Untitled Web Page



**Ple de les Corts Valencianes celebrat el dia 26 de març de 2003.
Comença la sessió a les 10 hores 35 minuts.
Presideix la Molt Excel·lent Senyora Marcela Miró Pérez.
Sessió plenària número 96.
Primera reunió.**

 

 

 

***Dictamen de la Comissió d'Estatut dels Diputats sobre la situació d'incompatibilitat d'un diputat membre de les Corts Valencianes (BOCV número 209).***

 

 

**La senyora presidenta:**

 

Il·lustres diputades, il·lustres diputats.

S'obri la sessió.

Primer punt: dictamen de la Comissió d'Estatut dels Diputats sobre la situació d'incompatibilitat d'un diputat membre de les Corts Valencianes.
*(Remors)*

Ha demanat una qüestió d'ordre?
Té la paraula per a una qüestió d'ordre.

 

**El senyor Puig i Ferrer:**

 

Moltes gràcies, presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Señor Puig, un momento.
Le ruego que pulse el botón para tener la palabra por una cuestión de orden.
*(Pausa)*

Señor Puig, le ruego que solamente pulse una sola vez.

 

**El senyor Puig i Ferrer:**

 

Senyora presidenta, per una qüestió d'ordre.

Vosté té davant la seua taula dos propostes de l'oposició que fan referència que estes Corts no poden deixar passar l'oportunitat en l'últim Ple sense dir res contra la massacre que en estos moments està hi havent a l'Iraq.
Hem de manifestar la nostra posició en contra de la guerra i a favor de les víctimes.
I per això li demanem cinc minuts de silenci en favor de les víctimes i contra una guerra injusta, desproporcionada i que no portarà més que odi.
*(La senyora presidenta desconnecta el micròfon)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Puig.

Señor Puig, yo creo que usted conoce perfectamente a estas alturas de final de legislatura que, para realizar una actuación del tipo que usted propone en este momento, se necesita la unanimidad de esta Cámara y la firma de todos los portavoces de los grupos parlamentarios.
Esto ha sido lo que hemos hecho, al menos durante toda esta legislatura.
Y yo le digo que no tengo esa petición de todos los grupos parlamentarios.
Le digo también que en la última Junta de Portavoces, en la última Junta de Portavoces el tema no se solicitó, no se trató y, por tanto, no se aprobó.
Y este es el orden del día.
Y, por lo tanto, si no hay una unanimidad, esta presidencia no puede acceder a lo solicitado.

Señor Ribó, si es por la misma cuestión, le digo lo mismo.
.
.
y el señor Peris, que me imagino que es por la misma cuestión, le argumento absolutamente lo mismo: esta presidencia no puede acceder a lo solicitado.
Si es la misma cuestión ­¿es la misma cuestión, señor Ribó?
­, para los dos les argumento lo mismo, señor Ribó y señor Peris.
*(Remors)*

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Senyora presidenta, una qüestió d'ordre.

Nosaltres li hem sol·licitat cinc minuts de silenci.
I malgrat totes les seues argumentacions, durant aquests quatre anys no hem tingut una guerra injusta, com la que estem vivint en estos moments.
I entenem que és imprescindible.
.
.
*(La senyora presidenta desconnecta el micròfon)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Señor Ribó, es la misma cuestión que se ha planteado hace un momento y que esta presidencia ha argumentado, esta presidencia ha argumentado que siempre, siempre, se ha requerido la unanimidad de la Cámara.

Señor Peris.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Senyora presidenta.

Eixa unanimitat seria aconseguible.
I, per tant, nosaltres estem plantejant, i volíem manifestar-ho, que nosaltres també demanem els cinc minuts de silenci per la injusta i il·legal guerra contra Iraq.
I, per tant, en aquest.
.
.
*(La senyora presidenta desconnecta el micròfon)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Señor Peris, es la misma cuestión de orden, la misma petición.
Pero vuelvo a repetir el mismo argumento: si no hay unanimidad, esta presidencia no puede acceder a lo solicitado.

Y, por lo tanto, lo único que corresponde, lo único que corresponde es continuar con el orden del día, *(remors)* continuar con el orden del día que ha sido aprobado por esta Junta de Portavoces.

Primer punto del orden del día: dictamen de la Comisión del Estatuto dels Diputats sobre la situació d'incompatibilitat d'un diputat membre de les Corts Valencianes.

Té la paraula el secretari primer de la Mesa de les Corts per a la resolució de la comissió.

*(Les diputades i els diputats del Grup Parlamentari Socialista-Progressistes, del Grup Parlamentari Esquerra Unida del País Valencià i del Grup Mixt es posen en peus per tal de guardar cinc minuts de silenci)*

 

**El senyor secretari primer:**

 

"La Comisión de Estatuto de los Diputados, en su reunión celebrada el 5 de marzo de 2003, de acuerdo con lo establecido en los artículos 19 y 45 del Reglamento de las Cortes Valencianas, y en la Resolución de la Presi-dencia de las Cortes 4/III, de 16 de junio de 1995, ha acordado elevar al Pleno la resolución sobre incompatibilidades del ilustre diputado señor don José Peñataro Pérez, en el sentido de no considerarlo en situación de incompatibilidad parlamentaria, de acuerdo con el ordenamiento jurídico vigente.

Palau de les Corts Valencianes.
València, 5 de març de 2003".

 

 

***Debat i votació del dictamen de la Comissió d'Economia, Pressupostos i Hisenda del Projecte de llei de modificació del text refós de la Llei sobre caixes d'estalvis (BOCV número 211).***

 

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor secretari primer.

Correspon a continuació la votació.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és: 43 vots a favor, cap en contra, cap abstenció.
Queda aprovat el dictamen.

Punt 2: debat i votació del dictamen de la Comissió d'Economia, Pressupostos i Hisenda del Projecte de llei de modificació del text refós de la llei sobre caixes d'estalvis.

Presentació del dictamen de la comissió.
*(Pausa)* Si no hi ha presentació del dictamen de la comissió, passem a continuació a la defensa de les esmenes.

Torn de defensa de les esmenes.
En primer lloc, defensa de l'esmena número 1 del Grup Parlamentari Esquerra Unida.
*(Pausa)* Si no hi ha defensa, decau l'esmena número 1 del Grup Parlamentari Esquerra Unida.

Defensa de l'esmena número 2 del Grup Mixt.
*(Pausa)* No hi ha defensa.
Per tant, es renuncia a la defensa de l'esmena 2.

Esmena 3 del Grup Parlamentari Esquerra Unida.
Decau, per tant, l'esmena número 3.

Esmena número 4 del Grup Mixt.
Decau l'esmena.

Defensa de l'esmena número 5 del Grup Parlamentari Socialista-Progressistes.
*(Pausa)* Si no hi ha torn de defensa, decau l'esmena.

Defensa de les esmenes 6, 7, 8, 9 i 10, del Grup Parlamentari Socialista-Progressistes.
Decauen les esmenes.

Defensa de l'esmenes números 11, 12 i 13, d'Esquerra Unida.
Si no hi ha torn de defensa, decauen les esmenes.

14 i 15, del Grup Parlamentari Socialista-Progressistes.
Decauen les esmenes.

Defensa de les esmenes 16 i 17 del Grup Parlamentari Esquerra Unida.
Decauen les esmenes.

18 i 19, del Grup Mixt.
Decauen les esmenes.

20, 21, 22 i 24, del Grup Parlamentari Socialista-Progressistes.
No hi ha torn de defensa, decauen les esmenes.

25, 26, 27, 28, 29, del Grup Parlamentari Esquerra Unida.
Torn de defensa?
Decauen les esmenes.

30, 35, 40, 42, 44, 48, 50, del Grup Mixt.
Torn de defensa?
Decauen estes esmenes.

36, 39, 41, 43, 45, 46, 47, 49, 51, 52, 53 i 54, d'Esquerra Unida.
Torn de defensa?
Decauen les esmenes.

37, 38, del Grup Parlamentari Socialista-Progressistes.
Decauen les esmenes.
*(Remors)*

Senyories.
.
.
*(S'interromp la gravació)* 

 

*(Les diputades i els diputats del Grup Parlamentari Socialista-Progressistes, del Grup Parlamentari Esquerra Unida del País Valencià i del Grup Mixt finalitzen els cinc minuts de silenci)*

 

**La senyora Moreno Fernández:**

 

No sé qué enmiendas acaba de decir, pero le he pedido la palabra.

 

**La senyora presidenta:**

 

Señora Moreno, es que he citado el turno de defensa de esas enmiendas y han decaído.
*(Remors.
Protestes)*

Señora Moreno, tiene la palabra para la intervención de la 37 y 38.
*(Remors)*

 

**La senyora Moreno Fernández:**

 

Gracias, señora presidenta.

Puesto que esta diputada que habla se acaba de enterar ahora mismo en la tribuna que la presidencia le ha dado un minuto por enmienda, evidentemente, después del acto al que acabamos de asistir ahora mismo en esta Cámara, no voy a poder decir absolutamente nada de una ley por la cual hemos asistido a algo absolutamente histórico y que pasará desde luego.
.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Señora Moreno, aténgase a la cuestión de la defensa de las enmiendas.

 

**La senyora Moreno Fernández:**

 

Intento atenerme a una cuestión que la señora presidenta, la señora presidenta, en algo, repito, que pasará a la historia, a la historia negra de este parlamento, ha acabado de hacer.

Yo, desde luego, y ateniéndome a este Reglamento, es la primera vez que veo que decae.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Señora Moreno, aténgase a la defensa de las enmiendas.

 

**La senyora Moreno Fernández:**

 

Me atengo a la defensa, si usted me deja, señora presidenta.

Y para empezar, ha decaído.
.
.
usted ha permitido que decaiga el dictamen de una ponencia.
Usted, con tal de no permitir que estas Cortes se pronuncien por un conflicto bélico que está pasando.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Señora Moreno, señora Moreno, aténgase a la defensa.
Es la tercera vez que le aviso.

 

**La senyora Moreno Fernández:**

 

Señora presidenta, señora presidenta, es un poco difícil que me pueda atener a unas enmiendas que usted, de repente, ha pasado a votación.
Por su buen hacer, ha agrupado enmiendas, ha ido deprisa para ver si además no solamente ustedes no apoyaban los cinco minutos de silencio, sino que además ustedes pretendían un acto voluntario de votar una ley completa para acusar de no sé al Partido Socialista y a la oposición, cuando aquí los únicos que deberían estar, que se les cae la cara de vergüenza, son aquellos que han sido incapaces de levantarse.
.
.
*(La senyora presidenta desconnecta el micròfon)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Señora Moreno, no tiene la palabra.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

Votació de les esmenes 37 i 38.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és: 37 vots a favor, 42 en contra, cap abstenció, 1 nul.
Queden rebutjades les esmenes.

Senyories, votació a l'article 1.
Comença la votació.
El resultat de la votació és: 43 vots a favor, 37 en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article 1.

Defensa de l'esmena número 55 del Grup Mixt.
Té la paraula l'il·lustre diputat senyor Peris.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

És clar, imagine que eixa amplíssima majoria de ciutadans i ciutadanes, valencians i valencianes, que dipositen històricament els seus diners en les caixes d'estalvis, que d'això es tracta hui, segur que se'n recordaran que el dia que modificaren la Llei de caixes d'estalvis valencianes fou el dia que aquest Parlament no va fer cinc minuts de silenci per la guerra d'Iraq.
Segur, segur que se'n recorden.
Segur que se'n recorden d'aquest dia que estem discutint la reforma de la llei de caixes d'estalvis.

Jo crec que és un dia importantíssim per a tota aixa àmplia majoria de la societat valenciana que fonamenta moltes de les seues esperances econòmiques en les caixes d'estalvis, moltíssim.
És un dia important.
És un dia important i trist, perquè igual que hem perdut una oportunitat de fer una manifestació, que segur que hauria estat agraïda per eixe ample conjunt.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Peris, atenga's a la defensa de les esmenes.

 

**El senyor Peris i García:**

 

.
.
.
d'impositors i impositores de les caixes d'estalvis, senyora presidenta.
Segur.
Perquè també ahí són majoria els que no volen la guerra contra Iraq, també en les caixes d'estalvis.

 

**La senyora presidenta:**

 

Señor Peris, la segunda llamada que le hago a la cuestión.
A la tercera, no tiene la palabra.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Deia ­i me cenyiré a la qüestió, senyora presidenta­, deia que recordaran que avui es reforma, coincidix i es reforma, la llei de caixes.

Nosaltres havíem fet un conjunt d'esmenes sobre aquesta llei, que sobretot ­i amb això acabaré, perquè no estic en circumstàncies tampoc ja d'entrar tècnicament en discutir aquesta llei, no em trobe en eixes circumstàncies­.
Però anava en eixa mateixa línia, en recuperar, en recuperar les caixes d'estalvis per als impositors, sobretot, perquè siguen els impositors, els xicotets impositors, les famílies valencianes, les xicotetes i mitjanes empreses recuperen el poder en les caixes d'estalvis; fer-les més valencianes, i fer-les més acord als interessos de la societat valenciana, com havíem intentat avui en els cinc minuts de silenci.

Gràcies, senyora presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Peris.

Torn en contra?
Votació.
Senyories.
.
.

Senyor Perelló, té la paraula.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

 

Si hemos entendido que el señor Peris ha defendido todas las que le quedaban, tendríamos que hacer distintos bloques de votación.

 

**La senyora presidenta:**

 

Sí.
Gràcies, senyor Perelló.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

 

De un lado tendría usted que agrupar la 56, la 57, la 61, la 64 y la 74.
Y de otro, la 62, la 63, la 66 y la 68.

 

**La senyora presidenta:**

 

Votació de les esmenes.
.
.
Senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Una qüestió d'ordre.

Donada la pressa que s'ha tingut, nosaltres no tenim clar què hem de votar, i demanem, per favor, que es vote d'una en una.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Votació de l'esmena número 55.
Comença la votació.
El resultat de la votació és 1 vot a favor, 78 en contra, cap abstenció; queda rebutjada l'esmena 55.

Esmena 56.
Comença la votació.
El resultat és 1 vot a favor, 79 en contra, cap abstenció; queda rebutjada l'esmena 56.

Esmena 57.
Comença la votació.
El resultat és 1 vot a favor, 75 en contra, 3 abstencions, 1 nul; queda rebutjada l'esmena 57.

Esmena 61.
Comença la votació.
El resultat és 1 vot a favor, 76 en contra, 3 abstencions; queda rebutjada l'esmena 61.

Esmena 62.
Comença la votació.
El resultat de la votació és 1 vot a favor, 43 en contra, 36 abstencions; queda rebutjada l'esmena 62.

Esmena 63.
Comença la votació.
El resultat és 1 vot a fa-vor, 43 en contra, 36 abstencions; queda rebutjada l'esmena 63.

Esmena 64.
Comença la votació.
El resultat és 1 vot a favor, 76 en contra, 3 abstencions; queda rebutjada l'esmena 64.

Esmena 66.
Comença la votació.
El resultat és 1 vot a favor, 42 en contra, 36 abstencions, 1 nul; queda rebutjada l'esmena 66.

Esmena 68.
Comença la votació.
El resultat és 4 vots a favor, 44 en contra, 32 abstencions; queda rebutjada l'esmena 68.

Esmena 74.
Comença la votació.
El resultat és 1 vot a favor, 78 en contra, 1 abstenció, cap nul; queda rebutjada l'esmena 74.

Defensa de l'esmena número 58, del Grup Parlamentari Socialista-Progressistes.
Té la paraula la il·lustre diputada, senyora Moreno.

 

**La senyora Moreno Fernández:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

La semana pasada, cuando la Comisión de Economía tenía previsto reunirse para debatir este dictamen, se inició una guerra en el mundo.
El Grupo Socialista.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Señora Moreno.
.
.

 

**La senyora Moreno Fernández:**

 

.
.
.
el Grupo Socialista.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

.
.
.
le vuelvo a reiterar que se atenga a la defensa de la enmienda.

 

**La senyora Moreno Fernández:**

 

Señora presidenta.

Si además de darme un minuto para defender la enmienda 58, además consume usted diez, realmente es un poco difícil.
Estoy hablando de la comisión de Economía que se tenía que reunir la semana pasada para debatir esta ley.
Un día, un día en el que se inició la guerra, y un día en el que el Grupo Socialista pidió suspender esa comisión precisamente por ese motivo.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Moreno, atenga's a la qüestió.
.
.

 

**La senyora Moreno Fernández:**

 

Me atengo a la cuestión de las cajas, si usted me lo permite, señora presidenta,.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

A la de la enmienda, no a la de las cajas, a la enmienda 58.

 

**La senyora Moreno Fernández:**

 

Es que, señora presidenta, le recuerdo por si se le ha olvidado, que la enmienda es de las cajas de ahorros, señora presidenta.
Lamento que usted no haya estudiado, yo lo he intentado e intento defenderlas.
E intento decir, si usted me lo permite, intento decir que el Grupo Popu-lar se negó a la suspensión de la comisión de Economía, diciendo que era un tema fundamental el de las cajas de ahorros.

Es verdad.
Para el Grupo Popular sabemos que la economía es lo fundamental.
La ministra Palacio lo dijo el otro día, dice "qué más da esa portada de *El Mundo*.
.
.
"

 

**La senyora presidenta:**

 

Señora Moreno, el tiempo se le ha terminado.
.
.

 

**La senyora Moreno Fernández:**

 

".
.
.
qué más da esa niña, lo importante es que baje la Bolsa".
.
.
*(La senyora presidenta desconnecta el micròfon)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Señora Moreno, el tiempo se le ha terminado.

¿Turno en contra?
*(Pausa)*

Votación.
Enmienda número 58.
Comença la votació.
El resultat de la votació és 36 vots a favor, 44 en contra, cap abstenció; queda rebutjada l'esmena 58.

Defensa de l'esmena número 59, del Grup Parlamentari Esquerra Unida.
Té la paraula el senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Senyora presidenta.

Bé, un pensava que havia vist ja quasi tot el que se podia vore en un parlament.
Però pareix que no, pareix que el de hui ja supera qualsevol expectativa.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Oltra, atenga's a la qüestió de la defensa de l'esmena.
.
.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Però si és que no he començat a xarrar, senyora presidenta.
O siga,.
.
.
*(Remors)* L'altre dia en la comissió d'Economia, si s'haguera pogut fer el que caldria haver fet avui, que era una mostra de sensibilitat.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Oltra, atenga's a la qüestió.
.
.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

.
.
.
per part de tots, que era haver mantingut eixos cinc minuts de silenci, podríem haver sabut.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Oltra, atenga's a la qüestió.
.
.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

.
.
.
el dictamen de la ponència, que haguera sigut llegit pel president de la comissió, i tota la ciutadania haguera pogut saber com va transcórrer aquella comissió, que se va demanar expressament la suspensió pels motius que abans se comentaven.
Però és que açò d'avui ja supera qualsevol expectativa.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Oltra, no té la paraula.
*(La senyora presidenta desconnecta el micròfon) (Remors)* Senyor Oltra.
.
.

*(El senyor Oltra i Soler parla sense micròfon: .
.
.
"a catorze segons".
.
.
)*

 

.
.
.
Si se hubiera atenido a la cuestión, señor Oltra.
*(Remors)* Senyor Oltra.
*(Remors)* 

Estem en el torn de defensa de les esmenes a un projecte de llei, que és el Projecte de llei de modificació del text refós de la llei de caixes d'estalvis.

Senyories, votació a l'esmena número 59.
Comença la votació.
El resultat és de 34 vots a favor, 42 en contra, cap abstenció, 1 nul; queda rebutjada l'esmena 59.

Defensa de l'esmena número 60.
Té la paraula el senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Puc començar, senyora presidenta?

 

**La senyora presidenta:**

 

Señor Oltra.
Le he dado la palabra.
Puede comenzar cuando quiera.
A la defensa de la enmienda.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Moltíssimes gràcies, moltíssimes gràcies.

Bé, jo crec que avui, que teòricament hauríem d'estar ací defenent les esmenes a una llei de caixes d'estalvi, la veritat és que jo crec que el món espera una altra cosa de nosaltres, i la societat valenciana.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Oltra.
.
.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

.
.
.
espera una altra cosa.
.
.

 

 

**La senyora presidenta:**

 

Señor Oltra, aténgase a la cuestión de defensa.
.
.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

En tot cas.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Señor Oltra,.
.
.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Sí, sí.
No, si estic xarrant de la Llei de modificació de caixes d'estalvi, que jo crec que en aquestos moments més que de caixes d'estalvi haurien de ser de caixes de morts.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, votació a l'esmena número 60.
Comença la votació.
El resultat és de 36 vots a favor, 42 en contra, cap abstenció, 1 nul; queda rebutjada l'esmena 60.

Esmena número 65, del Grup Parlamentari Esquerra Unida.
Té la paraula el senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Home, en tot cas, ja sé que vosté té molta pressa, vol acabar com més prompte.
No li agrada el tipus de debat que estem tenint.
Però almenys un poquet de respecte a qualsevol diputat, en este cas a mi.
O siga, que quan comence la votació, almenys deixe'm, deixe'm arribar a l'escó per a poder votar, perquè és que al final acabarem votant ací mateix.
.
.
*(Remors)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Oltra, atenga's en el temps a la defensa de l'esmena.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Si estic perdent el meu temps de defensa en defensa del meu dret com a parlamentari; o siga, reivindique això, ja que és l'últim Ple.

Nosaltres insistim que en estos moments estem donant una imatge que no hauria de ser.
Jo comprenc que la Llei de modificació de caixes d'estalvi és una llei que ve obligada la seua modificació per decisions que s'han pres a Madrid.
Però és que a Madrid també s'han pres altre tipus de decisions que han sigut molt importants, que ens afecten a nosaltres com a valencians i com a valencianes, i d'alguna manera hauríem també que poder dir això.

Avui és l'últim ple que celebren estes Corts Valencianes, i va a ser absolutament injustificable.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Oltra.
.
.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

.
.
.
inclús vergonyós.
.
.
Si no sap el que vaig a dir, senyora presidenta,.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

No, senyor Oltra, és que el temps.
.
.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

.
.
.
com és possible?
.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

.
.
.
s'ha acabat, senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

.
.
.
És increïble.
*(Remors)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Señor Oltra.
Por sus manifestaciones, quiero decirle que esta presidencia es absolutamente respetuosa con todos los diputados.
*(Remors)* Y usted ha tenido tiempo más que de sobra en votar, la prueba es que ha votado en el panel.
Pero le daré todo el tiempo que necesite para votar, más.

Comença la votació de l'esmena número 65.
El resultat és de 35 vots a favor, 43 en contra, cap abstenció, 2 nuls; queda rebutjada l'esmena 65.

Defensa de l'esmena número 67, del Grup Parlamentari Esquerra Unida.
Té la paraula el senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Senyora presidenta.

Fins i tot li he de donar les gràcies, perquè ara sí que m'ha deixat votar sense haver de córrer, sense anar a destall.
Jo crec que això a més és una prova que xarrant s'entén la gent.
Probablement el motiu que avui tenim de queixa, de diferència fonamental entre nosaltres, està que algú ha decidit deixar de xarrar i començar a actuar.
Però a actuar d'una manera increïble.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Oltra, defensa de l'esmena 67.
.
.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Sí, sí.
Si estic.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

.
.
.
d'Esquerra Unida.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

.
.
.
estic en la defensa de totes les esmenes.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

No, de l'esmena 67.
.
.

**El senyor Oltra i Soler:**

 

.
.
.
però també, també,.
.
.
No.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Oltra,.
.
.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

.
.
.
en este cas de la 67.

 

**La senyora presidenta:**

 

Le ruego que tenga, señor Oltra, un respeto por el Reglamento de esta Cámara.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Però sí, si jo respecte.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Y es obligación de esta presidencia cumplirlo y hacerlo cumplir, señor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Però senyora presidenta, al final, en els minuts, xarra vosté sempre més que jo, eh.
.
.
*(Remors i rialles)* Jo no sé si això és molt.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Oltra.
.
.
Senyor Perelló.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

.
.
.
molt correcte.
Diga'm, diga'm.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Señor Oltra.
Tiene usted el minuto completo.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

No, claro, y me faltará.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

No, señor Oltra.
.
.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Però és que açò.
.
.
*(La senyora presidenta desconnecta el micròfon)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Comença la votació de l'esmena 67.
El resultat de la votació és 36 vots a favor, 43 en contra, cap abstenció.

Senyories, votació de l'article dos.
Comença la votació.
El resultat és de 43 vots a favor, 37 en contra, cap abstenció; queda aprovat l'article dos.

A la disposició addicional única no hi ha esmenes presentades.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 42 vots a favor, 1 en contra, 36 abstencions.
Queda aprovada la disposició addicional única.

Votació a la disposició transitòria primera.
Comença la votació.
El resultat és de 43 vots a favor, 2 en contra, 33 abstencions, 1 nul.
Queda aprovada la disposició transitòria primera.

Defensa de l'esmena número 69, del Grup Parlamentari Socialista-Progressistes.
Té la paraula la senyora Moreno.

 

**La senyora Moreno Fernández:**

 

Gracias, señora presidenta.

Que para el Partido Socialista la votación que estamos haciendo ahora en las cajas de ahorros era importante creo que no se puede dudar y lo estamos demostrando en esta votación; que para el Partido Popular lo es, tenemos nuestras dudas, porque estamos viendo que el silencio de hoy no ha sido el silencio respetuoso para las víctimas de la guerra, sino que ha sido un silencio.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Moreno, atenga's a la defensa de l'esmena.

 

**La senyora Moreno Fernández:**

 

Me atengo a la defensa de la enmienda, si me permite la presidenta.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Señoría, no le he oído todavía hablar de ninguna enmienda.

 

**La senyora Moreno Fernández:**

 

Señora presidenta, estoy hablando de cajas de ahorros y estoy hablando de la actitud más indigna que ha tenido el Partido Popular en esta legislatura.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Señora Moreno, no tiene la palabra.

 

**La senyora Moreno Fernández:**

 

.
.
.
el partido de la guerra, el partido.
.
.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)* 

**La senyora presidenta:**

 

Señora Moreno.
.
.
*(La senyora presidenta desconnecta el micròfon)*

Votació de l'esmena número 69.
Comença la votació.
El resultat és de 33 vots a favor, 42 en contra, 3 abstencions, 1 nul.
Queda rebutjada l'esmena 69.

Votació a la disposició transitòria segona.
Comença la votació.
El resultat és de 42 vots a favor, 34 en contra, 3 abstencions.
Queda aprovada la disposició transitòria segona.

Defensa de l'esmena número 70 del Grup Parlamentari Esquerra Unida.
Té la paraula el senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

La veritat és que anem a acabar d'una manera que no la teníem prevista.
Sabíem quin no anava a ser el resultat de la votació, tant de les esmenes com de la llei, i això, doncs, ho donàvem per fet.
Però, el que no pensàvem era que arribaríem a este últim ple en les actuals circumstàncies.
La veritat és que es podia haver evitat, simplement mostrant un poquet més de sensibilitat per la cosa que està passant en el món.

Nosaltres des de l'oposició teníem les esmenes preparades.
S'ha fet el treball.
Jo crec que estaven disposats a defensar això en tot el debat i en tota la discussió que cal fer perquè mantenim posicions diferents en molts temes i, entre ells, evidentment, el de la guerra.
Però, que s'haja arribat a la situació de menyspreu per eixa preocupació que està en el món, que està en la societat valenciana,.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Oltra, atenga's a l'esmena.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

.
.
.
que està ahí fora en el carrer, doncs, evidentment, evidentment.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Atenga's a l'esmena, senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Si estem atenent-nos a l'esmena.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

No, senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

.
.
.
i al que no és l'esmena, tot.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Oltra, senyor Oltra.
.
.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Sí, diga'm, diga'm.

 

**La senyora presidenta:**

 

Atenga's a l'esmena o no té la paraula.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Espere acabar en una esmena que no haja d'anar-me'n abans que acabe el temps, perquè això ja seria quasi un miracle en estos moments.

Nosaltres la voluntat la teníem en eixe sentit i la ratifiquem.
Ho intentàrem fer en la comissió, una comissió que no va funcionar com caldria que funcionara, i esperàrem a hui.
.
.
Simplement, el que se li demanava era molt poqueta cosa, era tindre eixa qüestió com a éssers humans, fora ja del.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Oltra, el temps s'ha acabat.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

.
.
.
del partit en el qual cadascú estiga, com a éssers humans.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Oltra, el temps s'ha acabat.

Comença la votació.
El resultat és de 36 vots a favor, 42 en contra, cap abstenció, 1 nul.
Queda rebutjada l'esmena 70.

Defensa de l'esmena número 71.
És una esmena del Grup Parlamentari Socialista-Progressistes.
Té la paraula la senyora Moreno.
Senyora Moreno, per a defensa de l'esmena número 71.

 

**La senyora Moreno Fernández:**

 

Gracias, señora presidenta.

La verdad es que yo comencé el día de hoy hablando del período negro de la legislatura, pero la situación en la que estamos llevando este debate más que un período negro es un auténtico.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Moreno, atenga's a la defensa de l'esmena número 71.

 

**La senyora Moreno Fernández:**

 

Me atengo, si me permite, y es lo que le iba a decir, señora presidenta, que realmente además de en un mo-mento bélico en el mundo en estas Cortes estamos viviendo un auténtico estado de excepción, ¡un auténtico estado de excepción!
 *(La senyora presidenta desconnecta el micròfon)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Moreno, no té la paraula.
Senyora Moreno, no té la paraula.

Les ruego a sus señorías, por favor, que con la responsabilidad democrática que les debe caracterizar *(remors)* y apelando al respeto que merecen todos los diputados, la institución.
.
.
y a la dignidad de esta Cámara, estamos en un punto del orden del día aprobado por la Junta de Portavoces, por todos los grupos parlamentarios, que era el debate al proyecto de ley de modificación de las cajas de ahorros.
Tienen un turno establecido reglamentariamente para defensa de las enmiendas.

Yo hago un llamamiento, a los diputados que están interviniendo, en ese respeto al Reglamento y a la legalidad vigente, y que hagan el uso del turno de la palabra para la defensa de las enmiendas, no para otras cuestiones.
Y lo hago desde esta presidencia como lo haría cualquier presidente de cualquier grupo que estuviera en mi lugar.
Muchí-simas gracias.

Señorías, ahora corresponde la votación, corresponde votación del turno de la enmienda número 71.
Comienza la votación.
El resultado de la votación es de 37 vots a favor, 41 en contra, ninguna abstención, 1 nulo.
Queda rebutjada l'esmena 71.

Votació a la disposició transitòria tercera.
Comença la votació.
El resultat de la votació és de 43 vots a favor, 36 en contra, cap abstenció.
Queda aprovada la disposició transitòria tercera.

Defensa de l'esmena 72, d'Esquerra Unida.

Senyor Ribó, per a què demana la paraula?
Per a què demana la paraula?
*(Remors)* Señor Ribó, yo no veo ninguna cuestión de falta de orden aquí.
Lo siento mucho, en este momento no le puedo dar la palabra.
Hay cuestiones de defensa de las enmiendas.
Estamos en un punto del orden del día.

Defensa de l'esmena número 72.
*(Remors)* No hay cuestiones de orden, lo lamento mucho.
*(Remors)* Señor Perelló, señor Perelló, estamos en este momento en el debate de las enmiendas, en un punto del orden del día, y no hay nada que haya alterado ni el orden del día.
.
.
*(Remors)* En este mo-mento no, señor Perelló.

Vamos a terminar el debate de las enmiendas.
*(El senyor Perelló parla sense micròfon)* No, no, señor Perelló, no hay palabras.
Lo siento, señor Perelló, usted no tiene la palabra.
Señor Perelló, no tiene la palabra.
Señor Perelló, le llamo al orden, le llamo al orden por segunda vez, señor Perelló.

Señor Ribó, no tiene usted la palabra y, señor Peris, tampoco.

Defensa de l'esmena número 72 d'Esquerra Unida.
Té la paraula el senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Jo crec que aquest debat està fent-se en les pitjors condicions possibles.
Jo crec que la pròpia presidenta és una mostra d'això.
Crec que avui té el record de vots nuls.
I jo crec que això és simptomàtic, és simptomàtic que el paper de censor, que és un paper que estava extingit.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Oltra, atenga's a la defensa de l'esmena 72.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

.
.
.
pareix que ha tornat, ha tornat, s'ha recuperat eixa.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Oltra.
.
.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

.
.
.
eixa qüestió.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Oltra, atenga's a la qüestió.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Abans es deia per part de la senyora presidenta que.
.
.
*(La senyora presidenta desconnecta el micròfon)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Oltra, no té la paraula.

Señor, es la tercera vez que le llamo a la cuestión.
Y llevamos toda la mañana lo mismo.
He hecho un llamamiento a la responsabilidad.
Pero lo lamento mucho que ese llamamiento haya caído en saco vacío.

Votació de l'esmena número 72.
Comença la votació.
El resultat de la votació és 35 vots a favor, 42 en contra, cap abstenció.
Queda rebutjada l'esmena 72.

Defensa de l'esmena número 73, del Grup Parlamen-tari Socialista-Progressistes.
Té la paraula la senyora Moreno.

 

**La senyora Moreno Fernández:**

 

Señora presidenta, el Partido Socialista ha luchado mucho por las instituciones y por eso las defiende y las respeta, y respeta su orden y respeta su Junta de Portavoces en la cual desde hace tres meses viene pidiendo ­y con la negativa del Partido Popular­ que estas Cortes debatan sobre la guerra.
Tres meses viene pidiéndolo, tres meses el Partido Popular viene negándolo, y hoy su silencio les hace culpables.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyoria.
.
.
Senyora Moreno.
.
.

 

**La senyora Moreno Fernández:**

 

Señora presidenta, el Partido Socialista respeta a las instituciones y por eso no puede entender.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Moreno, atenga's.
.
.

 

**La senyora Moreno Fernández:**

 

.
.
.
que una presidenta mienta en esta Cámara diciendo que se ha aprobado por unanimidad.
.
.
*(La senyora presidenta desconecta el micròfon.
Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Moreno, no té la paraula.
Senyora Moreno, no té la paraula.

Votació a l'esmena número 73.
Comença la votació.
El resultat de la votació és de 36 vots a favor, 44 en contra, cap abstenció.
Queda rebutjada l'esmena 73.

Votació a la disposició transitòria quarta.
El resultat de la votació és de 42 vots a favor, 33 en contra, cap abstenció, 2 nuls.
Queda aprovada la disposició transitòria quarta.

Defensa de l'esmena número 75, del Grup Parlamentari Socialista-Progressistes.
Té la paraula la senyora Moreno.

 

**La senyora Moreno Fernández:**

 

Antes de que la señora presidenta vuelva a hacer lo que lleva haciendo toda la mañana de quitar la palabra, me gustaría que de verdad constara en el *Diario de Sesiones* que la Junta de Portavoces no votó por unanimidad el orden del día que estamos debatiendo.

 

**La senyora presidenta:**

 

Señora Moreno, le ruego que se atenga a la enmienda.

 

**La senyora Moreno Fernández:**

 

Señora presidenta, llevamos intentando atenernos a la cuestión que le afecta a todos los ciudadanos en el mundo entero durante toda la mañana de hoy.
Llevamos intentando.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Señora Moreno, aténgase a la cuestión.

 

**La senyora Moreno Fernández:**

 

.
.
.
con el silencio cómplice del Partido Popular.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Señora Moreno.
.
.

 

**La senyora Moreno Fernández:**

 

Me atengo a la cuestión.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

.
.
.
aténgase a la cuestión.

 

**La senyora Moreno Fernández:**

 

.
.
.
si usted me lo permite.
La cuestión que preocupa a todos los valencianos y a todos los ciudadanos del mundo hoy.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Moreno, no té la paraula.

 

**La senyora Moreno Fernández:**

 

.
.
.
y la cuestión.
.
.
*(La senyora presidenta desconnecta el micròfon)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Votació de l'esmena número 75 del Grup Parlamentari Socialista-Progressistes.
El resultat de la votació és de 32 vots a favor, 43 en contra, 4 abstencions, 1 nul.
Queda rebutjada l'esmena.
.

Senyories, votació a la disposició derogatòria.
Comen-ça la votació.
El resultat de la votació és 42 vots a favor, 1 en contra, 36 abstencions.
Queda aprovada la disposició derogatòria.

A la disposició final primera.
Comença la votació.
El resultat de la votació és 43 vots a favor, 1 en contra, 36 abstencions, cap nul.
Queda aprovada la disposició final primera.

Votació a la disposició final segona.
Comença la votació.
El resultat de la votació és de 42 vots a favor, 1 en contra, 35 abstencions, 1 nul.
Queda aprovada la disposició final segona.

Defensa de l'esmena número 76 d'Esquerra Unida.
Té la paraula el senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Aquesta esmena i les següents fan referència a l'exposició de motius d'aquest projecte de llei.
Però davant de les circumstàncies que s'han produït en aquest debat que, evidentment, no passarà a la història ­i seria vergonyós que passara a la història­, i davant l'actitud clarament obstruccionista i de censura que estem patint, vaig a defensar-les des del que moltes voltes és clamorós, i és des del silenci.
*(El diputat està en silenci fins a esgotar el temps de la seua intervenció)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

Señor Oltra, he entendido que ha dicho que defendía esta enmienda junto con todas las otras.
Por lo tanto, pasamos a votación todas las enmiendas que quedan del Grupo Parla-mentario Esquerra Unida.

Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és 36 vots a favor, 41 en contra, cap abstenció, 2 nuls.
Queden rebutjades les esmenes 76, 77, 78, 79, 80 i 81.

Votació de l'exposició de motius com a preàmbul de la llei.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 43 vots a favor, 37 en contra, cap abstenció.
Queda aprovada l'exposició de motius com a preàmbul de la llei.

Senyories, votació de totalitat del Projecte de llei de modificació del text refós de la llei sobre caixes d'estalvis.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és 42 vots a favor, 37 en contra, cap abstenció, 1 nul.
Queda aprovat el Projecte de llei de modificació del text refós de la llei sobre caixes d'estalvis.

Senyories, explicació de vot.
Té la paraula el senyor Peris.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores diputades, senyors diputats.

Jo sé què és explicació de vot.
Després de quatre anys, quasi quasi acabes sabent el reglament.
I coneixent el reglament, senyora presidenta, jo creia que per una qüestió d'ordre vosté m'havia de donar la paraula abans.
I vull dir, en esta explicació de vot, que sé que és el moment de l'explicació de vot de la Llei de caixes d'estalvis, que si coneixent el reglament el grup majoritari, quan en la Junta de Portaveus férem aquest ordre del dia, havera acceptat, com podia haver-ho fet, que discutírem les tres proposicions no de llei per a parlar de la guerra de l'Iraq, ahí, en eixe moment, s'haurien concentrat les opinions diferents de la societat valenciana sobre la guerra de l'Iraq i avui, en aquest punt, abans havera pogut defensar les esmenes que hem treballat els grups de l'oposició sobre la Llei de caixes d'estalvis.

Eixe és el problema.
I al parlament estatal jo sé que sí que s'està debatent, molt durament, però hi ha moments que es parla de les resolucions i de les preguntes al voltant de la guerra de l'Iraq.
I no entenc com aquell PP, amb aquell reglament ho pot fer.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Peris.
.
.

 

**El senyor Peris i García:**

 

.
.
.
i no entenc com aquest PP ací no vol fer-ho.

 

**La senyora presidenta:**

 

.
.
.
senyor Peris, explicació de vot de la llei.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Sí, vaig a explicar el vot.
Claríssimament ­i amb això acabe i no la molesta més, senyora presidenta­, no a la Llei de caixes d'estalvis i no a la guerra de l'Iraq.
*(Alguns aplaudiments)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Peris.

Senyor Oltra, per a explicació de vot.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Senyora presidenta, jo crec que l'explicació de vot nostra és prou evident.
Probablement hauria segut el mateix si el transcurs de la sessió haguera segut normal, en el sentit de poder defensar les esmenes, de poder replicar-les, etcètera, etcètera.
I això veníem disposats a fer-ho i estàvem suficientment documentats per a fer-ho, però la veritat és que la mecànica que des del Grup Parlamentari Popular s'ha pres per a aquest debat.
.
.
En primer lloc, prohibint ­a estes altures, eh?
, que costa dir-ho­, prohibint que aquest Ple poguera debatre sobre un tema tan d'actualitat com és el de la guerra d'Iraq, que s'ha debatut en tots els plens de tots els parlaments.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Oltra, explicació de vot del Projecte de llei de caixes.
.
.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

.
.
.
s'ha debatut en tots els plens.
I no era tant el que se demanava.
O siga, inclús, en una primera fase se mos dia el tema de raons formals, que si havia complit tots els tràmits parlamentaris.
.
.
­això que alguna gent se sap de memòria aquí.
Però, bé, quan això arribava tampoc era el dia.
I mire que li demanàvem poc.
No li demanàvem com al president de Navarra que isquera a concentrar-se ­que això ja seria massa fort, a la millor, per a més d'u, no?
­, però demanàvem eixa sensibilitat que no ha estat.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Oltra, explicació de vot.
Atenga's a la qüestió, per segona vegada.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Per tant, això mos ha impossibilitat poder fer eixe debat, perquè nosaltres, senyora presidenta, som parlamentaris i estem orgullosos de ser parlamentaris i de representar la ciutadania.
Però, precisament, per representar la ciutadania hem de dur ací.
.
.
, és la nostra obligació la preocupació d'eixa ciutadania, no del que vullga un partit per molt majoritari que siga.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Oltra.
.
.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

.
.
.
I això, nosaltres, a pesar de tot estem satisfets del que avui hem fet.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Senyora Moreno, per a explicació de vot.

 

**La senyora Moreno Fernández:**

 

Señora presidenta, la verdad es que no lo voy.
.
.
, pero es día de entierro y de luto para muchos ciudadanos.
Lo digo por un comentario de algún diputado que ha tenido a la derecha.
.
.

Voy a explicar el voto antes de que la señora presidenta se ponga nerviosa y me diga que me atenga a la cuestión.
Voy a explicar el voto de una ley porque además es muy fácil de explicar.
Es muy fácil de explicar puesto que por desgracia esta ley y esta explicación es la misma que tuvo cuando mi grupo rechazó la totalidad de la ley.

Hemos votado "no" porque es una ley que supone claramente un paso más en la toma de poder de las instituciones financieras que inició el Partido Popular en el 1997.
Hemos votado "no" por coherencia, porque esta ley es una adaptación de una ley a la cual nosotros votamos en contra en el 1997 y hemos votado en contra en el Estado.
Hemos votado "no" porque en definitiva es una ley que únicamente pone en evidencia el temor del Partido Popular ante la pérdida evidente de las elecciones del próximo mayo y su intención de blindarse en las cajas de ahorros.

Hemos votado que no por todo eso y esos fueron los argumentos que utilizamos en el debate a la totalidad.
Esos fueron nuestros argumentos.
Después de eso, teníamos enmiendas presentadas, queríamos mejorar la ley, somos parlamentarios que trabajamos, somos representantes de un grupo que quiere gobernar, que tiene alternativa de gobierno y que tiene alternativas también para las cajas de ahorros.
Queríamos hacerlo, pero también somos responsables y queremos estar también con la gente y con las preocupaciones de la gente.

No podemos entender ­repito­ el silencio cómplice en la mañana de hoy del Partido Popular.
No podemos entenderlo.
No podemos entender los votos en contra incluso de la defensa del silencio.
No lo podemos entender ni compartir.
No podemos entender el proceso que se ha llevado hoy en el debate de esta Cámara y anuncio ya desde esta tribuna que mi grupo, hoy mismo, va a poner en manos de los servicios jurídicos la posible legalidad o no del procedimiento que se ha llevado.

Desde luego, entendemos que la presidenta de la Cámara, dejando decaer el dictamen.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Moreno, atenga's a l'explicació de vot.

 

**La senyora Moreno Fernández:**

 

Señora presidenta, creo que es importante que en el *Diario de Sesiones* y en la historia de esta Cámara quede ya la voz del Partido Socialista diciendo que no entiende y no ve, no ve correcto ni legal el procedimiento que ha habido hoy, esta mañana, donde se han hecho decaer enmiendas que la presidenta ha agrupado por su gusto y con la única intención.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Moreno, atenga's a l'explicació de vot.

 

**La senyora Moreno Fernández:**

 

Señora presidenta, estoy explicando un voto en contra si me lo permite.
Estoy pretendiendo demostrar que el Partido Popular, que se arrodilla ante Bush y ante el Papa pero solo hace caso a Bush, *(aplaudiments des d'un sector de la Cambra)* solo hace caso a Bush aunque se arrodilla también ante el Papa, aquí, este partido.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Moreno.
.
.

 

**La senyora Moreno Fernández:**

 

.
.
.
este parlamento, no.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

.
.
.
no té la paraula perquè està fora d'explicació de vot.

 

**La senyora Moreno Fernández:**

 

Señora presidenta, señora presidenta, estoy explicando un voto en contra, estoy explicando un voto en contra de un poder teóricamente legislativo que no es independiente del poder ejecutivo y hoy se ha visto aquí.
Estoy intentando explicar un voto en contra de unas Cortes que no han tenido autonomía ni siquiera para debatir; de una Mesa de las Cortes secuestrada por un Partido Popular que no ha permitido debatir ni de la guerra, ni de las cajas de ahorros.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Moreno, no té la paraula.
*(La senyora presidenta desconnecta el micròfon)* Senyora Moreno, no té la paraula, això no és explicació de vot del Projecte de llei de caixes.
*(Remors)*

Senyor Costa, té la paraula per a explicació de vot.

 

**El senyor Costa Climent:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Señor vicepresidente del Consell, señores consellers.

Mi grupo parlamentario va a explicar el voto empezando por una reflexión.
En el año 1995, las cajas de ahorros eran unas cajas que a nuestro juicio no representaban ni la realidad social, ni económica de esta comunidad, unas cajas controladas y de monocolor.
El Partido Popular en el gobierno, a partir del año 1995, trabajó para conseguir unas cajas de ahorros más profesionales, menos politizadas, más dinámicas, que reflejaran claramente la realidad social y económica de esta comunidad.

En el año 1997 el gobierno del Partido Popular planteó un proyecto de ley que tenía como eje central que los representantes políticos que estaban ejerciendo controles administrativos en las cajas de ahorros pasaran a otros planos y que devolviéramos las cajas de ahorros a los representantes de la economía, de los trabajadores, de los impositores, de las cajas de ahorros.
Ese objetivo, que fue rechazado radicalmente por la oposición, por sus intereses partidistas, fue lo que ha llevado a que las cajas de ahorros de hoy en día sean las entidades financieras más potentes de esta comunidad, entidades que reflejan claramente el espíritu social de las entidades de ahorros, excelentes, por excelencia, de nuestra comunidad, como son nuestras cajas de ahorros.

Y ese espíritu, que se llevó en el año 1997, ese espíritu de consenso, de proporcionalidad, de despolitización, de hacer que las cajas de ahorros realmente se dediquen a proteger los intereses de sus impositores, de sus trabajadores, los intereses económicos, sociales, de esta tierra, de la Comunidad Valenciana, es el que ha inspirado el espíritu de la ley que hoy mi grupo parlamentario ha aprobado aquí.

Ley a la cual este grupo parlamentario y del gobierno ha ofrecido consenso para negociar las modificaciones que los grupos parlamentarios de la oposición quisieran plantear, consenso que ha sido, una vez más, rechazado, ninguneado y trasladado a un saco vacío y roto, como siempre que el Partido Popular ofrece consenso a los grupos de la oposición.

Y esta ley, al fin y al cabo, lo que ha hecho ha sido profundizar en esos criterios de profesionalización, de despolitización y de dinamización de las cajas de ahorros.

Se ha limitado la participación pública en los órganos de gobierno de las cajas de ahorros hasta el 50%; los grupos elegidos en estas Cortes, Cámara que representa la voluntad popular del pueblo valenciano, donde es democrático lo que se aprueba y, por lo tanto, refleja ese espíritu democrático, pasará del 28% al 25%; los ayuntamientos pasarán del 28% al 25%; y esa proporción, que se reduce a los grupos de participación pública, se traslada a los impositores y a los trabajadores, paso importantísimo en la profesionalización de los órganos de gobierno en las cajas de ahorros.

Pero, además, se recoge una reivindicación de los propios órganos de gobierno, de nuestras propias entidades fi-nancieras, de las cajas de ahorros, que es ampliar los mandatos de cuatro a seis años de los órganos de gobierno de los consejeros.
Y, además, se recoge también algo que para nosotros ha sido esencial y que refleja el interés de este gobierno por invertir, por consolidar la obra social de las entidades financieras en nuestra comunidad: aquellas cajas de ahorros foráneas, con domicilio social en otros territorios de nuestro país, tendrán que invertir en obra social en función de su volumen de negocio captado en esta comunidad.

Una ley que ha sido ratificada y aplaudida por el Comité Económico y Social, una ley que ha sido aprobada por el Consejo Jurídico Consultivo, y una ley que ha sido aplaudida y bien recibida por la federación de cajas de ahorros de la Comunidad Valenciana.

En definitiva, y como conclusión, mi grupo parlamentario quiere felicitar al gobierno por este proyecto de ley, felicitar a la sociedad y a las cajas valencianas por esta nueva ley, porque, al fin y al cabo, lo que hemos conseguido hoy aquí ha sido ofrecer una ley más ágil, más dinámica, más profesional y que va a beneficiar a todos y a cada uno de los ciudadanos valencianos.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Costa.

Senyories, se suspén la sessió per quinze minuts, quinze minuts, se suspén la sessió.

 

*(Se suspén la sessió a les 11 hores i 43 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 12 hores i 12 minuts)*

***Debat i votació del dictamen de la Comissió de Política Social i Ocupació del Projecte de llei sobre l'estatut de les persones amb discapacitat (BOCV número 210).***

 

**La senyora presidenta:**

 

El punt 3 és debat i votació del dictamen de la Comissió de la Política Social i Ocupació del Projecte de llei sobre l'estatut de les persones amb discapacitat.

Correspon la presentació del dictamen.
Per part de la comissió, té la paraula l'Il·lustre diputat senyor Gómez.

 

**El senyor Gómez Fernández:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Me corresponde, por decisión de los diputados y diputadas de la Comisión de Política Social y Empleo y como secretario de la misma, realizar la presentación del Proyecto de ley sobre el estatuto de las personas con discapacidad.

El proyecto de ley se presentó por el gobierno en las Cortes Valencianas el día 27 de noviembre de 2002, con registro de entrada número 46.
443, siendo tramitado por la Mesa de las Cortes Valencianas en su reunión del día 10 de diciembre de 2002 y publicado en el *Boletín Oficial de las Cortes Valencianas*, número 193, de fecha 30 de diciembre del mismo año.
El plazo para la presentación de enmiendas terminaba el día 25 de enero de 2003 tras la tramitación, por la Mesa de las Cortes Valencianas, de una prórroga solicitada por el Grupo Parlamentario Progresista, referencia número 26.
916.

Al proyecto de ley se presentaron tres enmiendas de totalidad: una por el Grupo Mixto, referencia 5.
835; una, con texto alternativo, por el Grupo Parlamentario de Es-querra Unida del País Valencià, número 5.
883; y otra por el Grupo Parlamentario Socialista-Progresista, número 51.
117.
Que fueron rechazadas en la sesión plenaria celebrada el día 12 de febrero de 2003.

La Comisión de Política Social y Empleo se reunió el día 27 de febrero de 2003 para la recepción de las 427 enmiendas parciales presentadas, 21 del Grupo Parlamentario Popular, 167 del Grupo Parlamentario Socialista-Progresis-ta, 197 del Grupo Parlamentario de Esquerra Unida del País Valencià y 42 del Grupo Mixto, así como para el nombramiento de la ponencia que debía de informar sobre el proyecto de ley.

Esta ponencia emitió su informe el día 3 de marzo de 2003, siendo publicado en el *Boletín*.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, silenci per favor.

 

**El senyor Gómez Fernández:**

 

Gracias, señora presidenta.

Como digo, esta ponencia emitió su informe el día 3 de marzo de 2003, siendo publicado en el *Boletín Oficial de las Cortes Valencianas*, número 207, de 7 de marzo del año en curso.

La Comisión de Política Social y Empleo se reunió el pasado día 11 de marzo a fin de proceder a la elaboración del dictamen, siendo aprobadas en el transcurso del debate un total de 28 enmiendas, 21 del Grupo Parlamentario Popular, 1 del Grupo Parlamentario Socialista-Progresistas y 6 del Grupo Parlamentario de Esquerra Unida del País Valencià.
Este dictamen fue publicado en el *Boletín Oficial de las Cortes Valencianas*, número 210, del día 20 de marzo de 2003.

En la actualidad, señoras y señores diputados, y para el debate que se va a celebrar seguidamente en el Pleno de la Cámara, perviven 394 enmiendas pertenecientes a los Grupos Parlamentarios Socialista-Progresistas, Esquerra Unida del País Valencià y Grupo Mixto.

Espero y deseo, señoras y señores diputados, como secretario de la Comisión de Política Social y Empleo, que durante el debate en el día de hoy sea posible alcanzar el máximo consenso.

Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Gómez.

Comença, a continuació, el debat de les esmenes.
En primer lloc, l'esmena número 2, del Grup Parlamentari Socialista-Progressistes.
Té la paraula el senyor González per a la defensa de l'esmena 2 i l'agrupació que dirà.

 

**El senyor González Sospedra:**

 

Gracias, presidenta.

Bueno, antes de empezar, quisiera decirle las enmiendas que agrupo.
En el bloque primero la 2, la 4, la 5, 8, 12, 14, 16, 17, 19, 62, 68, 69, 74, 77, 81, 82, 84, 85, 87, 88, 89, 93 y 95.
¿De acuerdo?

 

**La senyora presidenta:**

 

La 85, señor González, es del Grupo de Esquerra Unida.

 

**El senyor González Sospedra:**

 

Sí, sí, sí, que me he confundido.
Perdón.

 

**La senyora presidenta:**

 

Es decir, todas las enmiendas correspondientes al Grupo Parlamentario Socialista-Progresistas hasta la correspondiente al artículo seis.
*(Remors)* Cuando quiera comienza, señor González.

 

**El senyor González Sospedra:**

 

Gracias, presidenta.

Señorías.

Hoy podría ser un gran día para las personas discapacitadas de la Comunidad, pero con la circunstancia que todos vivimos, pues creo que es el más triste de la legislatura.
En estos momentos estamos involucrados en una guerra que está fabricando ­estoy en el tema- discapacitados, está aumentando el número de ciegos, sordos, parapléjicos, sin piernas, sin brazos.
Aquí tendremos, si Dios no lo remedia, 110 nuevos discapacitados cuando termine el conflicto de Irak.
Sí, sí, en efecto sí, sí.
Si tenemos el 10% de la población española, de los 1.
100 militares que han sido enviados a la misión humanitaria, valencianos 110, los cuales pueden volver a su casa, si vuelven, lo que he dicho, ciegos, mancos, tetrapléjicos.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Señor González, aténgase a la defensa de las enmiendas que usted ha enumerado, por favor.

 

**El senyor González Sospedra:**

 

Estoy hablando de discapacitados, presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

 

De las enmiendas de esta ley, señor González.

 

**El senyor González Sospedra:**

 

Sí, sí, y la ley es para discapacitados.

Para finalizar el tema este.
Por un lado se colabora a que haya más discapacitados y por otro se pretende la pantomima de legislar sobre derechos de discapacitados, a los cuales yo no desearía que se sumase ninguno de los que he dicho que están en la guerra.

En estas condiciones, como iba diciendo, hoy es un día triste, es difícil para mí defender las enmiendas presentadas por mi grupo parlamentario, 170 en total, si no me equivoco, al Proyecto de ley de estatuto presentado por el gobierno de la Comunidad Valenciana.

Con estas enmiendas buscábamos mejorar esta ley, pero el Grupo Parlamentario Popular pues parece que no quiere o no ha querido hasta hoy, esperemos que hoy sí, no ha querido aceptar esas mejoras en el debate en comisión más que.
.
.
en lugar de peculiar que sea otra palabra y poco más.

Creo que el Grupo Popular no tiene muy claro que la ley tiene que ser una ley práctica, una ley que toque tierra, realista, que es lo que pide el colectivo de discapacitados insistentemente, era lo que pedían los colectivos.
Ya se empezó diciendo que no era oportuna, que había que esperar, pero no ha sido posible.

Ante todo, que sea felicitar al Cermi y, por qué no, a las 87 asociaciones que apoyaron la ley firmando compulsivamente en una reunión planteada para ello por su capacidad de asumir, al Cermi sobre todo, por su capacidad de asumir la gran responsabilidad de representar a un altísimo porcentaje de personas con discapacidad de la Comunidad, 85, 90 o más, y por su gran trabajo, su aportación, creo que fundamental, a la ley que hoy debatimos y cuyas propuestas hemos incorporado absolutamente todas en nuestras enmiendas que han sido rechazadas por el Grupo Popular.
No sabemos por qué, pero en esas enmiendas había peticiones muy concretas, había propuestas de auténtico realismo sobre la materia que se legisla; sin embargo no ha sido posible incorporarlo.
Los discapacitados, las personas con discapacidad que escuchen en cualquier momento esta intervención o la lean o la conozcan sabrán muy bien a qué me refiero.

El Partido Popular yo entiendo que ha utilizado con oportunismo.
.
.
que estamos en el último Pleno de la legislatura, el último Pleno, el último Pleno de esta legislatura.
Esto era propio del primer Pleno de esta legislatura y se debate en el último Pleno.
O sea, con eso está dicha toda la voluntad del Partido Popular, con eso está dicho todo el meollo que ha puesto el Partido Popular en este tema.

Y el tema no es superficial, estamos hablando de más de 400.
000 personas más los que desgraciadamente se sumarán a causa de la guerra.
Estamos hablando de 400.
000 y pico seres humanos que sufren marginación en todas las facetas de su vida, sordos, ciegos, discapacitados físicos, psíquicos, etcétera, con marginación laboral, que no se resuelve con la ley.
Y nosotros lo intentábamos mejorar, pero no se ha aceptado.
El Grupo Popular se ha empeñado en los empates y el tema laboral queda resuelto con un desempate.
Todo ello hubiera requerido otro talante político, pero no lo ha habido y creo que no lo ha habido porque no lo puede haber.

Es triste decir aquí hoy que la más dura crítica que una ley ha recibido en esta legislatura la ha recibo esta ley concretamente del Consejo Jurídico Consultivo.
El consejo dice que al constatar que numerosos preceptos de un anteproyecto tienen un marco carácter programático, expresando declaraciones de principios u objetivos a alcanzar por los poderes públicos, generalidades, con escaso o nulo contenido normativo del que deriven facultades u obligaciones, o prohibiciones cuyo cumplimiento pueda ser exigido.
Destaca que eso ocurre con muchos principios enumerados en el artículo 4, el 19 y otros.

Y sigue diciendo el Consejo Jurídico Consultivo que las normas jurídicas se aprueban para ser cumplidas, de tal forma que su observancia debe comportar el correspondiente reproche jurídico, lo que no ocurre con aquellas que por su escaso contenido normativo son de difícil incumplimiento.
Esto lo vamos a ver.
.
.
, bueno, no lo veremos, porque se cambiará.
.
.

Lo que pone de manifiesto, en ocasiones, su inutilidad, habla de la inutilidad de la ley el Consejo Jurídico Consultivo, esta ley debía haber vuelto a ser redactada, es propia de un programa de gobierno o principios inspiradores de una norma, que estarían, en todo caso, en la exposición de motivos.

Es muy fuerte que el Consejo Jurídico Consultivo, que se entiende que es el órgano jurídico al que más debe seguirse.
.
.
, los consejos que un legislador debe tener en cuenta, pues, se hayan saltado a la torera por el Grupo Popular, consejos que nosotros hemos incorporado también en gran parte en la ley, y se haya llegado a tener hoy aquí esta ley, con los defectos y las debilidades que tiene.

Nosotros, como decía, hemos incorporado todas las peticiones del Cermi y otros colectivos sin reelaborarlas, sin redactarlas, de manera casi igual, para que dijeran exactamente lo que se quería que dijeran, no hemos cambiado el sentido original, con lo cual se ha engañado, creo, al colectivo.

En el tema de la privatización de los servicios sociales, que están prohibidos literalmente por el artículo 50 de la Lismi, parece ser que no se lo han leído, tenían que haberlo rectificado, en el artículo 5, creo que es la letra *e*, quieren hacer creer a las personas con discapacidad que la iniciativa privada lucrativa es excepcional, ya lo dije en el debate en comisión, solo en aquellos casos que tal y tal, ¿no?
, y aquí se ve muy clarito, en el texto definitivo: se apoyará técnica y económicamente a aquellas privadas, y luego sigue, especialmente a las de iniciativa social sin ánimo de lucro.

O sea que la normalidad de la ley es apoyar técnica y económicamente a las empresas privadas puramente, con ánimo de lucro, porque luego dice que, especialmente se apoyará a las que sin ánimo de lucro se decidan a colaborar.
o sea, este es el punto neurálgico, la debilidad máxima, una de las grandes debilidades de la ley.
Veremos alguna otra.

Estas privadas tienen apoyo normalizado, las otras, especiales, si se deciden, es un tema especial, es un asunto a tratar y a ver si se las apoya o no.
Lo que yo no sé es dónde está la diferencia de unas y otras, pero el colectivo de personas con discapacidad rechaza radicalmente la entrada de la empresa privada en los servicios sociales, y la Lismi lo prohíbe taxativamente en el artículo 50.
2, si no recuerdo mal, y yo no sé en qué se basa el Grupo Popular en querer mantener esa petición tan concreta del colectivo que tanto alega que le ha apoyado, ¿dónde está la diferencia, el valora añadido?
¿En que las privadas con ánimo de lucro son mejores?
Será que quizá son amigos, como Bush, amigos como Bush, en la guerra.

Las maneras del Grupo Popular plasmadas en la ley son muy curiosas.
En el artículo 6, que habla de información, yo entiendo que no puede fijarse un derecho fundamental poniendo tantas condiciones o restricciones.
Literalmente dice: se intentará facilitar, y, luego, más adelante, si fuera necesario, en caso necesario.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor González, vaja finalitzant.

 

**El senyor González Sospedra:**

 

Concretamente.
.
.
­gracias, presidenta­ concretamente en un tema de "información" a un colectivo marginal, marginado, en este tema tanto o más como en otros.
¿Pero alguien cree que hay alguna persona con discapacidad que a lo mejor no necesita la información?
Pero, bueno, a ver si hoy llegamos a una transaccional o nos aceptan las fundamentales presentadas por el colectivo de discapacitados y reelaboradas o rechazadas por el Grupo Popular, se mejora la ley y, al final, votamos con placer todos consensuados.

Gracias, presidenta, he terminado.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor González.

Torn en contra, té la paraula la il·lustre diputada senyora García, del Grup Parlamentari Popular.

 

**La senyora García Herrero:**

 

Sí, gracias, señora presidenta.

Señor González, ya estuvimos viendo en comisión que, efectivamente, ustedes presentaban una serie de enmiendas, pero que en absoluto mejoran la ley.
Si ustedes pretendían mejorarla, desde luego, no lo han conseguido.

Usted hoy ha reconocido que es una ley práctica, realista, y ¡claro que es práctica y realista!
, ya que se ha elaborado junto con los colectivos, con la práctica totalidad de los colectivos de personas con discapacidad de esta comunidad.

Usted hacía referencia a que se debate en el último Pleno de las Cortes, en el último Pleno de esta legislatura: pues, yo le digo, señor González, que no solamente es que se debate en este último Pleno, es que si por ustedes hubiera sido, no se hubiera llegado a debatir ni en este último Pleno de legislatura.
Porque lo que han hecho ustedes ha sido intentar el retraso y el boicot a esta ley desde el principio.

Ustedes presentaron una enmienda a la totalidad y, si por ustedes hubiera sido, no se hubiera ni debatido en este último Pleno de esta legislatura.
Por eso, a nosotros, al Grupo Parlamentario Popular, que da apoyo al gobierno del Partido Popular, que quería que saliera esta ley en este año europeo de las personas con discapacidad, hemos intentado y, al final, estamos aquí hoy debatiendo, debatiendo esta ley que entendemos que es importantísima para todo el colectivo de las personas con discapacidad y que es muy importante también para ellos que se promulgue en este año del Año Europeo de las Personas con Discapacidad.

Mire, señor González, usted incluso pidió la devolución al Gobierno, y hoy lo ha repetido.
Usted dice que han incorporado, usted, en sus enmiendas, todas las peticiones del Cermi: pues, eso es falso, señor González, es falso.
Las peticiones, las incorporaciones del Cermi, de acuerdo con la Conselleria de Bienestar Social y de acuerdo con este grupo parlamentario, se han incorporado a través de las enmiendas elaboradas por el Grupo Parlamentario Popular y, literalmente, los textos que se llegaron a consensuar con el Cermi, nada de reelaboración, señor González, los textos, literalmente, acordados con el Cermi.

Y hay que recordar en esta Cámara, y hay que recordar a los colectivos de las personas con discapacidad, que ustedes, en comisión, las votaron todas en contra, y eso, hoy tiene que quedar constancia, señor González, porque todas las propuestas que elaboró el Cermi y todas las propuestas que se han recogido de los demás colectivos de personas con discapacidad en esta ley, ustedes las han votado en contra.

Y en cuanto ya a las enmiendas, porque al principio pensaba que usted no iba a defender ninguna de ellas, pues, decirle, sobre todo, en esas primeras enmiendas que usted solicita, en la enmienda número 2, por ejemplo, ya le dijimos en comisión que teníamos que rechazarla porque el proyecto consagra un estatuto, señor González, reconociendo derechos subjetivos a las personas con discapacidad.

El proyecto es algo más que una ley para la integración, es una carta de derechos de las personas con discapacidad, es, además, un catálogo de servicios públicos a disposición de este colectivo y es una definición de responsabilidades de las administraciones públicas, y eso, en términos jurídicos, es estrictamente un estatuto.

Pero es que, además, usted presenta otra enmienda, dice, y cambiando, intentando añadir determinados términos al término ya de "personas con discapacidad", y nosotros ya le dijimos que tampoco se lo podíamos aceptar, porque el término de "personas con discapacidad" incluye a todos los colectivos, y dicho artículo va dirigido a todos los colectivos, y, de modo específico, el ámbito de aplicación de la ley, en relación con la definición de la discapacidad, se aclara en el artículo segundo.

Además, considerando que hoy existe un cierto debate en cuanto al alcance del concepto de la discapacidad, sobre todo en relación con las llamadas discapacidades no aparentes o invisibles, parece oportuno dejar el artículo primero redactado con una referencia genérica al concepto de discapacidad, de modo que sea la evolución legislativa, jurisprudencial y científica, la que delimite su campo de aplicación.

Y, luego ya, nos metemos en el debate, para variar, en el debate de público y privado.
Y usted ahí carga ya todas las tintas en este debate.
Pues, mire, señor González, nosotros entendemos que el Partido Socialista quiere plantear un debate falso sobre lo público y lo privado, intentando crear un estado de confusión que hay que despejar.
Dos ideas han de quedar claras: el Gobierno Valenciano, desde 1995, ha apostado claramente por un sistema público de servicios sociales.
Y, segundo, el estatuto de las personas con discapacidad apuesta por lo público y lo social y lo prima frente a la iniciativa empresarial privada, sin que ello signifique que renuncie a la colaboración de estas empresas.

El Partido Popular ha apostado por lo público, lo que es fácilmente demostrable con cifras.
El presupuesto destinado por la Generalidad Valenciana a bienestar social se ha duplicado, pasando de 219 millones de euros en 1995 a 372,4 millones de euros en 2003.
Se ha duplicado el número de plazas residenciales para la atención a todo tipo de colectivos, siendo especialmente destacable el incremento referido al número de plazas para atención a enfermos mentales.
Las plazas en centros de atención a enfermos mentales han pasado de ninguna en 1995 y 46 agrupadas en dos centros en 1996 a las 837 en 31 centros en el año 2002.

Resulta importante destacar también la atracción de una red de playas accesibles, que, partiendo de la nada, va a conseguir contar con más de 80 puntos de playa accesible a lo largo del litoral de nuestra comunidad para personas con discapacidad en el año 2004, ya en la actualidad con más de 50 puntos.

En este ejercicio se ha puesto también en marcha un plan de parques accesibles.
Se pretende poner al alcance de todos los ciudadanos la posibilidad de disfrutar de los parques y jardines de nuestra comunidad.
Es el primer plan autonómico de accesibilidad en parques y jardines de Europa.
Prevé la puesta en marcha de cien parques en la Comunidad Valenciana hasta el año 2007.

Un ejemplo más de la importancia que la Generalidad concede a lo público se plasma en su propia organización, donde cuenta con una dirección general que es la primera entre las comunidades autónomas dedicada en exclusiva a la atención de las personas con discapacidad.

La constitución del Instituto Valenciano de Atención a los Discapacitados, Ivadis, en el 2001 resolvió la situación existente hasta entonces, sustituyendo a los tres consorcios sometidos al derecho privado ­Convaser­ existentes a esa fecha que contaban además con múltiples problemas laborales.
A partir de su creación, el Ivadis asume la protección, tutela e inserción sociolaboral de los discapacitados.
Este nuevo organismo se encuadra dentro del sistema público al tener atribuida la prestación de los servicios sociales especializados que le sean encomendados por la Conselleria de Bienestar Social y al integrarse todos sus trabajadores en la administración.

Con independencia de estos datos, hay que repetir una vez más que el debate público-privado es un debate ya superado, señor González, que en la actualidad resulta falso y perjudicial.
Y en segundo lugar, hay que tener en cuenta que el texto del Proyecto de ley del Estatuto del discapacitado lleva a cabo una opción clara por lo público y lo social, y esto se puede observar en la lectura de cualquier capítulo del mismo.
Pero si no existen los recursos que se requieren dentro del sistema público de servicios sociales, habrá que recurrir a fuentes externas para garantizar la prestación del servicio requerido, ampliando así no solo la especialización sino también la oferta a la que pueden tener acceso los usuarios.

En conclusión, lo que redunda en el bienestar de las personas es que se garantice su acceso a todo tipo de servicios y prestaciones que sus necesidades puedan requerir, en condiciones de igualdad, con independencia de su capacidad económica, así como que esos servicios sean cada vez de mayor calidad e incorporen las últimas innovaciones.
Y asegurar estos derechos es la función que el Estatuto atribuye a la administración.

Luego ya entra usted en una serie de enmiendas referentes a terminología que ya le dijimos a su señoría que no las podíamos aceptar, pues el concepto de la clasificación internacional de funcionamiento de discapacidad y salud aprobada por la OMS en mayo del 2001 ya alude a estas terminologías, y su enmienda omite esta nomenclatura internacional que yo le digo.

Pero además es que luego tiene usted una serie de enmiendas que dice usted que intentan mejorar el texto, pero la verdad, señor González, es que poco tiene que mejorar lo que se cambia de redacción o se intenta cambiar de terminología sin que venga tampoco al caso, como le estaba diciendo.

Hace también usted referencia, en la enmienda 62 lo encontramos, ya le dije, la innovación y la investigación.
Y referente a lo que estábamos hablando entre lo público y lo privado, mire, yo tengo que decir, y se lo dije también en comisión, que el Partido Popular considera que la apuesta pública debe estar en la innovación y en la investigación, y no en la gestión.
Por ello defendemos la colaboración de la iniciativa privada en la gestión, pero creemos que el proceso de innovación en los campos del bienestar social debe llevarlo la iniciativa pública, que ha demostrado que es la primera inversora en bienestar y en la investigación sobre el bienestar, sin perjuicio, claro está, de que la iniciativa privada no investigue cuando crea oportuno, aunque la práctica demuestra que es subsidiaria esa investigación frente a la pública.

La verdad es que ya no ha defendido muchas más enmiendas.
Hablaba usted también en la enmienda 68 de los criterios de deficiencia o de rentabilidad.
Ya le dije yo que para nosotros, y le repito hoy, la prioridad absoluta es la atención de las personas, que no debe quedar relativizada por estos criterios de eficiencia o de rentabilidad.
Estos factores, señor González, no pueden ser un principio básico de la ley cuando se refiere al principio de calidad.
Además, hay que tener en cuenta que cuando se aborda el principio de coordinación ya se incorporan implícitamente estos factores.

Y la verdad es que usted está hablando también en otras enmiendas de los ámbitos territoriales.
Ya dijimos que dependía de las necesidades de cada ámbito territorial.
Usted pide número de centros, pero no concreta nada, no va a ninguna concreción en cuanto al ámbito territorial ni al mayor o menor número de centros.

Y luego ya usted hace una referencia en la enmienda 81 que yo le tengo que decir, señor González, que esto es un estatuto, como le hablaba al principio, esto no es una ley de servicios sociales especializados.
Esto es más que una enmienda a una ley de servicios sociales especializados.
Es una ley horizontal, estamos hablando de derechos, no son leyes parciales, señor González, entiéndalo.
Es un estatuto, estamos hablando de una ley horizontal y de una ley de derechos.

Nada más y muchas gracias.

 

*(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor José Cholbi Diego)*

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Muchas gracias, señora diputada.

Señor González.
*(Pausa)* Donde el señor diputado se encuentre más a gusto y más cómodo puede dirigir la palabra.
*(Pausa)* Tranquilo, tranquilo.
 *(Pausa)* Quan vosté vullga, senyor diputat, té la paraula.

 

**El senyor González Sospedra:**

 

Muy bien.
Gracias, presidente.

Ahora creo que hemos llegado a un punto muy concreto.
O sea, ¿que hoy nos confiesa su señoría que no es una ley de servicios sociales específicos?
Claro.
Yo creo que ahora el colectivo valenciano de personas con discapacidad hoy ya puede entender qué ha pasado con todo el proceso de la presentación del proyecto, la presentación de enmiendas, los debates y hoy la ley.
O sea, que todos ya pueden saber que esta ley no es una ley de servicios sociales, es una ley de derechos.

Claro.
Entonces sí que podemos comprender que no se haya querido entrar en definir cómo se ejecutan esos derechos, cómo se defienden esos derechos, como por ejemplo me comentaba un compañero discapacitado, dice: "lo que queremos es una ley que nos dé armas, armas para defendernos" ­no para ir a Irak, no­, armas para defendernos.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Señor González, aténgase a la cuestión, por favor, que es muy importante la cuestión.

 

**El senyor González Sospedra:**

 

Sí, presidente.
Era un recurso literario, estilístico.
Es que, claro, yo, perdone presidente, pero hablo de la guerra y el candidato Camps también habla, ¿eh?
, aunque sea para decir que están las cosas mal para el partido.

El tema de público o privado que a ustedes los lleva de cabeza.
A nosotros no, ¿eh?
, nosotros lo tenemos muy clarito.
Lo que pasa es que nosotros queremos que esté al revés de lo está en esa ley, que lo normal sea el apoyo total y absoluto a la iniciativa sin ánimo de lucro, a las asociaciones, a los padres de discapacitados, hermanos, primos, amigos, voluntarios, personas de buena voluntad con suficiente empuje para ir adelante en un tema tan fuerte, tan delicado, y que eso sea lo normal.
Y lo excepcional, y aquí está al revés, sea la empresa privada con ánimo de lucro, que por supuesto, si hiciera falta, el PP y el Psoe y cualquier partido de extrema derecha hasta extrema izquierda.
Pero ustedes quieren que quede clarito para poder actuar.
O sea, perdón, oscuro; claro para actuar, oscuro para hacerlo.

Con relación al Ivadis, es un caballo de batalla que tiene problemas con las patas y no va a ganar la carrera.
El Ivadis es el antiguo Convaser, y no se puede renunciar ni negar una labor absoluta del Partido Socialista.
Y ustedes quieren borrar la memoria, el *memoricidio* hasta el último día de la legislatura.
Y no lo pueden conseguir.
La gente sabe que el Convaser es ahora Ivadis, y se hacía lo mismo antes que ahora.
Pero ahora es el primer instituto público del mundo, incluido Irak.

En cuanto a la dirección general, yo sí que acepto que sea una opción positiva, pero si se utiliza como debe utilizarse.
Tienen que saber todos, señorías, que el director general de las personas con discapacidad hace muchas semanas y meses que está actuando políticamente desde la dirección general, y eso es inmoral y totalmente intolerable, con llamadas telefónicas personales, mezclando las concesiones con las convocatorias, mezclando la labor del PP y las playas ­que son 49 no 80­, las subvenciones y las ayudas con el tema político.
Y eso es intolerable.

Y en cuanto a la votación contra sus enmiendas, me tengo que ratificar en lo que dije en el debate en comisión: las votamos en contra porque se han cambiado los términos y muchas no se han aceptado.
Me ratifico en que no han aceptado todas las peticiones del Cermi, y han cambiado la redacción para que lo aceptaran, y al final no han tenido más remedio que aceptarlo porque, para poco, algo; o para nada, mejor dicho, algo.
Esa fue la última decisión que el Cermi se vio obligado a actuar: para nada, algo.

Y en cuanto al Año Europeo de las Personas con Discapacidad, yo creo que habría sido mucho más regalo al Año Europeo que esto estuviera aprobado hace un año, dos, tres y cuatro, no a la última sesión de Pleno de la legislatura que se acaba.
Pero bueno, como viene el 25 de mayo.
.
.
ría de izquierdas, ya haremos los cambios y las correcciones y lo que desde el gobierno que esté en aquel momento entienda que deban hacerse para que las personas con discapacidad realmente no manipuladas, no intentando manipularlas, tengan lo que se merecen: igualdad de trato, igualdad de empleo, igualdad de acceso a toda la información, igualdad de acceso a todas las ayudas, igualdad de acceso a todos los servicios y a todo lo que la sociedad moderna, sin guerra como en Irak, nos ofrece aquí en la Comunidad Valenciana.

Gracias, presidente.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor González.

La ilustre diputada señora García tiene la palabra.

 

**La senyora García Herrero:**

 

Gracias, señor presidente.

Mire, señor González, efectivamente, yo le repito: no es una ley de servicios sociales especializados.
Es un auténtico estatuto de las personas con discapacidad, que no solo recoge los principios rectores de la prevención, tratamiento, integración de las personas discapacitadas, sino el reconocimiento de auténticos derechos subjetivos para las mismas, exigibles frente a la administración de la Generalidad o sus entidades autónomas y las empresas de la Generalidad.

Usted parece no haberse leído la ley cuando habla, como usted habla, señor González, en esta Cámara, porque lo que usted está diciendo, usted sabe perfectamente que es falso, que se están recogiendo una serie de iniciativas en ese estatuto que los colectivos ­que no vamos entrar a enumerarlas aquí, lógicamente­, pero que los colectivos saben perfectamente lo que dice la ley porque son copartícipes en la elaboración de este estatuto.

Usted habla de que si el Ivadis nos lo dejaron ustedes creado.
Pues bien, lo que ustedes nos dejaron creado sí que lo queremos borrar, señor González, sí.
Queremos borrar el maremágnum que dejaron ustedes en el Convaser y la cantidad de problemas laborales que nos dejó el Partido Socialista en el Convaser, hoy, gracias a Dios, solucionados, gracias a Dios y al Gobierno del Partido Popular y sus trabajadores integrados en la administración.

Y usted dice, y usted dice que el director general de atención al discapacitado, desde la dirección general del discapacitado, está haciendo no sé qué labores y no sé qué historias.
Y yo le pregunto: ¿desde dónde quiere que haga el director general de integración al discapacitado su labor?
¿Desde la plaza, desde la playa o desde dónde, señor González?
Tendrá que hacerla desde la dirección general.
Pero además, la está haciendo consensuando y dialogando con todos los colectivos, que es algo que ustedes no supieron ni quisieron hacer nunca.

Gracias.
*(S'escolta una veu que diu: "¡Sí señor!
".
Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

 

*(Ocupa la presidència la senyora presidenta, Marcela Miró Pérez)*

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora García.

Senyories, votació conjunta de les esmenes 2, 4, 5, 8, 12, 14, 16, 17, 19, 62, 68, 69, 74, 77, 81, 82, 83, 84, 87, 88, 89, 93 i 95.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 32 vots a favor, 40 en contra, cap abstenció.
Queden rebutjades les esmenes.

Defensa de l'esmena número 3 del Grup Parlamentari Esquerra Unida.
Té la paraula l'il·lustre diputat senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Vaig a agrupar les esmenes 3, 340, 343, 346, 356, 357, 358, 359, 361, 362, 365, 366, 384, 387, 388, 391, 395, 396, 397, 398 i 399.

Vull ressaltar, en primer lloc, la importància d'aquesta llei.
Em sembla que fer un estatut dels discapacitats, de les persones que tenen discapacitat, és una cosa molt seriosa, que requerix molt d'esforç i requerix, evidentment, arribar a acords i arribar a conclusions que finalment, i realment, afavorisquen a les persones que es pretén afavorir, a les persones amb discapacitat.

Jo, en primer lloc, vull ressaltar la realitat existent, i eixa realitat existent que no afecta només al nostre Estat, sinó a molts altres estats.
Com ha comentat abans l'il·lustre diputat que m'ha precedit en l'ús de la paraula, el diputat Socialista Joaquín González, les guerres generen múltiples discapacitats.
Ell mateix és l'efecte d'una guerra, un efecte tardà, però un efecte.
Perquè, a més, els efectes de les guerres no s'acaben ni en el lloc on passen ni en el temps en què es diu que hi ha circumstàncies, que hi ha situació bèl·lica de guerra.

Per tant, açò és una realitat que no sols afecta al nostre Estat sinó que afecta a tot el món.
I a nosaltres ens agradaria que els drets que anem a reconèixer, que caldria reconèixer en aquesta llei, foren també generalitzables i foren útils i foren aplicables a tota persona d'este món siga quina siga la causa que li ha provocat la discapacitat i siga quina siga la discapacitat que patisca.

Per tant, nosaltres no només anem a intentat millorar aquesta llei ­no només hem presentat les que ara queden, ara queden 191 esmenes vives a aquesta llei,­ sinó que a més anem a fer totes les accions possibles per a aconseguir que la discapacitat es reduïsca en tot el món.
Evidentment, per això també lluitem contra la guerra, perquè volem que no es produïsquen discapacitats, i no volem nosaltres ni col·laborar ni contribuir que es produïsquen.

Bé.
Hui podria, per tant, ser un gran dia si es poguera aprovar un estatut dels discapacitats que realment entrara en el que ha de ser un estatut, és a dir, marcar drets, determinar obligacions, determinar quines relacions es van a establir entre l'administració i les persones amb discapacitat.
Això és el que seria un estatut dels discapacitats.

Però de prompte ens trobem amb una llei que dedica una grandíssima quantitat dels seus articles a determinar com han de ser els concerts, i sobretot en un tema molt concret: permetent la concertació amb la iniciativa privada.
Obser-ven que ara el Partit Popular se'ns ha fet intervencionista.
No deixa ja que la iniciativa privada realment es faça quan un considere convenient, no permet que la iniciativa privada s'organitze de la manera que considere convenient, després de ser controlada pels poders públics.
No.
El que establix aquesta llei és que de prompte els poders públics van a pagar concerts a la iniciativa privada.
Una precisió: no a la iniciativa privada social sense ànim de lucre, no, a la iniciativa privada amb ànim de lucre.

Nosaltres, com considerem que aquesta llei deuria tocar el tema dels drets, determinar a què es té accés, què es el que poden exigir les persones que tenen discapacitat, hem considerat que l'aspecte dels concerts no deuria formar part d'aquesta llei, per allò que acaba de dir la il·lustre diputada del Partit Popular.
És a dir, aquesta no és una llei de serveis socials, sinó que és una llei de drets de les persones amb discapacitat.

Per tant, no entenem com pràcticament mitja llei es dedica a regular els concerts, sobretot quan no deroga res de la Lismi, no pot.
Estem en una llei autonòmica i, per tant, no pot tocar la Lismi.
I tampoc no deroga res de la llei de regulació dels serveis socials de la Comunitat Valenciana, que també tracta dels concerts.

Per tant, ens trobem que una llei que hauria de ser de drets, dedica un gran tros a parlar dels concerts.
I a més, a més no deroga les lleis que ja parlen de concerts ací a la Comunitat Valenciana i a nivell estatal, amb la qual cosa, evidentment, hi ha confusions i contradiccions.

Per tant, nosaltres adrecem totes aquestes esmenes.
.
.
20, d'aquestes 21 esmenes, s'adrecen exactament a pretendre ­perquè suposem que no serà aprovat­, però a pretendre eliminar tot allò d'aquesta llei que no fa referència a un estatut de les persones amb discapacitat.

Pretenem que desapareguen tots els articles que es dediquen a parlar de quina és la definició d'un centre concertat, quines garanties i terminis, com s'ha de fer el registre ­recordem que això apareix en la Lismi, apareix en la llei de regulació dels serveis socials­, l'autorització de l'administració ­també apareix en eixes lleis­, el procediment de registre, l'autorització provisional i definitiva, les sancions, les competències per a la utilització, les infraccions, els subjectes i les sancions.
I no pensem que això elimine cap aspecte positiu a la possible llei de l'estatut dels discapacitats, perquè l'únic que fa és confondre.

I a voltes ens ve la temptació de pensar que aquesta llei, que es diu estatut dels discapacitats, no només s'ha fet específicament per a posar eixe últim tros de la llei, el tros que no fa referència als drets, el tros que no fa referència a les relacions administració-discapacitats, persones amb discapacitat, sinó per posar el tros que fa referència als concerts, que permet per damunt de la Lismi, que permet per damunt de la llei de regulació dels serveis socials de la Comunitat Valenciana, concertar amb entitats que les lleis anteriors no permetrien.

Per tant, nosaltres no volem, no volem que en aquesta llei figure això.
Ens pareix un camuflatge.
Ens pareix que la resta de la llei, la resta de deures, la resta d'obligacions són un camuflatge per a esta part que a vostés els importa tant, però que nosaltres pensem que aquí no deuria constar.

Nosaltres al llarg de la defensa hui de totes les esmenes que anem a defensar amb intensitat i amb força, pensem que vostés deurien escoltar amb atenció algunes esmenes molt importants que realment modificarien la llei.
També n'hi ha algunes de redacció que també la modificarien, perquè pareix que la gramàtica vostés no la coneixen a l'hora de legislar.
Nosaltres anem a intentar millorar moltíssim aquesta llei, perquè nosaltres pensem que el Partit Popular està fent amb açò una llei enganyosa, una llei que acaba dient el contrari del que diu que pretén.
I això pensem demostrar-ho al llarg de l'anàlisi dels diversos articles.

Però és que nosaltres pensem a més que l'actitud del Partit Popular de cara a les persones amb discapacitat no és una actitud positiva.
Una prova, una demostració: el decret de barems que es va fer en 1999 pel PP a nivell estatal.
Eixe decret cura, cura a les persones que patixen discapacitat, sobretot a les persones que tenen malalties cròniques, a les persones que necessiten una medicació continuada, a les persones que necessitant atenció continuada, no necessiten una hospitalització seguida.
Per què?
Perquè han introduït el terme "activitats de la vida diària", que és un terme totalment ambigu, que el que ha permés ha sigut curar per decret a una grandíssima quantitat de persones; persones que rebien ajudes i que han deixat de rebre-les.
Persones que tenien la consideració de discapacitades i, per tant, podien acudir a les ajudes per al mercat laboral, a ajudes econòmiques i que de prompte han deixat de rebre-les.
Per este decret de barems fet pel Partit Popular, una persona hemofílica que tenia el 40% de discapacitat, després de la baremació nova, ha passat a tindre zero, exactament zero.

Per tant, nosaltres neguem que l'actitud del Partit Popular de cara a les persones discapacitades siga d'obrir el camp dels drets, de donar cada vegada més ajudes i de donar cada vegada més possibilitats d'integració.
Neguem que el Partit Popular estiga buscant una societat totalment integrada formada per totes les persones.
Ja vorem, en alguns casos també, algunes referències que fa esta llei, que deixen molt clar quina és l'actitud del Partit Popular respecte a les discapacitats.

Però és que, a més a més, tenim dos problemes més afegits.
El primer, estem a l'espera d'una llei estatal, la Llei estatal de no discriminació, d'igualtat d'oportunitats, d'accessibilitat universal, que seria la llei que vindria a complementar la Lismi, que vindria a donar més drets, que vindria a establir les novetats que ha hagut des del moment de la publicació de la Lismi ja en l'any 1982 fins ara, eixa llei està en este moment en possibilitats de ser treballada i en possibilitats que siga promulgada.

Què passa qmb aquells aspectes d'aquesta llei que contradiuen, que contradiran la nova llei que està en disposició de ser presentada.
Què passa quan eixa llei nova va parlar d'accessibilitat universal, quan va parlar de no discriminació d'una manera molt concreta on hauran defensa judicial dels drets de les persones amb discapacitat.

Per tant, a nosaltres ens pareix que és un moment realment terrible per a presentar aquest Estatut de discapacitats que, a més, no cobreix, no abrasa tots aquells drets que haurien de ser reconeguts a les persones que pateixen alguna discapacitat.

Què passa amb eixos aspectes d'eixa nova llei que parlen de democràcia participativa, que parlen de diàleg social, que parlen de la necessitat de consens.
Val en les persones que tenen discapacitat, en les seues associacions, sí, però també demanen un consens polític.
No es pot fer una llei d'integració de les persones amb discapacitat, no es pot fer una llei d'Estatut de les persones amb discapacitat sense arribar a un consens.
Serà una llei parcial, serà una llei no recolzada per tota la societat.
Serà una llei que es quedarà curta.
I això és el que li va a passar a aquesta llei que estem analitzant hui.

No ha hagut en cap moment plantejament de diàleg als grups polítics.
No s'ha plantejat als grups polítics quines modificacions podrien introduir en aquesta llei.
No ha hagut en cap moment un intent d'averiguar si els grups de l'oposició tenien alguna cosa que aportar a aquest estatut.
Evidentment, nosaltres ara ho aportem via esmenes, però ja és via esmena, no ha hagut diàleg, no ha hagut comunicació.
Hi haurà comunicació ara sobre les esmenes que nosaltres els presentem?
És a dir, hi haurà diàleg?
Hi haurà transacció?
Hi haurà aprovació d'algunes esmenes substancials o pensen vostés tapar-se les orelles i pensar que tenen una llei perfecta entre les mans?
No és una llei perfecta.

Nosaltres pensem que l'aspecte del consens tant comentat amb les associacions de discapacitats és un consens agarrat amb pinces, és un consens inclús arrancant d'una manera inconvenient.
S'han utilitzat arguments i aspectes que no tenen res a vore amb la Llei de l'estatut de les persones amb discapacitat per aconseguir l'acord d'algunes associacions.
Les reunions que nosaltres hem tingut també amb aquestes associacions han estat extraordinàriament crítiques amb aquesta llei.

Nosaltres sabem que tots tenim els nostres condicionaments, els grups polítics tenim els nostres condicionaments, les associacions de discapacitats tenen els seus condicionaments.
Nosaltres acceptem els condicionaments de qualsevol personal.
Ara, cadascú també, com es diu en un refrany castellà, "cada palo que aguante su vela".
En el nostre cas nosaltres anem a presentar 191 esmenes extraordinàriament importants i rellevants.
En este moment n'estem debatent 21 que el que demanen és clarificar la llei, aclarir-la, deixar clarament el que ha de ser un Estatut de discapacitat.
I per això nosaltres insistim que a aquesta llei li sobra tot un apartat, cal dedicar-se de manera intensiva i de manera concreta a definir drets, a definir maneres de defensar-los i a definir quines obligacions té l'Administració respecte als mateixos.

Nosaltres sabem que les nostres esmenes no són totes perfectes.
Sabem que hi hauria encara millores que introduir, però estem disposats a parlar-les, estem disposats a comentar-les.
Nosaltres el que diem és que les nostres esmenes deixarien una llei molt més explícita,.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Cardona, vaja finalitzant.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

.
.
.
molt més concreta i molt més vàlida per a salvaguardar els drets de totes les persones amb discapacitats.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Torn en contra.
Té la paraula la il·lustre diputada, senyora Montesinos, del Grup Parlamentari Popular.

 

**La senyora Montesinos de Miguel:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señor Cardona, usted, le aseguro que incluso en el último pleno sorprende.
Le voy a decir por qué sorprende.
Porque en el pleno anterior el Grupo de Esquerra Unida, cuando se llevó a debate la Ley de cooperativas, dijo su compañera, su compañera, la señora Dolors Pérez, que pedía incluso el procedimiento de lectura única porque como había habido absoluto consenso por parte de los afectados y ellos, es decir, su grupo, lo que apostaban y apoyaban era por la participación de los sectores implicados, por tanto, apoyaban esa ley simple y llanamente con ese argumento.

Y, sin embargo, hoy que estamos debatiendo la Ley del estatuto del discapacitado, del Estatuto del discapacitado, resulta que su grupo, que nace además el estatuto con el apoyo y el respaldo de las asociaciones, que se le ha demostrado por activa y por pasiva, aun cuando ustedes no han querido asistir a las reuniones a las que han sido convocados en esta Cámara con la representación de esas personas que hoy nos acompañan entre el público, y en dos ocasiones ustedes y el Grupo Socialista no se han dignado participar en esas reuniones.
Y usted que sabe que el estatuto nace con el consenso y el acuerdo de todos los implicados y los afectados, usted se permite el lujo de hacer las afirmaciones que ha hecho esta mañana.

Eso, en política, insisto, en política, solamente tiene un término, y es el de de "sinvergonzonería política*".
(Re-mors)* Y se lo digo así de claro, señor Cardona, porque ustedes marcan todo con un doble rasero, cuando les conviene, como en la Ley de cooperativas, se aplica, y, cuando se está tratando un tema con una sensibilidad absoluta como es ésta, en ese caso ya no les parece bien, en ese caso vamos a apartar a un lado cuál es esa participación de los colectivos afectados y entonces vamos a demostrar que aquí estamos nosotros.

Pero, no solamente eso, sino que es, además, ustedes tienen un cacao, pero un cacao absoluto.
Porque, vamos a ver, están negando el que se produzca la participación de la iniciativa social.
Pero, ¿cómo cree usted que se mueven los pueblos?
Si la sociedad no participa de eso.
.
.
ustedes, ¿qué pretenden?
Dirigir siempre.
Pero, eso se les acabó.
Cuando la caída del muro ya vimos lo que eran ustedes capaces de hacer.
Y en este momento, señor Cardona, en este momento, los valores democráticos lo que marcan es otra pauta distinta, es el diálogo, es el consenso, es la participación, es lo que este grupo parlamentario y este gobierno ha venido dando sistemáticamente, no a lo que ustedes nos tienen acostumbrados cuando hablamos de temas sociales.

Y, además, usted dice: "es que aquí lo único que se pretende es la participación privada".
¡Si no es verdad, señor Cardona!
Además, es que mi compañera.
.
.
y no voy a releer yo de nuevo lo que se ha hecho desde este gobierno y cómo se ha participado públicamente con las inversiones, que sí que le recordaré que el 72% de la inversión de este gobierno en los presupuestos generales ha sido en este caso para las políticas sociales, cosa que ustedes cuando sustentaban a gobiernos de izquierdas no eran capaces ni de alcanzarlo ni por asomo, pero es que ni por asomo, señor Cardona.

Entonces, de verdad, no haga ese ejercicio que ha venido a hacer esta mañana que, entre otras cosas, ha ido deambulando porque tampoco ha entrado a la concreción de las enmiendas y lo único que ha dicho es que va a eliminar el registro ­que es así de gordo- el registro, las sanciones.
.
.
Es dejar ­de nuevo se lo digo­ al colectivo de discapacitados desasistido, porque no me vale que usted me diga: "es que eso está recogido en otra ley".
No, porque usted sí que se empleó a fondo cuando la Ley de mediación familiar.
.
.
, en que el régimen sancionador fuera mayor, en que la inspección fuera mayor, en que hubiera un registro.
.
.
Y ahora ya no lo quiere, señor Cardona, ahora ya no lo quiere.
¿Por qué?
¿Es que este grupo tiene algo distinto a los que podrían estar afectados por la Ley de mediación familiar?
¿Es que los discapacitados no tienen los mismos derechos, señor Cardona, usted que viene a demandar derechos esta mañana?

Cuando, por otra parte, le tengo que recordar que en el estatuto, y como tal, empleando la fórmula del estatuto y no la de la ley, es mucha más amplia.
Y, además, usted lo sabe y les molesta que se lo digamos y que se lo recordemos.
Pero, esto nace del consenso de todas las partes.
Y eso es lo que ustedes no pueden digerir y no son capaces de digerirlo políticamente, señor Cardona.
Usted, el mismo ejercicio que hizo su compañera el pleno pasado con la Ley de cooperativas, ese mismo ejercicio que hizo porque los grupos afectados entendían que había que apostar y apoyar esa ley, ese ejercicio lo debía de haber usted hecho en este momento y haber retirado sus enmiendas que no mejoran el texto.
Y, además, enmiendas que se contradicen al mismo tiempo con la enmienda a la totalidad que presentó usted en el pleno.
Porque le quiero recordar que una de las partes en el articulado de esa enmienda a la totalidad que usted presentó decía textualmente que "se exigiera ­en este caso a la Generalitat­ el que en sus partidas presupuestarias hubiera una destinada para los centros privados".

Entonces, ¿en qué quedamos, señor Cardona?
Es que tienen ustedes una confusión permanente.
Ustedes lo que no conciben, porque es su forma de pensar, es que la sociedad participe de la acción de un gobierno.
¿Cómo?
A través de ese instrumento.
Ustedes pretenden negar, pretenden negar la participación de la sociedad.
Ustedes lo que hacen es, no solamente negarla, sino tratar de impedirla.
Y no lo van a conseguir, porque en esto todos estamos de acuerdo.

Y me parece, además, muy grave, señor Cardona, me parece muy grave una amenaza velada que ha dejado usted en el ambiente, que viene a decir algo así como: "ha habido consenso de manera inconveniente".
Usted fue mucho más gráfico en la comisión y, sin embargo, esta mañana lo ha tratado pasar de puntillas.
¿Por qué?
Pues, probablemente, porque están esos señores ahí arriba y no se ha atrevido a decir lo mismo que dijo en su momento.
El consenso velado, o se define y se explica, o es única y exclusivamente consenso y diálogo, cosa que ustedes le negaron no queriendo asistir a las reuniones en las que se podía participar y tratándoles de negar la posibilidad de tener en este año, el año del discapacitado, un estatuto que han sido copartícipes, todos, absolutamente todas aquellas personas que puedan ser beneficiarias del mismo.
Y discursos como el de esta mañana les va a conducir a ustedes de nuevo a donde se encuentran.

Nada más y muchas gracias.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Montesinos.

Té la paraula per a rèplica, el senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

En primer lloc, senyora diputada, no esperava res millor de vosté.
Vosté s'ha dedicat a fer un atac totalment desaforat a la persona i vosté s'ha atrevit a dir la paraula "sinvergonzonería política" adreçada a mi, i adreçada, a més, a les esmenes que he presentat.

Jo, en este moment, primer, vull demanar-li que ho retire, perquè jo he presentat les esmenes amb tota la consciència, amb tot l'estudi i amb tot l'anàlisi possible.
I, a més de demanar-li que ho retire, demane la protecció de la senyora presidenta per al meu honor i per a la meua dignitat.
I si no és aixina, demane la protecció de totes les persones que m'estan mirant i que estan ahí presents, perquè les nostres esmenes no són esmenes de "sinvergonzonería", sinó que són unes esmenes que pretenen d'una manera explícita, concreta, clara i, a més, transparent, defensar drets de persones amb discapacitat.

Per tant, demane expressió pública de que tenim arguments raonables, potser no tots, potser no estiguen del tot d'acord amb nosaltres, potser consideren que en algun aspecte ens hem quedat curts, potser consideren que en algun aspecte ens hem passat.
Però, les nostres esmenes són esmenes molt específiques, molt decents i molt adequades a l'objecte que es pretén en aquesta llei.
I no em pareix acceptable permetre que es dediquen les rèpliques a fer expressions de: "así acabarán ustedes", "así seguirán" i "ací els tenim a vostés fent sempre el mateix".
No és cert.

I en les seues rèpliques espere que en els següents apartats milloren moltíssim perquè jo pense pegar-los fins al carnet d'identitat.
I quan dic això els ho dic d'una manera figurada.
Pense fer explícit els diversos errors que hi ha en aquesta llei.
Pense fer aparents les diverses contradiccions que hi ha en aquesta llei.
I jo tinc a gala defensar les opinions de la societat civil.
Evidentment, no totes, però nosaltres també parlem en les associacions, també parlem en la gent.
No només parlem, és un camp que coneixem molt a fons.
I com el coneixem a fons, ja sabem que algunes de les esmenes vosté no les entén.
Però és que vosté no coneix a fons el camp de les persones amb discapacitat.
No el coneix a fons.
No sap realment fins a quin punt els aspectes de discriminació, de a vegades subtil discriminació, apareixen en tots els camps de l'existència.

Per tant, jo en este moment vull deixar-li ben clar, que li demane la retirada de la paraula "sinvergonzonería", demane protecció a la presidenta, i demane protecció a la societat, perquè les nostres esmenes són decents.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

Passant a l'aspecte de les esmenes que he defensat en molta concreció i en molt de detall.
Nosaltres seguim opinant que un estatut de les persones amb discapacitat ha de parlar de drets i de maneres de defensar-los.
Pensem que vostés s'han estirat fent una Llei de serveis socials, que pretén corregir lleis de serveis socials que no derogen, que continuen vigents.
I per tant, no ens pareix acceptable que existisquen dos lleis que diguen, que parlen de concerts i diguen coses diferents.
És veritat que molt *xicotetament* diferents.
Realment l'única diferència que hi ha és una: en les lleis existents, la concertació amb la iniciativa privada amb ànim de lucre es fa realment difícil, i en la llei que vostés ara presenten la concertació amb la iniciativa privada amb ànim de lucre és fàcil, concreta, i de fet per això està feta aquesta llei.

Per tant, quan nosaltres demanem la retirada, el que s'eliminen tota eixa sèrie d'articles, és per a fer una Llei de l'estatut de les persones amb discapacitat.
I seguirem defensant eixa idea i eixa opinió.
Si vostés continuen en un atac personal i no entren en el cor de la qüestió, en el que és el nucli de la llei, van a ser també, espere, espere, criticats per no haver fet tot allò que podien.

Les nostres esmenes són esmenes que poden aportar molt a aquesta llei.
Estic disposat a defensar-les una per una.
I estic disposat a argumentar el perquè de cada una d'elles.
Faça vosté el mateix per atacar-les.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Té la paraula per a rèplica, la senyora Montesinos.

 

**La senyora Montesinos de Miguel:**

 

Gracias, señora presidenta.

Vamos a ver, señor Cardona, si a usted le ha molestado, yo si le parece le añado un comentario simplemente.
A usted le ha molestado que yo dijera "sinvergonzonería política".
Yo le digo de manera figurada.
Igual que me ha dicho usted que "me va a pegar en el carné de identidad".
Porque usted ha dicho que "me va a pegar en el carné de identidad".
O sea, es que eso es muy gordo, ¡muy gordo!
O sea, eso sí que es grave, grave.
Ustedes, que en estos momentos estamos con un ambiente que han venido generando, que usted me hable a mí de que "me va a pegar hasta en el carné de identidad", señor Cardona, me parece muy gordo y muy grave por su parte.
Y sobre todo un grupo, que desde luego, en muchos casos está fomentando y apoyando determinadas violencias que están ejerciendo contra nosotros.
Eso por un lado.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

En segundo lugar, señor Cardona, nosotros, el Grupo Parlamentario Popular y este gobierno, creen en la libertad de expresión, cosa que ustedes la niegan sistemáticamente.
*(Remors)* Porque no es quien para decirme a mí.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, silenci.

 

**La senyora Montesinos de Miguel:**

 

.
.
.
no es quien para decirme a mí que yo no debo de ejercer ese derecho.
Estoy en mi derecho, y como tal hago uso de él, porque vivo en una comunidad democrática.
Y en un estado democrático, manque les pese a todos ustedes juntos.
*(Remors)*

Pero además, usted podrá decirme: es que no conoce el mundo de los discapacitados.
Pues probablemente no lo podré conocer exactamente igual que lo conocen las asociaciones; seguro que no lo conozco.
Probablemente tampoco lo conoceré como el director general de Integración del Discapacitado; seguro que no lo conozco.
Ni como lo conoce el conseller de Bienestar Social o el presidente de la Generalitat; seguro que no lo conozco.
Pero precisamente porque ellos lo conocen, precisamente porque los afectados han sido copartícipes de la redacción, y precisamente porque nosotros hemos apoyado y respaldado todas y cada una de sus recomendaciones, precisamente por ello yo me siento capacitada, para apoyar y defender el proyecto de ley que se debate esta mañana.
¿Lo entiende, señor Cardona?

Todo dentro de mis derechos, que me ampara esta Cámara.
Y no los que usted pretende cercenar.
Porque yo me expresaré como corresponda.
Y yo contestaré como corresponda.
Y yo entro en la cuestión siempre que usted entre.
Pero usted lo que está haciendo es urdir el fondo de la cuestión, que es ni más ni menos la negación a las asociaciones, la negación a la democracia real y directa.
Eso por una parte.

Usted, ¿qué dice?
Que no, que en el anteproyecto no hablamos de derechos.
¿Pero cómo no hablamos de derechos, señor Cardona?
De verdad.
Es que no puedo entender que me diga usted que no hablamos de derechos.
Es que no solamente estamos hablando de derechos, cosa que por otro lado, el grupo que supuestamente van ustedes en comandita estaba diciendo esta mañana que lo que hacíamos era abusar del tema de la relación de los derechos.
Por tanto, no me diga usted que no estamos hablando de derechos que sí lo estamos haciendo.

Pero además estamos hablando de los principios rectores de la prevención; tratamientos e integración de las personas discapacitadas; el reconocimiento auténtico de los derechos subjetivos para las mismas; exigibles frente a la administración de la Generalitat o sus entidades autónomas y las empresas de la Generalitat Valenciana.

Y yo le podría estar detallando todo.
Pero como demuestra una vez más que no tiene interés por escuchar lo que este grupo tiene que decirle, porque además usted demuestra una vez más que hace oídos sordos a cualquier cosa que se pueda decir desde aquí, porque desde luego, yo sí que no le consentiré jamás es que diga que por este grupo no había intención de llegar a un acuerdo.
Porque ha habido dos reuniones, le insisto, dos reuniones en las Cortes Valencianas, a las que han sido invitados todos los grupos de la Cámara, y las personas que están allá arriba esta mañana que son testigo de ello.
Y ustedes, en dos ocasiones han negado el asistir para poder llegar a un acuerdo.
Y hoy el consenso hubiera primado.
Y ustedes son los que no han querido.

Nada más y muchas gracias.
*(Se sent la veu d'una diputada: "Muy bien, Macarena".
Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Montesinos.

Senyories, votació de les esmenes 3, 340, 43, 46, 56, 57, 58, 59, 61, 62, 65, 66, 84, 87, 88, 91, 95, 96, 97, 98 i 99.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és 32 vots a favor, 42 en contra, cap abstenció; queden rebutjades les esmenes.

Defensa de l'esmena número 6, del Grup Mixt.
Té la paraula l'il·lustre diputat senyor Peris.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores diputades, senyors diputats.

Estem parlant de ­i ho ha dit el Grup Popular­, estem parlant d'un estatut important, l'estatut de les persones discapacitades.
I jo crec que en aquesta primera agrupació, vaig a dir el que opine jo d'allò del consens en els grups i les entitats socials, perquè si no no ens aclarirem.
Perquè si aplicàrem eixa teoria no caldria l'existència dels grups de l'oposició.
Perquè el grup que té la majoria, en aquest cas a més absoluta, un sol partit, per tant, una sola visió des de la societat valenciana, del que pot ser un estatut del discapacitat; amb la seua visió se'n va a negociar amb els agents socials, i quan tanca eixa negociació, per a què parlar de les altres visions de la societat valenciana del que seria l'estatut del discapacitat?

És que no es correspondria.
En eixos debats no entenen que no pot ser aixina?
Seria al contrari.
Jo els convide al contrari.
Primer negociem l'esborrany de l'estatut del discapacitat a aquesta Cambra, i després se n'anem a negociar, una vegada hem ajuntat totes les visions, a millorar-lo amb la participació dels agents socials.
Per què no ho fem aixina?
Aixina, si no, si que no tindrien ningun valor les esmenes, perquè nosaltres ja ho hauríem consensuat anteriorment.

Per tant, no val, no val el discurs.
No val el discurs.
Perquè els agents socials el que estan fent ahí és de sindicat davant de la patronal.
I clar, els sindicats són pragmàtics i al final negocien més val alguna cosa que res.
Però això no vol dir que siga, perquè els hagen dit a vostés que sí en la negociació, no vol dir que siga l'únic estatut del discapacitat possible.
Ni molt menys.
Ni molt menys.

Per tant, estan en plena vigència les esmenes que presentem.
Entre altres, la nostra esmena número 20, que diu "que tota persona, tinga la nacionalitat que tinga, que visca al nostre territori, té el dret a gaudir els drets ­torne a dir­, de l'estatut del discapacitat".
I no eixa diferència d'espanyols, estrangers i tal, la Llei d'estrangeria.
Per què si realment volem fer un estatut del discapacitat?
Per què no ho universalitzem?
Per posar un exemple del que seria un millor redactat d'un dels articles d'aquesta llei.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Peris.

Torn en contra.
Té la paraula la il·lustre diputada, senyora Martínez.

 

**La senyora Martínez Zaragoza:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Señor Peris.
Usted ha subido en este breve y escueto minuto a dar su opinión sobre lo que es el consenso entre el trabajo de los parlamentarios.
Yo lo que creo, y tal y como lo ha definido, es que no tiene muy claro después de los años que lleva en esta Cámara de cuál es la función de un diputado.
Nosotros estamos aquí como diputados representantes de la sociedad.
Entonces nuestra manera de trabajar, yo pienso que es elevar a esta Cámara las necesidades de toda la sociedad y ponerle soluciones.
Y en este caso, el Grupo Parlamentario Popular lo que ha hecho es no lo que usted propone, meternos todos a trabajar en una habitación sin escuchar la sociedad y consensuar un estatuto del diputado, no, no, no, lo que ha propuesto el Grupo Parlamentario Popular es reunirnos todos, y también reunirnos con todos los representantes de las personas discapacitadas para trabajar en un texto que luego lo vamos a elevar al rango de ley.

Pero ustedes, usted, le recuerdo, tampoco ha asistido a esas reuniones, ni en el ámbito interno de la Cámara, ni ha querido escuchar jamás las opiniones de la sociedad.
Entonces yo creo que se trabaja primero escuchando a la sociedad las necesidades que tienen, trabajando con ellos codo con codo, hacer un borrador de ley, para luego trabajarla aquí, defenderla y poderla aprobar.

Y entrando en la enmienda número 20 que usted ha planteado, decirle que, como le he dicho en la comisión, que la rechazamos, sencillamente porque el texto que plantea la ley es mucho más explícito y mucho más concreto con la titularidad de los derechos de las personas discapacitadas.

Nada más y muchísimas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Martínez.

Té la paraula, per a rèplica, el senyor Peris.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Mire, senyora Martínez, este diputat ha estat reunit en els representants del sector, i em digueren rotundament que estaven molt disgustats amb el projecte de llei que havia entrat a aquesta Cambra.
Que és clar que ara ja no és el mateix.
Sobretot per la incorporació d'algunes esmenes de l'oposició.
El que jo li vull dir, és que, quan el Grup Popular arriba a acords en els grups socials, això no elimina ­perquè està arribant a acords sobre la seua visió de la llei­, no elimina la legitimitat de la part de la societat que nosaltres representem, que faríem la llei completament diferent o en parts, o almenys en algunes parts completament diferent.

Perquè ací sembla que estem acabant en el pensament únic, que és el que vostés plantegen; és a dir, el que ha pensat el Partit Popular més la negociació sobre eixe pensament de les entitats socials, ja no toca que tinguem una altra visió, o de l'estatut del discapacitat, o la llei de cooperatives, per posar un altre exemple que jo no vaig estar d'acord en la lectura única.

Gràcies, senyora presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Peris.

Per a rèplica, té la paraula la senyora Martínez.

 

**La senyora Martínez Zaragoza:**

 

Señora presidenta.

Muy brevemente, señor Peris.
Recordarle que el presidente del Cermi, una y otra vez ha enviado comunicados públicos en el que se reconoce la asociación copartícipes del texto de la ley que ha entrado a esta Cámara.
Y si mira, y si alza usted la vista un poquito, verá que hay un montón de personas *(remors)* que se sienten muy vinculadas a este proyecto de ley, que están deseosas de que se apruebe, y que no nos andemos con chiquitas y saquemos adelante el trabajo para que en esta legislatura salga aprobada la Ley de creación del estatuto del discapacitado.
Así que yo le invito una vez más a que trabajemos en este sentido, y nos dejemos de cosas menos importantes.

Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Martínez.

Senyories, votació de les esmenes 6, 18 i 20.

Senyor Perelló, té la paraula.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

 

Tendríamos que votar dos bloques, uno con la 18, y otro con la 6 y la 20.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Perelló.

Votació de la 18.
Comença la votació.
El resultat de la votació és 26 vots a favor, 42 en contra, cap abstenció, 1 nul; queda rebutjada l'esmena 18.

Votació a les esmenes 6 i 20.
Comença la votació.
El resultat de la votació és 5 vots a favor, 41 en contra, 23 abstencions.
Queden rebutjades les esmenes 6 i 20.

Defensa de l'esmena número 7 del Grup Parlamentari Esquerra Unida.
Té la paraula l'il·lustre diputat senyor Cardona que defensarà, segons l'agrupació que ha indicat, la 7, 9, 11, 13, 15, 23 i 26.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Per què no estem d'acord amb les expressions que aquesta llei diu?
Per què ens sembla que intentant fer una llei políticament correcta i adequada no ho han aconseguit?
Perquè a vostés el mateix llenguatge els traïx.
No només el llenguatge que se gasten en el debat d'ací sinó també el llenguatge que se gasten a l'hora d'escriure la llei.

Per tant, per a vostés, una persona amb discapacitat és una persona que no fa activitats normals per al ser humà.
Això és el que vostés fiquen en l'article 2, apartat 1.
És a dir, ".
.
.
sofrix qualsevol restricció i impediment a la capacitat de realitzar una activitat que es considera normal per al ser humà".
Vostés han de desterrar el llenguatge que lliga la discapacitat amb la no-normalitat.
Això no és cert.
Una persona que gaste unes coses i tinga dificultat per pujar una escala, no per això té dificultats per a fer una activitat normal per al ser humà.
Ell també és normal.

Però ací estem en unes circumstàncies que a vostés el llenguatge mateix els traïx.
Nosaltres sí que fiquem ".
.
.
per realitzar activitats habituals per a la seua edat i entorn sociocultural".
Això sí que ens pareix més adequat, encara que també hauríem de discutir sobre el tema.
Però, per descomptat, el concepte normal, que aparega la paraula "normal" a l'hora de definir qui són persones amb discapacitat, realment indica que vostés van molt desencaminats en l'esperit que els impulsa a l'hora de fer aquesta llei.
Això, qualsevol persona que treballe realment amb persones amb discapacitats els haguera dit que no podia aparéixer aixina.

I, per això, nosaltres en l'esmena número 11 el que establim és que han d'haver canvis.
No existixen persones deficients ni existixen persones minusvàlides, ni existixen persones discapacitades.
Existixen persones amb discapacitat, a voltes a causa d'una deficiència psíquica sensorial, etcètera.
Però no existixen persones discapacitades i no existixen persones que no puguen fer activitats normals per al ser humà.

I després, a nosaltres ens estranya que quan vostés parlen de les persones que tenen una discapacitat amb necessitat de suport generalitzat vostés fiquen "les persones que necessiten ajuda per a realitzar actes importants de la vida diària", importants de la vida diària.
Nosaltres diem ".
.
.
per a realitzar els actes que permeten la supervivència i un grau adequat de benestar en funció de la deficiència que la persona patisca".

És a dir, són eixes persones que si algú no les ajudara, moririen.
O són eixes persones que si algú no les ajudara, no tindrien un estat de satisfacció, un estat de benestar adequat a la seua dignitat.
Ahí és on fa falta definir la persona amb discapacitat amb necessitat de suport generalitzat.
Però, com fiquen vostés "dificultat per a realitzar actes importants de la vida diària"?
Qui definix la importància?
Qui definix quins són rellevants per a la supervivència i quins no?
Aquí no ho fica en la seua redacció.

Per una altra banda, vostés parlen que als estrangers també se'ls aplicarà però fiquen "d'acord amb la legislació d'estrangeria".
No n'hi ha legislació d'estrangeria, senyora diputada.
La llei que regula els drets dels estrangers no es diu legislació d'estrangeria.
Vostés han de canviar això.
És la manera col·loquial que molta gent tenia de dir-li a les lleis que afecten els estrangers, però no existix llei d'estrangeria.
Per tant, s'ha d'eliminar.
Com mos fiquen vostés denominacions que no existixen inclús en la llei?

I clar que nosaltres volem que les persones estrangeres tinguen accés a uns altres drets.
No ens conformem que tinguen dret a la teleassistència o a la telealarma.
Nosaltres pensem que tenen dret a l'oci i al temps lliure, al respir familiar, al centre d'atenció diürna, a les residències adjuntes tutelades.
Com anem a deixar les persones que necessiten una residència sense tindre-la pel fet de ser estrangeres?
És inadmissible.
En esta societat no poden existir dos categories de persones, les autòctones i les estrangeres.
No podem deixar una persona sense oci i temps lliure, sense poder acudir a eixe tipus d'activitats.
Com anem a dir-li a una persona autòctona.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Cardona, vaja finalitzant.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

.
.
.
que sí que té dret.
.
.
­ara de seguida, senyora presidenta­, que sí que té dret a esta activitat d'oci i a una persona estrangera que va a la mateixa escola que ella, que no té dret a eixa activitat d'oci perquè és estrangera, si les dos tenen una discapacitat semblant?

Per tant, de cap manera pensem nosaltres que la discriminació que vostés fan en aquesta llei que pretén eliminar discriminacions, no pensem que aquesta discriminació siga acceptable en una Llei de l'estatut del discapacitat.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Torn en contra.
Té la paraula l'il·lustre diputada senyora Montesinos.

 

**La senyora Montesinos de Miguel:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señor Cardona, en lo referente a la definición que se hace en el texto, en el cuerpo de la ley, lo que sí que le tendría.
.
.
, vamos, yo creo que le debería de quedar claro que técnicamente es la definición que conforma la administración pública valenciana y además es la más acertada.

Pero incluso entre las recomendaciones que en un momento dado se le hacen tanto a la dirección general como se le puede hacer a este grupo por parte de las personas que participan, que son copartícipes en la redacción de ese estatuto como las asociaciones afectadas, en ningún caso recomendación alguna para variar el texto originario.

Por tanto, nosotros entendemos que si las propias personas afectadas por el Estatuto del discapacitado aceptan y no hacen recomendación alguna en la modificación de su definición, entendemos que nosotros, desde luego, no deberíamos, en ningún caso, alterar esa definición.
Y, muy al contrario, apoyamos, mantenemos y respaldamos la definición originaria en el texto que se somete hoy a debate, como aparece.

Y, por otra parte, decirle que por supuesto este Gobierno en nuestra comunidad no tiene competencias en materia de extranjería y, por tanto, lo que se hace es una referencia a toda la legislación en materia de extranjería que pueda dar-se, que sea actual o futura.
Por tanto, creemos que el término tal y como se recoge en el cuerpo del proyecto es más que suficiente y clarificador.

Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Montesinos.

Té la paraula per a rèplica el senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

En este moment acabem d'arribar a una perversió de l'argumentació.
La perversió de l'argumentació és la següent: qualsevol cosa que el Partit Popular haja negociat, haja parlat amb qualsevol organització i a l'organització se li haja passat anomenar-la o haja considerat que "millor no mos posem en este camp que està massa complicat i posem-nos en els altres", qualsevol cosa que haja segut objecte de silenci per part de les associacions és una cosa que ja és correcta, acceptable, aprovada i perfecta.

Per tant, ja ens acaba de dir la senyora diputada que la llei que ens han presentat, el projecte que han presentat és perfecte perquè ja ha dit també que ninguna associació els ha dit res d'este estatut que vullgueren canviar.

Per tant, ja està tota l'argumentació que va a utilitzar-se contra les esmenes d'Esquerra Unida.
Tota està ahí.

No n'hi ha competència en estrangeria, per què hem d'anomenar de manera més correcta les lleis que parlen dels estrangers?
Per a què si no tenim eixa competència?
I, per tant, és molt curiós que consideren que tot és adequat perquè procedix i partix del Partit Popular.

Nosaltres considerem que n'hi ha inclús algunes esmenes que a voltes no fem referència però que són importants.
Per què vostés en un article repetixen "així com" dos vegades en la mateixa línia?
Per què no són capaços ni de fer la correcció perquè sone millor l'article?
Ni les correccions que tenen a vore amb les expressions lingüístiques.
Clar, és que el Partit Popular també s'expressa d'una manera perfectíssima lingüísticament.
I és impossible que puguen haver redundàncies en una cosa feta pel Partit Popular.

De totes formes, senyora diputada, vosté no ha retirat abans la seua expressió i crec que s'ho trobarà moltes voltes al llarg d'este debat.
Vosté té un problema i és que no escolta tot el que se diu, només escolta les primeres paraules o les que li interessen, i no llig tot el que n'hi ha, sinó que només llig les quatre o cinc primeres paraules i les que li interessen.
I anant aixina difícilment es pot discutir amb vosté.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Per a rèplica, té la paraula la senyora Montesinos.

 

**La senyora Montesinos de Miguel:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señor Cardona, la verdad es que me preocupa usted esta mañana, ¿eh?
Es que no entiendo qué es lo que le pasa.
O sea, está usted con un talante que creo que, por fin, aunque sea al final de legislatura les terminamos conociendo.
Esa agresividad que tienen ustedes, que llevan arrastrando toda la mañana, ese talante de tratar de descalificar a lo largo de toda la mañana.
Pero, ¿qué les sucede?
¿Por fin se han quitado ustedes la careta, señor Cardona?
*(Remors)*

Yo creo que es que eso es lo que por fin hemos terminado por conocer.
Porque usted no tiene que decirme a mí cómo tengo que opinar.
Usted no puede acusarnos de perversión ni mucho menos.
Usted, en todo caso, lo que tiene que hacer es reconocer el talante dialogador, el consenso que ha imperado en la redacción de este Estatuto del discapacitado.
Eso es lo que a usted le produce la inquina, señor Cardona, que lo demuestra todas las mañanas cuando interviene en el pleno, a lo largo de estos días, tanto aquí como en comisión, señor Cardona.

Porque lo que parece molestarle no es perversión.
Es simple y llanamente el fruto del consenso y del diálogo.
Y lo que yo no voy a hacer, porque entiendo que no debo hacerlo.
.
.
Otra cosa es cuando entremos a otro terreno pero, desde luego, la definición de lo que por discapacitado se entiende, creo, creo, señor Cardona, que mejor que los afectados nadie la conoce.
Eso lo tengo muy claro, por mucho que usted esta mañana trate de dar lecciones sobre lo que usted conoce y lo que yo desconozco.
Que le insisto, una vez más, lo que yo conozco es a través de las personas que lo conocen y a través de aquellos que nos han planteado sus propuestas.
Y que sobre eso no hay recomendación alguna.

Y lo que sí que le pido, señor Cardona, es ese ejercicio que le hace falta de una vez por todas tratar de entrar en materia, dejar aparcado lo que usted sienta en este momento, y preocuparse de los temas de carácter social, entre ellos, fundamental y principalmente, del que esta mañana es objeto, ni más ni menos que el Estatuto del discapacitado.
Y de escuchar, de escuchar de una vez por todas lo que la sociedad nos está demandando y lo que nos están demandando los afectados.
Y dejar de prender ese muro que están ustedes construyendo permanentemente entre lo que la sociedad demanda y lo que desde estas Cortes ustedes plantean.

Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Montesinos.

Senyories, votació de les esmenes 7, 9, 11, 13, 15, 23 i 26.

Senyor Perelló, té la paraula.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

 

Queríamos separar de este bloque la 13 y la 26, juntas.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Perelló.

Votació de les esmenes 13 i 26.
Comença la votació.
El resultat és de 4 vots a favor, 40 en contra, 25 abstencions.
Queden rebutjades les esmenes.

Votació de les esmenes 7, 9, 11, 15, 23.
Comença la votació.
El resultat de la votació és de 30 vots a favor, 40 en contra, cap abstenció.
Queden rebutjades les esmenes.

Senyories, votació a l'article u.
Comença la votació.
El resultat de la votació és de 40 vots a favor, 30 en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article u.

Votació a l'article dos.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 39 vots a favor, 30 en contra, cap abstenció, 1 nul.
Queda aprovat l'article dos.

Defensa de l'esmena número 10, del Grup Parlamentari Socialista-Progressistes.
Té la paraula l'il·lustre diputat Senyor Torres.

 

**El senyor Torres Salvador:**

 

Gracias, señora presidenta.

Voy a defender conjuntamente las enmiendas número 10, 21, 22, 24, 25, 27, 28, 31, retiramos la 32, 38, 44, 51, 52, 55, 57, 58, 132, 133, 141, 155 y 156.

Señorías.
Señores y señoras diputados.

Todos somos conscientes en este momento, por mucho que se intente simular lo contrario, de que no estamos en este momento en un pleno más, no estamos en una situación de normalidad por tanto.
A la acumulación de leyes llegadas a última hora a esta Cámara para su tramitación, que ya denunciamos en su momento que se debía única y exclusivamente a motivos electorales, se unen ahora los desgraciados acontecimientos que.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Torres, atenga's a la defensa de les esmenes.

 

**El senyor Torres Salvador:**

 

Me voy a atener perfectamente, porque es que todo tiene coordinación.

 

**La senyora presidenta:**

 

Señor Torres, tiene la palabra para la defensa de las enmiendas que usted mismo ha indicado la agrupación que tiene.
Le ruego se atenga a la cuestión.

 

**El senyor Torres Salvador:**

 

De acuerdo.
Me atenderé.

Se da en estos momentos la trágica paradoja de que, mientras aquí estamos discutiendo y debatiendo acerca de los derechos de las personas con discapacidad, se está violando, en este momento, el principal de los derechos de todo ser humano, que es el derecho a la vida.
Y lo grave de esto es que se está haciendo con la complicidad de nuestro gobierno.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra.
Veus: "¡Sí señor!
")* 

Miles de personas.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Torres, atinga's a la defensa de les esmenes.
És la segona vegada que l'avise.

 

**El senyor Torres Salvador:**

 

Estoy hablando de los derechos de las personas con discapacidad y me parece que comparar los derechos de las personas con discapacidad con el derecho a la vida que tienen todas las personas tiene una relación total y absoluta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Señor Torres, simplemente le recuerdo que a la tercera no tiene usted la palabra, según el Reglamento, se lo recuerdo simplemente para su conocimiento por si no conoce el Reglamento.

Tiene la palabra para la defensa de las enmiendas.

 

**El senyor Torres Salvador:**

 

Estamos todavía a tiempo de parar la guerra.
*(Pausa)* Nuestro grupo parlamentario considera que hay dos elementos en esta ley, como en todas las leyes, que serían total y absolutamente necesarios que estuviesen bien definidos y que, en cambio, no lo están.
El primero de ellos es el principio de la coordinación y, en segundo lugar, la financiación de todas las actuaciones que hay contenidas en esta ley.

Como nosotros manifestábamos hace unos días, cuando tuvimos ocasión de debatir la enmienda a la totalidad a este proyecto de ley del estatuto, este proyecto, ya dijimos en su momento que, más que consagrar nuevos derechos, lo que hacía era una mera recopilación de derechos existentes en distintas leyes: en las leyes sanitarias, en las leyes de educación, en las leyes de empleo y en las propias leyes de servicios sociales.
Nosotros creemos que la trasversalidad, por lo tanto, es esencial en todas las actuaciones que se tengan que dar en todo lo que está relacionado con el mundo de la discapacidad.
La actuación de la administración no puede ser una actuación direccional en un único sentido sino que ha de ser de una forma que se coordinen todas y cada una de las instituciones que van a participar en el desarrollo de esta ley.

Las personas con discapacidad tienen en este momento, todavía, graves problemas de empleo y de formación profesional.
No tienen garantizado el principio a la igualdad de oportunidades en el acceso a la educación, aunque sí que lo dicen las leyes de educación; tienen grandes dificultades también para lograr su propia autonomía personal, porque en muchos casos tienen graves problemas económicos de pensión baja, pensiones bajas o, por otra parte, falta de trabajo; se enfrentan, todavía, a un mundo con barreras urbanísticas, arquitectónicas o de la comunicación; no tienen garantizada, a pesar de que sí que se lo garantiza la propia Ley de sanidad, la atención sanitaria precisa para su rehabilitación y su recuperación personal; y se enfrentan con una grave dificultad de poder acceder a viviendas que estén adaptadas a sus distintos tipos de minusvalía.

Sin embargo, todos estos derechos ya están reconocidos y están reconocidos en otras leyes.
Y este estatuto lo único que hace es recoger todos esos derechos y plasmarlos aquí.
Pero ¿va a cambiar algo después de hacer esa recopilación de derechos?
Nosotros pensamos que algo podría cambiar si, efectivamente, se introdujesen los mecanismos de financiación que corresponden y si se introdujesen, además, los criterios de coordinación tan necesarios para lograr la efectividad de todas las administraciones públicas.

Nosotros creemos que la coordinación de todas las administraciones públicas es un elemento, por tanto, total y absolutamente esencial para poder conseguir la efectividad de todas aquellas actuaciones y de todos aquellos derechos que vienen previstos en esta ley.
Por ese motivo nuestro grupo ha propuesto la introducción de un nuevo artículo, que se titularía artículo 1.
bis, en donde se habla precisamente de estos dos aspectos: de la coordinación administrativa y de la financiación de las actuaciones.

En relación con el primero, nosotros proponemos que, para hacer efectivos los derechos reconocidos en esta ley, la Generalitat Valenciana y las entidades locales actuarán mediante el ejercicio de una acción administrativa coordinada entre sí y con la participación de las instituciones sin ánimo de lucro.
Yo creo que eso es esencial.
Se están dando en nuestra Comunidad situaciones y actuaciones en las que determinados servicios o determinados centros se ponen en marcha o entran a funcionar sin la debida coordinación y, en muchos casos, con la descoordinación total y absoluta con las administraciones locales.

La Ley de servicios sociales establece claramente cuáles son las competencias que corresponden a las corporaciones locales y cuáles son las competencias que corresponden a la Generalitat Valenciana.
Corresponde a las corporaciones locales el análisis de las necesidades.
.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, per favor.
.
.
Un moment, senyor Torres.
Senyor Camarasa, per favor.
Senyories, pregue silenci.
Sí, es a usted, señor Camarasa.

 

**El senyor Torres Salvador:**

 

.
.
.
y de la problemática social de su territorio, la programación de todas las actividades sociales que se tengan que hacer de acuerdo con el Plan general aprobado por la Generalitat Valenciana y, en coordinación con las instituciones privadas sin ánimo de lucro.
Y también le corresponde a las corporaciones locales, y en este caso a la Federación Valenciana de Municipios y Provincias, la elaboración de un informe anual, bianual, sobre las necesidades que presenten los distintos ayuntamientos en sus distintos campos.
Lo cierto es que la coordinación brilla por su ausencia y que eso está restando esfuerzos y está restando posibilidades al desarrollo del sector.

La ley también establece que será la propia Generalitat Valenciana la que tiene que establecer las prioridades tanto en las actuaciones que se tengan que desarrollar en la Comunidad como en las inversiones, pero con un condicionante: todo esto debe hacerse teniendo en cuenta las propuestas del Consejo Valenciano de Servicios Sociales, de Bienestar Social, y teniendo en cuenta también las propuestas de las corporaciones locales y de las instituciones sin ánimo de lucro.

El segundo punto que nosotros queremos destacar, y que afectaría a toda la ley en su conjunto, es el dejar de una vez y bien claro el problema de la financiación.
Establece ­y vuelvo a repetir, porque tenemos que ir a la ley madre, que es la Ley de servicios sociales­, establece la Ley de servicios sociales que para el cumplimiento de sus fines las corporaciones locales recibirán el apoyo económico y el apoyo técnico que corresponda a través de lo que se denominaba el Plan de financiación concertado con las entidades locales.
Llevamos ya cinco años esperando a que se apruebe el famoso Plan de financiación concertado que permita que las corporaciones locales puedan diseñar su programación, que puedan establecer los objetivos para cubrir con sus necesidades en un corto plazo.

Sin embargo, el gobierno, año tras año, y pese a la insistencia de nuestro grupo, pasa del establecimiento de ese plan de financiación como ha pasado hasta ahora del establecimiento de los conciertos, que también están en la ley del año 1997 y que con posterioridad, en el año 1999, se hizo el reglamento de los conciertos, al que por cierto ahora se hace alusión como si fuese algo novedoso, cuando ese reglamento ya existe y está en vigor desde el año 1999.
Año, precisamente, en el cual la convocatoria de ayudas establecía que ese sería el último año en el que las entidades sin ánimo de lucro que estaban gestionando centros de discapacitados o centros de menores funcionarían mediante el sistema de subvenciones, y que al año siguiente, que era el año 2000, ya estarían funcionando por el sistema de los conciertos.

Por el sistema de los conciertos no se está funcionando.
Y no se está funcionando no porque falte una ley, como la propia Conselleria hizo entender o quiso dar a entender a algunas de las entidades, dijo "si no se aprueba esta ley no será posible hacer los conciertos".
Pero ¿en qué país vivimos?
Los conciertos están regulados con un título entero en la Ley de servicios sociales y está regulado también su desarrollo por un decreto también del año 1999.
Luego no hay ninguna necesidad de introducir ahora el tema de los conciertos como si fuese algo novedoso y algo que va a significar una mejora en lo que se refiere a los centros de discapacitados.

Nos llamó a nosotros poderosamente la atención que en el primer informe que hace la Dirección General de Aten-ción al Discapacitado dice que no se necesitará crédito alguno adicional para la aplicación de esta ley.
Es decir, esta ley, según la conselleria, reconoce muchos derechos nuevos y, en cambio, no hace falta presupuesto alguno.
Se ve que es que los derechos que se reconocen deben ser los derechos que no implican una parte económica por parte de la Generalitat Valenciana.

En un segundo informe, el director general señala en su informe que prácticamente el presupuesto que se va a destinar para el desarrollo de esta ley es el presupuesto que ha sido aprobado en el año 2003.
Es decir, en este momento hay vigente un presupuesto general para la Conselleria de Bienestar Social, y en concreto para la Dirección General de Integración al Discapacitado, y se limita a reproducir ese presupuesto e introducirlo como la memoria económica que ha de dar soporte a todas las actuaciones que se vayan a realizar, todas ellas dependientes de esta ley.

Y en lo que se refiere al capítulo IV y VII, que son los fundamentales del área de minusvalías, se dice por parte del director general que tendrán cada año un incremento mínimo del 2%.
Oiga, pues dígame usted, ¡si el 2% es el crecimiento del coste de la vida!
*(Remors)* Es decir, en pocas palabras, recursos extraordinarios para la supuesta aplicación de nuevos retos.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Silenci, per favor.

 

**El senyor Torres Salvador:**

 

.
.
.
ni uno.
Por lo tanto, difícilmente una ley puede llevarse adelante si no hay un soporte económico, ni siquiera se menciona en la propia ley que pueda permitir el desarrollo de determinados derechos.

Porque una cosa hay que decir.
Efectivamente, aparecen viviendas tuteladas para discapacitados.
¡Claro que sí!
Pero es que los programas de discapacitados de este año disminuyen en 585.
000 euros; los programas de enfermos mentales disminuyen en este año, con relación al anterior, 542.
000 euros; las prestaciones económicas individualizadas de enfermos mentales disminuyen 2.
754.
000 euros y las prestaciones económicas individualizadas de discapacitados disminuyen 384.
000 euros.
Si aparte se ponen unas viviendas tuteladas para discapacitados, que son 946.
000 euros, y viviendas tuteladas para enfermos mentales, 676.
000 euros, dígame usted.
.
.
quita de un sitio para poner a otro.
Intro-ducen nuevas líneas presupuestarias para que la gente crea que, efectivamente, se ponen en marcha nuevos programas, cuando eso estaba siendo subvencionado con las ayudas individualizadas que se le daban a cada una de las personas afectadas.

Un segundo bloque no relacionado ya con la financiación sino relacionado con el reconocimiento de los titulares de derechos, ya lo ha tratado anteriormente el compañero de Esquerra Unida, y se refiere a los extranjeros.
Yo creo que no hace falta que diga, porque lo sabrá el Grupo Parlamentario Popular y lo sabrá el señor conseller, que en el año 1995 había solamente siete mil y pico extranjeros afiliados a la Seguridad Social, y en el año 2002 hay 96.
000, más de 96.
000.

Además, según los últimos datos, en nuestra comunidad, que es la segunda de toda España, hay 116.
000 personas sin papeles.
Yo creo que todas esas personas, o muchas de esas personas, se encontrarán en una situación de grave necesidad.
Y que, por lo tanto, a la hora de la titularidad de los derechos, no se puede ser tan restrictivo, como se es en el proyecto de ley, dándoles solamente los servicios de información, ayuda a domicilio, teleasistencia o telealarma.
Si esos inmigrantes tienen hijos menores de edad que tienen que acudir a un centro escolar o que tienen que acudir, en este caso, a un centro ocupacional, lógicamente no se les puede privar a estas personas de este derecho, sino que hay que hacer lo posible para que todos los servicios que reciban los españoles también los puedan recibir, por lo menos en el campo de los servicios sociales, todos los extranjeros.

Y, en este sentido, he de recordar el contenido del artículo 3 de la Ley de servicios sociales, que dice: "Serán titulares de los derechos reconocidos en esta ley los extranjeros, exiliados, refugiados y apátridas, conforme a lo dispuesto en las normas, tratados y convenciones internacionales y, en su defecto, conforme al principio de reciprocidad".

Por lo tanto, si eso lo dice la propia ley de servicios sociales.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Torres, acabe.

 

**El senyor Torres Salvador:**

 

.
.
.
este proyecto no puede ser restrictivo en relación con esos derechos.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Torres.

Torn en contra?
Té la paraula la senyora García.

 

**La senyora García Herrero:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señor Torres, vamos a ver.
Usted hablaba, en un primer apartado, de enmiendas en las que se refería a la coordinación.
Y la verdad es que el Grupo Parlamentario Popular está de acuerdo en que el principio de coordinación administrativa debe presidir las políticas públicas en temas de discapacidad.
Pero hay que recalcar que, por una parte, el principio ya está recogido en la ley.
Y, por otra parte, en cada uno de los subsistemas públicos, como es sanidad, educación, servicios sociales, ya está definido cómo se debe articular en concreto el principio de coordinación.

El principio de coordinación administrativa ya se recoge en el título II, capítulo I, de la ley, y en concreto, y de modo explícito, en el apartado f) del artículo 5, teniendo en cuenta, además, que el apartado e) recoge el principio de asistencia y apoyo técnico, que en este sentido es más completo que la enmienda que usted plantea.

Esta referencia entendemos que es suficiente y no hay que repetir el principio, pues, como ya se ha dicho, en las normas específicas que regulan cada materia o cada as-pecto se recoge de modo más específico la coordinación administrativa.

En cuanto a las enmiendas que el Grupo Parlamentario Socialista plantea en cuanto a extranjería, recordarle que el estatuto de las personas con discapacidad, al regular el reconocimiento de los derechos recogidos en el mismo por lo que respecta a las personas extranjeras, se limita a concordar sus condiciones con las establecidas en la ley de extranjería; ley orgánica de ámbito nacional que supone el marco de referencia en la materia.

La nacionalidad y la extranjería son materias civiles que el estatuto no puede ni alterar ni desconocer.
La nacionalidad es ante todo un estado civil y, como tal, define el grado de disfrute de una serie de derechos.
Pero la definición de los estados civiles y sus efectos son competencia estatal.
Y por ello, el proyecto de ley se ha limitado a concordar con la legislación vigente en temas de extranjería, sin que la Comunidad Valenciana sea competente para alterar este estatus.

Pero es que además usted plantea una enmienda, que es la 27, en la que está restringiendo los derechos reconocidos a los extranjeros en el texto del proyecto ley ­y me estoy refiriendo a los extranjeros no comunitarios­, pues está usted excluyendo en su enmienda a los extranjeros no residentes.
Y hay que decir además que, por lógica jurídica, al referirse a extranjeros, la ley se refiere a los no comunitarios.

En cuanto a las disponibilidades presupuestarias y la financiación, el Partido Socialista se empeña en señalar que las disponibilidades presupuestarias condicionan la eficacia de los preceptos de la ley y que, por ello, es una ley general sin prescripciones y sin virtualidad práctica.
Frente a ello, hay que decir que no hay una sola vez en que un derecho reconocido por la ley se condicione a la disponibilidad presupuestaria.
Lo que se condicionan son algunos programas o algunas actuaciones con impacto financiero.
Y ello es lógico, ya que así lo manda el principio de legalidad presupuestaria.

Pero hay que reiterar que ni una sola vez un derecho se limita en razón del presupuesto.
La ley que se debate es una norma estatutaria que fundamentalmente reconoce derechos.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Silenci, per favor.

 

**La senyora García Herrero:**

 

.
.
.
derechos que en ningún caso, a lo largo de todo el texto legal, se ven condicionados a las disponibilidades presupuestarias.
El texto solo se refiere a las disponibilidades presupuestarias cuando trata de servicios, prestaciones o programas que, naturalmente y de modo ineludible, deben estar sujetos a dichas disponibilidades.
Una cosa es el reconocimiento de derechos y otra muy distinta la efectividad de ciertos servicios o la aplicación de algunos programas.

Es importante recordar, además, que si lo que se pretende es el establecimiento de una dotación presupuestaria mínima, esta misma opción fue rechazada por el Partido Socialista en el debate de la Ley de servicios sociales del año.
.
.
­me he equivocado en la fecha­ 1997.
También hay que destacar que, desde 1995, el presupuesto en esta materia se ha duplicado y existe una garantía presupuestaria suficiente.

Mire, señor Torres, en cuanto a lo que usted estaba hablando ahora mismo de si los conciertos.
.
.
, le tengo que recordar que también hay en este proyecto de ley una en-mienda del Partido Socialista en la que se pretende cambiar un plan cuatrienal por bienal.
Por eso nosotros entendemos que es mucho más estable el plan cuatrienal que la ley establece que ese plan bienal que ustedes pretenden.

Y luego ya hay una serie de enmiendas que usted ha señalado, que.
.
.
vamos, yo tengo que hacer la referencia, señor Torres, porque hacen una referencia en la 132, 133, 141, 145.
Y usted sabe que esas enmiendas ­ya se lo dijimos en comisión, y se lo repetimos hoy­, no van a ser aprobadas ni aceptadas por el Grupo Parlamentario Socialista, porque todas están referidas a enmiendas presentadas por el grupo Parlamentario Popular, en consenso y de acuerdo ­literalmente transcrito en nuestras enmiendas­ con el Cermi.
Y por eso, una vez aprobadas por el Grupo Parlamentario Popular, que no por el Grupo Parlamentario Socialista, fueron introducidas en el proyecto de ley.
Y por eso no se las vamos a aceptar.

Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora García.

Rèplica.
Té la paraula el senyor Torres.

Senyories, per favor, pregue silenci.

 

**El senyor Torres Salvador:**

 

Gracias, señora presidenta.

Efectivamente, los dos elementos fundamentales que nosotros pretendíamos defender fundamentalmente en esta primera intervención era el tema de la coordinación, que yo creo que no se ha avanzado nada en relación con el mismo, porque no se establecen los mecanismos necesarios para que esta coordinación.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Un moment, senyor Torres.
Senyor Torres, un moment.

Serien tan amables.
.
.

Continue, senyor Torres.

 

**El senyor Torres Salvador:**

 

.
.
.
pueda producir o pueda lograr su efectividad.

Como le he mencionado anteriormente, la mayoría de los derechos recogidos en este estatuto ya están reconocidos en otras leyes.
Lo que pasa es que esas leyes las están aplicando otros organismos: la Conselleria de Sanidad, la Conselleria de Educación o la Conselleria de Obras Públicas.

Y, por lo tanto, si no existe una actuación coordinada entre todas esas administraciones, se producen situaciones que llevan después a que esta ley no vaya a poder desarrollarse en las condiciones que merecería, que posteriormente ya introduciremos nosotros los mecanismos que creamos necesarios para que se logre esta mayor coordinación.

En lo que se refiere a la financiación, yo me limito a leer el voto particular presentado por las centrales sindicales al informe del CES, que decía en su primera consideración "que el proyecto de ley actual no garantiza la suficiencia de recursos que deben ser prestados por las administraciones públicas, aunque no en exclusiva de la Generalitat Valenciana, para que las personas con discapacidad puedan disfrutar del principio de igualdad de oportunidades, por lo que se debería recoger este compromiso tanto en la exposición de motivos como en el articulado posterior".
Por eso mismo, nosotros proponíamos que este punto estuviese centrado especialmente en un artículo nuevo.

Nos preocupa que no se quiera entrar de lleno en el tema de lograr una financiación para el desarrollo de todos los programas y de todos los derechos reconocidos en esta ley.
Y nos preocupa porque España es el país de la Unión Europea que menos dinero destina a gasto social.
Antes la portavoz del Partido Popular ha dicho que el 72% del dinero que se destina aquí es para actividades sociales.
Depende de lo que ustedes entiendan por actividades sociales.
Lo que se entiende por gasto social, que se hace por la oficina Euroestat de Europa y no por las encuestas particulares que ustedes puedan realizar, pone a nuestro país a la cola de todos los países de la Unión Europea.
Tan solo Irlanda está por debajo de España en lo que se refiere a gastos, en porcentaje del PIB, en relación con todos los temas sociales.

En el año 1993, el porcentaje del PIB que España destinaba al gasto social era el 24%.
En el año 2000, el porcentaje del PIB que España destina es un 20,1%.
Hemos desminuido tres puntos del PIB.
Entonces, no hablen ustedes de esas cifras, que no sabemos de dónde se las sacan, y vayan ustedes a las estadísticas europeas, que sitúan a nuestro país, para su vergüenza, a la cola de todos los países europeos.
Y en relación con el año 1996, España ha reducido, si vamos para años más cercanos, España ha reducido dos puntos el porcentaje de gasto social.
De esta manera, difícilmente se pueden atender las necesidades de las personas y, especialmente, de las personas que están en situación de discapacidad.

Decía usted antes que no había límites presupuestarios para los derechos, que ustedes habían puesto límites presupuestarios para determinadas prestaciones que fueran por línea presupuestaria.
Mire usted, no es así.
Artículo 4, punto 6, principios de responsabilidad pública de las administraciones: "La administración de la Generalitat Valenciana o sus entidades autónomas y las empresas de la Generalitat Valenciana contempladas en la legislación pública valenciana, procurarán, procurarán, dentro de sus disponibilidades presupuestarias ­una limitación clarísima­, los medios y destinaran los recursos financieros, técnicos, humanos y organizativos necesarios para alcanzar la plena realización de los principios que se enumeran en esta ley".
Mire usted, está hablando de los derechos, de las prestaciones, de los servicios y, efectivamente, se condicionan a la existencia de créditos suficientes.

Cuando se aprobaron las pensiones no contributivas no se dijo: "Toda persona tiene derecho a recibir una pensión no contributiva en función de su grado de minusvalía pero condicionado a las disponibilidades presupuestarias".
No señor, es caja abierta.
Si se reconocen derechos nuevos y derechos que pueden afectar de una forma directa sobre la autonomía personal o sobre cualquier aspecto relacionado con las personas con discapacidad, esos derechos implican necesariamente un coste económico, y si a su vez le ponemos la cortapisa de que siempre será de acuerdo con las disponibilidades presupuestarias, pues mire usted, aunque luego a la hora de la verdad pueda ser que existan disponibilidades presupuestarias o no, pero por lo menos que no quede en la ley, porque si queda en la ley siempre será la forma de poder justificar que efectivamente no hay recursos suficientes para atender lo que se pretende atender.

En relación con los extranjeros vuelvo a insistir que nuestra comunidad encabeza el *ranking*.
Alicante es la primera provincia de toda España en cuanto a número de inmigrantes sin papeles, 63.
000 personas; Valencia es la segunda, 39.
000, con sus picos, y Castellón es la sexta, es decir, tenemos aquí un porcentaje elevadísimo de personas.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Torres, vaja finalitzant.

 

**El senyor Torres Salvador:**

 

.
.
.
que van a necesitar de los servicios, de las prestaciones, de los centros.
.
.
Y eso solo se consigue de una manera que es mediante el incremento de los recursos presupuestarios y mediante la posibilidad también de que la ley no ponga desde el principio limitaciones a esto.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Torres.

Té la paraula la senyora García per a rèplica.

 

**La senyora García Herrero:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señor Torres, yo le repito, en cuanto a la coordinación, que el principio se encuentra recogido en la ley y en cada uno de los subsistemas públicos.
Ya le he dicho que se encuentra en cada uno de estos subsistemas definido cómo se debe de articular en concreto el principio de coordinación.

Y yo le repito: título II, capítulo I de la ley, en concreto apartado *f*) del artículo 5 y el apartado *e*), que recoge el principio de asistencia y apoyo técnico que en este sentido es más completo que la enmienda que su señoría presenta.

Estábamos hablando de la financiación y yo solamente quiero decirle que garantizada la asistencia, los servicios, las prestaciones o programas siempre ajustados a la legalidad presupuestaria que su señoría no debe ignorar que tenemos que ajustarnos a ella.

El texto se está refiriendo a la disponibilidad presupuestaria cuando se trata de servicios, prestaciones o programas que naturalmente y de modo ineludible deben estar sujetos a dichas disponibilidades.
Y es importante recordar, y ya se lo he dicho anteriormente, señor Torres, que usted ahora mismo intenta meter el establecimiento de una dotación presupuestaria mínima cuando esta misma acción fue rechazada por sus señorías en el debate de la Ley de servicios sociales.

Y le voy a decir una cosa, señor Torres: mi compañera ha hecho referencia al presupuesto en gasto social de este Gobierno.
Tengo que corregir a mi compañera: no es el 72%, es el 72,6 del presupuesto de la Generalidad lo que se dedica a gastos social, frente, señor Torres, al 51%, el presupuesto más alto en gasto social que tuvo todos los años de gobierno socialista, recordándole a su señoría que entonces era usted director de Servicios Sociales.

Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora García.

Senyories, votació.
L'esmena 32 ha segut retirada, del Grup Parlamentari Socialista-Progressistes.
Per tant, correspon la votació de la resta d'esmenes defensades pel senyor Torres.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és 31 vots a favor, 41 en contra, cap abstenció.
Queden rebutjades les esmenes.

Votació, senyories, a l'article 3.
Comença la votació.
El resultat de la votació és 41 vots a favor, 30 en contra, 1 abstenció, cap nul.
Queda aprovat l'article 3.

Senyories, se suspén la sessió.
Es reprendrà a les 4:45.

 

*(Se suspén la sessió a les 14 hores i 33 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 16 hores i 51 minuts)*

*(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor José Cholbi Diego)*

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyories, bona vesprada.

 

*(Remors)*

 

Señor Moreno, si és tan amable, ocupe su escaño.
.
.
por unos días.

Reprenem el debat en les esmenes d'Esquerra Unida del País Valencià.
Té la paraula l'il·lustre diputat, senyor Cardona, per un temps màxim de huit minuts per a les esmenes 29, 30, 33, 36, 37, 41, 42, 43, 48, 49, 50 i 54.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyor president.

Anem a continuar en el debat de la llei, i ara entrem en un aspecte fonamental i principal d'aquesta llei, perquè són els principis generals que la inspiren.
Els principis que no només inspiren aquesta llei, sinó que suposadament inspiren l'actuació de les administracions públiques de la Generali-tat, que inspiren les actuacions dels poders públics respecte a les persones amb discapacitat.

No trobem mal molts dels principis que apareixen.
Però sí que trobem una confusió, una falta d'explicació concreta del que eixos principis signifiquen.
Per exemple, el primer principi: principi de no discriminació; no es pot definir el principi de no discriminació repetint dos vegades la paraula discriminació en la pròpia definició del principi.
És a dir, principi de no discriminació: "sense que puga prevaldre cap discriminació, per motiu de discapacitat ni discriminació en la forma de negar-se a facilitar els ajustos raonables".
De fet arriba a ser inclús absolutament incomprensible la definició d'eixe principi.

Nosaltres el que proposem és que el principi de no discriminació conste com a "sense que puga prevaldre cap tracte d'inferioritat, tant directe com indirecte".
I aquest principi comporta la prohibició de negar-se a facilitar recursos adequats, i realitzar els ajustos possibles que facen efectiu el dret a la igualtat de tracte; és a dir, nosaltres suposem, imaginem, pensem, que això que nosaltres diem és al que es referix la descripció que vostés posen en l'article.

Però és impossible detectar que això és el que vostés volen dir.
La definició és totalment incomprensible.
Com és incomprensible no es pot aplicar.
Vostés han de deixar clar que el que volen dir és que, en un lloc determinat no es poden negar a ficar una rampa, si eixa rampa és imprescindible perquè una persona en cadira de rodes puge.
Però de la manera que vostés ho posen, venen a dir que si la persona que es nega a posar la rampa ho fa amablement, ja no està obligada a posar-la.
Això és el que diu el seu principi.

Segon, el principi d'autonomia.
El principi d'autonomia vostés també l'han limitat.
Ah, no, perdó, perdó.
Açò, vaig a corregir-me.
L'esmena número 33 la vaig a retirar, perquè vostés van aprovar una esmena seua exactament idèntica, que no van tindre ni, diguérem l'amabilitat, de transaccionar-la en els grups de l'oposició que teníem la mateixa esmena.
Per tant, queda retirada.

Però després una cosa molt important, el principi de normalització i el principi d'integració.
Vostés, el principi de normalització no l'anomenen, vostés anomenen el principi d'integració.
Són dos principis diferents.
El de normalització és el que implica que utilitzaran els mateixos serveis que la resta de la societat; eixe és el de la normalització.
El d'integració ve a dir que totes les persones podran estar en els mateixos llocs i al mateix temps que la resta de les persones.

És molt important l'esmena número 36, on vinc a dir el següent: "les persones que tenen alguna discapacitat utilitzaran els serveis generals.
Segon, per a utilitzar algun servei o anar a algun centre especial, se tindrà en compte l'opinió i el consentiment de la persona discapacitada, o dels seus pares o tutors, en el cas de minoria d'edat o discapacitat", o incapacitat, perdó.

Observen vostés que quan parlen de participació de les persones que tenen discapacitat, o quan parlen d'autonomia, però en cap lloc li deixen a la persona que té una discapacitat la possibilitat de decidir sobre el seu futur.
En cap lloc hi ha possibilitat que els pares o tutors diguen, "no, el meu fill no acudix al centre perquè no li fa falta".
Vostés en això són radicalment oposats a escoltar l'opinió i la possibilitat de la persona discapacitada, que té alguna discapacitat.

Per tant, nosaltres pensem que quan vostés parlen del mateix principi d'autonomia, al mateix temps estan negant-lo, estan negant-lo a l'hora de fer-lo realment pràctic.

El d'integració ja m'he referit a ell, en el sentit que vostés el confonen en el de normalització.
I després, una cosa gravíssima.
Principi d'igualtat d'oportunitats.
Vostés apareixen, fiquen este cas, "eliminant tota forma de discriminació i limitació que siga aliena a la condició pròpia d'estes persones".
¿Això vol dir que es pot aplicar una.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyor Cardona, vaja acabant.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Ara de seguida, senyor president.

¿Això vol dir que es pot aplicar alguna discriminació que siga pròpia a les característiques pròpies d'estes persones?
Vostés, en el principi número 5, d'igualtat d'oportunitats, cauen en una greu contradicció.
Diuen que es pot discriminar a aquestes persones per les característiques que tenen pròpies.
I en el cas de deixar aixina este article, el que vostés estan dient és que la discriminació queda legalitzada per la seua pròpia llei de l'estatut del discapacitat.
És aixina com ho veig, *(so per interferència d'un mòbil)* i és aixina com intentaré explicar-li-ho en la següent intervenció.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Senyora Montesinos.
*(Pausa)*

Senyories, el senyor Cardona ha retirat l'esmena 33.
Senyories, un moment.
*(Remors.
Pausa)*

Senyories.
.
.
comença la votació.
Sí, 12; no, 35; queden per tant rebutjats.

Esmenes del Grup Mixt, la 40, 45, 46, 47, 53, 56 i 427.
Té la paraula l'il·lustre diputat, senyor Peris, per un temps de cinc minuts.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyores diputades, senyors diputats.

Aquest grup d'esmenes.
.
.
sobretot en destaquen dos que volem fer especial referència i defensa.
L'esmena 53, que està referida a l'article quart, als principis generals.
És un tema que ja ha estat debatent-se avui ací, que tracta d'allò de la suficiència pressupostària que faria possible l'aplicació permanent d'estos principis que reconeix l'article quart, estos principis generals de l'actuació de l'administració de la Generalitat en matèria de persones amb discapacitat.

Diu eixe principi 6, diu, que és el principi de responsabilitat política, diu que "l'administració de la Generalitat o les seues entitats autònomes ­etcètera­, procuraran dins de les seues disponibilitats pressupostàries".
I això és una de les coses que a nosaltres ens preocupa, i ens preocupa perquè quan ho deixa ahí, potencialment, a depén de les disponibilitats pressupostàries i mirem els pressupostos, ens adonem que està havent retalls en les inversions reals, en el que són construccions de centres de discapacitats i malalts mentals.

Si el 2001 n'hi havia un 7,1; el 2002 un 6,5; el 2003 un 4,6.
És a dir, s'està produint un endarreriment, una paralització, una ralentització de les inversions justament en este sector.
I per això ens preocupa, que al final l'estatut del discapacitat quede molt bé en una sèrie de principis generals, però al final no hi ha una voluntat real pressupostària de fer possible, de garantir, mitjançant els pressupostos, que és com se garantix en el funcionament de qualsevol administració, com es garantix que eixos principis, eixos drets que l'estatut del discapacitat reconeix als discapacitats valencians siguen possibles.

Per tant, nosaltres pensem que l'esmena 53 que hem presentat, quan diu que "l'administració consignarà en cada exercici pressupostari, la quantitat suficient per a la prestació dels serveis socials de la seua competència en matèria de discapacitat", garantix molt més que estos principis que reconeix la llei i l'estatut del discapacitat, queden garantits mitjançant la llei, perquè hi ha una obligació de consignar els pressupostos necessaris per a portar-los endavant.
Per tant, pensem que era una llei, era una esmena important, que garantia al sector el compliment dels principis genèrics que reconeix la llei.

I després, la nostra esmena 56, que és una proposta d'un nou article.
Nosaltres se n'anirem molt insatisfets, quan de la Llei de serveis socials, el govern, el Partit Popular ha optat per fer un estatut de discapacitat específic, dotar-li d'una llei específica al sector, no entenem per què no vol dotar d'un òrgan de participació de les entitats del sector també específic.

És a dir, s'ha entés que és important que el 10% dels valencians i les valencianes tinguen una llei pròpia, i nosaltres estem d'acord que hi haja un estatut del discapacitat.
Però no entenem que se deixe en el consell de participació general dels serveis socials al sector, quan perfectament aquesta llei, i n'hi ha en altres comunitats autònomes n'hi ha exemples, que n'hi ha un consell de participació específic per al sector del discapacitat.
I per això nosaltres esperàvem, i encara esperem ­no sé si la votaran a favor­, però que hi haguera un consell valencià de persones amb discapacitat, ja que n'hi ha un estatut del discapacitat.

No s'entén, o siga no s'entén que el PP vulga fer de la Llei general de serveis socials un estatut de discapacitat.
En canvi no s'entén que junt a l'estatut del discapacitat que li vol donar tanta importància, no vulga fer un consell de participació de les persones amb discapacitat.
A més, tenint en compte que en este sector justament n'hi ha una important participació de voluntariat, d'associacions i de persones del sector.

Per tant, pensem que quedaria molt mancada d'un instrument de participació permanent, permanent, en la creació del Consell Valencià de Discapacitat.
Per tant, són dues esmenes, sobretot, que nosaltres estàvem molt interessats i pensem que milloren el text de la llei.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor Peris.

Senyora Martínez.

Senyories, anem a procedir a votar les esmenes que jo he llegit anteriorment.
Senyories.
.
.
esperem que s'assega el senyor Peris.
Senyories, comencem la votació.
Sí, 14; no, 38; per tant, queden rebutjades.

A l'article número 4.
Senyories.
.
.
­pot passar, pot passar­.
L'article número 4.
Senyories, comença la votació.
Sí, 37; no, 15; queda aprovat.

Esmenes del Grup Mixt, la 59, 78 i 79.
Senyor Peris.
.
.
Quan vosté vullga, senyor Peris.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyor president.

Diuen que qui calla, atorga.
.
.
Al meu poble diuen que qui calla, atorga.
*(Veus)* Diuen això, no sé si serà veritat, però.
.
.
Això de hui és molt fort, eh?
, *(rient-se)* això de hui.
.
.
*(Veus)*

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyor Peris, si vosté és tan amable, anem a la qüestió.
.
.

**El senyor Peris i García:**

 

Sí, sí, estàvem en la qüestió, és que.
.
.
Esmena 59, senyors del PP.

Nosaltres proposem en l'esmena 59, a l'article 5, afegir un apartat *a*, que entenem que obligaria, d'alguna manera, l'administració perquè, sense perjudici de la col·laboració amb altres entitats, l'administració, per aquesta llei hauria d'obligar-se a crear, mantenir i gestionar centres i serveis que la llei encomana.
Perquè ens preocupa moltíssim que al final tots estos principis generals que se diuen per al discapacitat, queden a allò de la iniciativa privada i que, al final, l'administració no se veja obligada a crear, a construir, centres d'iniciativa pública.

Ens preocupa perquè, això, hem vist, durant aquesta legislatura, sobretot, aquesta darrera legislatura del 1999, ara, que acaba en el 2003, com cada vegada es construïxen menys residències públiques de la tercera edat, menys centres de discapacitats, és a dir, ens preocupa que tots els principis generals siguen principis generals i, al final, queda allò de la llei del mercat, que siga l'empresa privada la que quedaria obligada a portar endavant tots estos recursos que la llei diu que van a necessitar els discapacitats, i, per tant, enteníem, sobretot en aquesta esmena, enteníem que calia, d'alguna manera, comprometre la Generalitat Valenciana.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Vaja acabant, senyor Peris.

 

**El senyor Peris i García:**

 

.
.
.
que, a més del que faran ­gràcies, senyor pre-sident­ els centres de col·laboració, alguna cosa haurà de fer l'administració pública en matèria de centres de discapacitats.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor Peris, moltes gràcies.

Senyories.
.
.
Sí?
, pel Grup Parlamentari Socialista, senyor Ros?

 

**El senyor Ros Piles:**

 

Senyor president, per a separar la número 78.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies: la 78.

Sí, senyories, comencem la votació de l'esmena número 78.
Senyories, comença la votació: sí, 3; no, 35 i abstencions, 13.
Queda, per tant, rebutjada.

Les dos esmenes restants.
Senyories, comença la votació: sí, 16; no, 37.
Queden, per tant, rebutjades.

Esmenes del senyor Cardona, del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida del País Valencià.
Mentres vosté va baixant, jo vaig llegint-les: 60, 61, 63, 64, 66, 67, 71, 72, 73, 75, 76 i 80.
Té vosté huit minuts.

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyors i senyores.

Com, pareix ser, la tendència és a no contestar, i no tenim tampoc molt de temps, caldrà anar més rapidet, perquè no tenim temps de rèplica.

Jo afirme que esta llei és una engany i un gran pas arrere.
En esta llei, que en els principis que no he pogut comentar abans, per falta de temps, està el principi de responsabilitat pública, a on diu que l'administració és la responsable.
.
.
Bé, no diu "és", en la seua redacció diu "procuraran dins de les seues possibilitats", ja vorem que fan, no?
, però en este article, que és l'article 5, que és el de competències de l'administració, en cap lloc figura que l'administració ha de planificar, dirigir, dotar, organitzar i mantenir serveis i centres d'atenció a les persones amb discapacitat.

Aquesta llei garantix que si l'administració no fa ni un sol centre, està complint la llei.
Aquesta llei està dient que tota la iniciativa, pot ser de la iniciativa social sense ànim de lucre i de la privada amb ànim de lucre.
Esta llei diu que un principi que la inspira és la responsabilitat pública i després, en tot el seu desenvolupament, ho nega.
Per tant, açò pot posar en una circumstància realment de precarietat la intervenció i el tractament i l'atenció a les persones que tenen alguna discapacitat.

És més, en estes competències que diu que té l'administració, té assessorar, donar suport tècnicament i econòmicament a les entitats locals i a les organitzacions o associacions públiques i privades.
És a dir, assessorament tècnic, però també ajuda econòmica.
Per tant, les associacions privades amb ànim de lucre seran pagades, el seu lucre, gràcies als impostos de tots.

Per tant, esta llei suposa un gran pas enrere respecte al que diu la Lismi i respecte al que diu la Llei d'ordenació dels serveis socials de la Comunitat Valenciana.
I és un gran pas enrere perquè, de sobte, la Generalitat Valenciana no ha de fer res al que abans sí que estava obligada.

Segons les nostres esmenes, nosaltres clar que volem que els poders públics assessoren, donen suport tècnicament i econòmicament a les entitats locals i a les entitats sense ànim de lucre.
Això explícitament ho fem figurar en l'esmena 71.
És més, nosaltres estem d'acord que les entitats privades amb ànim de lucre siguen assessorades, però no que tinguen ajuda econòmica.
Nosaltres, explícitament, en una esmena, fiquem: "Només excepcionalment i només en el cas de carència de serveis i centres públics o d'iniciativa social sense ànim de lucre, es podran establir convenis de col·laboració amb les entitats privades".

És a dir, no ho neguem, quan existixca un servei, que les entitats públiques i les de sense ànim de lucre, no presten.
Però sí que neguem que se puguen donar ajudes a les entitats privades per damunt de la iniciativa social sense ànim de lucre.

Nosaltres pensem que el Partit Popular està entrant en una via molt delicada, està donant per suposat que la seua majoria absoluta, que el poder, li dóna la raó, i és mentira.
La majoria absoluta dóna poder, però no dóna la raó, i en este cas concret, estan demostrant tindre molt poca sensibilitat de cara a les persones amb discapacitat.
De fet, no es dignen ni a contestar els arguments que nosaltres els estem donant, quan són arguments que garantixen una atenció molt més explícita i molt més eficaç a les persones amb discapacitat.

Per exemple, en un apartat, vostés volen disposar i organitzar l'arreplegada de dades estadístiques, volen elaborar censos de persones amb discapacitat.
.
.
Quina necessitat hi ha d'elaborar censos de persones amb discapacitat?
El que necessitem saber és quina és la necessitat de serveis?
, quines demandes hi ha de serveis?
Per tant, menys censos i més serveis a disposició de les persones que ho necessiten.

*(El diputat es queda en silenci)*

 

No estic callat per res, perquè no tinga res a dir, simplement és que me pareix que una miqueta d'atenció podrien prestar i podrien deixar escoltar un poquet a la gent que està ací i que ha vingut a enterar-se del que argumentem, eh?
, que després ens queixem que les persones de secundària no saben atendre els seus professors.

Bé, per tant, nosaltres, ací, el que estem proposant en tot este grup d'esmenes, en tot este grup d'esmenes que fan referència a les competències de la Generalitat, és que els principis que vostés han dit volien complir, que realment se vegen al llarg de tota la llei.
El que nosaltres estem dient és que, si vostés han dit que n'hi ha un principi de normalització, a continuació realment se demostra que la persona amb discapacitat pot continuar amb el seu entorn habitual.

Mosatros, el que volem, és que si ahí se dia que hi havia responsabilitat de l'administració pública, després, en tot el llarg de la llei, se veja realment que les administracions públiques estan actuant i estan fent el que toca per a respondre a les necessitats.
El que vostés estan fent és dir uns principis concrets i, després, al llarg de tota la llei, desmentir-los, el que vostés estan fent és gastar paraules boniques però sense arribar realment que eixes paraules signifiquen allò que haurien de significar.

Vostés, en aquesta llei, el que vénen a dir és que col·loquen en igualtat de condicions les institucions que tenen ànim de lucre de les que no.
Vostés estan dient a totes les associacions de persones que tenen discapacitats que no van a rebre les ajudes en millors condicions que les entitats privades.
Vostés estan dient que pagaran guanys a entitats privades mentres estaran deixant a entitats sense ànim de lucre sense les ajudes necessàries.
Això és el que està passant en aquesta llei i convé que tot el món ho sàpiga, perquè és el que vostés diuen, negre sobre blanc, a l'hora de fer la llei de les fotudes discapacitats.

Moltes gràcies, encara que pot ser que això siga una fórmula de cortesia més que una expressió sincera.

 

*(Ocupa la presidència la presidenta, senyora Marcela Miró Pérez)*

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Abans de passar a votació, té la paraula el senyor Ros.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

Senyora presidenta, per a traure del bloc la número 63.

**La senyora presidenta:**

 

Votació de l'esmena número 63.
Comença la votació.
El resultat de la votació és: 3 vots a favor, 37 en contra, 19 abstencions.
Queda rebutjada l'esmena.

Votació per a les esmenes 60, 61, 64, 66, 67, 71, 72, 73, 75, 76 i 80, defensades pel Grup Parlamentari Esquerra Unida.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és: 22 vots a favor, 37 en contra, cap abstenció.
Queden rebutjades les esmenes.

Defensa de l'esmena número 65, del Grup Parlamentari Socialista-Progressistes.
Té la paraula l'il·lustre diputat senyor Torres.

 

**El senyor Torres Salvador:**

 

Gracias, señora presidenta.

Voy a defender conjuntamente las enmiendas número 65, 98, 99, 101, 102, 104, 115, 117, 119, 122, 123, 125, 135, 136, 138, 145 y 154.

Este bloque de enmiendas se refiere a varios apartados, importantes todos ellos para nosotros.
En primer lugar, la primera enmienda se refiere al artículo cinco, referido a las competencias que corresponden a la Generalitat Valenciana.
Entre esas competencias destacan, una de ellas, en el apartado c), que habla de la elaboración de censos específicos.
Nosotros creemos que efectivamente sí que es necesaria la existencia de un censo de una vez por todas para que en nuestra comunidad sepamos cuál es el número de personas que se encuentran en situación de discapacidad.
Si ese censo estuviese hecho, el tránsito de los discapacitados que acaban la edad escolar y tienen que pasar después a los centros especiales de empleo o a los centros ocupacionales, si hubiese esa planificación y esa organización de los censos pues sería mucho más fácil.
También si tuviésemos el censo realizado de todas aquellas personas que se encuentran en edad laboral y que, por lo tanto, son susceptibles de acceder a un puesto de trabajo, pues podríamos marcarnos una serie de objetivos y no estar en la situación, a la que después me referiré, anteriormente.

Lo mismo podría decir de la función pública, que ya lo dijimos en la propia comisión.
¿Cómo es posible que el señor conseller de Administraciones Públicas a pregunta formulada por nuestro partido en relación a cuál es el grado de cumplimiento de la Generalitat Valenciana en lo que se refiere a la integración laboral de los discapacitados, que como todos sabemos, la ley le obliga a que el 3% de su plantilla esté integrado por personas con discapacidad, nos responde el señor conseller responsable de todo el personal de la Generalitat Valenciana?
Pues que no sabe, que por el sistema informático del que disponen en estos momentos la conselleria es imposible poder saber el número de personas en situación de discapacidad que están trabajando en la Generalitat Valenciana.
¿Por qué pone entonces el 5% en las oposiciones?
¿Oiga, pues si ustedes no saben ni siquiera dónde están?

El conseller Sanmartín, en el año 1995, dijo que nuestro país y nuestra comunidad tenían un porcentaje muy bajo, el 3%, y que él se comprometía a que en esa legislatura el Partido Popular no llegaría al 3% sino que intentaría llegar al 4 y al 5, que es el nivel en el que están otros países europeos.
¿Eso en qué se ha quedado?
En que es imposible que sepamos en este momento cuál es el número de personas en situación de discapacidad que se encuentran trabajando en la Administración.
Y de ahí, si no lo sabemos, pues no se incumple.
Porque, claro ¿está incumpliendo el gobierno?
Pues no.
El señor Sanmartín decía: "el primero que incumple es el gobierno valenciano, la Generalitat Valenciana, los ayuntamientos, las diputaciones, pero nosotros eso lo vamos a cambiar".
¿Cómo lo van a cambiar?
Pues inventándose ahora lo del 5%, que me parece muy bien, pero eso no es suficiente.
Habrá que saber primero cuál es el número de personas en situación de discapacidad que se encuentran en nuestra comunidad.

El director general del Servef decía el otro día, haciendo una referencia a las estadísticas del INE, que en nuestra comunidad, a finales de 1999 había 312.
000 personas que se encontraban en situación de discapacidad.
Y que de esas 312.
000 personas, unas 118.
000 se encontraban en edad de poder trabajar, es decir, que eran personas que podían acceder a un empleo.
Pero lo paradójico de esto es que entre los que están trabajando y los que se tiene conocimiento y los que están apuntados a las listas del Inem tan sólo hay 42.
000 personas discapacitadas.
¿Qué quiere decir eso?
Pues que hay más de 75.
000 personas discapacitadas de las que no sabemos nada, estarán en su casa.
.
.
vamos, están en la economía sumergida porque a todos los efectos no cuentan ni como parados ni siquiera como ciudadanos.
Y, por lo tanto, para ponerse unas metas es previo o es necesario el que antes sepamos cuál es el número de personas sobre las que hay que actuar y de esa forma poner en marcha los mecanismos que sean necesarios para poder dar empleo, que es una de las principales preocupaciones de las personas con discapacidad, a todos aquellos que lo necesiten.

En segundo lugar, hay otro grupo de enmiendas que van referidas a que quede perfectamente claro en esta ley la obligatoriedad del cumplimiento de la normativa sobre integración de personas con discapacidad.
Aquí lo hace, en el artículo 7 de proyecto, cuando dice cumplimiento de la normativa sobre integración laboral de personas con discapacidad a efectos de la concesión de ayudas y subvenciones.
A efectos de la concesión de ayudas y subvenciones, no.
Las empresas, las administraciones, los ayuntamientos, todos, están obligados al cumplimiento de la normativa de integración laboral de las personas con discapacidad y no para los efectos de la concesión de subvenciones administrativas sino, en lo que posteriormente nosotros proponemos, ayuntamientos, instituciones sin fin de lucro, Generalitat Valenciana, empresas privadas, y no solamente para las ayudas y subvenciones sino también para otros temas importantes, como pueden ser los avales.
La Generalitat Valenciana está concediendo avales multimillonarios a muchas empresas y, sin embargo, no les exige el cumplimiento de la normativa sobre integración de discapacitados.

Por lo tanto, aparte del enunciado general que obligue a todos al cumplimiento de esa normativa, luego estarían ya los casos concretos.
Toda empresa, persona física o jurídica, o entidad sin fin de lucro o ayuntamiento que solicite subvenciones, ayudas o avales a la Generalitat Valenciana, o convenios, esa empresa obligatoriamente deberá haber cumplido con su obligación legal, o de lo contrario esa empresa o ese ayuntamiento o esa institución no debe tener derecho a recibir esa ayuda o esa subvención.

Otra cosa que queremos cambiar también, y además eso viene perfectamente recogido después, que todas aquellas empresas que por razones de organización, por razones técnicas, por razones de producción no pueda contratar a personas con discapacidad ya se publicó un decreto, el Decreto 27/2000, de 14 de enero, que establecía una serie de medidas alternativas.
Y, por lo tanto, empresa que no pueda contratar el 2% de personas discapacitadas que le corresponde, ha de cumplir una serie de medidas alternativas que vienen ya en ese decreto y que son: un contrato mercantil o civil con los centros especiales de empleo, con trabajadores autónomos en situación de discapacidad para el suministro de materias primas o maquinaria o bienes de equipo o, también, un contrato mercantil o civil para la prestación de servicios ajenos y accesorios a la actividad de la empresa, o, por último, acciones de patrocinio o donaciones que irán dirigidas a aquellas fundaciones o a aquellas entidades sin ánimo de lucro que se encargan de la promoción del colectivo de personas con discapacidad.

Luego ya está, la normativa está, está la ley que obliga al 3% a la Administración y al 2% a las empresas, está el decreto que establece las medidas alternativas y está, incluso, el importe de los euros que han de pagar o han de concertar aquellas empresas que no hagan la contratación que le corresponde de personas en situación de discapacidad.

Nos llama también la atención que en el artículo siete se establece por parte del proyecto que la acreditación del cumplimiento o la exención de la obligación de tener a las personas con minusvalía contratadas se realizará mediante declaración responsable del interesado o de la empresa.
No lo entiendo.
El propio Decreto 2740 y la propia Orden de 27 de enero de 2000, de la Conselleria de Hacienda y Empleo, establece ya las medidas alternativas a aquellas empresas que no cumplan con el porcentaje de discapacitados y establece también la competencia que tiene la propia conselleria de emitir un certificado de excepcionalidad para aquellas empresas que no cumplan con el porcentaje de discapacidad que les corresponde.
Luego se debe emitir un certificado de excepcionalidad y a su vez la empresa está obligada después a comunicar a la Conselleria cuáles son las medidas alternativas que está cumpliendo y en relación con qué actuación.
Si eso ya está en un decreto ¿por qué ahora se dice simplemente declaración responsable del solicitante?
Eso es.
.
.
pues, nada, dejar abierto a que el solicitante diga que sí cumple o que no cumple.
Si ya hay un trámite oficial, que ya se ha regulado mediante una orden, ¿cuál es ese procedimiento?
Por lo tanto, pensamos que no deben inventarse nuevas fórmulas y si ya hay decretos, si ya hay órdenes de la propia conselleria, pues cumplir esas órdenes y que los empresarios, por lo tanto, presenten el certificado de excepcionalidad al no cumplir con el porcentaje y presenten, a su vez, también, las medidas alternativas, la relación de las medidas alternativas que tienen que cumplir.

El último bloque de enmiendas van referidas fundamentalmente a los aspectos sanitarios.
Bien es cierto que el Partido Popular introdujo a última hora una enmienda pactada, según ellos, con las entidades en la que se dice que la Generalitat Valenciana garantizará la financiación gratuita de los productos incluidos en la prestación farmacéutica, el catálogo ortoprotésico y las ayudas técnicas a menores de 18 años que tengan un grado de minusvalía del 33% o a mayores de 18 años que tengan un grado de minusvalía superior al 65%.

En ese sentido, y pensando en el número de personas que se encuentran en situación de discapacidad, nosotros pensamos que no debería haber una limitación en lo que se refiere a las edades sino que tanto los menores de 18 años con menos del 33, como los mayores de 18 años con más del 65%, sin distinción, tendrían que tener el acceso gratuito a las prestaciones farmacéuticas y al resto de servicios que se establecen actualmente a cargo del régimen de la seguridad social.

Y la última enmienda ya de este apartado, es la enmienda 138, se refiere también a la política de prevención que nos llama la atención.
Todo lo que se refiere a la política de prevención está sacado, efectivamente, de la Ley de sanidad y está sacado de los distintos decretos que ha sacado la Generalitat Valenciana con relación a este tema.
Y, en concreto, en lo que se refiere a la salud del niño y especialmente en lo de la prevención de las minusvalías psíquicas se dice, en el propio decreto, que el programa de prevención de minusvalías psíquicas comprenderá el diagnóstico prenatal, que tiene por objeto establecer el diagnóstico de las anomalías cromosomáticas o metabólicas en el feto.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Torres, vaja acabant.

 

**El senyor Torres Salvador:**

 

.
.
.
así como valorar la posibilidad de patología fetal ante la asistencia de algún factor de riesgo conocido que debían de ser motivo de información a la mujer gestante y, en este caso, de indicación de la interrupción del embarazo.
Se reproducen casi todos los artículos, excepto el último apartado que acabo de mencionar y que creemos que debería también integrarse en la ley.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Torres.

Senyories, votació agrupada de totes les esmenes defensades pel senyor Torres.
Comença la votació.
El resultat de la votació és 23 vots a favor, 38 en contra, cap abstenció.
Queden rebutjades les esmenes.

Senyories, votació a l'article cinc.
Comença la votació.
El resultat de la votació és 38 vots a favor, 24 en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article cinc.

Defensa de l'esmena número 85, del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, que defensarà les esmenes 85, 86, 91, 92, 94, 96 i 97.
Té la paraula el senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Vull deixar constància que el Partit Popular té 49 diputats, però molt poc treballadors.
Ja que este matí se m'ha acusat a mi de tindre poca vergonya política, jo sí que vull deixar constància que tinc prou vergonya i que fer el que ells fan de cara als meus electors, me faria sentir molt malament, molt malament, molt incòmode.
I, per descomptat, em faria sentir absolutament que no estava complit en la meua faena i que tenia una desconsideració total cap als meus electors, cap a la meua ideologia i cap a les persones amb discapacitat.
Nosaltres, Esquerra Unida del País Valencià, som cinc diputats i hem complit durant tota la legislatura amb totes les lleis i en tot moment.

Bé, anem als drets davant de l'administració de la Generalitat de les persones amb discapacitat.
Observen quin tipus de drets.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Silenci, per favor.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

.
.
.
quin tipus de drets no apareixen en la redacció del Partit Popular.
No apareix com a dret rebre protecció social, ni l'ajut econòmic, ni les atencions necessàries per pal·liar les situacions de carència que es puguen derivar de les condicions de discapacitat personal.
Això no és un dret per al Partit Popular de les persones amb discapacitat.

Per tant, ells que parlen d'autonomia però no van a donar ajut econòmic ni atenció necessàries; ells que parlen d'atenció a necessitats però no ho consideren un dret, són regals, són *dàdives* que en un moment determinat es poden simplement anul·lar, eliminar, fer desaparéixer.
Per tant, és evident que el dret principal que les persones amb discapacitat haurien de tindre segons un estatut raonable que responguera realment a les seues necessitats, no apareix en aquesta llei.

Es més, no apareix tampoc en la llei que tenen dret a demanar la salvaguarda dels drets.
Observen vostés que uns drets dels que no es pot demanar la seua salvaguarda no són drets reals.
Eixe dret tampoc apareix en la llei.

Per tant, nosaltres considerem que el Partit Popular no està fent un estatut del discapacitat, que el que pretén en esta llei són uns altres motius però no reconéixer els drets que deurien tindre.
És que les persones amb discapacitat només són objecte de regals o de caritat, que no figura com a dret eixa qüestió?

És més, és més, resulta que quan parlen del dret a rebre les comunicacions, a rebre la informació per procediments accessibles no es diu que es facilitarà la informació d'una manera accessible, en braille, en llenguatge de signes, per ordinador, no es diu això, sinó que es diu que s'intentarà facilitar.

Nosaltres, almenys en la nostra esmena fiquem que si així es demana, es facilitarà.
És a dir, fent dependre el dret de la petició de la persona amb discapacitat, no d'una voluntat arbitrària de la mateixa administració.
Tal com figura en la redacció de la llei això no és un dret sinó que és una possibilitat que a la millor en algun cas es porta a terme.

Nosaltres veem que falten realment coses importants.
Per exemple, diu que les persones discapacitades amb mobilitat reduïda podran presentar documents, formular al·legacions i omplir el tràmit d'audiència des de la seua pròpia casa.
I no diu res que els edificis públics han d'estar adaptats perquè no ho hagen de fer des de la pròpia casa.

El principi de normalització no diu que han d'estar tancadets a casa i l'administració anirà a ells perquè facen els tràmits.
El principi de normalització diu que les persones amb discapacitat podran acudir als llocs on acudix tota la resta de la població.
Això és el que significa normalització.
Però ells fiquen un dret que simplement és que ho podran fer des de la seua casa, aixina que no isquen al carrer, que no es vegen, que no molesten, que no siguen percebuts per la societat com gent que en forma part.

I este tipus, este tipus de drets que realment no ho són; este tipus de concessions que al final el que constituïxen són segregacions encobertes; este tipus de redaccions en realitat són discriminacions subtils, i ningú sap més de discriminacions subtils que les persones amb discapacitat.
Ningú sap més que elles que han vist com utilitzant un llenguatge que pareix integrador, cada vegada se'ls segrega més.
Ningú sap més que elles d'això.
I ací, quan nosaltres llegim els drets que tenen davant de l'administració, l'única cosa que diem és que l'administració, la Generalitat fica negre sobre blanc.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Cardona, acabe.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

.
.
.
de quina manera va a discriminar les persones amb discapacitat sense al mateix temps ser il·legal.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Senyor Font de Mora, per a què demana la paraula?

 

**El senyor Font de Mora Turón:**

 

Señora presidenta, por alusiones al grupo que ha hecho el señor diputado.

 

**La senyora presidenta:**

 

Té la paraula per al·lusions, per un minut, senyor Font de Mora.

 

**El senyor Font de Mora Turón:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

El diputado interviniente ha hecho alusiones a mi grupo parlamentario diciendo que éramos un grupo parlamentarios de vagos, literalmente, si no me ha parecido entender mal.
Decirle, sencillamente, que de este grupo está presente mucho más en el hemiciclo, mucho más del 50% siguiendo este debate, y que del grupo del diputado interviniente está presente mucho menos del 50%.
Y añadir que este grupo tan vago ha protagonizado una legislatura en la cual se van a aprobar más leyes que en ninguna de las otras legislaturas desde la existencia de estas Cortes.

Muchas gracias.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Font de Mora.

Per a què demana la paraula, senyora Moreno?

 

**La senyora Moreno Fernández:**

 

Sí, señora presidenta, por una cuestión de orden para simplemente aclarar.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Señora Moreno, yo no veo ninguna cuestión de orden en este tema.
*(Protestes)*

Señora Moreno, ­un moment, per favor­, señora Moreno, señora Moreno, señora Moreno, no hay ninguna cuestión de orden.

El señor Font de Mora ha pedido alusiones a un grupo.
Esta presidencia le ha dado la palabra por un minuto por alusiones.
Señora Moreno, lo siento.
El señor Cardona.
.
.
*(Protestes)* Señora Moreno, no tiene la palabra.
Señora Moreno.

Por favor, ruego que haya calma.
Senyor Cardona, per a què demana la paraula, senyor Cardona?

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Pel retorn de l'al·lusió que jo havia fet.
És a dir, si jo havia fet una al·lusió que treballaven poc, no de "vagos".
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Té la paraula un minut, per a rèplica.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Simplement dir que la mort del pare de la diputada Dolors Pérez impedix estar ací a tres diputats del meu grup, cosa que nosaltres podem justificar, cosa que probablement ells no poden justificar perquè no estan contestant a unes argumentacions tan ben plantejades com les que nosaltres fem.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Senyories, intervencions.
*(Remors)* Per tant, passem a.
.
.
Senyor Ros, té la paraula.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

Senyora presidenta, per a traure del bloc l'esmena número 86.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ros.

Votació de l'esmena número 86.
Comença la votació.
El resultat és de 4 vots a favor, 37 en contra, 18 abstencions.
Queda rebutjada l'esmena.

Votació a les esmenes 85, 91, 92, 94, 96 i 97.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és 22 vots a favor, 37 en contra, cap abstenció.
Queden rebutjades les esmenes.

Senyories, votació a l'article 6.
Comença la votació.
El resultat és 36 vots a favor, 23 en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article 6.

Defensa de l'esmena número 100 del Grup Parlamentari Esquerra Unida.
Té la paraula l'il·lustre diputat senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Quina oportunitat en este bloc, en estos articles, en este apartat que anem a tractar ara, quina oportunitat per a demostrar el compromís que se pot tindre des dels poders públics de cara a les persones amb discapacitat!

I és una oportunitat perquè este conjunt d'esmenes, estos articles que ara jo vaig a esmenar, es referixen al compliment de la normativa sobre integració laboral, a les preferències en la concessió de subvencions i ajudes econòmiques, a les preferències en la contractació administrativa.
.
.
, és a dir, a aquelles actuacions que poden fer les administracions públiques per a aconseguir que les empreses, que les associacions, que les organitzacions que reben alguna subvenció o que les empreses que contracten amb l'administració realment facen alguna acció eficaç i activa per a integrar persones en la seua plantilla, persones amb discapacitat en la seua plantilla.

I què ens trobem quan mirem açò?
Ens trobem que en lloc d'exigir, en lloc d'exigir que per a contractar administrativament, perquè l'administració faça un contracte d'una empresa, en lloc d'exigir que complisquen la normativa per a la integració de les persones amb discapacitat, l'única cosa que fa és que diu el següent: "En el cas d'empat se recollirà com a criteri preferencial per a contractar.
.
.
" ­només en el cas d'empat­ ".
.
.
les empreses que tinguen una plantilla superior de persones discapacitades".

Per tant, mos podem trobar que una empresa que tinga el 5% de persones discapacitades tinga algun cost superior pel que puga suposar adaptar un lloc de treball o pel que puga suposar la flexibilitat horària que a la millor eixa persona requerix i, per això, puga ficar un cost superior a l'hora de contractar amb l'administració.
Com no n'hi haurà empat, l'empresa que té un 5% de treballadors amb discapacitat no serà contractada perquè no empatarà; mentres que l'empresa que no té ni un sol treballador amb discapacitat en la seua plantilla i, per tant, no té cap cost extra per eixe aspecte, no empatarà amb l'altra i, per tant, serà contractada.

Això és el màxim compromís a què arriba el projecte de llei que ens ha presentat el Partit Popular.
Una real vergonya que va en contra del principi d'integració que diu en l'article 3 que anaven a complir i que anaven a ser tan escrupolosos complint-lo.

N'hi han, senyors i senyores, n'hi han tres llocs on això passa.
Per exemple, observem la contractació de productes i serveis tecnològics, d'informació i comunicació.
Diu que ".
.
.
els mencionats plecs arreplegaran com a criteri preferencial que en cas d'empat l'adjudicació s'efectuarà a l'empresa que acredite que els mencionats productes són accessibles".
Observen vostés quina paradoxa: una empresa presenta un producte de tecnologia, un producte que és utilitzable per persones sordes, un producte que és utilitzable per persones cegues.
Eixe producte, evidentment, és més car perquè ha de tindre el canal de comunicació que pot gastar una persona que tinga la vista i l'oïda bé, però ha d'incloure també tots els canals de comunicació alternatius.
És evident que eixe producte serà més car.
Doncs, bé, no se li adjudicarà el producte, el servei, a eixa empresa, a eixe producte que és accessible, només se li adjudicarà en el cas d'empat.
És a dir, primer hauran d'aconseguir que siga accessible a més d'al mateix preu que el no accessible, i encara aixina no es garantix que el concurs se'ls done a ells.

Per tant, nosaltres insistim: els productes que poden ser accessibles en el plec de condicions mateix ja ha de constar que han de ser accessibles, i no es pot presentar cap producte que no ho siga.
No estem ací per una accessibilitat total?
No estem ací per dir que les persones han de tindre accés a la informació d'una manera normalitzada, sense que els calga acudir a un intèrpret o a una ajuda especialitzada?
Per què en este cas no apareix de cap manera ninguna possibilitat que les empreses que complixen la contractació de discapacitats tinguen cap avantatge?

El que s'està dient aquí en esta llei que acabarà sent aprovada sense cap modificació és que integrar persones amb discapacitat és un desavantatge per a contractar amb l'administració.
El que s'està dient aquí és que investigar per a fer un producte accessible per a persones que tenen una deficiència sensorial està penalitzat perquè mai aconseguiran abaratir tant els costos com perquè l'administració contracte amb ells.
És això el que està dient esta norma que serà aprovada sense cap modificació.
Per tant, el compromís del Partit Popular amb la integració dels discapacitat és zero, és nul.
I jo seguisc insistint que aquesta llei és un engany.
No vaig a ficar-me amb les esmenes que són, diguérem, menys rellevants.
Jo el que dic és que, quan les empreses complixen la normativa internacional de discapacitats, a més comptarà com a mèrit el que més en tinga, a més, però no de cap manera apareix això en les seues especificacions.

Una altra qüestió diferent: la flexibilitat horària en la Generalitat Valenciana.
La flexibilitat horària en la Generalitat Valenciana només se dóna a les persones que tenen al seu càrrec una persona discapacitada, no a les persones que tenen una discapacitat en si.
És a dir, que, per tant, una persona que puga necessitar anar el metge en uns determinats moments del dia, perquè necessite una medicació continuada o perquè tinga una malaltia crònica, eixa persona no té dret a la flexibilitat horària, només tenen dret si és el pare o la persona que cuida, la mare o qui siga que cuida una persona amb discapacitat, evidentment això va contra la integració de les persones amb discapacitat.

I, a més, una esmena que no voldria deixar passar.
Quan vostés comenten que són els treballadors no parlen també de les treballadores, i han de saber que nosaltres estem intentant que el llenguatge marcat sexistament desaparega de les nostres lleis, i a vegades val la pena que el Partit Popular fera un esforç per a aconseguir eixe punt.

Finalment, una qüestió.
Hi ha un punt, un apartat d'un article que apareix dos vegades idèntic en la llei.
Este article diu açò següent, és sobre el dret a la informació i diu açò següent: "La informació que es facilite als ciutadans en cap cas podrà comportar una interpretació normativa ni consideració jurídica o econòmica, sinó una simple determinació de conceptes, informació de.
.
.
*(inoïble)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, silenci.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

.
.
.
o col·laboració amb la formalització d'impresos o sol·licituds.
"

Este paràgraf no té cap tipus de sentit, no s'entén, i l'únic que pareix que ve a dir és que, atenció, no li digam a una persona discapacitada, que té una discapacitat, no li digam que té dret a una percepció econòmica, perquè a la millor la demana.
Això és el que ve a dir este apartat, que a més es repetix de manera idèntica dos vegades en esta llei.
Evidentment, nosaltres demanem la seua supressió perquè no aporta res més que confusió.

I finalment i per acabar.
.
.
*(Remors.
Pausa)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, pregue silenci, per favor.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

I després fica que les administracions públiques facilitaran informació accessible sobre els drets, sobre la normativa de discapacitats.
Nosaltres pensem que eixa informació s'ha de donar d'ofici a les organitzacions i associacions de discapacitats, a les organitzacions i associacions de familiars de discapacitats i a les organitzacions de professionals que treballen en el camp de les persones amb discapacitat.

Nosaltres pensem que els compromisos que marquen en esta llei que ha de tindre l'administració de cara a les persones amb discapacitat són pràcticament nuls.
No sols això, suposen un gravíssim pas enrere respecte al que dien unes altres lleis, respecte al que dia la Lismi, respecte al que dien moltes ordres i decrets que havia tret ja, havien eixit ací per la part de la Generalitat Valenciana, que suposaven més integració que la que apareix en esta llei mateixa.
Aquesta llei és un engany i un pas arrere realment espectacular i escandalós que les persones amb discapacitat pagaran durant molt de temps.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Votació, senyories.
Abans de començar la votació, té la paraula el senyor Ros.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

Sí, senyora presidenta.
Perquè traga del bloc d'esmenes la número 100, la 108, la 112 i la 114.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ros.

Votació conjunta d'estes, no?
La 100, la 108, 112 i 114.
Senyor Maluenda, té la paraula.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Senyora presidenta, pregue que es vote a part la 124.
Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Maluenda.

Votació de la 100, 108, 112 i 114.
Comença la votació.
El resultat és de 4 vots a favor, 38 en contra, 21 abstencions.
Queden rebutjades les esmenes.

Senyories, votació de la 124.
Comença la votació.
El resultat de la votació és 62 vots a favor, cap en contra, cap abstenció.
Queda aprovada per unanimitat la 124.

Senyories, votació a les esmenes 106, 107, 113, 16, 18, 20, 21, 27 i 30.
Comença la votació.
El resultat de la votació és 24 vots a favor, 38 en contra, 1 abstenció.
Queden rebutjades les esmenes.

Votació a l'article 7.
Comença la votació.
El resultat de la votació és de 38 vots a favor, 25 en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article 7.

Votació a l'article 8.
Comença la votació.
El resultat de la votació és 38 vots a favor, 25 en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article 8.

Votació a l'article 9.
Comença la votació.
El resultat de la votació és 38 vots a favor, 24 en contra, cap abstenció, 1 nul.
Queda aprovat l'article 9.

Votació, senyories, a l'article 10.
Comença la votació.
El resultat de la votació és 38 vots a favor, 23 en contra, cap abstenció, 1 nul.
Queda aprovat l'article 10.

Votació, senyories, a l'article 11.
Comença la votació.
El resultat és 58 vots a favor, 4 en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article 11.

Defensa de l'esmena número 128, del Grup Parlamen-tari Socialista-Progressistes.
Té la paraula l'il·lustre diputat senyor González.
*(Pausa)* Un momento, señor Gonzá-lez.
¿Puede hacerse un poco hacia la derecha para estar más centrado en el micrófono?
Y por favor, en primer lugar, ¿quiere decir los números de las enmiendas que va a defender?

 

**El senyor González Sospedra:**

 

Sí, presidenta.
128, 129, 31, 35, 155, 161, 62, 64, 65, 66, 67, 68, 69, 185, 277, 287, 89, 293.
Esas.
Creo que son 17, si no me equivoco.

 

**La senyora presidenta:**

 

Té la paraula, senyor González.

 

**El senyor González Sospedra:**

 

Gràcies, presidenta.

Señorías, creo que interpreto bien lo que está ocurriendo, ¿no?
A ver si me equivoco: "Tenemos la mayoría absoluta.
¿para qué desgastarnos la lengua con discusiones?
" Así también, por ejemplo, nos saltamos el artículo 63 de la Constitución para declarar la guerra y adelante.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor González, atenga's a la defensa de les esmenes.

 

**El senyor González Sospedra:**

 

Sí, presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Es la primera llamada a la cuestión, señor González.

 

**El senyor González Sospedra:**

 

De acuerdo, presidenta.
Gracias.

Mi antecesor de Esquerra Unida en la palabra, el señor Cardona, lo ha dicho bien claro: es una ley engañosa, lo ha repetido creo que varias veces.
Vamos a ver por qué entiendo yo que es también.

Esta ley está copiada ­por cierto, mal copiada­ de una ley equivalente, no es pionera, está copiada de la ley de Andalucía, mal copiada, dejando lo bueno y cogiendo lo malo, porque todas las leyes tienen partes buenas y partes malas, claro, y esta, por desgracia para los discapacitados de la Comunidad Valenciana, resulta que ha cogido solo las partes malas, las cuales notablemente ­y antes he felicitado al Cermi y demás personas discapacitadas de la comunidad­ han mejorado gracias a las aportaciones del Cermi, las cuales nosotros hemos apoyado y hemos incorporado, y se nos han rechazado, conjuntamente a las suyas y a las nuestras.

O sea, que no es pionera en absoluto, en absoluto.
Aquella ley con derechos, que también tiene derechos, es también estatuto, pero se llama creo Ley de integración de las personas con discapacidad, si no recuerdo mal.
Tiene derechos, claro que sí, se han copiado los derechos del artículo 4, muchas definiciones, muchos artículos literales íntegros y, además de esos derechos, que están en la Constitu-ción todos también, pero es bueno plasmar, además tiene normas, normas ejecutorias, pero la valenciana no.

Yo creo que sería el momento para que digan a todo el colectivo de la Comunidad Valenciana de personas con discapacidad por qué, por qué esta ley de la Comunidad Valen-ciana, ley del estatuto, no es una ley de servicios sociales.
¿Por qué aquellos compañeros de Andalucía tienen una ley con normas que se puede distinguir claramente qué hay que ejecutar, que obligan a la Administración, que obligan a las empresas, que obligan a toda la sociedad, normativizando, buscando el beneficio de la sociedad, de un colectivo numeroso, intentando conjugar esos derechos y esos deberes de todos?
Y la valenciana, ¿por qué no?

Ustedes dicen que no es una ley de servicios, o sea, que es más que de servicios, es de derechos generales.
Lo que no sé por qué, yo me pregunto, por qué entran repetidas veces en materia reglamentaria, como los artículos que, por cierto, acabamos de votar, el 8 y el 9 y también el 19, pero, bueno.

Vamos a la enmienda 129, al artículo 12, y tengo que decir que yo sí que leo y he leído los artículos del proyecto de ley.
¡Claro que los he leído!
No sabe nadie aquí en la sala la sangre que me ha costado a mí leer los artículos.
Y también leo la prensa, y también me cuesta, me cuesta mucho.
Y leo y concluyo porque hago números que cada hora están muriendo tres personas en estos momentos.
En Irak.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor González, atenga's a la defensa de les esmenes, per favor.

 

**El senyor González Sospedra:**

 

Gracias, presidenta, disculpe.

Lo que es pasa es que lo que algún diputado o diputada, señoría, de esta sala, de este hemiciclo, lo que normalmente le cuesta una hora o dos, a este humilde diputado le cuesta un día o dos para conjugar todos los datos, tabularlos, manejarlos y darles las vueltas para que se pueda hacer algo con ellos.
Y eso ­espero que no me llame la atención la presidenta­ ello es fruto amargo de una guerra civil, que me falta la mano y la vista.
*(Remors)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, silenci, per favor.

 

**El senyor González Sospedra:**

 

No, no protesten, señorías, que es cierto tal cual.
Repito, me cuesta dos días.

Pero, voy a decirles una cosa.
Si esta ley la hubieran gestado y preparado desde un punto de vista pensando como si fueran a ser afectados ­que aquí se ha dicho esta mañana­ porque a veces a los discapacitados se nos llama los afectados, los afectados, claro que estamos afectados, claro, falta normalización, faltan leyes que regulen adecuadamente y nos llaman los afectados.
Pues, si se hubiera gestado pensando que uno puede ser afectado de esa ley, no estaríamos hablando aquí como estamos hablando.
Seguro que habría ocurrido lo que, por cierto, también ha dicho muy bien el compañero, señor Cardona.
.
.
No perdón, perdón, me he equivocado, el señor Peris, disculpe, la referencia la ha hecho el señor Peris, que la habríamos hecho al revés, nos habríamos reunido pensando que la ley nos pueda afectar y veríamos lo mejor para que cuando nos afecte estemos bien protegidos por la ley y, luego, hablaríamos con el resto de afectados ya reales y lo habríamos hecho al revés.
Y de esa manera ustedes ahora, ustedes, los que han gestado la ley, serían los que reclamarían normas, normas claras, que tuviese derechos y que tuviese normas, que no fuese inútil como dice el CJC, Consejo Jurídico.

Yo quiero ahora, para demostrar que me leo el artículo, lo tengo aquí, lo que pasa es que eso, ya lo he comentado, es para mí a veces dificultoso el manejo de los datos, pero lo intento.
Y, al final, pues, a trancas y barrancas ­digamos­ lo voy consiguiendo mal que bien.

El artículo 12, en el proyecto de ley dice que las administraciones públicas valencianas, para permitir el conocimiento de los derechos reconocidos en la presente ley y demás normativas que redunde en beneficio de las personas con discapacidad, facilitará información accesible a cualquiera que lo solicite.
O sea, que tiene que ser una información que redunde, normativa que redunde en beneficio de las personas con discapacidad.
O sea que la Administración se convierte en discriminadora de lo que alguna persona con discapacidad le puede redundar en su beneficio, no es la propia persona, no es la propia persona la que dice lo que le interesa porque tiene un interés concreto y porque lo necesita.

Así continúa diciendo que en concreto deberán prestar información sobre los recursos existentes en la Comunidad Valenciana destinados a las personas con discapacidad, ya sean de carácter educativo, laboral, etcétera.
No puede ser otra cosa.
O sea, limita absolutamente el material informativo que tiene que llegar a las personas con discapacidad.
Es que esto es inconcebible.
Esto es inconcebible.
¿Cómo ustedes no aceptan un diálogo para mejorar estos artículos, estas normas?

Y, después, bueno, no viene ya.
.
.
"la información que se facilite a estos ciudadanos.
.
.
", que seguramente el Grupo Popular, el Consell que ha presentado el proyecto entenderá que las personas con discapacidad son poco menos que incultas y tan cortas que no saben que la información no es norma, pues que nunca podrá entrañar una interpretación jurídica o económica que dé derechos.
Eso ya es una norma general que aquí sobra y lo único que dice es que llama poco menos que incultos y cortos, por no decir otras palabras, a las personas con discapacidad.

Nosotros proponemos involucrar no a las administraciones en general, que no es nadie, sino que los departamentos encargados de la publicación de la documentación oficial de las administraciones públicas facilitarán a las personas con discapacidad.
.
.
*(Remors)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Silenci, per favor.

 

**El senyor González Sospedra:**

 

.
.
.
a las que lo soliciten, toda la necesaria, toda la que soliciten, y en los sistemas o soportes que soliciten: braile, caracteres ampliados, video con lenguaje de signos, textos electrónicos, lo que sea, lo que ellos decidan.

Con esta enmienda, bueno, ya lo he dicho, nosotros pretendíamos, porque ya no pretendemos nada, involucrar a la Administración en la obligación de hacer.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Silenci, per favor.

 

**El senyor González Sospedra:**

 

.
.
.
accesible la información.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor González, vaja finalitzant.

 

**El senyor González Sospedra:**

 

Sí, gràcies, presidenta.

Para concluir, recordar lo que ya se ha dicho y repito, el Consejo Jurídico lo ha dicho bien clarito: "la ley debe dictar normas concretas, mandatos de ejecución", no mandatos de programa electoral que no van más que a eso, a los programas y que no comportan ninguna obligación de ser llevadas a efecto.

Gracias, presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor González.

Senyories, votació conjunta de les esmenes defensades pel senyor González.
Senyories comença la votació.
El resultat de la votació és de 28 vots a favor, 36 en contra, cap abstenció.
Queden rebutjades les esmenes.

Senyories, votació de l'article 12.
Comença la votació.
El resultat és de 37 vots a favor, 28 en contra, cap abstenció, queda aprovat l'article 12.

Votació a l'article 13 que no té esmenes presentades.
Comença la votació.
El resultat de la votació és 60 vots a favor, 5 en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article 13.

Votació a l'article 14, abans el 13.
Comença la votació.
El resultat és de 37 vots a favor, 28 en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article 14.

Defensa de l'esmena número 134 del Grup Parlamentari Esquerra Unida, que defensarà les esmenes 134, 137, 140, 144, 147, 149, 150, 153 i 157.

Té la paraula el senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Són totes les que fan referència a sanitat i a rehabilitació.

En primer lloc, retire la 140 perquè està aprovada de manera indirecta.
I referint-me a les altres voldria ressaltar la importància d'algunes d'elles.

La primera, quan es fa referència a la prevenció de les discapacitats i apareix l'atenció a la dona embarassada, nosaltres trobem a faltar que en el cas de risc o de diagnòstic de discapacitat s'ha de donar una informació que ha de abarcar les distintes opcions terapèutiques, inclosa la interrupció voluntària de l'embaràs i les possibles conseqüències de les diferents opcions.
Recordem que estem legislant per al conjunt de la societat i que la interrupció voluntària de l'embaràs en aquest cas és un dels supòsits legals.
I, per tant, la informació s'ha de donar, independent de la decisió que la dona o la família adopte des del seu punt de vista i des de les seues creences i les seues concepcions.
Però en no posar eixa possibilitat, d'alguna manera s'està furtant a la gent una de les possibilitats per les quals pot optar.

Vull també ressaltar la importància de les tècniques, les noves tècniques, i la importància de la recerca i de la investigació.
Nosaltres demanem que el Servei Valencià de Salut incloga totes les prestacions que hagen demostrat que són eficaces per a corregir determinades deficiències.
Per exemple, els implants coclears, per exemple, algunes tècniques de mio-estimulació, que són correctes per a este tipus de malalties.

Per tant, el que volem és que la Seguretat Social done estes tècniques, les puga proporcionar, sense que a la família, sense que a la persona discapacitada li supose cap cost afegit.
I a més, nosaltres plantegem que el Servei Valencià de Salut "col·laborarà en la recerca de noves tècniques de tractament i en la millora de les existents".

He de fer una referència, per exemples, al tema de les cèl·lules mare.
La no investigació en aquest cap està fent que determinat tipus de discapacitats no puguen ser tractades o tinguen els camins d'atenció tallats.
Nosaltres considerem que col·laborar en la recerca de noves tècniques és importantíssim.
Si este matí es comentava que allò públic s'adreçava més a la investigació i a la millora, ara tenen la possibilitat de dir que realment pensaven això i que el públic pot investigar d'una manera molt més concreta, molt més extensa que qualsevol institució privada.

Vull ressaltar també l'esmena 149, que fa referència a l'atenció primerenca.
"En cas de discapacitat, el Servei Valencià de Salut atendrà a tots els nounats en aquells aspectes d'estimulació primerenca necessaris per a pal·liar les conseqüències d'alguna deficiència".

Han de saber que nosaltres som conscients que açò s'està fent en els hospitals, i hi ha molts llocs on realment això es fa.
Però el que volem, el que volem és que conste legalment, que aparega, que no siga una qüestió que depenga de la voluntat d'uns determinats professionals o que depenga de l'organització d'un determinat hospitals.
Pensem que això ha de ser una obligació legal, que l'estimulació primerenca ha de donar-se d'una manera.
.
.
d'ofici i per part dels professionals.
Que aquests serveis es prestaran des del naixement fins l'alta o des del naixement fins que el sistema educatiu arreplegue a eixa persona i li done una atenció suficientment adequada com per a pal·liar els efectes de qualsevol discapacitat que poguera patir.
I, per tant, el que nosaltres volem és que la rehabilitació dispose dels serveis necessaris per a dur-la a terme.

Vull ressaltar també l'esmena que fa referència a les ajudes tècniques.
Esta esmena ve a dir "que la Generalitat Valenciana establirà els mecanismes i ajudes econòmiques que permeten a les persones amb discapacitat l'accés als mitjans tècnics que puguen ser necessaris per a reduir les dificultats d'interacció entre la persona amb discapacitat i l'entorn".

Moltes voltes una persona amb discapacitat no ho seria si l'entorn estiguera adaptat a les seues necessitats d'actuació.
Moltes voltes una persona podria viure independentment en una vivenda si eixa vivenda tinguera les adaptacions necessàries perquè eixa persona poguera manejar-se.

 

**La senyora presidenta:**

 

Silenci, per favor.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Moltes voltes no seria necessari l'ajuda d'unes altres persones si eixa persona poguera tindre accés a un vehicle adaptat que li permetera la mobilitat per la seua ciutat i pel seu entorn habitual de treball i de relació social.

Per tant, nosaltres pensem que cal figure en esta llei la qüestió que les ajudes econòmiques són competència de la Generalitat i es donaran.
I que ahí entrarà també el material ortopèdic, i entraran els mitjans que faciliten la comunicació, que entraran els audiòfons, que entraran els recursos informàtics, que entraran les adaptacions de la llar, que entraran tot eixe tipus d'adequacions tecnològiques que fan que una persona deixe de tindre dificultats per a interactuar en l'entorn, malgrat que tinga alguna dificultat per a la seua mobilitat o per la seua recepció, per a la recepció sensorial de la informació.

Nosaltres pensem que estes esmenes realment són les que vénen a establir la sanitat pública com una sanitat que atén a totes les persones, que atén a les persones que estan malaltes en un moment puntual, però que també dóna els recursos necessaris per a atendre a les persones que tenen una discapacitat permanent, que necessiten l'atenció d'una fisioteràpia, d'una logopeda, una atenció psicològica o una atenció mèdica molt especialitzada que pal·lie les conseqüències d'alguna discapacitat.

Com en casos anteriors, la no aprovació, deixa a les persones amb discapacitat en una situació molt delicada.
Dependran, per a la seua atenció, dependran de la voluntarietat de les institucions i dels professionals, no que es consignen els drets que els pertoquen en una llei adequada com pot ser esta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Senyories, l'esmena 140 està retirada.
Votació a la resta d'esmenes defensades pel senyor Cardona, 134, 137, 44, 47, 49, 50, 53 i 157.
Votació conjunta?
Comença la votació.
El resultat de la votació és de 23 vots a favor, 39 en contra, cap abstenció.
Queden rebutjades les esmenes.

Senyories, votació a l'article 15, abans 14.
Comença la votació.
El resultat és de 39 vots a favor, 23 en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article 15.

Votació a l'article 16.
Comença la votació.
El resultat de la votació és de 40 vots a favor, 22 en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article 16.

Senyories, votació a l'article 17.
Comença la votació.
El resultat és de 39 vots a favor, 23 en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article 17.

Defensa de l'esmena 158 del Grup Parlamentari Socialista-Progressistes.
*(Pausa)* Señor Torres, la enmienda 158, según los datos que ha dado usted y el señor González, no está defendida, ¿eh?
Lo que pasa es que a esta presidencia no le ha llegado las agrupaciones del Grupo Socialista, pero según yo tengo aquí, no está defendida la 158.

Señor Torres, tiene la palabra.

 

**El senyor Torres Salvador:**

 

Se le habrá escapado al.
.
.
, porque era la 128, 129, 131, 158, 161, 162, 164, 165, 66, 67.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

En ese bloque del señor González, y ahora lo comprobarán los letrados, pero yo solo tenía apuntada la 155.
*(Remors)* Pero ­la señora Moreno no está en este momento dirigiendo el debate­ serán los letrados los que digan si esa enmienda se ha votado o no se ha votado.
*(Remors)* No está votada, señor Torres, la 158.
¿La da por defendida?

 

**El senyor Torres Salvador:**

 

La damos por defendida.

 

**La senyora presidenta:**

 

Muy bien.
Gracias, señor Torres.
Se da por defendida, porque esa enmienda no ha sido defendida ni votada.

Pasamos a la 159 del Grupo Parlamentario Esquerra Unida.
Té la paraula el senyor Cardona.
*(Remors)* Antes, si se quiere, se pasa a votación.
¿Antes del señor Cardona?
De acuerdo.
Votación de la 158.
Comença la votació de l'esmena número 158.
El resultat de la votació és: 23 vots a favor, 39 en contra, cap abstenció.
Queda rebutjada l'esmena 158.

Defensa ara de l'esmena 159 del Grup Parlamentari Esquerra Unida, que defensa les esmenes 159, 160, 70, 71, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 79, 80, 82, 83, 84, 86, 87, 88, 89, 90, 91, 92, 93 i 94.

Senyor Cardona, té la paraula.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Anem a parlar d'educació.
Si en els altres apartats he intentat explicar que aquesta llei significava un pas enrere i un intent d'enganyar, utilitzant un llenguatge que semblant correcte ve a dir el contrari del que expliquen que diu, en el cas de l'educació la cosa és gravíssima.

En educació, segons la Lismi, segons la Llei d'integració social del minusvàlid, el que s'havia de fer, les persones que tingueren alguna discapacitat, era ser ateses en el sistema educatiu ordinari.
El que calia fer, per tant, era disposar recursos i mitjans perquè el sistema educatiu ordinari poguera atendre les necessitats educatives especials que pogueren tindre estes persones.

Això es va vore reforçat després per la Logse, on les necessitats educatives especials van entrar a formar part del conceptes bàsics per a referir-se a les persones que tenien dificultats d'aprenentatge o que tenien necessitat d'algun suport per a accedir al currículum.

Això després encara es va vore millorat per determinades normes, per determinades resolucions que implicaven que per a canviar a una persona, a un xiquet, a una xiqueta, d'un sistema educatiu, del sistema educatiu ordinari a un centre específic o viceversa.
.
.
És a dir, per a canviar a una persona, a un xiquet, a una xiqueta, d'un centre específic a un centre educatiu ordinari, calia una avaluació psicopedagògica, una determinació per part de la inspecció de la necessitat d'eixe canvi i ­molt important i fonamental i bàsic­ el permís, l'acord dels pares, de les mares, l'acord de la família d'eixa persona afectada, d'eixa persona que tenia una discapacitat.

Tot això, tota eixa normativa que va permetre anar introduint persones que tenien algun tipus de discapacitat en les aules ordinàries, que va permetre tot un aspecte de formació del professorat i d'atenció a la diversitat, que va resultar ser molt potent, molt potent no per a atendre només a les persones amb discapacitat, sinó per a atendre qualsevol tipus de diversitat que poguera existir en l'aula, tot això, el Partit Popular ho va anar reduint ­ja ho va anar reduint abans.

De prompte, va traure una normativa on ja no era necessari l'acord dels pares per a canviar a una persona d'un centre ordinari a un centre específic.
De prompte, els pares ja no tenien res a dir en eixe procés.
Un gravíssim, un gravíssim retall de drets i reconeixement que per al Partit Popular la participació de les persones que tenen discapacitat o la participació del pares de les persones que tenen discapacitat no val res, no serveix de res.
Ho han interpretat com un entrebanc, una cosa que impedia a determinats professionals decidir que un alumne o una alumna passava d'un centre ordinari a un centre específic.

Això viscut directament i personalment per mi en les escoles, va fer que de prompte hi haguera alumnes que podien estar perfectament en les escoles ordinàries, que eren traslladats a centres específics via decret *y ordeno y mando*, sense l'acord dels pares.
Evidentment, la implicació dels pares en la nova realitat educativa era mínima, era escassa i no tenia tota l'eficàcia que haguera pogut tindre.

Això és el que va passar abans, però és que ara ve esta Llei de l'estatut del discapacitat, i, quan ve esta Llei de l'estatut del discapacitat, ens trobem mesures gravíssimes.
De sobte, una persona que té una discapacitat.
.
.
*(N'hi ha veus en la Cambra i el diputat es queda en silenci.
Pausa llarga)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Señor Cardona, puede continuar.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyora presidenta, ja m'agradaria.

 

**La senyora presidenta:**

 

Tiene el micrófono a su disposición.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Ja m'agradaria continuar.
.
.
Bé.

Per tant, les nostres esmenes van adreçades a intentar que la integració escolar siga una realitat.

N'hi ha una esmena fonamental i bàsica, la 171, que diu el següent: "Tots els centres sostinguts amb fons públics d'Infantil, Primària o Secundària, escolaritzaran persones amb discapacitat i disposaran de projectes educatius curriculars i mesures concretes adients per l'atenció a la diversitat que la presència d'aquest alumnat suposa".

És a dir, és la norma bàsica que ha de figurar en un estatut del discapacitat, que la Generalitat, que les administracions públiques obligaran tots els centres als quals se'ls paga la seua tasca, que integren alumnes amb discapacitats.
Sense la incorporació d'esta esmena, la resta de l'articulat d'educació no és sinó paper mullat, que és realment el que és.
Ahí, l'única cosa que fiquen és que, en cas d'empat, una persona amb discapacitat tindrà preferència per a entrar en un centre, només en cas d'empat, no hi ha cap exigència que els centres tinguen un currículum adequat per a estes persones, de manera que entra una persona que va en una cadira de rodes a una escola, eixa escola diu que no té una currículum adequat per a atendre a una persona que va en cadira de rodes, i eixa persona acaba en un centre específic perquè ningú li exigix al centre ordinari que tinga les adequacions curriculars necessàries.

Mos podem trobar que una persona que té dificultat de mobilitat acaba en un centre específic perquè la seua classe està en un segon pis i no n'hi ha ascensor.
I, aleshores, ens trobem que la no-instal·lació d'una adequació, d'una eliminació de barreres arquitectòniques suposa la segregació d'un alumne d'un entorn ordinari a un entorn segregat.
I és aleshores quan el principi d'integració que vostés tan bonicament posen en l'article 3 queda absolutament eliminat, anul·lat i desaparegut.

Per tant, nosaltres exposem que n'hi haja un nou punt, que l'administració impedirà que a una persona amb discapacitat li siga negada l'admissió en un centre ordinari i, a més, impedirà que haja d'abandonar-lo a causa que aquest no dispose de personal, de recursos didàctics, d'espais, d'accessibilitat o de programacions educatives, que són exigibles a tots els centres.

Sense que fique açò la integració educativa només és una paraula buida de contingut, que és el que està sent en esta llei de l'estatut del discapacitat.

Després, tenim una esmena que diu que l'escolarització en centres específics o en unitats d'educació especial només se farà després d'una avaluació psicopedagògica, només es farà després d'un dictamen de la inspecció, i només es farà després d'un entrevista amb els pares a on aquests demostren el seu acord o demostren el seu desacord.
És a dir, es farà després d'una informació exhaustiva, completa i extensa als pares, perquè ells puguen prendre una decisió.
En cas contrari, no n'hi ha una integració real i tot és segregació i segregació encoberta.

I també fiquem, evidentment, en les nostres esmenes, que només s'atorgaran subvencions, ajudes econòmiques o es signaran concerts, només amb els titulars dels centres que garantixquen aquests drets, i, si no els garantixen, ni una sola pesseta, perquè no està bé que els poders públics, que els diners públics, que els diners que paguem entre tots, vagen a pagar escoles segregadores, escoles discriminadores i escoles que no atenen persones que tenen alguna discapacitat, i, per tant, això ha de constar en la Llei de l'estatut del discapacitat.
En cas contrari, tot és paper mullat.

I és necessari que es pose en la llei que les escoles tindran una atenció primerenca en els aspectes educatius i que atendran les persones que ho necessiten en els aspectes que moltes voltes ja ho estan fent, però també ho estan fent per voluntarisme o perquè els professionals o perquè el centre aixina establix el seu organigrama, no perquè ningú li ho mane, no perquè ningú ho determine.

I pareix mentira que en tot el text, que parla d'educació, no n'hi ha ni una sola referència a la formació del professorat.
Per tant, com no n'hi ha cap referència a la formació del professorat, sobre formar-lo perquè siguen competents a l'hora d'atendre estes necessitats educatives especials, ninguna referència a la formació.
No a soles això: no n'hi ha cap activitat d'assessorament als centres que reben per primera vegada una persona que té alguna discapacitat.
Per tant, com no n'hi ha assessorament, els centres moltes voltes se troben perduts, no saben què fer i acaben demanant que eixa persona vaja a un centre específic.
Quina manera més curiosa d'anar contra la integració de les persones amb discapacitat!

I, finalment, tampoc n'hi ha ninguna referència que l'administració controlarà i inspeccionarà el compliment de les condicions que indica aquest article, ni de cap manera l'administració inspeccionarà que els drets de les persones amb discapacitat queden salvaguardats.

Per tant, mos estem trobant que un article que parla d'educació, que se pot vendre propagandísticament com que "mira com en som de bons en la integració social de les persones que tenen alguna discapacitat!
", ens trobem que és dramàtic el pas enrere que significa respecte al que ja teníem en unes altres normatives.

I, evidentment, en cap lloc fa referència als drets reals que ha de tindre una persona amb discapacitat que estiga atesa en el sistema educatiu; en cap lloc fica que té dret a accedir al currículum ordinari, encara que siga parcialment; en cap lloc fica que té dret a romandre amb els seus coetanis o veïns, encara que siga parcialment; en cap lloc posa que té dret a una avaluació diferenciada d'acord amb els canals de comunicació preferents.
Per tant, una persona cega.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, silenci, per favor.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

.
.
.
serà avaluada exactament igual com una persona que no tinga esta problemàtica: per què?
Perquè no té dret a ser avaluat d'una manera diferenciada, perquè en esta llei no ho posa.

Ni en cap lloc posa que té dret a tindre una educació vinculada a l'espai vital, basada en habilitats funcionals que li permeten viure en el seu entorn: no ho posa.
Per tant, no és un dret de les persones amb discapacitat.

En cap lloc posa que una persona amb discapacitat té dret a plans de transició individualitzada entre Primària i Secundària, entre Secundària i el món laboral, entre Infantil i Primària: en cap lloc ho posa, per tant, no tenen eixe dret.

En cap lloc posa que les persones amb discapacitat tenen dret a l'assessorament i orientació específica adequada a la seua situació de discapacitat i a les característiques socioculturals pròpies: no ho posa en cap lloc, de manera que tampoc tenen eixe dret.

I tampoc tenen dret a participar per si o mitjançant els seus familiars en les decisions de canvi de modalitat d'escolarització: això també se'ls furta, i, per tant, les persones amb discapacitat diuen, en un principi, que han de tindre tota l'autonomia, però la realitat és que no en tenen ni un gran més degut a esta llei.

I, per fi, no posa en cap lloc que s'han d'eliminar les barreres arquitectòniques, urbanístiques i a la comunicació que puguen impedir el procés educatiu.

Per tant, senyors i senyores diputats, senyors i senyores que ens estan sentint, pense que cal ser molt crític, però que molt crític, en tots i cadascun dels aspectes d'esta llei.

És una llei que està feta per persones que no estan treballant en el món educatiu, amb persones amb discapacitat; no se'ls ha preguntat a suficient gent; no s'ha valorat la participació de les persones que estan treballant en centres específics d'educació especial; no ha participat la gent, els psicòlegs, els pedagogs, que estan fent els dictàmens de canvi d'escolarització de centre ordinari a centre específic o viceversa; i no s'ha fet perquè en el cas que s'haguera fet este article, estos articles que parlen d'educació, no serien com són.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories.
.
.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

.
.
.
que realment suposarien un avanç respecte als processos educatius que poden rebre estes persones.

La desatenció, la falta de consideració cap a les necessitats de les persones que tenen alguna discapacitat és realment escandalosa, realment escandalosa.
A la llarga, vostés van a rebre unes crítiques molt serioses per aquesta llei, si en algun moment s'arriba a aplicar, encara que només siga un poquet.
Afortunadament, esperem que la llei estatal siga una miqueta més sensible i que no calga, que esta llei no s'aplique mai, perquè, si s'aplica, els passos arrere que se viuran en la nostra societat seran realment espectaculars.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Senyories, votació conjunta de totes les esmenes defensades pel senyor Cardona.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 26 vots a favor, 38 en contra, cap abstenció, 1 nul.
Queden rebutjades les esmenes.

Senyories, se suspén la sessió per deu minuts.

*(Se suspén la sessió a les 18 hores i 47 minuts)*

*(Es repén la sessió a les 19 hores i 10 minuts)*

*(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor José Cholbi Diego)*

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyories, es reprén la sessió.

Senyor Peris, té la paraula per defendre les seues esmenes 163 i següents, amb un temps de quatre minuts.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Senyor president.

Senyores diputades, senyors diputats.

Anúncie que vaig a passar a defensar totes les esmenes que resten a aquest grup, perquè de la 163 a la 409 les esmenes estan escrites en el llibre de sessions ja, en el diari de les Corts, de la comissió, en l'informe de la ponència, i aquest tràmit queda, o quedava, per a intentar convéncer-nos, o, almenys, per intentar, d'alguna manera, donar-mos raons per què o per què no uns mantenim esmenes després del treball de comissió i altres entenen que no deguem mantenir-les o se voten en contra.
O per a anunciar transaccionals que, a aquestes hores, ja no espere, ja no espere anuncis de transaccionals.

I quan, com dia el *Nocturno*, que és un poema molt bonic de Rafael Alberti, que cantava Paco Ibáñez, i no sé per què me vénen a mi al cap aquestes coses de la transició, no sé per què serà, dia, i diu, el poema: "Manifiestos, escritos, comentarios, discursos, / humaredas perdidas, neblinas estampadas, / ¡qué dolor de papeles que ha de barrer el viento!
, / ¡qué tristeza de tinta que ha de borrar el agua!
/ Las palabras entonces no sirven: son palabras.
/ Siento esta noche heridas de muerte las palabras".

Gràcies, senyor president.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Peris.
*(Remors)*

Senyories, com vostés han pogut comprovar per les paraules del senyor Peris, anem a votar totes les esmenes que han començat de la 163 fins la 409, inclusivament.
Per tant, senyories.
.
.
*(Remors)* comença la votació.
Sí, 23; no, 34; queden rebutjades.
*(Remors)*

Anem a votar, senyories, l'article 18, després el 19 i després el 20.
Comencem per l'article 18.
Senyories, comença la votació.
Sí, 34; no, 22; queda per tant aprovat.

L'article 19.
Senyories, comença la votació.
Sí, 35; no, 23; queda aprovat.

Continuem votant a l'article 20.
Senyories, comença la votació.
Sí, 34; no, 22; queda per tant aprovat.
*(Pausa)*

El Grup Parlamentari de Esquerra Unida del País Valencià, les esmenes 196, 97, 99, 202, 203, 204, 208, 213, 215, 217 i 222, 231, 232, 33, 37, 38, 39, 40, 41, 43, 45, 46, 47, 48, 50, 51, 52 i 257.
D'acord, senyor diputat?
*(Pausa.
Remors)*

Senyories, la presidència rectifica perquè la còpia que mos havien entregat no es veia correctament.
Per tant, des de la 196 a la 222, són onze esmenes.
I té vosté onze minuts.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyor president.

Era normal la confusió produïda, perquè realment no es veia que hi havia una diferència de grup, perquè estava damunt d'una part fotocòpia.
Per tant, una persona es pot confondre perfectament, però el que és més extraordinari, és que tot un govern, a l'hora de fer una llei, no copie bé; que a l'hora de fer una llei, la persona que còpia el text s'equivoque; que a més, cada assessor que ha repassat eixa llei, no ho comprove i no ho observe.
I aleshores ja arribem a extrems ridículs.

I per tant, quan vostés, el Partit Popular, el govern del Partit Popular, redacten un article 21, on copien literalment el que posa en la Lismi, literalment, exactament el mateix.
I diuen i volien dir, volien dir que "la finalidad primordial de la política de empleo de trabajadores minusválidos, la finalidad primordial es la integración en el sistema ordinario de trabajo, o en su defecto su incorporación al sistema productivo mediante la fórmula especial de trabajo protegido".

Val.
Anem a vore la redacció que vostés han aconseguit posar en esta llei gràcies a copiar tan bé.
"Prioritariamente en el sistema ordinario de trabajo, o en su defecto, en el sistema productivo, mediante la fórmula especial de trabajo protegido".
És a dir, han afegit una coma, de manera que el sentit canvia totalment, i aquí vostés el que demostren és que no saben què volia dir la Lismi.
No saben que la Lismi s'estava referint a la incorporació en el sistema protegit per una modalitat concreta.
Vostés han imaginat que el sistema productiu i el sistema ordinari són diferents.

Doncs això és.
.
.
bo, és seguit seguit, quan acabe esta llei, vaig a traure un llistat d'errors gramaticals i d'errors de puntuació que fan, són molt graciosos.
Bé.
Doncs això és el que passa, que una llei que vostés no defensen en ganes, que no han fet en ganes, i que simplement la volen passar com a un tràmit, per a vore si ràpidament poden fer propaganda que ja tenen el primer estatut del discapacitat.
És això la pretensió que té esta llei.
De fet, fins i tot la copien exactament, perfectament mal, terriblement mal.

Resulta que l'article 22 parla de la formació professional.
I en l'article 22, directament, directament, "es fomentarà la programació i organització de cursos adreçats a persones amb discapacitat".
Observen vostés.
No hi ha cap referència que les persones amb discapacitat poden anar a un curs ordinari de formació professional amb adaptacions curriculars adequades.
Ni una sola referència.
Directament les persones que tenen una discapacitat, immediatament a cursos especialitzats, específics, només per a persones discapacitades.

Evidentment nosaltres no podem acceptar això, perquè això no és integració, això és segregació.
No és ajuda.
És ajuda per a aquell que ho necessite, i és un entrebanc per a aquell que no ho necessite, perquè eixa persona no estarà mai en el sistema formatiu ordinari.

Per tant, nosaltres, en una esmena, fiquem que primer cal establir que en els programes ordinaris hi ha que ajudar a eixos programes ordinaris que tenen algunes places reservades per a gent en discapacitat, que hi ha que ajudar a eixos que fan adaptacions significatives en els programes que tenen; és a dir, eixos que diuen, podem ensenyar fusteria a tota esta gent, i a més farem esta adaptació perquè persones que tenen alguna discapacitat puguen aprendre fusteria.

Això no figura en aquesta llei.
Perquè, clar, vostés directament se'n van l'especificitat, a traure a les persones que tenen discapacitat del sistema ordinari, a segregar-los i a no integrar-los en el sistema normal, en el sistema ordinari.

Què déiem després de la prioritat?
.
.
.
Nosaltres, per exemple, si en els cursos de formació professional, que fan les entitats sense ànim de lucre, se reserva un 3% de places a persones en discapacitat, ja les ajudaríem.
Vostés només reservaran el 3% de places en els cursos que realitza la pròpia conselleria.
Observen vostés com augmenten la segregació de les persones, augmenten la possibilitat que les persones amb discapacitat no estiguen en el seu entorn ordinari, no estiguen amb els seus companys i amb els seus coetanis.

Però és que, a més, nosaltres presentem una esmena on volem que siguen els professionals docents de la formació professional, els professionals que treballen amb discapacitats, els que periòdicament se reunisquen, els que generen equips de treball, que especifiquen de quina manera poden millorar els currículums, de quina manera es pot millorar la programació, la promoció i la inserció.
Mentres que vostés, en el seu article, simplement, "periòdicament es desenrotllaran els criteris", sense dir ni qui ho farà, ni qui és responsable, ni que la Generalitat té l'obligació de posar mitjans per a això.

Continuem encara en este desficaci que suposa aquesta llei, i ja, quan anem a les mesures de foment per la inserció laboral, quan anem a les oposicions, quan anem a les places, a l'ocupació pública que trau l'administració, ja ens trobem en problemes gravíssims.

Observen el següent.
Primer sí, pugen la quota al 5% de les places anuals.
Jo els puc assegurar que ara en l'administració pública no s'arriba a l'u i mig per cent.
Probablement no s'arriba a l'u per cent.
El que exigia la llei era menys, però, ah, dóna igual, hagueren pogut posar el 15%.
Hague-ren pogut posar el 20%.
No van a complir este com no han complit l'inferior.

Però, observen el següent.
Les persones que tenen discapacitat superior al 33%, han de fer el següent.
Primer, superar les proves selectives; segon, en la modalitat que s'establisca per tipus de capacitat, és a dir, se determinarà.
A esta oposició se poden presentar tres persones amb discapacitat física.
I encara eixes han de superar les proves selectives.

Encara més, en el seu moment no només, no han de superar les proves selectives, no només han de ser de la modalitat adequada, sinó que a més han d'acreditar que el seu grau de discapacitat és compatible amb el compliment de les tasques i funcions; és a dir, superar les proves, en determinada modalitat que s'establirà en la pròpia oposició, i a més, a més, de superar les proves demostrar la compatibilitat.

Això no ho han de fer ni les persones que no tenen cap discapacitat.
I resulta que les persones que no tenen cap discapacitat no ho han de fer, i les persones que tenen discapacitat sí.
Exigim tres requisits quan a les persones que no en tenen no els exigim cap.
Evidentment l'entrada de les persones en discapacitat a l'administració pública, si s'aplica esta llei, va a ser realment escassíssima, escassíssima.
Aquí, en realitat s'establix una limitació més gran a la que actualment existix per a entrar a formar part, per a entrar a presentar-se a les diverses seleccions d'ocupació pública.

I, evidentment, vostés parlen d'adaptabilitat a l'hora de fer les oposicions, a l'hora de fer les proves d'accés, però només parlen d'adaptabilitat, no parlen de la supressió de les barreres a la comunicació que són tan necessàries.

Nosaltres considerem que no han encertat en res en aquesta llei.
Però és que cada vegada que vostés han ficat un intent de ficar un llenguatge, que pareix que siga més integrador, que siga afavoridor de les persones en discapacitat, a continuació sempre li han posat tantes limitacions, que fan que esta llei supose un pas enrere respecte a qualsevol legislació anterior que hi havia.
És a dir, esta llei suposa un pas arrere respecte a la Lismi, suposa un pas arrere respecte a les normes d'integració escolar, suposa un pas arrere respecte a la Llei d'ordenació dels serveis socials de la Comunitat Valenciana, i suposa un pas enrere real en la vertebració d'una societat formada per totes les persones.

Realment, senyors diputats, senyores diputades, tots tenim alguna discapacitat, però sembla que vostés no sols no en tenen cap, sinó que no tenen cap persona que els resulte pròxima que la tinga, perquè si no no serien tan desconsiderats a l'hora de tractar aquesta llei.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.
*(Remors)*

Senyories, votem les esmenes defeses pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida del País Valencià, la 196 i següents.
Senyories, comença la votació.
*(So per interferència d'un mòbil)* Sí, 26; no, 35; queden per tant rebutjades.

Les esmenes del Grup Parlamentari Socialista-Progressistes.
.
.
*(Remors)*

El señor diputado va a decir las enmiendas que va defender.

 

**El senyor Torres Salvador:**

 

Voy a defender las enmiendas números 198, 200, 209, 10, 11, 18, 20, 23, 24, 25 y 226.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Tiene la palabra.

 

**El senyor Torres Salvador:**

 

Gracias, señor presidente.

Señorías.

El tiempo acaba poniendo las cosas en su sitio.
Denunciábamos nosotros el otro día, con motivo de la Ley de cooperativas y en las comisiones correspondientes con motivo de las distintas leyes que nos han ido embutiendo a lo largo de los tres últimos meses, que la intencionalidad de estas leyes era meramente electoralista.
Y eso se está comprobando hoy aquí.
¿Cómo es posible que el Partido Popular no esté respondiendo a ninguna de las enmiendas que tanto desde el Grupo de Esquerra Unida, como desde el Grupo Mixto, como del propio Grupo Socialista estamos defendiendo?
¿Ese es el respeto que tienen ustedes por las instituciones?
O sea, nos parece francamente deplorable que se haya estado utilizando esta ley exclusivamente por interés electoralista y para ponerla en la estantería.
O sea, la ley esta va a servir sólo para ponerla en la estantería y, efectivamente, el señor Blasco, conseller de Bienestar Social, obtener el récord en esta legislatura.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Señorías, dos cosas.
Ruego silencio y que ocupen sus escaños.
*(Pausa)* Aunque yo mire a alguno ya saben a lo que me refiero.
Y, segundo, el diputado que defiende la enmienda que vaya a la cuestión, por favor.
Muchas gracias.

 

**El senyor Torres Salvador:**

 

Efectivamente, a la cuestión voy.

Estas once enmiendas van dirigidas al capítulo IV, denominado de la integración laboral.
Creo que el desempleo es uno de los problemas más importantes que tienen en este momento las personas con discapacidad y es un problema que impide, en la mayoría de los casos, que estas personas se puedan integrar en la sociedad a la que tienen derecho.
Difícilmente puede lograrse la autonomía personal de cualquier ciudadano, y por la misma razón de las personas con discapacidad, si no se cuenta con la seguridad de poder tener un puesto de trabajo.
Y si difícil lo tienen en general las personas discapacitadas para obtener un empleo, pues más difícil todavía lo tienen las mujeres en situación de discapacidad, ya que 75 de cada 100 mujeres con discapacidad se encuentran en situación de desempleo.
Frente a un problema tan importante como este, pues es necesario que exista una coordinación de todas las administraciones públicas, lógicamente bajo los dictámenes de la conselleria competente en empleo y formación profesional, al objeto de poder incidir y de poder atenuar esta grave problemática que afecta a tantos miles de personas que son los más desprotegidos de la sociedad.

Creemos que hay dos instrumentos importantes para paliar esta situación.
Uno de ellos sería el fomento de la formación profesional, al mismo tiempo que el fomento del empleo.
En lo que se refiere a la formación profesional vamos por la misma línea que Esquerra Unida, es decir, hay unos centros ordinarios y unos centros especiales, o unos cursos ordinarios de formación profesional y unos cursos especiales.
La normalidad consiste en que todos aquellos cursos que ofrece la propia conselleria o todos aquellos cursos que ofrecen las entidades privadas, que son las que gestionan la mayoría de estos cursos, que las personas con discapacidad tengan la posibilidad de acceder a los mismos.
Es decir, no se trata de hacer cursos específicos o cursos adaptados para las personas con minusvalía o con discapacidad, sino de lo que se trata es, en primer lugar, que se pueda acceder a esos cursos ordinarios porque estos cuentan con los recursos técnicos y personales adecuados para que puedan integrarse en los mismos las personas con discapacidad.
Y, por otra parte, en aquellos casos en los que sea más problemática esa integración, pues que existan esos cursos adaptados o esos módulos adaptados para atender las necesidades especiales del colectivo.

Proponemos, en la enmienda número 200, la creación -y esto nos lo copiamos del Partido Popular, nos lo copiamos de una de las propuestas incumplidas, incumplidas como tantas otras del Partido Popular- proponemos la creación y la gestión de centros de formación profesional gestionados por las propias asociaciones de afectados.
Esta mañana he hecho algunas referencias.
Pero es que en el año 1995, en el discurso inaugural de la política general de la Conselleria de Bienestar Social, se decía, y creo que no está ahora por aquí, pero se decía por parte del conseller Sanmartín que la Conselleria de Trabajo y Asuntos Socia-les encargará a la coordinadora de disminuidos físicos de Valencia la gestión integral de uno de los dos centros de formación profesional ocupacional existentes en la ciudad de Valencia.
Decía también que la línea 900, que era una línea gestionada por una empresa privada, pasaría también a ser gestionada por alguna de las asociaciones de discapacitados de nuestra Comunidad.
Y proponía también la creación de una cooperativa que pudiera llevar la gestión de la teleayuda y la telealarma, junto con otra serie de historias que decía el señor conseller.

Nosotros creemos que eso es bueno.
Hay determinados servicios que están prestando en este momento a la administración empresas privadas con ánimo de lucro, que perfectamente podían ser prestados por entidades sin ánimo de lucro, por cooperativas formadas mayoritariamente por trabajadores en situación de discapacidad.
Y, por lo tanto, si el gobierno ha de promocionar el empleo o la formación profesional, esa es una de las formas más adecuadas para realizarlo.

Proponemos también que en todo el proceso de establecimiento de programas de los distintos cursos de formación profesional, en todo ese proceso haya una participación directa de las entidades representativas de las personas con discapacidad.
Al tiempo que es necesario también el estudio, el impulso de todos los estudios e investigaciones que estén relacionados con aquellos sectores productivos que sean susceptibles de una mayor demanda de formación profesional para las personas con discapacidad.

En este sentido, es cierto que la Conselleria de Hacienda y Empleo ha realizado, a través de alguna asociación de empresarios, algún estudio en el que se han extraído importantes consecuencias que en el futuro pueden servir para que una serie de puestos, que son perfectamente adaptables a las personas con discapacidad, puedan ser conocidos por las entidades y por los propios interesados y, por lo tanto, obtener una formación adecuada a la oferta de puestos de trabajo que pueda haber en ese momento.

Un segundo apartado importante, un segundo instrumento importante, sería el fomento del empleo en el mercado ordinario y en el mercado de trabajo protegido.
Proponemos un incremento de los recursos destinados a los contratos temporales, contratos indefinidos, ayudas para la conversión de trabajadores discapacitados en autónomos, para la integración en cooperativas o para la adaptación de puestos de trabajo.

Pedimos también en otra enmienda, la 211, la promoción de empresas de economía social integrada mayoritariamente por personas con discapacidad, en especial para los nuevos yacimientos de empleo.
Aquí está el truco.
La Ley de cooperativas aprobada hace unos días mayoritariamente por unanimidad de todos los grupos políticos establecía la prioridad a la hora de las ayudas por parte de la Administración para todas aquellas empresas que estuviesen constituidas, empresas de iniciativa social, que estuviesen constituidas mayoritariamente por trabajadores discapacitados, pero añadiría una cosa: en caso de empate, en caso de empate.
Entonces ¿qué es lo que ocurre?
Pues que esta ley al final va a ser la ley de los empates.
Si el niño que tiene que acceder a un colegio se encuentra empatado con otro, entonces, ese tendrá prioridad si tiene empate.
Las cooperativas si tienen empate con otra empresa pues entonces podrán recibir la ayuda.
Nosotros creemos que eso no es de recibo y que, por lo tanto, uno de los objetivos fundamentales de la administración es la promoción de este tipo de empresas que generan empleo y que por sí mismas, si se les deja, no lo van a generar.

Siguiente punto interesante para el fomento del empleo en el mercado ordinario.
El cumplimiento, al que hemos hecho alusión en el otro bloque de enmiendas, y volvemos a hacer otra vez aquí, el cumplimiento de la cuota de reserva del 2% para las empresas privadas y de la cuota de reserva del 3% para las empresas de la administración.
No voy a recordar lo que he dicho antes, el compromiso programático del Partido Popular en esta línea, porque era ir mucho más allá.
Y, sin embargo, nosotros no queremos que sea más allá del 3% ni del 2%, porque en Alemania, en Alemania se obliga al 6% y en empresas de 15 trabajadores, en Austria el 4%, en Francia el 6%, en Grecia el 3% y en Inglaterra el 2%.
Aquí el 2%, aquí el 2% y además en empresas de 50 trabajadores.
La propuesta del Partido Popular era que lo iba a rebajar a 25 trabajadores, ya lo estamos viendo, ya lo estamos viendo.
De ninguna de las maneras.

Proponemos también que la inspección de trabajo elabore un informe anual sobre el cumplimiento de la normativa de inserción, tanto en empresas privadas como en la propia administración.
En nuestra comunidad, según los datos del año 2001, hay cerca de 3.
500 empresas que tienen más de 50 trabajadores.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Vaya terminando.

 

**El senyor Torres Salvador:**

 

.
.
.
y por lo tanto, si la inspección de trabajo cumpliera con sus obligaciones, porque alguien se lo ordena, probablemente muchos puestos de trabajo para personas con discapacidad se crearían en nuestra comunidad sin coste alguno.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gracias.

Senyories, anem a votar les esmenes que s'han defès.
Senyories, comença la votació.
Sí, 22; no, 33; nuls, 1.
Queden, per tant, rebutjades.

A l'article 21.
Senyories, comença la votació.
Sí, 36; no, 24.
Queda aprovat.

L'article 22.
Senyories, comença la votació.
Sí, 36; no, 25.
Queda aprovat.

Article 23.
Senyories, comença la votació.
Sí, 35; no, 4; abstencions, 21.

Article 24.
Senyories, comença la votació.
Sí, 36; no, 25.
Queda aprovat.

Article 25.
Comença la votació, senyories.
Sí, 35; no, 25; nuls, 1.
Queda aprovat.

Article 26.
Comença la votació.
Sí, 36; no, 24.
Queda aprovat.

Article 27, senyories.
.
.
Un momento, como estaba usted ahí pues yo le dejo que se siente.
Pero compréndalo cuando otra vez se haga con otro diputado o diputada.

A l'article ­repetisc­ 27.
Senyories, comença la votació.
Sí, 36; no, 25.
Queda, per tant, aprovat.

Continuem amb el Grup Parlamentari Socialista, l'il·lustre diputat senyor Torres, la 227 i les que ell manifeste que va a defendre.
Cuando quiera, señor diputado, leer las 20 enmiendas que va a defender.
Léalas, por favor.

 

**El senyor Torres Salvador:**

 

Enmiendas números 227, 28, 29, 34, 35, 36, 42, 44, 49, 53, 54, 55, 56, 58, 59, 265, 272, 274, 275 y 276.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Muchas gracias, tiene usted la palabra.

 

**El senyor Torres Salvador:**

 

Este es uno de los dos bloques en que hemos dividido las enmiendas que van dirigidas al título V, que trata de los servicios sociales para las personas con discapacidad.

En principio, muchas de las enmiendas de este primer bloque van dirigidas a cambiar la estructura de los títulos, de los distintos artículos y secciones de este capítulo.

Entendemos que la Ley de servicios sociales establece una clara diferencia entre los servicios sociales generales y los servicios sociales especializados.
Los servicios sociales generales son servicios que se definen perfectamente en la Ley de servicios sociales y que aquí, tal y conforme están expuestos de forma desconexa en distintos artículos, impiden el que se vea claramente que son servicios que corresponden o cuya titularidad corresponde a los ayuntamientos, a las corporaciones locales y que, por lo tanto, la coordinación de todo este tipo de servicios y prestaciones corresponde a las administraciones locales.

Y, por lo tanto, las entidades privadas en el caso de que pudiesen prestar algunos de estos servicios evidentemente deberían hacerlo de acuerdo con la coordinación a que están obligados por la propia Ley de servicios sociales y que estamos hartos de ver que no se cumple.

Determinados servicios son prestados por entidades privadas al margen totalmente de las listas de espera y de las planificaciones que se tienen desde los ayuntamientos y, por lo tanto, eso influye de una forma bastante directa en una falta de coordinación y en una falta de efectividad de los servicios.

En la enmienda 234, por lo tanto, destinada a los servicios sociales generales, nosotros insistimos en que estos servicios que son los de atención primaria y de titularidad municipal, constituyen el eje vertebrador de todas las políticas de bienestar social y, por lo tanto, también de todas aquellas políticas que se refieren a las personas con discapacidad.

Le corresponde a los servicios.
.
.

 

*(Ocupa la presidència la presidenta, senyora Marcela Miró Pérez)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Pregue silenci, per favor.

 

**El senyor Torres Salvador:**

 

.
.
.
sociales generales la implantación de los programas básicos de información, ayuda a domicilio, teleasistencia, teleayuda, integración social y gestión de prestaciones.
Como servicios que están más próximos a las personas con discapacidad, deben actuar de una forma personalizada y con actuaciones de tipo preventivo a través de los centros sociales.
Se dice en el proyecto de ley "preferentemente".
Pero nosotros pensamos que una de las funciones básicas, la función básica de los equipos base de servicios sociales municipales, es precisamente la atención a los ciudadanos en general.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, per favor.

 

**El senyor Torres Salvador:**

 

Corresponde también a los servicios sociales generales el fomento del asociacionismo y la promoción de los servicios sociales especializados.

En el proyecto de ley cuando se habla en concreto del programa de información, hay un apartado en concreto que nosotros consideramos que no debería estar ahí, por eso pedimos su supresión, y es aquel que dice: "La información, de los equipos base, que se facilite por parte de los equipos base, en ningún caso podrá entrañar interpretación normativa ni consideración jurídica o económica sino conceptos, información de opciones legales o cumplimentación de impresos".

Los equipos de servicios sociales municipales están formados por psicólogos, asistentes sociales, educadores.
.
.
Entonces, ellos saben perfectamente cuál es la información que se tiene que dar al ciudadano y no son el funcionario de la ventanilla.
Son personas que salen a la calle, que están en contacto con ellos y, por lo tanto, eso sí que es ingerir directamente en las funciones que corresponden a los equipos base y, en concreto, a estos profesionales, por lo cual pedimos su eliminación.

Quizás uno de los aspectos más importantes sea el de las prestaciones económicas, otra de las competencias que la ley atribuye a los ayuntamientos, a las corporaciones locales.
Se dice en el proyecto de ley que la Generalitat Valenciana podrá establecer prestaciones individuales.
O sea, eso de "podrá" es lo de siempre.
Proponemos: "La Generalitat Valenciana establecerá.
.
.
".
Tiene la obligación, tiene la obligación de establecer una serie de prestaciones porque de lo contrario lo que se intenta decir es que se quieren transformar prestaciones graciables en derechos.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories.
.
.

 

**El senyor Torres Salvador:**

 

.
.
.
pues a ver cómo se consigue pasar una prestación graciable a derecho cuando se dice que "podrá establecer".
Es decir, no es "podrá establecer", "debe establecer" obligatoriamente determinadas prestaciones que incidan directamente, directísimamente en el bienestar de las personas con discapacidad.

En ese sentido, proponemos una serie de ayudas destinadas a atender las necesidades básicas de subsistencia de las personas que se encuentran en situación de discapacidad.

Proponemos también que para todas aquellas personas que tengan minusvalía pero que no hayan llegado a poder obtener una pensión no contributiva de invalidez porque no llegan al porcentaje correspondiente, pues que se realicen programas concretos de habilitación profesional para lograr la reinserción de esas personas en el mundo del trabajo.

Proponemos también que en tanto la cuantía de las pensiones no contributivas de invalidez esté por debajo del salario mínimo interprofesional, la Generalitat Valenciana establecerá un complemento para acercarse al mismo.
Se nos dijo en comisión que eso no podía ser y nosotros tenemos que anunciar, aunque me imagino que todos lo sabrán, que la comunidad autónoma de Andalucía, en el año 1998 y 1999 aprobó una ayuda complementaria para las pensiones no contributivas.
El Gobierno central trató de presentar un recurso.
.
.
, trató, no, presentó un recurso contra esta decisión.
Y, finalmente, en reciente sentencia el Tribunal Constitucio-nal, de 19 de diciembre, ha avalado que el Gobierno de la Junta de Andalucía tiene perfectas competencias para poder establecer un complemento a ese tipo de prestaciones y que, por lo tanto, dependerá del gobierno de turno que haya para que efectivamente se pueda mejorar la calidad de vida de las personas que tienen una pensión de invalidez con la cual difícilmente pueden subsistir.

Y en este sentido yo tengo que decir que en los años 80 se produjo un incremento importantísimo de las pensiones no contributivas.
No existían entonces las no contributivas, existían las del Fas y las del Lismi, de enfermedad, y las del Lismi que eran prácticamente todas por invalidez.
Y se produjo un disparo de 5.
000 iniciales a 12.
000, y luego en el año 1991, con las pensiones no contributivas, a 40.
000 pesetas.
Es decir, tanto en los años 80 como al principio de los años 90 se ha producido un importante crecimiento de las pensiones no contributivas destinadas a las personas con discapacidad.
Y desde el año 1996 para acá, porque es una competencia del Estado, las pensiones han ido creciendo prácticamente lo que ha crecido el coste de la vida.

¿Dónde está el esfuerzo si estamos viviendo en una época de crecimiento económico y de bonanza económica, dónde está ese esfuerzo por parte del Gobierno en favor de las personas que están más necesitadas?
Por lo tanto, si no lo hace el gobierno central, que no lo haga.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, silenci.

 

**El senyor Torres Salvador:**

 

.
.
.
pero la autonomía, el gobierno autónomo tiene perfectas competencias para compensar, para establecer un complemento para estas personas que en nuestra comunidad serían aproximadamente unas 31.
000.

Y me voy a permitir hacer una cuenta, que creo que debe saberse.

 

**La senyora presidenta:**

 

Per favor, senyories, pregue silenci.

 

**El senyor Torres Salvador:**

 

8.
400.
000 euros, dividido entre 31.
315 personas que tienen pensión no contributiva de invalidez o Lismi, salen a 268 euros, es decir, 44.
000 pesetas.
Esos 8.
400.
000 es lo que se ha gastado en la campaña de pensiones.
Con ese dinero, nuestros pensionistas de la Comunidad Valenciana, los de las PNC podrían estar cobrando prácticamente el doble de lo que cobran, ¡el doble de lo que cobran!
Y los que tienen la antigua Lismi podrían triplicar su pensión.
Con ocho millones y medio de euros que se han gastado en publicidad y autobombo.

Por lo tanto ­vuelvo insistir­ creo que perfectísimamente por parte de la Generalitat Valenciana se podría establecer un complemento, tampoco nosotros decimos cuál es, pero sí un complemento que permitiese que las personas que padecen una situación de necesidad pudiesen mejorar sus condiciones de vida.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, per favor.

Un moment, senyor Torres.

Continue, senyor Torres.

 

**El senyor Torres Salvador:**

 

Dentro del apartado de servicios sociales generales y especializados, nosotros creemos que los centros de valoración y orientación deberían encuadrarse dentro de los servicios sociales especializados.

En el proyecto de ley aparece el primer artículo y desconexo totalmente.
Y hace poca gala al trabajo que realmente se está haciendo en los centros base.
Nosotros hemos denunciado aquí en innumerables ocasiones que las colas para obtener un certificado de minusvalía son kilométricas.
A finales de diciembre había 23.
000 personas de nuestra comunidad pendientes de la tramitación del certificado de minusvalía.
Eso es una vergüenza.
Eso es una auténtica vergüenza, porque ese certificado de minusvalía les sirve a estas personas para poder obtener una serie de beneficios, tanto en la educación como en el empleo.
Claro, después van a solicitar un puesto de trabajo y el Inem dice: "Es que usted no tiene el certificado de minusvalía".
Claro, si no tienen el certificado de minusvalía, ¿cómo van a estar inscritos en el desempleo?
Después nos encontramos con que 75.
000 personas en situación de discapacidad no existen, porque están en edad de trabajar y, sin embargo, las estadísticas no cuentan con ellos.

Pero es que, claro, ni siquiera el trámite mínimo que es elaborar el certificado de minusvalía y elaborar el diagnóstico de esa persona, cuáles son sus deficiencias y cuál es el informe que se puede realizar desde el propio centro base, como informe que sirva después para el propio Inem, al no existir, evidentemente en nuestra comunidad hay más de 23.
000 personas que se están viendo perjudicadas por la ineficacia de la administración.

Y también tendría que hacer mención, si no se han corregido las cosas, no veo que se hayan corregido mucho, a que a través de los centros base y de las delegaciones territoriales se tramitan también las pensiones no contributivas de invalidez y de ancianidad.
Pues el año pasado batíamos el triste récord de todas las comunidades autónomas de ser los últimos, es decir, éramos la comunidad autónoma que más personas teníamos en lista de espera para la obtención de una pensión no contributiva de invalidez o de ancianidad, más de 4.
000 personas, en concreto 4.
114 personas.
Y ahí está, algún día esperemos que se pueda arreglar esa situación que está produciendo graves, gravísimas consecuencias, a todas aquellas personas que se encuentran en situación de discapacidad.

Finalmente, en lo que se refiere a los centros de día, nosotros establecemos o preferimos la clasificación de centros ocupacionales, Cris, y centros de día, y retiramos los centros de atención temprana.

 

**La senyora presidenta:**

 

Silenci, per favor.

 

**El senyor Torres Salvador:**

 

Entendemos que los centros de atención temprana deben ser una competencia de la Conselleria de Sanidad.
De he-cho, la administración, la Conselleria de Bienestar Social, no ha puesto en marcha nuevos centros de atención temprana, pese a haber.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Silenci, per favor.

 

**El senyor Torres Salvador:**

 

.
.
.
asumido las competencias en materia de atención temprana por mediación de la Ley 5/97.
En la legislación anterior no existía por ley este tipo de centros asignados a la Conselleria de Bienestar Social.
Nosotros creemos que para poder llegar a todos.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Señorías, respeto al diputado que está hablando, por favor.

 

**El senyor Torres Salvador:**

 

.
.
.
para poder llegar a todos los municipios de la Comunidad Valenciana el sistema sanitario, por lo menos en las edades de cero a tres años, es el sistema más adecuado a través de los propios centros de salud de los municipios.
No es preciso crear una red nueva de centros de atención temprana dependiente de servicios sociales, cuando difícilmente se podría abarcar a la totalidad de los ciudadanos, o en cualquier otro caso obligaría a los ciudadanos a realizar grandes viajes para que pudiesen ser atendidos por los servicios de atención temprana.
En este momento en que se están haciendo las dotaciones correspondientes.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Señorías, por favor, si tienen que salir ruego que lo hagan lo más rápidamente posible.

 

**El senyor Torres Salvador:**

 

.
.
.
que se están incrementando las plantillas de los centros sanitarios, lo lógico sería que parte del personal que está realizando otras funciones pudiese también desempeñar la atención temprana.

Y, señorías, nada más.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Torres.

Votació de les esmenes defensades pel senyor Torres.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és 4 vots a favor, 36 en contra, cap abstenció.
Queden rebutjades les esmenes.

Defensa de l'agrupació d'esmenes a partir de la 231, del Grup Parlamentari Esquerra Unida.
Té la paraula el senyor Oltra, que defensarà les esmenes 231, 32, 33, 37, 38, 39, 40, 41, 43, 45, 46, 47, 48, 50, 51, 52 i 57.
Perdón, señor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Mos hem de repartir per aplegar a fer totes les faenes que hem de fer.
Les fem totes, eh?
, nosaltres les fem totes les faenes, no mos quedem a mitges.

Bé, les esmenes que vaig a defensar.
*(Remors)* No, les vaig a defensar totes, una a una.
Bé, l'agrupació esta fa referència a la integració social.
Vaig a ressaltar algunes d'elles perquè em semblen les més importants.

La primera, l'esmena 240, que parla que les persones amb discapacitat, seran les esmentades actuacions.
.
.
és a dir, davant fa un tipus d'actuacions concretes per a atendre les persones amb discapacitat, i diu que tindran caràcter gratuït i seran prestades preferentment per equips multidisciplinars en centres socials.
Nosaltres ens temem que això vullguera dir que seran prestades en centres socials especialitzats, sense indicar, en primer lloc, que existixen uns centres socials de tipus general, que existixen un serveis socials generals en els pobles que realment són els pobles que han d'actuar en el cas de persones amb discapacitat.

Per què pensem que han d'actuar primer estos serveis socials generals?
Per un principi que diu la llei mateixa, el principi d'integració, el que nosaltres diríem principi de normalització, que vostés no volen fer aparéixer: que totes les persones tenen dret a accedir als serveis habituals per a tota la població.
Per tant, si eixe principi és correcte, si eixe principi es vol posar en marxa, si eixe principi es vol que siga realment eficaç per a les persones amb discapacitat, s'ha de deixar, s'ha de dir concretament en la llei que els primers que actuen són els serveis socials generals.
Posteriorment, en la mesura que siga necessari i inclús en la mesura que la persona mateixa veja que li cal acudir, accedir a un altre tipus de serveis més especialitzats, és quan entren en acció estos serveis multidisciplinars en centres socials.
Però en principi, el primer que s'ha de fer, el primer que s'ha de complir és el principi de normalització.
­Quina tran-quil·litat.
És de meravella açò.
­

Val.
Després tenim l'esmena 245.
En l'esmena 245 parlem de l'assistència domiciliària, on parlem que, a més del que diu el text, que com no l'hem esmenat vol dir que ens pareix bé, però em sembla que solta un aspecte molt important que és el tema de la dotació pressupostària.
Per tant, nosaltres posem que la dotació pressupostària tindrà la quantia suficient per garantir l'extensió d'aquesta ajuda a tot el territori, i no sols a tot el territori sinó a tots els casos que ho pogueren requerir per tal de recórrer a les residències només en situació de clara necessitat.

Nosaltres considerem l'assistència domiciliària com molt prèvia a moltes altres actuacions.
Eixa assistència permet que la persona romanga en el seu entorn habitual, en el seu entorn de relacions socials normal i corrent, al que sempre està habituat.
I per tant, si es pot mantenir eixa persona ben atesa en el seu domicili, el que cas és que arribe la dotació pressupostària a tots ells i a tots els casos, precisament perquè estalvia despeses grans als que serien els serveis públics mateixos.
I una de les faenes dels serveis públics, una de les condicions, és que els diners dels contribuents s'han d'utilitzar bé.
La utilització correcta de l'atenció domiciliària i, a més, l'arribada a tots els casos, permet que el principi d'integració siga una realitat.
En cas contrari, el principi d'integració només són paraules i paper mullat.

He adjuntant alguns dels articles que vostés posaven molt separadament en la seua llei, els he adjuntat en un bloc perquè me pareix que és més important, que és més interessant fer-ho aixina, que utilitzen massa repeticions, massa repeticions de "les entitats locals", "la conselleria", etcètera, i ho repetixen article per article quan és suficient posar-ho una vegada i ficar el llistat de serveis que poden proporcionar eixes entitats.
Concretament, els programes d'oci i temps lliure, el servei de teleassistència i telealarma i els serveis de respir familiar.
Pensem que perfectament poden constar en un únic article.

Però la part més fonamental, més principal i més clau d'este bloc d'esmenes fa referència a les prestacions econòmiques.
Perquè hem parlat, quan parlàvem dels principis, vostés parlaven de la necessària autonomia de les persones que tenen alguna discapacitat, que cal que puguen incidir en la seua vida.
Ja hem vist com els han retirat el dret en educació, com els han retirat eixe dret de poder decidir a l'hora de rebre algun tipus d'assistència.
Però és que, a més, quan ens trobem que si els donen més autonomia donant-los algun tipus de prestació econòmica que els permeta eixa autonomia personal, ens trobem que no hi ha ninguna cosa realment definida.
El que vostés diuen, el que diu el projecte de llei: "l'administració de la Generalitat podrà establir ajudes econòmiques de caràcter personal", a nosaltres el "podrà" no ens agrada.
Nosaltres pensem que ahí el que ha de figurar és que la Generalitat Valenciana establirà, i prou, deixem-nos d'històries.
No cal que després vinga en un reglament o en una altra normativa per a dir que hem decidit establir les ajudes.
Una llei que no obligue no és una llei, simplement és una declaració d'intencions.
Per tant, eixe "podrà establir" és una frase absolutament limitadora de les possibilitats d'autonomia de les persones amb discapacitat.
El que estan dient és que poden perfectament no donar ajudes econòmiques.

Nosaltres, a més, pensem que eixes ajudes econòmiques han d'atendre la situació individual de la persona, la individual, no la de la seua família.
Pensem que és la persona amb discapacitat la que té dret a eixa autonomia.
Pensem que és un dret raonable que una persona, per exemple, discapacitada física que estiga en una residència ha de tindre uns diners de butxaca, ha de poder anar a fer-se un café, ha de poder fer-se una cervesa, ha de poder tindre un poc de vida pròpia, i per a això és important que tinga una autonomia econòmica.
I per tant, nosaltres establim quina deuria ser eixa ajuda econòmica.
Nosaltres pensem que la mínima independència deuria aconseguir-se mitjançant un complement a les possibles pensions que cobra la persona amb discapacitat que visca autònomament.
Eixe complement és possible concedir-lo per part de les comunitats autònomes.
Per tant, nosaltres pensem que en el cas d'un grau de discapacitat major del 66% s'ha d'igualar el salari mínim interprofessional.
Un salari mínim que recordem que en el cas de l'Estat espanyol ja és un 30% més baix que el necessari o que la mitjana europea.
Per tant, nosaltres pensem que en el cas de discapacitat major del 66% el salari mínim interprofessional és el mínim límit que haurien d'assolir les pensions que rebera una persona amb discapacitat.

En el cas que una persona treballe, que tinga un sou o un treball a temps parcial, que tinga unes ajudes parcials i tinga una minusvalidesa entre el 33% i el 66%, nosaltres pensem que cal una prestació econòmica reglada que complemente eixes mesures d'inserció sociolaboral i que complemente les possibles pensions que pot percebre una persona amb discapacitat.

Pensem que hi ha un altre punt, un altre moment, un altra condició que fa que siga necessària l'ajuda econòmica, i és quan les persones majors de 65 anys tenen una discapacitat sobrevinguda.
Moltes voltes estes persones, malgrat la discapacitat sobrevinguda, podrien romandre en el seu nucli convivencial, no ho poden fer perquè la seua economia no els ho permet.

Per tant, nosaltres el que plantegem és que les persones majors de 65 anys que tinguen una discapacitat sobrevinguda i que, mitjançant una ajuda econòmica que complemente la seua pensió, puguen romandre en el seu nucli, en el seu entorn social, el que s'ha de fer és complementar eixa pensió precisament perquè puga mantindre's en el seu entorn.

L'única manera que els principis que es comenten al principi de la llei siguen una realitat és ficar els recursos, posar els recursos que realment són necessaris perquè eixos principis puguen dur-se a terme.
La integració costa diners, però és barata.
La normalització costa per adaptar alguns serveis a les necessitats de les persones amb discapacitat, però és barata.
La consecució de l'autonomia de les persones amb discapacitat costa diners, però és barata.
I és barata perquè establix una societat realment integrada, és barata perquè fa que les persones puguen romandre en els seus entorns, és barata perquè moltes voltes la xarxa solidària que se genera per part de tot el veïnatge, per part de les famílies que acompanyen eixes persones, afavoreix molt la seua atenció.
Però inclús en el cas que això no siga possible, l'ajuda econòmica és la que dóna una autonomia, independentment que existisca una ajuda familiar o una ajuda social de l'entorn més pròxim.
Per tant, nosaltres considerem estes despeses absolutament banals, ínfimes, comparades amb el benefici social que comporten, i per això nosaltres els proposem com a la millor mesura per aconseguir que els principis que vostés expressen en la llei, però que no complixen, siguen una realitat.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Votació, senyories, de les esmenes defensades pel senyor Cardona.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 4 vots a favor, 34 en contra, cap abstenció.
Queden rebutjades les esmenes.

Senyories, votació de l'article 28.
comença la votació.
El resultat de la votació és de 34 vots a favor, 4 en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article 28.

Senyories, votació a l'article 29.
Comença la votació.
El resultat és de 34 vots a favor, 4 en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article 29.

Senyories, votació a l'article 30.
Comença la votació.
El resultat de la votació és de 34 vots a favor, 4 en contra, cap abstenció, 1 nul.
Queda aprovat l'article 30.

Senyories, votació a l'article 31.
Comença la votació.
El resultat de la votació és de 35 vots a favor, 4 en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article 31.

Votació, senyories, a l'article 32.
Comença la votació.
El resultat de la votació és de 36 vots a favor, 1 en contra, 3 abstencions.
Queda aprovat l'article 32.

Senyories, votació a l'article 33.
Comença la votació.
El resultat és de 37 vots a favor, 1 en contra, 3 abstencions.
Queda aprovat l'article 33.

Senyories, votació a l'article 34.
Comença la votació.
El resultat de la votació és 37 vots a favor, 4 en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article 34.

Votació, senyories, a l'article 35.
Comença la votació.
El resultat és de 37 vots a favor, 4 en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article 35.

Senyories, votació a l'article 36.
Comença la votació.
El resultat és de 36 vots a favor, 4 en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article 36.

Defensa de l'esmena número 260 del Grup Parlamentari Esquerra Unida.
Té la paraula el senyor Cardona, que defensarà les esmenes 260, 261, 262, 263, 264, 266, 267, 268, 269, 270, 271 i 273.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Entrem en el tipus de centres.
Són tipus de centres que a nosaltres en principi ens semblen correctes.
Nosaltres pensem que han d'existir serveis de respir familiar, han d'existir centres d'atenció diürna, han d'existir residències, han d'existir vivendes tutelades.
Evidentment, són recursos adients per atendre diverses circumstàncies de persones amb discapacitat i, per tant, em sembla que aquests serveis han d'existir.

Nosaltres, de totes formes, clar que tenim correccions que fer.
Per començar, per què els *centres-dia*, amb eixe guionet.
Que no tenim un llenguatge prou ric?
Que no tenim un valencià, que no tenim un castellà que permet dir *centres de dia*?
Em sembla molt més raonable.
O em sembla també, per exemple, que els centres d'atenció diürna no se tracta simplement que "a través de diversos programes", sinó "que oferixen diversos programes", són les seues funcions oferir determinats programes.
Pensem que la redacció que es dóna a l'apartat d) és incorrecta i mereix eixe canvi, eixe "que oferixen".

Però les esmenes que són fonamentals a l'hora d'analitzar este apartat són les esmenes que fan referència a la discriminació entre la iniciativa social sense finalitat lucrativa i la iniciativa privada.
En el cas del centres d'atenció diürna veem aquí que "els centres d'atenció diürna podran ser titularitat de l'administració de la Generalitat i, si és procedent, de les entitats locals ­nosaltres pensem que clar que és procedent, que això sobraria­, així com d'entitats i associacions promogudes per la iniciativa privada o pels mateixos afectats".
Nosaltres, evidentment, volem que conste "promogudes per les associacions que siguen d'iniciativa social sense finalitat lucrativa".

Nosaltres pensem que cal diferenciar clarament estes dos maneres de cobrir serveis socials, serveis per a persones amb discapacitat.
La que diu "iniciativa privada" simplement està volent dir que cap tant la social sense finalitat lucrativa com la que té finalitat lucrativa.
Nosaltres pensem que cal determinar ben clarament que són diferents tipus d'iniciativa i que no mereixen igualtat de tracte.
Cal tractar les institucions sense finalitat lucrativa amb més atenció, cal cobrir les seues necessitats perquè aquestes entitats no tenen unes altres fonts d'ingressos i no pretenen guanyar diners.
Per tant, nosaltres pensem que això cal diferenciar-ho clarament.

I és aquí on venim a la reflexió que féiem al principi del debat este matí, quan véiem que quan es referia als concerts estaven determinant que foren sobretot per entitats privades, que era el canvi que esta llei suposava substancial respecte a la Lismi i respecte a la Llei d'ordenació dels serveis socials de la Comunitat Valenciana.
Això, que apareix en els centres d'atenció diürna, que introduïx la mercantilització en uns aspectes que nosaltres pensem que no s'ha d'introduir, pensem que la necessitat de guany d'unes empreses fa que quan es fica en perill eixe possible guany se rebaixa el grau d'atenció als usuaris.
I per això és per què pensem que la iniciativa privada no ha d'estar específicament protegida per aquesta llei.
Vol dir això que nosaltres estem en contra de la iniciativa privada?
No.
Però la iniciativa privada pot existir pel seu compte, la iniciativa privada arrisca els seus recursos.
No val per a una iniciativa privada que els recursos que arrisca són en realitat els recursos públics.
És ahí on nosaltres trobem la greu dificultat, la confusió entre iniciativa social i iniciativa privada, la que fa que vostés consideren que les dos són subvencionables, que les dos són concertables per part dels poders públics, quan nosaltres considerem que concertables només són les de la iniciativa social.

Clar, això, que apareix explícitament en els centres d'atenció diürna, també apareix clarament en les residències i també apareix en les vivendes tutelades.
N'hi ha ahí un error.
Inclús en l'article 38, quan vostés parlen de les residències, no sols és que tenen eixa confusió entre privades i d'iniciativa social, sinó que li donen més importància a la iniciativa privada, les posen davant de les associacions constituïdes pels mateixos afectats.
I, evidentment, ahí n'hi ha una preeminència que mosatros creem que no s'ha de donar.
Els torne a dir: sense negar la possibilitat d'existir els dos tipus de centres, però la preeminència i l'ajuda inicial, principal i fins que no estiga coberta eixa no es pot anar a una altra, és la de les institucions sense finalitat lucrativa.

Per una altra banda, quan parlem de les residències ací es parla que són recursos de vivenda destinats a persones amb discapacitat que necessiten una atenció integral, continuada, personal i multidisciplinar, que no pot ser portada a terme en el seu medi familiar, pels seus condicionaments personals o familiars.
Anem a vore, i si l'atenció no és continuada però és integral, personal i multidisciplinar i no pot ser portada a terme en el domicili, no anem a acceptar que esta persona entre en una residència?
I si l'atenció no ha de ser integral, però ha de ser continuada, personal i multidisciplinar, i no pot ser portada a terme en el mateix domicili?
Nosaltres volem eliminar tots eixos adjectius no perquè cregam que una persona que tinga necessitat d'eixe tipus d'atenció no haja d'entrar en una residència, sinó perquè pensem que si es posen tots estos adjectius i una persona no en complix un o no en complix dos d'ells, però tanmateix sí que necessita atenció especialitzada i fora del seu domicili, que allí no es pot donar, no podrà entrar en una residència, segons diu aquesta llei.
Per tant, nosaltres, per obrir el camp, per dir que les persones que poden entrar en una residència són totes aquelles que la seua atenció no pot ser portada a terme en el seu medi familiar pels seus condicionaments personals o familiars.
És allò que creem que realment dóna potència a estos recursos, que puguen ser utilitzats segons les necessitat que presenta una persona.

Per això mateix nosaltres parlem que poden acudir a una residència de manera temporal o continuada.
No cal simplement que siguen de manera continuada, cal especificar que el recurs a la residència també pot ser de manera temporal mentres duren eixes condicions de necessitat que fan necessària l'entrada en una residència perquè no és possible la seua atenció en el mateix domicili.

Finalment, nosaltres, a l'hora de definir si cal una atenció pública o una atenció privada, el que diem és el següent: que primer ha de ser donada per la iniciativa social sense ànim de lucre fonamentalment, fonamentalment, si és possible, dels mateixos afectats, i, finalment, i en últim lloc, per la iniciativa privada, que pot donar-se, però no és necessari si els poders públics actuen realment bé i l'administració cobrix realment les necessitats dels seus administrats.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Senyories, comença la votació de les esmenes defensades pel senyor.
.
.
Sí, té la paraula el senyor Ros.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

Sí, senyora presidenta.

Per a traure del bloc d'esmenes la 266.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ros.

Votació de l'esmena 266.
Comença la votació.
El resultat de la votació és: 1 vot a favor, 30 en contra, 3 abstencions.
Queda rebutjada l'esmena 266.

Votació a la resta d'esmenes defensades pel senyor Cardona.
Comença la votació.
El resultat de la votació és de 4 vots a favor, 33 en contra, cap abstenció.
Queden rebutjades les esmenes.

Senyories, votació a l'article 37.
Comença la votació.
El resultat de la votació és: 33 vots a favor, 4 en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article 37.

Votació, senyories, a l'article 38.
Comença la votació.
El resultat és: 33 vots a favor, 4 en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article 38.

Votació a l'article 39.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 37 vots a favor, 4 en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article 39.

Defensa de l'esmena 278 del Grup Parlamentari Esquerra Unida, que defensarà les esmenes 278, 279, 280, 281, 282, 283, 284, 285, 286, 288, 290, 291 i 292.
Té la paraula el senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

És un apartat que es referix als drets de les persones amb discapacitat, usuaris dels centres d'atenció diürna, drets, obligacions.
.
.

En el cas dels drets, nosaltres, per exemple, en l'apartat *b*, ja que ahí fica que tenen dret a rebre els seus familiars i amics, nosaltres, doncs, com en treballadors i treballadores, pensem que un llenguatge no marcat en gènere seria més correcte, un llenguatge no sexista, i, per tant, preferim "amistats" en lloc d'"amics" per a incloure ambdós sexes, cosa que ens pareix no només un llenguatge correcte, sinó una manera de demostrar una actitud d'utilitzar els genèrics quan això siga possible.

De la mateixa manera, no s'entén un "semblant" que apareix ahí en l'apartat *h* que no té cap sentit i no entenem què fa ahí i nosaltres, evidentment, demanem la seua supressió, per a afavorir que la llei que ixca d'aquestes Corts, encara que siga un poquet, millore la seua redacció i no tinga no només paraules innecessàries, sinó paraules que estan fora de lloc i no s'entenen.

Una altra qüestió és la que fa referència a l'esmena 280, que es referix a l'apartat *k*.
És sobre les reclamacions i queixes sobre l'assistència que rep.
Aquí diu que el titular de cada centre haurà d'adoptar les mesures adequades per a establir un sistema intern de recepció, seguiment i resolució de queixes.

Anem a vore, que ho faja el titular del centre, bé, però nosaltres pensem que no és suficient amb un sistema intern, el que cal és un sistema intern i, també, un sistema extern.
És a dir, nosaltres pensem que ho ha d'establir el titular del centre i la Generalitat Valenciana, i el sistema no ha de ser intern, sinó que ha de ser un sistema de recepció i resolució de queixes que abrace els dos tipus, els dos possibles titulars del centre, o el titular del centre i el responsable del seu control i la seua inspecció.
En el cas que la queixa només arribara al titular del centre, nosaltres pensem que els drets de l'usuari no estan suficientment salvaguardats i protegits.

Després, nosaltres pensem que el que posa que l'usuari té dret a la continuïtat en la prestació dels serveis en les condicions establides legalment, o convingudes, pot donar la sensació que les condicions convingudes poden ser contràries a les que indica la legislació.
Per tant, nosaltres el que volem és que fique: "en les condicions convingudes, que no podran contravenir les disposicions legals".
És a dir, és la manera raonable en què consten.
Sempre n'hi ha un acord, un conveni, un contracte, a l'hora de rebre una prestació d'un servei, però, precisament, que eixes condicions convingudes no puguen contravenir les disposicions legals, són les que garanteixen una atenció als drets, una dignificació, una dignitat, de totes les persones.

En l'apartat *q*, què vol dir que tenen dret al gaudi seqüencialitzat de la plaça?
No entenem la paraula *seqüencialitzat*, perquè no té cap tipus de sentit ahí.
Nosaltres pensem que seria molt més correcte: "tenen dret al gaudi de la plaça adient amb els recursos més idonis a les seues característiques", etcètera, etcètera.

Igual com nosaltres pensem que quan aquí diu que els òrgans administratius i les administracions públiques establiran els mecanismes adequats de col·laboració i coordinació per a vetlar pels drets reconeguts en esta llei, nosaltres el que pensem és que els òrgans de participació també, és a dir, els de participació, els administratius i les administracions públiques, no només els administratius i administracions públiques, perquè si hem dit que les persones que tenen alguna discapacitat tenen dret a actuar, a ser autònomes, a decidir sobre les seues circumstàncies, és evident que també han de poder formar part d'estos mecanismes de col·laboració, d'estos mecanismes de participació.

Per una altra part, nosaltres pensem que cal afegir un nou punt, precisament per a deixar ben clara eixa necessitat de participació: les persones amb discapacitat tenen dret a formar part i a intervindre en els òrgans de participació del centre de la manera que s'establixca reglamentàriament.
Ho diem en l'article 40, per a les persones amb discapacitat; ho diem en l'article 41, per als pares, per als familiars, de les persones que tenen alguna discapacitat: també han de formar part dels òrgans de participació, de la manera que s'establixca reglamentàriament.

I, finalment, en l'article 42, que fica aquí, "les persones amb discapacitat que siguen usuàries del centre d'atenció" tal, o residències, fica: "amb independència de la titularitat d'estos centres, i en atenció al tipus de discapacitat que sofrixen, tindran les següents obligacions".
Anem a vore, nosaltres pensem que no cal posar "amb independència de la titularitat d'estos centres", ja se suposa, les obligacions són generals, són per a tots.

I què vol dir "en atenció al tipus de discapacitat que sofrixen"?
No ho entenem.
Que limita d'alguna manera les obligacions?
Veem que no.
Que les amplia, les obligacions?
Veem que no.
Per tant, si ni les limita ni les amplia, és evident que eixe tros sobra.

Dóna més bé la sensació que és una crossa paternalista que, això, que ve a indicar que mireu com atenem les persones segons la seua tipologia de discapacitat.
No els oferix cap tipus d'avantatge ni cap tipus d'inconvenient, per tant, no cal que figure ahí.

Però també està la part de les obligacions quan es referix a les obligacions econòmiques.
Nosaltres considerem que les obligacions econòmiques no poden superar el límit establert segons la seua capacitat econòmica.
Nosaltres no pensem que totes les persones hagen de pagar el mateix preu públic.
Nosaltres pensem que cal determinar uns límits per a garantir que a les persones els queden uns diners de butxaca, per a garantir que a les persones els queden uns recursos per a poder fer una vida relativament autònoma.
Per tant, nosaltres pensem que sí que cal establir uns límits perquè no puguen ser sobrepassats pel preu cobrat.

Evidentment, tornem a repetir, en la part d'obligacions, quan la persona que té discapacitat, que està en un centre, ha de saber les conductes acordades per a la seua estada, clar, acordades, però que no poden contravenir ni les disposicions legals ni els drets de l'usuari.
Si els acords que hi hagueren per a atendre el personal d'un centre contravingueren o bé les disposicions legals o bé els drets de l'usuari, evidentment, serien nul·les de ple dret i no seria acceptable.
Pensem que cal posar-ho en una llei, que, evidentment, se diu estatut del discapacitat i que intenta la salvaguarda dels seus drets.

I, finalment, a l'hora de la tutela, nosaltres pensem que la Generalitat i l'administració judicial, l'autoritat judicial, no han de promoure entitats socials sense ànim de lucre, no han de promoure, han de "crear" i "mantenir".
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Cardona, vaja finalitzant.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

És a dir, no han de promoure que uns altres fagen les entitats, sinó que, si les necessiten, el que han de fer és crear-les i mantenir les institucions que, evidentment, poden acudir a la tutela de les persones incapacitades judicialment.
Pensem que és molt més correcte, que és el que realment afavorix la salvaguarda dels drets de les persones amb discapacitat.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Senyories, votació conjunta, si no hi ha inconvenient, de les esmenes defensades pel senyor Cardona.
Comença la votació.
El resultat de la votació és de 4 vots a favor, 33 en contra, cap abstenció.
Queden rebutjades les esmenes.

Senyories, votació a l'article 40.
Comença la votació.
El resultat de la votació és de 34 vots a favor, 4 en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article 40.

Votació a l'article 41.
Comença la votació.
El resultat de la votació és: 34 vots a favor, 4 en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article 41.

Senyories, votació a l'article 42.
Comença la votació.
El resultat de la votació és: 34 vots a favor, 4 en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article 42.

Senyories, votació a l'article 43.
Comença la votació.
El resultat de la votació és: 43 vots a favor, 4 en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article 43.

Defensa de les esmenes a partir de la 294, del Grup Parlamentari Socialista-Progressistes.
Té la paraula, senyor Torres, que defensarà les esmenes 294, 296, 299, 301, 303, 309, 310, 320, 321, 323, 331, 338, 341, 344, 347, 349, 350, 352 i 354.
Senyor Torres, té la paraula.

 

**El senyor Torres Salvador:**

 

Este bloque de enmiendas se refiere a once artículos distintos y, por lo tanto, va a ser un poco difícil el hacer una intervención unificada y casi voy a ir enmienda por enmienda para que quede clara nuestra postura en relación con cada una de ellas.

En primer lugar, la primera enmienda trata de la introducción de un nuevo artículo, que sería el artículo 43-bis, referido a la atención en supuestos de penas privativas de libertad.
Entendemos necesario que se establezcan una serie de medidas substitutivas para el internamiento de aquellas personas que tienen una minusvalía psíquica y que sean privadas de libertad, como medida de seguridad, por decisión judicial en centros penitenciarios.
Es preciso que a estas personas se les ofrezca un trato diferenciado.
Y que, por lo tanto, para ello, los servicios sociales se coordinen con la administración competente de justicia y con el propio poder judicial para tratar de que estas personas no cumplan su condena en la cárcel, sino que puedan cumplirla en centros, o en pisos o en establecimientos adecuados a la atención que se les debe prestar por parte de la sociedad.

Las siguientes enmiendas van referidas a la participación de la iniciativa social.
Ya dijimos en comisión que nosotros entendíamos que no era necesario el mencionar a la iniciativa privada con ánimo de lucro en esta ley.
Y esta ley le dedica una sección, la sección sexta, y además un artículo completo, a lo que es la participación de la iniciativa privada con ánimo de lucro en los centros y servicios destinados a las personas con discapacidad.

Nosotros ya lo dijimos entonces y lo volvemos a decir ahora: mientras en otros sectores ­en educación, en sanidad, incluso dentro de los propios servicios sociales, en temas relacionados con la tercera edad­, las entidades con ánimo de lucro es tradicional que estén prestando los servicios ­y a nosotros nos parece muy bien­, en cambio, en el área de las discapacidades no ha habido una presencia de las instituciones privadas con ánimo de lucro.
Y por algo será.

Entonces, si no hay tradición en nuestra comunidad de la presencia de la iniciativa con ánimo de lucro en la prestación de servicios y, en cambio, sí que son las asociaciones de padres o las asociaciones de afectados las que desde hace más de treinta años están sosteniendo todo el sistema de centros, nos parece poco adecuado que se establezca un título específico para estas entidades privadas con ánimo de lucro.

Y si bien es cierto que últimamente están al cargo de algunos servicios, especialmente de centros de enfermos mentales, es precisamente porque ha sido la propia administración la que los ha introducido, pero no porque estas empresas privadas hayan puesto nada de su parte para poner en marcha este tipo de servicios.
De hecho, los servicios que están prestando son gestiones integrales de centros que son propiedad de la propia conselleria, pero riesgo económico por parte de ellos, ninguno para la prestación del servicio.

Por eso nosotros proponemos que estas entidades aparezcan dentro del artículo 44, que habla de la participación de la iniciativa social, con un primer punto que diría: "Las administraciones públicas ampararán la iniciativa privada sin ánimo de lucro cuando colaboren en el desarrollo de estas actividades, mediante el correspondiente asesoramiento técnico, la coordinación, la planificación y el apoyo económico".

Dentro de este mismo artículo, un segundo apartado que diría: "Especial atención recibirán las instituciones, asociaciones y fundaciones sin fin de lucro promovidas por las personas con discapacidad, sus familiares o sus representantes legales", que se enlazaría directamente con los anteriores artículos que hemos defendido en empleo, de cara al fomento de las cooperativas, de las fundaciones y de las asociaciones sin ánimo de lucro, que la única forma que tienen de salir adelante es mediante el apoyo de la propia administración y que cuando prestan un servicio no esperan obtener lucro alguno, sino revertir los beneficios teóricos que pudiese tener la asociación en la atención de los propios afectados.

Un tercer punto, dentro de este mismo artículo, que ahí sí nosotros estaríamos de acuerdo en que pudiese aparecer la iniciativa privada, pero de forma residual, no como un artículo específico.
Decimos: "Asimismo, la iniciativa privada con ánimo de lucro podrá colaborar con los poderes públicos en la prestación de servicios y de acuerdo con el marco de la legislación vigente", siendo requisito imprescindible, por supuesto, para recibir financiación de los poderes públicos, que las actuaciones privadas se adecuen a la legalidad vigente y a las líneas y a las exigencias de la planificación sectorial que se establezca por parte del Gobierno de la Generalitat Valenciana, previa consulta, como dijimos anteriormente, con el Consejo Valenciano de Bienestar Social y con los propios ayuntamientos.

El siguiente artículo, en el cual proponemos modificaciones también importantes, es el artículo 47, que se refiere a la financiación de los centros y de los servicios.
En relación con la financiación establecida para los ayuntamientos, se establece aquí que la entidad local correspondiente deberá acreditar, mediante certificación del secretario o del interventor del ayuntamiento, la existencia de créditos en sus presupuestos para.
.
.
­tal, tal, tal­.
Nosotros pensamos que eso es un tema de rango menor y que, por lo tanto, eso podía estar en un decreto, pero no en una ley.

Y de igual forma, pedimos la supresión del apartado destinado a las entidades sin ánimo de lucro, en el que se establece que para ser perceptor de dichos fondos, el plan de actuación o el servicio que se pretende efectuar deberá obtener la aprobación del órgano competente de la administración de la Generalitat Valenciana, sector de la discapacidad.
Cuando sabemos que en la mayoría de los casos todas las asociaciones, o la mayoría de las asociaciones, que se dedican a la prestación de servicios o a la gestión de centros para las personas con discapacidad, son asociaciones que surgen de la asociación de padres o de madres que están interesados por atender la problemática de sus hijos, y que en la mayor parte de las ocasiones son los promotores de las correspondientes iniciativas y que posteriormente tienen que ir a la propia conselleria para hacer la tramitación correspondiente de su autorización de funcionamiento o de su acreditación, cuando ya en la mayor parte de las ocasiones llevan meses y meses trabajando por el sector de la discapacidad.

Apartado importante, y vuelve a repetirse otra vez, es el de la financiación de los centros.
Nosotros pensábamos que ese apartado estaba resuelto, estaba ya resuelto.
.
.
o estaría resuelto si se estuviesen aplicando en este momento los conciertos.
Conciertos que, como hemos dicho antes, y dicho sea de paso, se regularon por Decreto 51/99, de 30 de marzo, del Gobierno Valenciano, por cierto, cuando era consellera de Bienestar Social nuestra presidenta, Marcela Miró.
Y ahí se establecen claramente una serie de apartados, en ese decreto, uno de los cuales, artículo dos, dice: "Los conciertos tendrán carácter plurianual".
Menos mal que se ha corregido el proyecto, porque con la enmienda introducida se ha dicho "tendrán".
Pero es que antes decía "podrán tener carácter plurianual".

"La financiación de los conciertos ­artículo 7­ consistirá en un sistema compartido entre los usuarios de los centros concertados y la Generalitat Valenciana".
El concierto obliga a la Generalitat Valenciana a consignar los créditos presupuestarios suficientes para su financiación durante el período de vigencia del mismo.
Tal vez no se han puesto en marcha los conciertos para no atarse las manos el Gobierno y tener disponibilidad para poder introducir más o menos recursos en el sector de los discapacitados.

Se regula también la renovación de los conciertos, la modificación, las causas de incumplimiento, la extinción de los conciertos.
Y al principio del artículo, al principio del texto del real decreto, se dice "que el Gobierno Valenciano considera oportuno regular exclusivamente en este reglamento aquellos aspectos esenciales y de carácter común relativos a los conciertos, cualquiera que sea el sector implicado".
Luego, ya están regulados.
Por eso, cuando el compañero de Izquierda Unida pedía la supresión de determinados artículos, es que realmente si ya está regulado, lo que no se puede hacer es volverlo a regular y, además, regularlo de forma distinta a como estaba anteriormente.

Un tema fundamental para nosotros es el tema de las aportaciones de los usuarios para contribuir al coste de la plaza que ocupan.
Nosotros proponemos una modificación que, aunque parezca que no tiene su importancia, sí la tiene.
Y me estoy refiriendo al artículo 49.
Dice el proyecto: "La cuantía del precio público que deba efectuar el usuario de los centros públicos de la Generalitat Valenciana.
.
.
".
Y nosotros proponemos una simple palabra: "De los centros públicos residenciales".
¿Con eso qué queremos decir?
Que entendemos que pueda haber una aportación del usuario para los centros públicos residenciales, pero no para aquellos centros que no sean residenciales, es decir, talleres ocupacionales, centros de día, centros de atención temprana.
El usuario no tiene por qué pagar.
Al igual que un alumno no paga en educación, no paga en la universidad, o paga unas tasas mínimas, lo que no se puede hacer es seguir cobrando o seguir recibiendo una aportación de los usuarios en los centros de día, en los centros ocupacionales, en los Cris de enfermos mentales.

Y, por lo tanto, pedimos que la aportación del usuario sea única y exclusivamente para el pago de su estancia en centros residenciales y no en el resto de los centros.

Gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Torres.

Votació conjunta de totes les esmenes.
Per favor, senyories.
Comença la votació de les esmenes defensades pel senyor Torres.
El resultat de la votació és: 4 vots a favor, 31 en contra, cap abstenció.
Queden rebutjades les esmenes.

Defensa de l'esmena número 297 del Grup Parlamentari Esquerra Unida.
Té la paraula el senyor Cardona per a la defensa de les esmenes 297, 98, 300, 302, 305, 6, 7, 8, 11, 12, 15 i 18.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Les primeres esmenes es referixen a les campanyes de sensibilització.
Nosaltres quan trobem ací "que es faran campanyes de sensibilització de la societat en la prevenció de les discapacitats, respecte dels drets de les persones amb discapacitat.
.
.
", i posa: ".
.
.
i solidaritat amb aquests i oferirà una visió positiva de les persones amb discapacitat com a subjectes actius.
.
.
", a nosaltres ens sembla que seria millor una redacció més neutra, és a dir, remarcant la seua realitat com a subjectes actius de la societat.
No cal remarcar l'aspecte de solidaritat o l'aspecte d'oferir una visió positiva.

Nosaltres considerem que en una societat integrada i integradora totes les persones tenen els mateixos drets.
És veritat que estes persones necessiten serveis extra.
És veritat que a voltes necessiten el suport de la seua xarxa social d'al voltant, però nosaltres creem que allò important és remarcar la seua realitat com a subjectes actius de la societat.
És allò realment important i el que compta.

De la mateixa manera, nosaltres pensem que aquí a l'hora de parlar de les campanyes de sensibilització, fa una referència a la dona amb discapacitat al si de la societat, però es una referència que està dins d'un paràgraf, en el final d'un article, que, evidentment, només ocupa dos línies.

Possiblement, la dona amb discapacitat mereixeria una major atenció, perquè patix una doble discriminació, la discriminació com a dona i com a persona que té discapacitat.
Per tant, nosaltres pensem que aquestes campanyes han de prestar especial atenció a la realitat de les dones discapacitades, a les situacions de marginació que patixen per la doble discriminació a què estan sotmeses i a la seua presència i aportació a la societat, que nosaltres pensem que és molt important.

Almenys, una paràgraf per a parlar de les dones, no simplement una frase mig perduda mentres s'està parlant del voluntariat i mesclat amb uns altres termes.

Per altra banda, tenim els aspectes de participació d'iniciativa social, que, al mateix temps que l'article diu "participació d'iniciativa social", de seguida diu "iniciativa privada".
Clar, afegix, "sense ànim de lucre".
A nosaltres ens pareix que és una confusió interessada i que s'introduïx a posta per a crear confusió entre els dos tipus d'institucions.
Nosaltres pensem que caldria que constara "iniciativa social sense ànim de lucre".

I n'hi ha una qüestió molt curiosa, realment molt curiosa: quan vostés parlen de la iniciativa privada, diuen que quan els centres de titularitat pública no són suficients per a atendre les demandes de la societat, l'administració de la Generalitat col·laborarà amb la iniciativa privada, amb la "privada", no amb la "social".
Curiosament, el que diuen és que, quan la Generalitat no arribe, se n'anirà directament als privats, perquè ho fica, a més, en l'article següent, quan parla de participació d'iniciativa privada pura i dura, de la que té ànim de lucre.

Nosaltres pensem que eixe apartat, que figura "amb la iniciativa privada", deu figurar "amb la iniciativa social".
És a dir, que quan els centres de titularitat pública no foren suficients, l'administració de la Generalitat col·laborarà amb la iniciativa "social" sense ànim de lucre.
Això sí que té sentit, això sí que és una faena dels poders públics, col·laborar amb l'associacionisme que ix des de la mateixa base, i amb l'associacionisme que és de tipus social, fet a vegades per les mateixes persones amb discapacitat.

Per altra banda, nosaltres ens trobem que, quan parla del voluntariat, trobem un greu problema: "fomentarà la participació dels ciutadans i ciutadanes que, de forma solidària i altruista vullguen col·laborar en la realització d'activitats prestacionals".
La llei del voluntariat prohibix expressament que els voluntaris realitzen activitats prestacionals.

El voluntari no pot substituir un lloc de treball, el voluntari no pot substituir una activitat que s'ha de prestar per professionals qualificats, el voluntari no pot substituir un servei explícitament establert com a tal que ha de ser prestat per alguna institució.
El voluntari ha de col·laborar en la millora de la qualitat de vida de les persones amb discapacitats.
No cal que comente aquí la quantitat de voluntaris d'associacions que realment col·laboren en este millora de la qualitat de vida, però que no han d'entrar en ocupar llocs de treball ni en les activitats prestacionals.

Ací hi ha una contradicció molt greu entre el que diu aquesta llei i el que diu la llei del voluntariat, i vostés deurien evitar-la canviant els apartats adequats.

Per una altra banda, nosaltres pensem que cal ressaltar la participació, que eixa participació ha de ser per a prendre decisions compartides sobre el govern, serveis, programes i activitats dels centres, i per a aconseguir la implicació de totes les persones afectades.
Per a això servix la participació, no només és perquè unes persones puguen aportar unes idees, sinó perquè s'impliquen realment en la prestació dels serveis.

I, en la participació de la iniciativa privada, que parla de: "en els termes i les condicions a què es refereix aquesta llei i la seua normativa de desenvolupament"; nosaltres pensem que cal ficar: "la iniciativa privada salvaguardant els drets reconeguts en aquesta llei".
Els drets són allò important, els drets són les coses que cal defensar i els drets deurien ser el nucli principal i fonamental d'una llei que es diu Estatut de les persones amb discapacitat.

Evidentment, nosaltres pensem que la iniciativa privada ha de ser subsidiària de les altres iniciatives, però, al mateix temps, pensem que els centres privats poden rebre ajudes, i aixina ho diem en la nostra esmena 318: els centres privats podran rebre ajudes en el cas que presten serveis no existents en la xarxa pública i després que les entitats d'iniciativa social sense ànim de lucre no puguen atendre'ls.

És a dir, pensem que clar que si oferixen un servei que les altres entitats no presten han de ser ajudades per part de l'administració, perquè ahí ja no és simplement que arrisquen els seus recursos o que oferixen el mateix servei que unes entitats públiques, sinó que fiquen els seus recursos al servei de l'atenció d'unes persones que, d'una altra manera, no ho serien, i, per tant, pensem que en eixe cas sí que escau i és convenient l'ajuda pública a les entitats privades, encara que elles tinguen ànim de lucre.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Senyories, votació de les esmenes defensades pel senyor Cardona.
Comença la votació.
El resultat de la votació és de 4 vots a favor, 34 en contra, cap abstenció.
Queden rebutjades les esmenes.

Senyories, votació a l'article 44.
Comença la votació.
El resultat és de 34 vots a favor, 4 en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article 44.

Senyories, votació a l'article 45.
Comença la votació.
El resultat de la votació és de 32 vots a favor, 4 en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article 45.

Senyories, votació a l'article 46.
Comença la votació.
El resultat és de 34 vots a favor, 4 en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article 46.

Defensa de l'esmena 319 del Grup Parlamentari Esquerra Unida, que defensarà les esmenes 319, 324, 325, 328, 329, 330, 334, 337, 339, 351 i 353.
Té la paraula el senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

En els aspectes de finançament dels centres, nosaltres pensem que a l'hora de parlar de les disposicions generals cal parlar dels centres de titularitat pròpia, és a dir, de titularitat de la Generalitat, ahí ha de consignar els crèdits necessaris per a, realment, poder cobrir les necessitats.
Recordem que ja hem deixat clar que en les competències de la Generalitat no posava en cap lloc el manteniment de centres propis, la constitució, la creació.
.
.
Nosaltres pensem que és fonamental i bàsic l'existència d'eixos centres propis, i, per tant, el que proposem allí, a l'hora de les primeres consignacions pressupostàries, que siguen els serveis i centres propis regulats en eixa llei.

De la mateixa manera, quan es tracta de cobrar alguna quantitat, nosaltres pensem que n'hi ha hagut algun canvi substancial, però no ha arreglat el tema.
Nosaltres pensem que s'ha d'atendre la capacitat econòmica de la persona amb discapacitat.
S'ha arreglat en el sentit que s'ha eliminat que "o la dels seus pares o fills"; han afegit que en el cas de menors s'atendrà la capacitat econòmica dels seus pares, però jo crec que els problema està que no figura també el cas de les persones incapacitades.
Per tant, en el cas de persones menors o en el cas d'incapacitades, sí que s'hauria d'atendre la dels seus pares o tutors, perquè, evidentment, són els responsables de l'atenció a eixa persona.

Per tant, nosaltres pensem que quan se fixa el preu públic i fica que no podrà superar el cost efectiu de l'estada, nosaltres pensem que ni el cost efectiu de l'estada ni els límits resultants de l'aplicació dels preceptes de l'article 49 d'aquesta llei.
És a dir, hi ha d'haver una limitació segons la pròpia capacitat econòmica, precisament perquè puga quedar-li una certa quantitat per a disposar d'ella com a diners de butxaca i com a gaudi de la seua autonomia.

De la mateixa manera, en algun altre lloc torna a aparéixer l'aportació econòmica d'acord amb la capacitat econòmica dels seus pares i fills: nosaltres pensem que només seria en el cas de menors o incapacitats quan deuria ser la capacitat econòmica d'estes altres persones que no són la mateixa persona amb discapacitat.
Considerem que si la persona amb discapacitat és portadora de drets i és portadora d'autonomia, la seua capacitat econòmica és la que ha de marcar les ajudes que ha de rebre i el preu que ha de pagar, evidentment.

Nosaltres, en l'article 50, quan parla dels concerts de places, nosaltres pensem que ahí a on posa: "podrà concertar places de centres de titularitat privada"; nosaltres pensem que: "podrà concertar places en entitats d'iniciativa social sense ànim de lucre".
Per arguments ja repetits, però no per més repetits més compresos, igual com pensem que els concerts hauran de tindre caràcter plurianual, per a garantir un marc estable per al finançament dels centres.

Finalment, nosaltres pensem que tots els centres concertats deurien sempre tindre les mateixes condicions per a accedir a ells, per a atendre les persones.
.
.
Totes les normes deurien ser exactament idèntiques als centres públics.
Per tant, "s'ajustarà al règim establit al per als centres públics", és el que nosaltres considerem que deuria figurar, sense després ficar: "en el que se referix al sistema d'ingressos, reglaments de règim interior", etcètera; perquè dóna la sensació que en alguns aspectes poden ser diferents als centres públics, i això no seria un concert correcte.

Igual com nosaltres hem dit que se pot concertar només en aquells centres educatius que complixen la llei, que accepten persones amb discapacitat, nosaltres també diem que els centres concertats han de complir-ho tot exactament igual que ho faria un centre públic.
Eixa és la condició perquè puguen ser concertats, eixa és la condició perquè donen un servei públic, encara que siga per la iniciativa social sense ànim de lucre.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Senyories, votació.
Comença la votació de les esmenes defensades pel senyor Cardona.
El resultat de la votació és: 4 vots a favor, 30 en contra, cap abstenció.
Queden rebutjades les esmenes.

Senyories, votació, si no hi ha inconvenient, dels articles 47, 48, 49, 50 i 51.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és: 30 vots a favor,, 4 en contra, cap abstenció.
Queden aprovats els articles 47, 48, 49, 50, 51.

Votació a l'article 52, que és un nou article, que no té esmenes presentades.
.
.
Un moment, per favor, estem en votació, un moment.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és: 31 vots a favor, 3 en contra, 1 abstenció.
Queda aprovat l'article 52.

Senyories, votació als articles 53, 54, 55, 56, 57, 58, 59 i 60.
Senyor Ros, té la paraula.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

Senyora presidenta, el 55, 57, 58 i 59 que formen un bloc, per favor.

 

**La senyora presidenta:**

 

53 i 54, votació a estos dos.
Comença la votació.
El resultat és de 31 vots a favor, 4 en contra, cap abstenció.
Queden aprovats el 53 i 54.

Ara el senyor Ros ha demanat el 55, 56, 57, 58 i 59.
Comença la votació.
El resultat de la votació és 31 vots a favor, 1 en contra, 3 abstencions.
Queden aprovats els articles 55, 56, 57, 58 i 59.

I ara queda la votació a l'article 60.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és 31 vots a favor, 4 en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article 60.

Ara correspon la defensa de l'esmena número 360, del Grup Parlamentari Socialista-Progressistes.
¿O està.
.
.
?
Està defensada.

La 355, d'Esquerra Unida.
Té la paraula el senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

En primer lloc, nosaltres no acabàvem d'entendre com ahí hi havien algunes activitats d'integració social o d'ajuda a la persona mateixa amb discapacitat que estigueren desperdigolades per la llei, i per tant, nosaltres el que pensem és que els aspectes de reducció de preu de bitllets, d'accessibilitat i eliminació de barreres, d'accés a activitats culturals i d'accés a activitats esportives devien formar part del mateix article.
No n'hi han uns canvis substancials excepte en l'aspecte de la reducció dels preus dels bitllets, perquè observem que en el projecte de llei només se fa la reducció en els transports públics interurbans, i nosaltres no entenem per què només els interurbans.
I per què no poden ser perfectament els urbans?

Veem que no diu: "només als discapacitats de necessitat de suport generalitzat", que moltes voltes ja no poden utilitzar el transport públic.
Allò que ve a dir este article de reducció del preu dels bitllets és que a ninguna persona se li reduirà el preu del bitllet per causa de la seua discapacitat, perquè necessitaria tindre suport generalitzat, i suport generalitzat moltes voltes suposa la intervenció de mitjans de transport també molt especialitzats i molt concrets.
Per tant, nosaltres pensem que allò que cal fer és ampliar una miqueta el ventall, pot ser perfectament per a transports urbans i pot ser també perfectament per a persones que tinguen qualsevol tipus de discapacitat.

També pensem que pot fer accions la Generalitat perquè les administracions locals també entren i també oferisquen aquesta reducció.
Pensem que no s'ha de quedar simplement en una voluntat de la Generalitat sinó que pot transmetre-ho a unes altres entitats.

N'hi ha una qüestió realment curiosa en la disposició derogatòria, perquè la disposició derogatòria no deroga els articles 31 i 32 de la Llei de serveis socials, i resulta que hi ha una disposició transitòria segona que fica que continuaran vigents els articles 31 i 32 de la llei de 25 de juny fins que no se regule.
.
.
etcètera.
Si no n'hi ha una derogació explícita dels articles, no podran considerar-se derogats després, és absolutament impossible.
La derogació ha d'estar prevista ja des del principi.

I finalment, a part de dir que vaig a retirar les esmenes 414, 415 i 417 perquè estan incorporades d'alguna manera al text per algunes altres esmenes, nosaltres pensem que caldria que ahí figurara que en l'exposició de motius ja figurara que les persones han de gaudir d'igualtat d'oportunitats, i afegim: "dels serveis generals existents a la societat i d'aquells específics que puguen requerir per causa de la seua discapacitat".
Pensem que això és el que cobrix tot el ventall de necessitats: igualtat d'oportunitats, serveis generals, serveis específics.

Finalment, pensem que el que ha de fer la Generalitat, els poders públics, és afavorir la interacció entre la persona afectada i el seu entorn amb l'eliminació d'entrebancs i la facilitació d'ajudes de distints tipus.
La faena inicial no és atendre la persona amb discapacitat; la faena inicial és fer que tot l'entorn siga accessible, la faena inicial és aconseguir que els mitjans de comunicació, la informació oferida, els espais físics, estiguen adequats a allò que totes les persones puguen necessitar.
No m'estic referint només a les persones amb discapacitat.
Pensen en una persona que porta un carret de xiquet.
Quantes vegades se troba amb una vorera que no pot passar?
Quantes vegades es troba amb escales que no poden ser superades?
Per tant, nosaltres el que volem és un entorn adequat, adaptable, que tot el món puga accedir a ell, siguen quines siguen les seues condicions físiques o les seues circumstàncies personals.

I finalment, nosaltres el que pensem és que el que esta llei pretén és avançar en la consecució d'una societat on totes les persones tinguen cabuda, i per això proposem l'esmena 419, perquè pareix que ens dóna una redacció del que realment deuria aconseguir una llei de l'estatut del discapacitat: una societat realment integrada, on ningú sobrara i on totes les persones tingueren un paper, una tasca i coses a aportar, com nosaltres pensem que passa amb les persones que tenen alguna discapacitat.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Votació de les esmenes defensades pel senyor Cardona, que són totes les esmenes d'este grup parlamentari d'Es-querra Unida que queden.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 17 vots a favor, 33 en contra, cap abstenció.
Queden rebutjades les esmenes.

Defensa de l'esmena número 360, del Grup Parlamentari Socialista-Progressistes.
*(S'interromp la gravació)* El senyor Torres defensarà les esmenes 360, 63, 64, 92, 93, 403, 21, 22, 23, 24, 25 i 26.
Té la paraula el senyor Torres.

 

**El senyor Torres Salvador:**

 

Este bloque de enmiendas se refiere a las infracciones, sanciones, a la exposición de motivos y a la disposición adicional.
De todas ellas, como tanto la sanciones como las infracciones se refieren a aspectos que anteriormente hemos defendido en las enmiendas y no han sido aceptados, poco sentido tendría el defender ahora eso cuando nuestras enmiendas han decaído.
Por lo tanto, en todo lo que se refiere a sanciones e infracciones, no pierdo el tiempo en defender absolutamente nada.

Pero sí querría centrarme en la disposición adicional segunda que proponemos nosotros y que se trata de la creación de un fondo para la promoción del empleo.
Y me remito otra vez, otra vez y ya es la cuarta o quinta vez que lo hago, a las promesas y a los programas del Partido Popular del año 1995, cuando ya estaba en el Gobierno de la Generalitat, en su comparecencia en la Comisión de Política Social y Ocupación, decía el responsable de Trabajo y Asuntos Sociales lo siguiente: "La Conselleria de Trabajo y Asuntos Sociales se compromete a que lo que es una posibilidad pase a ser una realidad.
Se trata de la creación de un fondo especial para el empleo de las personas con discapacidad, que se nutrirá de las aportaciones de las empresas que no alcancen el porcentaje de reserva de puesto de trabajo legalmente establecido, siguiendo además a este respecto las recomendaciones que el Comité Económico y Social de España y, por lo tanto, el que se supone que asesora al gobierno socialista ­que por cierto, estaba en el gobierno de la nación­, acaba de aprobar en el mes de octubre".

Efectivamente, el Comité Económico y Social propone, a la vista del incumplimiento por parte de las empresas, incumplimiento que se daba entonces y que se está dando ahora, exactamente igual o de mayor forma, propone que se establezca o que se cree un fondo precisamente que sirva para el fomento de las actuaciones relacionadas con el empleo de las personas con discapacidad.

En este sentido, y por la importancia que tiene esta enmienda, constaría de tres apartados.
En el primero se diría: "El Consell de la Generalitat Valenciana, a propuesta de la conselleria competente, creará un fondo destinado a promover y apoyar especialmente la creación y mantenimiento de puestos de trabajo estables para personas con discapacidad, así como la supresión de barreras de cualquier tipo que obstaculicen o dificulten dicho objetivo.
Este fondo se nutrirá de las correspondientes dotaciones presupuestarias de la propia conselleria y del importe recaudado de las sanciones pecuniarias impuestas por los órganos competentes, por las infracciones tipificadas en la legislación vigente en materia de integración de personas con discapacidad.
"

El último informe que tenemos de las actuaciones realizadas por la Conselleria de Economía y Hacienda a través de la inspección de trabajo en el año 2001 es que tan solo dos empresas de las más de 3.
000 que hay en la Comunidad Valenciana que están obligadas a tener una cuota de reserva del 2% de disminuidos, tan solo dos empresa han sido sancionadas.
Nosotros no es que seamos partidarios de que se esté sancionando, pero sí de que se vele por el cumplimiento de la legalidad y, aquellas empresas que efectivamente no lo cumplan, como hay una serie de medidas alternativas, que se les obligue a la realización de esas medidas alternativas o que, por el contrario, se les imponga la sanción correspondiente y esa sanción pase a formar parte de ese fondo que sirva para la promoción del empleo.

Segundo punto: "Tendrán prioridad para gozar de la citada financiación aquellas entidades locales que se comprometan mediante convenios a asignar con destino a la integración laboral de las personas con discapacidad residentes en sus municipios, un porcentaje de sus partidas presupuestarias de inversión directa.
"

Y tercer y último apartado: "Reglamentariamente, se determinará la forma de reparto de los recursos de este fondo, siendo destinada una parte del mismo a subvencionar a las entidades privadas sin ánimo de lucro y a los particulares para la creación de el empleo y el autoempleo.
"

Gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Torres.

Votació, senyories, de les esmenes defensades pel senyor Torres.
Comença la votació.
El resultat de la votació és 19 vots a favor, 34 en contra, cap abstenció.
Queden rebutjades les esmenes.

Senyories, votació als articles 61, 62, 63, 64 i 65.

La senyora Moreno té la paraula.

 

**La senyora Moreno Fernández:**

 

Sí, señora presidenta, para pedir votación separada para los artículos 63 y 64.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Moreno.

Votació dels articles 63 i 64, conjunta.
Comença la votació.
El resultat de la votació és 34 vots a favor, 2 en contra, 17 abstencions.
Queden aprovats els articles 63 i 64.

Votació als articles 61, 62 i 65.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és 34 vots a favor, 19 en contra, cap abstenció.
Queden aprovats els articles 61, 62 i 65.

Defensa de l'esmena número 367 i la resta d'esmenes que queden d'este projecte de llei del Grup Parlamentari Socialista-Progressistes.
Té la paraula el senyor González.
Señor González, tiene la palabra.

 

**El senyor González Sospedra:**

 

Gracias, presidenta.

Vamos a defender el último bloque de enmiendas de nuestro Grupo Parlamentario Socialista y en estos momentos está sonando en mi oído una sirena de bombardeo.
*(Remors)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor González, atenga's a la defensa de les esmenes.

 

**El senyor González Sospedra:**

 

Sí, presidenta, perdón.

Hay aquí unas enmiendas, por lo menos una, dos, en este bloque que se defienden solas pero yo quisiera hacer alguna pregunta sobre ellas a los promotores de la ley.
Yo preguntaría qué cambia la ley, qué había antes, qué hay después.
Yo creo que antes.
.
.
, hay ninguna voluntad política para actuar.

Eso lo demuestra una percepción de la sociedad que está reflejada en titulares de prensa, no de un periódico solo, no, de varios.
Por ejemplo: "Más de cien minusválidos protestan contra las barreras" ­2002­; "Los minusválidos exigen más acción y hablar menos" ­2003, febrero-marzo de 2003.

Una jocosa, titular: "Rita promete dos residencias para este año".
Otra jocosa también, titular: "Olivas destaca que el estatuto obliga a un plan cuatrienal a partir de los dos años de entrada en vigor" ­y el señor Olivas resulta que descubre eso ahora, en una ley nueva.
"Los disminuidos piden la total supresión de las barreras arquitectónicas".
.
.
Eso es la percepción de la calle, eso es la percepción de la calle, de la historia de cuatro, seis, siete años.

"Los minusválidos denuncian la pérdida de las pensiones y piden la revisión de la ley"; "Los padres de sordos piden cuatro profesores a la Diputación de Valencia" ­¡qué pena!
­; "Asociaciones de paralíticos cerebrales piden más centros" ­¡qué pena!
­; "Los disminuidos piden fondos al Consell para la eliminación de barreras", y el Consell y las Cortes, agua para tres.
"Los discapacitados exigen residencias para personas con graves deficiencias" ­2003.

Una muy curiosa, o uno: "El PP impide conocer el patrimonio de los cargos" ­ahí hay meollo­; "Los discapacitados exigen a los políticos ciudades sin barreras arquitectónicas" ­2003­; "Un informe señala que los cines y teatros marginan a los minusválidos"; "La Generalitat debe dos y pico millones de euros.
.
.
" ­bueno, ¡debe tanto!
­; "Los expertos exigen equiparar los derechos a otros más amplios"; "Los centros de minusválidos piden al Consell que explique en qué gastó los millones de la Unión Europea y de Madrid"; "Los discapacitados piden que se cumpla la ley de personal.
.
.
" ­¡qué imagen social de la prensa!
­; "Los sordos piden igualdad para acceder a Internet y a las televisiones privadas".

Una muy curiosa: "El Consell duplica los altos cargos adscritos a empleo y asunto sociales desde 1995" ­curioso también, ¡qué contraste!
­; "Los minusválidos exigen medidas contra la discriminación laboral" ­nueva ley, papel mojado.
"Ccoo y UGT denuncian que más de la mitad de los discapacitados están en paro" ­ahora es el 75%.
Ese era de 1999, el titular.
Un titular muy curioso: "El conseller insta a los ayuntamientos a destinar más dinero a servicios sociales" ­a mi compañero señor Torres, esta seguro que le ha hecho mucha gracia.

Antes había eso y mucho más.
Una lista tan larga.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, per favor.

 

**El senyor González Sospedra:**

 

.
.
.
como de aquí ­y es la última, señora presidenta­ al mercado que han muerto hoy 400 personas, de Irak, de Bagdad, así de larga.

Después de hoy, después de la ley, ¿qué hay?
Pues hay todo eso, todo eso y la misma o menos voluntad política aún.
Y las personas con discapacidad, que es lo peor, quedan como antes, con barreras, sin accesibilidad, con discriminación, sin garantías, con frustración, sin derechos ejercidos realmente, con dependencia física, económica, sin igualdad, con marginación, sin autonomía personal, con dependencia de las limosnas oficializadas.
.
.
, en fin.
.
.

Muchos discapacitados.
.
.
­esto es muy importante aunque algunos que están en el hemiciclo no lo crean­, muchos discapacitados que conocen la ley y nuestras enmiendas y las del resto de la oposición nos han confesado que esta ley es inoportuna ­gente discapacitada, gente discapacitada­, es muy incompleta y no aporta nada que mejore lo que ya tenemos.
Hemos aportado mucho pero faltan muchas cosas positivas que no se han recogido y sobran muchas negativas que la destruyen y que el PP se ha negado a eliminar.

En resumen, señorías, una ley de mínimos la han convertido ustedes en una ley inútil.
Lo digo yo y lo dice el Consejo Jurídico Consultivo.

Muchas gracias presidenta.
He terminado.

 

**La senyora presidenta:**

 

Un moment, senyor González, per favor.
*(Remors)* Moltes gràcies, senyor González.

Senyories, votació conjunta de les esmenes defensades pel senyor González.
.
.
Abans de començar la votació té la paraula el senyor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Senyora presidenta, és que tinc un dubte.
El senyor González, jo he entés ­i a la millor ho he entés malament­ que defensava les esmenes que quedaven pendents del Grup Socialista, totes.
Ha segut aixina?
Aleshores demane que la 402 se vote a part.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Molt bé, senyor Maluenda.
Moltes gràcies, senyor Maluenda.

La votació de la 402.
Comença la votació.
El resultat de la votació és 59 vots a favor, cap en contra, cap abstenció.
Queda aprovada l'esmena 402.

Senyories, votació conjunta per a la resta d'esmenes defensades pel senyor González que són totes les esmenes que queden del Grup Parlamentari Socialista-Progressistes.
Comença la votació.
El resultat de la votació és de 22 vots a favor, 36 en contra, cap abstenció.
Queden rebutjades les esmenes.

Senyories, votació als articles 66, 67, 68 i 69.
Comença la votació.
Senyora Moreno.
.
.
Un moment, se suspén la votació.
Té la paraula la senyora Moreno.

 

**La senyora Moreno Fernández:**

 

Era para pedir votación separada del artículo 69.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Moreno.

Votació de l'article 69.
Comença la votació.
El resultat de la votació és de 34 vots a favor, 1 en contra, 22 abstencions.
Queda aprovat l'article 69.

Votació als articles 66, 67 i 68.
Comença la votació.
El resultat és de 36 vots a favor, 21 en contra, 2 abstencions.
Queden aprovats estos articles.

Votació a l'article 70, que no té esmenes presentades.
Comença la votació.
El resultat és 36 vots a favor, 23 en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article 70.

Votació als articles 71, 72, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 79.
Comença la votació.
Se suspén la votació.
Té la paraula la senyora Moreno.
*(Remors)*

Senyories, per favor.
Senyor Camarasa.
.
.
*(Protestes)* Senyories, per favor, senyories, senyories.
.
.
Senyora Moreno, demana per separar les votacions, per favor?

 

**La senyora Moreno Fernández:**

 

Sí, señora presidenta.
Para pedir votación por separado del artículo 78 y 72, de los antiguos artículos 72 y 78.

 

**La senyora presidenta:**

 

Conjunta dels dos?

Votació dels articles 72 i 78.
Comença la votació.
El resultat de la votació és 35 vots a favor, 23 en contra, 1 nul; queden aprovats els articles 72 i 78.

Votació als articles 71, 73, 74, 75, 76, 77 i 79.
Comença la votació.
El resultat és de 36 vots a favor, 2 en contra, 22 abstencions; queden aprovats estos articles.

Disposició addicional, disposició transitòria primera, transitòria segona?

Votació solament a la disposició addicional.
Senyories, comença la votació.
Solament disposició addicional.
El resultat de la votació és 37 vots a favor, 10 en contra, cap abstenció, 4 nuls.

Votació a la disposició transitòria primera, segona i tercera, que no tenen esmenes presentades?
Per separat, demana el Grup Socialista.

Disposició transitòria primera.
Comença la votació.
El resultat de la votació és 36 vots a favor, 5 en contra, 20 abstencions; queda aprovada la disposició transitòria primera.

Segona i tercera, conjunta?
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 58 vots a favor, 3 en contra, cap abstenció; queden aprovades les disposicions transitòries segona i tercera.

Disposició transitòria quarta.
Comença la votació.
El re-sultat de la votació és 37 vots a favor, 23 en contra, cap abstenció, 1 nul; queda aprovada la disposició transitòria quarta.

Disposició derogatòria, que no té esmenes presentades.
Comença la votació.
El resultat de la votació és 35 vots a favor, 25 en contra, cap abstenció; queda aprovada la disposició derogatòria.

Votació a la disposició final primera i segona.
Comença la votació.
El resultat de la votació és 57 vots a favor, 4 en contra, cap abstenció; queden aprovades les disposicions finals primera i segona.

A l'exposició de motius com a preàmbul de la llei.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 36 vots a favor, 25 en contra, cap abstenció; queda aprovada l'exposició de motius com a preàmbul de la llei.

Senyories, votació de totalitat del Projecte de llei sobre l'estatut de les persones amb discapacitat.
Comença la votació.
El resultat de la votació és 36 vots a favor, 25 en contra, cap abstenció; queda aprovada la Llei sobre l'estatut de les persones amb discapacitat.

Senyories.
Per a explicació de vot, té la paraula el senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

No recorde un no més rotund a una llei en aquesta legislatura que haja pogut donar Esquerra Unida.
No recorde una incapacitat del grup governant tan gran per a establir un diàleg, per arribar a un acord, per a plantejar alguna alternativa o alguna transacció.
No recorde tampoc unse oïdes tan tancades a aspectes que realment beneficiaven a les persones amb discapacitat.

De fet, hui em sembla que és un dia realment terrible per a les persones amb discapacitat i pel que ha passat en aquesta Cambra.
No només per allò del matí referint al tema de la guerra, sinó pel de la continuïtat amb la incapacitat del Partit Popular per a contestar als arguments que li estàvem plantejant.
Ni contestar-los, ni al mateix temps acceptar les esmenes que pretenien millorar profundament aquesta llei.

La situació, per tant, és la d'un estatut del discapacitat enganyós, trampós i fals.
És una llei que en paraules que en algun moment poden ser boniques, sempre sempre acaba limitant drets.
Sempre acaba llevant drets.
Sempre acaba suprimint possibilitats d'actuació.
Sempre acaba llevant autonomia i és una llei anti integradora i absolutament segregadora.

Jo crec que simplement és una llei que pretén l'efecte propagandístic per una banda, i l'efecte de poder concertar amb les entitats privades amb finalitat lucrativa, els serveis a les persones en discapacitat, i tot això pagat amb diners públics.
Per tant, és un.
.
.
és clar que nosaltres havíem de votar no a aquesta llei, com hem votat que no a tots i cadascun dels seus articles, sense cap excepció.

Esta llei no es mereix de cap manera més.
Però, és clar, és una llei que ha anat en contra del consens, del consens polític, evidentment; del consens social nosaltres pensem que també.
S'aniran veient les implicacions, les dificultats, els problemes que planteja.
S'anirà veient tots els efectes negatius que aquesta llei té.

Com no tracta realment de drets, com els drets no estan realment garantits, anem a tindre reals problemes per a que les persones discapacitades milloren la seua situació.
Com vostés poden imaginar, en el dia d'avui, en alguns moments hem estat temptats, jo he estat temptat, de reduir la meua explicació; de, ja que vostés feien oïdes sordes, per què calia que ací estiguérem argumentant, defensant, alguns aspectes positius?

Però en els moments en què he pensat, que a la millor caldria retallar els arguments, també se m'ha ocorregut que hi ha persones per ahí ­recorde Marta i la seua mare, recorde Violeta, recorde Jaime, recorde Joan­ que han fet un esforç fantàstic, ells i els seus pares, per aconseguir coses que pareixien impossibles.
Recorde a xiquets en afectacions gravíssimes, gravíssimes, que han estat treballant i jugant en els seus amics en escoles ordinàries.
I per tant, com recorde a totes eixes persones, com recorde la seua persistència, de la que pareix que el Partit Popular és incapaç; recorde tota la seua consideració cap a les persones que els atenien bé i cap a les persones que els atenien mal.
Però recorde també tota la seua fermesa en la defensa dels seus drets, i en la defensa de la integració i en la creació d'una societat on ells tingueren també participació.

Ahí hi ha persones que, des d'una situació de no poder parlar fins els 7-8 anys, han acabat fent secundària.
Ahí hi ha persones que en una licencefàlia de tipus 4, una afectació gravíssima, han arribat a estar, a fer tota la primària en escoles ordinàries.

Per tant, per l'esforç que han fet eixes persones, per l'esforç que han fet els seus pares, per l'esforç que han fet les seues famílies, jo pense que havia de fer l'esforç de defensar totes les esmenes.
Que havia aguantar i resistir tots els seus menyspreus i tota la seua falta de consideració cap a l'oposició, cap a aquesta Cambra i cap a les persones amb discapacitat.

Pense que probablement vostés intentaran que no se sàpia el que ha passat aquí dins.
.
.

*(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor José Cholbi Diego)*

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Vaja acabant, per favor.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

.
.
.
però qualsevol informació que les persones en discapacitat tinguen del que vostés han fet, li la tornaran.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Acabe, senyor diputat.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

.
.
.
àmpliament.
I, com no: "No a la guerra".

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra.
Remors)*

Pel Grup Parlamentari Socialista.
*(Pausa)* Tiene la palabra.

 

**El senyor Torres Salvador:**

 

Señorías.

La verdad es que hoy he asistido al debate más triste de toda mi vida parlamentaria, que es corta, pero desde luego al debate más triste.
*(Remors)* Sí, efectivamente, eso quizá no pueda constar en el acta de sesiones, porque.
.
.
pero sí que lo voy a decir yo.
Efectivamente, hemos estado en un momento determinado tan solo tres compañeros del Grupo Socialista, para defender las enmiendas que correspondían a nuestro grupo.
Porque el resto de compañeras y compañeros.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Señor diputado, señor diputado.
Le pido.
.
.
No le pido por favor, no, le pido que se atenga usted a la cuestión y haga la explicación del voto.

 

**El senyor Torres Salvador:**

 

Sí.
Es que.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Usted que es una persona.
.
.

 

**El senyor Torres Salvador:**

 

.
.
.
si yo, yo me estoy.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

.
.
.
digamos correcta.
.
.
pues sé que lo hará.
Muchas gracias.
Y sigue en el uso de la palabra por el sendero que le he indicado.
.
.

 

**El senyor Torres Salvador:**

 

.
.
.
pero es que.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

.
.
.
que es el del Reglamento.
Siga.

 

**El senyor Torres Salvador:**

 

Sí, señor presidente.

Es que, precisamente algunas de estas razones que estoy explicando, son las que nos han llevado al final a la votación final del proyecto.
Entonces tendré que decirlo para que quede constancia y se sepa cuál ha sido la posición de nuestro grupo.

Hemos votado no porque entendemos que esta ley no garantiza o no resuelve los problemas más importantes que tienen las personas con discapacidad.
Esta mañana, en la única intervención que ha habido por parte del Partido Popular para responder a las enmiendas ­por lo menos en lo que a mí respecta­, a las enmiendas que nuestro grupo ha presentado, se dijo por parte de la portavoz del Partido Popular que nuestro grupo había tratado de retrasar e incluso de boicotear esta ley.

No es cierto.
Los primeros, los primeros que solicitaron a la Conselleria de Bienestar Social la retirada del proyecto, no fuimos nosotros, no fue el Grupo Socialista, fueron las propias entidades de las personas con discapacidad, que dijeron que era prioritario que el gobierno solicitara al gobierno de la nación la modificación de la Lismi.
Porque si no se producía una modificación de la Lismi, porque si no se producía una modificación de la Lismi, difícilmente una ley a nivel de comunidad autónoma podría avanzar en aspectos que son de vital importancia para las personas con discapacidad, y que tienen que estar engarzados forzosamente en una ley estatal, porque sobre determinadas cuestiones no tenemos competencias.

Por lo tanto, ni boicot ni intento de retrasarla ni nada de nada.
Ustedes sí que han tenido un oportunismo total y absoluto a la hora de traer esta ley, como otras tantas.
Les da igual, son capaces de estar aquí durante seis y siete horas escuchando las enmiendas del Grupo Socialista, del Grupo de Izquierda Unida, del Grupo Mixto, que hemos hecho con buena voluntad y con la intención total y absoluta de poder llegar a determinados acuerdos.
.
.
, porque me imagino que entre 166 enmiendas que hemos presentado nosotros, alguna merecería la atención del Partido Popular, porque creo que mejoraría notablemente el actual proyecto de ley.

Pero ustedes no, ustedes lo único que quieren es, lo dije anteriormente, colgar la ley en la estantería, poner la ley en la estantería y presumir después de que en esta legislatura han aprobado no sé cuántas leyes.
No se para qué, porque la mayor parte de las leyes que estamos aprobando van a ser papel mojado, porque las que han aprobado anteriormente también están siendo papel mojado.
La Ley de servicios sociales de 1997, papel mojado; la Ley 1/1998, de accesibilidad y supresión de barreras arquitectónicas y de la comunicación, papel mojado, y el resto, la Ley de prevención de las drogodependencias, papel mojado, y que posteriormente se tiene que llegar a una corrección de esa ley para justificar un avance, cuando lo que se tendría que hacer es un nuevo plan valenciano, autonómico, sobre las drogodependencias.

Por lo tanto, nuestro "no" está perfectamente justificado.
Ustedes no pretendían llegar a ningún tipo de acuerdo con la oposición, no pretendían mejorar nada la situación actual, sino simplemente ofrecer a la opinión pública, ofrecer al electorado, una ley más que está total y absolutamente vacía de contenido.
Y si no, lo veremos pasado mañana, al día siguiente de la puesta en funcionamiento de esta ley, veremos cuáles son los nuevos derechos que van a tener las personas con discapacidad.
Van a tener exactamente los mismos derechos que tenían anteriormente.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Vaya terminando, por favor.

 

**El senyor Torres Salvador:**

 

.
.
.
y lo único que van a hacer ustedes es frustrar las expectativas que había puestas por parte de todas las entidades que representan a los discapacitados.

Y para concluir, una frase en latín que creo que todos entenderán y con la que me despido de este debate: *Bella* ­señorías­ *non sunt necessaria*.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gracias, señor diputado.

Por el Grupo Parlamentario Popular, la señora Herrero.

 

**La senyora García Herrero:**

 

Gracias, señor presidente.

Señorías, antes de nada quiero leerles a sus señorías, para que no haya lugar a equívocos, la carta que acaba de llegar a manos de esta portavoz:

"Don Rafael Blasco Castany, conseller de Bienestar Social.
­Perdón, señor conseller, estoy leyendo literalmente como viene en la carta.
­ Valencia, 26 de marzo.

Estimado señor.
La Feaps, como patronal del sector de discapacitados, quiere reiterarle nuestro apoyo por la aprobación de la Ley del estatuto de las personas con discapacidad.
Pensamos que era necesario un texto como este.
Entre todos tenemos que conseguir crear un marco jurídico y social que defienda los intereses de este colectivo especial y diferente".
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Señora Herrero, por favor, termine.

Señora diputada, aténgase a lo que debe atenerse.
Primero, guardar silencio, prestar atención, y si no quiere hacer ninguna de las dos cosas, se sale del hemiciclo.

Continue, señora Herrero.

 

**La senyora García Herrero:**

 

Gracias, señor presidente.

.
.
.
"Ya habrá tiempo para expresar nuestra opinión sobre la ejecución de la ley, pero por de pronto, en estos momentos queremos transmitirle nuestra satisfacción, ya que el estatuto puede ser un punto y aparte en la lucha por la integración social del discapacitado.
"

Señorías, la Ley del estatuto del discapacitado, primera norma autonómica de este tipo en España, se diga lo que se diga y por quién se diga, nace de la participación y del consenso entre el Gobierno de la Generalitat y las asociaciones y colectivos de personas con distinta capacidad como Aspaym, Copava, Asprodis, Cermi, Ivadis, Feam, Feaps, y así hasta un total de más de 87 colectivos de la Comunidad Valenciana, a los que desde aquí les agradecemos su participación y colaboración.
Gracias.

Ello demuestra una vez más el espíritu de diálogo que desde el Consell se impulsa para desarrollar iniciativas que persiguen una mayor calidad de vida para los y las ciudadanas de esta comunidad.
En este caso estamos ante una ley que favorece la integración social y laboral normalizada de las personas con distinta capacidad, y además recoge un régimen de derechos y deberes específico para este colectivo.

Señorías, porque este gobierno cumple sus compromisos.
En marzo del 2001, el hoy ministro de Trabajo, Eduardo Zaplana, anunció en Alicante una ley del estatuto del discapacitado.
Una vez más, la Comunidad Valenciana se sitúa a la vanguardia de las políticas sociales y se convierte en referente en toda España, pues estamos ante una iniciativa única en cuanto a contenido y derechos reconocidos a las personas con discapacidad.

En el estatuto hay un criterio que estimamos muy racional, que es el de priorizar la colaboración social frente a la colaboración privada, y por eso la segunda solo entra cuando la primera falla.
Esto es ante todo un reconocimiento al papel que históricamente han tenido las organizaciones de las propias personas con discapacidad y las organizaciones de padres y familiares de este colectivo, todos los cuales han tenido una fuerza, un empuje y tesón que en buena medida estamos donde estamos gracias a ellos.
Por ello, repito, nuestro reconocimiento y nuestro aplauso.

En cuanto a lo manifestado sobre los conciertos en este ya estatuto del discapacitado, recordar a sus señorías que los conciertos en este sector no se pueden regular todavía hasta que se vuelvan a establecer los precios públicos en este sector de discapacitados, precios públicos que los socialistas en el año 1995 por motivos electoralistas derogaron ­me apunta el señor Torres que en 1993­, por motivos electoralistas derogaron.
Por ello este proyecto lo desarrollará nuevamente y las establecerá.

Y dicho esto, solo me queda añadir que a estas alturas el Partido Popular de la Comunidad Valenciana tiene suficiente credibilidad en sus políticas y programas de atención al colectivo de las personas con discapacidad, y por ello hemos defendido y votado esta ley, porque creemos que es una irresponsabilidad privar a más de 300.
000 valencianos y valencianas de una serie de prestaciones y de instrumentos tan importantes para su desarrollo humano.
Y si eso es electoralismo, bienvenido sea, y no la intolerancia y la irresponsabilidad de la oposición.

Esta mañana he hecho un balance de lo que ha conseguido el Gobierno Valenciano durante estas dos últimas legislaturas.
Este balance, repito, da credibilidad al Gobier-no Valenciano, y los colectivos saben que se trata de propuestas serias y que se van a cumplir.

El proyecto tiene el apoyo del Grupo Parlamentario Popular, pero este estatuto ya tiene el apoyo de más de 87 organizaciones de personas con discapacidad.
Hoy se ha manifestado en esta Cámara que esta ley es una vergüenza.
Señorías, vergüenza le haría a este Grupo Parlamen-tario Popular el oponerse a este estatuto que cuenta con el apoyo del mundo de la discapacidad y de todas las mentiras que hoy aquí se han vertido.
Una vez más se han situado ustedes fuera del arco social, en su afán de criar cizaña.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Vaya terminando, señora diputada.

 

**La senyora García Herrero:**

 

.
.
.
en su afán de oponerse a toda iniciativa social del Gobierno Valenciano.
Incurren ustedes repetidamente en desprecio a los intereses de los valencianos y valencianas, y hoy han hecho, sin duda, el peor desprecio, el más vil: el desprecio hacia las personas más vulnerables de esta comunidad, las que más necesitan de nuestro apoyo.

Nada más y muchas gracias.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

 

 

***Debat i votació del dictamen de la Comissió de Política Social i Ocupació del Projecte de llei sobre gossos d'assistència per a persones amb discapacitats (BOCV número 212).***

 

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Muchas gracias, señora Herrero.

Senyories, continuem amb el punt quart de l'ordre del dia, debat i votació del dictamen de la Comissió de Política Social i Ocupació del Projecte de llei sobre gossos d'assistència per a persones amb discapacitats.
Per a la presentació del dictamen de la comissió, la senyora Vicent té la paraula.

 

**La senyora Vicent Saera:**

 

Gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Me corresponde, por decisión de los miembros de la Comisión de Política Social y Empleo, y como vicepresidenta de la misma, realizar la presentación del Proyecto de ley sobre perros de asistencia para personas con discapacidad.

El proyecto de ley fue presentado por el Gobierno en las Cortes Valencianas el día 27 de noviembre de 2002, con registro de entrada número 46.
442, siendo tramitado por la Mesa de las Cortes Valencianas en su reunión del día 10 de diciembre del 2002 y publicado en el *Boletín Oficial de las Cortes Valencianas* número 193, de fecha 30 de diciembre del mismo año.

El plazo para la presentación de enmiendas terminaba el día 25 de enero del 2003, tras la tramitación por la Mesa de las Cortes Valencianas de una prórroga solicitada por el Grupo Socialista-Progresistas, Registro 26.
916.

Al proyecto de ley se presentó una enmienda de totalidad por el Grupo Socialista-Progresistas, que fue rechazada en la sesión plenaria celebrada el día 6 de marzo de 2003.

La Comisión de Política Social y Empleo procedió, en su reunión celebrada el día 11 de marzo, a la recepción de las 115 enmiendas parciales presentadas: 3 del Grupo Popular, 66 del Grupo Socialista-Progresistas, 29 del Grupo Esquerra Unida del País Valencià y 17 del Grupo Mixto; así como al nombramiento de la ponencia.

Esta ponencia emitió su informe el día 13 de marzo del 2003, siendo publicado en el *Boletín Oficial de las Cortes Valencianas* número 210, de 20 de marzo, del año en curso.

La Comisión de Política Social y Empleo se reunió el pasado día 20 de marzo a fin de debatir las enmiendas presentadas el proyecto de ley, siendo aprobadas en el transcurso del debate únicamente las tres enmiendas del Grupo Popular.
Este dictamen fue publicado en el *Boletín Oficial de las Cortes Valencianas* número 212, del pasado lunes día 24 de marzo de 2003.

En la actualidad, y para el debate que se va a celebrar seguidamente en el Pleno de la Cámara, perviven las 112 enmiendas pertenecientes a los grupos de la oposición.

Espero y deseo, como vicepresidenta de la Comisión de Política Social y Empleo, que durante el debate en el día de hoy podamos alcanzar el máximo consenso posible.

Nada más y muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Muchas gracias, señora diputada.

Per a la defensa de les esmenes del Grup d'Esquerra Unida del País Valencià, senyor Cardona.
*(Pausa.
Remors)* Per a la defensa de les esmenes 1 i 2 té dos minuts.
Quan vullga, senyor diputat.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Probablement he de començar demanant disculpes, perquè jo esta llei no la tinc tan preparada com deuria.
Pensem que les lleis cal tindre-les preparades i cal defensar-les amb ganes, cal defensar els arguments que realment fan que les esmenes tinguen pes i tinguen valor, igual com pensem que cal contestar-les amb arguments per a dir si realment servixen o no servixen per a millorar una llei.

De totes formes, jo estic disposat a defensar totes les esmenes d'aquesta llei perquè ja quan les vaig fer i quan les vaig analitzar vam comprovar que eren realment esmenes que milloraven la redacció i el contingut d'aquesta llei.
per tant, amb totes les ganes del món, ací ens tenen per al que hem de fer, que és parlar d'arguments, parlar de lleis, parlar d'esmenes i vore si realment tenen algun sentit.

Per a començar, article 1.
Per què es reconeix i es garantix a tota persona amb discapacitat.
.
.
, no apareix el dret a l'accés?
Per que n'hi ha ahí un "tinga" que sobra?
Per què eixe "tinga" no té l'antecedent d'un "que"?
Potser que a vostés els parega una fotesa, un no res, però realment este article està mal redactat si seguix de la manera que seguix.
Per tant, nosaltres, l'única cosa que proposem és que substituïxquen el "tinga" per un "el", el dret a l'accés, que és el que toca haver-hi ahí perquè l'article estiga mínimament ben redactat.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Acabe.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

També tinc la segona esmena.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona, moltes gràcies.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

El temps és el temps.
.
.
Si no me queixe!
.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

No, es queixe, no.
El que marca el reglament, moltes gràcies.
.
.

Senyories, votem les dos esmenes d'Esquerra Unida del País Valencià.
Senyories, comença la votació.
Sí, 21; no, 34.
Queden, per tant, rebutjades.

La 3, del Grup Parlamentari Socialista-Progressistes.
Senyor diputat, quan vosté vullga, vol dir-mos quines esmenes va a defendre i si les defén conjuntament?

 

**El senyor González Sospedra:**

 

Gràcies, molt excel·lent president.

Vaig a defendre totes les esmenes en un sol bloc.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, molt bé.

 

**El senyor González Sospedra:**

 

No obstant, jo tenia la temptació i la il·lusió de fer també una defensa, en uns altres blocs, perquè pense que no és un martiri fer això, no?
, és molt més fort estar baix les bombes que van caent, no?
Però, dic, no, dic, anem a.
.
.

I, també, estant d'acord, no obstant amb el que ha dit l'orador anterior, el senyor Cardona, que tota llei mereix un estudi profund i una defensa també adequada, no obstant això, crec que puc fer una defensa dels punts que jo considere realment fonamentals de la llei i de les esmenes que volen millorar la llei i que, si no s'accepten, de veres que trauríem una llei també inútil com l'anterior.

Jo espere i desitge i demane al grup parlamentari que dóna suport al govern del Partit Popular, del senyor Olivas, que accepte, doncs, unes esmenes fonamentals, que vénen a ser poquetes idees, no?
Jo diria que, quasi dos idees: una seria la idea de control, cosa que en el projecte de llei no està.
.
.
Me referixc al control.
.
.
*(Remors) (Pausa)* Si no hi ha molta atenció, jo me calle i estem fins als catorze o quinze minuts, que el president me diga.
.
.

I una altra idea és la de seguretat.
Seguretat del discapacitat, de la persona usuària de gos, seguretat del mateix animal, i seguretat de la societat.

*(El diputat es queda en silenci i consulta l'hora en el seu rellotge)*

 

Jo crec que és molt important esta llei, crec de veres que és molt important.
Crec, i aixina ja ho vaig dir en el debat de l'esmena a la totalitat, vaig reconéixer que és una llei oportuna, perquè esta llei és oportuna avui, fa tres mesos, fa sis anys, i d'ací tres anys també seria oportuna.
Esta llei és oportuna sempre, perquè regula un ús d'una animals que realment, doncs, no són animals que deixen de ser perillosos i, sobretot, quan poden arribar a ser utilitzats o usats per persones sobre les que no tinguem, la societat, els òrgans de control, que poden ser tècnics o poden ser d'un altre tipus, si no tenim ­dic­ la seguretat que eixes persones saben el que tenen entre mans.

*(Remors)* En Bagdad están peor, ¿eh?
En Bagdad no pueden ni hablar.
.
.
Perdón, presidente, continúo.

Llavors, la idea de les esmenes ha anat fonamentalment per ahí.
Per exemple, l'esmena 5, la 6, i altres que estan dintre d'eixa dinàmica de millorar, d'eixe control, d'eixa garantia, de l'animal i d'eixa seguretat de la persona usuària i del mateix animal dintre de la societat.
Volen implantar, ajuntar a la llei, portar a la llei, uns mecanismes d'absoluta tranquil·litat per a estos elements que estava comentant, no?
Llavors, mosatros hem proposat que n'hi hagen uns requisits concrets, forts, s'ha de dir, també cal reconéixer-ho, són forts, són tant forts com els que tenim les persones cegues per a accedir a un gos guia o gos de conducció, uns exàmens psicològics, uns exàmens físics, orgànics, psicosocials, socials, l'animal té tot un currículum de la seua conducta i del seu equilibri i de la seua capacitat o aptitud per a conduir un cego.

Mosatros, quan anem a.
.
.
, parle de mi, com a experiència personal, quan anem a l'escola de gossos, anem amb tota la garantia que, en teoria, fins que es produïx un encontre.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Vaya terminando, señor diputado.

 

**El senyor González Sospedra:**

 

.
.
.
el tàndem gos-amo serà idoni.

I, llavors, crec que estes esmenes que presentem, si no s'incorporen, com és l'equip tècnic de control, d'un rehabilitador, d'un treballador social, d'un psicòleg.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Termine, señor diputado.

 

**El senyor González Sospedra:**

 

Sí, acabo, presidente.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Pero tranquilo, ¿eh?
.
.
.

 

**El senyor González Sospedra:**

 

.
.
.
serà un handicap tan gran per a la llei que, realment, farà una llei perillosa, farà una llei perillosa per a les persones que puguen arribar a portar un gos pel carrer i que no tinguen les garanties del que estava comentant adés.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies.

Un moment per favor, un moment*.
(Pausa)*

Senyories, anem a votar.
.
.
després de la intervenció de la diputada senyora Herrero, totes les esmenes del Grup Parlamentari Socialista.
Señora Herrero, tiene usted seis minutos.

 

**La senyora García Herrero:**

 

Gracias, señor presidente.

Señor González, dada la amabilidad de su señoría en unificar todas sus enmiendas en un solo bloque, gustosamente pasamos a contestar a su señoría.

Su señoría acaba de decir que esta ley, como la anterior, es una ley inútil.
Palabras textuales del señor González han sido: "Es una ley inútil como la anterior".
Luego, ha dicho que es muy importante, pero, y yo le pregunto, muy importante o inútil, tendría que preguntarle su señoría a todo el colectivo de discapacitados la inutilidad tanto del estatuto de las personas con discapacidad como de esta ley de perros de asistencia.

Usted ha dicho que era una ley oportuna, pero su señoría presentó una enmienda a la totalidad, contra la oportunidad de la ley y así lo estuvo defendiendo su señoría en esta Cámara.
La contradicción y la incoherencia en las manifestaciones de su señoría son graves y contundentes, señor González.

Estas leyes, además, señor González, le reitero, le repito, que han sido ya debatidas en comisión.
Y, lo que es más grave, cada una de estas leyes ha nacido con el consenso social de todas las organizaciones representantivas de interés social, con el apoyo unánime del Consejo de Bienestar Social de la Comunidad Valenciana y del Consejo Econó-mico-Social, y, por ello, cada una de estas leyes estuvo apoyada por la voluntad del pueblo valenciano, a la que ustedes han hecho oídos sordos, siempre bajo excusas poco convincentes.

Señorías, la Comunidad Valenciana es capaz de sacar adelante esta iniciativa, y estamos creando un ejemplo sin precedentes que va a ayudar a muchos otros países, a otras regiones, a otras comunidades, que se vean estimuladas a iniciar esta apasionante andadura por la senda del progreso social y por la plena inclusión social.

Es un proyecto de ley ciertamente breve que, fundamentalmente, lo que hace es reconocer y garantizar que cualquier persona con discapacidad visual, auditiva, locomotriz o de cualquier otra índole, total o parcial, que tenga necesidad o para la cual sea recomendable el uso de perro de asistencia, tenga el derecho de acceso, deambulación y permanencia junto con este a todos los lugares, alojamientos, establecimientos, locales y demás espacios públicos, así como medio de transporte público.

Este es, señorías, el principio básico de la ley, con el cual se está de acuerdo o en desacuerdo.
Aquí no hay que andarse por las ramas, señorías, aquí estamos hablando de tolerancia o de intolerancia.
Usted se ha empeñado en sus enmiendas, y ha reiterado insistentemente en sus enmiendas, el intentar calificar esta ley como de perros de asistencia y/o animales de compañía, y no, señoría, se lo hemos repetido y se lo repetiremos hasta la saciedad: no es una ley de animales de compañía, es una ley de perros de asistencia, "asistencia" y no "compañía".

Aquí estamos debatiendo el derecho de una persona con discapacidad de ir acompañado de un perro que le puede solucionar en cualquier momento de su vida una urgencia, una necesidad, y nos parece, como decía anteriormente con la ley del estatuto de las personas con discapacidad, que es un insulto al colectivo de personas con discapacidad negarles este derecho y, además, que esa negación se produzca como consecuencia de un planteamiento injusto, porque usted sigue hablando, concretando, mucho control.
.
.
Usted sigue en esa idea que planteó en la enmienda a la totalidad, que aquí no se podía tener café para todos.

Pues, señor González, yo les reitero a sus señorías que no estamos hablando de cosas banales, sino que estamos asentando los pilares de nuestra convivencia, y que debemos optar, como le decía antes, entre la intolerancia o la tolerancia.
Nosotros estamos de acuerdo, y sabe usted que vamos a votar a favor de este proyecto de ley, porque creemos que es la opción política que representa la tolerancia, la solidaridad y la dignificación de la vida independiente de las personas con discapacidad.

Nada más y muchas gracias.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

 

*(Ocupa la presidència la presidenta, senyora Marcela Miró Pérez)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora García.

Té la paraula per a rèplica el senyor González.

 

**El senyor González Sospedra:**

 

Gracias, presidenta.

Bueno, de verdad que la señora García, pues, me asombra siempre, *(rient-se)* me asombra siempre.

Esta ley he dicho que sería inútil si no se aceptase.
O será inútil.
.
.
*(Remors)* Está grabado, está filmado, como también estaban filmadas otras cosas de la sala.
Esta ley será o sería inútil si no se aceptan las enmiendas que he dicho.
Exactamente esa es la expresión.
No puede ser en un tema tan delicado café para todos.
Lo tengo que volver a repetir.

Hay muchos ciegos compañeros de este humilde diputado que queriendo tener perro se les deniega todos los meses porque son personas desequilibradas en su conducta o agresivas, o con problemas familiares gravísimos, o con problemas de otro tipo que no son psicológicos o conductuales.
Y aquí estamos hablando de todo el colectivo de discapacitados, donde hay problemas de discapacidad psíquica o mental de leves hasta profundos y problemas físicos de leves hasta profundos.
Y si yo, por ejemplo, no tuviera la mano izquierda, que, por suerte, me quedó, a mí no podrían darme un perro guía y no podría usarlo.
Pero, ustedes, ¿qué hacen?
Ustedes cogen una ley, que está en el aire el espíritu de la ley, y lo quieren sacar a la luz, como ya se ha dicho por mi compañero el diputado, señor Torres, y quieren poner la habitación llena de insignias, de leyes.
Y eso no puede ser.
Y eso no puede ser.
Porque una ley que sería oportuna, que es oportuna siendo correcta, que es necesaria siendo correcta, la hacen inútil y la convierten en un trofeo insulso y claramente inútil para el colectivo.
Porque esta ley, ahora, cuando salga a la calle, cuando esté publicada, será totalmente inadecuada para regular los problemas que van a surgir tanto de escuelas de adiestramiento como de usuarios, como de registro, como de todo lo que rodea el delicado mundo de los perros.

Y en cuanto al tema de perros o animales de asistencia.
.
.

 

**La senyor presidenta:**

 

Senyor González, vaja finalitzant.

 

**El senyor González Sospedra:**

**­**Sí.
­ .
.
.
decir que dentro de un año o dos, si a alguien se le ocurre comprar un cuadrúmano y adiestrarlo, pues, entonces no habrá ley que lo regule y menos mal que no estarán ustedes para repetir la hazaña de sacar otra vez una ley.

Gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor González.

Té la paraula, per a rèplica, la senyora García.

 

**La senyora García Herrero:**

 

Gracias, señora presidenta.

Mire, señor González, asombro, asombro el de este grupo parlamentario cada vez que el Partido Socialista se opone sistemáticamente a todas las leyes e iniciativas sociales de este gobierno.
Le repito, señor González, que todas estas leyes han sido debatidas en comisión.
Usted, señoría, literalmente, y no puede ahora desdecirse lo que constará literalmente en el *Diario de Sesiones*, ha dicho que "es una ley inútil como la anterior".
Y no sería.
.
.
"Es una ley inútil como la anterior".
Y constará y estará grabado para el *Diario de Sesiones*.

Y usted debe de saber, señor González, porque dice conocer la ley, que todos esos requisitos que su señoría está repitiendo sin cesar están recogidos en este proyecto de ley y no hace falta que usted haga falsa demagogia con todos esos constreñimientos y todos esos controles.

Yo voy a terminar diciendo una cosa, señor González: de insignias ni entiendo ni conozco, será porque nací después de la guerra civil.

Nada más y muchas gracias.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora García.

Senyories votació.
.
.
Senyor Maluenda, té la paraula.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Senyora presidenta, pregue es vote separadament la 17, 18, 23, 36 i 41.
Sí, 17, 18, 23, 36 i 41.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Maluenda.

Votació de les esmenes 17, 18, 23, 36 i 41.
Comença la votació.
El resultat és de 59 vots a favor, cap en contra, cap abstenció.
Queden aprovades estes esmenes per unanimitat.

Senyories, votació a la resta d'esmenes del Grup Parla-mentari Socialista-Progressistes a este projecte de llei, defensades pel senyor González.
Comença la votació.
El resultat de la votació és 23 vots a favor, 36 en contra, cap abstenció.
Queden rebutjades les esmenes.

Señorías, se suspende la sesión para poder tomar algo, se reanudará en unos 20 ó 25 minutos.

 

*(Se suspén la sessió a les 22 hores i 30 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 23 hores i 12 minuts)*

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

*(Remors)* Van totes juntes les esmenes.
Hauré d'anar esmena per esmena per a explicar què és el que pretenc amb elles.

La primera, en l'article 1, en el punt 2, suprimir "d'acord amb el que estableixen els articles següents", perquè el que no podem posar és en el punt 1 "d'acord amb el que estableixen els articles següents", en el punt 2 "d'acord amb el que estableixen els articles següents" i aixina continuar indefinidament.
Pensem que no cal, perquè és suficient marcant que "la present llei serà d'aplicació a la Comunitat Valenciana".
De la mateixa manera, per qué ficar únicament "quedarà" quan es pot posar perfectament "queda".

També eliminar en el punt 6 de l'article 1 que la "tal despesa.
.
.
", és a dir, no ha de comportar cap despesa per a l'usuari, llevat que "tal despesa constituisca la prestació d'un servei específic econòmicament avaluable".
Cal eliminar-lo perquè en el cas que es deixe sempre hi ha un servei específic econòmicament avaluable, sempre pot ser que una persona haja d'atendre, sempre pot ser que calga netejar el lloc per on el gos passe.
Per tant, cal llevar això per pura flexibilitat i per aconseguir que la cosa que s'ajuste.

Es igual com, per exemple, en l'article 2, quan apareix que en els establiments turístics, és a dir, en els llocs on poden anar els gossos d'assistència, observem que poden anar en els locals destinats a proporcionar habitació o residència i begudes.
I menjar no?
, pregunte jo.
És a dir, és normal que també aparega eixe aspecte.

Al final del punt p) fica que "en el cas que no permeten l'adequada mobilitat de persones discapacitades es procurarà un recorregut alternatiu on quede resolt l'eliminació de les barreres arquitectòniques".
Poden perfectament no ser barreres arquitectòniques, poden ser perfectament impediments que impedeixen passar al gos i al seu amo conjuntament.
Per tant, com poden no ser barreres arquitectòniques, nosaltres pensem que és més correcte ficar "l'existència d'impediments".

I en el punt 5 de l'article 2 diu que "ha d'existir una zona d'aparcament prop de l'accés a la zona on poden els gossos esplaiar-se".
L'aparcament evidentment existirà, però existeixen aparcaments ordinaris.
La qüestió és que els aparcaments han de ser per a persones discapacitades.
En el cas que no siga per a persones discapacitades, no s'entén la frase de per què ha d'existir una plaça d'aparcament prop de la zona d'esplai dels gossos, evidentment.
És a dir, pensem que ahí cal eixa qüestió.

Hi ha una repetició en l'article 3, en la primera línia, on, si vostés volen, poden suprimir "aquell gos", simplement perquè en la versió en valencià "aquell gos", "aquell", evidentment és una cosa que no té cap tipus de sentit i és una repetició no soles indeguda, simplement a algú se li ha escapat el dit en la màquina, caldria canviar-lo.

I l'esmena 43 l'única cosa que intenta és ajustar-se a la redacció de la resta de l'article.
És a dir, si diu que "s'entendrà referits als que al·ludeix la catalogació següent.
.
.
", i comença "gossos per a les persones afectades, gossos per a persones sordes".
.
.
gossos que utilitzen totes les persones que sofrisquen qualsevol minusvalidesa.
Evidentment, "gossos d'assistència són els que utilitzen totes les persones amb minusvalidesa" contradiu la redacció de la resta dels punts de l'apartat.

Més important és la supressió de l'apartat 3.
A vore, ací apareix que "una vegada reconeguda la condició de gos d'assistència esta es mantindrà al llarg de tota la seua vida, excepte prescripció sanitària".
Nosaltres proposem eliminar això, no per res.
Nosaltres volem que es mantinga al llarg de tota la vida.
Però és que nosaltres veiem que en l'article 5.
2 el reconeixement de la condició de gos d'assistència es mantindrà tota la vida de l'animal, amb les excepcions senyalades en aquesta llei.
És a dir, si ja ho diu en un lloc, per què ho ha de dir en dos?
O, per què ho ha de dir en tres?
Perquè ho diu en més llocs.
A més, resulta curiós que després de dir que es mantindrà durant tota la vida de l'animal, estableixen un llistat de qüestions per les que un gos d'assistència deixa de ser gos d'assistència, i són tantes i tan nombrosos que, evidentment, una condició de gos d'assistència es perd en un *pis pas*, es perd en no res.

Nosaltres considerem que ahí una part ben important és que el gos d'assistència, que té un valor, que té un lligam afectiu en el seu amo, i nosaltres per això presentem l'esmena número 60, que l'esmena número 60 diu que "en consideració al lligam establert amb la persona que ha assistit i al marge de qualsevol disfunció posterior del gos amb les excepcions recollides a l'article 8".
És a dir, nosaltres considerem que sí que s'ha de mantindre durant tota la vida del gos eixa condició, i les excepcions han de ser molt menors de les que realment es plantegen en el projecte de llei.

El gos no ajuda a pal·liar els efectes de la discapacitat.
El gos ajuda a pal·liar les dificultats d'interacció en l'entorn de les persones amb discapacitat, és a dir, és un mitjà d'ajuda per a accés a l'entorn.
Dir que pal·lia els efectes de la discapacitat és tindre un concepte de la discapacitat incorrecte.
La discapacitat només s'entén en interacció en el seu entorn.
Ja ho hem comentat en la llei anterior, encara que pareix que no els ha fet molt efecte.
Això apareix en dos llocs concrets que em pareix que hauria de canviar-se.

A l'article 7, en el punt 1, diu que els gossos d'assistència hauran de complir les següents condicions, fica: "demostrar, després d'una inspecció clínica, que no patisca malaltia transmissible".
Bé, nosaltres el que diem és no patir una malaltia transmissible.
Un gos no pot demostrar res, en principi, que nosaltres sapiem.
Per tant, el no patir una malaltia sí que queda acreditat en un certificat mèdic o en alguna qüestió, però el gos no ha de demostrar no patir cap malaltia.
És absolutament impossible, inadequat, de totes, totes.

També el punt 3 del mateix article 7 fica que "per a mantindre la condició de gos d'assistència caldrà un reconeixement periòdic anual i haurà d'acreditar este el compliment de les condicions als que es refereix este article".
Anem a vore.
Si han dit que la condició de gos d'assistència es man-té de per vida, com es que cada any li fem perdre la condició de gos d'assistència?
Cada any la perd.
Per tant, sí que en les condicions sanitàries cal ficar que és obligatori un reconeixement anual que acredite el compliment de les condicions d'eixe article.

A nosaltres totes aquestes esmenes ens semblen tant evidents que sembla que no caldria ací molta defensa, però pensem que inclús aixina vostés no entendran exactament el que nosaltres diem.
Per exemple, nosaltres considerem que no s'ha de perdre la condició de gos d'assistència per manifesta incapacitat en el compliment de les funcions a les quals va ser instruït.
Per què?
Precisament per eixe lligam amb la persona a la que ha atés.
Precisament per eixa situació.
.
.
un gos d'assistència que de sobte es quede cec, això no li ha de fer perdre la condició de gos d'assistència.
Perquè, en cas contrari, com fan vostés ficant-lo en tres llocs que no es perdrà mai en la vida la condició de gos d'assistència?
Igual com pensem que per incomplir les condicions referides a l'article anterior, és a dir, les condicions sanitàries, clar que es pot perdre la condició de gos d'assistència, però només quan no se corregeixen.
.
.
si es detecta que no les ha incomplit.
És a dir, este gos no ha complit les condicions sanitàries, té una setmana per a complir-les, les compleix i continua sent gos d'assistència.
En cas contrari, no té sentit.

De la mateixa manera, nosaltres considerem que per deixar d'ajudar a pal·liar els defectes de la discapacitat, no es motiu per a fer perdre a un gos la condició de gos d'assistència.
És un animal que està complint una funció.
És igual com si diguérem a una persona que es jubila que ja deixa ser metge, advocat o llaurador.
Una persona, per l'efecte de jubilar-se, no deixa de ser l'ofici que ha tingut durant tota la resta de la seua vida.
Tinguem una miqueta de consideració pels pobres animals de què estem parlant.

Per tant, nosaltres considerem que hi ha punts que simplement no són vàlids, diguérem.
.
.
Bé, per a demostrar.
.
.
per a apreciar les causes contingudes per a vore si es perd la condició de gos d'assistència, caldria un informe certificat del veterinari.
En el nostre cas, pensem que només caldria l'informe per les qüestions de manifest comportament agressiu i per incomplir les condicions sanitàries, que són les que sí que requeririen una certificació mèdica, pel sentit que hem dit que el gos no pot justificar ni pot demostrar res.
El gos simplement se limita a deixar-se examinar.

Bé.
Continuant en eixe repàs a totes les esmenes, nosaltres pensem que cal suprimir el primer apartat de l'article 9, perquè.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Cardona, vaja finalitzant.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Ja han passat els quinze.
.
.
?
No pot ser.

 

**La senyora presidenta:**

 

Vaja finalitzant, senyor Cardona.
*(Remors)*

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Bé.
Pensem també, finalment ­són les últimes que vaig a dir­, que complir amb puntualitat i atenció les normes rectores *o cuidar con diligencia extremada la higiene*, nosaltres pensem que sobren eixos adjectius.
Nosaltres pensem que cal que cuidar la higiene, però no ja *con diligencia la higiene*.
Però *con diligencia extremada*, ens pareix l'exigència d'un requisit superior que no hi ha per què ficar-lo d'eixa manera.

Per tant, nosaltres opinem que simplement en l'exposició de motius no caldria fer referència a una llei que no acaba dient el que presumptament volia dir.
És a dir, nosaltres pensem que cal suprimir l'apartat cinqué, perquè fa referència al que una llei volia dir, però que finalment no deia.
I nosaltres pensem que les lleis han de basar-se en el que diuen les altres llei, no en el que no diuen.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Torn en contra?
Té la paraula la senyora Martínez.

 

**La senyora Martínez Zaragoza:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Señor Cardona.
Desde el Grupo Parlamentario Popular vamos a contestarle.
Debido a que por economía procesal, la aprobación de esta ley ha sido a última hora, agrupar todas las enmiendas, y esta portavoz se lo agradece.

Por lo tanto, bueno, desde el Grupo Parlamentario Po-pular también decirle que de las enmiendas que usted ha presentado, decirle que sí que consideramos.
.
.
vamos a aprobar la número 6, la número 21 y la número 30.
Las dos primeras enmiendas porque ofrecen una corrección terminológica mucho mejor al texto original de la ley, y la número 30 porque, efectivamente, falta la palabra "aparcamiento" para concretar que esos aparcamientos son para las personas discapacitadas.

Por lo tanto, mi grupo sí que las va a aceptar.
El resto de enmiendas no vamos a aprobarlas, porque este grupo entiende que no aportan nada nuevo al texto.
Muchas veces enrarecen el texto y no vemos que ofrezcan mayor interés.

Por lo tanto, sí que quisiera, después de todos los calificativos que usted ha dicho y que en comisión especificó.
.
.
.
Es que el significado de esta ley sobre perros de asistencia para personas con discapacidad ha de retrotraerse a la promulgación de la Ley 1/98, de 5 de mayo, de la Generalitat Valenciana, de accesibilidad y supresión de barreras arquitectónicas, urbanísticas y de la comunicación.

Esta ley ha nacido de la amplitud de miras que ha tenido el Partido Popular al estudiar la exposición de motivos de esta ley, ya que en dicha ley, en su anteproyecto, el perro guía fue considerado como acompañante de las personas con discapacidad, con independencia del tipo de discapacidad que tuvieren, porque se consideró conveniente ampliar el campo de los beneficios a otros tipos de deficiencias y no restringirlos sencillamente a las visuales.

Por ello, transcurridos cuatro años desde la aprobación de la mencionada ley, y una vez probadas las actitudes de los perros de asistencia, en orden a facilitar la autonomía no solo de las personas con discapacidad visual sino también afectadas por otras discapacidades, se ha hecho conveniente retomar el concepto de perro guía o de asistencia y hacer extensivo su uso a personas con diferentes discapacidades para las que pueda ser útil disponer de un perro que facilite su autonomía y sirva de ayuda en su vida cotidiana.

Por ello, de esta manera y en esencia, la ley viene a garantizar el acceso a los lugares, alojamientos, establecimientos locales y transportes públicos o de uso público a todas las personas con discapacidad que vayan acompañadas de estos perros de asistencia debidamente acreditados como tales.
Acreditación, reconocimiento que se estable en la ley, además de las exigencias que obligan a su usuario.

Por lo tanto, y como conclusión, decirle que las principales características que recoge este proyecto de ley.
.
.
tendrá la consideración de perro de asistencia ­y lo dice bien claramente­ todo el que vaya debidamente identificado como tal y que haya sido adiestrado en las escuelas especializadas oficialmente reconocidas para el acompañamiento, conducción y auxilio de personas discapacitadas, debiendo estar acreditados.

De acuerdo con el texto, se consideran perros de asistencia los perro guía para personas invidentes o que sufran también alguna deficiencia de tipo visual, y perros para personas sordas o con problemas de audición.
Igualmente son perros de servicio, que son los que utilizan todas las personas que sufren cualquier minusvalía que no sea auditiva o visual.
Y los perros incluidos en los proyectos de terapia asistida con animales de compañía, más conocidos como los perros TAC, destinados a visitas a los hospitales, centres geriátricos, pisos tutelados o centros de discapacitados, que tan buenos resultados han tenido para acompañar a estas personas.

Una vez reconocida la condición de perro de asistencia, esta se mantendrá a lo largo de la vida del perro, salvo prescripción sanitaria.
Todo perro de asistencia deberá ser acreditado por la Generalitat, y la acreditación se concederá previa comprobación de que el perro siempre reúne las condiciones higiénico-sanitarias y de adiestramiento adecuadas.

Por tanto, los perros de asistencia deberán llevar de forma visible el distintivo oficial que los identifique como tales en todo momento.

Todo esto se está regulando en la ley y queda expresamente señalado de manera clara.
Por tanto, no son apropiadas las enmiendas que usted ha presentado.

Y también deberán estar identificados permanentemente mediante un microchip, previsto en la legislación autonómica vigente.

En fin, señor Cardona, también la ley hace una recopilación exhaustiva de infracciones, de obligaciones para con los usuarios, garantizando en todo momento la seguridad tanto del usuario como de las personas que puedan en ese momento convivir con los perros.

Y yo no tengo nada más que decir.

Muchísimas gracias.
*(S'escolten unes veus que diuen: "¡Muy bien!
".
Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Martínez.

Té la paraula, per a rèplica, el senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Jo pense que per a ser una llei completa, pense que falten molts aspectes.
Pense que no és suficient parlar dels gossos d'assistència.
Hi ha moltes altres animals que estan també complint funcions d'ajuda a persones amb discapacitat i ací no apareixen.
Pense que probablement este tema s'haguera pogut arreglar amb un reglament.

Perquè, per una altra part, jo trobe a faltar moltes de les condicions que haurien de tindre, per exemple, les escoles.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, silenci, per favor.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

.
.
.
les escoles de ensinistrament.
Jo trobe que ací de prompte posa que es farà un programa d'ensinistrament en gossos abandonats, cosa que no té sentit per a gossos d'assistència que requereixen ser d'unes races determinades, que tenen unes determinades actituds davant de les persones i davant de les activitats que els toquen fer.

És a dir, esta llei és una.
.
.
és un excés que siga una llei, *(remors)* perquè es queda molt curta, li falten moltes coses.

 

**La senyora presidenta:**

 

Silenci, per favor.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

I al mateix temps, si fóra un reglament, no haguera fet falta este tipus de.
.
.
, diguérem, de procediment.
Alguna cosa mal passa quan hem d'estar a estes hores, a les onze i mitja de la nit, aprovant aquesta llei en l'últim Ple de la legislatura.
Això no ha de passar, simplement perquè s'han de planificar bé les coses i s'han de fer amb una miqueta més de tranquil·litat i de mesura.

Nosaltres trobem que segueix sense haver el suficient contacte i el suficient diàleg com per a aconseguir que les lleis tinguen tot el sentit que haurien de tindre i per a aconseguir que les lleis siguen compartides per més part de la societat, que no només el Partit Popular.
I encara diria més: no només la gent que el rodeja, la gent que està ahí al costadet dient-los el que volen que facen.

Per tant, nosaltres, desgraciadament, haurem de votar que no a aquesta llei, perquè no compleix les condicions que a nosaltres ens pareix que deuria complir.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

No hi ha intervencions, senyories?

Votació de les esmenes 6, 21 i 30.
Comença la votació.
El resultat és de 56 vots a favor, cap en contra, cap abstenció.
Queden aprovades per unanimitat les esmenes 6, 21 i 30.

Votació per a la resta d'esmenes defensades pel Grup Parlamentari Esquerra Unida a tota la llei.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 20 vots a favor, 36 en contra, cap abstenció.
Queden rebutjades les esmenes.

Senyories, les esmenes del Grup Mixt.
*(Pausa)* No està l'il·lustre diputat, senyor Peris?
Per tant, renuncia a la seua defensa i decauen estes esmenes.
*(Remors)*

Senyories, votació a l'article 1.
Comença la votació.
El resultat és de 36 vots a favor, 20 en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article 1.

Senyories, votació als articles 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10.
Votació conjunta.
Comença la votació.
*(Remors)* Se suspén la votació.

Senyor Cardona, té la paraula.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Voldríem separar l'article 6.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Votació de l'article 6.
Comença la votació.
El resultat de la votació és de 36 vots a favor, 19 en contra, 3 abstencions.
Queda aprovat l'article 6.

Votació als articles, 2, 3, 4, 5, 7, 8, 9 i 10.
Comença la votació, senyories.
El resultat de la votació és de 35 vots a favor, 22 en contra, cap abstenció.

Votació als articles 11 i 12, que no tenen esmenes presentades.
Comença la votació.
El resultat és de 36 vots a favor, cap en contra, 22 abstencions.
Queden aprovats els articles 11 i 12.

Votació als articles 13, 17, 18.
Comença la votació.
El resultat és de 36 vots a favor, 19 en contra, 3 abstencions.
Queden aprovat els articles 13, 17 i 18.

Votació als articles 14, 15 i 16, que no tenen esmenes presentades.
Comença la votació.
El resultat és de 35 vots a favor, cap en contra, 21 abstencions, 1 nul.
Queden aprovats els articles 14, 15 i 16.

Votació a la disposició addicional primera i addicional tercera, que no tenen esmenes presentades.
Comença la votació.
El resultat és 36 vots a favor, cap en contra, 22 abstencions.
Queden aprovades les disposicions addicionals primera i tercera.

Votació a la disposició addicional segona i quarta.
Comença la votació.
El resultat de la votació és de 36 vots a favor, 22 en contra, cap abstenció.
Queden aprovades les disposicions addicionals segona i quarta.

Votació a la disposició transitòria i a la disposició derogatòria, que no tenen esmenes presentades.
Comença la votació.
El resultat de la votació és de 36 vots a favor, cap en contra, 22 abstencions.
Queden aprovades la disposició transitòria i la disposició derogatòria.

Votació a la disposició final primera, final segona.
Comença la votació.
El resultat de la votació és 36 vots a favor, 19 en contra, 3 abstencions.
Queden aprovades les disposicions finals primera i segona.

A la disposició final tercera no hi ha esmenes presentades.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 36 vots a favor, cap en contra, 22 abstencions.
Queda aprovada la disposició final tercera.

Senyories, votació a l'exposició final tercera.
Senyories, votació a l'exposició de motius com a preàmbul de la llei.
Comença la votació.
El resultat de la votació és 36 vots a favor, 22 en contra, cap abstenció.
Queda aprovada l'exposició de motius com a preàmbul de la llei.

Senyories, votació de totalitat del Projecte de llei sobre gossos d'assistència per a persones amb discapacitats.
Comença la votació.
El resultat de la votació és 36 vots a favor, 22 en contra, cap abstenció.
Queda aprovat el Projecte de llei sobre gossos d'assistència per a persones amb discapacitats.

Explicació de vot.
Té la paraula el senyor Cardona.
No fa explicació de vot.

Senyor González, no fa explicació de vot?
Senyor.
.
.
Tampoc hi ha explicació de vot.

 

 

 

***Debat i votació del dictamen de la Comissió d'Economia, Pressupostos i Hisenda sobre l'Informe de Fiscalització dels Comptes Generals de la Generalitat Valenciana de l'exercici 2001 (BOCV número 211).***

 

 

**La senyora presidenta:**

 

Passem al debat i votació del dictamen de la Comissió d'Economia, Pressupostos i Hisenda sobre l'informe de fiscalització dels comptes generals de la Generalitat Valen-ciana de l'exercici 2001.

Torn a favor del dictamen.
Si no hi ha torn a favor del dictamen.
.
.
*(Remors)*

Torn a favor del dictamen de la Comissió d'Economia, Pressupostos i Hisenda sobre l'informe de fiscalització dels comptes generals de la Generalitat Valenciana de l'exercici 2001.

 

**El senyor Costa Climent:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Mi grupo parlamentario apoya la propuesta de resolución, que dice concretamente.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, silenci.

 

**El senyor Costa Climent:**

 

.
.
.
aprobar el informe de fiscalización de las cuentas generales del año 2001 por la Sindicatura de Cuentas.

Lo aprobamos y apostamos por ese informe por dos motivos: porque creemos que la Sindicatura de Cuentas ha hecho un trabajo técnicamente correcto, que el trabajo de los auditores ha sido un trabajo amplio, profundo, que la información que han proporcionado a estas Cortes y, por lo tanto, la información que han realizado sobre la fiscalización de las cuentas ha sido una afirmación amplia y, por lo tanto, esos son los motivos por los cuales el Grupo Parlamentario Popular apoya ese informe de fiscalización.

Muchas gracias.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Costa.

Torn en contra del dictamen.
Té la paraula el senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

La veritat és que quasi és una llàstima que s'acabe la legislatura perquè a este nivell de sorpreses.
.
.
, la veritat és que té un una certa morbositat o expectació per vore què més dóna astò, perquè la veritat és que.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Oltra.
.
.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

.
.
.
estem assistint a unes novetats que.
.
.
, quatre anys esperant perquè este tipus de coses passaren.
Però, bé, la capacitat de sorpresa no té límit, no?

Nosaltres, la veritat és que este matí ­ja fa moltíssimes hores d'això­, començàvem dient que el debat que anàvem a fer era un debat, d'alguna manera un tant viciat per tota una sèrie d'esdeveniments.
Ara sí que ja no entenem res.
Com és possible que aquest debat també es faça a estes hores quan, a més, se sap.
.
.
, per exemple, la portaveu del Partit Socialista no està, el portaveu del Grup Mixt no està, etcètera, etcètera?

Crec, crec.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Oltra.
.
.
, atenga's.
.
.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

Estem parlant de coses que tenen a vore amb el que estem debatent, perquè és que.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, silenci, per favor.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

.
.
.
jo crec que és important que en un debat d'aquest tipus que, a més, no poguérem fer-lo en la comissió corresponent per motius que també abans, este matí, comentàvem, perquè demanàrem la suspensió i no se va aprovar, que d'alguna manera interessava que des de la trona quedara en el *Diari de Sessions* quines eren les posicions a pesar que, d'alguna manera, amb l'assistència del síndic en el seu moment en la comissió van quedar clares.

Nosaltres, en aquesta comissió que va ser molt atípica, la comissió del dia 20 de març, ja manifestàrem la nostra posició en contra d'aprovar l'informe de fiscalització de la Sindicatura de Comptes.

Nosaltres ja dúiem dos o tres anys en els quals ens absteníem en la votació.
Érem l'únic grup parlamentari que s'abstenia en eixa votació.
I nosaltres defensàvem a més eixa abstenció que trencava una certa tradició que a pesar que tenia determinats aspectes positius també era cert que s'havia desvirtuat en el temps.
Eixa tradició de votar favorablement l'informe de la sindicatura s'havia desvirtuat en el sentit que el Grup Parlamentari Popular entenia eixe vot d'una certa confiança al treball de la sindicatura, com una *patente de corso*, com un xec en blanc de manera de poder fer i desfer en eixa sindicatura a l'hora de facilitar el treball que per la normativa li correspon.
I en cada ocasió teníem que eixos informes venien pitjor.

Els mateixos síndics, el mateix síndic major, inclús, poc sospitós, poc sospitós d'estar prop de posicions de l'oposició, es queixa.
.
.
Això sí, s'ha de reconéixer que molt suaument.
M'imagine que després de tota una sèrie de converses i d'una sèrie de decisions, entre elles la seua pròpia renovació.
.
.
Tot això segur que ha influït que les exigències, les queixes, les recomanacions que fa cada volta foren més suaus.

Però s'ha arribat a una situació en la qual nosaltres creem que no se pot continuar així.
Els informes de la sindicatura.
.
.
, a pesar de l'esforç evident i que nosaltres des d'ací volem ressaltar que cada volta tenen més dificultats per a dur-los endavant.
Volem reivindicar el treball cada volta amb més dificultats que tenen.
S'ha arribat enguany a situacions ja esperpèntiques en què diverses conselleries, o siga, quatre empreses públiques de la Generalitat Valenciana, una fundació de la Generalitat Valenciana no subministren la informació a la sindicatura quan toca i ha de ser la sindicatura la que reclame eixa informació; que la sindicatura es queixe que la majoria de conselleries no li faciliten tota la informació que cal.
Per no dir que eixa informació ­i ho diuen ells­ no se li facilita tampoc a la mateixa oposició.

A pesar de tots eixos entrebancs, de tota eixa dificultat, de tota eixa tasca deliberada per part dels diferents departaments de l'administració valenciana, a pesar de tot això, hi ha coses que no se poden amagar.
Quan el conseller va fer pública la liquidació del pressupost parlava d'un dèficit de 35,5 milions d'euros.
La sindicatura en eixe informe ens ha dit, papers en mà ­papers en mà que no deurien estar on estan, perquè estaven en uns caixons amagats, per dir-ho clarament­, que eixe dèficit realment no eren els 35 milions i mig que s'havia dit olímpicament per ahí, sinó que arribaven a ser de 754 milions.
Se batia de nou un rècord de factures amagades.

Per tant, nosaltres considerem que la situació en aquests moments de les finances de l'administració dels comptes públics per la Generalitat Valenciana el que demostra és una situació econòmica greu, una gestió despreocupada i prepotent en la gestió dels recursos públics, unes pràctiques rebutjables en la gestió, una opacitat, un clientelisme, una manipulació i un descontrol comptable.
Eixa és la realitat del dia a dia en la gestió dels diners públics.

I, lògicament, lògicament les quantitats que ixen quant a deute acumulat, fraccionament, trampes comptables ­per dir-ho suaument­, trampes comptables, que serien motiu de denúncia i de cessament de qualsevol responsable en qualsevol empresa privada, pràctiques de fraccionament deliberat de contractacions per a afavorir la discrecionalitat.
.
.
I això ho diu la mateixa conselleria.
La utilització abusiva de mètodes com pot ser el del concurs amb una sèrie d'elements de discrecionalitat a l'hora de la seua puntuació que fan que la mateixa sindicatura en el seu informe arribe a dir que, inclús, fer una baixa en el pressupost per part de les empreses teòricament adjudicatàries, redunda en perjudici d'eixes empreses.
O siga, que normalment la mateixa administració acaba contractant amb els proveïdors més cars, no sé si amb els proveïdors més amics ­fins ahí no arriba la sindicatura, m'imagine que per falta de documentació­, però sí els proveïdors més cars i que, a més, això té a més una altra contrapartida, que són els sobrecostos que a continuació es deriven.

O siga, se fan determinades contractacions amb uns preus determinats i, sobre la marxa van unflant-se, van adornant-se amb una sèrie de contractacions de modificats, d'accessoris, d'ampliacions de contracta, etcètera, etcètera.

Nosaltres, lògicament no podem estar en eixa situació perquè pensem que és el pitjor favor que se li pot fer a una institució que té com a missió vetlar per la garantia que eixos diners públics que l'administració ha posat en mans de vostés com a gestors en aquests moments, deuen estar ben gestionats, correctament gestionats, gestionats en defensa de l'interés públic, no de l'interés particular o de l'interés de determinats sectors econòmics que és un poc el que passa.

Lògicament, nosaltres presentàrem també la nostra proposta de resolució en la qual ens fem eco de tota una sèrie de reivindicacions clàssiques per part de la mateixa sindicatura.
La primera d'elles seria ­i pensem que continua sent absolutament vigent­ que totes les empreses públiques i les entitats dependents de la Generalitat Valenciana deurien de ser auditades per la sindicatura.

Enguany, en el balanç de l'exercici 2001 ens hem trobat amb una sorpresa molt desagradable i molt perillosa, i és que la sindicatura per primera vegada.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, silenci, per favor.
*(Remors)* Senyories, per favor.
Senyories.
Senyories, per favor.
*(Veus)* Señorías.
Señorías.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

Gràcies, senyora presidenta.

Jo comprenc que la situació no deixa de ser un poc còmica, perquè això és un poc l'antologia del disbarat.
I cal saludar a un company de la premsa, benvingut al club.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

Senyor Oltra, atenga's a la qüestió.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

No, si jo estic saludant a un company que compartix estes hores amb nosaltres, i això té mèrit, té mèrit.

Bé, estava dient que eixa informació que ens facilita la sindicatura que enguany no pot certificar que els comptes presentats per les diferents empreses públiques de la Generalitat Valenciana, i estem parlant d'una cosa molt seriosa, perquè eixes empreses públiques ja gestionen una quarta part del total de recursos econòmics que té la Generalitat Valenciana.
Que no pot certificar que els comptes d'eixes empreses siguen verídiques i no pot certificar-lo, diu, perquè simplement no s'ha auditat, sinó que tenint en compte que ja són auditades per empreses privades diu.
.
.
I textualment era que com anava a duplicar la faena, com anava a duplicar eixe control, donava per bo l'auditoria feta per determinades empreses privades a empreses públiques de la Generalitat Valenciana.

Nosaltres pensem que això és improcedent, és un camí molt perillós i l'obligació de la Sindicatura i l'obligació de vostés, com a responsables polítics que això siga aixina, és que eixes empreses públiques siguen auditades per qui toca.
Si abans *(inintel·ligible)* fer-se auditories d'un altre tipus, que es facen.
Però la institució, l'única institució pública que té la capacitat d'auditar eixes empreses és la Sindicatura de Comptes i, per tant, no ens val.
I una de les primeres conclusions que presentàvem nosaltres és que això constara així i que s'auditaren d'immediat.

Després, una de les qüestions que demanàvem era que no ens pareix suficient que se'ns diga, per part de la sindicatura, que determinades conselleries, determinats servicis de la Generalitat Valenciana, determinades empreses públiques, etcètera, etcètera, no han complimentat tota la informació requerida.
Volem que es diga, amb noms i cognoms, quines empreses, quines conselleries, quins departaments de la Generalitat Valenciana són aquells que es neguen a facilitar l'obligació que obligatòriament haurien de facilitar.

 

**La senyora presidenta:**

Senyories.
.
.

 

 

**El senyor Oltra i Soler:**

I demanem que eixa informació se subministre, que puguem requerir des de l'oposició, des de la ciutadania, saber quins són eixos organismes.

Volem demanar, igual que venim demanant-ho des de ja fa algun any i que la sindicatura insisteix en eixa qüestió, que els comptes generals de les tres diputacions provincials s'afegisquen al compte general.
Això està en la llei i per tant han d'estar i la sindicatura comparteix eixe criteri, que s'incloguen també en l'informe de fiscalització tots aquells convenis, acords, protocols, etcètera, assumits per la Generalitat Valenciana.
.
.
*(Remors)*

 

**La senyora presidenta:**

Senyories, pregue silenci.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

.
.
.
com per exemple ajuntaments, universitats, diputacions, etcètera, etcètera.
Considerem que és important això, perquè la Generalitat Valenciana d'alguna manera, amb eixa política de centrifugar el deute, ha anat desviant tota una sèrie de deute, de compromisos, de promeses, de convenis, de protocols, etcètera, etcètera, en diferents administracions de les quals en la majoria dels casos no tenim coneixement.
Sabem que obliguen a la Generalitat Valenciana, a eixos compromisos, però no tenim constància de fins on arriben eixos compromisos.
I, per tant, demanaríem saber en quina situació està això.

Lògicament, també demanem que se'ns informe de tots aquells casos en els quals la Generalitat Valenciana tinga una participació, encara que siga minoritària, amb determinades empreses privades.
I m'estic referint, en concret, al cas de Terra Mítica.
Ahí la Generalitat Valenciana té una participació d'al voltant del 16%.
S'estan assumint compromisos molt importants, molt costós amb esta empresa, absolutament ruïnosa, per cert, està al voltant de 100 milions d'euros les empreses d'oci, que és la gran activitat.
Haurien de crear vostés una conselleria de l'oci, perquè segurament seria una de les conselleries amb més pressupost que hauria de tindre ací.
Bé, això és un dels sectors on la Generalitat és puntera, a nivell espanyol i supose que ja mundial, però també és puntera a l'hora de perdre diners i està reconegut al voltant d'eixos 100 milions d'euros.

Ahí s'estan assumint una sèrie de compromisos dels quals no tenim constància exacta d'eixos consellers nomenats per la Generalitat Valenciana, a voltes familiars, inclús, de l'antic president de la Generalitat, i avui ministre de Treball i Assumptes Socials, que figuren ahí.
I, aleshores, necessitem saber quina és la situació, quines són els compromisos a què s'han lligat en aquestos moments.

I, lògicament, quan s'observen actuacions lesives a l'interés públic, i jo crec que la Sindicatura.
.
.
I s'insinua clarament, probablement no s'atreveix a donar eixe pas de dir clarament on es produeixen, però insinua clarament que s'estan produint situacions lesives a l'interés públic, comportaments irregulars a l'hora de la gestió pública -estic utilitzant paraules textuals- desinterés manifest, actuacions no ajustades al criteri de bona gestió comptable o qualsevol altra situació.
En casos d'eixos, el que no es pot continuar és tapant.
L'actitud de la Sindicatura és massa blana en estos casos.
Necessitem, i vostés haurien també de necessitar, saber qui no està complint eixos principis bàsics de la bona gestió comptable.
No per res.
.
.
o sí per molt.
Si cal la corresponent sanció i el corresponent expedient, però fonamentalment la defensa, la millor defensa dels interessos públics.
Però tots els diners ni són de vostés ni són de nosaltres, són de tots els valencians i valencianes i els ha posat perquè siguen utilitzats de la millor manera possible.

No crec, no crec que vostés puguen dir que l'informe de la Sindicatura és un informe que reforça la seua idea de la gestió dels diners públics, és un informe molt crític.
Nosaltres el recolzaríem, però això sabem que al final l'únic que fa és legitimar unes pràctiques que considerem perilloses i que vostés, especialment en estos quatre anys, han anat empitjorant.

Per tant, sentint-ho molt per la gent que ens consta que dins de la Sindicatura ha intentat treballar.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

Senyor Oltra, vaja finalitzant.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

.
.
.
ha intentat treballar amb la millor de les disposicions, sentint-ho molt per ells, creem que el millor favor que se li pot fer a la pròpia Sindicatura i, en definitiva, a la població valenciana és dir que este informe no ens pareix el suficientment fiable, no hem disposat de tota la informació.
I, per tant, nosaltres no podem recolzar-lo perquè seria donar, d'alguna manera, un xec en blanc.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Senyories, fixació de posició dels altres grups parlamentaris.
Té la paraula el senyor Perelló, en representació del Grup Parlamentari Socialista-Progressistes.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

Muchas gracias, señora presidenta, entre hoy y mañana, porque va a cambiar la fecha del calendario en esta misma intervención que tengamos en esta especie de surrealismo que vive este Parlamento, quizás uno de los más alejados de la calle de cuantos parlamentos hay en España y en el mundo.

 

**La senyora presidenta:**

Senyor Perelló, atenga's a la qüestió, per favor.
*(Remors)*

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

Era un saludo, pero le voy a traer a la cuestión hasta donde usted pueda resistirlo, señora presidenta.
*(Remors)*

Es la primera vez que vamos a votar que no a un informe de la Sindicatura, es la primera vez.
Y lo vamos a hacer, porque tampoco la Sindicatura ha escapado al control de la hidra de tres cabezas que ataca y acapara y abraza hasta ahogar cualquier institución que tenga un mínimo de movimiento.
Y la demostración de cuanto digo es el informe que se nos presenta.
Un informe que empezó en sus primeros momentos una legislatura que empezaba con claroscuros contables y ha acabado hundida en el chapapote de las cuentas, en la más absoluta oscuridad y en la más absoluta falta de transparencia.

Ser honrados, señora y señores del Partido Popular y del gobierno, no solo no es robar, que muchos ya no lo pueden decir, ni no es permitir que se robe, que algunos tampoco lo pueden decir, sino es también administrar los bienes públicos y administrar las cuentas públicas con la mayor eficacia y con la mayor transparencia.
Y, en la parte que se puede considerar positivo este informe, manifiesta que el gobierno no es honrado porque se demuestra claramente en lo que dice que no ha administrado con la mayor de las eficacias el dinero de todos los valencianos.
Y en la parte que se tiene que rechazar de este informe ha manifestado que este gobierno no es honrado, porque no ha sido capaz de dar cuenta de las empresas públicas que se sostienen y se mantienen con dinero de todos los valencianos, y de las múltiples invenciones caprichosas y de ocio que, al amparo y al respaldo de la mayoría absoluta, con el dinero de los ahorradores valencianos, se han invertido en crearla, en hacer de la A7 una autopista con luces de neón hacia Las Vegas, pasando por Benidorm, sin más interés que el pelotazo de la familia más cercana al partido.
*(Remors)*

Y en esa parte es en la que no se puede respetar este informe.
Y este informe dice dos veces que quienes nos administran no son honrados, porque no han administrado con eficacia.
Y lo dice en la parte que se puede leer, y que valoramos como positiva, y porque no quieren ser transparentes en la parte que no se puede leer y bastante esfuerzo le cuesta a quien lo tiene que firmar.

Y lo digo así, porque cuando se ocultan las empresas públicas da igual la hora que sea.
Y alguna vez habría que decirlo.
Se oculta porque no se puede dar cuentas, porque cuando las den verán que algunas adjudicaciones se han hecho más por el apellido del consejero delegado de la empresa, que a su vez coincide con el apellido de hermandad de algún alto cargo del gabinete de la Presidencia del Gobierno, que es el que ha tirado de la cadena para que el señor Zaplana fuera ministro.
Que por el producto que ha servido a la empresa, sí, no tengo ningún empacho de hablarles de Fernando Aragonés y de Carlos Aragonés, a estas alturas de la vida qué voy a esconderles yo, señores, *(rialles)* qué voy a esconderles yo, sobre todo porque alguno de ellos estuvo amenazado de expulsión del partido cuando las famosas cintas del caso Naseiro en el que alguno se quería enriquecer.

Por eso no queremos y no podemos votar a este informe.
Y si pensaban que el filibusterismo del día, la nocturnidad, la dilación, les iba a evitar que una voz socialista se levantara y les dijera lo que tienen que oír, se han equivocado de la noche a la madrugada y de la madrugada a la mañana.
Y si este montaje que han hecho, que ha empezado con una carencia de ética y con una falta de sensibilidad humana y política inasumible en un ser humano decente, les ha llevado a esta maniobra nocturna para liberarse solo de su complejo y asumir la soledad de la mayoría absoluta, que con su pan se lo coman y les aproveche.
*(Remors)*

Porque la mayoría absoluta que empezó esta legislatura, que empezó esta legislatura con mayoría absoluta, acaba de luto por la mayoría y un luto que les pesa cada vez que, como hoy, cae una bomba a un mercado donde inocentes con su apoyo mueren.
Y si esto les vale para eso, que les valga para eso.
.
.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)* Si esta noche les vale para liberar la conciencia en el fondo, yo seré de los que crea que bienvenido sea haber estado discutiendo hasta las doce de la noche, si ese disimulo algunos de ustedes les permite dormir, porque no creo que les permita dormir ni lo que han hecho, ni lo que han dicho a lo largo del día de hoy, ni lo que está escrito en ese informe, no creo que se les permita.
Y si alguno duerme entonces, si alguno duerme, es que no han visto la botella ni medio vacía, ni medio llena, es que han visto sin problema de conciencia la botella, la han visto sin problema de conciencia.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*.
Es que no hay ya por dónde cogerles.
Y si es así, de verdad, que las urnas les pongan donde se merecen por su comportamiento, por su política, por sus cuentas y por lo que han hecho con el patrimonio de todos los valencianos.

Nada más y muchas gracias.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Perelló.

Té la paraula, per a rèplica, el senyor Costa.

 

**El senyor Costa Climent:**

Muchas gracias, señora presidenta.

Miren, señores de la oposición, yo no sé dónde estará la señora Moreno, pero sí que sé dónde están los diputados y parlamentarios de este grupo, en la Cámara, trabajando y aprobando leyes, como es nuestra obligación, sí que lo sé*.
(Remors)* Y el único surrealismo que puede haber aquí, señor Perelló, es el que usted ha intentado hacer con la patochada política que acaba de exponernos aquí.
En este grupo todos tenemos las manos muy limpias, todos, y por mucho cartelito que se ponga, no serán capaces de defender tanto la paz como nuestros compañeros y los suyos en el País Vasco.
Y la única, la única traición que hay aquí es la del oportunismo de ustedes que no buscan apoyar a las víctimas sino buscar una nueva víctima, este caso política, que es la de este grupo parlamentario y la de este gobierno, y esa no la van a conseguir, señor Perelló y esa no la van a conseguir.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

Y, además, mire, es verdad, es la primera vez que han votado en contra del informe de la Sindicatura de Cuentas.
Y lo han votado, porque tienen muy claro que lo que han estado diciendo durante todos estos meses, apoyándose en el informe, porque han dicho: es que el informe demuestra que han metido la mano, que cometen irregularidades, que la caja está vacía, que aquí hay que bajar la persiana.
Han demostrado, rechazando este informe, que todo lo que decían era mentira.
Y ser honrado, señor Perelló, es también decir la verdad.
¡Y ustedes no la dicen, señor Perelló, y ustedes no la dicen!
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

Pero, además, fíjese usted.
Acaban de escribir el capítulo más negro en la historia de este Parlamento con la Sindicatura de Cuentas.
Ustedes no se dan cuenta que este informe no es que apoye o rechace una gestión, este informe es el trabajo de un grupo de profesionales, de seis equipos de auditoría, de más de 60 personas que han estado trabajando durante seis meses, recabando información de todas las consellerias.
Ustedes han rechazado el trabajo de esos funcionarios que durante muchos meses han estado haciendo un esfuerzo importante para que ustedes tengan un documento y puedan discutir diciendo falsedades sobre este gobierno y que puedan hacer uso de ese documento.
Y ustedes han rechazado el trabajo de esos funcionarios capacitados y cualificados.
Y eso no lo había hecho nunca nadie.
Porque si hay que defender a la Sindicatura lo haremos en la oposición y en el gobierno, cosa que ustedes no han sabido hacer.
*(Veus: " ¡Muy bien!
".
Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

Pero además de eso, fíjese usted, ¿sabe por qué lo han rechazado?
Porque en cuanto hay una institución pública en esta comunidad, en este país, que les quita la razón, ustedes cargan contra ella; si hay alguien que se opone a ustedes, ustedes cargan contra ella; si algo no les gusta, ustedes lo intentan romper.
No les importa colgarse el cartelito, la proclama, lo que no quieren lo arrasan.
Y aquí tendrán a este grupo parlamentario defendiendo la Sindicatura, defendiendo la gestión, sabiendo que nosotros, por mucho que empujen, por mucho que intenten arrasar, estaremos aquí defendiendo los intereses de los valencianos, aunque a ustedes les pese.

Muchas gracias.
(*Veus: "¡Muy bien!
".
Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Costa.

Té la paraula el senyor Perelló per a rèplica.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

 

Señor Costa, seguramente por juventud, por la tarde o por la noche, no se acuerda usted que el cuestionamiento más grande que se hace en este país de algunos técnicos o funcionarios es el que hizo su partido no aceptando la victoria de un partido en las elecciones generales en su momento y estando hasta última hora de la noche queriéndolo asumir.
*(Veus: "¡Muy bien!
".
Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)* Seguramente.

A partir de ahí, señor Costa, tanto le confunde a usted la noche que ya cree que hemos votado, y no hemos votado, señor Costa, todavía.
Vamos a votar.
*(Remors)* Vamos a votar.
Pero vamos a votar con la dignidad.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories.
.
.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

 

.
.
.
que hemos votado toda la vida en esta Cámara.

Que usted venga a decirme que es un grupo que trabaja.
.
.
ustedes han estado hoy aquí no diré que de cuerpo presente, por no ofender, pero sí presentes sólo de cuerpo.
Porque no se han dignado en contestar a ningún diputado y han hecho de un orden del día impuesto, de un debate cercenado y de un autoritarismo permanente de su partido en este debate la mecánica diaria para, además, rechazar y despreciar a quienes desde aquí han trabajado.
.
.
no contestando.
¡Que es peor que irse de la institución!
Porque así se comen el pan y se cagan en el morral, y perdónenme la expresión.

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Perelló.
.
.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

 

La doble moral llevada a sus últimos extremos.
Ustedes han despreciado esta Cámara permanentemente no respondiendo.
*(Remors)* Y ahora vienen aquí a contarme a mí, a mis años y a estas horas de la noche, una coplilla retorcida que no pienso soportarle, porque no tiene ningún sostén.
Porque lo que no le puedo permitir, lo que no le puedo permitir es que coja usted a los funcionarios de la Sindicatura y se los ponga encima como un edredón para taspar sus vergüenzas.

Aquí estamos votando no a lo que dice ese informe, a cómo se ha elaborado un informe, porque un informe de cuentas que oculta los cientos de miles de millones de las empresas públicas.
.
.
¿usted se lo aguantaría de un gobierno socialista, señor Costa?
¿Usted estaría de acuerdo?
Lo digo por si acaso ganamos, que no se le ocurra chistar si no lo damos.

Porque si usted ve normal que cientos de miles de millones, con adjudicaciones absolutamente de pelotazo, para familias que ya las verá, que las verá.
¿Sabe por qué?
No por ninguna lógica legal.
Porque si no se vieran, dejaríamos algunos de creer, no en la política, en la humanidad.
Si alguno no se quedara con las vergüenzas al aire, de los que hay.
.
.
metiendo la mano o no, no lo sabemos, porque ustedes cerraron la caja con llave el día en que los ciudadanos, en un gesto de de confianza en ustedes, les entregó la caja, y no la han vuelto a abrir.
Y no han entregado un contrato, y no han entregado una cuenta.

Oiga, y si está todo tan bien, ¿por qué lo esconden?
Y si estaba todo tan bien ¿por qué no informan?
Y si está todo tan claro ¿por qué lo tapan?
Nadie que tiene algo claro tiene nada que tapar.
Nadie que no tiene culpa tiene algo de que huir.
Nadie que tiene una cosa bien hecha, y no la tiene realmente mal hecho, tiene por qué defenderse.

¿Usted de qué me está acusando a mí?
¿Usted qué está diciendo?
Si quienes manipulan a los funcionarios, los amenazan, hacen listas negras, los suben a las andanas, los ponen al lado de las puertas de los lavabos por no ser leales, son ustedes.
Crean toda una mortandad de técnicos y de cerebros manipulados y malversados en la administración.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

¿Pero usted con que voz se levanta a decir eso a estas horas de la noche?
¿En el día que ya es mañana?
¿Pero usted cree que nosotros somos igual de imbéciles que algunos que todavía, todavía, ustedes quieren manipular si no se dejan?
¿O cree que somos igual de inconscientes que ustedes, que todavía nos creemos la propaganda oficial?
¿Usted cree que solo vemos Canal 9?
¿Ustedes creen que solo vemos Canal 9?
¿Realmente se creen eso?
*(Remors)* Están muy equivocados, señor Costa.

Yo no voy a hacer paño de aliviar su conciencia.
Aunque le comprendo y le digo ­y acabo como he acabado antes­, comprendo su situación y su tesitura.
Si es que tiene un mínimo de dignidad.
Porque tener hoy un mínimo de dignidad, tener un mínimo de ética, y estar callado en ese grupo, y no tener nada que decir, ni política, ni moral, ni ética, ni religiosamente, es para taparse la cara, es para taparse la cara.
, señor Costa.
Es para hacer lo que estaba haciendo usted hace un momento cuando yo le miraba: taparse la cara.
*(Remors)*

Por tanto, no se levante, consuma el tema que tenga que consumir.
Pero ni abuse de ponerse los funcionarios encima para tapar sus vergüenzas, ni venga a decir que nosotros no asumimos las instituciones, porque instituciones por las que usted se pasea nos ha costado muchas gotas de sudor y alguna vez sangre para que usted las pueda disfrutar, y en algún caso malversar.

Y a usted también, y a usted, y a usted, y a usted y a aquel.
A alguno quizá no.
A todos.
Desde aquí se lo digo.
Sí, sí, sí, sí señor.
Lo que pasa en que no tienen costumbre que se lo digan.
Y me he puesto aquí precisamente para decirles esto, para verles frente a frente, porque ahí *(la trona)* les veo de lado.
Y tenía ganas de acabar estas Cortes diciéndoles lo que pienso ¡frente a frente!
, en un momento como este, de falta de ética, de falta de coherencia y honestidad.

Pero les digo una cosa.
Si toda esta mofa que hacen les vale para aliviarse esta noche.
.
.
que les aproveche, señores.
*(Veus: "¡Muy bien!
".
Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Perelló.

Senyories, votació.
.
.

Per a què demana la paraula, senyor Oltra?

 

 

**El senyor Oltra Soler:**

 

Entenc que han sigut rebatuts els meus arguments per part del portaveu del Partit Popular.
*(Remors)*

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Oltra, no correspon la paraula ara, no correspon, senyor Oltra.

 

*(Diputats d'un sector de la Cambra criden: "¡Manos-arriba, esto-es-un-atraco!
")*

 

Señorías, llamo al orden al Grupo Parlamentario Socialista.

Senyories, correspon la votació del dictamen de la Comisió d'Economía Pressupostos i Hisenda sobre l'Informe de Fiscalització dels Comptes Generals de la Generalitat Valenciana de l'ejercici 2001.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és 36 vots a favor, 27 en contra, cap abstenció.
Queda aprovat el dictamen de la Comisió d'Economía Pressupostos i Hisenda sobre l'Informe de Fiscalització dels Comptes Generals de la Generalitat Valenciana de l'ejercici 2001.

Senyories, se suspén la sessió.
Es reprendrà demà a les deu del matí.

*(Se suspén la sessió a les 0 hores i 11 minuts del dia 27 de març)*