DS-154%20macro.html





Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 19 de desembre de 2014.
Comença la sessió a les 10 hores i 4 minuts.
Presideix el president de les Corts Valencianes, senyor Alejandro Font de Mora Turón.
Sessió plenària número 88.
Quarta i darrera reunió.

Proposta de proposició de llei del servei públic de Radiotelevisió Valenciana, presentada per la Comissió Promotora de la Iniciativa Legislativa Popular (RE número 80.
730, BOC número 283).
Criteri del Consell (RE número 100.
040, BOC número 290)

El senyor president:

Quint punt de l'ordre del dia: presa en consideració de la Proposta de proposició de Llei del servei públic de Radiotelevisió Valenciana, presentada per la Comissió Promotora de la Iniciativa Legislativa Popular.

En primer lloc, i d'acord amb l'article 19 i l'article 5.
1.
b de la Llei 5/1993 -senyories, pregue silenci-, de la Llei 5/1993, de 27 de desembre, reguladora de la iniciativa legislativa popular a la Comunitat Valenciana, el secretari primer farà lectura de la memòria de la comissió promotora.

El senyor secretari primer té la paraula.

El senyor secretari primer:

Moltes gràcies, senyor president.

Iniciativa legislativa popular, Proposició de llei del servei públic de Radiotelevisió Valenciana, memòria:

1.
Necessitat d'una ràdio i una televisió en valencià: a) la difusió del valencià; b) vertebració de la societat valenciana; c) informació veraç, de proximitat i en valencià; d) impulsora del sector valencià audiovisual; e) la nostra cultura al món: guardians del patrimoni audiovisual; f) difusió del valencià i de la nostra cultura a la nova societat de la informació.
2.
Els plantejaments de la llei.
3.
Conclusions.

1.
Necessitat d'una ràdio i una televisió públiques en valencià.

Els valencians necessitem uns mitjans de comunicació que difonguen la nostra llengua, ens informen, promoguen els nostres costums i la nostra idiosincràsia com a poble, però també volem tenir una indústria potent en aquest sector.
A més a més, els qui signem i promovem aquesta iniciativa reclamem el nostre dret, i el dret de les generacions futures, a la conservació del patrimoni audiovisual valencià.

Els ciutadans i les ciutadanes valencians que promovem aquesta iniciativa, el comité d'empresa de Radiotelevisió Valenciana i les entitats que li donen suport, considerem oportú que Les Corts tornen a dotar el poble valencià d'un servei públic que done suport al dret dels valencians a rebre i difondre informacions i idees en la nostra llengua.

Demanem a les Corts que donen efectivitat a aquest dret mitjançant la creació d'una ràdio i una televisió públiques que difonguen la nostra llengua, ens ajuden a vertebrar-nos com a societat, informen veraçment en valencià, creen un potent sector audiovisual, conserven el patrimoni audiovisual dels valencians i lideren l'ús del valencià en les noves tecnologies.

La difusió del valencià.
Els valencians som l'única comunitat autònoma de l'estat espanyol que, tenint llengua pròpia, no té un servei públic de ràdio i televisió en la seua llengua.

Els serveis públics satisfan objectius d'interés general, necessitats fonamentals i estratègiques per a la ciutadania que no són rendibles d'acord amb una lògica de mercat però que sí ho són -i molt- des del punt de vista de la dignitat humana, l'interés social, la democràcia i el desenvolupament cultural.

La comunicació és un d'aquests àmbits estratègics, no debades, fins i tot, la mateixa Declaració universal del drets humans així ho reconeix.
Igual com l'educació o la sanitat, la comunicació és un espai fonamental per al benestar de les persones i, sobretot, clau per tal de poder exercir com a veritables ciutadans d'un país democràtic.

En aquest sentit, els mitjans audiovisuals esdevenen una eina bàsica -segurament la més important- per fer realitat l'accés de les persones a la comunicació i a la informació.
Per això, aquesta possibilitat d'accedir als coneixements no pot quedar solament en mans d'actors moguts per l'interés econòmic privat, l'administració pública ha d'assumir les seues responsabilitats i blindar àmbits de comunicació al marge de la lògica de mercat.

És necessari que tota eixa informació i entreteniment es comunique en la llengua dels valencians.
Actualment, en l'oferta de televisió i ràdio, no hi trobem cap mitjà que s'expressa íntegrament en valencià i que done uns continguts amb qualitat.
Això provoca una clara discriminació del poble valencià respecte dels altres ciutadans de l'estat espanyol i situa la llengua en un estat de feblesa.

Vertebració de la societat valenciana.
L'existència d'una ràdio i una televisió públiques són vitals per a establir lligams i difondre coneixements de la diversitat dels valencians, vertebren el nostre poble, promouen la nostra llengua i, a més a més, amb les noves tecnologies ens projecten al món.
Amb l'absència d'una radiotelevisió pública en valencià no tenim cap mitjà que s'ocupe de la nostra idiosincràsia.

Sense mitjans de comunicació públics i de proximitat no disposarem mai d'un imaginari col·lectiu propi fidel a allò que realment som, ja que quedarà en mans dels operadors privats i aliens al nostre fet diferencial.
El funcionament del mercat afavorix sempre les cultures més fortes, i les minoritàries, com ara la nostra, necessiten una protecció en el camp de la comunicació que no es pot fer si no es disposa de referents potents de titularitat pública.

Els mitjans públics han de pensar-se i fer-se per als ciutadans i no per als consumidors i, en aquest sentit, han de ser expressió de la nostra realitat com a poble i d'una manera particular de mirar al món amb les nostres pròpies claus.
Un poble que deixa els mitjans en mans del mercat és un poble orfe, hipotecat, que mai no podrà dirigir el seu futur.

Informació veraç, de proximitat i en valencià.
Els valencians tenim una gran carència en l'actualitat: no rebem la informació en la nostra llengua.

No descobrim res de nou si afirmem que els mitjans audiovisuals són el major i més potent instrument de masses per a enfortir i, al mateix temps, posicionar la nostra llengua i la nostra cultura en el món.
Són l'eina més important que podrem tenir per cohesionar social i culturalment la Comunitat Valenciana, així com també l'única via perquè el ciutadà puga disposar d'informació de proximitat no condicionada per interessos privats.

La ràdio i televisió valenciana de titularitat pública no han de tenir un rol subsidiari ni una actitud acomplexada respecte dels operadors privats, justament al contrari.
Els mitjans públics han d'assumir un paper protagonista i una penetració social important per tal de poder complir els objectius del mateix servei públic i ser d'utilitat social.
Eixe ha de ser el nord de la seua activitat.
Les programacions han de ser generalistes però capaces de compaginar la qualitat dels formats amb un bon seguiment per part de l'audiència.

La pluralitat i la diversitat són elements imprescindibles per al funcionament d'una democràcia i en els mitjans audiovisuals aquests principis han de fer-se realitat.
Un repte pendent és avançar en reformes legals encaminades a garantir de forma efectiva aquesta obligatòria pluralitat.
Només a partir d'una oferta plural, protagonitzada per la mateixa ciutadania, es pot arribar a la diversitat que ha de caracteritzar obligatòriament un règim democràtic.

Una ràdio i una televisió públiques han de ser palanques de modernització, espills de la diversitat social, de la diversitat política, així com també de la possibilitat de qüestionar els valors dominants per assegurar l'adaptació a les transformacions socials que mai deixen de produir-se.

Els mitjans de comunicació són el terreny en el qual es juga la política democràtica, i si els mitjans no són representatius de la pluralitat social el joc polític està manipulat.
Davant d'aquesta situació, els poders públics no poden romandre inactius.

Els continguts dels mitjans públics s'han de caracteritzar per un tractament informatiu independent i plural, per no fugir dels temes complexos i per una aposta de creativitat i innovació.
Fomentar la participació i el pensament crític, així com també l'equilibri territorial i defensar els valors democràtics són unes altres responsabilitats indefugibles de la ràdio i televisió públiques.

Impulsora del sector audiovisual valencià.
La creació d'una ràdio i una televisió públiques no afecta només el tarannà social d'un poble sinó també el seu teixit laboral i econòmic.
Una radiotelevisió pública ben estructurada ha de convertir-se en el motor d'un sector audiovisual potent que genere llocs de treball i cree una indústria sanejada al seu voltant.

La diversitat en els mitjans de comunicació es procura des d'un doble vessant: d'una banda, facilitant la constant ampliació dels canals existents i, d'una altra, amb la intervenció pública i la regulació del mercat.
Aquest segon és imprescindible i, si no és dóna, la diversitat és falsa, és una diversitat en mans dels poderosos.
El mercat no atén les diferents necessitats culturals i informatives del conjunt de grups socials, per tant és necessari introduir mecanismes de compensació i equilibri.

Les telecomunicacions són infraestructures d'interés estratègic.
En un altre temps, eren les limitacions tècniques les que justificaven la intervenció dels poders públics en el terreny dels mitjans audiovisuals; ara no, ara l'univers de la comunicació audiovisual és immens i, per tant, allò que realment dóna sentit al servei públic en aquest camp són qüestions de tipus social i polític, com ara la necessitat de fomentar la cohesió social, col·laborar en la formació permanent de les persones, defensar la diversitat cultural i el respecte a les minories, garantir una informació lliure, veraç i independent, facilitar l'accés ciutadà a productes de qualitat i innovadors o generar espais de debat plural.

La responsabilitat de la iniciativa pública rau a posar els mitjans públics al servei del desenvolupament democràtic i del benestar social que no pot garantir-se des del mercat, ser el contrapés plural dels processos de concentració controlats pels grans poders econòmics, facilitar la participació ciutadana i garantir la igualtat en l'accés als serveis i béns de la cultura.

La nostra cultura al món: guardians del patrimoni audiovisual.
L'extinta Radiotelevisió Valenciana ens va deixar un patrimoni audiovisual de més de vint-i-quatre anys de treball; en ell hi ha part de la nostra història i de la nostra forma de ser.
És vital el correcte manteniment d'un material que necessita un tractament diferent i que corre el perill de deteriorament si no es realitza mitjançant professionals especialitzats.
El departament de documentació d'una radiotelevisió pública és un patrimoni col·lectiu del poble valencià.
L'herència, el llegat de Radiotelevisió Valenciana s'ha de mantenir viu i en condicions de conservació que permeten consultar-lo i utilitzar-lo en una nova ràdio i televisió públiques i en valencià.

Difusió del valencià i la nostra cultura en la nova societat de la informació.
Ara som davant d'un respecte i no podem perdre l'oportunitat que ens oferix el desenvolupament vertiginós de les noves tecnologies.
L'administració pública ha d'actuar de motor de la creació d'infraestructures que permeten l'ús eficient de les noves tecnologies, no podem quedar al marge de la societat de la informació.
Els mitjans públics han de ser l'impuls bàsic en aquest procés de modernització que ha revolucionat -i ho farà més encara- la forma de comunicar-se entre les persones.
L'era digital comporta oportunitats i riscos; oportunitats de multiplicar la forma d'accedir a la informació però també riscos de concentració i desequilibri.

En aquests temps d'allau de dades i sobreinformació, els operadors públics també tenen un paper que no farà ningú més: ser capaços de guiar el ciutadà entre l'immens volum d'informació cap a allò que puga ser del seu interés i li puga ser socialment i culturalment útil.

La ràdio i televisió pública han de complir un paper de lideratge en la societat de la informació, encara que la capacitat de produir i distribuir continguts estiga a l'abast de més actors que mai.

En aquest sentit, calen reformes normatives que adeqüen les lleis als canvis que s'han anat produint en la realitat audiovisual, calen noves formes de definició de continguts, noves formes de finançament estable, noves formes de control, nous mecanismes de participació i noves maneres d'encaixar els mitjans públics amb la indústria audiovisual valenciana que, per força, ha de créixer i reforçar-se.

Vivim un moment transcendental, passem una etapa complexa de crisi perquè el que coneixíem ja no servix, i ningú no sap què resultarà de tots els canvis que, com en una tempesta perfecta, cauen dia darrere dia sobre nosaltres.
Res està definit, tot és obert.
És el moment de ser atrevits i valents.
Les novetats tecnològiques ens faciliten aprofundir en la democràcia comunicativa i donen peu a una participació ciutadana que mai no ens haguérem pogut imaginar, i ho hem d'aprofitar.
Els mercats són conscients i s'hi dediquen a fons, els poders públics no poden restar-ne al marge, les persones no es poden quedar fora del que passa ni assumir el simple paper d'espectadors.
Cal aprendre del passat, no repetir els errors.
El futur és a les nostres mans i s'ha d'escriure.

Els plantejaments de la llei.
Davant la complexa situació esmentada i les necessitats socials, culturals i lingüístiques exposades, el comité d'empresa de Radiotelevisió Valenciana, les entitats i organitzacions impulsores d'aquesta iniciativa legislativa popular, junt amb els ciutadans que amb la seua signatura han fet palés el seu suport presenten la Proposició de llei del servei públic de Radiotelevisió Valenciana, redactada segons el text que s'adjunta per tal de ser presentada pel procediment d'iniciativa legislativa popular.

Amb questa llei és pretén conscienciar el poble valencià de la gran pèrdua que ha significat el tancament de Radiotelevisió Valenciana per a la nostra cultura i la nostra llengua, i posar especialment relleu en la necessitat de conservar i protegir els arxius audiovisuals d'aquesta casa com a patrimoni cultural del nostre poble; posar de manifest la necessitat que existisca una ràdio i televisió pública en valencià, plural i de qualitat, gestionada com a servei públic, ja que aquesta és l'única fórmula per a garantir els continguts i les funcions socials i democràtiques que els mitjans de comunicació privats no assumixen per la seua falta de rendibilitat econòmica; reclamar als poders públics que donen contingut al dret dels valencians a rebre i difondre la informació i idees de la seua llengua, tot seguint els criteris i indicacions establits en aquesta proposició; recordar als poders públics l'existència prèvia d'un patrimoni material, però sobretot humà, altament qualificat, que pot servir com a base sòlida per a l'impuls del nou servei públic, així com recordar l'existència i la interdependència del sector audiovisual i tecnològic valencià amb un nombre de llocs de treball considerable.

L'articulat de la llei es dividix en tres títols amb el següent contingut:

El títol I se centra en establir l'objecte de la llei i els drets dels valencians en els quals es fonamenta per tal d'exigir als poders públics valencians la seua actuació.

El títol II, per una altra banda, se centra en desenvolupar el contingut del servei públic de ràdio i televisió valenciana amb les seues característiques i les funcions que ha de complir aquest servei per donar resposta a les necessitats de la societat valenciana i, concretament, a les exigències de qui els presenta aquesta iniciativa legislativa popular.

Finalment, el títol III establix les obligacions que adquirix el Consell per fer efectiva aquesta llei, concretament se li dóna un termini de sis mesos per a presentar un projecte de llei que done contingut als drets que conté la present proposició, projecte de llei en el qual s'hauran d'implicar totes aquelles persones dels sectors vinculats a la nova societat de la informació.

A més a més, la present iniciativa legislativa popular atribuïx una sèrie de funcions a les Corts Valencianes, entre les quals s'inclou la redacció d'una proposició de llei amb la mateixa finalitat en cas que el Consell no n'haguera presentat cap dins del termini.

Conclusions.
Per les raons fins ara exposades, els valencians i les valencianes, conscients de la necessitat de garantir la continuïtat de la llengua, la cultura i la història, i per tal de tenir un espai públic democràtic i plural, presentem la proposició de llei que s'acompanya.
Aquesta proposició de llei és una crida al seny i a les conseqüències socials en un tema de tots i de totes que exigix mostrar la nostra determinació que una decisió política, però sobretot econòmica, no pot tancar i fondre en negre tants anys de treball i d'evolució.

Que una majoria parlamentària no pot deixar sense veu al seu poble, ni privar-lo del dret a rebre tot tipus d'informació en la seua llengua, ni del dret a veure als seus televisors i sentir a les ràdios les representacions de la seua identitat com a poble, de la seua idiosincràsia.

No és admissible l'actuació dels nostres governants que, donant l'esquena al seu poble, han decidit privar-lo dels seus drets i deixar-lo com únic territori de l'estat espanyol amb una llengua diferent al castellà que no té mitjans de comunicació que els representen i l'informen.
No és admissible la doble moral de voler defensar el valencià i per darrere privar la societat valenciana d'un dels mitjans de difusió de la llengua i la cultura que millor arriba als ciutadans.

Són molts els que així ho pensem, i per això esperem que Les Corts aproven i doten de contingut aquesta iniciativa legislativa popular per tal de donar resposta a les demandes del poble valencià.

El senyor president:

Gràcies, senyor secretari.

A continuació, i d'acord amb l'article 125.
5 del Reglament de Les Corts, es llegirà el criteri del Consell.
Té la paraula el senyor secretari primer.

El senyor secretari primer:

José Ciscar Bolufer, conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua, i secretari del Consell, certifique que el Consell, en la reunió del 14 de novembre de 2014 va adoptar l'acord següent:

«La comissió promotora de la iniciativa legislativa popular constituïda per mitjà d'escriptura pública, atorgada davant del notari en data 27 de gener de 2014, va presentar davant de Les Corts la proposta del text articulat de la Proposició de llei del servei públic de Radiotelevisió Valenciana, acompanyada d'una exposició de motius i de la memòria requerida per l'article 5 de la Llei 5/1933, del 27 de desembre, de La Generalitat, reguladora de la iniciativa legislativa popular de la Comunitat Valenciana.

»La Mesa de Les Corts, en la reunió del dia 28 d'octubre de 2014, vist el certificat elevat per la Junta Electoral de la Comunitat Valenciana, que acredita que ha superat el requisit mínim de les 50.
000 firmes vàlides, va ordenar la publicació de la proposició de llei en el Butlletí Oficial de Les Corts.

»La referida proposició consta de set articles, agrupats en tres títols, una disposició addicional, una disposició derogatòria i dos disposicions finals.

»L'article primer concreta l'objecte de la llei, i els articles 2 i 3 es referixen respectivament al dret a l'ús i foment del valencià, i al foment del patrimoni cultural i ambiental valencià.

»Per la seua banda, l'article 4 arreplega l'obligació per La Generalitat de crear i mantindre un servei públic de ràdio i televisió.
L'article sext establix que el Consell presentarà en el termini de sis mesos un projecte de llei que done contingut als drets col·lectius referits a la proposició de llei i que s'ajusta als principis i objectius.
L'article 7 disposa que, transcorregut l'anterior termini sense que el Consell presente el projecte de llei, seran Les Corts les que escometran la redacció d'una proposició de llei amb la mateixa finalitat.

»Una vegada revisat el contingut de la proposició de llei, el Consell vol manifestar en primer lloc el seu profund respecte a l'exercici de la iniciativa legislativa popular, que permet la participació del titular de la sobirania en la tasca d'elaboració de les normes.
No obstant això, les circumstàncies que van portar a prendre la decisió del tancament de Radiotelevisió Valenciana, SAU, fa un any, en defensa dels interessos generals, continuen sent les mateixes.
Està en curs el procés de liquidació de l'extinta entitat pública de Radiotelevisió Valenciana i de la mercantil Radiotelevisió Valenciana, SAU, que es va constituir seguint els criteris marcats per la Llei 3/2012, del 20 de juliol, de La Generalitat, i en estos moments inclús compartint bona part dels arguments que s'arrepleguen en la memòria de la iniciativa i en l'exposició de motius del text articulat, no cal exigir més impostos als ciutadans i ciutadanes de la Comunitat Valenciana amb què poder finançar una nova televisió pública.

»Sense perjuí de l'anterior, i ja que es tracta d'una iniciativa legislativa popular, avalada per un conjunt ampli de ciutadans i ciutadanes, el Consell considera convenient que la proposta normativa es tramite i debata en Les Corts.

»Per això, i a proposta del president de La Generalitat, el Consell acorda manifestar a Les Corts la seua conformitat a la tramitació de la Proposició de llei del servei públic de Radiotelevisió Valenciana.

»Perquè conste i tinga l'efecte corresponent, expedixc la present certificació a València, 14 de novembre de 2014.
»

El senyor president:

Gràcies, senyor secretari.

Per acord dels quatre grups parlamentaris, hi haurà una intervenció per a fixar la posició de cadascú per un temps de set minuts i posteriorment, si escau, rèpliques de tres minuts.

En primer lloc, té la paraula en representació del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, l'il·lustre diputat Ignacio Blanco.

El senyor Blanco Giner:

«No teniu vergonya!
No teniu vergonya!
No teniu vergonya!
» Eixe va ser el crit -recorden, senyories?
- que va rebotar per les parets d'este hemicicle, que va omplir-lo d'indignació, i també de dignitat, quan vostés premeren el botó per a tancar Radiotelevisió Valenciana, després d'una decisió personal, injusta, antieconòmica i autoritària del senyor Fabra, que hui no ens acompanya.
Ell continua sense tenir vergonya.
Vostés no escoltaren la ciutadania, que es va manifestar als carrers de les principals ciutats del país.
Vostés no escoltaren les organitzacions de tot tipus, les institucions de la Generalitat valenciana.
Vostés representaren aquell dia el pitjor de la nostra societat.

Un any després, alguns dels mateixos convidats que començaren amb aquell crit ens acompanyen representant el millor de la societat valenciana, representant l'esforç de vora noranta mil persones, l'esforç d'entitats cíviques, d'universitats, de persones i de personalitats que han posat el seu prestigi per la causa dels treballadors i les treballadores de Radiotelevisió Valenciana que s'han mobilitzat en defensa dels nostres drets, dels drets de tota la ciutadania.

Senyories del PP, vostés van fondre a negre les nostres pantalles.
Negre és el seu futur.

Però s'obri un raig d'esperança, de fer de la necessitat, oportunitat.
Perquè necessitem fer efectiu el dret a la llibertat d'expressió que consagra l'article 20 de la Constitució espanyola, i que va estar vulnerat durant vint anys de censura i manipulació informativa per vostés.

El dret d'informació, que en estos moments no tenim al País Valencià.
Hi ha una apagada informativa terrible sobre el que ens passa als valencians i a les valencianes.
El pluralisme polític i social que diu l'article 9 de la mateixa Constitució, i que un règim de partit únic, que s'ha comportat almenys com si fóra un règim de partit únic també ha estat vulnerat constantment.

El dret a conéixer i a usar el valencià, la nostra llengua pròpia.
Ho diu la Constitució, ho diu l'article 6 de l'Estatut d'autonomia.
I ara per ara som l'única comunitat autònoma de l'estat amb llengua pròpia i sense mitjans de comunicació públics.

L'ILP és un primer pas per a recuperar eixos drets, però nosaltres, estes Corts, també hem de fer la nostra tasca.
Evidentment no podrà retornar-nos els nostres drets aquell que ens els ha furtat.
No podrà ser un Consell hui absent.
On estan?
On estan els consellers?
On està el president de la Generalitat valenciana?

Qui podrà retornar-nos els nostres drets efectivament serà una nova majoria, una nova majoria d'estes Corts, una majoria democràtica, una majoria plural, una majoria decent, senyories.
Una majoria que crega en l'autogovern i en la identitat del poble valencià.
Una majoria que crega en la nostra cultura i en la nostra llengua.
Una majoria que done llum a un govern decent, compromés amb el seu poble.

El senyor Fabra.
.
.

El senyor president:

Señor Castelló, le ruego, le ruego señor Castelló respete la intervención del diputado.

Señor Castelló, le llamo al orden por primera vez.
Continue, senyor diputat.

El senyor Blanco Giner:

El senyor Fabra no té legitimitat.
És més, no té ni autoritat dins del seu partit.
Com va a tindre-la en la presidència de la Generalitat valenciana?
Però estes Corts sí poden fer alguna cosa per a recuperar eixos drets.
Poden votar esta ILP.
Hui i el proper dia que torne a ser debatuda en estes Corts.
Aprovar-la íntegrament perquè en sis mesos el Consell, el nou Consell decent, compromés amb el poble, que crega en l'autogovern, en la llengua i en la cultura, presente un nou projecte de llei, per a tindre una norma que empare l'efectivitat dels nostres drets, que promoga la posada en marxa d'uns nous mitjans de comunicació públics, que han de ser plurals, en valencià i de qualitat.

Ja ho vaig dir quan va comparéixer el representant de la comissió promotora.
Hi ha pressa, molta pressa, perquè cada dia que passa continuem sense mitjans de comunicació públics en la nostra llengua.
I cada dia que passa el cost de la reobertura en termes econòmics i també logístics pot ser superior.
I per tant, no pergam el temps.
Fem la nostra tasca.

La ciutadania ens ha reptat.
La ciutadania ens porta ací la nostra obligació, el nostre deure.
Com als seus representants, hem de complir-ho.

Senyories del Partit Popular, hui sembla que vostés van a votar a favor.
Han recuperat una miqueta la vergonya, no així el senyor Fabra i els consellers, no els més de cinquanta diputats que van prémer el botó fa un any, però sí els quaranta i escaig que estan ací.
Vull pensar que han recuperat una miqueta la vergonya.
No la perguen definitivament, no la tornen a perdre quan es debata en estes Corts aquesta proposició de llei que és de la societat, de la societat valenciana que s'ha mobilitzat en defensa dels seus drets.
Fem possible tots i totes retornar-li al poble, al poble valencià, allò que és del poble, allò que vostés, ara fa un any, en un dia d'infaust record, li van furtar.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gràcies, senyor Blanco.

En representació del Grup Parlamentari Compromís, el senyor il·lustre diputat Enric Morera té la paraula.
Per favor, senyories, senyor Blanco, retorne per favor al seu escó.
Retorne al seu escó, senyor Blanco, per favor.
A vore si podem tindre un desenrotllament de la sessió d'acord amb els usos parlamentaris habituals.

Senyor Morera, té vosté la paraula.

El senyor Morera Català:

Molt bé.
Moltes gràcies, senyor president.

Primer que res, des del Grup Parlamentari Compromís volem congratular-nos que tenim una gran societat civil.
Tenim una societat civil madura, important, que hui tenim una representació de la societat civil, l'autèntica, ací, a casa nostra, que ha estat capaç de reunir més de noranta mil signatures per a recuperar un servei públic de qualitat.
Moltes gràcies pel seu treball (aplaudiments), per esta ILP que mos fa hui reunir-mos ací.

El senyor president:

Pregue als invitats que prenguen seient, i recorden que no se pot fer cap manifestació de cap tipus en la tribuna.
(Remors) Senyories, senyories, senyories.
.
.
I a l'intervinent li pregue que es dirigixca a la cambra.
Anem a fer complir el reglament per tots els costats, senyories, per tots els costats, mentres esta presidència l'ocupe un servidor.
Continue, senyoria.

El senyor Morera Català:

Senyor president, crec que tots estem orgullosos i orgulloses de tindre una societat civil potent que ha estat capaç de reunir 90.
000 signatures, 90.
000 voluntats per a recuperar un servei públic que el 29 de novembre va estar liquidat pel vot majoritari del Partit Popular.
I hui ens trobem ací per vore si ho podem recuperar i ho podem recuperar en les millors condicions.
Han fallat moltes coses, però vull fer una intervenció propositiva, positiva, per a recuperar allò que alguns ens van furtar, i per a posar en marxa el servei públic.
Perquè el que anima la gent que vam signar -per desgràcia ni el president Fabra i els membres del Consell van signar esta ILP-, el que ens anima és a recuperar el consens, a recuperar el trellat, a recuperar el nostre servei públic de Radiotelevisió Valenciana per l'exposició de motius que s'acaba de parlar.
I el representant dels intervinents, el senyor Antonio Montiel, ens va dir a tots nosaltres que va ser la incapacitat per a exercir el diàleg i la falta d'habilitat per a construir consensos el que ens va privar als valencians de tindre este servei públic.

¿Volem recuperar consensos i volem recuperar el servei públic?
Doncs, senyories, és molt senzill, si volem, podem; si volem, podem tindre ràpidament en el mes de gener, de febrer, el servei públic de Radiotelevisió Valenciana, si n'hi ha voluntat política i els interessa, i ens interessa a tots, els grups de l'oposició estarem d'acord perquè estem en molta sintonia, en total sintonia amb el que se'ns planteja des de la societat civil.
El que cal vore és si el Partit Popular rectifica.

No facen cas a un president que ens porta al desastre, que està fent-se perdonar, que vol ser nomenat a dit des de Madrid, que en un pronto -vullc pensar que va ser un pronto- els va portar a vostés -i m'ho han dit alguns, vostés, personalment-, els va portar a una decisió injusta, negativa, poc intel·ligent.

Allò que és intel·ligent en estos moments és que el Grup Parlamentari Popular done passos en el sentit de recuperar el servei públic, seria la decisió més intel·ligent, reconciliaria al nostre poble, donaria viabilitat financera a la Generalitat valenciana; ¿per què no han pogut tancar vostés el servei públic?
, perquè ja els van dir que els bancs, dels 1.
300 milions d'euros de les diferents ampliacions de capital, els han demanat que els paguen amb cash, ràpidament, i per això no es pot liquidar.

I, per tant, la viabilitat econòmica és dir ara que no volem continuar la liquidació i que volem recuperar el servei públic, tècnicament és viable, és econòmicament la millor solució, i els diré per què, ¿vostés han pensat el que suposarà la resolució judicial contrària al tancament de Radiotelevisió Valenciana?
, ¿vostés ho han pensat?
, ¿vostés entenen el que suposarà dir «no» a l'extinció dels contractes laborals que vostés volen extingir i n'hi ha un ERO d'extinció que està en l'Audiència Nacional?
Al voltant de 55 milions en salaris de tramitació i en seguretat social, i eixe procés pot durar alguns anys.

Vostés, ara, volen -i tots volem i anem a aprovar- que es tramite una ILP a través d'un projecte de llei, una proposició de llei, i ¡açò pot durar molts anys!
, ja ho van fer vostés quan la llei de l'horta, la iniciativa legislatura popular, ens van dir que això ja ho faria el Consell i es van negar que es tramitara, ¡han passat dotze anys i no s'ha fet res!
¿Ens podem permetre estar altra vegada tants anys, tant de temps sense recuperar el servei públic?
¡No!
, si volem, podem, i mosatros volem perquè tècnicament i jurídicament és possible, i econòmicament, senyories del PP, és el que millor ens interessa.

Amb 14 milions d'euros podem tindre en funcionament la ràdio i la televisió valenciana prompte, ¡14 milions d'euros!
El pressupost que vostés aprovaren ahir -i que nosaltres creguem que en frau de llei perquè no estan equilibrades les despeses i els ingressos- contempla 55 milions d'euros per al tancament de la ràdio i la televisió, ¿per què no podem usar -perquè modificacions de crèdits vostés en fan contínuament- 14 milions d'euros per a posar en marxa radiotelevisió?
, ¿per què no podem obrir una negociació amb els treballadors, amb el comité d'empresa, per a redimensionar la situació?
, n'hi ha molts treballadors que no tornaran, que es jubilaran, i el comité d'empresa -em consta- està en disposició de dialogar, el que es demana, dialogar, senyories, ¡dialogar!
, recuperar el servei públic, fer viable la ràdio i la televisió.

Per altra banda, els impactes econòmics, més enllà del cost, ¿què han sigut, 144 milions?
Nosaltres calculem al voltant de 200 milions el cost d'eixa decisió seua.
Sí, sí, sí, i més de cinc mil persones en el treball.

Parlen vostés no només amb els treballadors, amb el sector audiovisual que ha fet propostes molt interessants sobre com recuperem el sector audiovisual, un element fonamental -com diu l'ILP- per a refer-nos com a poble, per a refer la nostra economia, l'economia puntera que aporta valor afegit, i n'hi ha projectes, n'hi ha projectes, ¡eixe també!
, ¡eixe també!
, ¡eixe també!
, ¡tots!
, però dialoguen, recuperem el servei públic.

Cinc mil persones han deixat de treballar, s'han perdut per falta de Radiotelevisió Valenciana, ¿quins ingressos anem a produir si no anem a tindre ingressos d'IVA, d'IRPF, d'impost de successions?
, ¿com ens anem a refer?

Necessitem la ràdio i la televisió pública valenciana, i la podem tindre si vostés volen, i la podem tindre prompte i bé, si n'hi ha diàleg, si n'hi ha negociació i si vostés deixen de danyar els interessos estratègics del poble valencià.

Eixa és la petició que hui fem ací, més enllà que aprovem l'ILP, negociació i reobertura ràpida de Radiotelevisió Valenciana.
Si volem, podem.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gràcies, senyora Morera.

En representació del Grup Parlamentari Socialista, il·lustre diputat Josep Moreno té la paraula.

El senyor Moreno Escrivà:

Senyor president.

Senyories.

Ce qu'il y a de scandaleux dans le scandale, c'est qu'on s'y habitue.
Simone de Beauvoir dia que allò més escandalós que n'hi ha a l'escàndol és que u s'acostuma.

Fiscalia Especial contra la Corrupció de la Criminalitat Organitzada, Delegació de València, als diputats Eva Martínez Ruiz i Josep Moreno Escrivà: «Per la present, els participe que s'ha interposat querella pel fiscal davant del TSJ», pel que nosaltres vam denunciar pel cas Valmor.
¡No s'acostumen, per favor (aplaudiments), no s'acostumen!

Vostés no ens tornaran cap dret, no ens els tornaran, no els van rebre per a escoltar-los i no estan hui ací perquè açò no els interessa.

El meu company Soto -pobret-, amb tota la bona fe, ahir va intentar explicar-los que vostés estan instal·lats en la política del cinisme, en la política de faltar sistemàticament a la seua paraula, a l'única paraula a la que no deurien faltar; l'enviaren vostés al rincón de pensar.
El que no saben és que al meu company Soto mai el trobaran en el rincón de robar, que és en el que vostés estan instal·lats des de fa massa temps.

Estem ací perquè un grup de ciutadans han aconseguit noranta mil signatures per a donar suport a un dret fonamental perquè la democràcia existisca, que són exactament -perquè ho sapigueu- noranta mil signatures més de les que ha aconseguit Fabra per a ser president entre els seus acòlits.
(Aplaudiments)

Els escàndols i la capacitat d'indignar-se, de la qual ens volia vacunar Simone de Beauvoir al principi i Tony Judt després, hui troben un nou escàndol: ¡el PP va prendre la paraula en el torn a favor!
, ¡tela!
, ¡tela marinera!
, el PP.
Això sols s'explica perquè si un fiscal, perdó, se m'ha contagiat, si un forense, un psiquiatra-forense dictaminara com governa aquest grup i aquest partit diria d'ells que governen con una florida ideación delirante de tipo megalómano de la realitat que ens envolta.
Ens governa el pequeño Nicolás de les autonomies.
(Rialles i aplaudiments)

Només així s'explica que vinguen ací amb una idea sorgida, probablement, d'una reunió d'un secretari autonòmic, el senyor Torró, que dia d'ells, ahí, fa a penes uns mesos, que eren uns colpistes, dia això -¿està per ací?
, ¿no està?
, no-, dia que eren uns colpistes, dia que el tancament de Radiotelevisió Valenciana li recordava al 23-F, això ho dia ¡el seu secretari autonòmic de comunicació!
Doncs esta idea ha d'haver sorgit d'algun dinar, amb un plat de Cinco Jotas pel mig, del secretari autonòmic de Comunicació, amb un condemnat per corrupció a huit anys de presó i vint d'inhabilitació que, segurament, els haurà fet creure que, al final, era una idea de vostés, que era açò «d'anem a vore si canviem les tornes», ¿per a què?
, per a intentar que la ciutadania, a la qual sempre han tractat ¡d'estúpida!
, crega que els que la varen tancar en els fons la volen obrir, i que allò que la tancaren per raons econòmiques és veritat perquè volen posar-li un afegitó a l'ILP que cuando haya razones económicas buenas la volveremos a abrir.

Vostés creuen possible eixa metamorfosi perquè vostés no xafen el carrer, vostés no són conscients que els seus expresidents no poden anar a jugar al seu club de tennis perquè en les taquilles els deixen ¡coses!
, coses que igual són de clase media-alta però ¡són la mateixa cosa!
, són coses, ¿val?
, això ho saben, això ho saben.

Els alcaldes i alcaldesses als quals els tocava entrar de diputats ací per a fer-los companyia a vostés han dit que no volen estar en companyia de vostés perquè no volen vindre a fer espectacles i paperots com estos per a, després, eixir al carrer i donar la cara davants dels seus ciutadans, que és el que no fan la immensa majoria de vostés, per això els en falten tants, i encara ens en faltaran alguns més.

Vostés volen ignorar una cosa que en el fons saben, que cap paperot com el que van a fer hui, cap esborrarà la imatge dels policies… ¿de què es riu?
, senyor Castelló.

El senyor president:

Senyories, per favor.

Señorías.

Senyor diputat, li pregue…

El senyor Moreno Escrivà:

Yo seré un maestro pero mi nombre jamás aparecerá aquí.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Li pregue, senyor diputat, que continue la seua intervenció, per favor.

El senyor Moreno Escrivà:

¡Compte!
Vostés creuen que els ciutadans valencians oblidaran una nit en la televisió pública plena de policies; vostés creuen que els ciutadans valencians oblidaran les llàgrimes de Beatriz Garrote eixa nit a la qual vostés mai deixaren entrar a la televisió a contar la seua pena i la seua vergonya, la de vostés; vostés creuen que els valencians oblidaran Paco Telefunken pel paperot que van a fer hui; creuen que oblidaran les imatges de Nuria Romeral, Pedro García, àlies Peter, Jaraba, Johnson, Sanz, tots desfilant pels jutjats per abusos i saqueigs, per abusos i saqueigs, que saqueigs també se n'han endut alguns, perquè vostés també són ostatges de les seues misèries i les seues mentires, tan ostatges que darrere de mi pujarà un processat, processat per tindre comptabilitat A i comptabilitat B a defensar ¡la Llei d'hisenda valenciana!
, ¡i jo ho entenc!
, ¡és normal!
, el senyor Costa ha d'haver-los dit, «¿que jo no vaig a pujar ahí?
, però ¿com no vaig a pujar si el que jo apuntava en B era el teu míting, el teu míting, el teu míting i el teu míting?
(Aplaudiments) ¡Clar que sí!

Senyories -acabe de seguida-,…

El senyor president:

Acabe, acabe, senyor, s'ha esgotat el seu temps.

El senyor Moreno Escrivà:

…no n'hi haurà consens, vostés han de respectar fins a l'última coma, ¡fins l'últim punt!
, fins l'últim accent de la voluntat d'eixos (colpejant la trona) noranta mil ciutadans.

Vostés no tenen legitimitat per al consens, vostés només tenen legitimitat per a una cosa que no faran,.
.

El senyor president:

Gràcies.

El senyor Moreno Escrivà:

…que és demanar perdó i donar suport íntegrament a la voluntat dels noranta mil ciutadans valencians.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gràcies, senyor Moreno.

En representació del Grup Parlamentari Popular, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Jorge Bellver.

El senyor Bellver Casaña:

Bon dia, senyores i senyors diputats.

Els trobe descol·locats (veus), ni una sola paraula,…

El senyor president:

Per favor, senyories.

El senyor Bellver Casaña:

…ni una sola paraula, senyor Moreno, de la iniciativa legislativa popular, i els grups minoritaris, tant el senyor Blanco com el senyor Morera, parlant de la reobertura de Radiotelevisió Valenciana, sembla que ni tan sols s'han llegit la iniciativa.

Miren, només uns mitjans audiovisuals, sí, sí, dic això, senyor Blanco, la iniciativa legislativa popular que han firmat més de huitanta mil persones no parla de la reobertura de Radiotelevisió Valenciana, parla d'un nou servici públic de Radiotelevisió Valenciana, que no és el mateix.

Dic que només uns mitjans audiovisuals públics i valencians poden recollir, preservar i projectar al futur la vitalitat i la força de la nostra llengua, els nostres costums i la personalitat del poble valencià.
Açò és el que diu el paràgraf sisé de l'exposició de motius de la iniciativa legislativa popular.

I entre les funcions i objectius dels servicis públics a prestar, destaquen -i torne a obrir cometes-: «Garantir la llibertat d'expressió i els drets dels ciutadans a rebre una informació objectiva, veraç i imparcial; promoure la convivència cívica, el desenrotllament plural i democràtic de la societat i el coneixement i respecte de totes les opinions i opcions polítiques, socials i culturals; recolzar la integració social de les minories i atendre als grups amb necessitats específiques, aixina com la protecció de la joventut i de la infància, i la igualtat entre hòmens i dones; promoure la difusió i el coneixement de les produccions valencianes; impulsar el desenrotllament del sector audiovisual valencià i així contribuir a la dinamització econòmica i la creació d'ocupació, i el foment de la producció pròpia.
» Sona bé.
Sembla que són paraules que deurien portar-mos al consens.
Estem tots d'acord.
Estem tots d'acord, entenc, amb estes paraules.
Mosatros, per descomptat, ho estem.

Però, senyories, no és possible.
Millor dit, no va a ser possible, perquè estes paraules que acabe de llegir, diguent-ho la iniciativa legislativa popular, són paraules textuals de la Llei 3/2012 que vàrem aprovar en estes Corts amb l'únic vot del Partit Popular.
(Aplaudiments)

Miren, senyories, miren, és eixa mateixa llei, que mosatros vàrem aprovar i que vostés varen boicotejar, que varen vilipendiar i que varen atacar sense pietat, la que casualment sembla haver inspirat els promotors d'esta iniciativa legislativa popular, amb una coincidència en l'esperit de les dos normes, si bé en este cas, senyories, només es proposa la creació del servici públic.

Mosatros vàrem ser els únics que vàrem defendre amb la nostra veu i amb el nostre vot aquell 12 de juliol de 2012 una radiotelevisió valenciana que nasquera sense deutes i després d'un dur ajust de plantilla.

Mosatros vàrem ser els únics que optàrem per crear una nova radiotelevisió valenciana sostenible, perquè volíem començar de zero, mirant al futur, continuar gravant i emetent en valencià, eixa era la nostra proposta.

En aquells moments volíem recórrer el camí amb vostés, però no va ser possible, des del document de propostes per al consens, que vostés no varen ni llegir, estic absolutament convençut.
No el varen ni llegir.
¿Per què?
Perquè era una proposta del Partit Popular, exclusivament per això.
(Aplaudiments)

A partir d'ahí, mosatros vàrem redactar una llei, vàrem firmar un contracte programa, vàrem assumir el deute de Radiotelevisió Valenciana, ¿per a què?
Per a fer una ràdio i televisió sostenible.

Però miren, tots vostés estaven en altra cosa.
Tots vostés estaven en boicotejar tots i cada un dels passos que se donaven en eixe moment per a evitar que aconseguírem una televisió valenciana sostenible i viable, una nova televisió, senyories.
Era possible, l'única possible.
I vostés es varen negar.
Es varen negar amb un «no» vergonyós.
Es varen negar amb un «no» polític i partidista.
Es varen negar, senyories, simplement perquè qui ho proposava era el Partit Popular.
(Aplaudiments)

Miren, sempre ho hem tingut igual de clar.
Entenem esta iniciativa legislativa popular i aixina ho vaig dir en la compareixença dels seus promotors.
L'entenem com una oportunitat per al consens.
Si vostés utilitzen esta iniciativa legislativa popular exclusivament com una arma contra el Partit Popular, li estaran fent un flac favor als 90.
000 firmants d'eixa iniciativa legislativa popular.
(Aplaudiments)

Jo continue pensant.
.
.
continue pensant que al final primarà la raó i que vostés, vostés que parlen de vergonya, vostés que parlaven que ningú ploraria si se moria la radiotelevisió valenciana, eixe exministre José Blanco que, entre gasolinera i xalet de Finisterre, demanava que se tancara la televisió valenciana com a mesura d'austeritat.

Això és més o menys el mateix que pensava el que hui és regidor de l'Ajuntament de València i aleshores era diputat autonòmic, quan dia que la Radiotelevisió Valenciana el que necessitava era un ERO o el que faça falta.
Això, senyories, és el que dia el seu candidat en un tuit: «Cerraré el Canal 9 de la manipulación y la propaganda.
»

I, senyor Moreno, parlant de vergonya.
.
.
(remors)

El senyor president:

Senyories, pregue silenci.

El senyor Bellver Casaña:

.
.
.
parlant de vergonya, senyor Moreno, vosté sap a quin candidat me referisc.
Vosté era el seu cap de gabinet.
(Aplaudiments) Amb molta possibilitat vosté va redactar eixe tuit i vosté el va penjar.

Miren, senyories, torne a dir-los el mateix, torne a dir-los el mateix, l'ILP està parlant d'un nou servici de radiotelevisió valenciana.
Si vostés estan per consensuar amb els representants d'1.
200.
000 valencians un nou model, un nou servici de radiotelevisió valenciana, compten amb este grup parlamentari.

Per descomptat, este grup parlamentari, amb esta voluntat, vota a favor de la presa en consideració.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Bellver.

Per a rèplica, senyor Blanco, té la paraula.

El senyor Blanco Giner:

Senyor Bellver, ¿diu que no ha escoltat que jo parlara de l'ILP?
Sembla que vosté no escolta, però que no escolta a ningú.
Tampoc va escoltar al representant de la comissió promotora, Antonio Montiel.

¿Diu vosté que no parlem de reobertura?
¿Sap el que va dir Montiel?
Va dir que aquesta ILP no havera calgut, que no havera segut necessària si vostés no haveren tancat.

I vosté va ser qui pujà ací el 27 de novembre de 2013 a defensar la proposició de llei de supressió del servei públic.
Per això és necessària la reobertura, la reobertura d'un servei que vostés tancaren, vergonyantment.
Calia vore'ls a vostés, clavats a l'escó, quan acabà aquell ple.
La reobertura d'un servei que es va posar en marxa el 9 d'octubre de 1989, després de l'aprovació d'una llei per consens, per unanimitat dels 75 diputats de les Corts Valencianes en aquell moment, i que vostés, en solitari, però no solament en solitari ací dins, ¿eh?
, sinó fora.
Hi havia un consens social per a mantindre els nostres mitjans de comunicació públics.

Diga'm vosté quina institució pública, quina organització social va defensar la seua postura.
Cap.

Les organitzacions agràries, el Consell Valencià de Cultura, l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, les universitats, tota la societat, reivindicant el nostre dret a mantindre uns serveis públics de comunicació, i vostés, prement el botó, de manera disciplinada per ordre de qui hui no ve ací.

Després diu vosté que esta és una oportunitat per al consens, i, ¿abans ja havia dit que no va a ser possible?
¿Puja ací vosté a dir que no va a ser possible eixe consens?
I, aleshores, ¿açò què és?
¿Açò què és?
Este debat que estem fent, ¿què és?
Si ja diu vosté que no va a ser possible.
¿Què vol dir?
¿Que aquesta és una nova maniobra de triler?

¿Sap què?
Vostés ho pagaran.
Ho pagaran prompte, perquè al final tot arriba.

El 24 d'abril d'enguany este diputat, en representació d'Esquerra Unida, estava presentant la primera denúncia davant la fiscalia anticorrupció per la compra de Valmor, i vostés es van riure.
Van dir allò de «era el mal menor».
I hui està judicialitzat el tema.
I tal vegada per això no estan ací molts dels que poden acabar imputats i fora de les llistes en l'aplicació de les pròpies línies roges del senyor Alberto Fabra.
Tot arriba, tot arriba.

Queda menys perquè tingam una radiotelevisió valenciana del que ha passat des que vosté va pujar ací a fer el paper vergonyant de defensar el seu tancament.
Li ho dic, queda menys per a la reobertura de l'any que hem passat sense Radiotelevisió Valenciana per culpa seua.

El senyor president:

Gràcies.

El senyor Blanco Giner:

Perquè Radiotelevisió Valenciana tornarà,.
.
.

El senyor president:

Gràcies.

El senyor Blanco Giner:

.
.
.
es reobrirà.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gràcies, senyor Blanco.

Senyor Morera, per a rèplica.

El senyor Morera Català:

Senyor Bellver, ¿què mos està contant, si fiscalia anticorrupció ja ha presentat una querella contra Francisco Camps?
Fiscalia anticorrupció acaba d'interposar una querella per a Francisco Camps -i no serà l'última- pels contractes de la fórmula 1.
I vosté, ¿vol fer culpables els treballadors de tot el saqueig organitzat que van perpetrar vostés en Radiotelevisió Valenciana?

Continuaran les querelles, senyories.
Van començar vostés amb Gürtel, i acabaran amb Gürtel.
El president Fabra acabarà en el tema Valmor.

I és una pena.
.
.
efectivament, és una pena que vostés, que van tancar Radiotelevisió Valenciana, mos vinguen a donar lliçons.
¡Que no mos donen lliçons!
, que els he dit com se pot obrir Radiotelevisió Valenciana, perquè tenim els repetidors, tenim la televisió, tenim els professionals i tenim un poble, amb 90.
000 signatures, que vol que se reòbriga Radiotelevisió Valenciana per al poble i vol tirar fora a tots els corruptes.
(Aplaudiments)

La corrupció de Francisco Camps, que va fer uns contractes de fórmula 1 per a saquejar amb diners públics i d'endossar-mos el deute al poble.
1.
300 milions d'euros del saqueig, de despeses que se van tindre.
.
.
, que se van realitzar fora de pressupost pels seus directius posats a dit; molts d'ells, caps de premsa del PP, el senyor Pedro García, també imputat, posat a dit pel Partit Popular.
Eixa és la realitat.

I, mire, clar que hem dialogat amb els promotors.
Parle vosté amb ells i pregunte'ls el que volen.
Els que no han parlat són vostés.
I el que volen és que es recupere el servei de radiotelevisió valenciana ja.
I tenim capacitat per a fer-ho.

¿Qui va trencar el consens?
Vostés.
Per tant, no mos donen lliçons.
Perquè Radiotelevisió Valenciana la recuperarem, més prompte si n'haguera voluntat de consens per part seua, perquè és el que ens interessa, evitar que tinguem un altre càstig judicial per culpa seua, o la recuperarem després de les eleccions.

I, mire, ¿sap quina serà la primera pel·lícula que posarem?
El fava de Ramonet, en homenatge a tots aquells que han liquidat Radiotelevisió Valenciana.
I la posarem prompte, perquè no es pot fer pitjor.

I mire, li ho vaig a dir, però si fins amb el criteri del Consell.
.
.
, és que és de vergonya, tenim un govern que açò no es pot aguantar, per això farem El fava de Ramonet, si fins amb el criteri del Consell, que ha vingut ací el president Fabra a dir-mos que «estamos saliendo de la crisis», i amb el criteri del Consell d'esta iniciativa legislativa popular mos diu que «las circunstancias que motivaron el cierre continúan».
¿És el fava de Ramonet o no és el fava de Ramonet?
Farem la pel·lícula en homenatge al president Fabra.

Torne a dir, si n'hi ha voluntat, es pot.
Tenim els equips, tenim el pressupost, tenim el senyal, tenim l'arxiu -que espere no el destruïsquen perquè ahí estan les proves del seu saqueig-, tenim la documentació, tenim l'arxiu documental, tenim els professionals.
Només mos falta una cosa, que aquells que van liquidar Radiotelevisió Valenciana diguen: «Ens hem equivocat, demanem disculpes i entreguem les armes, les claus de Radiotelevisió Valenciana per a posar-la en marxa.
» (Aplaudiments)

El senyor president:

Gràcies, senyor Morera.

Senyor Moreno.

El senyor Moreno Escrivà:

Gràcies, senyor president.

Mire, senyor Bellver, l'ILP l'ha llegit (inintel·ligible) .
.
.
tota de dalt a baix, l'hem llegida tots, la coneguem.
El que s'ha de dir sobre l'ILP ja li ho va dir el senyor Montiel, que els pegà un sopapo que els va dur de punta a punta de la comissió tota l'estona, que els havien expropiat un dret, que els havien saquejat, que els seus fills no tenien per què pagar el seu saqueig de 1.
200 milions d'euros.
Els ho va dir tot.
Ja està tot.
El primer pas de l'estratègia de Blasco i el del 23-F ja els ha eixit pels aires.
Eixa comissió va ser una catàstrofe política per a vostés, com ho va ser tot este procés.
Ara pareix que s'estan adonant, però no passa res.

El que importa ací és el procés, un procés que només té una intenció, que és prostituir la seua autèntica història.
La seua autèntica història respecte al dret a disfrutar d'una televisió pública és que des de juliol de 2012, fixe's, han tingut vostés tres lleis sobre este assumpte, i ara una ILP.
Han tingut quatre presidents del consell d'administració, un d'ells ahí, que va eixir corrents, de pressa.
.
.
-no es preocupe, en tinc una per a vosté, tranquil-.
Vull dir, va eixir corrents perquè no volia explicar-nos unes facturetes i algunes coses, que no es preocupe que mos les explicarà.

Quatre directors generals, cinc liquidadors, quatre secretaris autonòmics, Romeral, Meseguer, Lola Johnson -que hui estarà d'enhorabona-, qui més?
I Torró.
Quatre, quatre, en no res.
No, tu no eres.
És l'altre.
Val?

Vull dir, eixa és la seua història.
La història de la televisió valenciana, la història del dret dels valencians a la informació en els últims dos anys és la història d'una «xapussa», d'una bo-ri-no-tà, com se sol dir en estos casos.

El consens.
Vosté ja té un consens, un consens d'una gran quantitat de ciutadans, recolzada per uns promotors que van des de la universitat a les arts, té vosté premis nacionals de literatura ahí, té vosté un premi Planeta ahí.
Sí senyor.
Té a la societat.
El consens és que no es toque ni una coma.
Eixe és el consens.
El consens és obrir un procés de participació, perquè li ho van explicar aquell dia, malgrat que vosté és sordet en algunes coses.
És un primer pas per a un procés de participació, en el qual vostés han de comptar amb el sector audiovisual, amb els actors, amb els guionistes, amb els empresaris, no només amb estos, amb tots els empresaris.
Si no és això, eixes comissions serviran per a desemmascarar-los.

Faça'm un favor, nomene el seu diputat expert en açò portaveu d'eixa comissió, passe-me'l, envie-me'l a esta comissió.
Serà una comissió d'investigació la que ells volgueren evitar.
Serà una comissió en la qual els traurem tot, absolutament tot el que vostés han saquejat -acabe de seguida, president-.
.
.

El senyor president:

Acabe, acabe.

El senyor Moreno Escrivà:

.
.
.
voldran parlar de sostenibilitat, i nosaltres els demostrarem que qui feren insostenible esta televisió són vostés en el seu saqueig i que només hi haurà televisió pública de qualitat i en valencià el dia en què ens governe algú que puga fer-ho.
I eixe dia, per cert, en què els lladres que la saquejaren estiguen on haurien d'estar ja, en la presó.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gràcies, senyor Moreno.

Senyor Bellver, per a rèplica, té vosté la paraula.

El senyor Bellver Casaña:

Quina llàstima que vostés hagen de recórrer a la mentira, quina vergonya que vostés hagen de recórrer a la mentida per a poder intervindre hui ací!

Mire, senyor Morera i senyor Blanco, jo els repte als dos, als dos, ací tinc l'ILP numerada, els repte perquè me diguen en quina pàgina i en quin paràgraf diu esta ILP que s'ha de reobrir la radiotelevisió valenciana.
Esta iniciativa legislativa popular l'han firmat 90.
000 valencians per a constituir un nou servici públic de radiotelevisió valenciana.
No parla ací de la reobertura de Radiotelevisió Valenciana.
Però a vostés els importa (aplaudiments) molt poquet el que diguen els 90.
000 valencians.
Vostés a la seua, a utilitzar esta iniciativa legislativa popular en contra d'este grup parlamentari, en contra del govern del president Fabra i en contra del Partit Popular.
I desgraciadament aixina és molt difícil arribar al consens.

Vostés ho entenen, senyories?
Ho veuen clarament.
Es que queremos consenso.
Entendemos esta iniciativa legislativa popular como una oportunidad del consenso, pero no se toca ni una coma.
¡Hombre!
Pues difícilmente con la premisa que ustedes nos ponen vamos a poder llegar a un consenso.
Però mosatros, senyories, fins al final ho anem a intentar.
Volem fer realitat, senyories, la sostenibilitat i l'estabilitat financera, la garantia de l'estat del benestar, el compliment de les lleis anteriors i també un nou servici públic de radiotelevisió valenciana, perquè totes estes coses han d'estar connectades, però en la premissa que esta ha de donar satisfacció a les anteriors.

Senyories, és massa tard per a la rectificació dels errors que vostés van cometre.
És massa tard, senyories, però mai és tard en democràcia per a parlar, per a debatre i per arribar a acords.
Si m'apuren, senyories, precisament eixa és l'ànima de la democràcia.
El PP l'accepta i torna, senyories, els demane, senyories, els convide, senyories, al consens.
És massa tard per a evitar la nostàlgia, però mai és tard, senyories, per a recuperar la confiança.
Atenguen vostés els valencians i ajuden-nos a escriure el futur.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gràcies, senyor Bellver.

Finalitzat el debat, passarem a la votació de la presa en consideració de la proposta de proposició de llei dels serveis públics de Radiotelevisió Valenciana, presentada per la comissió promotora de la iniciativa legislativa popular.

Senyories, comença la votació.
Vots a favor, 89.
Queda aprovada per unanimitat.
(Aplaudiments)

Projecte de llei, de La Generalitat, d'hisenda pública, del sector públic instrumental i de subvencions (RE número 99.
121, BOC número 288.
Esmenes a la totalitat presentades pel Grup Parlamentari Socialista, pel Grup Parlamentari Compromís i pel Grup Parlamentari Esquerra Unida (RE números 104.
677, 104.
682 i 104.
712)

El senyor president:

Sext punt de l'ordre del dia: debat de totalitat (remors) del Projecte de llei -senyories-.
.
.
Debat de totalitat del Projecte de llei de La Generalitat d'hisenda pública, del sector públic instrumental i de subvencions.

Hi ha esmenes a la totalitat, presentades pel Grup Parlamentari Socialista, registre d'entrada 104.
177; Grup Parlamentari Compromís, 104.
682, i grup parlamentari -hay un error aquí-.
.
.
i d'Esquerra Unida, registre d'entrada 104.
712.

Per a la presentació del projecte de llei, té la paraula l'honorable conseller d'Hisenda i Administració Pública, Juan Carlos Moragues.

El senyor conseller d'Hisenda i Administració Pública:

Buenos días.

Sí, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Comparezco ante esta cámara en esta ocasión para presentar el Proyecto de ley de hacienda pública, subvenciones y sector público instrumental a fin de solicitar a sus señorías su aprobación.

La norma, cuyo debate parlamentario se inicia con esta presentación, nos va a permitir ganar en eficacia, coordinación y convergencia con los principios de la normativa estatal y europea.

Ésta es una norma que regula de forma unitaria, ordenada y sistemática la actividad económico-financiera de La Generalitat y permite adaptar la normativa de La Generalitat a la normativa estatal de estabilidad.

Actualizará la normativa vigente que regula el régimen económico-financiero de La Generalitat, cuya última revisión global, hay que recordar, se produjo hace veintitrés años.
Sentará las bases de lo que es el sector público de La Generalitat, una vez llevado a cabo la reestructuración.
Regulará de forma más amplia y detallada todos los supuestos que pueden surgir en la concesión de subvenciones, es decir, se contará con una normativa propia para el principal instrumento de la actividad de fomento: las subvenciones.

Es una norma que nos va a permitir optimizar cada euro que gestiona el sector público de La Generalitat, ofrecerá un mayor y mejor control del dinero de los ciudadanos y mejorará en los aspectos de transparencia y rigor en la gestión.

Como acabo de introducir, esta norma tiene por objeto la actualización del texto refundido de la Ley de la hacienda pública de La Generalitat, que fue aprobado por decreto legislativo del año 1991.
Y éste, a su vez, causa de la Ley 4/1984, de hacienda pública de la Generalitat valenciana.

Ahora bien, desde el año 1991 se han producido importantes cambios en el sector público de La Generalitat que han afectado tanto a la estructura como a las competencias asumidas, y además se han consolidado las exigencias derivadas de la estabilidad presupuestaria y sostenibilidad financiera.

Aparte del tiempo transcurrido, otro de los motivos que ha llevado a la elaboración de esta disposición es la necesidad de profundizar en la racionalización del proceso presupuestario, así como la mejora de la transparencia y la eficiencia en la gestión, sin que por ello se vean mermadas las garantías en la gestión de los fondos públicos.

Además, es necesario regular la administración institucional de La Generalitat y contar con una normativa propia en materia de subvenciones.

Desde el punto de vista de la estructura de la norma cabe destacar que ésta se compone de diez títulos y 177 artículos, 8 adicionales, 8 transitorias, una derogatoria y dos disposiciones finales.

En los ocho primeros títulos se concreta el régimen económico-financiero del sector público, la elaboración y gestión del presupuesto, tesorería, deuda pública, avales, contabilidad, control interno, etcétera.

La norma, después de limitar el sector público de La Generalitat, ordena este sector en dos subsectores: sector público administrativo y sector público empresarial y fundacional.

Esta ordenación no es baladí, sino que la pertenencia a uno u otro subsector es determinante para la concreta aplicación del régimen en cada una de las materias o instituciones reguladas en el sexto.

Para el sector público administrativo se establece que su presupuesto de gasto será limitativo y vinculante.
En el caso de las entidades de derecho público que formen parte de este sector, lo será en lo relativo a los gastos de personal y subvenciones, mientras que en el resto de casos será limitativo en el importe global.

Por lo que se refiere al sector público empresarial y fundacional, el presupuesto de gastos será estimativo y no vinculante, salvo lo que se refiere a gastos de personal, que será limitativo y vinculante por su cuantía total.

En lo referente a régimen económico-financiero del sector público, cabe destacar que la ley estatal recoge expresamente la sostenibilidad financiera como principio rector de la actuación económico-financiera dentro de las administraciones públicas, estableciendo al efecto la obligación de introducir en las normativas los instrumentos y procedimientos necesarios para adecuarla a la aplicación de los principios contenidos en la citada ley.

En este sentido, la Comunidad Valenciana es una de las autonomías pioneras en llevar a cabo la adaptación en toda su normativa en materia de hacienda pública a la citada ley.
De momento sólo la comunidad de La Rioja lo ha llevado a cabo.

La Generalitat, en consonancia con lo realizado con otras administraciones públicas, ha recurrido a leyes anuales de presupuestos o ley de acompañamiento para introducir modificaciones en el ámbito presupuestario y financiero, al objeto de adaptar su normativa a la legislación del estado y a las necesidades que exigía el propio desarrollo de las competencias asumidas.

La norma que ahora presento establece los principios que han de regir la programación y gestión presupuestarias, incluyendo tanto los principios presupuestarios clásicos como los derivados de las exigencias de estabilidad presupuestaria y sostenibilidad financiera.

Su aplicación efectiva se garantiza mediante la configuración de una serie de reglas que deben de respetar las actuaciones de La Generalitat con repercusión económica.
A tal efecto se establece el mandato de que todas las actuaciones con trascendencia económica en el ámbito del sector público de La Generalitat deben valorar con carácter previo sus repercusiones y efectos y se han de supeditar a las exigencias en el marco de los escenarios presupuestarios anuales.

En este marco la norma incluye la necesidad de que se sujete a informe previo preceptivo y vinculante de la conselleria competente en materia de hacienda, las principales actuaciones con descendencia plurianual, tanto si se desarrollan en el seno de la administración de La Generalitat como de su sector público instrumental.

Dicho informe deberá ser acompañado de determinados supuestos de los correspondientes informes de la abogacía de La Generalitat y de la Intervención General de La Generalitat.

El texto también incorpora las bases para la coordinación de la actividad de tesorería con la de los diferentes entes que integran el sector público instrumental de La Generalitat.

Igualmente, se establece la habilitación legal para la creación de la deuda de La Generalitat, teniendo en cuenta el objetivo de sostenibilidad financiera fijado para la comunitat.

La aplicación de esta ley se extiende a todos los entes adscritos que sin formar parte del sector público de La Generalitat, estén incluidos en el sector administraciones públicas subsector comunidades autónomas o en el subsector sociedades no financieras públicas.
Dicha extensión alcanza las materias de endeudamiento y contabilidad.

Señorías, otra de las novedades que se deben señalar son las siguientes: la autorización expresa del Consell para la imputación al presupuesto corriente de obligaciones de ejercicios anteriores, previo informe de la Intervención General de La Generalitat.
Dicha autorización será objeto de publicación en el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana.

Se introduce el régimen específico del presupuesto de los entes que conforman el sector público empresarial y fundacional.

Se prevé la elaboración de un presupuesto monetario anual de vencimiento de las obligaciones y derechos, a fin de prever las necesidades de tesorería.

Además, se incluye la regulación de la caja de depósitos y finanzas para La Generalitat.

En definitiva, se trata de una norma que recoge de forma armonizada la normativa de La Generalitat sobre hacienda pública y que sistematiza y actualiza la regulación autonómica sobre la materia.

El título noveno se refiere al sector público instrumental de La Generalitat, del que cabe destacar que por primera vez en la Comunitat Valenciana se sientan las bases para la organización y funcionamiento de dicho sector, atendiendo a su sistematización y regulación.

En esta área, pese a su relevancia, no existía normativa propia debidamente desarrollada y actualizada.
Esta es la primera vez que en el ámbito de La Generalitat se plantea la regulación del régimen jurídico básico de su sector público.
Y ello ocurre en un momento en el que se ha consolidado este proceso de reestructuración del sector público.

En ese sentido, la propuesta que recoge el texto parte de dos realidades: por un lado, la actual estructura del sector público y, por otro, la normativa general del estado, tanto en su vertiente puramente administrativa como en la económico-financiera.

La propuesta supone, más allá de la lógica sistematización y regulación del sector, la unificación del régimen jurídico y económico de los organismos autónomos por un lado y, por otro, el desdoblamiento de las entidades de derecho público en dos tipos, de acuerdo con el criterio de que sus funciones o actividades principales sean susceptibles o no de contraprestación.

Con la regulación que ahora presento, se supera la insuficiente organización de la administración institucional presente en el texto refundido de la ley de hacienda pública, aprobado por el decreto del año 1991.

En este sentido, el sector público instrumental se compondrá de las siguientes figuras: organismos públicos, que a su vez se dividen en organismos autónomos, entidades públicas empresariales, entidades de derecho público, sociedades mercantiles, fundaciones, consorcios adscritos a La Generalitat.

Cabe matizar, respecto a las entidades de derecho público, que el texto diferencia, en primer lugar, aquellas cuyas funciones son susceptibles de contraprestación, y se denominan entidades públicas empresariales; y por otro, el resto de entidades de derecho público, las cuales deben formular un plan de acción anual en el marco de un contrato plurianual de gestión.

Por último, el título décimo se refiere a las subvenciones, de las que se define el procedimiento de concesión, así como los criterios para el abono de las mismas.

Hasta el momento, en el actual texto refundido la regulación de esta figura se limitaba a cuatro artículos.
El tiempo transcurrido desde su aprobación, así como la experiencia adquirida desde entonces, ha puesto de manifiesto la necesidad de contar con una regulación autonómica que de forma más amplia y detallada contemple todos los supuestos de hecho que pueden surgir en la concesión de esta clase de ayudas públicas.

Por otra parte, la regulación vigente hasta el momento no solo resulta insuficiente en relación con la importancia, y hay cantidad de actividades de fomento en materia de subvenciones que La Generalitat desarrolla, sino que tras la aprobación de la ley estatal 38/2013, general de subvenciones, necesariamente exige su actualización y adaptación, dado el carácter básico de esta ley general de subvenciones, permitiendo también una mayor transparencia.

Además, la ley general de subvenciones introdujo diversos procedimientos, garantías y controles que parece conveniente desarrollar y aplicar a nuestra administración autonómica, con el fin de que los diferentes órganos implicados en estos procedimientos cuenten con una norma que aporte los instrumentos necesarios para una gestión eficaz y eficiente.

Con esta regulación, se amplía el ámbito subjetivo, lo que redundará necesariamente en un mayor control sobre la totalidad de la actividad de fomento que desarrolla La Generalitat.
Esta norma se aplicará, pues, a la administración de La Generalitat, así como a sus organismos públicos vinculados o dependientes en la medida que la concesión de la subvención suponga el ejercicio de potestades administrativas.

Ordinariamente, el procedimiento para la concesión de subvenciones se tramitará en régimen de concurrencia competitiva.

Sin embargo, y de forma excepcional, en los supuestos previstos en la normativa básica estatal se podrá conceder de forma directa las previstas nominalmente en la ley de presupuestos, entendiéndose como tales aquellas cuyo objeto de dotación presupuestaria y destinatario figuren inequívocamente en sus anexos.
En este caso, no podrá tener alcance plurianual y no pueden crearse ni modificarse una vez aprobada la ley de presupuestos y los convenios serán los instrumentos habituales para canalizar este tipo de subvenciones.

También se pueden conceder de forma directa las que su otorgamiento y cuantía vengan impuestas por una norma de rango legal.

Y también aquellas subvenciones en que se acrediten razones de interés público, social, económico o humanitario u otras debidamente justificadas que dificulten su convocatoria pública en concurrencia competitiva.

En este supuesto, el Consell aprobará mediante decreto, y previo informe de la conselleria competente en materia de hacienda, las bases reguladoras.

El abono a las subvenciones, con carácter general, se realizará previa justificación por la persona beneficiaria de la realización de la actividad, proyectos, objetivo u adopción del comportamiento para el que se concedió.
Ahora bien, podrán efectuarse pagos anticipados si se prevé tal posibilidad en las bases reguladores o en los convenios.

En las transferencias corrientes, el anticipo podrá ser de hasta un 30% del importe anual de la subvención concedida.
Actualmente está fijado en un 40%.

El Consell, mediante acuerdo, podrá modificar este porcentaje al alza hasta un 50%.
Actualmente, el porcentaje al alza puede llegar hasta el cien por cien.
Pudiendo ser con esta ley del cien por cien únicamente en los supuestos previstos en el artículo 22.
2 c de la Ley general de subvenciones, que son aquellas subvenciones que acrediten razones de interés público, social, económico o humanitario u otras debidamente justificadas que dificulten su convocatoria pública.

En las transferencias de capital, el anticipo podrá ser de hasta un 15%.

Señorías, con esta norma ganamos en seguridad jurídica, mayor control y transparencia en la gestión de los recursos públicos, lo que da mayor seguridad a los procedimientos y genera confianza en el buen hacer de la administración.

Como he dicho al inicio de mi intervención, esta es una ley que nos va a permitir optimizar cada euro que gestione el sector público de La Generalitat, ofrecerá un mayor y mejor control del dinero de los ciudadanos y es un ejemplo esta ley de la apuesta clara de este Consell por la transparencia.

Señorías, como pueden comprobar, este es un proyecto normativo necesario en cuanto a su objeto y ambicioso en su alcance.
Por ello, solicito de nuevo, señoras y señores diputados, en nombre del Consell, la aprobación por estas Cortes del Proyecto de ley de hacienda pública del sector público instrumental y de las subvenciones.

Por último, señores diputados y señoras diputadas, finalizo mi intervención deseándole felices y entrañables fiestas navideñas.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, honorable conseller.

Per a defensar l'esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari Socialista, i per a fixar la posició respecte de les altres dos esmenes, té la paraula l'il·lustre diputat Francisco Toledo.

Cuando quiera.

El senyor Toledo Lobo:

Gracias.

Conseller, gracias por su exposición.

No tiene que convencernos de la oportunidad para modificar la ley de hacienda.
Le voy a dar más datos.
Desde que se aprobó hace veintitrés años, todos los años, todos, salvo 1992, el primero de su vigencia, y 2006, ha sufrido modificación en su artículo por ley de acompañamiento -todos-, para adaptarla a cambios estatales o europeos, hasta tal punto que en este momento el texto refundido que tiene 95 artículos, tiene 121, 121 modificaciones vigentes.

Por lo tanto, no nos tiene que convencer.
Lo que nos podría explicar es por qué han tardado veintitrés años en hacerlo, por qué.
Además, con la dispersión normativa que se ha generado.

Tal retraso solo puede explicarse porque el Consell ha estado ocupado en otras cosas durante veinte años y no tenía ninguna prioridad, ninguna, la ley de hacienda pública.

Este proyecto de ley es muy técnico, y para personas no entendidas en la materia no es fácil entender la transcendencia de muchos artículos, y menos aún valorar la transcendencia de lo que no aparece en el proyecto de ley, que es aún más importante.

Pero el que sea muy técnico no debería llevarnos a engaño.
El proyecto de ley plasma una ideología en la gestión económico-financiera del sector público de La Generalitat, incluidas empresas, fundaciones y consorcios.

Este proyecto de ley determina la información necesaria para la aprobación del presupuesto, el grado de libertad que se deja a las entidades y a la ejecución presupuestaria del Consell, el nivel de fiscalización, de rendición de cuentas, el nivel de información que se hará pública y quién tendrá acceso a ella, el uso de la caja fija, los requisitos para tener subvenciones, el régimen de responsabilidades y los niveles de control, transparencia y responsabilidad en la gestión que introducimos adicionalmente a los exigidos por el estado.

Ni que decir tiene, pues, que este proyecto de ley es fundamental en la lucha contra la corrupción y el mal uso de los fondos públicos, conseller.
Y para ello, debe contar con dos herramientas clave: transparencia y control, tanto a priori como a posteriori.

Quiero recordar aquí, señor conseller, que el señor Blasco cometió sus delitos con subvenciones, cuya regulación se hace en esta ley.
Quiero recordar que la trama Gürtel y el caso Nóos saquearon las arcas públicas a través de empresas públicas, como Radiotelevisión Valenciana, la Agencia Valenciana de Turismo o CACSA, porque tenían un menor nivel de control que la administración de La Generalitat, justo lo que se debe regular aquí.

Quizá por todo esto la ley no se ha modificado en los veinte años de gobierno del PP, solo en lo de obligado cumplimiento por normas superiores.
Al PP valenciano le convenía la relajación de controles administrativos y democráticos hasta donde fuera posible.
Y ahora, ya ve, lo están pagando en los tribunales.

Los socialistas valencianos hemos constituido un grupo de trabajo con diputados y destacados expertos de tres universidades, tanto del ámbito jurídico como del ámbito económico, para analizar este proyecto de ley.
Y fruto de ese trabajo son las más de doscientas enmiendas presentadas y la convicción de que este proyecto de ley necesita mejorar mucho y debe ser devuelto al Consell.

Si lo retiran y nos dejan participar en su mejora, en este proyecto de ley podríamos alcanzar un gran acuerdo que sería beneficioso para todos, no le quepa duda.
Además, lo podríamos hacer en esta legislatura, si es su deseo, pero francamente nos extrañaría que el Grupo Popular no utilizara su rodillo y que optara por dialogar.

Mire, hay cinco grandes áreas donde este proyecto de ley necesita grandes cambios y que justifican su devolución al Consell.
En primer lugar, debe ser devuelto porque establece en los presupuestos del sector público empresarial y de fundaciones que serán estimativos y no vinculantes.
Ya lo ha dicho usted y se queda tan ancho.

O sea, establece que el presupuesto que aprueben Les Corts no vale para nada.
Eso es lo que establece.
Pueden gastarlo como les dé gana, sin necesidad de autorizaciones y sin dar explicaciones.
Si aquí aprobamos una cantidad para inversiones, después se la pueden gastar en propaganda, en fungible, en subvenciones o en lo que quieran.
Sin más.
O se pueden gastar el triple de lo que aquí aprobamos.
Sin más.
¿Para qué traer a aprobar unos presupuestos que son estimativos y no vinculantes?
Eso es lo más cercano a una tomadura de pelo.

Mire, es una barbaridad que solo se explica, que no justifica, en el descontrol que tiene el Consell de las empresas públicas, que hace que en muchos casos no sepan ni en lo que se lo tienen que gastar, como pasa, por ejemplo, con Radiotelevisión Valenciana.

Le reto a que busque en el concepto de presupuesto estimativo en la vigente ley general presupuestaria, ya no existe.
De hecho, tampoco encontrará el de no vinculante.

El sector público instrumental tiene que tener presupuestos de gastos limitativos y vinculantes, conseller.
Otra cosa es que, como pasa en la administración de La Generalitat, pueda modificar el presupuesto siguiendo los trámites y las autorizaciones pertinentes y que lo puedan hacer con mayor agilidad.
¿Por qué no?
¡Claro que sí!
Pero de eso a estimativos y no vinculantes, hay un abismo.

Además, este proyecto de ley establece que las subvenciones otorgadas por sociedades mercantiles y fundaciones les son de aplicación solo la normativa básica estatal.
Este proyecto no les es de aplicación.
¡Olé!

Mire, en resumen, la regulación de este proyecto de ley para el sector público instrumental es excesivamente laxa y a las entidades les deja la manga demasiado ancha, teniendo en cuenta que manejan fondos públicos.
Por eso, debe devolverse al Consell.

En segundo lugar, debe ser devuelto porque no desarrolla normativa básica estatal, dejando libertad, deliberadamente, para dar mayor arbitrariedad al Consell.

Por ejemplo, le voy a poner un caso, el artículo 31 de la ley de estabilidad presupuestaria crea el fondo de contingencia y establece que sus condiciones de aplicación se determinarán por La Generalitat.
¿Qué hace el proyecto de ley al respecto?
Copia la normativa estatal y establece que sus condiciones de aplicación se determinarán por ley de presupuestos cada año.
Y ¿qué hace la ley de presupuestos que aprobamos ayer?
No fija ninguna condición de aplicación distinta de la del resto del presupuesto.

En resumen, este proyecto de ley deja la máxima discrecionalidad posible al Consell, la máxima.
Fíjense lo que han hecho comunidades como Extremadura o La Rioja, que usted ha nombrado antes, por poner dos que ha regulado el fondo en su ley de hacienda gobernando el PP.
Fijan condiciones como informar trimestralmente a Les Corts de su utilización, que se utilizarán solo para necesidades inaplazables o que si hay remanente no se incorporará a ejercicios posteriores.
Así que por esas lagunas dejadas para dotar al Consell de la máxima discrecionalidad este proyecto debe ser devuelto.

En tercer lugar, debe ser devuelto porque necesita mejorar su transparencia de forma abismal.
En lo que respecta a información, este proyecto de ley es propio del siglo pasado, no del siglo XXI.
La información que prevé suministrar a Les Corts de la gestión presupuestaria no fija plazos y es incluso menor de la que de facto se da actualmente.
Lo mismo pasa con las publicaciones al diario oficial.

Pero lo que es inadmisible es que no se reconozca el derecho de los ciudadanos a la información de los gastos en los términos que se establezcan.
Es hora ya de reconocer el derecho a cualquier persona a saber en qué se gasta el dinero público y que este derecho quede regulado en esta ley.

Y cuando decimos eso, vamos más allá de que el gobierno haga público los gastos que considere oportunos.
Nosotros creemos que hay que dejar hablar a la ciudadanía, que cualquier pueda pedir la información de gastos que desee y que un consejo regule los gastos de interés ciudadano a partir de las peticiones recibidas.

Este proyecto no se puede quedar en el siglo pasado.
Las exigencias de la ciudadanía en materia de transparencia y rendición de cuentas son inaplazables y las de Les Corts también.
Se tiene que acabar ya el tiempo de que el Consell gasta el presupuesto y da la menor información posible sobre su ejecución.

En cuarto lugar, tiene que ser devuelto porque tiene los mismos mecanismos de control democrático que hace treinta años y eso es incompatible con las exigencias ciudadanas.
Con este proyecto de ley el Consell podrá tomar acuerdo de no disponibilidad de crédito, como hizo hace dos años, del porcentaje que quiera sin control democrático.
Puede invalidar el presupuesto aprobado en Les Corts sin discusión en Les Corts.
Y nosotros queremos que eso venga a Les Corts.

El Consell también podrá hacer modificaciones presupuestarias, como hasta ahora, sin límite y dando pocas explicaciones y todo lo tarde que quiera sin darlas, sin control democrático.
Hay que modificar este régimen.

Pero lo que aún es más sangrante es que este proyecto ignora totalmente los planes económicos financieros y los planes de reequilibrio, señor conseller, los ignora.
Este proyecto que regula el régimen económico ni los nombra.
En la exposición de motivos aparecen, en el articulado ni los nombra.

Ya saben que cuando una comunidad autónoma incumple el déficit, como ha pasado todos estos años en esta comunidad y como pasará en 2014, la ley de estabilidad presupuestaria exige que la comunidad elabore esos planes.
Lo exige para el estado y establece que esos planes los aprobarán las Cortes Generales, no el gobierno.
Lo exige para los ayuntamientos y establece que esos planes los aprobarán los plenos, no el equipo de gobierno.
Pero a las comunidades autónomas les deja la libertad de quién lo tiene que aprobar.

Y ese proyecto de ley, señor conseller, se tiene que aprobar aquí, en Les Corts.
Porque nosotros creemos que los planes de reequilibrio de recursos financieros se tienen que discutir por similitud con el estado y los ayuntamientos, pero también por necesidad democrática.
El Consell no puede hacer como hasta ahora, tramitarlos sin discusión, sin discusión y sin discutirlos aquí.

Miren, necesitan un control democrático porque invalidan presupuestos, establecen recortes y establecen un sinfín de medidas que necesitan de ese control democrático.

Y una quinta área por la que tiene que devolverse es la recuperación de subvenciones.
Mire, es incomprensible que el Consell, que tiene en este proyecto una de sus tres partes dedicadas a regular las subvenciones, no se haya planteado el que tiene que recuperarlas en el caso de las subvenciones otorgadas cuando se produce deslocalización empresarial.
Eso es absolutamente necesario, conseller.

Los socialistas queremos un nuevo título dedicado a ese importante tema.
Proponemos adaptar desarrollos existentes que ya se han aplicado y penalizar las deslocalizaciones no solo con la devolución con intereses de demora sino además con la imposibilidad de que reciban más subvenciones.

Mire, este proyecto necesita mejorar muchas cosas, además, por ejemplo el régimen de anticipos a entidades que no tienen capacidad financiera, ayudas a investigación, etcétera; el régimen de garantía que exige a entidades con dificultades para conseguirla; los procedimientos para no ejecutar deudas a personas en extrema necesidad; control en la contratación de gastos plurianuales; exigencia de responsabilidades por mala gestión o gestión negligente; establecer un régimen especial de transparencia en el uso de la caja fija, tiene que establecerse aquí; introducir criterios y publicidad para los pagos; regular el quebranto de avales; reforzar el papel del control de intervención general.

Y también hay que modificar este proyecto de ley para que el Consell no siga haciendo de su capa un sayo en temas como la compra de otra Valmor sin más controles que los que tenía hasta ahora.
Evitemos que haya otra querella, evitemos que haya otra querella.

Presentar presupuestos, como los últimos, en los que se metan los ingresos sin informes.
Ayer por la tarde recibí su contestación diciendo que como no eran preceptivos no los emitía…

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Rafael Maluenda Verdú)

El senyor vicepresident primer:

Pregue finalitze.

El senyor Toledo Lobo:

…o seguir abusando de no pagar intereses de demora por su morosidad.

Todo esto hay que corregirlo y estimamos necesaria la devolución al Consell para corregirlo.
Y nosotros nos ofrecemos, de verdad, a trabajar conjuntamente por un nuevo proyecto y aprobarlo dentro de esta legislatura.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Toledo.

Per a la defensa de l'esmena de totalitat del seu grup i per a fixació de posició respecte a les altres esmenes de totalitat presentades, té la paraula la il·lustre diputada senyora Mireia Mollà del Grup Parlamentari Compromís.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor vicepresident.

Senyor conseller, he de confessar-li que tinc el cor trencat.
Tinc el cor trencat i per això vull fer-li una petició.
Mire, jo crec que esta llei se pot pactar, però no així.
Nosaltres demanem també la retirada, perquè fins i tot, sense haver d'entrar en el seu contingut, les formes no són pròpies.

Vosté mateix, quan ha començat la introducció a l'explicació i la motivació d'este projecte que vosté presenta, ha dit que portem vint-i-tres anys amb una normativa, amb una llei que regula.
La llei d'hisenda pública, el sector públic, lògicament en vint-i-tres anys hi han hagut canvis substancial, potents, estructurals, que s'han anat fent i que cal ordenar, unificar.

I, per tant, eixa motivació ens du que vint-i-tres anys després, doncs, vostés consideren que el que fa esta llei és proporcionar rigor, cosa que quan ha de dir que hi ha rigor en esta llei no assenyala la falta de rigor que hi ha anteriorment; que hi ha transparència, cosa que si un ha de vanagloriar-se de portar ací una llei que regula la hisenda pública i el sector públic i ha de dir que va acompanyada de la transparència, assenyala la manca de transparència que hi ha hagut durant estos vint-i-tres anys; i que, efectivament, hi haja més vinculació entre l'administració, el poder legislatiu, els informes, el sector públic com ha d'ordenar-se, com ha de regular-se, que no puga saltar-se unes normes que el condicionen, etcètera, etcètera, quan això el que evidencia és que tot el que ha estat passant durant estos vint-i-tres anys ha sigut tot el contrari.
Perquè no és sols una llei que unifica normativa sinó que introdueix coses que són pactables, és la pena.

Miren, això podia haver sigut una xufa, sincerament, de la que mos tenen acostumats el govern valencià.
Mos presenten lleis que quan un les mira, una, o no valen absolutament res i per tant queda molt bé dient que s'està fent una llei que el que fa és no fer res.
Però aixina pareix que el govern té alguna activitat i no és un desgovern, que és el que tenim.
O mos presenten lleis que perjudiquen, a més seriosament, els interessos dels valencians i valencianes.
Això és el que sol passar.

Esta llei jo no la qualificaria ni d'una cosa, ni d'una altra.
Esta llei podria ser pactada, però vosté havia d'haver vingut abans a parlar, a parlar amb les formacions polítiques que estem en esta cambra, formacions polítiques que participarem activament del desenvolupament d'esta llei.
Perquè esta llei és una llei que està a les portes d'un nou govern, a les portes d'unes eleccions que vostés han de coincidir amb mi que passe el que passe hi haurà un nou govern.

Presentar una llei després de vint-i-tres anys a pocs mesos d'unes eleccions, d'un canvi de govern que podria establir la normativa que efectivament vint-i-tres anys després regule, però no solament per a unificar sinó per anar més enllà de les regles que han d'establir-se en el sector públic i de la hisenda pública i el sector fundacional, etcètera, doncs, a mi me pareix que no són les formes, no toca.
Fixe's, no toca vint-i-tres anys després.
Tocava molt abans i tocarà a partir de maig de 2015 o tocaria de la manera que vostés no ho han fet.
I és pactant, parlant i amb el compromís que jo crec que el senyor Toledo i jo avui ací li demane i li pose de manifest.

Nosaltres, si vostés retiren i ens sentem a parlar, tenim un gran compromís d'arribar a un acord.
I un acord que siga per a l'elaboració d'una llei que tinga el suport unànime de tota la cambra i que, per tant, no trunque les expectatives que pot tindre un govern de canvi que haja d'entrar i el primer que faça és canviar tota la normativa que vostés durant estos mesos han decidit fer no se sap molt bé per què.

Mire, és una llei tècnica, purament tècnica, més de gestió, normativa, administrativa.
Per a nosaltres manca també d'una qüestió que portem anys reclamant.
Sap que nosaltres li hem demanat moltíssimes vegades que parlem de la hisenda pública.
Ens ha faltat voluntat de parlar de la hisenda pública, de com se regula la hisenda pública, de com entenem que s'ha de contribuir a nivell social en la hisenda pública.
I això ens sembla encara més important, encara molt més important que després la normativa que li done la gestió a eixa hisenda pública.
Vostés no volen entrar tampoc en eixa qüestió.

Per tant, hi haurien dos qüestions fonamentals que per a nosaltres haurien de passar per un tràmit perceptiu de diàleg.
Un, com contribuïm, com la societat s'enfronta a la hisenda pública, com la consolida?
Vosté que és el de no tenemos un problema de gasto sino de ingresos.
Això és la hisenda pública.
Com entenem el caràcter impositiu, com entenem com s'ha de contribuir i redistribuir la riquesa entre tots i totes?
El fons de la qüestió mai vostés han volgut fer un debat independent, seriós, rigorós per a establir eixa manera de vore la societat.

I, després, la gestió purament administrativa i normativa del desenvolupament, de com entenem eixa societat.
I és que resulta que estem començant la casa per la teulada.
És a dir, ara mos porten vostés la gestió sense haver entrat en la visió concreta de com ha de ser la hisenda pública i el sector públic empresarial també en general.
I en això me vaig a detindre una miqueta.

Vostés ací introdueixen la base per a regular el sector públic empresarial, el règim jurídic econòmic, la seua ordenació.
Vosté ha dit, a més, por primera vez, com una cosa important.
Li sembla normal, senyor conseller, li sembla normal que siga per primera vegada?
I, li dic més, no li sembla que efectivament el caos, l'ús indegut i fins i tot delictiu que s'ha fet del sector públic empresarial, efectivament, ha sigut gràcies a que no hi haguera fins avui en este projecte ninguna base per a regular el sector públic empresarial?
No pensa que ha ajudat el que no hi haguera una base reguladora del sector públic empresarial a que hi haja hagut un ús indegut i fins i tot delictiu del nostre sector públic empresarial que ens ha dut, per cert, a la ruïna més absoluta als valencians i valencianes?

I, més encara, no li pareix que aquells que han utilitzat durant els vint anys, dels vint-i-tres anys que vostés no han sigut capaços de canviar la normativa i establir per alguna vegada en estos vint anys algun tipus de base per a regular el sector públic empresarial, no són les persones adequades per a fer una iniciativa per a regular el sector públic empresarial?
És a dir, aquells que han utilitzat de manera perversa el no tindre base reguladora, que això ha permés l'ús indegut i delictiu del sector públic empresarial, que això ha permés obrir les portes de la corrupció en el nostre sector públic empresarial, no són persones que puguen ara vindre a fer una iniciativa pròpia, a més en solitari, de com regular el sector públic empresarial?
No són les persones adequades les que han utilitzat d'esta manera perversa i indeguda el sector públic empresarial.

I per això li diem, vostés encara estan ací, si volen fer-ho abans que acabe la legislatura han de fer-ho amb la participació de l'oposició, d'aquells que hem estat encarregant-nos de fiscalitzar el sector públic empresarial i de vore com hauria de ser la base per a regular-ho.
Hem estat molt de temps que no teníem normativa i hem estat fent una tasca fiscalitzadora per a compensar la falta de normativa que permetera tindre un sector públic empresarial de rigor, transparent, ordenat.
No són vostés en solitari els qui poden vindre ací a presentar açò sense que nosaltres li diem que tenen vostés una esmena a la totalitat, perquè no poden vindre en solitari a fer-ho.
No ens fiem, no són de fiar en este sentit.

Mire, la regulació sobre el pressupost nosaltres estem molt en contra i, a més, és que apareix en les esmenes de l'articulat del pressupost també, en com vostés volen anar al marge del poder legislatiu a l'hora de controlar qualsevol moviment, qualsevol crèdit extraordinari, crèdit que passa de seccions, de programes, crèdit que es fa d'anys anteriors, d'execucions anteriors, que es fica en els pressupostos que estan en vigor, i tot això volen vostés regular-ho al marge del poder legislatiu que és precisament qui ha d'aprovar els pressupostos, i nosaltres també estem en contra, en la línia de les esmenes que fem en l'articulat.

Volem que n'hi haja un caràcter vinculant de la relació que hem de tindre l'executiu amb el legislatiu del control que es faça de qualsevol moviment dels pressupostos, dels gastos públics, dels programes, de la política econòmica i pressupostària.

El senyor vicepresident primer:

Pregue finalitze.

La senyora Mollà Herrera:

I, per tant, en totes i cadascuna de les propostes que fan vostés per a regular els pressupostos no poden obviar a les Corts Valencianes i a la comissió d'economia i hisenda, i nosaltres introduïm eixes esmenes.

Si això no es fa, nosaltres no anem a poder aprovar eixa llei,.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Pregue finalitze, senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
és a dir, perquè la transparència i el rigor estiga garantit les Corts Valencianes no poden quedar al marge del que està fent l'executiu amb els diners dels valencians i valencianes perquè precisament nosaltres som qui hem aprovat…

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

…què es fa amb els diners dels valencians i valencianes.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies.

Per a defensar l'esmena del seu grup i per a fixar, al mateix temps, posició respecte de la resta d'esmenes presentades i defensades, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Lluís Torró del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Bé, estem davant d'un projecte de llei important, ¿eh?
, no és un projecte de llei qualsevol, ¿no?
, estem davant d'un projecte que va a modificar una normativa que ja data de 1991 -i aquella ja era un text refós-, i des d'aleshores ha plogut molt, hi han hagut molts canvis normatius i, sobretot, hi han hagut molts canvis socials, econòmics i polítics.

Per tant, n'hi ha una sèrie de preguntes a les quals nosaltres, en principi, responem afirmativament: ¿cal adequar la hisenda pública de La Generalitat al marc legislatiu de l'estat?
, efectivament, sí, ¿no?
; ¿cal regular el règim econòmic i financer de La Generalitat per incorporar l'administració electrònica o el marc plurianual per a executar algunes iniciatives pressupostàries?
, sí; ¿cal redefinir el sector públic?
, evidentment que sí.

El problema, per tant, d'esta llei no és la necessitat, el problema és el moment, és a dir, el quan; el problema també són les maneres, és a dir, el com; i, finalment, també n'hi ha un problema de contingut, el què, ¿val?
, i quan mirem les tres coses juntes, com, quan i què, probablement l'última de les qüestiones és la que explica les altres dos, ¿no?
Bé, comencem pel moment.

La necessitat, senyor conseller, no implica la urgència, ¿val?
Si hem tardat vint-i-tres anys, podem esperar sense cap problema sis mesos, ¿eh?
L'aprovació d'un projecte tan important en els minuts escombraries d'una legislatura no creiem que siga allò més adequat, ¿no?
-ja saben-, els minuts escombraries són aquells en els quals un partit o un match està ja decidit i els equips actuen ja en funció d'eixe resultat que ja saben, que ja coneixen perquè no van a poder fer res per a canviar el resultat final, ¿no?

El PP sap en estos moments que perdrà, com a mínim, la majoria absoluta i amb ella, quasi en tota seguretat, el govern, i fan el mateix que fan els equips que van perdent i que saben que per molt que s'esforcen no arribaran a canviar el resultat, ¿val?
, que és tractar de maquillar eixe resultat, salvar l'honor, minimitzar la vergonya i, també, minimitzar els danys.

I ¿què estan fent?
, ens inflen a lleis a última hora amb la doble finalitat de, d'una manera de fer vore que treballen -ahir alguna diputada ací parlava del postureo, açò també és postureo- i, de pas, mantenir ocupada a l'oposició, bàsicament evitar perdre de pallissa, ¿val?
I això ens conduïx a la segona pregunta, és a dir, com, ¿no?
, ¿per què es fa aixina?

N'hi ha dues formes d'abordar la discussió i l'aprovació d'una llei: dur-la ací i aplicar el corró o, quan les lleis es consideren importants, establir mecanismes que faciliten les aportacions de l'oposició, i aquesta segona opció hauria de ser l'habitual, independentment que, com en el seu cas, n'hi haja una seguretat per la majoria absoluta de quin serà el resultat final però és excepcional, i ara el que fan és tractar d'aprovar-ho a tota pastilla i tant els fa el que puga aportar o dir l'oposició.
Probablement s'excusen que és una llei tècnica però, jo ¿què vol que li diga?
No n'hi ha lleis tècniques o, en tot cas, n'hi ha molt poquets.

Allò cert és que el text que hui discutim ací té un clar component tècnic però també és cert que al seu contingut i, probablement, també i, sobretot, a les seues omissions s'amaga molta política i molta ideologia, probablement és això el que pretenen amb aquesta tramitació que no és d'urgència però quasi.

N'hi ha un tic autoritari en aquesta idea d'aprofitar la majoria absoluta per a definir un marc legislatiu conservador, d'aquesta manera es determinen unes propostes que l'oposició ha de demanar a corre-cuita i sense la possibilitat d'integrar els interessos d'una majoria més ampla que aquella del mateix partit del govern.
I això ens du a la tercera pregunta, que és la important de deveres, el què, ¿no?

Des de la mateixa presentació del projecte ens trobem amb els problemes i les dificultats característiques que el pensament únic imposa a les activitats socials, un pensament únic neoliberal que té en vostés els genuïns, encara que malauradament no exclusius, representants.

El principal defecte d'aquest viatge ideològic és la manca d'un autèntic sentit del que hauria de ser una funció pública de l'administració, una veritable funció pública de l'administració.
Al seu imaginari, l'administració pública no és una parella al servei del bé comú que ha d'ordenar i limitar les ambicions i els interessos individuals per a fer prevaldre els de la col·lectivitat, ¡no!
, vostés veuen el bé comú, perdó, allò públic, bé com un entrebanc; un entrebanc que dificulta l'activitat privada, o bé com una oportunitat; una oportunitat de negoci per als interessos privats, i les nefastes conseqüències d'aquesta manera d'entendre el món aplicada a la gestió política són evidentíssimes: atur, empobriment de la majoria, enriquiment d'una minoria, malbaratament de recursos, corrupció política i un llarguíssim etcètera.

Bé, anem a considerar els objectius i les disposicions de la llei que s'integren, lògicament, de ple dins de l'ortodòxia marcada per l'article 135 de la Constitució, o siga, aquell que va ser objecte de la reforma exprés pactada per Zapatero y Rajoy, pel PSOE i pel PP.
Es tracta de l'anomenat «principi d'estabilitat pressupostària» obligat pel dit article i desenvolupat després pel PP en solitari en una llei ad hoc.
Els preceptes que s'hi deriven regloten a tota la llei que estem debatent i són uns preceptes perversos, no perquè els pressupostos no s'hagen de sotmetre a una certa disciplina i no perquè no s'haja de garantir la sostenibilitat financera de les administracions, no és això, el problema és el sentit i l'aplicació legal i pràctica d'aquestes principis i preceptes subjectant els pressupostos a uns marcs molt estrets i inflexibles.

I, miren, això està molt lluny de millorar les finances públiques, i som un exemple espectacular; 35.
000 milions de deute acumulat i una càrrega financera que suposa el 30% del pressupost quan a penes fa quatre anys no suposava ni el 4%, eixe és el resultat de l'aplicació del principi d'estabilitat financera, i més lluny encara està de promoure l'activitat econòmica, l'ocupació, i ja no parlem ja del benestar perquè el que realment es fa és retallar les polítiques socials i debilitar la funció redistributiva dels ingressos i la despesa pública.
En la pràctica, les normatives s'adrecen a limitar i a encotillar l'estat de benestar, obren en espais privilegiats en els àmbits de la iniciativa privada i s'actua en contra de la defensa de les persones que es troben en situació de desemparament o de necessitat.

I a més, l'acceptació d'aquesta ortodòxia implica una brutal retallada de l'autonomia financera de La Generalitat establint unes regles que, a més, suposen una transferència de sobirania que ja comporten una estreta i rígida supervisió per part dels poders superiors.

Es tracta, per tant, d'acatar una jerarquia que no sols es discutible funcionalment, de vegades i en moltes ocasions no funciona, sinó que, a més, partix d'un profundíssim dèficit democràtic ja que ni s'ha consultat mai a la ciutadania sobre la qüestió ni es generen els mecanismes de control suficients perquè, sí, va a controlar-mos a algú, i ¿qui controla al controlador?
, ¿on està la sobirania?
, ¿on està la democràcia?

Finalment, la llei també regula el que s'anomena «sector públic instrumental», com el conjunt de la llei es tracta, estem d'acord en una definició necessària, sobretot vistos els antecedents de mala gestió, opacitat i malbaratament de recursos d'una bona part d'aquest sector públic sotmés a l'imperi del dret privat.
Empreses, fundacions i consorcis han estat emprats, en bona mesura, per a pràctiques clientelars i desviament de fons públics i, per tant, és necessari posar ordre.

Però, en el contingut de la llei no s'acaba de precisar la naturalesa de la personalitat jurídica privada d'aquest sector públic instrumental, no n'hi ha instruments, i resulta, a més, molt difícil d'introduir, atesa l'estructura del projecte normatiu, que permeten regular i fiscalitzar les transferències financeres des de la tresoreria de La Generalitat, n'hi ha una deliberada confusió entre entitats de dret públic i entitats de dret privat, i això obri la porta a institucions finançades majoritàriament amb fons públics però que operen com a entitats de dret privat.
Per tant, dos problemes.

Primer, el de la fiscalització, ¿qui controla?
, ¿com es controlen adequadament aquests organismes?
L'experiència demostra que la fiscalització que tenim ara de la Sindicatura de Comptes no és útil.
Malgrat demostrar, any rere any, les deficiències en la gestió dels diners i de les relacions laborals, especialment en els mecanismes d'accés, no s'han corregit en absolut durant tots aquestos anys.

I el segon problema, ¿qui controla la mateixa administració?
El problema dels pressupostos de La Generalitat, ¿com és possible que la institució que representa la sobirania dels valencians i les valencianes, que aprova els comptes, que teòricament també aprova l'execució d'eixos comptes, tinga una capacitat tan reduïda de control en el decurs de l'execució dels comptes?
I això és una cosa que la consagra definitivament el projecte de llei que tenim ací.

Resumint, primer, el moment no és el més adequat per a debatre una llei d'aquesta magnitud i aquestes implicacions; en segon lloc, el contingut, a més de partir d'uns paradigmes que no compartim, resulta manifestament millorable, fins i tot des d'un punt de vista estrictament tècnic; i, en tercer lloc, estan forçant que aquesta llei, com la immensa majoria de les que hem aprovat i aprovarem d'ací al final de la legislatura, siga un instrument efímer, que la nova majoria que es conformarà al mes de maig es veurà obligada a reformar.

Per totes aquestes raons ens oposem a la seua tramitació.

Gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Torró.

Per a torn en contra a les tres esmenes de totalitat defensades, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Ricardo Costa, del Grup Parlamentari Popular.

El senyor Costa Climent:

Muchas gracias, presidente.

Señoras y señores diputados.

Señor conseller de hacienda, en primer lugar, felicitarle porque al principio de la legislatura la Comunidad Valenciana pagaba unos costes financieros entre el 5 y el 6% por la deuda que emitía para poder hacer frente a los gastos sociales y, por lo tanto, compensar la minusvalía en el modelo de financiación que el Partido Socialista aprobó, y estamos hablando ya de, prácticamente, no pagar intereses gracias a la gestión del gobierno valenciano y a la voluntad del gobierno de Mariano Rajoy.
Por lo tanto, quiero empezar a felicitarle en nombre de todos los valencianos.
(Aplaudiments)

Y, también, felicitarle porque yo desde el año 1995 llevo oyendo a la oposición hablar sobre que era necesario modificar la ley de hacienda pública y hacer un nuevo texto.
No es de 1991, es de 1984, lo que pasa es que en 1991 se hizo un texto refundido también porque fruto de la gestión económica y presupuestaria se fue modificando vía acompañamiento.

Bueno (rient), lo ha traído usted aquí y parece ser que tampoco estamos de acuerdo en este proyecto, en esta ley y en esta modificación que, al final, recoge lo que yo llevo oyendo en los últimos presupuestos desde el año 1996, que es traer a la cámara una ley que refunda todos los preceptos de la ley de hacienda pública y, además, una ley que tiene un objetivo básico y fundamental.

Sí es una ley técnica pero yo creo que es importante también darle el fundamento, el carácter y el origen, señor Toledo, de lo que es la modificación legal y lo que es el proyecto de ley, ¿no?
, que es al final optimizar cada euro que los valencianos depositan y que sirve para financiar los servicios públicos, sacarle la máxima rentabilidad, tener la máxima transparencia y rigor en su gestión y, por supuesto, darles toda la información posible a los grupos parlamentarios, al Grupo Parlamentario Popular también, sobre la gestión económica y presupuestaria del gobierno valenciano.

Por lo tanto, siendo política tiene una gran trascendencia política y yo coincido con que se ponen de manifiesto los fundamentos de un gobierno y de una ideología a la hora de hacer una ley, hemos hecho una ley para dar más transparencia, más rigor, mejor gestión y para gestionar mejor los fondos públicos de los valencianos, esa es la ideología que marca este proyecto de ley.

Hay otro aspecto fundamental, yo sé que ustedes ahora mismo están en otra batalla, señor Toledo, cosa que yo respeto mucho, ¿no?
, pero el Partido Socialista apoyó una reforma constitucional, la del artículo 135, creo que fue en el año 2011, o en el año 2009, entre el 2009 i el 2011.
Esta reforma, al final, lo que establecía eran las bases de la estabilidad presupuestaria, que un gobierno no se pudiera gastar más de lo que tiene.
Yo sé que ustedes ahora están en una modificación y en una posición distinta de ese artículo, pero esta ley de hacienda pública, lo que recoge básicamente es esa ley o esa filosofía que marcaba y que está plasmada en la Ley 22/2012 y que establece la estabilidad presupuestaria en las cuentas públicas de los ayuntamientos, las comunidades autónomas y el estado.

También es importante decir que somos, junto a La Rioja -La Rioja lo ha hecho antes, nosotros lo hemos hecho después- la comunidad autónoma que antes ha lanzado una ley que regula todo el contenido jurídico del sector público empresarial.
¿Podíamos haberlo hecho antes?
Sí, pero hubo un compromiso de legislatura, que yo recuerdo que debatí con usted en esta tribuna, señor Toledo, que era un decreto que aprobaba un plan de reestructuración de todo el sector público empresarial.
Bueno, los datos usted los conoce, porque sé que los maneja y los estudia.
Pero, una vez ha culminado ese proceso, es razonable que se presente esta ley.
Y hoy en día hay comunidades autónomas -en algunas ustedes están gobernando- que tienen leyes que regulan prácticamente los mismos supuestos y que ni siquiera están analizando ni estudiando su modificación y su adaptación a la normativa básica estatal, tanto en materia de subvenciones como de estabilidad presupuestaria.

La verdad es que nosotros entendemos que presenten enmiendas parciales.
Creo que el debate técnico va a darse en el debate parcial de la ley, y yo estoy convencido de que tanto el gobierno como mi grupo parlamentario va a entrar a discutir, a debatir, e incluso a aceptar muchas de las propuestas que estoy seguro que tienen todo el sentido común.
Pero no entendemos los motivos fundamentales por los cuales han rechazado esta ley, o planteando una enmienda a la totalidad a esta ley.
En primer lugar, porque lo que hace esta ley es regular los principios básicos de la gestión económica de la administración pública, poner los negros sobre blancos y además actualizarlos a la normativa estatal.
Se regula el régimen de la hacienda pública, del tesoro, del endeudamiento, del presupuesto, de la intervención y control, de la contabilidad.
Y además establece, como he dicho, algo que es muy novedoso: un título donde se regula el régimen jurídico propio del sector público empresarial en la Comunidad Valenciana.
Y lo divide en dos: sector público administrativo, en donde el presupuesto… Antes he intentado seguir su intervención y habla de que los presupuestos serán orientativos.

Bueno, usted se habrá leído la ley, como yo, y sabrá que se divide en dos grupos el sector público: uno, el empresarial donde el presupuesto establece un gasto limitativo y vinculante.
Y el sector público empresarial y fundacional, donde hay una parte que son los gastos de personal, que es vinculante y limitado.
Y otra parte donde a lo mejor tienen contraprestación algunas de esas fundaciones, donde es orientativo.
Pero porque los ingresos, señor Toledo, no dependen solamente de las aportaciones y las transferencias corrientes por parte de la administración pública.
Y, por último, se establece un sistema de subvenciones.
Hablábamos de que… Se establece un sistema, no.
Se desarrolla el proceso o el sistema de subvenciones que al final articulan la labor de fomento de la administración pública valenciana.
Hombre, a lo mejor hay cosas que se puedan desarrollar y mejorar.
Tenga usted en cuenta que hemos pasado de destinar cuatro artículos en la ley de hacienda pública a las subvenciones, a cómo dar las subvenciones, a prácticamente dieciocho, creo, si no recuerdo mal.
Diecisiete, dieciocho.
Aparte de incorporar lo que es la ley general de subvenciones, del año 2003, que veo que es fundamental y básica para recoger en la normativa estatal.

Yo creo que hay aspectos concretos que son muy importantes.
Hombre, el artículo 26 creo que es sustancial, porque es una reivindicación… Casi podrían decir ustedes: «Oiga, es que esta ley la han hecho porque nosotros les hemos pedido que hagan esto y que lo pongan negro sobre blanco.
» El artículo 26 incorpora la exigencia de que todos los expedientes que se tramiten con gasto plurianual de toda la administración y de todo el sector público valenciano incluyan un informe de la abogacía y un informe de la Intervención General.
Pero es más, es que… Y este debate también ha estado aquí, sobre esta tribuna y en este parlamento durante mucho tiempo, sobre obligaciones que se trasladaban a ejercicios futuros, y que ustedes decían que solamente se podían conocer gracias a la labor de la sindicatura.
Bueno, pues esta ley lo que establece es que, primero, para hacer eso hay que autorizarlo por el gobierno.
Y después hay que publicarlo en el diario oficial de la Generalitat valenciana.
Y que, por lo tanto, eso ofrece transparencia, claridad, y solamente puede hacerse por motivos muy tasados.
Por lo tanto, creo que incluso ustedes podrían decir que son en cierta forma los padres de la criatura de este proyecto de ley, porque yo, por más que busco y leo, casi todos los planteamientos que ustedes durante estos años han hecho en la ley de acompañamiento en los debates presupuestarios están incluidos y recogidos aquí.

En cuanto al proceso de elaboración del presupuesto, oiga, vamos a ver, tenemos por primera vez en una ley cómo se redacta y se establece la redacción del presupuesto.
Cómo se prohíbe y se limita el gasto no financiero que no está recogido.
Cómo tiene que haber coherencia entre el presupuesto anual y el correspondiente marco presupuestario.
Es decir, el marco presupuestario no puede ir hacia compromisos futuros, sin estar recogido en el presupuesto actual.
Es que esto es lo que ustedes vienen diciendo durante los últimos quince años.
Esto es lo que se plasma en esta ley.
El artículo 52, por ejemplo, incluye por primera vez en este proyecto de ley el régimen específico de elaboración, de gestión y de ejecución de los presupuestos de las entidades autónomas, de las sociedades mercantiles, de las sociedades públicas, en definitiva de todo el sector público empresarial.
Esto también me lo han dicho y usted lo ha planteado aquí, y ha dicho que uno de los motivos por los cuales ustedes no apoyaron la reestructuración del sector público empresarial era precisamente por eso.

Y, por último -y termino, señor presidente-, dejan claro algo fundamental para nosotros, que es dar más transparencia a la concesión de las subvenciones.
Creo que eso también es una reivindicación histórica de su grupo, señor Toledo, y en general de todos los grupos de la oposición, y creo que el gobierno valenciano da cumplida cuenta de los requisitos, de las condiciones y fundamentalmente de los criterios de concesión de esas subvenciones.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el president, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor president:

Gracias.
Gracias, señor Costa.

Per a rèplica, senyor Toledo, té la paraula.

El senyor Toledo Lobo:

Sí, presidente.

Señor Costa, le agradezco profundamente que haya salido usted a defender el proyecto.
Y se lo agradezco porque hoy ya no queda ninguna duda de que la línea roja del presidente Fabra no existe.
(Aplaudiments) Mire, si un diputado con auto de procesamiento puede subir aquí a defender un presupuesto de ley de hacienda además, queda claro que cada uno hace lo que quiere, que además el grupo se lo permite y que se va cuando quiere.
Por tanto, queda claro hoy que la línea roja de Fabra no es una línea roja, es una línea floja, una línea que no aprieta a nadie.
Así que gracias por dejárnoslo claro sin ninguna duda.
Y mire, le voy a hacer un regalo, porque estamos en fecha navideña.
Sí, sí, nivelazo, nivelazo.
Me costó mucho encontrarlo, se lo puedo decir.
Un regalo para que tenga un recuerdo de su última intervención, porque será posiblemente la última intervención defendiendo un proyecto de ley, según tenemos entendido por el periódico.
Y un regalo que metafóricamente le traslade la idea de lo que pensamos de esta defensa del proyecto de ley.
Y para ello, echamos mano de un refrán español.
Le voy a regalar esta figura, esta figura muy bonita, porque entendemos que que usted defienda este proyecto de ley es como que una zorra guarde el gallinero.
Exactamente igual.

Y por tanto, le dejo este zorro precioso en recuerdo.
Y entienda que esto… no se lo tome a mal, porque no dudamos ni de su capacidad, que está fuera de duda, ni por supuesto de su presunción de inocencia, que también lo está.
Simplemente, es paradójico que alguien con auto de procesamiento que aparece ligado a pagos (inintel·ligible) … en Barcelona…

El senyor president:

Señoría…

El senyor Toledo Lobo:

…sea elegido para defender la que tiene que garantizar que todo sea en Alicante.
No sé cómo es posible.

El senyor president:

Señor diputado, le ruego que vaya (inintel·ligible) .
.
.

El senyor Toledo Lobo:

Sí, sí, pero todo es posible en este fin del PP, en el que hasta un fiscal se querella contra un miembro del Consejo Jurídico Consultivo, todo es posible.
(Aplaudiments)

Mire, la ley.
Conseller, puede pasar a la historia como el que logró una ley de hacienda aprobada por unanimidad, se lo hemos puesto en bandeja, o como el conseller de hacienda que hizo la ley más breve de la historia.
Usted elige, usted elige.
Mire, le hemos explicado razones de fondo para revisar esto.
Esto es técnica, ya lo he dicho yo, pero es muy política, porque determina todo el campo de libertad que tiene el Consell y que tienen las empresas públicas en la gestión, en su toma de decisiones.
Mire, tiene mucha ideología detrás.
Lo del margen de libertad que se deja para todo el sector público nos parece inadmisible.
Lo del presupuesto estimativo y no vinculante es una risa, es una risa.
Dice: «Traigan aquí lo que quieran y luego hagan lo que les dé la gana sin dar explicaciones.
» Es estimativo, y además no es vinculante.

Miren, si vienen más ingresos, pues hay procedimientos para incorporar esos ingresos y determinar qué gastos nuevos se hacen.
Y se tienen que establecer esos procedimientos.
Que al sector público se le excepcione de aplicación de régimen de subvenciones que esta misma ley establece también es de traca.

Y mire, sobre todo, que la información de este proyecto de ley sea incluso menos de la que ahora se da en la práctica nos parece inadmisible.
Ya le he dicho que para nosotros es fundamental que se garantice el acceso ciudadano a la información de los gastos.
Es fundamental y tiene que estar en este proyecto de ley.
Pero, es más: mire, ayer recibí en las Cortes este CD con la ejecución a fecha 30 de septiembre.
Ayer, dos meses y medio después.
Ya figura en los presupuestos entregados en estas Cortes hace mes y medio.
¿Por qué lo recibimos con tres meses de retraso?
¿Por qué hay acuerdos de modificación presupuestaria, en el DOCV se publican siete meses después?
¿Por qué?
Pues porque el Consell nos da la mínima información y eso hay que resolverlo.
Tenemos que tener un nivel de información que responda a las necesidades ciudadanas y que sea del siglo XXI, y este es del siglo pasado.
Y el nivel de control democrático, le digo exactamente lo mismo.
Que el plan económico-financiero y el plan de reequilibrio no se planteen aprobarlo en estas Cortes, por favor, por favor.
Pero si el estado lo hace, si los ayuntamientos lo hacen.
Que vengan aquí y se discutan.
El Consell no es nadie para decidir y presentar al gobierno qué cosas va a recortar, qué cosas va a disolver, qué barbaridades va a hacer.
Tiene que discutirse en las Cortes.

Por favor, recuperen un poco la cordura.
Mire, el control es del siglo pasado también, absolutamente del siglo pasado.
Y las subvenciones por deslocalización empresarial que no se lo hayan planteado… Rectifiquen.
Miren, este proyecto de ley se ha hecho con dos criterios: dejar la máxima discrecionalidad al Consell y a las empresas públicas.
Y en eso discrepamos.
Si ustedes también están dispuestos a discrepar, podemos hablarlo.
Tengan en cuenta que aquí hay cosas importantes, como la responsabilidad en la gestión, que no es una cuestión técnica.
El régimen de transparencia de la caja fija, que no es técnica.
El régimen de transparencia de toda la información, que no es técnica.
El de control, el de responsabilidades.
Todas esas cuestiones deben discutirse y deben discutirse en un marco estable, que supere una legislatura, que supere dos, que supere tres, que supere cuatro legislaturas.
Eso es lo que ofrecemos.

Elija usted si quiere pasar a la historia como el conseller que generó una ley de hacienda que dura mucho tiempo o como el que generó la ley de hacienda con vida más breve.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Un moment, senyora Mollà.

Té vosté la paraula, senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Jo encara no he sentit explicar per què, després de vint-i-tres anys de falta de rigor, manca de transparència, poca ordenació o base per a regular el sector públic empresarial i fundacional, per què després de vint-i-tres anys, a menys de sis mesos de les eleccions autonòmiques que es produirà un canvi de govern; un canvi de govern amb una expectativa clara per a atendre les necessitats de la ciutadania, necessitats que també van lligades a la hisenda pública i al sector públic empresarial, doncs ¿per què vostés tenen pressa en portar un projecte de llei, a més, un projecte de llei important, que ningú ha considerat que no haja de dur-se a terme però que ha de passar, en tot cas, si es vullguera fer abans d'eixe canvi de govern, per una qüestió fonamental, i és que es produïsca el diàleg, que s'intente arribar a un consens majoritari i no de forma solitària, i no amb presses, i no sense que hàgem pogut parlar abans de com creguem que s'ha d'ordenar i de regular el sector públic empresarial i de la hisenda pública amb una qüestió de fons, i és: ¿està ben ordenat el sector públic empresarial?
, ¿tenim un bon concepte del que ha de ser una hisenda pública per a afrontar les situacions d'emergències econòmiques, polítiques i socials que tenim?
, és que volem fer la gestió normativa de dos qüestions que per a nosaltres, ja de per si, no estan ben regulades, no estan ben enteses, no estan ben plantejades i que també van comptar amb la soledat que caracteritza qualsevol acció que emprén el govern o el Partit Popular.

És a dir, ¿nosaltres considerem que el sector públic empresarial ja està consolidat tal qual està plantejat per part del Partit Popular?
Doncs, no, perquè, a més, falla en la base, i és que vostés que han estat vint anys utilitzant indegudament i delictivament el sector públic empresarial no són els que poden fer una iniciativa per a com regular el sector públic empresarial i, a més, en solitari, com a molt poden fer-ho de forma unitària i consensuada però en solitari no perquè no poden deixar los zorros…, ¡ui!
, aquí había…, ¿ha caigut?
, ¡ay!
, ¿se lo han llevado?
(veus), doncs no poden deixar,…

El senyor president:

Senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

…cuidant les gallines, no pot eixir a defensar una persona que està processada per finançament irregular del Partit Popular d'unes eleccions, les que constituïxen esta cambra, no pot defensar la regulació i les bases normatives del sector públic empresarial i de la hisenda pública, no pot, no es pot, ¿eh?
, i, per tant, falleu de la base, es falla de la base.
(Veus)

Perquè, a més, a mi em sap greu això de la separació de poders, «hemos hecho una ley, hemos no sé qué».
Jo, cada vegada que el senyor Costa estava incloent-se ell mateix en esta acció de presentació d'este projecte, d'elaboració d'este projecte i de planificació d'este projecte doncs estaba matando a un gatito en alguna parte del mundo, ¿eh?
, així li ho dic.

I, per tant, tampoc són les formes, ¿què costarà fer les coses com s'han de fer?
, és a dir, ni tan sols en la defensa d'esta llei vostés ni tan sols tenen cura en les formes, en el que és ètic, en el que la gent està esperant, en la confiança que han de transmetre que l'ordenació de la hisenda pública i del sector públic empresarial es farà amb rigor i amb transparència, i trauen un processat per a defensar-lo.
Bé, és que així doncs no podem, no es pot.

I jo li he dit al principi: senyor Moragues, tinc el cor trencat perquè, sincerament, el cor trencat, després de vore xufes de llei que vostés han presentat, açò tenia una base que podia haver fet arribar a un consens i a una votació majoritària, no en la soledat de la majoria absoluta del Partit Popular, sinó en la majoria de la cambra valenciana.

Miren, vostés estan saltant-se les regles de transparència que haurien de passar per la vinculació i ser preceptiu qualsevol moviment dels comptes públics, i ho fan en la mateixa llei de pressupostos, vostés diuen, «¡oiga!
, si queremos hacer algún cambio presupuestario pero la intervención general no nos lo avala con su informe, que decida el gobierno», que dóna igual el que la intervenció haja dit, si la intervenció està en contra el govern dóna igual perquè té potestat per a fer qualsevol moviment, això ho diu la mateixa llei de pressupostos, i és que esta llei també està basada en això, és a dir, vostés inclouen en alguns apartats informació a la comissió d'economia o a Les Corts, informes que es puguen elaborar, etcètera, però no…

El senyor president:

Gràcies.

La senyora Mollà Herrera:

…donen la garantia suficient ni la vinculació suficient perquè vostés no puguen perpetuar un sistema que ha estat al marge de la normativa, de la base reguladora, de la transparència i del rigor, havent fet també un ús indegut -ja dic- i delictiu de la nostra…

El senyor president:

Gràcies, senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

…hisenda pública i del sector públic empresarial.

Si en tot això no arribem a un acord,…

El senyor president:

Gràcies.

La senyora Mollà Herrera:

…nosaltres no anem a participar i es quedaran completament a soles en esta llei.

Res més.

El senyor president:

Gràcies, senyora Mollà.

Senyor Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, el felicite perquè ahir el sol es va amagar per occident i este matí ha eixit per orient.
Vostés diran, «això, ¿a sant de què ve?
», ¿no?
, bé, és una afirmació anàloga a la que ha fet el senyor Costa quan ha eixit ací a felicitar-lo a vosté perquè ara paguen menys interessos que a principis de la legislatura perquè és una qüestió en la que vosté no té absolutament cap responsabilitat, ¡cap!
, i ha tingut la santa sort que el senyor Rajoy, com estem en any d'eleccions, ha dit, «anem a deixar de cobrar interessos», no, interessos no, comissions pels préstecs que nosaltres demanem al sector privat i que, després, li enxufem a La Generalitat.
I la segona qüestió és que els preus dels diners estan baixant, estan caent en picat per la política que està duguent-se des del Banc Central Europeu.

Per tant, atribuir-li a vosté eixe mèrit és.
.
.
, deixe els punts suspensius perquè vostés posen el qualificatiu que vullguen.

Anem a vore, senyor Costa, no vaig a entrar jo en la seua imputació, ¿no?
, però sí que vullc recordar una cosa, i és que en eixa imputació, independentment del seu paper en ella, n'hi ha darrere una sèrie de fets, i una sèrie de fets que impliquen una malversació de fons públics, i eixa malversació de fons públics està determinada per una determinada utilització, entre altres coses, del famós sector públic instrumental que vostés ací vénen a presentar una regulació.

I vosté ha dit que ací el que es tracta és de gestionar millor i de maximitzar cada euro, dos de les frases que ha dit.
I jo li dic, mire, per a gestionar millor i per a maximitzar cada euro no fa ni punyetera falta esta llei, ¡ni punyetera falta!
, això ja ho podien fer, això ja ho podien haver fet.

Per tant, la llei no va a garantir, i més com està redactada, que això canvie mentre vostés estiguen governant.
¿Per què?
Perquè continua existint una confusió de fons gravíssima; gravíssima entre el sector públic subjecte a dret públic i el sector públic subjecte a dret privat, i mentre existisca eixa confusió no resoldrem els problemes de fons, que és que existisquen espais en l'administració ocults a les ombres perquè, amb els diners que arriben ahí, que tampoc s'han de justificar massa bé tal com està redactada està llei, es puguen fer coses que no són massa raonables i que acaben convertint-se en algun cas, fins i tot, en presumptament delictives, quan no en directament delictives, que ja tenim ací o han passat per ací ja condemnes per usos de fons d'este tipus, ¿val?

Això no es resol amb aquesta llei, no es resol, per tant, quan vosté diu, «no, llevo oyendo la necessidad de la modificación», i ho continuarà sentit perquè el que posen ací no és suficient per a resoldre eixos problemes.

¡Clar!
, vindre ací a presumir de la reestructuració del sector públic empresarial i posar-lo en relació amb açò a mi em pareix una cosa doncs de mal gust, senyor Costa, ¿val?
I ¿per què em pareix de mal gust?
Primer, perquè la reestructuració, la famosa reestructuració del sector públic empresarial que vostés han fet, senzillament, ha sigut o ha servit per a fer un macroexpedient de regulació d'ocupació i de despatxar més de tres mil treballadors públics al carrer, més de tres mil treballadors públics al carrer, treballadors que han pagat les conseqüències de la ¡seua mala gestió!
, han sigut ells, que no devien res, els que han pagat les conseqüències que vostés hagen estat gestionant malament i, en alguns casos, en moltes d'estes empreses ni tan sols això.

Per tant, la mala gestió no es resol en aquest projecte de llei, sobretot quan la llei que regula el sector públic instrumental s'oblida dels treballadors, que és una de les coses que u llig i diu, bé, i ací, ¿la gent que treballa en este sector públic instrumental no apareix per cap lloc?
, perquè se suposa que també s'haurà de regular això, ¿no?
, ¿quins són els treballadors, com es consideren i com sostenen això?
, que tampoc apareix en la llei.

I acabe amb una cosa que han insistit els dos que m'han precedit en el torn i que jo també he dit al principi.
És a dir, no és raonable de cap de les maneres, no ho és ara, ni canvia amb aquesta llei tal com està redactada, que aquesta cambra que representa els valencians i les valencianes, que és qui aprova els pressupostos i, teòricament, li diu al Consell en què s'ha de gastar els diners, després no tinga cap capacitat per a conéixer, no conéixer, ni aprovar la major part de les modificacions de crèdit que es fan després, no té cap sentit, no té absolutament cap sentit, cap, ni un, cap, ni un; pot tindre un sentit instrumental quan n'hi ha un partit que té la majoria absoluta i que està disposat a tolerar-li al seu govern el que fóra però, des d'un punt de vista objectiu, en una situació que no siga de majoria absoluta, no té cap sentit.

El senyor president:

Gràcies.

El senyor Torró Gil:

Per tant, esta llei, senzillament, tal com està i en el moment en què la presenten, haurien d'haver-se-la estalviat, i vénen ací a tractar de fer vore a la ciutadania que estan fent coses…

El senyor president:

Gràcies.

El senyor Torró Gil:

.
.
quan en realitat el que estan fent és -com els he dit abans- jugant els minuts escombraries, ¿eh?
, tractar que la…

El senyor president:

Gràcies.

El senyor Torró Gil:

…golejada siga la mínima possible.

El senyor president:

Gràcies, senyor Torró.

Senyor Costa.

El senyor Costa Climent:

Muchas gracias.

Señoras y señores diputados.

Señores portavoces.

Miren, voy a intentar contestar a todas, y digo a todas las cuestiones que se han planteado aquí en la defensa de las enmiendas a la totalidad.

Ha hablado de los planes de reequilibrio.
Mire, yo creo que el gobierno valenciano ha actuado con la máxima sensatez y ha dicho que si vamos a tener un ahorro de 750 millones de euros el año que viene, que usted dice que es porque se le ha aparecido no sé quién y yo digo que es porque tenemos un conseller y un presidente que esté un presidente del gobierno en Madrid del PSOE o del PP va todos los días a exigir la financiación (aplaudiments) adecuada para los ciudadanos valencianos, que eso es lo primero que se tiene que ver.

Y le digo también más, con otro criterio, y es que no se va a exigir ni más ajustes, ni más sacrificios, ni se va a tocar un solo euro de los servicios sociales, de la sanidad valenciana y de la educación valenciana porque son fundamentales, básicos y objetivo prioritario.
(Aplaudiments)

¿Por qué se ha hecho ahora?
, ¡oiga!
(veus),…

El senyor president:

Señorías.

El senyor Costa Climent:

…¿por qué se ha hecho ahora?
, pues, mire, porque a pesar de ustedes empezamos la legislatura planteando que había que comprimir, reducir el sector público empresarial valenciano, y hoy hemos pasado de ochenta y dos entidades dentro del sector público valenciano a treinta y nueve, y hemos ahorrado -alguno lo ha puesto aquí, como el señor Torró, solamente en números de cifras de reducción de personal-, pero es que se han ahorrado casi 1.
700 millones de euros, y eso, y eso…, sí, sí le he escuchado, señor Torró,…

El senyor president:

Senyor Torró, li pregue silenci.

El senyor Costa Climent:

…y eso es fruto de la gestión de este gobierno, y ustedes no fueron capaces ni siquiera, a pesar de que lo criticaban, de apoyar un ajuste que era necesario, fundamental y esencial para el desarrollo de los servicios públicos valencianos.

Y, ahora, usted viene aquí y dice, «no, es que esto no es suficiente, esta ley no regula la transparencia en el sector público ni nos da información».
¡Oiga!
, ¡no se ha leído la ley!
, ¡no se ha leído la ley!
, no sé cuántos serán en el comité este de expertos que la han analizado pero ¡no se la han leído!
, porque, si no, verían que se exige la publicación en el diario oficial de la Generalitat valenciana de toda autorización o imputación al presupuesto corriente de obligaciones de ejercicios anteriores, de modificaciones de créditos, de acuerdos de amortización de avales, de acuerdos de control previo en entidades del sector público, de resúmenes de estados mensuales de ejecución presupuestaria y movimiento y situación de tesorería, información de publicar por las entidades del sector público (inintel·ligible) .
.
.
subvenciones… Todo eso, que no estaba antes, hoy ustedes, gracias a la transparencia y a la voluntad política de este gobierno, van a tener acceso a pesar de su voto en contra, (aplaudiments) a pesar de su voto en contra.

Mire, ha dicho dos veces lo de la deslocalización, dos veces.
En su enmienda creo que pone «clamorosa omisión», ¿no?
Oiga, es que los planes económicos financieros…, bueno, ¿clamorosa omisión con los planes económicos financieros?
, ya le he dicho que este gobierno los respeta.
Pero con respecto a la deslocalización de las subvenciones, decirle que el motivo de reintegro de las subvenciones, si usted coge y le dice a uno de los expertos estos que tiene trabajando para usted que se lea la Ley 23/2003, verá que están establecidos en la normativa básica del estado, que es la que está aplicando y recogiendo esta ley.
Y que, por lo tanto, solo tiene usted que coger la referencia básica.

Señor Toledo, yo agradezco sinceramente que tres minutos de la defensa de su enmienda hayan versado sobre mí.
Ustedes sigan hablando de mí.
Nosotros hablaremos de los 60.
000 valencianos que han encontrado empleo.
Ustedes sigan hablando de mí.
(Aplaudiments) Nosotros hablaremos de mejorar la sanidad, la educación y los servicios sociales.
Sigan hablando de este diputado, que mi grupo parlamentario y este gobierno mejorarán las condiciones de vida de todos los ciudadanos.
(Aplaudiments)

Y le voy a decir otra cosa.
A nivel personal, a nivel personal, no voy a opinar, pero a nivel de parlamentario, que estoy aquí porque me han elegido los ciudadanos, tengo que decir que su grupo parlamentario no le llega ni a la suela de los zapatos de este grupo.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Senyories… senyories, finalitzat el debat, passem a la votació per separat de les esmenes a la totalitat.
I en primer lloc, votarem l'esmena presentada pel Grup Parlamentari Socialista, registre d'entrada 104.
677.
Comença la votació.
A favor, 41; en contra, 48.

Esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari Compromís, registre d'entrada 104.
682.
Comença la votació.
A favor, 41; en contra, 48.

Per últim, votarem l'esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida, registre d'entrada 104.
712.
Comença la votació.
Vots a favor, 41; en contra, 48.

Minut de silenci contra la violència de gènere

El senyor president:

A continuació, senyories, anem a guardar un minut de silenci per acord dels quatre grups parlamentaris, per tal de condemnar enèrgicament la violència masclista que patixen les dones i l'últim assassinat que ha acabat amb la vida de Liliana.

Expressem les nostres condolences als seus familiars i reiterem el nostre compromís de treballar fins a l'eradicació de la violència de gènere, que és la més brutal expressió de les desigualtats entre dones i hòmens i que només este any s'ha cobrat la vida de 66 víctimes.

(La cambra guarda un minut de silenci)

Moltes gràcies, senyories.

Dictamen de la Comissió d'estudi sobre la possibilitat d'una reforma àmplia de l'Estatut d'autonomia de la Comunitat Valenciana per a adequar-lo a les necessitats actuals (BOC número 293)

El senyor president:

Sèptim punt de l'ordre del dia: debat i votació del dictamen de la Comissió d'estudi sobre la possibilitat d'una reforma àmplia de l'Estatut d'autonomia de la Comunitat Valenciana per a adequar-lo a les necessitats actuals.

Per a la presentació del dictamen de la comissió té la paraula l'il·lustre diputat Alfredo Castelló.

El senyor Castelló Sáez:

Molt excel·lent senyor president de Les Corts.

Il·lustres senyores diputades.

Il·lustres senyors diputats.

Com a vicepresident de la Comissió d'estudi sobre la possibilitat d'una reforma àmplia de l'Estatut d'autonomia de la Comunitat Valenciana per a adequar-lo a les necessitats actuals, se m'ha designat per a presentar en esta sessió plenària el dictamen aprovat per dita comissió.

Esta comissió d'estudi es va constituir a proposta del Grup Parlamentari Popular, que la va presentar en el registre general de Les Corts el dia 4 de juliol passat.

La Mesa de Les Corts va acordar la seua tramitació el 8 de juliol i la va remetre al ple per a la seua consideració.

El ple de 17 de juliol va aprovar la creació d'esta comissió d'estudi, la qual va ser publicada al BOCV número 262 del dia 25.

El 21 de juliol es va constituir la comissió i en esta es va acordar obrir un termini fins al dia 29 per tal que els grups parlamentaris pogueren presentar les seues propostes de pla de treball.

El dia 30 es van debatre els plans de treball en el calendari d'actuacions que s'havien presentat, aprovant-se la proposta del Grup Parlamentari Popular.

Es va obrir un termini fins el dia 10 de setembre perquè els grups parlamentaris pogueren proposar la sol·licitud de documentació i informes relacionats en els assumptes objecte dels seus treballs i, un altre, fins al 19 de setembre per a fer les propostes de compareixences relacionades amb les matèries objecte d'estudi.

Va ser en la reunió del 4 de setembre.
.
.
, es va procedir a l'anàlisi de les diferents propostes del pla de treball per a definir quines serien les qüestions susceptibles de discussió al llarg de les reunions de la comissió.

Els membres de l'oposició abandonaren la reunió i, després, es va aprovar definitivament el pla de treball i les qüestions a tractar en la mateixa comissió.

En la reunió de 15 de setembre es va aprovar la sol·licitud de documentació i informes presentada pel Grup Parlamentari Popular.

En la reunió del 29 de setembre es va retirar la proposta de compareixences presentada pel Grup Parlamentari Popular, únic grup parlamentari que ho havia fet.

Es va obrir el termini de presentació de representants dels diferents grups parlamentaris per a constituir la ponència prevista en el punt sisé de la resolució de creació de la comissió, el qual va finalitzar el 14 d'octubre.

En la reunió del 16 d'octubre es va designar la ponència, el nomenament de la qual es va publicar al BOCV número 279, de 29 d'octubre.

La ponència es va reunir finalment el 24 de novembre i, a la vista dels informes remesos pel Consell, va elaborar una proposta de dictamen que va elevar a la comissió.
Dita proposta es va publicar al BOCV número 292, de 3 desembre.

En la reunió d'1 de desembre, la comissió va acordar elevar la definitiva dita proposta, acord que es va publicar al BOCV 293, de 5 de desembre.

És este el dictamen, el que presentem, perquè siga ratificat en el ple de hui.
I el presente, si em permeten, amb dos desitjos: u, que n'hi hasca voluntat d'acord i de consens, per un costat, i altre desig és desitjar-los a tots bon Nadal i el millor en 2015 per a cadascuna de les seues senyories i a tot el personal de Les Corts.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gràcies.
.
.
gràcies, senyor Castelló.

Per a fixació de posició dels grups parlamentaris, per Esquerra Unida té la paraula l'il·lustre diputat Lluís Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Jo vull manifestar en nom del meu grup que, com hem fet a la comissió, no anem a participar d'aquest debat.
Entenem que és un debat trampa.
No hi ha possibilitat de reforma de l'Estatut d'autonomia sense que abans el Partit Popular desbloquege l'actual reforma que està pendent de discussió en el Congrés dels Diputats en Madrid i, per tant, no anem a participar d'aquest debat.

Senzillament volia acabar, si em permet, senyor president, desitjant bones festes i bon any en nom meu i el del meu grup a tots els diputats i les diputades, als companys i companyes dels mitjans de comunicació que tan estoicament ens suporten, als treballadors i les treballadores de la casa sense els quals no podríem desenvolupar la nostra feina i, sobretot, a tota la ciutadania, a tots els valencians i totes les valencianes, esperant que el 2015 siga l'any de l'esperança, l'any del començament de l'empoderament de la ciutadania i l'any en què la ciutadania començarà a ser protagonista del seu futur i a canviar les coses.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gràcies, senyor Torró.

Grup Parlamentari Compromís, té la paraula l'il·lustre diputat Enric Morera.

El senyor Morera Català:

Bon dia.

En l'explicació del perquè d'esta iniciativa, d'esta comissió d'estudi per a la reforma de l'Estatut, el senyor Alfredo Castelló mos ha dit que és per a adequar-lo a les necessitats actuals.
Però no se'ns diu quines són les necessitats actuals.
A mi em fa la impressió que són les necessitats del PP.

Perquè anem a vore, al 2006 hi hagué una reforma de l'Estatut d'autonomia, una reforma important, una reforma on el nostre portaveu Joan Ribó, que representa Compromís en l'actualitat.
.
.
, no estigueren d'acord.
Pensem que era una reforma que no aportava res sensible, substantiu, i ens oposàrem.

Han passat ja uns quants anys i eixa reforma està en vigor.
D'eixa reforma potser el que més ens recordem en estos moments seria la clàusula Camps, eixa clàusula que va fer una gran innovació al constitucionalisme mundial, que era una clàusula d'impotència Camps.
És a dir, si uns altres aconseguixen unes millores en els seus estatuts, doncs jo les vull per a mi.
Però tu eres incapaç de reclamar-ho, d'exigir-ho, de situar, de saber on vols arribar en la teua nacionalitat, en la teua nació valenciana per a arribar més lluny.
I se va fer una reforma.

Curiosament eixa reforma se va fer poc abans de les eleccions del 2011.
.
.
, del 2007, perdó.
Era una reforma pensada en els interessos electorals del Partit Popular.
De fet, jo ho he contat en alguna ocasió, però ara que estem ací en petit comité, i crec que mos podem permetre estes llicències, en els cables de Wikileaks, l'única vegada que apareix la Comunidad Valenciana, el senyor Francisco Camps -que ara la fiscalia l'investiga per allò de la fórmula 1- apareix en este tema.
Apareix en el tema que hay un líder reformista valenciano que, davant el desgavell del PP estatal, el PP d'Eduardo Zaplana -que aconsella ara al senyor Fabra-, d'Aceves, se visualitzava com un líder que era capaç de buscar consensos i va arribar a consensos amb el Grup Parlamentari Socialista, legítim tot, i se va fer una reforma d'Estatut d'autonomia.

¿Ha aprofitat realment este Estatut -la del 2006- per a millorar les condicions de vida del poble valencià?
¿Tenim una agència tributària pròpia?
¿Tenim garantida la inversió pública territorialitzada?
¿Tenim garantit el que és fonamental en una autonomia política, i és l'autonomia financera?
A les vistes està que no.
És clar que eixa reforma va ser una reforma fracassada, que no va aportar el que ens mereixem com a poble, no va incrementar el nostre autogovern, i eixa reforma s'ha quedat suspesa.

Després, curiosament, tinguérem una següent reforma.
En eixa participàrem nosaltres, perquè era una reforma puntual.
Una reforma derivada d'un punt, d'una addicional, d'una addicional molt important i que ens ha fet perdre molts diners, senyories -jo crec que és important que deprengam dels errors-, d'un punt que la reforma que vostés pactaren en el 2006 no contemplava, en vista al que havien aconseguit altres estatuts d'autonomia, entre ells Andalusia.
¿Saben vostés quants milions d'euros ha aconseguit Andalusia gracies a eixa clàusula?
A vostés que els agrada tant parlar d'Andalusia.
Doncs, segons les meues dades, les tinc ací, són dades oficials, són dades oficials de la cambra de contractistes, no són meus.
5.
167 milions d'euros.
Per què?
Perquè una clàusula que després constitucionalment s'ha dit que l'obligació o no del govern central d'invertir.
.
.
, però en el cas d'Andalusia s'ha complit, en el cas de Catalunya s'ha complit.
Que són les inversions públiques territorialitzades.
Nosaltres no ho teníem, no ho teníem, vam ser molt ràpids en arribar al no res, i, curiosament també, poc abans de les eleccions de 2011 vostés ens van plantejar una reforma a l'Estatut d'autonomia que acceptàrem i votàrem, excepte amb l'abstenció del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, votàrem la resta de grups favorablement.
Va ser el 9 de març de 2011.
Allò que els vaig dir en aquell moment per desgràcia s'ha complit, per desgràcia s'ha complit.

Què els dia en aquell moment?
Està en el Diari de Sessions, que s'haurien d'afanyar per aconseguir que els pressupostos de 2012, de 2013, de 2014 no ens continuaren marginant en les inversions públiques territorialitzades.
Està en el Diari de Sessions.
De fet vaig parlar en aquell moment amb el conseller de governació i el que du la competència de l'impuls autonòmic, don Serafín Castellano, i li vaig dir «o ens afanyem o ens quedarem altra vegada perduts en la dinàmica de la marginació secular i sistemàtica de la inversió pública territorialitzada».
Són dades oficials.

Quants diners hem perdut d'esta no-incorporació d'esta clàusula en l'Estatut d'autonomia?
Segons els meus càlculs, comptant la votació que tingué ahir en el Congrés dels Diputats, 1.
800 milions d'euros d'inversió pública territorialitzada, senyories.

Ahir en el Congrés dels Diputats, el nostre diputat Joan Baldoví va presentar esta gràfica.
És una gràfica que jo exhibisc hui ací, perquè és una gràfica del que suposa, hi ha menys inversió per part de l'estat, en uns 12.
000 milions d'euros, és poc, hauria de fer ara més inversió, sobretot en projectes rentables, que ajuden l'economia productiva, no aeroports sense avions i no megalomanies com la de Ciudad Real o inversions improductives.
Caldria més inversió pública.
Però ens poden explicar vostés per què la inversió del Gobierno de España, de Mariano Rajoy, és 121 euros per habitant valencià a la nostra terra i la mitjana d'Espanya és de 209 euros.
Estic parlant que van fer una reforma d'Estatut, i incorporaren una clàusula addicional per a garantir la inversió pública territorialitzada.
A vore si ens entenem ja d'una vegada per totes, que hem perdut 1.
800 milions d'euros per la seua incapacitat.
I estem parlant que esta reforma que era necessària no s'ha tingut en compte.
I ahir mateixa exdiputats, excol·legues seus en el Congrés dels Diputats, Belén Juste, el senyor Mario Flores, l'exconseller d'Economia i Hisenda com Gerardo Camps, van apretar el botó en contra dels interessos estratègics del poble valencià.
Perquè van aprovar el botó perquè els pressupostos generals de l'estat danyen altra vegada la inversió pública territorialitzada.

Si nosaltres haguérem tingut eixa esmena aprovada en el Congrés dels Diputats, què hauria passat?
Segurament mos haurien respectat una miqueta més.
I per això nosaltres la nostra incomoditat en esta comissió d'estudis per una qüestió fonamental, senyories, a vore si ho entenen.
Perquè pacta sunt servanda, els pactes s'han de complir.
I nosaltres en març de 2011 aprovàrem una reforma per a modificar l'Estatut d'autonomia incorporant la clàusula que tenen altres estatuts d'autonomia per a garantir la nostra inversió, com passa en Catalunya, com passa en Andalusia, però no ens passa a nosaltres.
Vostés van fer que es retirara del Congrés dels Diputats.

I, clar, amb un partit, amb un grup parlamentari que no sap defendre els interessos del poble valencià és molt difícil arribar a qualsevol tipus d'acord.

El president del Congrés dels Diputats, que és del PP, estava avergonyit de la retirada que van fer vostés de l'aprovació o no de l'Estatut d'autonomia al Congrés dels Diputats.
Estem parlant del 9 de setembre de 2013.
Però nosaltres ens hem tornat a negar, i vam anar a la comissió, però el mateix dia de la comissió vostés altra vegada més, el punt que estava a l'ordre del dia de la reforma d'Estatut d'autonomia que van pactar ací el van retirar.

Aleshores la pregunta és: són vostés de fiar?
Defenen vostés els interessos del poble valencià?
Ens podem creure la seua paraula -me dóna igual, a mi me dóna igual, perquè ja no espere res, no tenen vergonya-.
.
.
Ens podem fiar d'un grup parlamentari que fa estes coses?
(Remors) No, el tema és este.
El tema.
.
.

El senyor president:

Señorías, por favor.
¡Señorías!

El senyor Morera Català:

El tema és este.
Però si el tema és este.

El senyor president:

Ruego silencio, por favor.
Ruego silencio.

El senyor Morera Català:

El tema és que el 2011, març de 2011, vam aprovar una reforma de l'Estatut d'autonomia de 2006, i vostés l'han retirat i no l'han tramitat.
Ens podem fiar d'un grup parlamentari que no defèn els interessos del poble valencià?

Li ho vaig a dir més clar encara.
I, miren vostés, l'informe sobre les inversions productives en infraestructures del govern central a la nostra terra.
Saben vostés quants diners hem deixat de rebre si s'haguera invertit, com sempre he dit, en la mitjana d'Espanya?
15.
000 milions d'euros.
Explica açò l'empobriment que patix el poble valencià?
Sí o no?
Això ho diu la cambra de contractistes.

Per què el govern central manen uns, manen altres, no invertix a casa nostra el que s'ha invertir?
Per què?
Eixa és la pregunta que ens hauríem de fer tots.
I, per tant, participar en este debat quan són incapaços vostés de defendre les reformes que ací hem pactat, doncs em sembla un debat bastant inútil.

El senyor president:

Gràcies, senyor Morera.

Senyor Torres, en representació del Grup Parlamentari Socialista, té la paraula.

El senyor Torres Salvador:

Sí.
Gracias, señor presidente.

Señorías, en el pleno del 17 de julio el Grupo Socialista votó en contra de la creación de una comisión de estudio sobre la posibilidad de realizar esta amplia, que se decía, reforma de nuestro Estatuto.

Y nosotros nos opusimos por muchas razones, pero especialmente por dos.
La primera porque para reformar el Estatuto de autonomía es preciso, es necesario que existiera un consenso de la mayor parte de las fuerzas políticas de esta cámara.
El Estatuto es nuestro marco de convivencia, el Estatuto es de todos y, por lo tanto, ningún político tiene por qué apropiarse de él y desde luego no tratar de hacer unilateralmente una reforma del mismo.

Históricamente siempre las reformas que se han hecho de nuestro Estatuto lo han sido por consenso.
Así fue en la reforma del año 1991 y del año 1994, sobre aspectos técnicos referidos a las elecciones europeas y también sobre la asunción de nuevas competencias.

Se repitió también ese consenso en la reforma del año 2006, que fue avalada tanto aquí como en el Congreso de los Diputados por el 95% de la representación parlamentaria y que supuso además un importantísimo avance en la consolidación de nuestro autogobierno.
Se otorgó al presidente la capacidad de disolución anticipada de las Cortes, se reconocieron y garantizaron nuevos derechos sociales y más derechos sociales, entre ellos la renta garantizada de ciudadanía -aunque no se esté cumpliendo-, se reforzaron las mayorías necesarias para leyes que afectaban al sistema electoral, a la organización territorial o a las instituciones de la Generalitat valenciana que se ampliaron.
Y gracias a esa mayoría de bloqueo ustedes, cuando al presidente Fabra le dio por hacer los recortes, se habrían liquidado nuestra Sindicatura de Cuentas, la Sindicatura de Greuges, la Academia Valenciana de la Lengua, habrían acabado con todas y cada una de esas instituciones si efectivamente no hubiesen estado blindadas en el estatuto.

Pero, fíjese, se nos pasó en aquel entonces, en aquel entonces tendríamos que haber blindado también Radiotelevisión Valenciana, si hubiésemos blindado la ley que regula nuestra radiotelevisión valenciana ustedes jamás habrían podido acabar con ella.
Pero, claro, es que era impensable.
¿Quién se iba a pensar que habría algún loco que (aplaudiments) intentaría o que cerraría una televisión que es de todos?

Fuimos la primera comunidad, en el 2006, que impulsó y culminó con la reforma de su estatuto.
Pero aquellos eran otros tiempos, entonces estaba Zapatero, y Zapatero impulsaba y consolidaba en aquel momento las autonomías frente al PP de Rajoy que estaba en aquello de la España se rompe, la familia se rompe, en actitud total y absolutamente negativa.
Con él jamás habría podido realizarse ese avance que se ha producido en todas las autonomías.

La cuarta, y también importante, se hizo en el año 2011.
Afectaba a la adicional primera de nuestro Estatuto y también fue aprobada aquí por una abrumadora mayoría, con 89 votos a favor y 3 abstenciones.
Una reforma que pretendía que la Comunidad Valenciana se equiparara con Cataluña y con Andalucía, que habían incluido en sus respectivos estatutos sendas cláusulas para garantizarse que las inversiones del estado en estas comunidades estuvieran en función del PIB o en función de la población.
La nuestra, copiando la de Andalucía, pretendía garantizar que las inversiones del estado en nuestra comunidad fueran equivalentes a nuestro peso poblacional por un periodo de siete años.

Sin embargo, con la complicidad del Partido Popular de la Comunidad Valenciana y de su grupo parlamentario, y sobre todo con la complicidad del presidente Fabra, esta reforma permanece bloqueada y en los cajones en el Congreso de los Diputados.

Éste es precisamente ese bloqueo de la reforma de nuestro estatuto, la segunda razón por la que en aquel pleno nosotros votamos en contra de la creación de esa comisión.
Les advertimos entonces que el Grupo Socialista no apoyaría ninguna nueva reforma de nuestro estatuto hasta tanto no se debatiera y aprobara en el Congreso de los Diputados la que había pendiente.
Pero a primeros de septiembre, y por cuarta vez, el expresidente de esta cámara, el señor Cotino, pidió el aplazamiento del debate y de la votación de la reforma de la adicional primera de nuestro estatuto en el Congreso de los Diputados.
Y además puso como excusa lo que nosotros ya habíamos anunciado, que era porque se había constituido una comisión de estudio y, por lo tanto, antes de votar en el Congreso de los Diputados y debatir sobre esa reforma había que esperar a que se hiciese una nueva propuesta de reforma.

En consecuencia, y ante esta decisión unilateral, el Grupo Socialista hizo lo que es de lógica, pues acudir a la comisión, abandonar los trabajos de la comisión y no asistir a ninguna convocatoria más.

Ustedes, sin embargo, decidieron, el Partido Popular, continuar en solitario en una comisión que para nosotros, desde este momento, era una farsa, un paripé y sobre todo una pérdida total y absoluta de tiempo, porque con tantos problemas que hay en la Comunidad Valenciana los diputados del Partido Popular, en vez de estar en una comisión que no servía absolutamente para nada, podrían haber estado estudiando sobre las problemáticas que existen en esta comunidad y las propuestas de solución.

Señorías, lo que sí que está claro y lo que se deduce de todo esto es que el presidente de La Generalitat, el señor Fabra, ha perdido totalmente su credibilidad.
No solo la ha perdido ante los valencianos, que por abrumadora mayoría no confían ni en él ni en su gobierno, sino, lo que es más grave, ha perdido la credibilidad ante su propio partido, el Partido Popular, el partido de ustedes.
Ni siquiera es capaz de recoger las firmas necesarias para ser nominado candidato a la presidencia de La Generalitat.
Un presidente en ejercicio que es incapaz de que su propio partido lo refuerce para imponerse a Madrid es un presidente que no nos puede servir a los valencianos, no nos puede servir, y que necesita, porque otros se hacían valer, pero el presidente Fabra no se ha hecho nunca valer en esta comunidad.
No ejerce el liderazgo que le corresponde.
Si lo acaban de decir hace un momento.
Hace dos días se ha discutido en el Congreso de los Diputados una propuesta que, dicho sea de paso, está ahí el señor Peral, señor Peral, aquí esta propuesta se aprobó en esta cámara el día 1 de octubre por unanimidad, ese decálogo de inversiones de los empresarios.
Y le afeaba el señor Peral al señor Signes que no se apropiara el señor Signes de una propuesta que era la propuesta de La Generalitat que había consensuado con los empresarios.
Que el Partido Popular votaría siempre propuestas como ésta que mejoraban los intereses de la Comunidad Valenciana.

Pues, mire usted, antes de ayer los veinte diputados y diputadas del PP valenciano han votado en contra.
(Aplaudiments) El señor Mario Flores, que en su día el conseller, el señor Mario Flores es el que se encargó de defender los argumentos del PP para votar en contra, una vez más, el PP nacional de los intereses de esta comunidad.
¿Cómo vamos a confiar nosotros en un presidente que no es capaz de llamar a capítulo a sus diputados y decirles que tienen que defender los intereses de esta tierra, y que por lo tanto los intereses de esta comunidad están muy por encima de los intereses del señor Rajoy?

El problema es que el señor Fabra en los últimos tiempos, o en los dos últimos años, el único objetivo y la única preocupación que ha tenido es, sobre todo el objetivo, hacer méritos ante el señor Rajoy para que de la misma manera que en un día determinado lo propuso como presidente de La Generalitat, lo vuelva a proponer ahora como candidato, porque si él hubiese hecho los méritos suficientes, no necesitaría ni tendría que estar esperando del señor Rajoy, sino que ya estaría respaldado por todo el Partido Popular de la Comunidad Valenciana para que fuese su candidato.

Mire, por coherencia y por lógica, el Grupo Socialista va a votar en contra del dictamen de la comisión.
En primer lugar -y voy a decir solo unos cuantos argumentos-, porque el dictamen que han hecho ustedes no es más que un panfleto de muy mal gusto, con reiteradas descalificaciones hacia los grupos de la oposición, y especialmente hacia el Grupo Socialista.
Nos califican de irresponsables, de haber hecho dejación de funciones, de actitud evasiva, actitud esquiva, de una actitud sumisa a los minoritarios, nosotros sumisos total y absolutamente.
¿Quiénes van a hablar de sumisión?
Los que están arrodillados permanentemente ante las políticas del señor Rajoy.

En segundo lugar, también vamos a votar que no a ese dictamen porque es que ha sido el Grupo Popular el único que ha participado en la redacción.
Y el Grupo Popular es el menos indicado, el que menos legitimidad tiene para hablar, como se habla ahí en reiteradas ocasiones, de regeneración democrática, de transparencia, de austeridad, de eliminación de privilegios políticos.
Yo no voy a hablar del señor Costa.
Él ha dicho: «No hable de mí, han dedicado mucho tiempo.
» Yo no voy a hablar del señor Costa ni de ninguno de los otros diputados que han salido de esta cámara, porque no estamos hablando del señor Costa ni de ninguno de los que se han ido, estamos hablando del Partido Popular, que desgraciadamente es un partido que se ha corrompido y que ha llevado a esta comunidad (aplaudiments) a la ruina más absoluta.

El senyor president:

Gracias, señor Torres.
Gracias, señor Torres.

En representació del Grup Parlamentari Popular, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Jorge Bellver.

El senyor Bellver Casaña:

Senyores i senyors diputats.

Anava a dir que té gràcia, però, vaja, no té ninguna gràcia que siguen els diputats dels Partit Socialista els que vinguen ací a donar classes d'honorabilitat.

Mire, senyor Torres, els diputats del Partit Popular no han deixat de treballar en ninguna de les comissions legislatives i no legislatives que existixen en estes Corts.
(Aplaudiments) I a més, senyor Torres, i a més, senyor Torres, han treballat en la comissió d'estudi per a la reforma de l'Estatut.

¿Perquè sap què passa, senyor Torres?
És que tots i cada u dels diputats d'esta bancada se dediquen a treballar, a treballar per tots els valencians, cosa que, sincerament, no sé si puc dir de tots els diputats de les bancades de l'oposició, perquè no sé si es dediquen a treballar per als valencians o es dediquen a soles a treballar per les seues coses.

Miren, no obstant això, senyor Torres, i a pesar de les seues paraules, hui comparec en nom del Grup Parlamentari Popular per a proposar, de veres, que ens recolzen en la construcció d'una democràcia més pròxima, més viva i més forta; que protegisquen l'impuls a una democràcia més participativa, més austera, més compromesa i més oberta; que participen, senyories, de la revolució de la democràcia, que ha representar, de la manera més eficaç possible, els interessos de tots els habitants de la comunitat.

Hui els propose que rectifiquen, que reconsideren la seua oposició a la reforma de l'Estatut d'autonomia que va proposar el president Fabra i que defensa este grup parlamentari; que es replantegen el seu rebuig a parlar, a reduir el nombre de diputats en estes Corts; que repensen el seu no a l'elecció directa dels diputats per comarques; que valoren la seua oposició a un període únic de sessions.

En definitiva, senyoria, els plantege que no es posen d'esquenes a la gent i que s'obliden d'una vegada de les qüestions partidistes, perquè ningú entén que no recolzen l'eliminació de l'aforament per als diputats, per als consellers i per al mateix president de La Generalitat; ningú comprén, ningú, que rebutgen qualsevol iniciativa perquè la participació ciutadana entre en les Corts Valencianes; ningú entén, senyories, ningú entén que no estiguen recolzant estes decisions.

I a pesar del seu lamentable intent de boicot als treballs de la comissió d'estudi per a una àmplia reforma de l'Estatut, a pesar de la seua fugida covard del debat parlamentari, a pesar del seu impresentable desistiment de les seues obligacions de treball en estes Corts, hui, senyories, els torne a demanar que recolzen este dictamen.
Un dictamen seriós, rigorós, realista i fonamentat; un dictamen que servisca de base per a canviar la nostra norma marc, el resultat, senyories, d'un treball en què vostés no han volgut participar.
No han volgut participar en els treballs d'eixa comissió, a pesar que els vàrem oferir un paper principal, un paper protagonista, però vostés es varen negar.
I ara tenen una nova oportunitat.
Deixen de fugir, treballen, parlen, arriben a acords.
Això és el que els està demanant la gent, això és el que mos està demanant la gent, senyoria.

Per això el que fa el Grup Parlamentari Popular, treballar, treballar i fer un treballar responsable i rigorós, treballar, proposar iniciatives en positiu.
Els demane que tornen al debat, que tornen al debat en la casa de la paraula, que se sumen a un vertader exercici de construcció de ciutadania, d'empoderament ciutadà, com tant els agrada dir a vostés, però no s'ho creuen.

Senyories, els recorde que el camí es fa caminant, amb accions.
I eixe empoderament ciutadà al qual vostés al·ludixen cal provocar-lo amb ferramentes legals, com l'elecció directa dels diputats per comarques, amb la participació de les associacions i dels alcaldes en l'elaboració de les nostres normes o en la reducció del nombre de firmes necessàries per a la presentació d'iniciatives legislatives populars.

Això és el que està fent el Partit Popular, això és el que està fent este grup parlamentari i això és el que ha plantejat el govern del president Fabra, facilitar als ciutadans els mitjans i els canals perquè la seua participació siga efectiva i real, més enllà de l'exercici responsable del vot.
És el que mos han demanat, senyories.

Mosatros volem polítiques que vagen més enllà dels cercles, mosatros, al contrari que vostés, creguem en la llibertat, en la llibertat d'expressió i en la llibertat de moviment.
I a més, ho fem sempre des dels respecte personal i institucional.

És que ¿quin problema tenen vostés que es reduïsca el nombre de diputats?
Deurien explicar-los-ho als valencians.
¿Per què no volen que es reduïsca el nombre de diputats en esta cambra?
És que n'hi han parlaments autonòmics que en la pròxima legislatura van a treballar en un terç dels diputats que hui estem ací.
I ho vam a fer defensant els interessos del seus ciutadans.
I ¿on està la pèrdua de legitimitat o d'autogovern?
És que, sincerament, no la trobe.
¿Per què no volen que els ciutadans puguen triar directament als seus diputats en circumscripcions comarcals?
Potser perquè ahí no n'hi han ni quotes, ni pactes ni filtres.
Tenen por.
És eixe el problema.

Miren, el Partit Popular, este grup parlamentari i el govern valencià estem convençuts que la societat valenciana vol un canvi, vol proximitat, vol participar.
I entenem que la societat valenciana és responsable, madura, activa i participativa, que té consciència social i valors, que és una societat crítica i constructiva.

Per eixe motiu, el Grup Parlamentari Popular confia en la seua capacitat per a triar directament als que millor representen els seus interessos generals i territorials, per a treballar colze a colze amb les institucions, per a participar activament en totes les polítiques públiques.

Per això, el dictamen que hui els proposem té per objecte la posada en marxa de nous mecanismes que, en opinió d'este grup parlamentari, contribuïxen a revisar i revitalitzar la representació ciutadana i, al mateix temps, milloren els vincles entre els ciutadans i els seus representants.
I a més, ho fem de forma directa, responsable i participativa.

Les propostes, senyories, que s'inclouen en esta ponència també suposen maximitzar els recursos públics, donar exemple d'austeritat, com està fent la societat valenciana.
Tal i com expliquem en el dictamen, la reforma de l'Estatut que proposem és un exercici de realisme i responsabilitat, una proposta avantguardista i pionera, que pretén reforçar la vocació de servici públic de la política, una tasca honorable, noble i necessària (aplaudiments), i que també vol restituir al ciutadà en un paper protagonista en la presa de decisions i en l'elaboració de normes.

Acabe, senyories.
La democràcia no serà més pròxima si no acostem el debat polític als ciutadans, la democràcia no serà més participativa si no deixem intervindre els ciutadans, la democràcia no serà més compromesa si no fem als ciutadans partícips de les decisions, començant per l'elecció directa dels seus representants.

Senyories, no siguen hipòcrites i facen vostés possible el que per a vostés només són paraules, confien en els valencians i deixen-los parlar.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gràcies, senyor Bellver.

Per a rèplica, senyor Morera.

El senyor Morera Català:

Molts gràcies, president.

I ja per brevetat.
Senyor Bellver, ha dit vosté: «No hem deixat de treballar en les comissions legislatives.
» Però ¿podien començar a treballar en defendre els interessos del poble valencià?
¿Podien començar a treballar en defensar a Madrid la inversió pública territorialitzada o un nou model de finançament, que ja està en fase de pròrroga i tenien d'haver denunciat el senyor Montoro per incompliment?

Però, mire, ¿podria explicar-mos vosté -i l'emplace que mos ho diga- per què els diputats, els 20 diputats i diputades del Partido Popular van votar ahir en contra dels interessos del poble valencià?
¿Ens ho pot explicar?
¿Per què sempre som el últims en rebre la inversió de l'estat?
I els diputats que estem ací a esta banda, en estos moments en l'oposició, en estos moments, votàrem a favor del que ha dit estes Corts Valencianes i vostés van trair fins i tot la seua proposta d'inversió respecte al que estem reclamant per a consagrar el principi d'igualtat de la Constitució, perquè es respecte la Constitució.
Done-mos alguna explicació.

Però, mire -de molt bon rotllo, perquè estem ja quasi en dates nadalenques-, vostés s'han equivocat d'instruments.
La comissió d'estudi.
.
.
No cal estudiar res, si ho tenen vostés més fàcil.
Facen vostés complir la clàusula Camps.
¿Vol que li la recorde?
Eixe clàusula Camps que ens ha fet protagonistes mundials en el constitucionalisme universal, que diu: «Cualquier aplicación de competencias de las comunidades autónomas que no estén asumidas por el presente Estatuto -el que van reformar-, o no le hayan sido transferidas o delegadas a la Comunidad Valenciana, obligará als poders públics -vostés tenen la majoria-.
.
.
y legitimará las iniciativas para ponerlas en marcha.
» ¡Actuen!
Li puc fer una llista de més de dos-centes competències que tenen altres comunitats autònomes i que vostés no estan actuant per a reclamar eixes competències.

Començant pel concert econòmic que tenen comunitats autònomes, com la Navarra i la del País Basc, i que el Partido Popular allí defensa.
Sap quin nivell de renda té Navarra i el País Basc?
127 sobre una mitjana de 100.
Sap quin nivell de renda tenim el poble valencià?
89.
Ens hem empobrit.
Comencem a fer les coses bé.
No mos maregen amb propostes estèrils.
Actuen en la clàusula Camps, hui que el senyor Camps és de trista actualitat, per a desgràcia i decència d'esta institució.
Actuen i no mos porten a perdre el temps de forma ridícula, de forma que no mos porte a ningun lloc, si són incapaços vostés de mantindre la seua paraula.

El llaurador valencià, quan venia les seues taronges o en la seua collita i donava la mà, anava a mort.
Honorabilitat.
Vostés es van comprometre ací en estes Corts, i per tant amb la sobirania del poble valencià, a tramitar una reforma de l'Estatut d'autonomia per a incorporar la disposició addicional i vostés no han complit la seua paraula.
Han traït a estes Corts i al poble valencià.
Han retirat, quan ja estava en l'ordre del dia per a votar-se o no.

Facen complir el que ací hem aprovat, perquè mentrestant vostés no tenen crèdit, no tenen cap crèdit i no els l'anem a donar.
Perquè de la seua actuació en els pressupostos de 2013, 2014 i els que aprovaren ahir vostés per a 2015, la falta d'inversió pública territorial ha sigut de 1.
800 milions d'euros.
I els deu anys anteriors 10.
000 milions d'euros.
Haurà de vore això amb l'empobriment del poble valencià, sí o no?

I per què no podem tindre una xarxa de rodalies o acabar la nostra xarxa important de rodalies de trens de proximitat i tantes i tantes coses, depuradores, tantes coses.
No mos prenguen ja més el pèl.
Vostés han acabat, estan esgotats, necessiten una reforma i una regeneració important.
I (inintel·ligible) … el que els interessa.

Mentrestant continuaré desitjant-los a tots vostés bon Nadal, que ho passen amb la seua família.
Però, per favor, facen un poc, un poc, per defendre el interessos del poble valencià.

El senyor president:

Gràcies, senyor Morera.

Senyor Torres.

El senyor Torres Salvador:

Muy breve.

Señor Bellver, le voy a dar la razón en una cosa que ha dicho.
Ha dicho: «La sociedad valenciana quiere cambio.
» Pero, señor Bellver, no es el cambio que usted propone, quieren que se vayan.
Eso es lo que quiere la sociedad valenciana.
(Aplaudiments)

La comisión de estudio desde el primer momento pretendía ser una mera excusa para no abordar otros problemas mucho más importantes que tiene esta comunidad.
Le dijimos desde el primer momento que para nosotros no era prioritario.
Disminuir el número de diputados, como usted dice, o elegirlos por comarcas, como usted dice, que no lo entendemos.
Ustedes quieren darle más participación a los ciudadanos, a los valencianos, cuando en su partido no le dan participación ni a los militantes, porque los militantes de su partido no deciden nada, se decide todo en Madrid.
(Aplaudiments) Y resulta que ahora ustedes van a darle más participación a los ciudadanos.

Lo que tendrían que estar ustedes haciendo es adoptando las medidas necesarias para resolver los gravísimos problemas de esta comunidad, el primero de ellos el paro.
En la Junta de Síndics por parte de algún grupo se propuso una comisión de estudio para ver las posibilidades de creación de empleo de los jóvenes, de los parados de larga duración, de las mujeres.
A eso sí que nos apuntamos.
Pero ustedes vetaron esa comisión de estudio.
Y no se ha celebrado.
Eso sí que son problemas que afectan a los ciudadanos y son problemas por los que hay que trabajar y dejarse la piel.
Pero ustedes pretenden que nos estemos entreteniendo en cuestiones que son fuegos artificiales.

Hay un grave problema: la financiación.
Estudien sobre cómo resolver ese problema de financiación y sobre todo exíjanle a quien le corresponde que cumpla con la ley y que cumpla con su palabra y cuanto antes esta comunidad pueda tener la financiación que le corresponde.

Preocúpense también de que ya que en este año nos han dejado solo el 6,9% de las inversiones de toda España, pues que podamos hacer convenios con los ministerios durante el año 2015 para ver si es posible que podamos acercarnos al 10 o el 10,5% del total de las inversiones de España para que estemos en mejor situación.

Tendrían que estar estudiando también cómo hacer frente al gravísimo problema de la deuda.
Somos la comunidad autónoma más endeudada de toda España por su mala cabeza y sobre todo por su ineficaz gestión durante años.

Y, por último, preocúpense también de aquellos problemas que afectan a miles de valencianos y por los que no mueven absolutamente nada.
Hay miles de valencianos que han sido estafados con las preferentes y con las acciones de Bankia.
Y, sin embargo, aquí también se han impedido las comisiones de investigación para ver cómo es posible ayudar a esas personas, porque a ustedes eso no les preocupa.
A ustedes lo que les preocupa es única y exclusivamente tratar de mantenernos entretenidos a todos para que no pensemos en lo fundamental, que es el bienestar de todos los ciudadanos.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señor Torres.

Señor Bellver.

El senyor Bellver Casaña:

Deu ser l'esperit nadalenc.
Com vosté m'ha donat a mi la raó en que sí que me reconeixia alguna… Jo també li vaig a reconéixer a vosté i al Partit Socialista que, efectivament, possiblement, mos puguen donar classes de participació.
És molt difícil que passe allò de Morella, que un es presente a unes primàries i traga més avals que vots del PSOE en Morella.
És molt possible, és molt possible que mos puga dir açò.
(Aplaudiments)

Però en qualsevol cas, senyor Torres, en qualsevol cas, mosatros no estem parlant de les primàries de partit, estem parlant d'unes primàries ciutadanes, que els ciutadans, tots els valencians, puguen triar directament als seus representants en estes Corts.
Això és del que està parlant el Partit Popular.
Però vostés d'això no volen parlar, no volen ni sentir-ho.
Perquè, com els deia abans, vostés són partidaris dels filtres i dels «xanxullos».

Quan estem parlant d'elecció directa, no volen.
Si ho hem vist, si ho hem vist en altres grups polítics que necessiten un any per a traure endavant un reglament per a dirigir unes eleccions primàries!
Mire, jo no vull entrar en estes qüestions.

I, senyor Morera, sí que li volia fer un apunt… (remors)

El senyor president:

Señoría, señoría por favor…

El senyor Bellver Casaña:

…sí que li volia fer un apunt respecte al treball dels diputats valencians del Partit Popular en el Congrés dels Diputats.

Miren, els diputats del Partit Popular valencians en el Congrés dels Diputats estan treballant, estan treballant molt bé.
I, a més, ho estan fent amb la força que els dóna la representació d'1.
400.
000 vots.
I, a més, estan treballant per això que vosté tant diu, estan treballant per a rescatar les persones, per a rescatar les persones de la situació caòtica en què un govern d'esquerres va deixar esta comunitat i el nostre país.
(Aplaudiments) I, a més, ho estan fent per a poder-los donar treball a eixos ciutadans, per a poder-los garantir els servicis públics fonamentals.
I, el que és més important, senyoria, ho estan fent per a donar-los un futur d'oportunitats.

Miren, jo amb açò ja acabe.
També vull desitjar-los a tots vostés un bon Nadal, els desitge que siguen molt feliços i que, en la mesura d'allò possible, facen felices a les persones que tenen al seu voltant.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gràcies, senyor Bellver.

A continuació, senyories, passarem a votar el dictamen de la Comissió d'estudi sobre la possibilitat d'una reforma àmplia de l'Estatut d'autonomia de la Comunitat Valenciana per adequar-lo a les necessitats actuals.

Senyories, comença la votació.
Vots a favor, 48; vots en contra, 35.

Senyories, abans de concloure esta sessió, la Mesa de Les Corts, i pense que en nom també de totes les seues senyories, vol agrair al cos de lletrats i a tot el personal de Les Corts el seu treball no només per facilitar la tasca de tots sinó també pel treball dut a terme al llarg de tot l'any.

Bones festes a totes les seues senyories i a tot el personal de la casa.

És closa la sessió.
(Aplaudiments)

(S'alça la sessió a les 13 hores i 28 minuts)