Untitled Web Page



**Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 3 de juny de 2005.
Comença la sessió a les 11 hores i 9 minuts.
Presideix el Molt Excel·lent Senyor Julio de España Moya.
Sessió plenària número 52.**

 

 

 

***Criteri del Consell sobre la Proposició de llei de proposició de llei orgànica de reforma de l'Estatut d'Autonomia de la Comunitat Valenciana, presentada pels diputats i diputades següents: Francisco Camps Ortiz, Joan Ignasi Pla i Durà, Serafín Castellano Gómez, Antoni Such Botella, Rafael Maluenda Verdú, Joaquim Puig i Ferrer, Julio de España Moya, Carmen Ninet Peña, Rosa María Barrieras Mombrú, Diego Maciá Antón, Juan Manuel Cabot Saval, Josefa Frau Ribes, José Cholbi Diego, Jesús Ros Piles, Antonio Clemente Olivert, Vicent Sarrià i Morell, Ricardo Costa Climent, Josefa Andrés Barea, Verónica Marcos Puig, José Camarasa Albertos, Herminia Palomar Pérez, María Ángeles Rochel Icardo, Asunción Quinzá Alegre, Mercedes Sanchordi García, Alejandra Climent Jordá, Rafael Ferraro Sebastià, María José García Herrero, Ricardo Martínez Rodríguez, Eduardo Ovejero Adelantado i Dolores Peña Villaescusa.
Pàgina 3.
385.***

 

 

 

**El senyor president:**

 

S'obri la sessió.
Bon dia.

Molt Honorable President del Consell.

Honorables consellers.

Il·lustríssims senyors diputats i senyores diputades.

Comença la sessió amb un punt únic: Presa en consideració de la Proposició de llei orgànica de reforma de l'Estatut d'Autonomia de la Comunitat Valenciana, registro d'entrada 30.
314, Boletín Oficial de las Cortes Valencianas 107.
Criteri del Consell, Boletín Oficial de las Cortes Valenciana número 108.

Procede a la lectura del Criteri del Consell la señora secretaria segunda de la Mesa, doña Carmen Ninet.

Por favor.

 

**La senyora secretària segona:**

 

Gràcies, president.

Víctor Campos Guinot, vicepresident i secretari del Consell de la Generalitat, certifique: Que el Consell de la Generalitat, en la reunió del dia 27 de maig de 2005, va adoptar l'acord següent:

Vista la Proposició de llei de proposició de llei orgànica de reforma de l'Estatut d'Autonomia de la Comunitat Valenciana, presentada conjuntament pels grups parlamentaris Popular i Socialista a les Corts Valencianes, de conformitat amb els articles 119, 123 i 164 del Reglament de les Corts Valencianes, a proposta del president de la Generalitat, el Consell de la Generalitat acorda:

Manifestar que el criteri respecte de la presa en consideració per les Corts Valencianes de la Proposició de llei de proposició de llei orgànica de reforma de l'Estatut d'Autonomia de la Comunitat Valenciana és el següent:

"L'Estatut d'Autonomia és la norma institucional bàsica de la nostra Comunitat, de la Comunitat Valenciana.
A l'empar d'este, les valencianes i els valencians hem aconseguit les cotes més altes de desenrotllament i progrés de la nostra història com a poble: mai abans els valencians i valencianes no hem sigut tan lliures; mai abans no hem sigut tan conscients de la nostra pròpia identitat i, alhora, actors tan principals del projecte comú i solidari d'Espanya; mai abans la Comunitat Valenciana no ha estat tan oberta a Europa i al món; mai abans, en fi, no hem gaudit de tanta prosperitat, i esta ha arribat a tantes persones i ha sigut disfrutada amb tanta igualtat i justícia.

El nostre Estatut, complement essencial per als valencians i valencianes de la Constitució que compartim amb la resta d'espanyols i espanyoles, és el compendi dels valors a què aspirem com a persones i com a poble: en este es resumixen les llibertats que volem, la igualtat que desitgem, la solidaritat que donem i esperem, la justícia a què aspirem i la democràcia que vivim.

Precisament per això, el nostre Estatut, reflex del nostre esperit com a poble, ha d'adaptar-se als canvis que ha experimentat la societat espanyola i valenciana en els més de vint anys de vigència.

Hui, en els primeries del segle XXI, la Comunitat Valenciana és molt distinta a la que, en les darreries del segle XX, va vore nàixer l'Estatut.
S'han assolit innombrables metes, s'han complit molts desigs, s'han fet realitat múltiples aspiracions i, també, s'han dissipat vells temors, antics desassossecs.

No obstant això, el poble valencià no ha deixat de marcar-se nous objectius i, per aconseguir-los, és convenient que l'Estatut canvie amb nosaltres, els valencians i valencianes, que es reforme per tal d'adequar-se als nous reptes i desafiaments que ens esperen.

Per això, el president i el Consell de la Generalitat, institucions que s'assenten en la confiança que els atorga el poble valencià a través dels seus representants en les Corts Valencianes, coincidixen plenament amb el parer d'estes expressat en la proposició, respecte de la qual se sol·licita el nostre criteri, que no pot ser altre que, senzillament, fer nostra esta reforma, assumir-la en plenitud i integritat.
I és que la reforma proposada descansa en un amplíssim consens de les Corts Valencianes, el qual s'ha conformat a través d'un intens procés de consulta i debat amb representants dels més diversos sectors de la societat civil valenciana i de les diferents institucions polítiques, culturals, econòmiques i socials de la Comunitat Valenciana.

A més a més, la modificació estatutària ha harmonitzat les aspiracions a un major autogovern de la Comunitat Valenciana amb la pertinença a un marc superior, el marc constitucional espanyol, que fa inviable qualsevol reforma estatutària que no siga coherent amb la igualtat essencial de totes les comunitats autònomes i amb l'existència d'uns mateixos mecanismes institucionals, competencials i financers.
Esta conclusió es fa especialment patent en la futura regulació estatutària de l'Administració de Justícia o del finançament de la Generalitat o en els preceptes relatius a la garantia dels recursos hídrics.

D'esta forma, el nostre futur Estatut amplia les competències actuals de la Generalitat, i, fins i tot, ho fa en alguns aspectes que enllacen directament amb els nostres fets diferencials, amb aquells elements que ens configuren com a nacionalitat històrica.
Així ocorre, per exemple, amb els preceptes relatius a la plena recuperació i desplegament del Dret Foral Valencià.
Al mateix temps, la reforma culmina l'entramat institucional de la Generalitat, traslladant al text de l'Estatut la regulació bàsica d'institucions que hui en queden al marge, com ara l'Acadèmia Valenciana de la Llengua o el Consell Jurídic Consultiu de la Comunitat Valenciana, tot dotant d'una major estabilitat estes institucions en requerir la concurrència d'una majoria qualificada per legislar sobre elles i eliminant limitacions actuals de gran transcendència per a la nostra vida política, com les que restringixen les facultats del president de la Generalitat per dissoldre les Corts Valencianes i convocar eleccions o organitzar el Consell de la Generalitat de la manera que millor servisca els interessos dels valencians.

La reforma tampoc no oblida que la Comunitat Valenciana és una regió europea que compartix amb la resta d'Europa uns mateixos valors i ideals, els quals es veuen especialment reflectits en els aspectes socials de la nostra norma institucional bàsica que, a conseqüència de la reforma, es convertix en l'eix de garantia dels drets socials dels ciutadans i ciutadanes, a través de l'acció dels poders públics valencians, que haurà d'orientar-se a la protecció dels desfavorits, a l'atenció dels més dèbils i a la correcció dels desequilibris i les desigualtats.

Finalment, el president i el Consell de la Generalitat volem destacar la nova regulació de la reforma de l'Estatut, que conté una específica clàusula que assegura que cap comunitat autònoma no tindrà més competències que la Generalitat, i que requerix necessàriament la ratificació de qualsevol reforma de l'Estatut pel poble valencià.
I és que del poble és, en definitiva, l'Estatut, el nostre Estatut".

Perquè conste i tinga l'efecte corresponent, expedisc la present certificació a València, el 27 de maig de 2005.

Gràcies, president.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, secretaria.

Para la presentación de la proposición de ley tiene la palabra, en primer lugar, el síndic del Grupo Popular, don Serafín Castellano.

 

**El senyor Castellano Gómez:**

 

Moltes gràcies.

Molt excel·lent president.

Senyories.

Molt honorable president de la Generalitat.

La veritat és que en este tràmit parlamentari de presentació de la proposició de llei de la reforma del nostre Estatut d'Autonomia les meues primeres paraules no poden ser altres que d'agraïment, d'agraïment a totes aquelles persones que han treballat en esta negociació, en esta reforma, a tots els grups parlamentaris que conformen esta cambra, als lletrats, als experts i també de manera especial a tots els representants de la societat civil que han participat, han col·laborat dins d'unes negociacions que a ningú se li escapa que han sigut complexes, que han sigut intenses, que han sigut llargues en el temps, però que, sobretot, com hui en esta iniciació del tràmit parlamentari es pot comprovar, han sigut productives i han sigut fructíferes, perquè esta és una reforma que està feta des del diàleg, esta feta des de buscar els punts d'encontre i, sobretot, és una reforma que està feta des de l'entendiment, mirant sempre l'interés general de la societat i dels valencians i les valencianes.
Podem dir que esta es i ha de ser una reforma de tots i per a tots els valencians, que està pensada única i exclusivament en el benestar dels nostres ciutadans, i, sobretot, en el progrés de la nostra societat valenciana.

Però, apart de l'agraïment, també mostrar la satisfacció, la satisfacció per haver complit els objectius que inicialment s'havíem previst, de fer una reforma que fóra de màxims, una reforma que fóra políticament, tremendament ambiciosa perquè col·locarà a la nostra comunitat en el lloc que es mereix dins del conjunt d'Espanya.
Però, a més també, una satisfacció perquè és una reforma que consolida i potencia les nostres institucions i el nostre autogovern, que consolida i potencia el nostre sostre competencial, que consolida i potencia els nostres senyes d'identitat.
Però, a la mateixa vegada, dir que és una doble satisfacció perquè esta és una reforma, sobretot, també feta des del més lleial i des del màxim respecte a la Constitució i a tot el bloc de constitucionalitat, és a dir, és una reforma que no vulnera cap llei orgànica de l'Estat i no vulnera cap legislació bàsica de l'Estat i, a més, està feta i pensada també, lògicament, amb el màxim consens polític i social.

Miren, vostés, cal recordar que han sigut al voltant de seixanta compareixences les que hem tingut davant de la ponència d'esta reforma, opinions de partits extraparlamentaris, de sindicats, d'associacions empresarials, d'universitats, d'associacions cíviques i ciutadanes, d'experts en dret i especialistes en dret constitucional i civil, etcètera, etcètera.
Esta participació activa i sincera de la societat civil ha permés contrastar el sentir de tots els valencians i escoltar els opinions d'una extensa i variada representació de la societat civil valenciana.

Per tant, una negociació intensa però exemplar, exemplar en les formes i en els continguts.
Han sigut més de 24 reunions de la ponència, 4 reunions de la comissió especial de reforma de l'Estatut i innumerables reunions de negociació entre distints partits polítics.
I tot això per a preparar a la Comunitat Valenciana perquè siga capaç d'afrontar amb garanties, en este inici del nou segle XXI, amb garanties el futur i el desenvolupament per a les pròximes dècades, i que tant com ha sigut de beneficiós l'Estatut de 1982, quan a la qualitat de vida, quan a la prosperitat i quan al desenvolupament i creixement de la nostra comunitat, que esta reforma també ho siga per a les pròximes dècades que ens va a tocar viure.

Esta és, doncs, una reforma, com deia, pensada i feta en benefici dels ciutadans i de la nostra comunitat i, a més, és una reforma feta sense complexes.
La Comunitat Valenciana és una referència en sí mateixa i, per tant, no té complexes a l'hora de llaurar el que ha de ser el seu futur, l'hem feta sense mirar-nos a l'espill de ningú, sense hipoteques absolutament de ningú.
És una reforma feta des de la lleialtat a la Constitució i a la unitat d'Espanya i feta en temps oportú, perquè els valencians no podem deixar que siguen altres els que decidisquen per nosaltres i ens encorseten o ens imposen calendaris o ens imposen determinats límits.
Som els valencians, des d'este esperit de solidaritat, des d'este esperit de lleialtat a la Constitució, els que hem de decidir i els que hem de treballar per al nostre futur.

Per tant, senyories, una reforma que és necessària i oportuna.
Per què és una reforma necessària i oportuna?
Perquè calia actualitzar i modernitzar els continguts de l'Estatut d'Autonomia de l'any 1982.
Una reforma necessària i oportuna perquè calia també suplir alguns buits legals que existien, per exemple com la regulació de la relació de la Comunitat Valenciana amb la Unió Europea, perquè Espanya entrà en l'any 1986 a la Unió Europea i la nostra carta magna era de l'any 1982, i, per tant, eixos buits legals calia regular-los d'una manera clara en eixes relacions, també, amb esta Unió Europea de la que formem part.

Però, també és necessària i oportuna perquè calia incorporar i millorar noves institucions dins de l'Estatut, que s'havien creat des de l'any 1982 fins a la data, com no soles era el Consell Jurídic Consultiu, com era l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, sinó com també han sigut quasi fins a sis noves institucions o consells que s'han creat per a profunditzar en la participació democràtica, per a profunditzar en el que ha de ser el desenvolupament d'un estat de dret amb les màximes garanties de cara a tots els ciutadans.

Però, també era una reforma necessària i oportuna perquè també calia augmentar el nostre sostre competencial, consolidar el nostre autogovern i garantir el respecte a les nostres senyes d'identitat.
Per tant, feia falta i era necessari que això també estiguera en esta reforma.

I, per últim, entenc que també era una reforma necessària i oportuna perquè, després de 10 anys de negociació, la reforma de l'Estatut d'Autonomia tenia uns temps distints i tenia uns ritmes distints a altres comunitats autònomes a l'hora de reformar la nostra norma institucional bàsica.
Recordaran totes les seues senyories que fou en l'any 1994 quan es derogà la Lotrava que, conjuntament amb altra comunitat que tenia uns ritmes pareguts a la Comunitat Valenciana, com era Canàries, que també es derogà la Lotraca, doncs, precisament ahí s'assimilaren pràcticament a nivell competencial a la via del 151, però feia falta assimilar-se també a la via del 151 per la via institucional i per la via també política.
Per tant, estàvem des de l'any 1994 entre l'article 143 i el 151 de la Constitució, i, per tant, feia falta fer esta reforma, sobretot, sobretot, per aconseguir el que se'ns saldarà un deute important, un deute històric en la nostra Comunitat, que era que la Comunitat Valenciana fora, com té tots els drets i tots els honors a ser-lo, fora una nacionalitat històrica, fora una comunitat històrica.
I per això hi havia algunes qüestions, que eren bàsiques, que estan presents en esta reforma, com era la capacitat del president de la Generalitat de dissoldre estes Corts de manera plena o com era, sobre tot, una cosa que per a mi ha sigut bàsica i molt important, com era la recuperació plena del nostre dret foral valencià, que era ­i ho he repetit i insistiré sempre- el més complet i el més ric que hi havia en l'antiga Corona d'Aragó.
Ja Jaume I en 1238, quan entrà a València, ja tenia més ni menys que 1.
500 furs en 1238, quan altres comunitats tarden molt més en tindre eixe seu dret foral.

Per tant, senyories, què és el que hem fet?
Garantir una millor qualitat de vida, regular drets emergents, més competències per a la nostra comunitat, més autogovern per a la nostra comunitat, regulació amb la Unió Europea i amb l'exterior, augment de diputats en esta Cambra i acords importants de les institucions d'esta Cambra i també de la Generalitat per a guanyar en estabilitat institucional i sobre tot en estabilitat política, perquè tots els motors socioeconòmics puguen funcionar des de la tranquil·litat, des de la seguretat i sobre tot des de l'optimisme, des de l'esperança, de cara al futur.

I, sobre tot, també, hem volgut ser molt sensibles amb necessitats peremptòries que té la nostra Comunitat, com per exemple establir els drets hídrics; drets hídrics, dret a l'aigua, dins de la solidaritat interterritorial, com no pot ser d'altra manera, dins del desenrotllament sostenible, com no pot ser d'altra manera.
Però poder-lo plasmar en la nostra norma institucional bàsica, perquè era necessari.
O també l'aprofundir, com era una cosa que des del Grup Parlamentari Popular hem treballat sempre, en la segona descentralització i en augmentar i en potenciar també l'autonomia municipal, per ficar algun tipus d'exemples.

I, senyories, no es tractava de fer una Constitució bis, es tractava de fer una reforma de l'Estatut d'Autonomia conforme, lleial i respectuosa amb la Constitució i amb el bloc de constitucionalitat, com deia anterior.
No es tractava de voler desvirtuar o de voler quebrar la Constitució, com en altres debats de reformes dels estatuts d'autonomia volen fer.
Jo sempre he dit que és una barbaritat política i jurídica voler reformar el text constitucional a través de la reforma dels estatuts d'autonomia, perquè això és impossible i és una barbaritat en el seu ple sentit de la paraula.
Per tant, es tractava, senyories, de garantir les nostres senyes d'identitat, de defendre des de la solidaritat els nostres interessos dins el conjunt i dins de la sobirania nacional.

I per això jo vull, en este inici del tràmit parlamentari, demanar-li també, al Grup Parlamentari d'Esquerra Unida-l'Entesa, que seguisca fent un esforç en este inici de la tramitació parlamentària per a intentar comptar amb el màxim consens possible.
Hem intentat implicar i tindre més la complicitat de tota la societat civil perquè, com deia al principi, esta ha de ser una reforma de tots i per a tots, no una reforma excloent sinó una reforma de la que se sentim orgullosos i que puga garantir el nostre futur en les pròximes dècades.
Per tant, jo li demanaria al Grup de l'Entesa que es fera eixe esforç.
Nosaltres anem a seguir amb eixa predisposició de diàleg, d'enteniment, de buscar punts d'encontre perquè això siga possible.

I, senyories, dir-los que un poble se sent orgullós de si mateixa si creu en les seues possibilitats.
I el poble que se sent orgullós de si mateixa, de la seua història, de la seua identitat, és un poble que és capaç de guanyar el futur.
Esta reforma el que vol, ni més ni menys és això; és que nosaltres que creem, que se sentim orgullosos de ser i de sentir-se valencians, volem amb esta reforma anar a més, volem garantir-nos el màxim benestar, el màxim desenrotllo.
I, esta norma institucional bàsica que ens regula, el que pretén, senyories, ni més ni menys és que entre tots guanyem el futur per a garantir el màxim desenrotllo, per a garantir el màxim creixement i per a garantir sobre tot el màxim benestar i qualitat de vida per a tots els ciutadans i ciutadanes.

Moltíssimes gràcies.
*(Aplaudiments)*

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Castellano.

Tiene la palabra el ilustrísimo sindic, señor Pla, del Grupo Parlamentario Socialista.

 

**El senyor Pla i Durà:**

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Voldria començar la meua intervenció reiterant l'agraïment a totes aquelles persones que de manera desinteressada i moltes vegades anònima, a més a més dels que hem estat protagonistes del treball per a fer possible este Estatut, com deia, a totes estes persones que han facilitat, mitjançant el seu esforç i la seua contribució el que hui presentem davant d'esta Cambra esta proposició de llei.

Vull manifestar la meua satisfacció personal com a valencià i com a socialiste per poder defensar la presa en consideració de la Proposició de llei per a la reforma de l'Estatut d'Autonomia.
I podem afirmar que després de tres legislatures d'esforços importants, però desgraciadament infructuosos, al final els dos grups polítics majoritaris d'esta Cambra hem estat capaços de posar-nos d'acord i de pactar una reforma ambiciosa, amb la qual, a més d'afirmar-nos col·lectivament com a poble, augmentem el nostre nivell d'autogovern, els nostres drets com a ciutadans i ciutadanes i, evidentment, les possibilitats de desenvolupament de la Comunitat Valenciana a Espanya i a Europa.

Estic satisfet com a valencià, perquè per primera vegada els valencians hem estat els primers per aconseguir un acord que en els seus fonaments bàsics és positiu i servirà, sense dubte, de referència a la resta de reformes d'estatuts d'autonomia.
Estic satisfet com a socialista, perquè els socialistes valencians tenim la convicció, i l'hem expressada de manera reiterada, que la reforma del nostre Estatut era una necessitat i una exigència política i enteníem que encara que l'Estatut de 1982 havia servit per a consolidar la democràcia i l'autogovern en la Comunitat Valenciana, vint anys després presentava limitacions que afectaven claríssimament a la governació i al potencial de desenvolupament de la nostra societat.

Deia fa un moment que em impulsat una reforma ambiciosa, i ho deia per quatre motius.
En primer lloc, perquè ens afirma com a poble, un poble que per primera vegada explícitament es reconeix i és reconegut oficialment com a nacionalitat històrica.
Nosaltres, els valencians, i esta és una idea en la que crec profundament, no som més que ningú, però tampoc menys que ningú.
Però som conscients que som un poble diferent, amb una història, un projecte de convivència i una identitat lingüística i cultural pròpia que compartim en molts aspectes altres pobles d'Espanya, però que, evidentment, ens singularitza.
I en esta reforma de l'Estatut afirmem la nostra identitat com a poble sense negar tot el que compartim amb altres comunitats autònomes d'Espanya.

Els socialistes defensem un model d'estat en què no hi hagen comunitats de primera, de segona o de tercera.
No hi ha cap motiu, ni justificació que impedisquen que dins d'un estat autonòmic, madur i cooperatiu totes les comunitats tinguen un estatut de primera.
I, per això m'alegra que la primera reforma en esta direcció vaja a ser la valenciana i que siga una reforma que permeta un grau molt important d'autogovern, un grau elevat, amb més competències, amb una administració de justícia més eficaç i pròxima als ciutadans, amb capacitat plena del president de la Generalitat per dissoldre les Corts i amb més autonomia fiscal.
Perquè, com tots vostés saben, l'autonomia política està coixa si no hi ha una autonomia i corresponsabilitat fiscal.
I amb esta reforma de l'Estatut donem un pas endavant fonamental en esta direcció, perquè anem a comptar amb una agència tributària pròpia que tindrà el nom de servei tributari valencià i perquè anem a gestionar, estic convençut, en base a este text més i millor els nostres recursos econòmics i, per tant, estem en condicions de garantir més serveis i drets als valencians i valencianes.

Perquè per damunt de tot, per damunt de l'afirmació de la nostra identitat, inclús per damunt de l'augment de la nostra capacitat d'autogovern i d'autonomia política, el més important de la reforma de l'Estatut ha estat l'increment de drets i de garanties democràtiques dels ciutadans i les persones de la nostra Comunitat.
Perquè esta reforma de l'Estatut augmenta els drets d'informació pública a la ciudatania, així com impulsa noves formes de participació i de decisió ciutadana.

Així mateix és una reforma que amplia notablement les garanties en drets socials, com el dret a la vivenda o a una sanitat o a una educació de qualitat per a totes les persones i que té en compte els drets i l'atenció especial i permanent per part dels poders públics que mereixen les persones majors, els discapacitats i les persones dependents.
És una reforma que ens permetrà comptar amb una policia amb més competències i recursos i, per tant, amb una Generalitat Valenciana més responsable i més preocupada per augmentar i garantir la seguretat dels seus ciutadans.
És, en conseqüència, una reforma que ens fa possible comptar amb més instruments de garantia per a la cohesió social dels valencians i valencianes i que garanteix que els ciutadans d'esta Comunitat, des d'eixa perspectiva, des d'eixa aposta decidida, tindran una renda bàsica per impedir l'exclusió social i les dinàmiques de marginació social.

I és també una reforma que ens fa més forts a Espanya i a la Unió Europea, més forts perquè impulsa mecanismes propis de l'autonomisme cooperatiu que utilitzen els països europeus més avançats amb estructures federals i per tant similars a les nostres.
Perquè gràcies a esta reforma comptarem amb nous instruments de col·laboració i cooperació i participació en la governació d'Espanya i podrem participar més adequadament en el procés per anar definint i definir en concret la posició espanyola en les institucions europees en totes aquelles matèries que afecten a competències de la Generalitat Valenciana.

Ha estat, a més, un procés que ha comptat amb la participació de la societat civil valenciana i on associacions, experts, representants de treballadors i d'empresaris, institucions i un gran nombre de persones amb posicions polítiques molt diverses sobre el que havia de ser la reforma de l'Estatut han tingut un protagonisme notable.
I no sols protagonisme, moltes de les propostes i els suggeriments fets pels representants de la societat civil davant la comissió que ha elaborat la proposta de reforma ja han estat arreplegades i per tant incorporades en la lletra o en l'esperit del text acordat.
Naturalment no s'han incorporat tots, molts eren profundament contradictoris, com correspon, efectivament, a una societat plural i democràtica, com la valenciana.
Però tots aquells que permetien un consens bàsic, ample, estan ara a l'acord de la reforma i és evident que han contribuït a millorar el document que hui presentem i a augmentar el consens social i polític al voltant de l'Estatut.
I això ha estat una experiència francament positiva, malgrat ­i això també ho he de reconéixer- que no sempre a transcendit al conjunt de la ciutadania.

En qualsevol cas crec que podem sentir-nos raonablement satisfets, perquè estem davant d'una bona proposta.
Una bona proposta en la que els dos grups que la impulsen hem hagut de deixar coses en el camí i hem sabut estar a l'altura de les circumstàncies i de les necessitats, anhels i desitjos del poble valencià.
Hem posat per davant els interessos dels valencians i valencianes i de totes les persones que per una raó o una altra viuen i treballen a la Comunitat Valenciana.
I hem renunciat, en moltes vegades, tots a visions o interessos partidistes concrets i immediats.

Ha estat un pacte, un bon pacte.
I és una reforma feta per valencians i per als valencians i valencianes.
Hem tingut en compte, com és lògic, el marc constitucional espanyol.
Però l'única limitació que hem tingut, els socialistes per la nostra part i crec que en el conjunt de l'acord igual, ha estat allò d'intentar respondre adequadament als reptes polítics, socials, econòmics i identitaris de la societat valenciana.
Res més.
Ningú no ha vingut a dir-nos des de fora què som i què volem ser i fer els valencians.
Hem demostrat que l'Espanya plural és possible i que es poden reformar normes bàsiques del bloc constitucional, com són els estatuts d'autonomia, i que es poden fer reformes ambicioses sense dramatismes, sense grans conflictes, sense que es trenque res i aconseguint un gran acord polític.

Hem demostrat, per tant, que la política democràtica es fa més sòlida quan es busquen i es respecten els consensos bàsics, l'acord, el diàleg i quan es debat escoltant i considerant positivament les opinions de l'altre, encara que no siguen les nostres.

Podem dir, per tant, que hem fet un bon treball i que hem fet un pas endavant important en la història del nostre poble i de la convivència democràtica al nostre país durant les properes dècades.
Ara bé, entenem que poden haver detalls que siguen millorables i especialment els socialistes ens agradaria que este consens polític i social al voltant de la reforma de l'Estatut, que ja inclou a les dos forces polítiques majoritàries, és a dir a la major part de la societat valenciana i més del 90% dels membres d'esta Cambra, fora encara major, és evident, fora encara més ample.
I ens agradaria que incorporara totes les forces polítiques de l'arc parlamentari.
Tenim temps, tenim temps, cal posar seny, cal posar responsabilitat entre tots per a fer possible eixe gran acord polític que, com a mínim, siga el mateix que aconseguírem en el 1982.

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

 

A continuación y dentro del debate para el turno a favor, tiene la palabra el *síndic* adjunto del Grupo Parlamentario Socialista, don Antoni Such.

**El senyor Such Botella:**

 

Moltes gràcies, president.

Senyories, comparec per a fixar la posició del Grup Parlamentari Socialista al respecte de la Proposició de llei de reforma de l'Estatut d'autonomia de la nostra comunitat.

Com no pot ser d'altra manera, el Grup Parlamentari Socialista va a pronunciar-se a favor d'esta proposició de llei, i va a pronunciar-se a favor de la proposició de llei i de la seua tramitació, per tant, bàsicament perquè hem complit els objectius marcats pel propi Grup Parlamentari Socialista.

Cal reconéixer que quan es va constituir la comissió de reforma de l'Estatut hi havia una certa incertesa sobre a on arribaríem i a on acabaríem, sobretot perquè el passat més recent no havia segut massa bo.
Cal recordar, per tant, que portaven dos legislatures en les quals s'havia constituït la comissió de reforma de l'Estatut i que no havia arribat a bon port.

En este sentit, hi havien dubtes, hi havia incertesa, però el que sí que hi havia era una voluntat manifesta i ferma d'intentar fer una bona reforma de l'Estatut.
En aquella comissió el Grup Parlamentari Socialista ja va explicar quins eren els objectius que anaven a guiar-mos per a aprofundir en la reforma de l'Estatut, i els objectius estaven clarament marcats i eren, evidentment, respecte constitucional, fer una reforma que avançara en autogovern i a la vegada que servira per a ciutadans, que servira per als valencians i les valencianes.

Així mateix, tot açò emmarcat en un consens ample i necessari per a portar endavant.
Estos objectius han segut el que ens ha guiat al Grup Parlamentari Socialista durant tot este trajecte de vora un any de treball, treball intens, treball al si de la ponència, escoltant la societat, escoltant la gent, incorporant propostes i, sobretot, intentant consensuar amb els grups parlamentaris que componen esta cambra.

Per tant, fixats els objectius, sols calia aplicar-los i intentar anar avançant en eixa situació.
Cal manifestar que el treball ha segut fructífer i que avui podem estar satisfets d'haver presentat realment la Proposició de llei de reforma de l'Estatut d'autonomia de la nostra comunitat.
Eixa satisfacció jo crec que és la satisfacció de tots els valencians i valencianes en estos moments, sobretot perquè, tenint en compte l'Estatut de l'any 1982, la nostra societat ha evolucionat en estos vint-i-tres anys molt.
La societat valenciana ha avançat moltíssim, ha progressat, ha avançat socialment, políticament i econòmicament, i les circumstàncies, evidentment, han canviat.

Per tant, calia emmarcar esta reforma en ubicar, en este segle XXI, el nostre Estatut en el que són les necessitats i les noves realitats de la societat valenciana.
Nosaltres, per tant, ens sentim satisfets per això, ens sentim satisfets, perquè, finalment, hem segut capaços de complir els objectius.

Els objectius dins del text estatutari també passaven clarament per intentar fer una reforma que abraçara amplament els nous drets socials dels valencians i valencianes, eixos drets emergents del segle XXI, de la gent que necessita equilibrar i, sobretot, que se li reconega que realment són ciutadans iguals davant de la Generalitat i que tinguen igualtat d'oportunitats.

Jo crec que el gran apartat de drets socials és un dels grans èxits que hem aconseguit amb este consens necessari i oportú en la reforma.
Hem aconseguit, per tant, posar en valor el que és la gent més necessitada, posar en valor el que són principis bàsics de cohesió tant territorial com social amb el que és la nova reforma de l'Estatut.

Per una altra banda, hem segut capaços de posar la nostra comunitat al màxim nivell competencial.
Eixe era un altre dels objectius que ens havíem fixat, màxim nivell competencial posant i plasmant en el nostre Estatut el que són les possibilitats de futur de la nostra comunitat i ubicant-mos realment a nivell competencial en el que són els estatuts de nacionalitat històrica, els estatuts que pogueren accedir pel 151.

Jo crec, per tant, que en l'àmbit competencial s'ha treballat molt bé, hi ha hagut un acord pràcticament unànime per part del tres grups parlamentaris que participàvem en la ponència a l'hora de fixar les competències, com també he de dir que hi ha hagut un acord unànime en tot l'apartat dels drets dels valencians per part dels tres grups parlamentaris que hem treballat en la ponència, perquè és així.

Per tant, havent aconseguit el major nivell competencial, havent incorporat també el que són els nous drets emergents i els drets socials dels valencians, faltaven també alguns dels elements: és aconseguir el major nivell d'autogovern; evidentment, la potestat de dissolució de les Corts per part del president de la Generalitat és un element clau i fonamental perquè realment ens pugam equiparar a les nacionalitats històriques en el que és la consecució del nostre autogovern.

Però hi han molts més elements dins del mateix Estatut que conformen eixa voluntat d'aconseguir el major autogovern possible, com és també aplicar el sistema de reforma del mateix Estatut adaptant-lo a les reformes de l'article 151 i, per tant, de les nacionalitats històriques, dels estatuts d'eixes nacionalitats històriques.

Jo crec que hem avançat també en el que és la concepció del Grup Parlamentari Socialista en ser estat, que esta comunitat deixe de ser una comunitat autònoma més i ser part de l'estat amb els avantatges i els inconvenients que això suposa.

I vullc referir-me que tot l'Estatut està ple del concepte de la coresponsabilitat, tant política com social com econòmica, de la nostra comunitat amb l'estat amb tot tipus de fórmules, tant de solidaritat interterritorial, tant de coresponsabilitat econòmica i financera, i tant en coresponsabilitat en l'aplicació de les normes que es regulen del nostre Estatut.

Jo crec que, per tant, eixe també és un altre element fonamental, que anem a ser coresponsables, incrementem la nostra capacitat d'autogovern, elevem el sostre competencial i ens ubiquem en el que és un estatut de nacionalitat històrica, com així reconeix el nostre estatut d'autonomia i, a la vegada, ens ubiquem en un estatut que ens pot servir als valencians i valencianes per al futur.

En eixe sentit, he de dir que el Grup Parlamentari Socialista, per tant, es veu reflectit en el compliment dels objectius.
És cert també que hi han determinades mancances, és cert també que en l'àmbit i en l'esperit del consens sempre cal deixar alguna cosa pel camí.
També és necessari, per tant, que fem una crida a la resta de grups parlamentaris perquè s'incorporen en un consens necessari i en un acord necessari, avaluant realment si els avanços són més i més positius i ens donen més possibilitats per al futur que un posicionament contrari a aquests, dins del que és el consens necessari.

Per tant, jo emplaçaria que continuem treballant, tenim l'oportunitat de poder continuar treballant en estos dies que ens vénen per davant per intentar millorar el consens inclús, si cap, que jo estic convençut que tant des del Grup Parlamentari Socialista com des del Grup Parlamentari Popular anem a fer els esforç adients perquè açò puga ser possible en esta cambra.

Per tant, manifestar la nostra satisfacció, manifestar el vot favorable del Grup Parlamentari Socialista al que és la presa en consideració de la Proposició de llei de reforma de l'Estatut, manifestar que estem tremendament contents de com ha quedat i, a més a més, també, emplaçar al consens necessari per a fer que realment el nostre Estatut siga l'Estatut de tots, i que servixca realment perquè els ciutadans i les ciutadanes, perquè els valencians i les valencianes puguen vore la nostra comunitat amb més orgull, puguen treballar amb tranquil·litat i puguen vore millorada la seua qualitat de vida.

Este Estatut va pels valencians.

Gràcies.
*(Aplaudiments)*

**El senyor president:**

Moltes gràcies, senyor Such.

Té la paraula l'il·lustríssim síndic adjunt del Grup Parlamentari Popular, senyor don Rafael Maluenda.

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Molt excel·lent senyor president.

Senyories.

Hui és un dia de satisfacció, jo pense que és un gran dia no solament per a estes Corts, sinó també per al poble valencià, com no pot ser d'altra forma, perquè hui s'inícia el tràmit legislatiu més important que s'ha pogut iniciar al llarg d'estos últims anys.

Este diputat que els parla ha estat ací present durant les sis legislatures d'estes Corts i en ningun moment s'ha posat en funcionament, en ningun moment s'ha iniciat un tràmit legislatiu tan important com és el que en estos moments mos ocupa.
És veritat que vam fer dos reformes del nostre Estatut d'autonomia i vaig tindre l'orgull d'haver segut ponent en eixes reformes, una en el 1991 i altra en el 1994, però eren molt puntuals, eren molt puntuals, no abraçaven una reforma tan important com la que en estos moments estem abraçant, no féem una reforma substancial de tot el contingut de la nostra carta magna conforme estem iniciant en este moment.

Per això dic, senyories, que és un dia molt important per al poble valencià i pense que històric en la potestat legislativa d'estes Corts.

És veritat que en altres legislatures s'ha intentat aplegar a un consens per poder reformar la nostra carta magna.
Després de vint-i-tres anys tan sols ara ha segut possible, tan sols ara ha segut possible, a pesar que hi ha hagut bona voluntat en tot moment per part del grups parlamentaris, però hi havien més coses que mos separaven de les coses que mos unien, i ara és tot el contrari, ara s'ha aplegat a un consens molt important entre el Pspv i el Partit Popular, i, en gran part també del contingut d'eixe Estatut, per part d'Esquerra Unida-L'Entesa, que també han aportat en eixe procés de consens, també han aportat les seues idees, senyories.

I s'inícia una volta més, a través de la creació d'una comissió especial que buscava el grau de consens que hi havia entre les distintes forces polítiques per a aplegar als acords puntuals.
I se crea eixa comissió, que presidix, no per casualitat, un polític de tant prestigi i de tanta qualitat humana com és don José Cholbi.
I la va presidir una volta més don José Cholbi i des del primer moment va estar impulsant en tot moment i instant els ponents que vam eixir designats del si d'eixa comissió, senyories, que aplegàrem als acords més convenients, als acords més beneficiosos per al nostre poble.

I amb eixe esperit, l'esperit de Benissanó, que allí se va iniciar el consens més important, en el Castell de Benissanó, senyories, va començar el que hui és una realitat, va començar eixe enteniment, eixa entesa entre els tres grups de la cambra per a poder fer realitat el que hui estem defensant.

I el Partit Popular, i el Grup Parlamentari Popular que aquí el representa, se sent enormement orgullós, perquè hem sabut captar en tot moment les directrius que han emanat de la presidència de la Generalitat com a president del Partit Popular i del compromís que en seu debat d'investidura va adquirir davant totes les seues senyories, puix hem segut fidels a eixe manament i hem anat treballant de forma seriosa i rigorosa per traslladar al contingut del nou Estatut, del que serà un nou Estatut, aquells plantejaments que el Partit Popular en el seu programa de govern havia oferit a la societat valenciana.
Per això estem satisfets, per això estem contents, per això estem orgullosos del que fem.

I, no pot ser d'altra forma, anem a votar favorablement esta presa en consideració.
I hui és la presa en consideració, és un document molt important per a treballar al llarg dels pròxims dies.
Jo entenc, des de les files del meu grup, entenem que és l'Estatut que desitjàvem, l'Estatut que desitjàvem perquè aspiràvem a tindre el màxim sostre competencial, però sense erosionar el més mínim el marc constitucional, respectant la sobirania d'Espanya, i dins d'eixos conceptes hem pogut aprofitar el grau de consens per a millorar el que són els drets socials dels valencians.
Hem contemplat la creació per llei d'una carta de drets socials en què se respectaran i s'especificaran tots els drets socials singulars dels valencians a més dels que contempla la Constitució.

Hem reconegut de forma clara que la llengua pròpia de la Comunitat Valenciana és el valencià, una cosa que no existia en l'anterior Estatut.
Hem incorporat l'Acadèmia Valenciana de la Llengua a les institucions de la Generalitat i diem d'ella que les seues normes són d'obligada aplicació per part de l'administració.
Però, a més, en matèria de llengua hem reconegut els drets que tenen les valencianes i els valencians, parlen en valencià o parlen en castellà, perquè tan valencians i valencianes són uns com els altres, a dirigir-se a l'administració en una de les dos llengües oficials, en la que preferisquen, i que reben de l'administració la contestació en la mateixa llengua.
Això és un dret important per a la nostra ciutadania.

I és important el reconeixement, de forma expressa, en l'article primer, que som una nacionalitat històrica.
Però, senyories, no som més nacionalitat històrica perquè ho diga ara l'Estatut!
Ja ho érem abans, ja ho érem abans, perquè tenim una llengua pròpia, tenim una cultura pròpia, i tenim un dret foral que també anem a recuperar a partir de l'entrada en vigor d'este Estatut nou.
Però, bé, era convenient que s'expressara en la carta magna, era convenient que se diguera de forma clara en l'article primer.

I també és molt important la capacitat de dissolució de la cambra per part del president de la Generalitat.
I amb això hem estat tots totalment d'acord, els tres grups de la cambra.
I és molt important, també, el reconeixement dels drets que té la Generalitat a participar en les delegacions de l'Estat en Europa, de l'Estat espanyol, sempre que se tracte de qüestions que afecten les nostres competències.
Això és beneficiós per a la nostra societat!
Sovint te pregunten en alguna roda de premsa o en algun debat en radiotelevisió te pregunten en què afecta als valencians la reforma de l'Estatut.
Doncs, senyories, afecta moltíssim.
No és una qüestió només de polítics, no és una qüestió només de polítics.
Afecta clarament els valencians i les valencianes perquè els seus drets estan sent incrementats en estos moments en drets emergents que en l'any 1982 no existien.
Afecta clarament les ciutadanes i els ciutadans valencians, senyories, perquè, a més, eixos drets socials que contemplarà la llei que regule la carta de drets socials, hi ha qüestions que no estaven clarament reconegudes, com és el dret que tenen les dones maltractades que l'administració adopte les mesures pertinents per atendre-les i per a garantir els seus drets.
I els mateixos drets garantix que quedaran ara no solament les persones que sofrisquen discapacitat sinó dels seus familiars també, que sovint estan sent discriminats.
I els drets del menor, i els drets de la família i, en definitiva, una sèrie de drets que no estaven contemplats i que se complementen en eixos emergents als que me referia, com pot ser, el dret que l'administració pose a favor dels damnificats per catàstrofes naturals ­una cosa que no existia!
Possiblement la Mare de Déu de Benissanó mos va il·luminar quan en eixos moments allí estàvem.
.
.
*(remors)* Sí, sí, senyories, no se riguen d'una cosa tan seriosa, no se riguen, per favor, d'una cosa tan seriosa!
Possiblement la Mare de Déu de Benissanó mos va il·luminar quan estàvem allí reunits perquè en eixe moment en el món estaven produint-se una sèrie de catàstrofes naturals que l'única cosa que generaven era ruïna i pèrdua de vides.
Doncs també això hem contemplat en el nostre Estatut, senyories.
També això hem contemplat en el nostre Estatut.

I hem contemplat també dos articles que són concordants amb el que establix la Lofca, com és el 67 i el 69, referits al dret que tenen les valencianes i les valencianes a rebre de l'Estat, a rebre de l'Estat les compensacions econòmiques pertinents que acompanyen les transferències perquè se puguen desplegar, perquè se puguen desenrotllar en benefici de la nostra societat amb suficients aportacions econòmiques.

I també el reconeixement de la potestat i competència que té el servici tributari valencià, el de la Generalitat, per a gestionar els tributs propis i els tributs cedits per l'Estat.
I tot això, senyories, dintre de la Lofca, sense erosionar el més mínim, ja no la Constitució, sinó ni tan sols ninguna de les lleis orgàniques que la despleguen.

Jo crec, senyories, que és un bon document per a iniciar el treball.
Pense que el grau de consens que té en estos moments esta proposició de llei, de proposició de llei orgànica per a la reforma de l'Estatut, gaudix del major recolzament social que ha tingut mai, gaudix del major recolzament social que ha tingut mai, perquè no hem d'oblidar que en estos moments representa més la unió de vots del Partit Popular i del Pspv, o del Pspv i el Partit Popular, molt més que aquells partits polítics que amb tota legitimitat en aquell moment van promulgar la Llei orgànica de 1982, que mos donava peu al nostre Estatut.

Per això, senyories, estem enormement satisfets, estem contents i obrim la mà a la tercera força política representada en estes Corts.
Obrim la mà a l'Entesa, obrim la mà a Esquerra Unida, que des del diàleg, continuant, com dia el senyor Ribó, amb el bon rotllo que teníem partint de Benissanó, que continue eixe bon rotllo i que finalment puguen incorporar-se a un acord tan important i tan històric, que mos ompli d'orgull a tots els que en ell hem participat.

Res més, senyories, i moltes gràcies.
*(Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Maluenda.

Tiene la palabra para el turno en contra, el ilustrísimo síndic del Grup Parlamentari Entesa, senyor Joan Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Bon dia.

I abans de començar, dues consideracions personals.
Jo he tingut la sensació que hi havia molt més entusiasme en els defensors ­legítim, per suposat­ que hui han intervingut que en la comunicació del Govern, que l'he trobat un poc tèbia, freda i, fins i tot, de molt més baix to que moltes altres proposicions de llei.
Però, en fi, bé, és una sensació personal.
*(Remors)*

I la segona, i la segona.
.
.
­no, la vaig llegir ahir­, la segona, doncs jo venia a discutir i a polemitzar amb els dos grups majoritaris de les Corts, i venia amb tota l'emoció.
Però quan m'han ficat la Mare de Déu de Benissanó també, la veritat, m'he quedat un poquiu preocupat.
Jo intentaré fer-ho el millor que puga, però no estic acostumat a debatre amb posicions contràries a la Mare de Déu de Benissanó.
*(Remors)*

Mire vosté, efectivament, efectivament, jo crec que hi ha una diferència aquí important entre l'informe de la ponència, que tots votàrem afirmativament, i el text que avui es presenta, la proposició.
Nosaltres estàvem d'acord amb aquell informe perquè d'alguna manera palesava que hi havien molts temes d'acord; hi havien temes de desacord.
I esperàvem que en aquells temes de desacord es poguera avançar en alguns aspectes.

Avui hem de dir aquí que en tots aquells temes de desacord, almenys respecte al nostre grup, aquests temes de desacord s'han traduït en la seua desaparició del text.
Per tant, donat que per a nosaltres eren importants, nosaltres no podem estar d'acord amb aquesta proposició de llei que avui inicia el seu tràmit parlamentari i que seguirà el seu tràmit i que, evidentment, fins que no s'aprove aquí no li donarem el seu vot definitiu.
Per tant, avui és un inici d'un procés.

No estem d'acord amb aquest projecte de llei.
Hem d'afirmar, efectivament, com s'ha dit, que té elements positius ­és una qüestió claríssima­ que nosaltres vam acordar.
També hem de reconéixer que hi han coses que vam proposar nosaltres i que estan incorporades.
Efectivament, és aixina, és aixina!
Però és una reforma insuficient, insuficient i feta en un *tempus* que per a nosaltres pensem que pot ser molt perillós per al nostre país.
És insuficient per resoldre.
.
.
, perquè no resol alguns dels problemes fonamentals del País Valencià.
Els problemes de la seua identitat, especialment el tema de la llengua, la millora de la democràcia i de la representativitat especialment en aquestes Corts, la solució a l'endèmic problema del finançament autonòmic i l'aposta per la comarcalització enfront del provincianisme que inundava i continua inundant l'actual Estatut.

S'ha parlat de l'anterior Estatut, efectivament.
Jo vull recordar breument la trajectòria de l'anterior Estatut.
Va haver un consens en Benicàssim, que es va transformar en Madrid en un acord, amb dues persones que simbolitzaven la UCD i el Partit Socialista Obrer Espanyol, i que va produir molts canvis.
Jo que sóc militant del Partit Comunista, com acostuma recordar el senyor Camps, i ho era ja en aquells temps, estàvem d'acord en Benicàssim però no estiguérem d'acord ­i vull que ho recorde tothom­ amb l'acord que es va fer en Madrid, canviant un acord que hi havia de l'Estatut de Benicàssim.

I aquell acord, d'alguna forma, entre aquella UCD i el Partit Socialista, d'alguna manera nosaltres pensem que avui s'ha tornat a traduir en aquesta proposició de llei.
Ens agradaria poder arribar a estar d'acord algun dia, efectivament.
I esperem, l'1 de juliol, poder canviar el sentit d'aquesta votació, esperem, ens agradaria.
Però han de canviar coses, eh?
, si no el nostre vot està molt clar.
I ho volem dir amb absoluta claredat.

Mire vosté, en Benicàssim a este país se li deia País Valencià.
Després de Madrid se li va dir Comunitat Valenciana.
Nosaltres pensem que açò era un acord; nosaltres estàvem disposats a transigir per una senyera a canvi d'un nom, etcètera.
Al final, totes les senyes d'identitat han estat d'una banda.
D'acord, d'acord!
Però hi ha una cosa per la qual no passem, perquè ataca directament un element essencial de la identitat del nostre poble, que és el tema de la llengua.

Mire vosté, tenim Acadèmia Valenciana de la Llengua, però seguim sense resoldre la relació del valencià amb el català, perquè s'acostuma a dir aixina en totes les universitats i ningú s'escandalitzarà, ningú s'ha d'escandalitzar.
Exemples: el problema del valencià en Europa.
No està resolt.
Exemple més recent: la catalogació dels llibres en la Biblioteca Nacional.
Per cert, jo vull agrair-li al Govern que està vegada l'aldarull que ha muntat no haja estat exagerat ­estem en temps de consens, etcètera.
Però despús-demà se pot muntar qualsevol aldarull.
Eixe és un dels problemes fonamentals d'este país.

Mire, i vostés, i vostés han votat una cosa en la introducció de la Llei de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua que diu que el valencià forma part d'un mateix sistema lingüístic.
I nosaltres els fem una proposta, és molt senzill, si ho han votat ja en una llei!
L'única cosa que els demanem és que açò puge a la categoria del bloc constitucional.
És senzill, eh?
És un element molt important per a nosaltres, com saben tots els elements de la ponència.
És molt important perquè estem cansats d'aquest debat.
Estem cansats!
Per què no fiquem aquesta proposta en l'Estatut i aixina ningú a partir d'ara, legítimament ja podrà parlar de tenir conflictes en este tema.

Perquè, mire vosté, en estos moments, fa 25 anys, el secessionisme lingüístic tenia elements filològics.
Algú defensava que venia de no sé què, de no sé quant ­jo ni me'n recorde.
Ara ja no ho diu ningú.
En estos moments, i dit per algunes persones significatives d'aquest cambra, el secessionisme lingüístic del valencià queda resumit a una qüestió política, perquè ho diu l'Estatut.
Ningú s'atrevix legítimament.
.
.
Ja ha passat massa aigua per les universitats de tot el món, per les valencianes, per les espanyoles.
.
.
Ja ho ha dit el Constitucional, ho diu l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, ho diu el Tribunal Superior de Justícia, ho diu tanta gent que a la gent normal ja li dóna fins i tot vergonya parlar de secessionisme lingüístic.

Per tant, per què no elevem a la categoria d'Estatut una cosa que qualsevol persona racional sap que és d'esta manera i deixem de tenir conflictes?
És important el tema, és important perquè açò entrebanca directament l'ús del valencià.
És important perquè redueix el valencià a una llengua minúscula que impedirà en el futur, si açò es consolida, qualsevol element d'estabilització.
Que ho tinga tothom molt clar!
Quan els argentins diuen que parlen espanyol, no estan dient res més que el que es parla en Argentina és el mateix que l'espanyol, amb totes les variants dialectals molt més amples que poden haver entre Argentina i el que es parla en Castella o en València.
I tothom ho sap si mira qualsevol novel·la.
Per què no podem fer el mateix?
Per què no podem establir mecanismes de col·laboració entre la resta de comunitats autònomes i acabar amb açò dels complexos i treballar conjuntament amb temes lingüístics, culturals i amb temes de comunicació?

Senyors del Partit Popular, senyors del Partit Socialista, els dos s'han referit arribar a un acord.
Mire és molt senzill en este tema.
Pugem allò que vostés i vostés van votar com a llei a la categoria d'estatut.
És aixina de senzill.

Segon tema, la representativitat en aquestes Corts.
Mire, no hi ha cap estatut a Espanya que mantinga un mínim del 5% per accedir a les corts de qualsevol parlament.
Ni un.
Només este.
Només el valencià.
Conseqüències: 2003, prop de 200.
000 persones que han votat s'han quedat sense representació ací.
Prop del 10%.
I açò, si algú s'atrevix a dir que és positiu.
.
.
És complicat, eh, de demostrar-ho.
És complicat que això ajude la democràcia.
És molt complicat.

I nosaltres sabem que si açò haguera existit no seríem sis avui aquí, eh.
Que no perjudica necessàriament els grans, també ens haguera perjudicat a nosaltres.
Però és imprescindible que en estes Corts Valencianes hi haja la representació de tots aquells grups que tenen un resultat raonable, com passa a la resta de comunitats autònomes.
És molt senzill.
Arribem a un acord.

Fins i tot va arribar a estar escrit, eh.
Eliminem d'allò que era l'article 12.
2, aquella referència concretament al mínim del 5%.
O si volen ho reduïm al 3%.
La que vulguen.
És molt senzill, eh.
Però és imprescindible en democràcia que açò es faça.
No hi ha cap argumentació seriosa des d'un punt de vista democràtic per a mantenir açò.
Hi ha problemes polítics de determinats grups per impedir que determinats grups puguen créixer.
Però açò no és tolerable democràticament.
És molt senzill.

Tercer tema, i si em fan escollir algun, és el principal.
El problema del finançament.
Mire, els ex presidents de la Generalitat quan van comparéixer, reconeixien implícitament una cosa.
Allà en els anys 80 el més important era tenir competències, era més important que tenir recursos per a exercir adequadament les competències.
Es va dir taxativament almenys per un dels ex presidents.
En estos moments tothom sap com està este país.
Dades del Banc d'Espanya, no les vull recordar.
Però les hem de recordar un poquet, no?

Tenim un deute reconegut en el Banc d'Espanya de més del 90% dels pressupostos de la Generalitat del 2005.
Tenim el 12% respecte el producte interior brut, quan a la resta d'Espanya, de comunitats, és quasi la mitat, del 6,5.
Alguna cosa passarà.
A més de problemes de malbaratament de diners, que ahí ja en parlarem d'això.
Però alguna cosa més passarà.
Hi ha problemes estructurals.

Tenim manca en els serveis públics, que és el tema fonamental que ens interessa.
Si no tenim una adequat finançament no podem tenir uns serveis públics adequats.
I açò ho parlàvem en temes d'ordinadors.
I açò ho podem parlar en temes d'escoles.
Ho podem parlar en ratios, per exemple, de residències per a persones majors o en llits per mil habitants, de qualsevol manera.

Les comunitats autònomes al llarg en estos últims anys, han viscut diversos models de finançament en els governs del senyor Aznar, dos concretament.
Però mire, hi ha una característica que sempre és la mateixa.
El finançament de la Comunitat Valenciana sempre està malaltíssament, endèmicament, per sota de la mitjana de les comunitats autònomes comparables.
Fins a l'any 2000 les equiparables al 151 que no foren per finançament tipus foral.
Concretament hi ha estudis sobre açò, del 90 al 99, el dèficit per respecte a la mitjana per càpita va de 14.
000 pessetes en el 90, fins a 50.
500 pessetes de dèficit per càpita en el 99.

En el nou model de don Eduardo Zaplana, que es posa en marxa en el 2002, les dades del 2004 i del 2003 són de quatre-cents i escaig euros tots els anys per càpita.
Mire, el plantejament que es fa avui en la proposta de finançament, jo li deia al president de la Generalitat fa dos setmanes en una pregunta, és tímid, és temorós, és insuficient i és timorat.
I avui ho vull repetir aquí.
I a més ho vull repetir amb altres argumentacions.

Ahir vaig tenir, en van enviar la proposta de nou model de finançament autonòmic de la Comunitat autònoma de les Illes Balears.
Com és conegut les Illes Balears govern el Partit Popular en majoria absoluta.
I miren vostés, en este document es diu taxativament, es diu taxativament que l'Agència Tributària, que es diu pel seu nom, ha de poder treballar sobre tributs propis cedits i compartits.
Aquí no.
Aquí l'article 75 només parlen dels propis i els cedits.
Planteja obertament el caràcter federal de l'Agència Tributària.
Exigeix un augment en percentatge dels tributs cedits i exigeix també una participació en l'¡mpost de societats.

Senyor Pla, la proposta que avui ens presenten és tímida, insuficient i timorata.
I li vull dir a vosté també.
No li vaig a comparar en Catalunya, perquè és evident.
Ha eixit per ahí i és molt clar.
Però sí que li vaig a comparar a un detall, una comunitat autònoma en què vostés governen també en majoria absoluta, el Partit Socialista, que és Andalusia.
Jo li demane que mire l'addicional segona concretament, on es planteja una cosa que evidentment és perfectament constitucional perquè és operativa, que és el deute històric, que és perfectament aplicable a qualsevol altra comunitat, si es fica en l'estatut.

Mire, per eixe deute històric l'any passat concretament, a Andalusia, es van rebre 1.
200 milions d'euros.
Però li vaig a donar una altra dada.
En el 2004 a Andalusia es rebia un finançament per càpita de 660 euros per càpita més que al País Valencià.
I a mi em sembla normal que se'n reba més, perquè la seua situació és pitjor que la nostra.
Però el que no és normal és que no tinguem en este plantejament de finançament cap control, cap mesura que ens permeta equilibrar, quan des de l'any 90, com a mínim, tenim un finançament per sota dels nostres plantejaments.

Senyors del Partit Popular, senyors del Partit Socialista, pensem que no es pot ser tan poc reivindicatiu en aquest tema.
No es pot ser.
Tenen exemples, els uns i els altres en altres comunitats.
I els volem dir en molta claredat eh, no contem amb nosaltres en una posició tan poc reivindicativa en aquest tema, perquè és clau.
Perquè els serveis públics fonamentals de l'estat de benestar valencià depenen d'eixe paràmetre.

I si no tenim finançament adequat, i no demanem.
.
.
l'única cosa que demanem és tenir una cosa comparable en la resta d'Espanya, eh, en la resta de comunitats.
No, no demanem ser els que més ja.
Ens conformaríem amb estar en la mitjana.
Però és que no hem vist res, cap clàusula que ens permeta d'una manera clara poder tenir les garanties corresponents.

Em diuen que el temps se m'està acabant.
Jo vull parlar del tema de la comarcalització.
Mire, també en aquell document que aprovàrem aquí tots, hi havia un plantejament de reduir les diputacions a allò que diu la Constitució, de potenciar la comarcalització.
Això s'ha perdut.
I a nosaltres ens sembla que este país ha de ser menys regnes de taifes de la Diputació de Castelló, de la Diputació d'Alacant i de la Diputació de València, i ha de tenir més una estructura comarcal.
Ens sembla imprescindible avançar en eixa direcció.
I es queda el tema de les diputacions tal qual.

Nosaltres pensem que el tempus no és bo.
El millor exemple que ens ho indica és una clàusula, la clàusula Camps popularment dita: me quede amb tot el que aconsegueixen els altres.
És per un motiu, és per un motiu evident.
És perquè es té la sospita, el temor, jo quasi diria que la quasi seguretat, que els altres.
.
.

*(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Rosa María Barrieras Mombrú)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Vaja finalitzant, per favor, senyoria.
.
.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

.
.
.
quan negocien van a aconseguir coses que o nosaltres no ens hem plantejat, o no hem tingut el valor de plantejar-mos, o no tenim la força de plantejar-mos.
Nosaltres pensem una cosa, eh, hem parlat moltes vegades de ser els primers.
Nosaltres pensem que en este projecte d'estatut serem els primers de segona divisió.
Ara que algun equip ha baixat a segona divisió, pensem que es pot.
.
.
palesa perfectament això el que vol dir.
Serem els primers de segona divisió.
I la diferència que avui hi ha entre els estatuts de les nacionalitats històriques i el nostre, dintre dos anys, quan s'hagen reformat estos estatuts, no haurà disminuït com hauria de ser l'objectiu, sinó que ens temem que haurà avançat i s'haurà engrandit.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Senyoria vaja finalitzant, per favor.
.
.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

.
.
.
Jo vull acabar en la idea en la que he començat.
A nosaltres ens agradaria poder tornar a tenir un plantejament unànime en estes Corts.
Però, en este Estatut, nosaltres ho tenim clar.
No ens sembla un estatut adequat.
Queda un mes per a treballar-lo i esperem que el puguem treballar.

Gràcies.
*(Aplaudiments)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Té la paraula per a rèplica, en representació del Grup Parlamentari Socialista, l'il·lustre diputat senyor Such.
*(Remors)*

 

**El senyor Such Botella:**

 

Moltes gràcies, presidenta.

Senyories.

Senyor Ribó.

Jo crec que en tot el procés de negociació en la ponència crec que hem fet una molt bona faena.
Jo estava convençut que havíem avançat prou més en les seues posicions, fins que el Grup Parlamentari de Esquerra Unida va fixar l'estratègia distinta o creia que ja no es podia avançar més.
Però jo crec que s'havia fet una bona faena, i m'ho demostra també la seua intervenció, perquè evidentment ha tocat vosté uns temes molt puntuals.
Que podem estar oberts a continuar parlant i a intentar millorar-los.
Però jo crec que en la balança, posant damunt la taula el que és la balança del que s'ha portat fins al que falta, jo crec que és tremendament positiu.

Mire vosté, el parlar d'una reforma insuficient com ha parlat.
És evident que les reformes, i sobretot quan hi ha que fer consens, hi ha que generar consens, sempre deixen insatisfets a totes les parts.
Jo estic convençut d'això, perquè si no realment seria una altra cosa.
Hi ha que pactar, hi ha que acordar.
El nostre Estatut requerix unes determinades majories per a fer la modificació.
Però el que sí que hi ha voluntat és de reformar i avançar, dins de les dificultats del consens i de l'acord que sempre n'ha hagut i en la ponència n'ha hagut també dificultats.

Per tant, totes les reformes no són mai satisfactòries, però uns han de valorar si el que s'avança val la pena per a signar un acord o no.
I jo crec que este Estatut sí que val la pena signar-lo i val la pena acordar-lo.

En el tema del tempus, senyor Ribó, nosaltres i vosté coneix perfectament la postura del Grup Parlamentari Socialista, de no fixar-mos en el tempus, no tindre en compte ni els calendaris proposats, ni els dies assenyalats per a.
.
.
sinó tindre en compte que quan arribàrem a culminar el text i consideràrem que era bo, signar-lo.
Sense mirar els altres.
Perquè volíem fer la reforma que els valencians o almenys els socialistes volíem fer.
I no altres.
I no estar permanentment mirant a la resta.

Jo vull tocar-li dos temes molt ràpidament perquè no hi ha molt de temps per a poder contestar-li.
El tema del finançament.
El tema del finançament nosaltres estem fent una proposta des del marc de la multilateralitat i no des de la bilateralitat en la negociació.
Jo crec que eixa autonomia solidària o autonomisme cooperatiu, se plasma en un acord general en el que és la redistribució de la riquesa que se genera per part de tots els espanyols.

És evident que hi ha certes mancances en el que és el finançament per càpita en esta comunitat.
I vosté ho ha posat ací de manifest, i ho compartim.
Però així també hem fixat en el propi Estatut la necessitat de finançament suficient, per a garantir la prestació dels serveis públics d'esta comunitat.
I en cas de no arribar, en cas de no arribar, el fixar l'anivellació atenent a criteris de població i per tant d'habitants.

Vosté em diu, això és insuficient, i jo li dic, això mos possibilita a nosaltres, a esta comunitat, ens possibilita clarament el poder defensar posicions de finançament suficient i necessari per a esta comunitat.
Els dos criteris mos ho possibilita.

I també li he de dir, intentar minimitzar el que ha sigut l'esforç de matèria de finançament en el tema de l'Agència Tributària o del Servei Tributari Valencià, jo crec que avui en dia com tenim el que són els tributs, tant els propis com els cedits que va a gestionar el Servei Tributari Valencià.
I amb col·laboració amb l'estat, i hem de fixar eixa col·laboració, i hem d'anar en el pla positiu per a fixar una col·laboració potent per al que són els tributs de l'estat, i intentar arribar a compartir-los amb ells.
Jo crec que ens ho van donar per molt de satisfets.

Vosté sap que les transferències de l'estat a esta comunitat suposa el 26% dels ingressos, i el que són la resta dels tributs, en els quals nosaltres podem col·laborar, suposa vora el 70%.
I jo li dic que el sistema de finançament com els instruments és adequat, sempre i quan tinguem voluntat d'aplicar-lo i de portar-lo endavant.
Gràcies.

*(Ocupa la presidència el president, senyor Julio de España Moya)*

 

**El senyor president:**

Gràcies, senyor Such.

Té la paraula el senyor Maluenda.

**El senyor Maluenda Verdú:**

Molt Excel·lent Senyor President.

Senyories.

Senyor Ribó, mire, li ho dic amb el màxim respecte i no en ànim de crítica, faltaria més.
Volem que finalment estiguem tots en el projecte.
Per tant, el que vaig a dir-li només és perquè faça una reflexió.
Jo pense que vostés estan en una contradicció de procediment.
Està en una contradicció de procediment perquè ve ací, a la trona, i diu que vol negociar i aplegar a acords al llarg de la tramitació d'esta proposició de llei en comissió.
Això ho ha dit vosté, la seua senyoria.
Però, a continuació, diu que va a votar en contra de la presa en consideració.
Si la presa en consideració és rebutjada per la cambra, no hi ha cap proposició de llei, no podríem aplegar a cap consens.
En este moment el que estem discutint ací és si volem iniciar el tràmit legislatiu per a reformar el nostre Estatut d'Autonomia.
No estem parlant de continguts, a pesar que és inevitable que isquen en el debat.
Però el que estem decidint és si volem, si volem reformar el nostre estatut.
Per tant, si vosté està interessant, conforme ha dit, i m'ho crec que està interessat, en arribar al consens, pense que hauria de no votar en contra esta iniciativa, almenys concedisca-nos el benefici del dubte, abstinguen-se.
I al llarg del tràmit és quan la seua senyoria tindrà l'oportunitat d'intentar introduir eixos aspectes que vosté ha defensat i en el supòsit que no ho aconseguisca, estarà en el seu dret de votar en contra o d'abstindre's.

Però en este moment, si férem el mateix que vosté, si rebutjàrem la iniciativa, doncs mire, no hauria reforma de l'Estatut.

El 5%.
Mire, el 5%, senyor Ribó, i jo vull parlar d'això al llarg de la ponència i unes reunions que hem tingut.
Jo he conegut la barrera del 5% en estes Corts, durant les sis legislatures he conegut governs de majoria absoluta del Grup Parlamentari Socialista i governs de majoria simple en el 5%; governs de majoria absoluta del Partit Popular i governs de majoria simple en el 5%.
I he conegut en la II legislatura sis grups parlamentaris en la cambra, sis.
Per tant, pense que el 5% l'única cosa que fa és garantir la governabilitat, però no impedix el dret de cap partit.
És poble valencià qui finalment determina quins partits han d'estar representats i quins no.

El valencià.
Mire vosté, no.
No anem a abdicar mai a la defensa del nostre idioma, a la defensa de la nostra llengua.
Estem satisfets que s'haja inclós en el nostre Estatut que la llengua pròpia dels valencians és el valencià i que l'idioma valencià i l'idioma castellà són els dos idiomes oficials de la nostra comunitat.
Faltaria més.
I eixe és el sentiment que té la majoria de dones i homes d'este poble: l'idioma valencià.
L'idioma valencià.
La nostra llengua valenciana.
Mire, que té personalitat pròpia clarament diferenciada d'altres llengües, que em mereixen el màxim respecte, però que demane eixe mateix respecte per a la nostra.
Per tant, per ahí no ens busque.

Parla vosté del *tempus*.
Mire, la disposició que vosté ha mencionat, el president Camps, és la que va a permetre que si hi ha altres competències assumides després per altres comunitats, que tinguem la possibilitat nosaltres d'assumir-les.

Per tant, no anem a ser mai, no anem a ser mai comunitat de segona, com vosté ha dit.
Som comunitat de primera.
Ho hem sigut sempre, a pesar de la injustícia que se'ns va fer l'any 1982.
Però ara hem recuperat els nostres drets.
Hem recuperat i anem a ser no solament comunitat de primera, sinó comunitat pionera i exemple per a moltes coses.

El sistema de finançament.
.
.

**El senyor president:**

Senyor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

Acabe, senyor president.

El sistema de finançament.
.
.
volem un finançament just i adequat, faltaria més.
El que no som partidaris és de ficar en l'Estatut el model de finançament.
El model de finançament és una cosa que ha d'eixir del consens de distintes forces polítiques en el govern d'Espanya, i que siga una llei orgànica la que ho regule.
Ara, això sí, reconeixem el nostre dret a un finançament eficient i a més eficaç i solidari, el més adequat per a poder desplegar les nostres competències.

I mire, nosaltres creem que hem aconseguit l'Estatut que volem.
Creem que aconseguim en aquesta iniciativa l'Estatut que volem, perquè nosaltres som valencians, ens sentim valencians, som orgullosos de ser valencians, però a la volta estem orgullosos de la primera estrofa del nostre himne regional que diu "per a ofrenar noves glòries a Espanya".
Aixina ens sentim valencians i espanyols, i creem que dins del marc constitucional el millor que podríem fer és elevar el nostre sostre competencial de la forma que ho hem fet per a ser ara, ací, una comunitat de primera, però dins de l'ordre, de l'ordre que marca la Constitució.
.
.

 

**El senyor president:**

Senyor Maluenda, acabe.

**El senyor Maluenda Verdú:**

Acabe, senyor president.

I estem davant una via nova.
És possible que siga una via que servisca d'exemple a Espanya.
El model valencià, el model valencià.
Sí, senyor Ribó.
El model valencià.
Igual que van tindre una via singular per accedir a l'autonomia, que finalment no va ser ni la del 151 ni la del 143, per allò de la Lotrava.
Igual que en aquell moment tinguérem allò i hem assumit totes les competències al llarg d'estos 23 anys, doncs ara, en este Estatut nou, som comunitat de primera, som una comunitat en la que s'hauran de mirar altres comunitats espanyoles i estem marcant un model de reforma que és respectuós totalment en les competències que té el govern d'Espanya, en el que marca la Constitució i en els nostres drets que empara eixa mateixa Constitució.

Res més i moltes gràcies.
*(Aplaudiments)*

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Maluenda.

Tiene la palabra, para el turno de contraréplica, el señor Joan Ribó.

**El senyor Ribó i Canut:**

Bé, començarem per les contradiccions procedimentals.
Nosaltres pensem que no hi ha contradicció procedimental.
Pensem que la millor manera de discutir una reforma de l'Estatut d'Autonomia que poguera satisfer a tots els sectors de la cambra seria en una nova proposició de llei.
Per tant, eixe és el motiu del nostre vot negatiu a aquesta proposició.
Per què?
Li ho he dit abans i li ho vull reiterar.
Considerem que és insuficient, eh.

I mire vostè, nosaltres som conscients que hi havia un acord, des del començament, entre el Partit Popular i el Partit Socialista pel capítol I de l'Estatut.
Se'ns ha dit públicament en molts debats que no es tocava ni el tema de la llengua ni el tema de la simbologia.
A nosaltres açò ens sembla malament.
I ho volem dir amb claredat.
I ho hem volgut simbolitzar amb moltíssima claredat, encara que plantejant-ho d'una forma molt nítida en el tema del valencià.
Perquè ens sembla que és un tema fonamental, i ho volem reiterar.
I com ho hem plantejat abans d'una manera clara no voldria insistir molt més en esta idea.

El *tempus*.
Doncs no és que estem en el *tempus*, però quan es diu aquí que hem arribat els primers a Madrid, no és una qüestió de *tempus* açò?
A veure.
Ser els primers a Madrid, d'arribar l'Estatut, la reforma de l'Estatut, no és una qüestió de *tempus* o de què és?
D'espai?
De què és?
De què estem parlant?
Evidentment és una qüestió de *tempus*.

Nosaltres pensem que la nostra capacitat reivindicativa no és la més dinàmica de l'estat, per molts motius.
Ho hem viscut històricament i ho veiem tots els dies en els seus plantejaments.
Per què?
Per què anem a negar-ho, si ho estan reafirmant tots els dies.
Ho estan reafirmant.

Per tant, nosaltres continuem pensant que el *tempus* és molt perillós, perquè hi ha moltes comunitats més reivindicatives que esta comunitat en molts temes.
Mire, no, és que ja no és només les nacionalitats històriques.
És que les Illes Balears, on el Partit Popular és majoritari ­li he ensenyat el paper abans­, és més reivindicatiu que esta comunitat en temes de finançament.
I jo què vol que li diga si és objectiu?
Jo, si vol, els aporte els documents, si no els tenen.
Són del seu partit.

Però en mirem una altra, que era molt pareguda a la nostra, que no l'he citat abans.
Si mirem el projecte de les Illes Canàries és molt més reivindicatiu que este també.
Jo ja no parle de Catalunya ni del País Basc, eh!
Ja no parle d'estos!
Eixe és el problema que tenim!
Per açó per a nosaltres el *tempus* és important, perquè nosaltres tenim la terrible sospita que quan s'acabe el procés de reforma dels estatuts la diferència entre la nostra comunitat, el nostre estatut i els altres, més reivindicatius que nosaltres, eh, no haurà disminuït, haurà augmentat.
I açò, evidentment, és una profecia, eh.
Dintre d'uns anys ho veurem i ho compararem.
I ho compararem.

Anem a veure.
Els temes de finançament.
És una qüestió multilateral, és una qüestió bilateral.
Doncs mire, les dues coses a la vegada.
Eh?
Perquè l'addicional segona de l'Estatut d'Andalusia, del deute històric, que és multilateral o bilateral?
Jo crec que és bilateral, no.
Doncs ahí està: 1.
200 milions d'euros en el 2004.

Clar, açò és una cosa que jo crec que ens podríem plantejar, amb més raó que els andalusos perquè duem quinze anys en un finançament pitjor que els andalusos, però molt pitjor, eh.
No parle ja de moltes altres comunitats.
I és una qüestió bilateral, clar que sí.
El que es planteja balears té elements de bilateralitat.
I el de Catalunya no parlem.
I no parle d'Euskadi ni de Navarra perquè ja la diferència és tan gran que ni ens assabentaríem.

Aleshores, en un estatut d'autonomia hem de recordar que la seua relació amb l'estat té elements de bilateralitat.
O és que este estatut no l'han aprovat les Corts estatals en representació de tot un estat?
En una relació bilateral.
O no és veritat açò?
Per tant, hi ha elements de bilateralitat que jo crec que hem d'assumir.
No podem dir sempre "lo que diga la ley orgànica, y lo que diga la ley orgànica, y se cambia la ley orgánica.
.
.
".
No, haurem de dir alguna cosa que volem els valencians, perquè sinó al final tots tindran especificitats bilaterals menys nosaltres.

I este estatut està carregat de coses que, en funció del que diga la llei orgànica.
A nosaltres ens sembla que hem de posar uns mínims com a valencians, doncs clar que sí.
I no estan.
Jo ho lamente, però no estan.

I ara el tema del 5%.
Mire vosté, el que ningú no podrà dir és que la representativitat del poble valencià en estes Corts és millor d'esta manera que sense eixa clàusula que impedeix que prop de 200.
000 persones que votaren no tinguen representació en estos moments.
Ningú ho podrà dir.
És una qüestió evident que la representativitat i la democratització d'aquestes institucions seria millor eliminant esta clàusula.
És evident.
És tan evident que cap estatut d'autonomia d'Espanya ho té.
No ho té cap estatut.
I si algú em pot aportar algun estatut que ho tinga, per favor, que aporte les dades.
Una altra cosa són les lleis electorals, eh.
Per cert, blindades al 66%, que és una qüestió absolutament bipartidista, que és un blindatge bipartidista.
I que em sembla.
.
.
no he volgut ni entrar, totalment intolerable.

Torne, acabe com comencí, esperem que en este mes de juny puguem millorar en acords, però, sens dubte, nosaltres este document per a nosaltres és clarament insuficient i li diem amb tota claredat que no.

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Ribó.

Se va a proceder a la votación.
Comienza la votación.
*(Aplaudiments)* Resultado de la votación: 78 votos a favor, 6 votos en contra.

Se levanta la sesión.

*(S'alça la sessió a les 12 hores i 38 minuts)*