Untitled Web Page



**Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 5 d'octubre de 2005.
Comença la sessió a les 10 hores i 37 minuts.
Presideix el Molt Excel·lent Senyor Julio de España Moya.
Sessió plenària número 60.
Primera reunió.**

 

 

***Proposta de tramitació pel procediment de lectura única previst en l'article 129 del RCV, del Projecte de llei per la qual es modifica la Llei 8/1997, de 9 de desembre, de la Generalitat, d'horaris comercials de la Comunitat Valenciana (RE número 34.
069, BOCV número 130)***

 

 

**El senyor president:**

Comienza la sesión.

Bon dia, il·lustres diputats, il·lustres diputades.

Punto primero del orden del día: propuesta de tramitación por el procedimiento de lectura única previsto en el artículo 129 del Reglamento del Proyecto de ley por el que se modifica la Ley 8/97, de 9 de diciembre, de la Generalitat, de horarios comerciales de la Comunidad Valenciana.
Registro de entrada número 34.
069, *Boletín Oficial de las Cortes Valencianas* número 130.

Por anuencia parlamentaria, ¿se acepta el procedimiento de lectura única?

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

Senyor president, el meu grup voldria un torn a favor de la lectura única per a justificar per què es planteja la Cambra que siga en lectura única.

 

**El senyor president:**

Gràcies.

Senyor Such.

 

**El senyor Such Botella:**

Sí, senyor president, i el Grup Parlamentari Socialista també demana un torn en contra de la lectura única.

 

**El senyor president:**

Senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

Sí, senyor president, per a manifestar també que demanem com a grup un torn en contra respecte a aquesta proposta.

 

**El senyor president:**

Gràcies.

Senyor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

Sí, gràcies.

Torn a favor només pot haver-ne un; torn en contra només pot haver-ne un, però té dret a intervindre el Grup d'Esquerra Unida fixant la seua posició com en qualsevol debat de totalitat.
Es tracta de fer un debat de totalitat.
Si s'aprova o no que es faça per lectura única, podrà fixar la posició el Grup d'Esquerra Unida.

**El senyor president:**

 

Bien, entiendo que esto abre un debate en que hay una exposición a favor, un turno en contra, unos turnos de réplica, una fijación de posición y turno de réplica, si procede.
¿De acuerdo?

Pues tiene la palabra, en representación del Grupo Parlamentario Popular para defender el procedimiento de lectura única, el señor don Jaime Mundo.

**El senyor Mundo Alberto:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Bé, comencem amb este primer punt d'avui de l'ordre del dia, sobre la tramitació d'una modificació a un projecte de llei que modifica la Llei 8/1997, de 9 de desembre, la qual en este primer apartat sotmet a la consideració d'estes Corts la tramitació a través del procediment de lectura única.

Per què considerem nosaltres que s'ha de tramitar hui este procediment de lectura única per a l'aprovació d'esta modificació de llei?
En primer lloc, és una modificació de llei sobre un projecte de llei de la Llei 8/1997, deguda bàsicament al fet que la llei estatal, la llei bàsica que regula el tema d'horaris comercials, és la Llei 1/2004, de 21 de desembre, de l'any passat, i, per tant, eixa llei que va entrar en vigor l'1 de gener modifica alguns apartats de la llei valenciana.
Estos apartats en un principi es van tramitar a través d'una reunió amb l'Observatori de Comerç de la Comunitat Valenciana, es va tramitar una sèrie d'iniciatives de cara a fixar un nombre de dies d'obertura fins que en eixes reunions ­que tots sabem que són a principi d'any­, van hi haure unes quantes reunions per a poder fixar el calendari per a enguany.
Es va fixar en vuit dies, i a partir d'aquella data també, dins de les propostes, una de les que va hi haure va ser la de tramitar d'una forma ràpida la modificació del que era el projecte de llei, amb la fi d'introduir dins del mateix tot el que emanava de les modificacions de la Llei 1/2004.

Però, s'introduïx ­i ahí està el vertader quid de la qüestió- una modificació molt puntual, molt concreta a uns articulats, de total acord amb l'Observatori, però que ha seguit tot un procediment de tramitació llarg durant este any.
*(El senyor president colpeja amb la maceta).* El primer acord es fica en marxa a través d'una ordre de la conselleria.
.
.

**El senyor president:**

 

Por favor, por favor, señores diputados, yo les ruego a ustedes que cuando tengan un tema de conversación, si no es algo muy breve, salgan ustedes al pasillo y lo desarrollen en el pasillo.
Es sumamente desagradable estar hablando en la tribuna y sentir uno que no le oye nadie.
Y esa es la percepción que tiene este presidente.

Muchas gracias y perdone, don Jaime.

**El senyor Mundo Alberto:**

 

Gràcies, senyor president.

Bé, aleshores, com deia, es fa una ordre per part de la conselleria.
Eixa ordre necessitava estar convalidada per una modificació de la llei perquè tinguera la validesa jurídica adequada.
Per tant, s'inicia, després d'eixe acord amb l'Observatori, tota la tramitació d'esta llei, d'esta modificació, en la qual, com tots sabem, ha de passar per uns òrgans, ha de passar unes tramitacions, i fa que ens arribe a nosaltres esta llei, esta modificació, pràcticament el dia 26 de juliol arriba a la Mesa de les Corts la proposta de tramitació per lectura única, que és el que en este moment estem debatent.

La primera sessió és la que estem avui, en la qual hi ha un ordre del dia amb assumptes concrets, lleis i altres tramitacions.
Ens ve ací a estes Corts i ens ve perquè és necessari, com deia anteriorment, que eixa modificació entre el més prompte en vigor per dues coses: primera, perquè pensem que s'han d'introduir estes modificacions en l'àmbit que ja va fer l'ordre perquè tinga la legalitat oportuna; i, segona, perquè entre en vigor per a tot l'any 2005.
I, per tant, convé que quan més prompte millor es puguen fixar els horaris d'eixos vuit diumenges i festius, que en l'acord de l'Observatori eren a compte els que s'anaven fent dels vuit que tindríem durant tot l'any.

Per tant, el procediment de lectura única que agilite d'alguna forma el procés, el procediment de lectura única d'unes modificacions que bàsicament estan adaptant la Llei 1/2004 a la Llei valenciana d'horaris comercials, jo pense que poques, poques modificacions podríem fer.
.
.
Si no ho tenim, ens remetem a les proves ­i ja entrarem després en el contingut: quan parlem dels informes del Consell Jurídic Consultiu al Consell Econòmic i Social, sobre el que puntualment estem modificant.
Estem modificant uns apartats molt concrets, uns apartats els quals recull al peu de la lletra, inclús en algun d'ells pràcticament idèntic al que diu la llei bàsica estatal.

Per tant, entenem des del nostre grup i recolzem des del nostre grup la proposta d'aprovació única, perquè considerem que amb la mateixa estem avançant en una cosa que ja hauria d'haver entrat en vigor l'1 de gener, però no va entrar en vigor l'1 de gener perquè la llei bàsica estatal es va aprovar a final d'any, i, per tant, en este moment ens trobem que quan més prompte puga entrar en funcionament, molt millor.

Pensem que el que realment ens preocuparà en un futur immediat jo crec que és la Llei de comerç, que és on realment discutirem i debatrem moltes d'eixes esmenes, que tots podrem ficar i tots podrem introduir de cara a tindre una Llei de comerç ampla i pense que important per a la nostra comunitat, però en este moment que recollim un text, on realment estem introduint l'acord en l'Observatori de Comerç de la Comunitat Valenciana, fet i ratificat en l'Ordre de la conselleria del 23 de març de 2005, i on estem recollint bàsicament totes les normes bàsiques de la Llei 1/2004, jo pense que en este moment el que hem de fer és recolzar eixa proposta de lectura única, passar després al debat de la proposta de modificació de llei que després ací se'ns propose i, en definitiva, anar pel mateix camí que tots els grups hem anunciat des que es va fer la reunió de l'Observatori, des que es va fer en març de 2005 l'ordre de la conselleria.
Tots, tots junts, en eixes propostes consensuades dins de l'Observatori, que crec que són positives per a tots els comerços de la comunitat, ho han demostrat, que des d'aquella data fins ara no hi ha hagut en cap moment una veu discrepant amb l'acord de l'Observatori de Comerç i, en definitiva, estem recolzant dos posicions importants: la de l'Observatori i la Llei 1/2004, en la seua introducció perquè tinga validesa.

Per tant, considerem que el procediment de lectura única és adequat per al que en este moment estem fent ací.
Per tant, el nostre grup recolzarà la proposta d'aprovació de lectura única per a l'aprovació d'estes modificacions de la Llei 8/1997.

Gràcies.

*(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, Rosa María Barrieras Mombrú)*

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor Mundo.

Si?
Hi ha torn en contra?
Sí, gràcies.

Per al torn en contra, en representació del Grup Parlamentari Socialista, la il·lustre diputada senyora Sánchez Brufal.

**La senyora Sánchez Brufal:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

En lo que ha dicho el representante del Partido Popular, el señor Mundo, hay varias afirmaciones que, desde luego, nosotros no compartimos, y por eso estamos en contra de que esta ley venga aquí por lectura única.

En primer lugar, fallan a su palabra.
En este caso porque ya tuvimos ocasión en el mes de mayo de debatir el tema de la Ley de horarios comerciales, de la ley no, pero el problema de los horarios comerciales en una interpelación, y ya se nos dijo aquí, el señor conseller nos dijo que como muy tarde en el mes de mayo vendríamos aquí para poder discutir la nueva ley de horarios comerciales.

Por lo tanto, ¿qué ha pasado desde el mes de mayo hasta aquí para que nos encontremos en octubre, cuando la última fecha establecida para apertura de horarios era en julio, y nos encontremos hoy aquí todavía sin haber llegado hasta el mes de octubre?

Efectivamente, esta ley es una ley que viene forzada, y viene forzada por la primera ley del gobierno socialista, el gobierno Zapatero, viene forzada por ella.
Pero no viene forzada desde el momento de la aprobación de la ley o de la publicación de la ley en el mes de diciembre, sino que viene forzada por un debate que había sido un debate previo.
En ese debate, sinceramente, desde el mes de agosto que el Consejo de Ministros presenta el proyecto, se podía haber iniciado y, de hecho, se inició.
El problema es que esta Cámara estuvo al margen de lo que realmente estaba preocupando en el sector del comercio.
Y el debate se tuvo que hacer en los medios de comunicación, el debate se tuvo que hacer a petición de las propias asociaciones, de los propios colectivos de comerciantes y de los propios sindicatos.
Y se evitó que ese debate, que es aquí donde tenía que haber correspondido, se pudiera hacer.
Y, por lo tanto, nos quedamos nuevamente aislados, al margen del mundo real.
Mientras que en la calle desde agosto este debate se estaba teniendo, mientras que en la calle todos los colectivos estaban reclamando a la conselleria, la nueva macroconselleria que se había creado, poder hablar del tema, aquí estábamos mudos y aquí no se hablaba del tema.

Tengo que decirle que se podía desde entonces haber tenido preparado el terreno, se podía haber convocado al Observatorio de Comercio, y se convocó y se podía haber incluido en el orden del día del Observatorio de Comercio durante todo ese tiempo el discutir, el debatir, el dialogar y el consensuar sobre la apertura, los horarios comerciales y, en este caso, la apertura de festivos.
Y a pesar de que hubo peticiones expresas ­que están en las actas del Observatorio­, en ningún momento se quiso introducir el debate de la apertura de festivos de horarios comerciales.
Sin embargo, sí que los altos cargos de la conselleria se estuvieron manifestando en contra precisamente de lo que hoy nos traen a debate.

Desde enero, como usted dice, ha entrado en vigor, el 1 de enero de 2005 ha entrado en vigor la ley estatal de horarios comerciales.
Y tengo que decirle que somos la última comunidad autónoma de toda España, la última comunidad autónoma, en haber hecho una regulación provisional, como usted dice, o como usted dice, en el mes ya de marzo, una regulación provisional, la última comunidad autónoma.
Y efectivamente tenía que venir a aquí una ley.

Han necesitado.
.
.
, para poder traer aquí una ley en la que no han consensuado todos los temas con los colectivos y las asociaciones de comerciantes, únicamente para una pequeña.
.
.
, usted nos dice: "solamente traemos copia en algunos artículos de la norma básica, y modificamos de ocho a doce ­de doce a ocho, perdón­ los días de apertura festivo.
Es el único cambio que hemos hecho.
"

Pues yo le digo, ¿y qué han hecho durante todo este tiempo?
A ustedes les molesta mucho.
Yo entiendo que a usted le molesta porque es un tema que le preocupa.
Y le ha preocupado cuando ha estado en competencias municipales.
¿Qué han hecho durante un año con el comercio?
Un tema básico, importante y clave como este, durante un año han necesitado para modificar un solo cambio: que en vez de doce festivos habrá ocho.

Y tengo que decirle, ya que les gusta compararse con el gobierno central: El gobierno central se encontró sobre la mesa con la necesidad de hacer este cambio que precisamente suponía un cambio social.
No quedarnos sólo en manos del mercado, sino de hacer realmente una economía social de mercado poniendo el acento en lo social.

Y en cuatro meses, en cuatro meses, tuvo que reunir a todas las comunidades autónomas y negociar con ellas.
Que por cierto, con la nuestra es complicado, porque cada varios meses han cambiado el director general y cada vez ha ido uno diferente a la reunión.
Tuvo que negociar con todos los sectores.
Pero no solamente eso, sino que tuvo que ir al parlamento, tuvo que ir al Congreso; 76 enmiendas presentadas, debatidas y dialogadas, de nueve grupos políticos, debatidas y dialogadas.
Tuvo que aprobarse en comisión, aprobarse en pleno, ir al Senado y aprobarse en el Senado.
Y todo eso aprobado y sin ningún tipo de debate, y asumido por todos y todas las comunidades autónomas, regulado en enero: cuatro meses.

Nosotros llevamos once, once meses, doce meses.
.
.
nueve meses, me da igual dejárselo en nueve.
¿Para hacer qué?
¿Una ley completa?
, ¿un debate en profundidad?
, ¿dialogar con nueve grupos?
, ¿76 enmiendas?
No, para cambiar que en vez de doce festivos habrá ocho.
Entonces yo quiero decirle: si ustedes tienen alguna dificultad de gestión por los muchos cambios que se ha hecho en esta conselleria, pues díganlo.
Pero no nos atribuyan a nosotros.
.
.
y no nos dejen a nosotros sin la posibilidad de venir aquí y debatir aquí lo que en la calle fue debate.
Y no nos hagan a nosotros que estemos al margen de lo que los ciudadanos quisieron debatir en su momento y lo que los colectivos quisieron debatir en su momento.
Y no fue solo si abríamos doce u ocho días.
Era un debate de un calado mucho más profundo, y en eso entraremos después.

Por lo tanto, usted aquí nos decía y nos decía el señor conseller: "es una ley que no tiene más pretensiones, que únicamente pretende transformar los doce días de apertura de festivos en ocho.
No tenemos más pretensiones.
" Y yo sé que les sabe mal que les diga que el comercio es el área abandonada en esa macroconselleria.
Durante todo ese año.
.
.
Ustedes la semana pasada nos hablaban de todo el tiempo que habían tenido para hacer dieciséis planes de competitividad, el debate que habían tenido, el gran esfuerzo que habían hecho.
Pues mientras que han hecho dieciséis planes de competitividad en distintos sectores, en comercio han cambiado que en vez de abrirse doce festivos se abre ocho.
Y eso es todo lo que han hecho.

Nos dice: "venimos aquí sin más pretensiones".
Pues nosotros le decimos claramente: porque el debate tenía que haber estado, ha sido un debate y será como usted dice.
Porque vendrá una ley, como se nos ha anunciado, de comercio.
El debate ha sido y será, y por lo tanto, nosotros creemos que, como representantes de esas personas que han tenido que debatir en los medios de comunicación, que han tenido que debatir en la calle, y no han podido; que nosotros, como representantes de ellos, debatamos aquí, traigamos su voz y aportemos nuestra posición, nuestras mejoras.

Si al fin y al cabo es una ley, que ustedes no quieren traer, ¿qué más les da habernos escuchado y haber sabido cuáles son las mejoras que nosotros podíamos plantear?
Si ya tienen un programa de gestión, cuatro meses para aprobar una ley completa el gobierno central, aquí doce meses para únicamente modificar un punto.

Tal vez ustedes no tengan más pretensiones con esta ley.
Nosotros al abordar el tema de los horarios comerciales, le aseguro que si hubiéramos tenido posibilidad, sí que hubiéramos tenido bastante más pretensiones que ellos.
Y por lo tanto, nosotros estamos en contra de habernos quedado mudos en este hemiciclo, y no haber podido aportar aquello a lo que muchos representantes no han podido traer aquí y lo traíamos nosotros con nuestra voz.

Muchas gracias.

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyora Sánchez Brufal.

Per a rèplica, té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Popular, el senyor Mundo.

**El senyor Mundo Alberto:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Senyora Sánchez Brufal.

Mire, jo crec que aquí no m'he remuntat per a res a l'any passat.
L'any passat mosatros teníem una llei d'horaris comercials que acabava el dia 1 de gener d'enguany.
Eixa llei d'horaris comercials fixava uns increments durant el temps pels dies d'obertura fins els dotze que teníem en l'any 2005.
I se planteja des de la perspectiva, ja en el mes de desembre, del que vindrà l'any següent, unes negociacions en l'Observatori.
Jo crec que va haver llargues i dures reunions en l'Observatori de Comerç, en les qual van arribar a uns acords que, repeteixo, i ho parlarem després, han sigut acceptats crec que per tots dins de l'Observatori.
Com és normal, hi ha hagut sectors als quals els ha paregut mínima eixa reducció dels vuit dies que parlàvem.

Però li recorde que la modificació d'esta llei, que ha d'anar ja dins del que és una proposta concreta per a l'any, d'acord amb una llei que l'estat.
.
.
I jo en cap moment crec que m'he comparat amb el govern central quant a la tramitació de la llei, ni li he dit res respecte a si ho van fer en quatre mesos, si no ho vam fer en quatre mesos.
No li ho he dit.
Vosté m'ha dit que jo el compare amb el govern central.
Jo no l'he comparat amb res.

Però sí que esta llei comença a tramitar-se el dia 26 de gener del 2005.
La conselleria, el dia 26 de gener del 2005, acorda iniciar la tramitació de l'expedient de l'avantprojecte de llei, per part del secretari autonòmic d'Empresa, mitjançant un informe sobre la necessitat i oportunitat de la norma i la seua memòria econòmica.
Tot això s'inicia i, com tots sabem, eixa iniciació del procediment continua treballant-se en l'Observatori, i s'arriba a l'acord en l'Observatori de Comerç, que és quan es fixen els dies d'obertura i altres condicions que vénen reflectides també en esta modificació, o s'han deixat dins de la llei, perquè són les condicions que ja estaven en la llei 1997, i per tant s'ha considerat no modificar-les.

I després comença un llarg període de camí per totes les conselleries, pel que és el Consell Econòmic i Social, que li he dit abans, pel Consell Jurídic Consultiu.
I el Consell Jurídic Consultiu, per exemple, fa el seu informe de dictamen el dia 23 de juny del 2005.
Vol dir que del 23 de juny del 2005, que quasi estàvem ja en període no parlamentari, quasi s'havien tancat les Corts, pràcticament el Consell ja passa el dia 15 de juliol per lectura única esta modificació, i en data 26 de juliol és quan entra a la Mesa de les Corts, en tot el període parlamentari tancat en estes Corts.

Per tant, li refereixo que la pressa que ha tingut després les Corts és introduir-lo com a primer punt de l'ordre del dia de la primera sessió plenària que estem en este moment debatent.
I per tant, en el dia d'avui pot aprovar-se eixa modificació de la llei d'horaris comercials.

Repeteixo el que he dit anteriorment.
Tenim una llei de comerç en marxa, la qual ha de comprendre no horaris sinó moltes, moltes més coses, moltíssimes més coses sobre el comerç.
En uns moments en els quals tenim, tots sabem, temes d'unes competències de comerç importants d'altres països, tenim una sèrie de coses que segurament arribarem a uns debats importants, i en eixa Llei de comerç jo crec que ahí arribarem a definir en profunditat lo comerç que volem en la nostra comunitat.

I el compromís que dia vosté de l'honorable conseller sobre el mes de maig, si no estava tota la tramitació acabada, senyor Prieto, difícilment vosté la podia portar aquí a les Corts.
Si se va iniciar el mes de gener, al mes de maig vosté aquí no podia portar el projecte perquè no estava.
Lo porta al mes de juny.
Al mes de juny és una diferència d'un mes que hi ha hagut, i al primer Ple de setembre ve.

Per tant, jo crec que està plenament justificada eixa urgència per tràmit de lectura única i, per tant, jo li demane la reconsideració als dos grups, perquè considere que lo que estem aprovant avui aquí és important que tinga ja el rang de llei per a poder-se aplicar.

No res més i moltes gràcies.

*(Ocupa la presidència el president, senyor Julio de España Moya)*

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Mundo.

Tiene la palabra doña Carmen Sánchez Brufal.

**La senyora Sánchez Brufal:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

Señor Mundo.
.
.
Señor Mundo, ustedes son los responsables de engrasar *(el president colpeja amb la maceta)* precisamente el funcionamiento de las instituciones.
No puede venir aquí y decir que se va a hacer por lectura única sin escuchar, sin atendernos, sin permitirnos traer posiciones.

Y ustedes han dicho nosotros solo queremos modificar eso.
Bien.
Serán ustedes, el Partido Popular; solamente querrán aportar, debatir, discutir y consensuar sobre ese punto concreto de los ocho festivos.
Pero es que nosotros teníamos más pretensiones de haber podido discutir sobre otros temas que son problemas reales y que están en la calle.

¿Que ustedes van a hacer una ley de comercio?
Pues bien, ya hablaremos en ese momento, y ya se hablará, y ya podremos estar de acuerdo no de acuerdo en algunas cuestiones.
Tenemos un problema realmente de modelo.
Tenemos un problema desde el primer momento del análisis de cuál es la situación.
En el primer punto de la exposición de motivos de esta ley tenemos un diagnóstico, como dice el señor conseller, distinto.
.
.

**El senyor president:**

 

Por favor, señores diputados.

Nada más lejos del pensamiento de este presidente que se quede afónica doña Carmen Sánchez Brufal.
Yo les ruego a ambos grupos que los comentarios o los diálogos se hagan en el pasillo, por favor.
Puede continuar, doña Carmen.

**La senyora Sánchez Brufal:**

 

Se lo agradezco.
Estoy segura de que el señor presidente no quiere que me quede afónica porque es de Alicante como yo, y sabe el problema que tenemos en Alicante con el desequilibrio comercial que ustedes desgraciadamente han creado.

Como venía diciéndoles, le decía que si han tenido problemas de engrase de la administración, de los distintos organismos, si, como usted dice, ha habido, ha tenido que iniciarse una andadura por las distintas consellerias.
Yo no sé si hay que andar tanto por las consellerias para regular únicamente que de doce festivos se pase a ocho.
¿Tan difícil les es a ustedes hacer esa andadura por las distintas consellerias?
¿Tan difícil les es a ustedes?
¿Qué han hecho durante todo este tiempo?

El señor conseller me dijo hace un tiempo y me dijo aquí: "Señora Carmen, no nos diga usted que nosotros no nos preocupamos por el comercio, porque para nosotros es fundamental.
Le damos una prioridad" ¿Un año para hacer este pequeño cambio de andadura por las consellerias?
Tiene algún problema, señor conseller, que espero que lo solucione por bien del comercio en esa andadura.

Me dice que ha habido unas duras reuniones del Observatorio de Comercio, y tengo que decirle que es lógico que esas reuniones del Observatorio de Comercio hayan tenido dureza.
Y han tenido dureza porque han venido precedidos precisamente por declaraciones de altos cargos del Partido Popular, en las que manifestaban posiciones bastante dañinas para todo nuestro comercio urbano, para nuestro comercio de ciudad.

Es lógico que hayan sido duras porque había intereses.
La gran distribución, lógicamente, defendía sus intereses, en la que ya tenía acordado con el gobierno anterior, con el señor Rato, con el gobierno central de Madrid, la liberalización y se sentía muy afectado por este cambio de posición.
Y es lógico que hayan tenido estas duras conversaciones.
Pero su obligación, como políticos, de conciliar intereses, les tenía que haber llevado a preparar y no a abrir, el debate y la dureza que plantearon en la calle, el debate y la dureza que estuvieron planteando con su propia, yo creo que ­permítame que se lo diga­, irresponsabilidad.

Es cierto que durante un año ­y eso lo podría justificar este retraso en traer la ley y en no dejarnos debatir­ han tenido un baile de cargos en la conselleria, en la macroconselleria.
Han tenido, como le decía antes, yo no sé si tres o cuatro directores generales de Comercio en este año, diferentes en este año y medio.
Y eso hace que se retarde.
Cuando tuvieron que debatir y justificar los horarios comerciales ni siquiera tenían un director general, que estaba dimitido por motivos propios, para poderlo debatir, y tuvieron que sacar a la palestra a altos cargos que no se creían lo que estaban hablando.

Por lo tanto, si ustedes tienen problemas de andaduras de sus consellerias, si usted tiene problemas de engrasar una maquinaria, que es la que ustedes manejan, pues se lo tienen que hacer ver.
Pero no nos traigan aquí a que nosotros callemos nuestra voz, no podamos tener la mínima ocasión de participar y de aportar, simplemente por un problema de gestión que no es nuestro, es un problema de gestión que es suyo.

Muchas gracias.

**El senyor president:**

Muchas gracias, señora Brufal.

Tiene la palabra, para fijación de posición, en representación del Grupo Entesa, doña Dolors Pérez.

**La senyora Pérez i Martí:**

Senyories, aquesta llei que es porta hui a aquesta cambra per a la seua aprovació per mitjà de lectura única és la que va substituir la Llei 8/1997 amb la finalitat d'adaptar l'actual a la llei bàsica estatal i, com no, a la normativa europea envers els horaris comercials.

A l'any 1997 ja sabíem que després d'aquella llei vindrien altres moltes per acabar d'adaptar la situació del comerç del País Valencià al que he dit, principalment a totes les normatives europees, que són al cap i a la fi les que també determinen com ha de ser la llei bàsica estatal de cadascun dels estats que componen Europa.

Molt bé.
A mi em sembla totalment negatiu haver passat una llei que haguera pogut eixir per màxim consens en lectura única.
I em sembla negatiu, perquè havem estat un any o un poc més d'un any, tant la senyora Sánchez, el senyor Mundo de tant en tant i una servidora assistint a debats que sol·licitava el comerç, en televisions grans, xicotetes, privades, municipals, per a parlar de la realitat del comerç i de les seues necessitats.
I no és que vostés hagen fet o hagen obviat totalment eixes situacions, que a més no prenen en compte el Consell Jurídic Consultiu envers les recomanacions que fa.
Per tant, és irrellevant dir que no feia falta que el Consell Jurídic Consultiu s'haguera esforçat tantíssim i ho haguera pogut fer tot bastant més ràpid, perquè abans de l'estiu haguera pogut eixir una llei en la qual haguérem hagut de participar tots.
Això, una.

Després també, el Comité Econòmic i Social reivindica, per mitjà del seu posicionament, el que diu el Consell Jurídic Consultiu i tampoc se li té en compte.
Però, a més, existix un vot particular dels sindicats de classe en contra del dictamen.

Senyories, en este cas considerem que Esquerra Unida-Els Verds del País Valencià: l'Entesa estàvem predisposats a aplegar al màxim consens possible perquè al parlar de comerç no solament podem parlar dels vuit dies, dotze dies, set dies o vint-i-cinc dies, que és el que s'ha pretés en esta rectificació, sinó que el comerç al País Valencià pertany a una gran escala de situació dintre d'ell i ni tant sols en esta llei s'ha contemplat l'escala.
Novament, presentant a corre-cuita esta llei es demostra que no s'ha fet un treball ben fet, que el deure ha estat a mitges, a corre-cuita, quan s'haguera pogut fer correctament i eixir per majoria d'aquesta cambra.

Per tant, Esquerra Unida del País Valencià, sabent i tenint preparades línies d'actuació envers esta llei que l'hagueren pogut millorar, estem convençuts, també perquè el sector així ens ho demanava: va a abstindre's davant una llei que no va a solucionar absolutament res.
És més, quan fins i tot es parla dels vuit dies, que és el gran canvi que es fa, ni tant sols es diu "vuit dies", ni tan sols s'expressa l'expressió *dies*, diuen: "vuit diumenges i festius", la qual cosa es pot interpretar com a vuit diumenges i vuit festius o vuit dies comptant diumenges i festius.
Ni tan sols en eixa part, una cosa tan simple i que a més tenien resolucions per part d'altres entitats perquè fóra possible eixa rectificació, ni tan sols en eixe punt ho han tingut en compte.

A mi em sembla que han fet una llei que ni tan sols han sigut capaços de revisar-la vostés mateixos, i una llei en què l'oposició en este cas ha treballat durant molt de temps perquè fóra una llei de tot el comerç valencià.
Perquè comerç, conforme explicava, hi ha de moltes índoles i tots tenen la denominació comerç.
I eixistix el comerç de costa i existix el comerç de les grans ciutats i existix el comerç en les gran àrees i existix el comerç xicotet on solament es ven premsa.
I tot això havien d'haver tingut vostés la capacitat d'avançar-lo, demostrar que saben fer un deure ben fet per a poder avançar i fins i tot haver marcat eixa escala de comerç que necessita tindre clarificat el País Valencià.

Moltes gràcies, senyor president.

**El senyor president:**

Muchas gracias, señora Pérez.

*(Remors)* No tiene la palabra porque no hace uso del derecho a réplica.

Entonces, vamos a proceder a la votación de la propuesta de la tramitación del proyecto de ley por el procedimiento de lectura única.
Comienza la votación.
El resultado de la votación: 42 votos a favor, 37 votos en contra.

Vamos a entrar ahora al procedimiento de debate que se ajusta a los artículos 110 y 69 del Reglamento de las Cortes Valencianas.
¿Se va a hacer presentación del proyecto de ley o se va a tener en cuenta el texto que está publicado?
Se va a hacer uso.
.
.
Tiene la palabra el señor conseller.

**El senyor conseller d'Empresa, Universitat i Ciència:**

 

Señor presidente.

Señorías.

La Ley 1/2004, de 21 de diciembre, de horarios comerciales, que entró en vigor el 1 de enero de 2005, estableció las nuevas bases generales a las que ha de sujetarse la regulación de los horarios comerciales en todo el territorio del Estado y que deben respetar las comunidades autónomas en sus propias normativas.

El 17 de enero de 2005 se reúne el Observatorio Valenciano del Comercio para estudiar la incidencia del nuevo marco estatal en materia de horarios comerciales sobre la legislación valenciana en la materia.
Así se informa de la necesidad de elaborar una nueva Ley de horarios comerciales en la Comunidad Valenciana, y el conseller de Empresa, Universidad y Ciencia, que les habla, presidente del Observatorio, después de escuchar la opinión de todos los miembros del mismo, anuncia que propondrá al Consell de la Generalitat la fijación de un máximo de ocho festivos hábiles para la actividad comercial, de acuerdo con el sentimiento mayoritario del Observatorio.
Con el objeto de adaptar la legislación valenciana a las mencionadas bases, con fecha 26 de enero de 2005, se acuerda iniciar la tramitación del correspondiente anteproyecto, mediante el informe sobre la necesidad y oportunidad, la norma y su memoria económica.

Sometido a consulta el texto del anteproyecto a todas las consellerias de la Generalitat Valenciana, así como a los sectores afectados, y presentadas, analizadas e incorporadas las oportunas alegaciones, se sometió el anteproyecto a los informes preceptivos pertinentes, emitiéndose con fecha 10 de febrero el de la Dirección General de Presupuestos y Gastos, con la misma fecha del área jurídica de la conselleria, ratificado por el subdirector del Gabinete Jurídico, de 2 de marzo, y 10 de marzo, de la subsecretaria de esta conselleria.

El 4 de marzo de 2005, el conseller de la Generalitat acordó dar la conformidad al anteproyecto y someterlo al dictamen del Comité Económico y Social y el Consejo Jurídico Consultivo, con carácter previo a su nueva elevación al Consell para su aprobación como proyecto de ley.
El 29 de abril de 2005 se emite dictamen por el Comité Económico y Social.
El 19 de mayo de 2005 se informa favorablemente el anteproyecto por la comisión delegada del Consell para asuntos económicos.

El 23 de junio de 2005 se emite dictamen de conformidad por el Consejo Jurídico Consultivo.
En su sesión de 15 de julio de 2005, el Consell de la Generalitat aprobó y remitió a las Cortes Valencianas el proyecto de ley, solicitando del órgano competente de las Cortes Valencianas la propuesta de tramitación del proyecto en lectura única, de acuerdo con lo previsto en el artículo 129, del Reglamento de las Cortes Valencianas.
Dicho artículo establece que cuando la naturaleza de un proyecto o proposición de ley lo aconseje y su simplicidad de formulación lo permita, el Pleno de las Cortes, a propuesta de la Mesa, de acuerdo con la Junta de Síndics o a iniciativa de esta, podrá acordar que dicho proyecto se tramite directamente y en lectura única ante el Pleno o una comisión.
Ese acuerdo supondrá el decaimiento del derecho de presentación de enmiendas, que en el procedimiento ordinario supone una apertura de un plazo de 15 días para su presentación y remisión de la presentada al Consell.
Adoptado el acuerdo, se procederá a un debate sujeto a las normas previstas para el de totalidad y a continuación el conjunto del proyecto lo someteremos a votación.

El anteproyecto presentado reúne las características de simplicidad de formulación del texto, por un lado, y urgencia en la necesidad de su aprobación, por cuanto que es necesaria la aprobación de una ley autonómica para el establecimiento de un máximo de ocho festivos en los que los establecimientos comerciales podrán permanecer abiertos en la Comunidad Valenciana en el año 2005.
De lo contrario se aplicaría lo dispuesto en la disposición adicional segunda de la Ley 1/2004, que establece que, a falta de regulación autonómica, los comerciantes disponen de plena libertad para determinar los doce domingos y festivos de apertura de sus establecimientos.

Con fecha 26 de julio de 2003, la Mesa de las Cortes propuso al Pleno la tramitación en lectura única, y el 16 de septiembre se publica en el BOCV número 130 la tramitación por el procedimiento de lectura única, así como el proyecto de ley en el que se modifica la Ley 8/1997, de 9 de diciembre, de la Generalitat, de horarios comerciales de la Comunidad Valenciana.

A continuación les voy a leer la versión comparada del texto del anteproyecto con los textos vigentes.
El texto vigente dice: "Con carácter general, los domingos y festivos se consideran inhábiles.
No obstante, de acuerdo con el artículo 46.
2, del Real Decreto Ley 6/2000, de 23 de junio, de medidas urgentes de intensificación de la competencia en mercado de bienes y servicios, durante los ejercicios 2001, 2002, 2003 y 2004, podrán desarrollarse la actividad comercial un máximo de 9, 10, 11 y 12 domingos y festivos respectivamente".
En el nuevo texto dice: "Con carácter general, los domingos y festivos se consideran inhábiles.
No obstante, se habilitará un máximo de ocho domingos y festivos en los que los establecimientos podrán permanecer abiertos al público en el ejercicio comercial".

En el vigente no existía el párrafo que se incluye en el nuevo, el párrafo siguiente que se incluye en el nuevo y que dice: "En las deliberaciones y el informe del Observatorio se deberá atender de forma prioritaria al atractivo comercial para los consumidores de los domingos y otros días festivos que se propongan para su habilitación comercial".
En el vigente dice: "Tendrán plena libertad para determinar los días y horas en que permanecerán abiertos al público en la Comunidad Valenciana los establecimientos a los que se refieren los párrafos primero y segundo, del punto tres, del artículo 43, del Real Decreto Ley 6/2000, de 23 de junio, de medidas urgentes de intensificación en la competencia en mercados de bienes y servicios".

En el texto nuevo dice: "Los establecimientos dedicados principalmente a la venta de pastelería y repostería, plan, platos preparados, prensa, combustibles y carburantes, floristerías y plantas y las denominadas tiendas de conveniencia, así como las instaladas en estaciones y medios de transporte, terrestre, marítimo y aéreo y en zonas de gran afluencia turística, tendrán plena libertad para determinar los días y horas en que permanecerán abiertos al público en la Comunidad Valenciana".
En el vigente dice: "Se entenderá por tiendas de conveniencia aquellas que, con una extensión no superior a 500 metros cuadrados, permanezcan abiertas al público al menos dieciocho horas al día y distribuyan su oferta, en forma similar, entre libros, periódicos y revistas, artículos de alimentación, discos, vídeos, juguetes, regalos y artículos varios.
La distribución entre las distintas gamas de artículos debe llevarse a cabo de forma similar entre sí, sin exclusión de ninguna de ellas y sin que predomine netamente una sobre las demás.
" En el nuevo texto dice: "se entenderá por tiendas de conveniencia aquellas que, con una superficie útil para la exposición y venta al público no superior a 500 metros cuadrados, permanezcan abiertas al público.
.
.
", etcétera, etcétera, igual que como se pone en el vigente.

En el texto vigente no existe el párrafo que se pone en el nuevo, que dice: "También tendrán plena libertad para determinar los días y horas en que permanecerán abiertos al público en la Comunidad Valenciana los establecimientos de venta de reducida dimensión distintos de los anteriores que dispongan de una superficie útil para la exposición y venta al público inferior a 300 metros cuadrados, excluidos los pertenecientes a empresas o grupos de distribución que no tengan la consideración de pequeña y mediana empresa, según la legislación vigente, o que operen bajo el mismo comercial que dichos grupos o empresas".

En la lectura vigente dice: "En tanto esté efectivamente constituido el Observatorio del Comercio Valenciano, a que hace referencia el artículo 5, la determinación de los domingos y festivos que se habiliten se efectuará mediante orden de la conselleria competente en materia de comercio, previa consulta a las cámaras oficiales de comercio, industria y navegación de la Comunidad Valenciana, a las asociaciones de consumidores y usuarios y a las organizaciones empresariales y sindicales más representativas".
En el nuevo texto se suprime este párrafo.

En el texto vigente actualmente dice: "En lo no previsto en la presente ley se estará a lo dispuesto en la Ley de la Generalitat 8/1986, de 29 de diciembre, de ordenación del comercio y superficies comerciales y, en su caso, a lo dispuesto en la Ley 7/1996, de 15 de enero, de ordenación del comercio minorista, y en la Ley Orgánica 2/1996, de 15 de enero, complementaria de la anterior.
" En el actual, en el nuevo dice: "En lo no previsto en la presente ley se estará a lo dispuesto en la Ley de la Generalitat Valenciana 8/1986, de 29 de diciembre, de ordenación del comercio y superficies comerciales, y, en su caso, a lo dispuesto en la Ley 7/1996, de 15 de enero, de ordenación del comercio minorista, y en la Ley 1/2004, de 21 de diciembre, de horarios comerciales".

En el texto vigente no existe la disposición que se incorpora en el nuevo, que dice así: "La conselleria competente en materia de comercio realizará un seguimiento para analizar las repercusiones de la regulación de horarios comerciales, a fin de evaluar la conveniencia de su modificación.
En este proceso se tendrá en cuenta el Observatorio del Comercio Valenciano".

Tampoco existe en la lectura vigente, en la ordenación vigente, la disposición que se incorpora al nuevo.
"Se autoriza al Consell de la Generalitat para elaborar, en el plazo máximo de tres meses, un texto refundido de la Ley 8/1997, de 9 de diciembre, de la Generalitat Valenciana, de horarios comerciales de la Comunidad Valenciana, al que se incorporarán las modificaciones introducidas por la Ley 11/2000, de 28 de diciembre, y por la presente ley.
La autorización a que se refiere esta disposición comprende la facultad de regularizar, aclarar, armonizar los textos legales que han de ser refundidos".

"La presente ley entrará en vigor el mismo día de su publicación en el *Diario Oficial de la Generalitat Valenciana*".

En resumen, señorías, ésta es una ley de transición, impulsada por los cambios de la normativa básica estatal.
La síntesis política de este gobierno sobre esta materia se verá plasmada en la próxima ley de comercio, que en la actualidad se encuentra en proceso de elaboración del borrador.

Para la definición de los contenidos de la misma, de la ley que se presenta de horarios comerciales, el Gobierno ha contado, y de manera significativa, con el Observatori de Comercio Valenciano, importándole y preocupándose mucho de que el texto presentado venga con el máximo consenso posible.

La regulación de horarios comerciales ­que es la ley que presentamos­ se basa en cuatro parámetros: 3 cuantitativos y 1 cualitativo.
Los cuantitativos son el número de domingos y festivos habilitados para la práctica comercial, el número de horas semanales de apertura de días laborales, y el número de metros de superficie útil en un establecimiento para determinar la libertad horaria total.
Y el cualitativo se refiere al tipo de actividad comercial en donde se materializa esa libertad horaria total.

El número de domingos y festivos habilitados para la práctica comercial, mientras que en la ley básica se fija en doce, se permite la posibilidad de reducir hasta ocho, opción elegida en la Comunidad Valenciana tras ser adoptada por el Observatorio de Comercio Valenciano.

El número de horas semanales de apertura en días laborales, la ley estatal básica fija en 72 las horas semanales, aunque permite la posibilidad de ampliarlas por las comunidades autónomas.
La Comunidad Valenciana ha optado por mantener las 90 que se permitían hasta la fecha, por la razón de que, al limitar el número de domingos y festivos, se le permita al consumidor comprar en una mayor amplitud horaria, como se venía haciendo hasta la fecha.

El número de metros de superficie útil en un establecimiento para determinar la libertad horaria total, la estatal la fija en 300 metros cuadrados como norma, aunque permite bajar hasta 150 en alimentación.
La Comunidad Valenciana ha optado por aplicar a la totalidad los 300 metros cuadrados.

Y en cuanto a la actividad comercial con libertad horaria total, los mismos sectores que fija la normativa estatal: pastelería, repostería, pan, platos preparados, prensa, combustibles, carburantes, floristerías y plantas, y las denominadas tiendas de conveniencia, así como las instaladas en estaciones y medios de transporte terrestre, marítimo y aéreo y en zonas de gran afluencia turística.

Con esta ley se pretende garantizar el servicio a los consumidores, así como garantizar el equilibrio de los diferentes formatos comerciales.
Y entre sus virtudes, de las opciones escogidas, se favorece la conciliación de la vida familiar y laboral, así como el mantener un modelo de ciudad habitable en el que persista el comercio urbano.

Muchas gracias, señor presidente.

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor conseller.

Para el turno de defensa, tiene la palabra don Jaime Mundo.

**El senyor Mundo Alberto:**

Gràcies, senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Honorable conseller.

Bé, abans hem entrat jo crec que tots una mica en el contingut de la llei també per al moment de justificar la lectura única.
D'alguna forma hem parlat tots una mica del contingut.
Però anem a parlar ara una mica sobre el contingut de la modificació molt puntual que estem presentant a eixa Llei d'horaris comercials.
I en el cas ben entés, tal com dia abans el senyor conseller, que tenim ja l'esborrany, s'està treballant en l'esborrany de la Llei de comerç, que és on incidirem en molts dels apartats que jo crec que, a banda de l'horari, que en este moment jo crec que mos hem de centrar en la paraula *horari comercial*, a banda de tot això mos influirà en el comerç de la nostra comunitat.

Com bé deia, li ho he dit en diverses ocasions anteriorment, açò és una llei que procedix a reformar la Llei d'horaris comercials, 8/1997, de 9 de desembre, amb la finalitat d'adaptar-la a la Llei 1/2004, tot d'acord amb les reunions prèvies que s'han tingut i, com abans li dia a la senyora Brufal, dures, dures perquè en un principi estem baixant de dotze dies que mos marcava l'anterior llei d'horaris comercials, que havien anat de forma progressiva incrementant-se, han baixat a vuit dies d'horari de diumenges i festius.
Dic "diumenges i festius" perquè anteriorment també quan intervé la senyora Dolors Pérez dia que el Consell Jurídic Consultiu havia fet unes observacions sobre la forma de l'expressió perquè no se preste a confusions.
Nosaltres, si agarrem eixe primer article, que crec que és, d'alguna forma, el més important, com tots, però és el bàsic, diguem, d'esta modificació, l'article diu, d'eixa modificació, diu que en concret, amb caràcter general, los diumenges i festius se consideren inhàbils tots los que tenim a l'any.
No obstant, s'habilitaran un màxim de vuit diumenges i festius en què els establiments podran romandre oberts al públic en l'exercici comercial.
Vol dir que el Consell Jurídic Consultiu diu que s'hauria de canviar "domingos o festivos", i el Consell Econòmic i Social parla entre un i l'altre.

S'ha observat deixar-ho tal i com està en la redacció, perquè també presta a confusió dir "domingos o festivos", podria dir vuit "domingos o festivos", poden ser uns o un els altres.
Però jo crec que en l'esperit està que han volgut que siga idèntica al que és la Llei estatal 1/2004, que parlen de dotze "domingos y festivos".
No obstant, les comunitats autònomes podran rebaixar-ho a vuit, com a mínim, o ampliar-lo amb més quantitat, si ho creuen convenient.
Però, en este cas, nosaltres passaven dels dotze diumenges i festius que hi havien en l'anterior llei fins l'1 de gener, a vuit, que és l'acord que es va prendre en l'Observatori de Comerç en el mes de febrer i que se va, després, a través de l'ordre, ficar en marxa per a enguany.

Per tant, consideracions del Consell Jurídic Consultiu, com vorem després, i el Consell Econòmic i Social se n'han tingut en el moment de presentar esta llei aquí.
N'hi han altres, com esta, per exemple, que són semàntiques de redacció, que alguna d'elles ha volgut mantindre l'esperit de la llei.
N'hi havia una que parlava, com se va transcriure tot lo text de la llei estatal, parlava dels "puestos fronterizos", i en canvi, quan mos ha arribat aquí, ja no mos arriba perquè s'ha corregit des de la conselleria, perquè no tenim "puestos fronterizos" en la nostra comunitat.
Per tant, d'alguna forma, una llei estatal, que és bàsica, l'hem d'adaptar a la comunitat.
I, per tant, jo crec que de tots s'ha tingut bàsicament en compte en la major part de les coses.

En lo que és la segona modificació parla, la llei que tenim en este moment modificant-se, parlava que seria la conselleria la que fixaria los diumenges i festius, en el cas que no siga creat l'Observatori de Comerç.
Com ja tenim creat l'Observatori de Comerç, s'ha d'introduir com a figura aquí dins i donar-li tota la força en la seua redacció perquè siga ell qui propose l'habilitació comercial d'eixos diumenges i festius.
És a dir, és l'Observatori de Comerç el que proposarà i després la conselleria, mitjançant la corresponent ordre, donarà ja el contingut exacte dels vuit diumenges i festius que obriran a l'any.

Per tant, l'article cinqué diu "Calendari de diumenges i altres dies festius.
En les deliberacions i l'informe de l'Observatori s'haurà d'atendre de forma prioritària l'atractiu comercial ­que és una de les coses que també demana la llei estatal, que es tinga en compte l'atractiu comercial, per tant, es fica aquí que siga l'Observatori qui tinga en compte­ per al consumidors dels diumenges i altres dies festius que es proposen per la seua habilitació comercial".

Els dos, el Consell Jurídic Consultiu i el Consell Econòmic i Social, parlen d'eliminar la paraula "deliberacions" i diu que sols siga "l'informe".
Però jo penso que és important que en les deliberacions sempre se tinga en compte el contingut de lo que anem a parlar allí, i que és l'atractiu comercial que té per als consumidors l'obertura en diumenges i festius.
Per tant, que es mantinga la paraula "deliberacions" i que en l'informe consten eixes deliberacions, jo crec que són dos parts importants, i que l'han mantingut i no s'ha tingut en compte, però no és més que eixa explicació semàntica de lo que representa eixe articulat.

Després parla, parla en la llei estatal, i per això s'introduïx eixe apartat, com a l'apartat segon.
.
.
l'apartat cinqué diu que "el calendari de diumenges i altres dies festius.
.
.
" que és lo que parlàvem anteriorment, i en l'estatal diu que "el calendari de diumenges i festius que s'habiliten per a un període de dotze mesos, que podrà no coincidir amb l'any, es determinarà mitjançant ordre de la conselleria competent en matèria de comerç, amb l'informe previ vinculant de l'Observatori de Comerç Valencià", que és, d'alguna forma, lo contingut de lo que parlàvem en la llei.

Podem vore que es tracta d'incidir més en els criteris ha de tenir en compte l'Observatori de Comerç de la comunitat en el moment de proposar els dies d'obertura de diumenges i festius en la nostra comunitat.

Si observem la llei, direm que la llei general mos marca bàsicament que haurem observar l'atractiu comercial, cosa que no ficava en l'anterior llei.

Després tenim tres modificacions: que és el de llibertat horària, com abans mos ha donat compte el conseller, i el de tendes de conveniència i llibertat de tendes menors de 300 metres, que, bàsicament, si analitzem la Llei estatal, l'1/2004, observarem que en llibertat d'horaris és idèntica la redacció de l'article 5.
1 de la Llei 1/2004.
Després, en tendes de conveniència també en l'article 5.
1.
4, de la Llei de 2004, parla del que són les tendes de conveniència idènticament al que parlem en la llei, en la modificació de la llei.

I quant a llibertat d'obertura d'establiments menors d'establiments menors de 300 metres, és igual que en l'article 5.
2 de la Llei 1/2004.
Per tant, es tracta simplement de l'adaptació directa, com deia anteriorment, a la llei.

Després tenim un altre apartat, com no, que havíem de dir la vinculació d'esta llei amb altres d'obligat rang estatal o rang autonòmic que siga contemplat.
I, com és lògic, com l'adaptació de la Llei 1/2004, que no s'ha contemplat en la modificació anterior, s'ha tingut en compte en el moment de la redacció d'un nou apartat, en el qual diu que el que no preveu la present llei vigirà el que disposa la Llei 8/1986, de 29 de desembre, de la Generalitat, d'ordenació del comerç i superfícies comercials.
Eixe és el que cas del que disposa la Llei 7/1996, de 15 de giner, d'ordenació del comerç detallista, i la Llei 1/2004, de 21 de desembre, d'horaris comercials.

Se proposa, a més, afegir una nova disposició addicional, en la qual parla que la conselleria competent en matèria de comerç realitzarà un seguiment, del qual parlàvem anteriorment.
.
.
Un seguiment vol dir el compliment que l'Observatori del Comerç, en les seues propostes veja que coincidisquen i faça el seguiment que se vagen complint, dins de tota la marxa normal durant l'any sobre la llei d'horaris comercials, per analitzar les repercussions de la regulació d'horaris comercials, a fi de valorar la conveniència de la seua modificació.
I en este procés es tindrà en compte sempre l'Observatori del Comerç Valencià.

Després parlem en un altre apartat sobre la refundició de les lleis.
Com hem observat, tenim ara una modificació, tenim una llei anterior, hi han altres modificacions i, per tant, calia refondre-ho tot en una llei.
Una llei, i mos està parlant eixe article de refosa de lleis, que després s'autoritzarà el Consell de la Generalitat perquè elabore en un terme màxim de tres mesos un text refós de la Llei 8/1997, de 9 de desembre, de la Generalitat, d'horaris comercials de la Comunitat Valenciana, a la qual s'incorporaran les modificacions introduïdes en la Llei 11/2000, de 28 de desembre, i les de la present llei.
Les autoritzacions a què se referix esta disposició comprén les facultats de regularitzar, aclarir i harmonitzar els textos legals que han de ser refosos.

En la recomanació del Consell Jurídic Consultiu, si no recorde mal, parla d'ampliar este espai, ampliar eixe espai a sis mesos o a un any.
Jo pense que amb tres mesos és suficient, l'espai, el temps marcat per a refondre la llei.
Són poques les variacions que s'han fet i, per tant, estàvem parlant adés de la conveniència de la lectura única perquè entre en vigor com més prompte millor i que la tinguéssem tota refosa, no en tres modificacions separades sinó la tenim tota junta.
Per tant, se creu convenient que per part de la conselleria se mantinguen los tres mesos que mos marca la llei per a complir, diguem, el termini per a refondre la llei.
I, després, l'entrada en vigor, indubtablement, que entre en vigor l'endemà de la publicació en el *Diari Oficial* de la Comunitat Valenciana.

Llavors, automàticament, jo crec que en este moment estem davant una llei que és una modificació que és escrupolosa amb els acords presos en el si de l'Observatori del Comerç ­és important­, que ha deixat ­i aixina ho ha dit l'honorable conseller­ un apartat obert de les 90 hores setmanals d'obertura, enfront del que abans també la il·lustre diputada senyora Dolors Pérez ha parlat de la proposta dels sindicats que se tingueren com a màxim 72 hores, que és el que d'alguna forma està marcant també la llei estatal, és a dir, la llei estatal deixa el camí per a poder ampliar eixes 72 hores.

Però pensem nosaltres que en realitat s'ha fet una baixa important de dotze dies a vuit dies d'obertura, una baixa important que realment les 90 hores no han segut motiu de cap, diguem, posicionament important de ningun sector durant tots los anys en vigor, d'estos quatre anys en vigor de la llei.
I, per tant, tots han treballat per baix d'estes 90 hores sense cap problema que tinguéssem eixe sostre limitador en la llei, i que, d'alguna forma, se deixa obert un camp d'eixes 32 a les 90 hores, per a observar a vore si, amb l'obertura de diumenges i festius, si n'hi ha algun establiment, algun lloc a on realment utilitze eixes hores, que són 16 hores diàries, són moltes hores diàries, que, realment ­18 hores me pareix que són, diàries­ difícilment les estan usant ningun dels comerços de la nostra comunitat.

Però pensem que amb lo seguiment, com díem anteriorment, de l'Observatori sobre l'aplicació de la llei, podrem observar si un d'eixos apartats és important modificar-lo, i quan parléssem de la llei de comerç, ne parlaríem sobretot d'eixe tema.

Per tant, estem davant una modificació d'una llei molt puntual, com díem anteriorment, que recull el sentir del comerç de la comunitat quant a horaris comercials ­estem parlant d'horaris comercials, no parlem de cap altre aspecte en esta llei d'horaris comercials­, i que, en definitiva, en la seua aplicació, quan se va fer el decret, quan se va prendre l'acord de l'Observatori sobre la reducció, jo crec que tots los grups de la cambra estàvem d'acord en arribar a eixa protecció, sobretot dels petits comerços quant a l'obertura, vuit diumenges i festius com a màxim durant tot l'any, i que, en realitat, des d'aquella data fins ara no n'hi ha hagut cap problema en la seua aplicació.
Hem estat en un temps vigilant a vore com funcionava i ha funcionat bé, i pensem que hem de mantindre eixe posicionament davant d'una modificació, repetixo, que penso que per tots acceptada, que per tots tindria de ser acceptada, amb les prevencions que jo reconec que puguen tindre les seues senyories respecte, a la millor, al procediment de tramitació.

Però, repetixo el que he dia anteriorment, considerem que esta llei té d'entrar en vigor prompte, que en la reunió de l'Observatori se té de concloure tots los dies que obrien a l'any, perquè recordem, i és molt important, un aspecte que el també senyor conseller ha dit aquí avui, que és que la llei estatal, en la seua disposició segona, marca clarament que si no tenim una llei aprovada, com és el cas en este moment d'esta llei, tots los comerços valencians podran obrir 12 dies a criteri de cada un dels comerços.
I jo crec que això seria fatal i nefast per a tots nosaltres, que ja hi havia una regulació horària i els dies que se consideren diumenges i festius d'obertura, que cada un dels comerços poguera agarrar i obrir al lliure albir eixos 12 dies que li permetria la llei estatal durant l'any, en cas d'absència de reglamentació autonòmica.
I, per tant, és un altre dels motius importants per a incidir que eixa llei siga aprovada el més urgent possible i, en este cas, esta modificació se puga aprovar avui mateix, publicar-se ràpidament, perquè entre en vigor el més prompte possible.

No res més i moltes gràcies.

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Mundo.

Para el turno en contra, tiene la palabra en representación del grupo parlamentario.
.
.
¿No hay turno en contra?

Señora Sánchez Brufal, si encuentro.
.
.
Muchas gracias.
¿Tiene luz el micrófono?

**La senyora Sánchez Brufal:**

 

Le estaba diciendo que es que nosotros no queremos turno en contra, sino explicación de voto: nos vamos a abstener.

**El senyor president:**

 

Muchas gracias.

Doña Dolors, usted, para posición de otros grupos parlamentarios, ¿quiere ejercer el turno en contra?
, ¿quiere ejercer.
.
.
?
*(La diputada Pérez i Martí comença a parlar sense micròfon des de l'escó)*

Perdón, que quede grabado.
.
.

**La senyora Pérez i Martí:**

 

És que no anava.
.
.

Sí, sí que demanàvem la paraula per a explicació de vot, no?

**El senyor president:**

 

Para explicación de voto.

El turno de explicación de voto ¿es previo o posterior a la votación?
*(Veus)* Es después.
Está muy claro.

Pues, entonces, vamos a entrar dentro de lo que supone la votación ordinaria.
.
.
*(Pausa mentres els diputats ocupen els escons)* Muchas gracias, señorías.

Comienza la votación.
Resultado de la votación: 42 votos a favor, ningún voto en contra, 35 abstenciones.

Para explicación de voto, tiene la palabra doña Dolors Pérez.

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyories, mos hem abstingut en aquest projecte de llei, a mi em sembla que principalment per tot el que havíem exposat en el primer debat que havem tingut de la presa en consideració o no d'aquella, però, sobretot, mos havem abstingut perquè a mi em sembla que ha estat un despreci per part del Govern Valencià que els partits de l'oposició d'aquesta cambra no pogueren participar per a dir la seua envers la pròpia llei.

No ha servit de res el treball polític que s'ha hagut de fer, ni s'ha tingut en compte la quantitat d'actes i reunions amb el sector comerç, amb tal d'aplegar a un consens entre tots.
A més del mal treball que s'ha fet, un deure molt mal fet, un deure amb poc de brill per mig d'esta llei, ha estat, com dic, una burla a l'oposició d'aquesta cambra.

Per tant, tres han segut les línies generals per les quals mos hem abstingut.
Primera, pel compromís d'estar en el mes de maig el projecte i no haver estat presentat, un retard considerable que més semblava que el que anaven a fer era com a excusa als propis problemes que el Partit Popular tenia, perquè alguna cosa li havien de donar a la societat, més que la responsabilitat que tenien de revisar la llei.

En segon lloc, perquè les aportacions que des d'Esquerra Unida-L'Entesa anàvem a fer eren bastant importants com per a tindre-les en consideració i li haveren donat una línia més positiva, una visió més positiva a esta llei.

I, en tercer lloc, perquè totes les recomanacions que s'han fet no s'han tengut en compte.
D'ahí que Esquerra Unida-L'Entesa no vol formar part d'una llei que promptament haurà de tornar a estar revisada per la manca de consideració que aquest govern ha tengut per a portar-la, discutir-la i que fóra una llei que ens fera avançar, no una excusa davant del sector.
Que el que implica, si més no, és un treball molt més elevat en la propera llei que, com dic, d'ací a poc, la tindrem de tornar a estudiar i la tindrem de tornar a rectificar, tot, per la incapacitat d'un govern que no ha tengut en compte les parts fonamentals d'una democràcia, que és la participació de tots els partits polítics per a aplegar a un acord.

Però, a més a més, el que més curiós a mi me sembla és que sabent la Conselleria el que anava a fer, haja tingut la poca consideració de no cridar els partits de l'oposició, com a mínim, als i les portaveus en la Comissió d'Empresa, per a participar-los que no tenia temps, que no s'havia fet bé el deure i que es vea obligat a portar esta llei en lectura única.
Ni tan sols eixa consideració.

Per tant, i ho dic perquè a mi m'ha votat el poble i al senyor conseller no.
Per tant, considere que està mal plantejat, que ha estat una burla i ha estat el motiu de la nostra abstenció.

Moltes gràcies.

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señora Pérez.

Tiene la palabra, para explicación de voto, la señora Sánchez Brufal.

**La senyora Sánchez Brufal:**

 

Bueno, lo que vamos a hacer hoy, desde luego, voy a romper un poco el discurso que ha hecho tanto el conseller como el representante del Partido Popular, porque para nosotros esta cuestión no es un tema técnico, para nosotros es un tema político y, además, desgraciadamente, como ha dicho mi compañera que ha antecedido, estamos ante un gran ejercicio de cinismo político.

¿Y por qué digo esto?
Porque realmente traen a aprobación una ley en la que no creen.
Hacen justo lo contrario de lo que reiteradamente en la Comunidad Valenciana, en el estado, han ido repitiendo, justo lo contrario.
¿Y por qué traen aquí una ley en que no creen?
, ¿por qué la traen?
Pues la traen porque no tienen más remedio.
La traen forzados contra su voluntad.
Y la traen forzados por las organizaciones de comerciantes; la traen forzados ­y, además, así hay que decirlo­ por nosotros, que hemos estado al lado de las organizaciones de comerciantes, por los sindicatos y por los acuerdos del gobierno de Zapatero.

Y como no tienen más remedio y la traen aquí, ya en la misma ley adelantan su provisionalidad.
Ya nos dicen que analizarán cuanto antes lo que pasa con esta ley y se dejan la puerta abierta para poderla cambiar.
Y esto lo hacen así porque no creen en ella, porque a pesar de que dice que no tienen más pretensiones, nosotros, en eso, no estamos para nada de acuerdo.
Eso no es así, que no tengan más pretensiones.
En política dice tanto el procedimiento, del que ya hemos hablado, dice tanto lo que se dice y lo que se cambia, como lo que no se quiere cambiar y lo que no se quiere tocar.

Saben perfectamente que los horarios comerciales son un elemento clave en el mantenimiento del equilibrio del comercio urbano y lo quieren resquebrajar, ese debate, de sistema económico al sistema de ciudades, y de las repercusiones que están teniendo las acciones que han realizado, como pudimos ver la semana anterior, se niegan a analizar las repercusiones en la ordenación territorial de sus acciones respecto al tema comercial.

Y nos traen aquí una ley en la que, sin poder debatir, ya en el primer punto ­exposición de motivos­, nos hablan de que ha habido un crecimiento sostenible del sector comercial que ha dado como resultado la asistencia de un modelo equilibrado.
Ya en la exposición de motivos no estamos de acuerdo.

Estamos hablando de algo que solamente en la exposición de motivos es un engaño a los datos reales y a la vida real que tenemos en nuestras ciudades, a los problemas que tenemos de desarrollo insostenible que está creando colapso, abandono de los centros y graves problemas de movilidad, con un crecimiento desorbitado de superficie bruta alquilable de centros comerciales: en la Comunidad Valenciana, un 92%, y en algunas provincias como la mía, la provincia de Alicante, un 189% ­incluso en la ciudad, más de un 300%­, en los últimos cinco años.

Pero no han querido.
.
.
, y usted nos ha hablado desde el Partido Popular, de las recomendaciones del Consejo Jurídico Consultivo, pero, ¿y de las 13 organizaciones que han presentado enmiendas a esta ley, de esas 13 organizaciones, tanto de comerciantes como sindicales?
Aquí tenemos.
.
.
No escuchar a estas organizaciones hace que nosotros, desde el primer momento, no pudiéramos votar a favor esta ley.

Porque ustedes aquí han perdido oportunidades de tratar problemas reales.
Han perdido la oportunidad de recortar las horas de apertura semanal; han perdido la oportunidad de ajustar el procedimiento sobre la declaración de zonas de gran afluencia turística; han perdido la oportunidad de reflexionar sobre la competencia que pudieran tener los ayuntamientos en las aperturas, sobre todo, nocturnas, por razón de orden público; han perdido la oportunidad de abordar la clarificación de las tiendas de conveniencia, que están creando unas dificultades y que podían haber sido más reguladas, Y, además, han perdido la oportunidad de si debemos reducir el tamaño de los establecimientos a 150 metros para tener una plena libertad horaria.
No digan que solo han modificado de 8 a 12, porque, sobre todo, hay un punto que está creando un gran problema a las ciudades, un gran problema al sector comercial, un gran problema a los consumidores, que es que no han querido abordar algo que era obsoleto, que es la modificación del régimen sancionador, reincidencia, prescripción y cuantía de sanciones, que todo ello está en la Ley de horarios comerciales.
No puede decir que no estamos hablando de la Ley de horarios comerciales anterior.

Y además, han tenido incluso la oportunidad de hacer una aclaración a la ley básica, aclarando que la libre apertura en puertos, aeropuertos, trenes y demás, es para el servicio de viajeros.
Y eso lo podían haber hecho como comunidad autonómica, y tampoco han entrado en ello.

Han confundido lo que son los horarios comerciales, el papel que tienen, no solamente en el equilibrio de las ciudades, el mantenimiento del comercio de proximidad, sino también en lo que es toda la conciliación de la vida laboral y familiar.
Y los horarios comerciales son un elemento clave dentro de lo que es la ordenación comercial.
Pero *ordenación* no es ordeno y mando.
*Ordenación* no solamente es un problema de procedimiento sino que además es conciliar, ordenar los intereses de todos los actores, no solamente los económicos y los empresariales sino también los intereses de los territorios y las ciudades.
No les interesa, en el Partido Popular, las consecuencias que su política de apoyo a la gran distribución está haciendo, y el crecimiento insostenible al que estamos acudiendo que, incluso a los propios empresarios que han participado en él, el crecimiento insostenible sobre la superficie de centros comerciales que han cogido el mercado precisamente del comercio de ciudad, del comercio de proximidad.

Con nosotros no pueden contar, primero para hacer una ley en la que no se atiendan los problemas reales que las trece organizaciones que les han presentado alegaciones.
.
.
, les han presentado problemas reales que no es solamente la reducción de doce a ocho.
Con nosotros no pueden contar para hacer una ley en la que ni siquiera dan oportunidad, a los grupos que están en la oposición, de hacer unas recomendaciones.
Y, además, con nosotros no pueden contar para no entrar en los problemas de fondo, sobre todo, para atentar y poner en cuestionamiento su propia creación del Observatorio del comercio, quitándole funciones y, además, con nosotros no pueden contar cuando están planteando una ley que en la misma ley están avanzando y adelantando que van a estudiar las consecuencias de ella para una posible modificación.

Precisamente, una ley de horarios lo que tiene que dar es estabilidad al sector.
¿Y por qué tienen tanta preocupación en revisar la reducción de doce días de apertura a ocho?
Revisen, revisen toda la política que han estado haciendo en materia comercial.

Y como decíamos la semana pasada, traigan el segundo Pateco aquí, revisen las consecuencias que han tenido y, además, no solamente las consecuencias en el ámbito económico, en la vida de las ciudades y también en la vida y en la conciliación de la vida personal y laboral.

Traen una ley que no quieren y, por eso, en la misma ley quieren cambiarlo.
Con nosotros, de palmeros, para un ejercicio de cinismo político, no cuenten.
Si es en serio la próxima ley, hablaremos.

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señora Sánchez Brufal.

Se conceden unos minutos de descanso.

*(Se suspén la sessió durant uns minuts)*

*(Es reprén la sessió)*

 

 

***Debat de totalitat del Projecte de llei d'assistència jurídica a la Generalitat Valenciana.
Esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 27.
802, BOCV número 112)***

 

**El senyor president:**

 

Se reanuda la sesión.

Debate de totalidad del Proyecto de ley de asistencia jurídica a la Generalitat Valenciana.
Enmienda a la totalidad presentada por el Grupo Parlamentario Socialista.

Tiene la palabra, para la presentación del proyecto de ley, en representación del Consell, l'excel·lent vicepresident del Govern.

Don Víctor.

 

**El senyor vicepresident del Consell:**

 

Señor presidente.

Señoras y señores diputados.

El proyecto de ley que tengo el honor de presentar ante estas Cortes tiene por objeto regular la asistencia jurídica a la Generalitat, tanto a su administración como a las entidades, sociedades y fundaciones que conforman el sector público valenciano.

La asistencia jurídica a la Generalitat, a fecha de hoy, está regulada por la Ley 5/84, de 29 de junio, de comparecencia en juicio de la Generalitat Valenciana, y el Decreto 27/2001, de 30 de enero, que regula, desde un prisma orgánico, el gabinete jurídico de la Generalitat.

A diferencia de otras comunidades autónomas, como Madrid, Cantabria o Cataluña, que cuentan con una norma con rango legal específica para regular su asistencia jurídica, el ordenamiento valenciano adolecía de la ley cuyo proyecto el Consell ha presentado ante estas Cortes.

Así, tal y como recomendó el Consejo Jurídico Consultivo en uno de los primeros dictámenes de esta legislatura, emitido a solicitud facultativa del propio president de la Generalitat, con la nueva ley resolvemos esta laguna legal existente en nuestro sistema normativo.

Este proyecto de ley pretende mejorar la eficacia y calidad de la asistencia jurídica a la Generalitat.
Y quiere hacerlo, además, desde una doble perspectiva: la tradicional, porque la ley está directamente basada en la experiencia española de más de un siglo y medio de asistencia jurídica a las administraciones públicas, y la renovadora, ya que la ley contiene aspectos absolutamente novedosos en la materia.

La piedra angular de la ley consiste en la creación del cuerpo de abogados de la Generalitat Valenciana, continuando con el modelo iniciado en nuestro país por el cuerpo de abogados del Estado y renovado posteriormente por los cuerpos especiales de abogados o letrados, creados por las comunidades autónomas de Madrid, Andalucía, Cataluña, Murcia, Castilla y León y Cantabria.

Ante las diferentes alternativas de regulación de la asistencia jurídica a la Generalitat, el Consell ha optado por proponer a las Cortes que la representación y defensa en juicio y el asesoramiento en derecho de la Generalitat se confíe a un cuerpo especial de funcionarios formados como abogados, seleccionados objetiva e imparcialmente, con pleno respeto a los principios de igualdad, mérito y capacidad.
Cuerpo dedicado únicamente al ejercicio de su profesión, teniendo como cliente único a la Generalitat, que es tanto como decir a todos los valencianos.

Por tanto, y salvo los supuestos absolutamente excepcionales en los que la representación y defensa en juicio de la Generalitat pueda conferirse a abogado o procurador especialmente designados a tal efecto, los defensores en juicio de la Generalitat serán exclusivamente sus propios abogados, y lo serán además ante todos los órdenes jurisdiccionales y ante cualesquiera juzgados y tribunales.

Es más, señorías, esta práctica ya ha comenzado a implantarse en el actual gabinete jurídico.
Hace escasas semanas éste compareció por primera vez ante el Tribunal de Justicia de las Comunidades Europeas impugnando, en representación de la Generalitat, una decisión de la Comisión en materia de fondos comunitarios.

Asimismo, en el orden jurisdiccional social, que es desde los inicios de sus actuación el que tiene el grado más elevado de externalización, desde el mes de julio de este año se ha reducido dicha externalización en casi un 50%, de forma que de los 195 pleitos laborales señalados en el tercer trimestre de este año en los juzgados de lo social de Valencia, 90 han sido asumidos directamente por el gabinete jurídico.

Una vez la ley esté en vigor y el cuerpo de abogados sea una realidad efectiva, esta tendencia se verá incrementada, pretendiendo que no suponga mayores costes económicos, ni un incremento cuantitativo de la plantilla de funcionarios actualmente adscrita al gabinete jurídico.
Se racionalizará la carga de trabajo e incrementará la eficacia de cada uno de los futuros abogados de la Generalitat.
Todo esto será posible debido a su más amplia, más intensa y más continua formación jurídica.

Pero no solo eso.
Los futuros abogados de la Generalitat serán los defensores y representantes en juicio de la mayor parte de los pleitos que afecten a la administración autonómica y a las entidades, sociedades y fundaciones que conforman el sector público de la Generalitat.

De nuevo, ya se ha empezado a actuar en este ámbito desde el actual gabinete jurídico, y el diario oficial del pasado 21 de septiembre publicaba los convenios suscritos con seis de estas entidades, sociedades y fundaciones con el gabinete jurídico.
Así, este gabinete adquiere la condición de despacho de abogados de estas.
A raíz de ello, existen ya pleitos en distintos órganos jurisdiccionales en los que es el gabinete jurídico el que actúa como abogado.

Señorías, la externalización de los servicios de asistencia jurídica y la colaboración de juristas particulares con la Generalitat Valenciana, obviamente, no dejará de existir.
Es más, incluso no sería conveniente que esto ocurriese, ya que existen determinados aspectos jurídicos íntimamente ligados con la gestión ordinaria, por ejemplo, de las empresas de la Generalitat, en aspectos como el asesoramiento fiscal o laboral, que es conveniente que exista una cierta externalización.

Convendrán conmigo que en ciertas ocasiones se requieren determinadas labores jurídicas prestadas por juristas particulares que complementen la labor ordinaria de los propios abogados de la Generalitat.
Así ocurre con los juristas de prestigio, que emiten informes y dictámenes sobre los más variados asuntos, especialmente en los proyectos normativos.

Sin embargo, la ley se preocupa de que toda esta actuación externalizada cuente con una coordinación por parte de la futura Abogacía General de la Generalitat, de forma que las consellerias, entidades, sociedades y fundaciones no sean compartimentos estancos, sino que la información fluya entre ellas canalizada por dicho órgano, lo cual redunda en un mejor aprovechamiento interno de los servicios externalizados y en una reducción del coste de los mismos.

Los futuros abogados de la Generalitat serán los abogados exclusivos de ésta y actuarán integrados en un órgano de nueva creación, la ya nombrada Abogacía General de la Generalitat, a la cual se le dota de autonomía orgánica y funcional con el objeto de garantizar la independencia técnica de su actuación asesora y contenciosa.

La Abogacía General de la Generalitat no se configura sujeta a un régimen extraño al propio funcionamiento ordinario de la administración, sino que de arriba abajo es un órgano de carácter administrativo.
Quienes presten sus servicios en la misma serán funcionarios, sus recursos serán públicos y tanto sus ingresos como sus gastos formarán parte del presupuesto de la Generalitat y serán aprobados por estas Cortes.
Sus contratos estarán sujetos a la ley de contratos de las administraciones públicas; su actuación estará íntegramente sujeta a la fiscalización de la intervención general de la Generalitat y al control posterior de la Sindicatura de Cuentas y su dirección será plenamente profesional, hasta el punto que la persona que ostente la responsabilidad de la dirección de la Abogacía General de la Generalitat deberá ser uno de los funcionarios del cuerpo de abogados.

Señorías, se prevé la posibilidad también de que este órgano, dado su alto grado de preparación, pueda poner sus servicios a disposición de las entidades locales de nuestra comunidad, mediante la suscripción del oportuno convenio.
Es esta una nueva manifestación de la voluntad del Consell de colaborar con las entidades locales valencianas.

El Consell propone a estas Cortes que los abogados de la Generalitat, que, en definitiva, son abogados al servicio último de todos los valencianos, puedan colaborar, si así lo entiende conveniente por exclusivas razones de interés general, con la defensa de los particulares.

Sé muy bien que este es uno de los aspectos más debatidos del proyecto de ley que hoy presento, y quiero asegurarles que la regulación de esta cuestión ha experimentado notables variaciones desde los primeros borradores hasta la redacción que sus señorías pueden leer en el boletín oficial.

De esta forma, se ha restringido la discrecionalidad del Consell a la hora de acordar esta colaboración y se ha limitado también el ámbito objetivo de la misma.
Todo ello como fruto de un enriquecido debate que se ha guiado siempre por la vocación de servicio a los valencianos.

En última instancia, el Consell tiene la obligación constitucional y estatutaria de velar por el interés general del conjunto de los valencianos, de conformidad con el mandato democrático que ha recibido de los mismos a través de esta cámara.
Si alguna vez la actuación del Consell no responde verdaderamente a intereses generales, le corresponderá a los tribunales decidirlo y, en su caso, anularlo.

Esta ley, señorías, representa el futuro de la asistencia jurídica a la Generalitat en su más amplio sentido.
Y precisamente porque todo futuro se construye asentado en una pasado, el proyecto que tengo el honor de presentar ante estas Cortes tiene bien en cuenta la labor realizada en los últimos 25 años; labor personalizada en los actuales funcionarios que desempeñan trabajo de letrados en dicho gabinete.

Desde aquí quiero manifestar el más sincero agradecimiento del Consell a estos letrados y a sus predecesores, y quiero destacar que este agradecimiento es a la vez una petición para que valoren la posibilidad de integrarse en el futuro cuerpo de abogados de la Generalitat.

La ley prevé un mecanismo específico de integración para los actuales letrados, mecanismo a través del cual podrán dejar constancia de su formación, experiencia y valía profesional, y ello sin barreras ni limitaciones.

Cualquier letrado que supere el curso selectivo establecido por la disposición adicional primera del proyecto de ley, se integrará en el cuerpo de abogados, con independencia de que dicho curso sea superado por más, menos o incluso todos sus compañeros.
Además, quienes no quieran integrarse o no superen el curso selectivo, tienen plenamente garantizado por el proyecto de ley su estatus funcionarial, de modo que no experimentarán merma alguna en su actual situación.

Este sistema es el más conveniente, desde nuestro punto de vista, para favorecer el tránsito de los actuales funcionarios del grupo A que prestan servicios como letrados a los futuros funcionarios del cuerpo de abogados de la Generalitat.
Ha sido una solución intensa y extensamente debatida con los propios letrados, con los representantes de las organizaciones sindicales, que dieron su informe favorable en la mesa sectorial de la función pública.
Es un sistema en el cual todos los sectores interesados han obtenido un grado importante de satisfacción de sus pretensiones, renunciando incluso en algún caso a alguna de sus peticiones iniciales.

Tanto en este ámbito como en cualquier otro aspecto de la ley, ofrezco sinceramente, y sin condiciones, a esta cámara la leal colaboración del Consell y la disposición plena del mismo a que estas Cortes alcancen el más amplio grado de consenso posible sobre el proyecto que hoy presento.

Este proyecto nació en sus primeros borradores como un proyecto abierto al debate y a la mejora, se gestó con este mismo carácter, y con independencia del debate de hoy, confió, y además estoy seguro, que será aprobado con el más amplio consenso de sus señorías.

Muchas gracias.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor vicepresidente.

Para defender la enmienda a la totalidad, tiene la palabra la ilustre diputada del Grupo Socialista, doña Josefa Andrés.

 

**La senyora Andrés Barea:**

 

Vamos a ver.

Es cierto que hoy el Gobierno ha presentado en estas Cortes el Proyecto de ley de servicios jurídicos.
Al parecer, todo va bien y todo es para mejorar.
Pero este anteproyecto de ley, que no viene a resolver.
.
.
¿Hay algún problema?

**El senyor president:**

 

Había un ruido intempestivo, que desconocíamos el origen y que ya está resuelto.

 

**La senyora Andrés Barea:**

 

Estupendo, estupendo.

Decíamos que el vicepresidente ha dicho que venía a solucionar una laguna legal.
Pues mire, yo no creo que venga a solucionar una laguna legal.
Yo creo que este anteproyecto de ley es consecuencia de un deseo personal ­no se ha oído mal­, un deseo personal que ha sufrido críticas, duras críticas y algunas transformaciones desde su presentación en sociedad, porque hace bastantes meses que anda por ahí.
Ha sufrido transformaciones en profundidad.
.
.
pues no se sabe.
Verdaderamente parece ser que son bastante, bastante aparentes las transformaciones.
Ha mantenido su ideología y, desde luego, ha mantenido su.
.
.
*(inintel·ligible)* 

Tendríamos que hablar de su propulsor, la persona que lo presentó, el señor Marí Olano.
Me refiero, con nombres y apellidos, a una persona, porque fue él mismo quien presentó en estas Cortes, en una comparecencia, este anteproyecto de ley.
Por lo tanto, le agradecemos que compareciera y que lo explicara, pero hay que reconocerle la autoría.

Este proyecto de ley a nuestro juicio supone un importante recorte en los derechos de la administración y de los administrados; supone el cambio de lo que sería la administración pública, del servicio público, a una administración de corte decimonónica, una administración antigua; supone que el asesoramiento jurídico y la defensa en juicio sustituye la acción de la propia administración; supone un cambio del concepto de función pública, de servicio público, a que usted ha aludido, a lo que son los informes y los litigios.

Pero, ¿qué se pretende con esta ley que sería al fin y al cabo buscar?
La administración pública, en general, el concepto que se tiene de la administración pública es el conjunto de instituciones y organismos que ejecuten y aseguren el cumplimiento de las leyes de acuerdo con las instrucciones de un gobierno, de las decisiones de un gobierno.
Y solo hay que leer la exposición de motivos para darnos cuenta a lo que se aspira, a lo que se pretende.

El primer párrafo dice: "es necesario que la Generalitat cuente con una asistencia jurídica que coadyuve a su entera actividad y se sujete efectivamente al ordenamiento jurídico".
¿Qué quiere decir esto?
El párrafo la verdad es que tiene miga: "que coadyuve a su entera actividad.
.
.
".
¿Es que la Generalitat no estaba bien asesorada hasta ahora?
¿Es que no mantenía unidad de criterio?
¿Es que el criterio ahora va a ser el que establezca una sola persona?
"Y que se sujete efectivamente al ordenamiento jurídico".
¿Quiere decir que hasta ahora no, que cada uno actuaba a sus anchas?
¿Hay un antes y un después de la presentación de este proyecto de ley?
Parece ser que ese sería el cuño.
La verdad es decirle que no, que la administración pública funciona hace 25 años, que ha funcionado bien, y que esto no es más que intentar dar una solución a un tema que se plantea como innovación de este gobierno, pero que marca importantes diferencias en lo que se da en las líneas políticas de ahora y de después.
Se busca sustentar a este gobierno y se busca limitar a gobiernos futuros.
Este sería el quid y el porqué político de esta presentación de ley.

El proyecto de ley introduce cinco novedades importantes o cinco ejes: la creación de un organismo autónomo, el régimen económico, la colaboración de intereses particulares, el control de la externalización y la creación del cuerpo de letrados.
Estos cinco ejes la verdad es que nos interesaría analizarlos pormenorizadamente para ver las diferencias, pero también lo que ha ocurrido antes de su entrada en estas Cortes.

Hubo un texto original que creó muchísimas crispaciones, porque en principio se quería crear el cuerpo de una forma muy exclusiva, y la defensa de intereses particulares.
Estas dos cuestiones, según dijo el secretario autonómico, eran elementos fundamentales y pilares básicos.
Fíjese que esto ha sufrido transformaciones, estos pilares básicos han tenido unos toquecitos.
Por una parte, en el proyecto de ley no sale ninguna imagen o contenido que sea fundamental para analizar qué es lo que se ha modificado.

En cuanto a la creación del organismo autónomo, la primera pregunta que nos haríamos es: ¿cuál es la legislación básica a que aspira este organismo autónomo?
Existen ya muchos organismos autónomos, lo dice la Lofage, la ley del 97 del Estado, porque no existe legislación específica en la Comunidad Valenciana, hay que ir a la Ley de hacienda pública del año 91, a una de esas que ustedes ponen en la Ley de acompañamiento.
¿Qué tipo de organismos hay?
Pues, de servicios, como podría ser del Ivadis; de carácter mercantil, como el Ivaj; entidades de carácter administrativo, como sería el Server.
Pero, dependiendo del tipo de organismo, va a tener más autonomía, más independencia y, por lo tanto, va a escapar al control de la propia administración, porque aunque sea un organismo autónomo de carácter administrativo ­que dice así en la ley­, tendrá plena capacidad para obrar en el cumplimiento de sus fines, y así reza en el texto.
¿Estaría sujeto al control de la Ley de contratos?
Pues usted lo ha dicho ahora mismo.
¡Cómo no, no va a estar sujeto a la Ley de contratos!
¡Faltaría más!
Pero escaparía al control de la propia administración porque no va a tener un órgano colegiado.
¡Fíjese qué curioso!
Va a ser el único organismo que no va a tener un órgano colegiado.
El jefe de los servicios jurídicos en su comparecencia dijo que sí, que le parecía muy bien, pero, a la hora de la verdad, a la hora de traer este texto no aparece porque supone comprometerse y supone dar explicaciones.
Pero, además, el abogado general, la figura máxima, el máximo responsable, va a tener una cantidad de competencias increíbles, va a ser una excesiva concentración de poder sobre una sola persona.

En cuanto al régimen económico se observan dos cuestiones: la firma de convenios ­a que usted se ha referido ahora­ para la asistencia jurídica.
En conclusión, la administración cobrará a la administración, que, por cierto, es verdad que se han hecho una serie de convenios con seis entidades que suponen 15.
000 euros.
Le podría referir la cantidad que ustedes han pagado a los abogados externos y la verdad es que esto es una cifra irrisoria, la máxima cantidad son 3.
600 euros, me parece bastante ridículo.
Y otra cosa son las costas, las costas que son curiosas, pues van a cargo de la conselleria o del organismo que se defienda: si pierde, paga la conselleria; y, si gana, eso va a las arcas del servicio jurídico.
Es curioso, es buen negocio, yo creo que será un buen negocio porque, además, tendrá una línea presupuestaria en los presupuestos.
Con lo cual, es un negocio bastante redondo.

Respecto a la colaboración de defensa de particulares, este tema tan sonado y tan utilizado, el famoso artículo 13, ha ido adaptándose y ahora no será defensa de particulares, sino colaboración en la defensa.
¿Qué quiere decir esto?
¿Qué es esto, que será el aparato logístico que facilitará la unificación de criterios en la defensa?
En el anteproyecto se dice "criterios de actuación procesal".
Al parecer, los entendidos dicen que la actuación procesal es competencia exclusiva del ministerio.
Aquí hay visos de inconstitucionalidad.
Este sería alguno de los puntos en el que se verían visos de inconstitucionalidad.
¿Qué se va a hacer?
¿Modelos de escritos?
¿Informes periciales?
¿Aparato logístico?
¿Todo?
Dicha colaboración se realizará a través del Colegio de Abogados y Procuradores.
Es cierto que aparece este nuevo texto, porque anteriormente ni eso.
Pero, ¿qué van hacer?
¿Van a preparar la defensa de muchos con el concepto y el interés del gobierno?
Ese es verdaderamente el tema.

Respecto a la asistencia jurídica externa.
También tiene un apartado especial, que es el artículo 5, que dice: "Todos los contratos, convenios a celebrar por la administración de la Generalitat y por las entidades de derecho, cualquiera que sea su clase o cuantía y las características del contratista, necesitarán un informe favorable de los servicios jurídicos".
Esto ya lo teníamos reglamentado, un mes después de tomar posesión el señor Marí Olano se reguló.
¡Fíjese!
Era necesario el control y el pase por los servicios jurídicos.
Este decreto lo elaboró el propio señor Marí Olano.

En este momento, en este anteproyecto, tan ambiciosa es la cosa que el Consejo Jurídico Consultivo dice: "oye, pues, si van a pedir dos informes, uno preceptivo al Consejo Jurídico Consultivo, ¿para qué van a pasar por el servicio jurídico?
" Pues esto no ha sido escuchado y continuará pasando todo por el servicio jurídico de la Generalitat, obviando lo que ha dicho el Consejo Jurídico Consultivo.
Se advierte, entonces, que el servicio se transformará en un control de la administración, un verdadero control de la administración.
Cuando uno conoce la administración se pregunta qué va a pasar con las secretarías generales, con los subsecretarios, con los equipos técnicos.
.
.
¿Qué va a pasar?
¿Van a desaparecer?
¿Es que de un plumazo se va a cambiar la estructura de la administración?
Incluso, cuando se pida la emisión de informes para esos abogados particulares, especialistas, especialistas, requerirá un informe del abogado general.
¿Qué quiere decir, que se va a dirigir, se va a llevar hacia el camino que se considere, se va a elegir a los amigos?
Esa sería también una posibilidad.

Respecto al cuerpo de letrados.
Usted ha hablado de que la creación del cuerpo es una solución y que todos van a estar.
Pues, mire, esto ha sufrido diversas modificaciones.
La creación de este cuerpo, en principio, es una creación de un cuerpo de élite, aquellos que tenían más de quince años y no podían entrar más.
La cosa no quedó ahí, no pudo soportase y tuvo que negociar con los sindicatos para poder traer este anteproyecto a las Cortes y ahora habrá que superar un curso selectivo.

Mire, todos los funcionarios han pasado una oposición.
No se entiende que para realizar las mismas funciones haya que volverse a examinar.
O sea que si antes me llamaba *servicios jurídicos* tenía suficiente con la oposición que había realizado y, ahora, como me llamo *cuerpo de letrados de la Generalitat* tengo que superar un examen.
Esto es totalmente incomprensible.

Hay algo que nos llama la atención, y es el tema de la antigüedad.
En un principio tenían que ser quince años, luego dos.
¡Ni dos ni diez!
En una disposición adicional dice seis meses.
Es curioso que sean seis meses, curioso sobre todo porque dice seis meses en una disposición adicional casi como escondida.

También es curioso que se abra a otras administraciones, cosa que no es posible con la Ley de la función pública valenciana.

Y en la disposición transitoria también es curioso que aparezca que aquellos que hayan superado la parte teórica de un ejercicio en febrero de 2001, aquí en la comunidad se les perdonará que hagan la parte teórica y, por lo tanto, podrán acceder directamente, solamente, con la parte práctica.
A mí me parece que premiar a unos funcionarios que en el año 2001, porque es un concurso que se tiene que haber resuelto ya, suspendieron, premiarlos en esta comunidad me parece algo bastante sospechoso.

Por lo tanto, consideramos en líneas generales que es una ley que debe ser devuelta al Gobierno y conocemos.
.
.
y usted mismo lo ha dicho y se ha referido, que hay que acercar posturas, de alguna manera ha dicho que hay que acercar posturas.
En el momento de la tramitación yo creo que es el momento en que se pueden presentar enmiendas, que hay intentar mejorarlo.
Nosotros no nos vamos a cerrar, pero es verdad que hay que reconocer que es una ley que ha producido crispaciones, que desestructura la administración y que eso es un tema que no se ha planteado en absoluto, y que, desde luego, hay un fin político, que es el litigio, *(el senyor president colpeja amb la maceta),* valora el litigio como una forma de gobernar.

Por lo tanto, consideramos que esta ley tiene que ser devuelta al Gobierno, mejor tratada y mejor evaluada por lo que serían los servicios públicos, los servicios al ciudadano ­a que usted también se ha referido­, que es lo fundamental.

Gracias.
 *(Aplaudiments)*

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señora Andrés.

Para el turno en contra de la enmienda a la totalidad, tiene la palabra la ilustre diputada del Grupo Parlamentario Popular, doña Asunción Quinzá.

**La senyor Quinzá Alegre:**

 

Gracias, señor presidente.

Señorías.

Señor vicepresidente.

Señora Andrés, ustedes, como ya viene siendo habitual, no han justificado para nada la presentación de una enmienda a la totalidad a esta ley.
Como bien conoce usted, una enmienda a la totalidad significa que no se comparte nada de la misma; ni el espíritu ni la oportunidad ni la conveniencia de presentación del proyecto.
Y nada de eso ha manifestado usted aquí.
Además, y como también viene siendo habitual en su grupo, no presentan un texto alternativo.
De nuevo, la demagogia y el rechazo de todo aquello que venga de las manos del Partido Popular aunque sea bueno para los valencianos y las valencianas.

Nosotros ya le ofrecimos y, además, de nuevo le reitero aquí expresamente en esta tribuna el ofrecimiento de este grupo a consensuar todos y cada uno de los aspectos de este proyecto de ley.
De hecho, nosotros valoramos muy positivamente todas las enmiendas parciales que usted ha presentado, y le aseguro que, como es habitual en nuestro Grupo Popular, se admitirán todas aquellas que entendemos que mejoran el texto y enriquecen la ley, porque nosotros lo que queremos, señoría, es una ley de consenso.
De hecho, es un proyecto de ley consensuado con todos los agentes sociales implicados, así se ha sometido a la consulta de los colegios de abogados de la Comunidad Valenciana, del Consejo de Procuradores y de las entidades encargadas de la defensa de intereses colectivos y otras administraciones o instituciones públicas.

Es una ley innovadora y es una ley muy importante, que tiene por objeto, como ya ha dicho el señor vicepresidente, regular la asistencia jurídica de la Generalitat Valenciana, tanto a la administración como a las entidades, sociedades y fundaciones públicas.
De hecho, este proyecto de ley era conveniente, ya que es necesario que la Generalitat cuente con una asistencia jurídica que refuerce que su entera actividad se sujete, efectivamente, al ordenamiento jurídico.
Tanto es así, que el propio Consejo Jurídico Consultivo recomendó su creación, y así colmar la laguna existente en el ordenamiento jurídico valenciano en este sentido.
De hecho, otras comunidades autónomas, como ya ha mencionado el señor vicepresidente, la tienen.

Esta ley no tiene más objetivo que conseguir que la Generalitat disponga de los medios institucionales, organizativos y personales idóneos para asegurar el respeto a la ley y el derecho en su entera actividad, sabiendo defender esta actuación ante los tribunales cuando sea cuestionada por los ciudadanos.
La ley, además, concibe la asistencia jurídica como la doble función de: asesorar en derecho a la administración y, también, representarla y defenderla ante los órganos jurisdiccionales competentes.
Además, esta asistencia tiene vocación de ser integral, de referirse a la entera Generalitat, incluyendo también a las entidades de derecho público, sociedades y fundaciones vinculadas o dependientes de ella, si así lo consideran.

La asistencia jurídica a la Generalitat se encomienda en esta ley a un órgano específico, como ya se ha dicho aquí, y a un cuerpo de funcionarios formados y especializados en asesorar en derecho y representar y defender a la administración.
Repito: funcionarios.

Además, la abogacía de la Generalitat está configurada en esta ley como una entidad autónoma, pero eso sí, sujeta a derecho administrativo.
Lo que se pretende es garantizar la independencia de su actuación, la cual debe estar siempre sujeta a criterios jurídicos objetivos.
Y así, con la creación de este organismo, entendemos que se le genera más independencia.
La ley, además, coloca al frente de la abogacía general de la Generalitat al abogado general de la Generalitat, debiendo ser nombrado entre juristas de prestigio.

Un elemento esencial de la ley, como ya hemos dicho, es la creación del cuerpo de abogados de la Generalitat, creación que fue vivamente recomendada por el dictamen del Consejo Jurídico Consultivo de la Comunidad Valenciana, de 31 de julio, cuyas directrices tiene presentes esta ley.

Además, el ingreso en el cuerpo de abogados de la Generalitat se producirá exclusivamente mediante oposición libre, entre licenciados en Derecho.
Oposición que será enjuiciada por un órgano colegiado compuesto por juristas de diferente especialización y que combinará ejercicios teóricos y prácticos.

Los funcionarios de este cuerpo monopolizan la asistencia jurídica de la Generalitat y a las entidades de derecho público dependientes o vinculadas a la misma.
Tan solo con carácter excepcional y auxiliar, podrá ser encomendada a particulares ajenos a la administración la asistencia jurídica de la Generalitat.

La ley regula también, como no podía ser de otra manera, la asistencia jurídica externa, es decir, la que se presta no por la abogacía general de la Generalitat sino por personas o entidades ajenas a la misma.

Así, en primer lugar, se incide en que tan solo con carácter excepcional podrá encomendarse la representación y defensa en juicio de la administración a personas que no sean funcionarios.

Por otro lado, se prevé la extensión convencional de la asistencia jurídica de abogados de la Generalitat a las sociedades y fundaciones de la misma, las cuales, de esta forma, precisarán de una menor externalización de sus servicios.

Finalmente, y dado el carácter general de la abogacía general de la Generalitat, que lo es, no solo de los órganos que forman parte de la Generalitat, sino también de las entidades de derecho público vinculadas o dependientes de la misma, se prevé que las personas que están prestando sus servicios en dichas entidades en régimen de derecho laboral, continúen haciéndolo hasta la extinción de su contrato laboral, de forma que una vez extinguidas las funciones a ellas encomendadas, es cuando pasarían a ser prestadas estas funciones por la abogacía general de la Generalitat.

Además, creo que es muy importante, y es conveniente resaltar la novedad que introduce esta ley.
Y es permitir que en la defensa de los particulares pueda colaborar la abogacía general de la Generalitat, o ser sufragada con cargo a los presupuestos de la Generalitat si así lo acuerda el Consell y cuando el interés general de los valencianos lo haga aconsejable.

En definitiva, es un proyecto de ley que nace con vocación de servicio para la administración así como para las entidades de derecho público, a las que se les ahorrarán muchos costes de abogados con la prestación de este servicio.

Señora Andrés, usted ha dicho en su intervención que esto al parecer era consecuencia de un deseo personal del señor Marí, y no para cubrir una laguna legal.
Pues mire, esto es consecuencia de un deseo, si usted le quiere llamar personal, pero sí que de un deseo de dar servicio a los valencianos y a las valencianas y, además, a nuestra administración.

Usted también ha hablado de que esta ley recorta derechos a la administración y a los administrados.
Pues si resulta que reforzar la asistencia jurídica y, además, instaurar que la Generalitat pueda asumir la defensa de los valencianos cuando el interés general así lo permita, usted lo entiende como recorte de derechos, allá usted.
Nosotros, lo que entendemos es que es una nueva generación de derechos.

También critica usted que se trate de un organismo autónomo.
Como ya ha dicho aquí el señor vicepresidente, y le reitero yo, está sujeto a derecho administrativo.
El personal que lo compone son funcionarios.
Sus contratos están sujetos a la Ley de contratos del Estado, y que únicamente se adopta esta forma para mayor agilidad de la misma.

Ha criticado usted y ha visto como algo negativo la defensa de los particulares que contempla esta ley.
Pues mire, ¡ojalá esta ley la hubiésemos tenido antes!
Y así la administración se habría podido poner al lado de sus administrados en casos tan sangrantes, de interés general, como fue la *pantanada* de Tous y la administración no pudo ayudar, precisamente por carecer de una ley como esta.

Yo, señoría, a lo que le emplazo es a que retire usted esta enmienda a la totalidad, a que nos sentemos a hablar, a dialogar y a hacer una ley, yo creo que rica, entre todas las aportaciones que usted hace, porque es una ley que yo creo que es muy importante, muy conveniente para los intereses de nuestra comunidad.

Nada más y muchas gracias.
*(Aplaudiments)*

**El senyor president:**

 

Muchas gracias.

Para el turno de réplica, tiene la palabra la señora Andrés.

**La senyora Andrés Barea:**

 

Vamos a ver, señora Quinzá.
Vamos a ver.
Usted se ha referido a que es una ley innovadora.
Nosotros no consideramos que sea una ley innovadora.
Nosotros consideramos que es una ley interesada.
Eso, para empezar.

En segundo lugar, usted ha hablado de la conveniencia de que lo dice el Consejo Jurídico Consultivo.
Nosotros no estamos en contra de la creación del cuerpo de letrados de la Generalitat.
Ese sería otro debate, que si estamos a favor o en contra de los cuerpos de la administración.
De lo que estamos en contra es del espíritu de la propia ley y de la creación de cuerpos de forma sectaria.

Y otro de los temas que usted ha valorado o que ha dicho, son los valores y los servicios que va a prestar esta propia ley.

Nosotros hemos desmenuzado esta ley.
No es que hayamos pasado y hemos hablado lo que hemos querido.
Hemos desmenuzado esta ley.
Queremos que conozcan ustedes, que son los que van a negociar con nosotros, cuáles son las críticas que nosotros le hacemos a la ley y cuáles son los análisis pormenorizados, y le he hablado sobre cinco ejes que pilotan esta ley.

Pero a pesar de ello hay problemas importantes, y yo creo que razones por las cuales hay que devolver la ley.
Una de ellas es por la exclusividad en el asesoramiento jurídico por parte de cuerpos de abogados de la Generalitat, apareciendo contradicciones con la Ley de bases y con la Ley de la función pública valenciana, confundiendo lo que es asistencia jurídica con el asesoramiento jurídico.
Confunde lo que es asesorar para legislar con litigar.
Esa es la diferencia.

Hay otro tema también.
Y es el que contradice el artículo 15 y 17 de la Lofage, porque desestructura la administración.

La segunda razón que persigue es la apropiación o patrimonialización de la organización de un gobierno, al querer controlar la elaboración de borradores, anteproyectos, normas, disposiciones de todas las consellerias, produciéndose una disyuntiva: va a ser los servicios jurídicos y el resto de la administración.
¿Qué va a hacer el resto de la administración?
¿El papeleo?
Rápidamente se podría sustituir por cualquier empresa privada.

Por lo tanto, ustedes aquí van en contra de lo que dice el artículo 103 de la Constitución.
Ustedes tienen la Constitución en la boca con mucha frecuencia y, desde luego, aquí, lo han obviado.

La tercera razón sería la creación del organismo autónomo.
No cumple los principios de un organismo autónomo.
No es una entidad de servicios.
Si se crea, será el único en su especie.
No tiene precedentes en el ordenamiento jurídico.
Pero cuando se busca justificaciones, todo vale.
Usted ha dicho que el abogado general, que va a tener máxima responsabilidad y demás, será independiente, será un organismo autónomo independiente, y la ley también lo dice.
Lo digo porque usted ha repetido palabras que dice la ley, que al ser un organismo autónomo, será independiente.
Pues la verdad es que ese señor que será nombrado, tendrá que tener una serie de requisitos pero será nombrado digitalmente por el Consell, con lo cual, de independiente va a tener muy poco.

Además, sería el único organismo autónomo que no tendría un órgano colegiado, el único que no tendría un órgano colegiado.
No existen precedentes.
.
.
­supongo que el señor Marí nos estará escuchando, y por ello se lo vamos a dedicar, como en la radio­, no existen precedentes tan temerarios de atribuciones en la administración del Estado ni en otras autonomías.
No existen antecedentes.

La cuarta razón sería que se puede acceder al cuerpo mediante un curso selectivo.
Se olvida el tema de que la gente ya aprobó una oposición.
Pero además de que se olvida, se olvida de que no ha leído la Ley de la función pública valenciana, el artículo 16.
6, que dice que se puede cambiar de una administración general a una administración especial, que sería el caso de los cuerpos, con una simple adaptación de puesto.
Y, como mucho, con un curso de formación, no un curso selectivo.

Nos parece que el señor Marí Olano no se ha leído la ley 30, no se ha leído el artículo 15.
2 de la movilidad funcionarial, no se ha leído el artículo 18 de la misma, cuando regula los planes de empleo por reforma de la administración.
Tampoco conoce la oferta de empleo público, porque no sabe que no se pueden ofertar plazas al exterior hasta que no se hayan completado las existentes y, desde luego, me parece que ignorancia, ignorancia, el señor Marí Olano, no tiene.

Algo nos sorprende, que es el tema de la especialización.
En ningún momento de la ley habla de la especialización, con lo cual van a dejar la externalización a la especialización.
No me diga que va a ser, que va a ser un tema.
.
.
Me estoy riendo, señor vicepresidente, que está hablando con el.
.
.
, directamente con el interpuesto.
.
.
*(rialles)*, y me da la risa *(rient-se)*.
Pero, bueno, continuemos y me dirigiré a usted, que ha sido el que ha presentado la ley.

Bueno, el tema de la externalización, no se trata ni la especialización, que es un tema fundamental en una administración.

La quinta razón es el.
.
.
Bueno, perdón, hay un tema importante también en el tema del acceso, que es el tema de que no se tiene en cuenta la antigüedad.
Eso va contra el artículo 14 de la Constitución.

Y la colaboración en defensa de particulares.
.
.
­se me está acabando el tiempo y en seguida terminaré­, la colaboración en defensa de particulares.
Mire, el tema es bastante contradictorio.
El tema de la defensa de particulares, que usted lo considera una novedad, nosotros lo consideramos algo bastante interesado por parte del Partido Popular, porque yo le podría decir que en este texto de ley no aparece contraposición de intereses.
¿Qué va a pasar con el tema de los casos de violencia doméstica, que apareció la personación y desapareció en el proyecto de ley?
¿Se va a personar o no?
¿De qué parte se va a poner?

Segundo.
¿Qué va a pasar con el caso Maeso?
¿Va a recurrir la sentencia o se va a poner a favor de los usuarios?
*(Remors)* El tema es que es así.
El tema es que la defensa de particulares depende del interés que el Gobierno determine qué es interesante, y eso es lo que nos preocupa, y eso es lo que nos preocupa.
Ni siquiera en la ley existe un artículo, como existe en el resto de las comunidades y en la ley del Estado, de contraposición de intereses.
¿Qué vamos, a litigar contra todo el mundo?
¿Vamos a litigar contra todo el mundo?
¿Vamos a ver a todo el mundo enemigo.
.
.
?

 

**El senyor president:**

 

Abrevie, señora Andrés.

 

**La senyora Andrés Barea:**

 

¿.
.
.
y sin embargo no solventaremos los temas de esta comunidad?

Mire, yo creo que esta ley.
.
.
Yo quiero consensuarla y que llegue a mejor puerto.
Todavía, todavía está para madurar mucho, porque más bien que una organización de los servicios jurídicos yo creo que es la apuesta de un abogado a jugar a política.
Eso es lo que me parece.
*(Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

Tiene la palabra, para el turno de contrarréplica, doña Asunción Quinzá.

 

**La senyora Quinzá Alegre:**

 

Gracias, señor presidente.

Señora Andrés, la verdad es que yo creo que no me ha convencido ni a mí ni a nadie.
Pero es que, además, usted acaba de manifestar: "Vamos a consensuarlo", y está pidiendo con la enmienda a la totalidad la devolución de la ley.
Eso no tiene sentido.
Si se consensua, que es lo que nosotros le estamos ofreciendo desde el primer momento, no se presenta una enmienda a la totalidad.

Mire, usted ha dicho aquí que se confunde el asesoramiento con la asistencia jurídica, con la asistencia técnica.
Nada de eso.
Lo que pasa es que se contempla como una doble vertiente, que es así: por un lado es el asesoramiento y por otro lado es la asistencia técnica o jurídica en los tribunales.
Eso no significa que sea incompatible entre ellos.

Usted ha manifestado aquí.
.
.
­y, además, eso me preocupa­, hasta dos veces ha tachado el proyecto de ley de anticonstitucional.
Pues mire, señora Andrés, con todos mis respetos se lo digo: me parece una barbaridad lo que usted acaba de decir, además de que está ­y usted se lo habrá podido leer­ el informe del Consejo Jurídico Consultivo.

Ha vuelto a criticar, de nuevo sin argumentos, el porqué de un organismo autónomo.
Ya se lo he explicado yo, se lo ha explicado el señor vicepresidente, y no se lo voy a volver a repetir porque, quiero decir, si usted lo que pasa es que no lo quiere entender.
.
.

Y luego hablaba usted de la externalización.
Pues mire, esta ley, precisamente, lo que busca es eso, reducir la externalización, limitar, dejarlo, como la propia ley indica, a sus puestos excepcionales.
Esto es un concepto en el que, en principio, ustedes, por el espíritu que parece que impera en su partido debieran de estar de acuerdo.
Ahora resulta que parece ser que critican esto.

Dicen que la ley trata la externalización.
Efectivamente.
Pero como ya le he dicho, lo menciona para supuestos excepcionales.
Y luego, usted sigue viendo con un carácter marcadamente negativo la defensa de los particulares.
Pues mire, señora Andrés, es un criterio que nosotros no compartimos.
Para nosotros es ampliar y dar más servicio a las valencianas y los valencianos, que para eso estamos aquí y para eso debieran de estar ustedes aquí también.

Aquí lo que hace la administración es ponerse al lado del interés general de los valencianos y valencianas, y poder ayudarles en supuestos como ya he dicho del interés general.
Dice usted, es que depende del Gobierno.
Lógicamente.
El Gobierno votado y elegido por las valencianas y los valencianos.
Pero es que además esa elección del Gobierno está sujeta ya no solamente a control parlamentario sino también por los tribunales.
Si ustedes entienden que se está vulnerando la ley y que no se trata de una cuestión de interés general, pues ustedes perfectamente pueden acudir a los tribunales.

Con lo que, señoría, yo le vuelvo a reiterar, yo creo que sería, lo mejor que podrían hacer, que retiraran esta enmienda a la totalidad.
No obstante le sigo tendiendo la mano, le digo que estamos aquí para eso, para debatir, para discutir artículo por artículo.
Que nuestro grupo quiere una ley de consenso, que nosotros sí que estamos abiertos al diálogo.
Y que nosotros esperamos podernos sentar los grupos políticos, y poder aceptar todas las enmiendas parciales que enriquezcan la ley que ustedes hayan presentado.

Nada más y muchas gracias.
*(Aplaudiments)*

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señora Quinzá.

Para fijación de la posición, tiene la palabra, si lo estima conveniente, el Grupo La Entesa.

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Senyor president.

Només manifestar que donat que després hi ha un plantejament semblant, manifestar que votarem a favor i que direm les nostres raons posteriorment.

Gràcies.

**El senyor president:**

 

Está claro.
Muchas gracias.

Pues vamos a someter a votación la enmienda a la totalidad.
Vamos a someter a votación la enmienda a la totalidad que presenta el Grupo Parlamentario Socialista y que se ha debatido.
*(Pausa)* Comienza la votación.
Resultado de la votación: 37 votos a favor, 41 votos en contra y ninguna abstención.

 

 

***Debat de totalitat del Projecte de llei d'assistència jurídica a la Generalitat Valenciana.
Esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-E.
Valenciana: Entesa (RE número 28.
127, BOCV número 112)***

 

 

**El senyor president:**

 

A continuación vamos a debatir el punto cuatro, que es el debate de totalidad del Proyecto de ley de la asistencia jurídica a la Generalitat Valenciana; enmienda a la totalidad presentada por el Grupo Parlamentario Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana-Entesa, registro de entrada 28.
127, *Boletín Oficial de las Cortes Valencianas* número 112.

Tiene la palabra, para defensa de enmienda a la totalidad, el ilustre Síndic del Grupo Parlamentario Entesa, senyor Joan Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Bon dia.

Anem a presentar, anem a votar a favor d'aquesta tornada de devolució d'aquesta proposició de llei per una sèrie de raons que anem a detallar.
Són set raons fonamentals que jo voldria comentar.

Una primera raó té a veure amb la idea de quina funció pública volem.
I és clar que nosaltres no estem d'acord que un sector important, com és el tema de l'assistència jurídica, siga sectorialitzat, siga, per suposat, corporativitzat, i siga a més separat de l'administració pública mitjançant el plantejament d'una entitat autònoma.

A nosaltres no ens sembla positiu.
És un plantejament de fons, en el qual nosaltres entenem que la funció pública valenciana, la funció pública espanyola, necessita versatilitat, necessita formació profunda, necessita no fer uns nínxols separats els uns dels altres.
Açò que diem també pensem que és una de les polítiques fins i tot de moltes multinacionals, el fet de fer plantejaments de la transversalitat dels coneixements, no tancar els coneixements en un sector, que per molt d'excel·lència que siga, queden permanentment sectorialitzats.
I aleshores nosaltres entenem, i és un plantejament, repetisc, absolutament genèric, que no és bo fer cossos, i en açò discrepem del Partit Socialista, no és bo fer cossos separats de la resta, i que el fet fonamental és anar a cossos generals que tinguen la mobilitat en funció d'especialitzacions.

Per exemple, li posaré un exemple per a escenificar-ho amb molta claredat.
Si es fa un cos d'interventors, com s'ha fet aquí per part del Partit Popular, correm el risc que aquest cos d'interventors intervinga d'una manera especial sobre si mateixos, i després, que el Tribunal Superior de Justícia fins i tot faça tornar els diners per una pujada determinada, cosa que véiem ahir, véiem ahir fins i tot, per part dels tribunals.
Jo crec que aquesta pràctica corporativa no és bona.

Ho pensem també en el tema dels col·legis professionals, i ho hem reiterat.
Entenem que no és bona.
Entenem que, mire, en l'any d'Einstein, és molt bona la transversalitat.
I moltes vegades aquests elements, els grans salts de la història, els grans avanços, no vénen de persones que es passen tota la vida en el mateix forat, sinó vénen de persones de camps molt separats que són capaços de donar una visió transversal.
Per tant, la nostra idea és d'una funció pública no corporativitzada, una funció pública amb cossos ben preparats, amples, però molt versàtils.

També li vaig a plantejar la idea que nosaltres entenem que els governs no són eterns, i que és bona una certa mobilitat, és bo que en un moment determinat, dintre d'un mateix cos general, puga haver una mobilitat que permeta trasllats, que permeta coses que dintre de la funció pública tots els sindicats, independentment del seu caire, demanen d'una manera clara.

Segon punt, si a açò li diem d'aquesta manera, plantejar allò d'entitat autònoma ens sembla una aberració.
Ens sembla una aberració.
Una aberració que no té precedents en cap comunitat autònoma que hàgem conegut.
I si en té alguna li demanaria que ens ho diga.
Entenem que no té precedents.

Nosaltres entenem que és contradictori, és absolutament contradictori, una part que entenem que és el nucli dur del Govern, perquè evidentment les tasques que se li assignen són del nucli dur, i a la vegada es fa entitat autònoma.
No ho entenem.
Ho hem d'entendre malament.
No ho podem entendre d'una altra forma.

Ho hem d'entendre com un mecanisme que externalitza costos, que externalitza serveis.
Com un mecanisme, i coneguem altres entitats autònomes, Ciegsa, per exemple, que és opac, que és entitat autònoma per amagar al control d'aquestes Corts, les Corts Valencianes, determinats elements com hem vist, repetisc, en el cas de Ciegsa i en molts altres casos.
No hi ha cap precedent en cap comunitat autònoma.

Mire, a nosaltres a vegades ens dóna la sensació que vostés, que els hi agrada tant la política internacional, sobretot la política del senyor Bush, volen fer una cosa pareguda a una empresa.
Es diu Holly Burton.
Una empresa que, d'alguna manera, sempre està penjada de l'administració, i sempre d'alguna forma, sense tenir massa controls, sempre treu bons recursos de l'administració.
En parlarem després d'una manera més clara.

Tercer problema.
Problemes d'ingrés.
Nosaltres abans que res hem de reconéixer, a mesura que hem vist el desenvolupament dels diferents projectes, que s'ha fet una tasca meritòria per part dels sindicats i que d'alguna manera s'ha avançat, però al nostre entendre no s'ha avançat suficient.
Nosaltres entenem que hi ha massa excepcions, entenem que hi ha procediments excepcionals.
I per damunt, hi ha una cosa que hem de deixar clar.
Pensem que si una persona ocupa un càrrec en este país, en este govern, en esta.
.
.
a l'entorn d'este cos, s'ha entrat per dos camins: per concurs de mèrit i per mecanismes relacionats amb el dit del Govern.

Doncs mire, a nosaltres ens sembla molt bé un mecanisme excepcional a aquelles persones que han entrat per concurs de mèrits.
Ens sembla raonable.
Però no ens sembla bé, i ens oposarem i tenim moltes esmenes, a mecanismes excepcionals per totes aquelles persones que han entrat com a conseqüència de tenir un dit dirigit en la seua direcció per part del Govern.
I n'hi ha molts.

Si vostés no fan una separació clara d'aquelles entrades objectives, d'aquelles entrades digitals, i no en el sentit informàtic ni de noves tecnologies, sinó de dit, a nosaltres ens sembla que és una manera claríssima, claríssima, d'introduir una sèrie de mecanismes, perquè determinades persones amigues del Govern, però que ara és este govern però pot ser qualsevol govern, ens sembla absolutament negatiu un plantejament d'este tipus, puguen d'alguna manera consolidar la seua situació.

A nosaltres ens sembla que el tema de les proves equivalents, el tema d'estos mecanismes excepcionals, s'ha de controlar i s'ha de permetre, no ho neguem, a aquelles persones que han fet el seu mecanisme, la seua carrera funcionarial mitjançant concurs de mèrits.
Però no es poden permetre en totes aquelles persones que estan en el lloc excepcional que estan no pels seus mèrits sinó pel dit d'algú.

Pensem que és important també la creació de l'Escola Tècnica Jurídica.
No hem vist menció, etcètera.

Hi ha un altre punt que ens sembla molt cridaner, punt quatre, el tema dels recursos econòmics.
Una entitat autònoma té els seus recursos econòmics.
Diu textualment: quan guanye les costes, m'ho quede, quan perdo, paga la conselleria.
Mire, a açò se'n diu l'economia de la *garrapata*.
Jo crec que és absolutament escandalós.
Sí.
És el que fan les *garrapates*: xuplar, parasitar.
És una economia de paràsit.
Jo crec que és un tema absolutament perillós.

I a més hi ha un procés també que jo vull ressaltar i que s'ha mencionat: el procés de mercantilitzar molts convenis d'assistència jurídica.
És un camí perfecte perquè l'economia d'aquesta entitat autònoma tinga uns recursos considerables.
Considerables.
I no podem entendre determinats plantejaments.
Li he posat este exemple perquè segur que és el més cridaner i el més inexplicable, però el que està.
.
.
A més, no està clarificat tampoc el tema dels convenis.

Punt número cinc, assistència jurídica externa.
Jo he sentit com el vicepresident parlava que en els últims mesos s'havia reduït el cost de l'assistència jurídica externa en més del 50%.
El Consell en els últims anys ha pagat 12,2 milions d'euros en assistència jurídica externa.
Nosaltres ens felicitem i ens preguntem com ho ha pogut fer sense la llei en vigor.
Sembla que d'alguna manera palesa perfectament que si s'ha pogut reduir aquesta assistència jurídica externa en un 50% sense una llei en vigor, vostés mateixos han trobat grans mecanismes per a reduir aquesta assistència jurídica externa, sense necessitat de la llei.

Compartim la necessitat de reduir-la.
Si és possible que tendisca a zero, sabem que no podrà arribar a zero.
Hi ha determinats aspectes que efectivament exigeixen especialitzacions molt elevades o problemes molt peculiars.
Fins i tot problemes no relacionats en determinats aspectes de fora del nostre territori que no poden plantejar-se directament.
Ho entenem.

Hi ha aspectes que sí que jo vull recordar que hauria estat bé, vostés que parlen tant de transvasaments, que quan es va plantejar en el Suprem un problema relacionat amb la conca del Xúquer i amb el tema de les aigües, s'hagueren personat i potser no hi hauria els problemes que hi ha ara amb sentència definitiva del Suprem.
Per dir-ho com una mancança molt clara.

Mire vosté, nosaltres volem ressaltar que en aquesta llei, malgrat estar d'acord en disminuir l'assistència jurídica externa, hi ha moltes excepcions, excepcions a manta: tema d'advocats de l'Estat, tema de funcionaris llicenciats en dret, advocats i procuradors, etcètera.
Hi ha massa excepcions.
Nosaltres ho entenem.
I ara a continuació li'n mencionaré alguna altra.
I no entenem que es faça precisament una entitat autònoma per a reduir aquest tema i després es col·loquen muntons d'excepcions, que d'alguna manera poden invalidar precisament l'objectiu que es plantejava.

Punt número sis.
Nosaltres entenem, que en l'article 12 hi ha un prejudici clar d'assistència al personal al servei de la Generalitat.
I a més el vaig a llegir.
Ho tinc en castellà: 'el abogado de la Generalidad Valenciana podrá ­no *deberá*, *podrá*­ asumir la defensa de autoridades y personal al servicio de la Generalitat, contra los que se dedujesen ante los correspondientes órganos, pretensiones de responsabilidad civil o penal derivadas de hechos realizados en el ejercicio de sus cargos, funciones o empleos ­i ara ve l'important­ siempre que las citadas personas hubieran actuado con sujeción a la legalidad o cumpliendo órdenes superiores que no constituyan una infracción manifiesta, clara y determinante del ordenamiento jurídico.
"

I dic jo: qui és el que determina que "no constituyan una infracción manifiesta, clara y determinante"?
Qui és?
És que no hi ha presumpció d'innocència per als funcionaris i el personal al servei de la Generalitat?
Jo els pregunte: si un jutge que va a jutjar qualsevol tema ­jo he viscut temes com a professor, o siga temes d'aquest tipus­ l'entitat autònoma corresponent diu que no intervé perquè considera que no s'ha sotmés a la legalitat.
.
.
Què dirà el jutge?
Ha estat condemnat amb antelació.

Aquest apartat atempta directament contra la presumpció d'innocència de tots els funcionaris que estiguen treballant en l'exercici de les seues funcions.
Perquè si els diu que podrà i no ho assumirà en funció d'açò, si no ho assumeix és perquè no està clara la seua posició.
I, per tant, la presumpció d'innocència.
.
.
, este senyor entra en els tribunals amb presumpció de culpabilitat per part de l'entitat autònoma corresponent.
Em sembla una salvatjada.
I els diré als directors del meu institut que vigilen, segurament que deixen de ser directors, perquè amb una cosa d'estes ja vorem qui, qui els protegirà en el seu moment davant de qualsevol problema amb un xiquet o amb qualsevol instal·lació que no està ben arreglada, etcètera, etcètera.
Ho dic, perquè és el cas que jo conec més directament.

I últim punt i em sembla molt important: defensa de particulars.
M'ha cridat l'atenció com la senyora portaveu d'abans ens ha posat *el ejemplo*.
Dic *el ejemplo*, perquè és *el ejemplo*: la pantanada de Tous.
No és *el ejemplo,* és *la gran excusa*.
Jo crec que s'ha de dir.
Mire vosté, nosaltres a vegades pensem que aquest és un dels motius d'aquesta llei.
El conseller portaveu, quan va presentar aquesta llei, va parlar del Pla hidrològic nacional i del transvasament de l'Ebre curiosament, no sé què li passava, però va parlar d'açò.
Es podria emprar de formes molt més estranyes, podria defensar una multinacional front als treballadors valencians, es podria emprar de mil maneres.

Nosaltres sí que els volíem preguntar una sèrie de coses.
Està clar que l'interés general ho decidix el Govern, per suposat, faltaria més.
Jo els preguntaria: és d'interés general recórrer contra el transvasament de l'Ebre, com ja s'ha plantejat en els pressupostos de 2005?
Serà d'interés general, per exemple, recórrer el canvi de traçat del Xúquer-Vinalopó, si algun dia s'acaba produint?
Pregunte.
Sospite que sí, si em van a dir que no seria interessant.
Serà d'interés general recórrer l'actual per part dels regants de la Ribera, la posició dels regants de la Ribera que demanen que es canvie?
Sospitem que no, sospitem que no.
Que l'associació de regants de la Ribera, això no serà interés general.
Per tant, l'interés general acabarà sent l'interés partidari del Partit Popular.

Mire, a nosaltres ens sembla molt bé que vostés dediquen recursos, com han dedicat, a manifestacions, a totes estes coses.
Però que també dediquen ja organismes autònoms, a nosaltres ens sembla absolutament una passada.
Ens sembla, senzillament, intolerable.
Ens sembla una utilització partidista d'una entitat autònoma i ens sembla una utilització partidista, com ja vam denunciar, també dels pressupostos de l'Estat.

Pensem que este és un dels articles grossos, dels importants.
Com ha dit vosté, s'ha debatut molt, ha aparegut molt, s'ha introduït una sèrie de restriccions, però estic comentant les últimes restriccions.
L'interés general el determinen vostés, és l'interés del Partit Popular en el govern o de qualsevol partit en el govern.
I a partir d'ahí podem utilitzar estos organismes per a la nostra ajuda jurídica.
Evidentment, no amb una assistència directa, que és el que s'ha modificat, però és totalment insuficient, és totalment insuficient.

A nosaltres, per tots estos motius, pensem que esta llei és una pèssima llei; és una llei innecessària, perquè corporativitza; és una llei que segrega un element clau de qualsevol govern, com és la seua assistència jurídica; és una llei que, a l'hora de plantejar-se concretament qui va a estar en estos cossos, utilitza el dit i consolida el dit que s'ha utilitzat estos anys d'una forma clara i descarada.
És una llei que permetrà externalitzar determinades economies en este sistema, com es fa en altres entitats autònomes, cas de Ciegsa, com molts altres.
És una llei pensada, també, perquè, per dir-ho d'una manera clara, els serveis jurídics dels Partit Popular no tinguen tanta faena i es descarreguen en els serveis jurídics d'esta entitat autònoma.

Per tots estos motius sembla clar que nosaltres pensem que esta llei no mereix que passe per estes Corts.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

De nada, señor Ribó.

Tiene la palabra, para el turno en contra el señor Ovejero, el ilustre señor diputado del Grupo Popular don Eduardo Ovejero.

 

**El senyor Ovejero Adelantado:**

Gracias, señor presidente.

Señor Ribó.

Señorías.

La ley tiene como objeto dar eficaz respuesta a esa necesidad de instrumentar, como se ha ido indicando aquí, una asistencia jurídica a la Generalitat acorde con los postulados, a pesar de su criterio, de una administración moderna, austera, eficaz y tributaria de un sometimiento pleno tanto al Estatuto como a la Constitución y al resto del ordenamiento jurídico, como premisa.

Señor Ribó, como en el transcurso del debate en comisión de las pocas, pocas enmiendas que su grupo ha presentado, y que le adelanto algunas serán aceptadas y otras transaccionadas, no considero que en este debate de la enmienda a la totalidad debamos emplear mucho tiempo a su discusión, por la premura siempre de tiempo.
Además, como no podía ser otra forma, me reitero en todo lo expuesto por el señor vicepresidente ­enhorabuena, señor Campos, por su intervención, a mí tampoco me estaba escuchando, no pasa nada­ y doy como mías las apreciaciones que mi compañera, señora Quinzá, ha indicado ante la propuesta del Grupo Socialista en el anterior punto de este Pleno.

No obstante, sí que deseo hacer hincapié de esos siete puntos que usted ha hablado aquí que tenía, yo he tomado nota de dos, pero como ya tenía tres o cuatro que usted ya había dicho a los medios de comunicación, pues ya sabíamos por dónde iba a ir su discurso.
Entonces, voy a incidir en tres concretamente, es una ventaja que ustedes hablan mucho, y que eso es bueno.

Cuestiona el señor Ribó, si no la creación del cuerpo de abogados, sí su composición o su acceso.
Esperábamos su crítica, yo la esperaba, claro, porque también he de decir que ha sido menor de lo esperado, esperaba que usted fuera más crítico.
Seguramente porque las primeras declaraciones que usted hizo fue con el primer borrador que presentó el señor Marí Olano, tan nombrado hoy, y después se ha modificando para lograr el consenso más amplio posible, no solo con las fuerzas políticas sino también con las diversas organizaciones, incluidas las sindicales.

Usted habla mucho del artículo cuarto, que se refiere al cuerpo de abogados de la Generalitat Valenciana.
Y tengo que recordarle que tan solo ha presentado dos enmiendas puntuales y una de adición.
En la comisión las vamos a estudiar.
Pero ya le adelanto que el Grupo Popular solo pretende que en el cuerpo de abogados de la Generalitat estén los mejores.
No queremos la aristocracia de la abogacía, queremos a los más preparados, queremos que en la administración, al igual que en la vida privada, que cuando hace falta, si se puede, se elige al que consideramos más cualificado.
Deseamos que la Generalitat, nuestra Generalitat, que sí puede, tenga los mejores y la defiendan los mejores.

También ha puesto reparos a que la abogacía general de la Generalitat se cree como una entidad autónoma con todos sus caballos de batalla.
Y he de decirle que obedece a la necesidad de preservar mejor la independencia funcional de la abogacía, que informará con base a criterios exclusivamente jurídicos.
Ha de tener en cuenta que esta opción, si se aprueba en su momento, permitirá una importante flexibilidad en la gestión, especialmente en materia presupuestaria, contra lo que usted piensa, y de personal.
Además, para su conocimiento, le indicaré que en comunidades donde su grupo, el grupo de Esquerra Unida, gobierna, también se contempla.

Por último, incide desde primer momento que el primer borrador del proyecto salió a la luz en la crítica a la colaboración con la defensa de los particulares.
Ese ha sido su último gran punto de los siete.
Sabe que con la actual redacción, la actual, se limita la presunta, según usted, discrecionalidad del Consell, ya que tan solo podrá acordar la colaboración por la concurrencia de determinadas circunstancias, señalando en la ley cuáles son los medios por los que podrá llevarse a cabo dicha colaboración que, en ningún caso, podrá implicar la asunción de la defensa de los particulares.

Señor Ribó, espero que en comisión diversos temas expuestos por usted de estos siete puntos de su intervención le queden aclarados, ya que el esfuerzo por parte del Grupo Popular por lograr el máximo consenso con organizaciones, tanto sindicales como de la abogacía, ya se ha realizado.
Tan solo queda por reflejar el más importante, que es con los grupos de esta Cámara.
Por parte de los Populares, por parte de mi grupo, no va a quedar.
Y estoy seguro que a la vista, no de lo que usted ha dicho sino de que las enmiendas que Esquerra Unida-la Entesa han presentado vislumbro que usted también va a estarlo.

Deseo finalizar mi intervención expresándole que su apreciación sobre las diferencias de este proyecto de ley entre su grupo y el mío son lógicas, pero, vamos, lógicas del todo.
El previsible punto de vista en estas y en otras materias, que a lo largo de los debates usted no coincide, nuestro programa electoral, los intereses generales de los valencianos a quién nos debemos, recuérdelo, este gobierno, son diferentes a los que ustedes preconizaron.
Y el resultado de las urnas, que en nuestro programa electoral llevábamos lo que hoy queremos llevar a efecto, en ese resultado de las urnas, por cada voto de ustedes, para nosotros seis.
Nada más.
Será que representamos mejor la defensa de esos intereses generales que los valencianos y valencianas desean.

Mire, señor Ribó, en nombre del Grupo Popular he intervenido bajo la premisa de que hay que atender no sólo a lo que cada cual dice, sino a lo que siente y al motivo de porqué lo siente y seguiremos haciéndolo en el debate en comisión.
Pero hoy, ante lo expuesto por su señoría, no podemos más que no aprobar su enmienda a la totalidad.

Muchas gracias.
*(Aplaudiments)*

*(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Rosa Maria Barrieras Mombrú)*

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, senyor Ovejero.

Per a rèplica, té la paraula el il·lustre diputat, representant del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, senyor Ribó.

**El senyor Ribó i Canut:**

Anem a vore.

Mire vosté ha dit que és una llei moderna, austera i no sé què més.
Nosaltres pensem que no.
Mire, corporativitzar la societat, introduir-la en corporacions molt reduïdes, etcètera, fer uns advocats, després tenim en el cos general altres advocats, etcètera, a nosaltres ens sembla que això no és fer-ho més modern, és fer-ho més antic.
Això és un model, mire vosté, és un model que és característic de règims anteriors.
En estos moments el que es fa precisament és el contrari, un plantejament transversal i un plantejament d'alguna manera on *los mejores*, que diu vosté, és una cosa que en la pràctica diària es veu, no van definits amb antelació ni vénen seleccionats pel dit de ningú eixos *mejores*, sinó que es demostra amb la pràctica, amb les proves, amb el treball diari es demostra.

El tema que és més austera.
Nosaltres pensem que no.
I, mire vosté, mire els pressupostos, mire les entitats autònomes i dirà: si açò serà una entitat autònoma.
.
.
com funcionen per ahí?
Mire qualsevol entitat autònoma d'estes que tenim en este país.
Per això li deia jo allò de les *garrapates*, este govern és que té un munt de *garrapates* que s'enduen una quantitat de recursos tots els anys, tenen uns deutes que pesen d'una manera important.
Aleshores, el model d'entitats autònomes no és cert que siga un model més auster, és un model més car.

Jo li pose l'exemple de Ciegsa, que ara el recorde de memòria.
Els col·legis valencians s'han encarit respecte als de qualsevol altra comunitat autònoma amb uns percentatges que van del 50 al 70%, i açò és demostrable no només amb els pressupostos inicials sinó també comparant respecte els altres.
Per tant, no és certa esta afirmació.
A nosaltres també ens interessa una administració austera, però vostés no fan polítiques d'austeritat, fan polítiques de malbaratament.
I eixa és la realitat.
I les entitats autònomes són els primers agents de malbaratar recursos.
I jo crec que es mira vosté els pressupostos, es mira els deutes de totes les entitats autònomes, començant per Radiotelevisió, etcètera.
.
.
podríem continuar, i veurà vosté què passa amb els diners i després què passa quan al mes d'agost ha de vindre el senyor ministre amb les rebaixes, que no està hui ací, en el mes d'agost perquè no s'enterem massa, per si estem de vacances.
Per tant, identificar entitat autònoma i austeritat, és faltar al que es veu avui ací, no és cert.

Nosaltres entenem que tampoc açò és un model de flexibilitat.
No veiem que es puga, és perfectament possible tindre un cos jurídic i pot tenir exactament la mateixa flexibilitat que si és una entitat autònoma.
No veiem estos problemes.
Estos problemes pensem que estan en el seu cap, que en la pràctica, mire vosté, determinades entitats autònomes no han estat ni més eficaces ni més flexibles, i sempre molt més cares.
No entenem per què han de recórrer sempre a entitats.
.
.
Sí ho entenem, però no ho volem explicitar en estos moments.

I després la defensa, per acabar, per insistir, la defensa a particulars.
Mire vosté, és possible que em diga vosté el que vulga.
Però jo li he posat en el conflicte Xúquer-Vinalopó els interessos generals que diuen vostés seran els dels regants del Vinalopó, regants constructors del Vinalopó, per a ser exactes, o els regants bevedors de la Ribera i de l'àrea de València.
És un exemple.

Si vosté em diu: "Mire vosté, anem a possibilitar que esta entitat autònoma defense els uns i els altres", jo podria entendre allò de l'interés general.
Però, de veritat, no m'ho acabe de creure.
I vosté està convençut que no defensarà els dos, encara que els dos estigueren en la manifestació contra el Pla hidrològic.
Però com que han canviat de posició, no estaran d'acord que siguen defensats igual.
Per tant, interés general, no; interés de partit.

I ­repetisc­ el que fan vostés en este article és una cosa que s'acostuma a dir externalitzar, com a partit, els costos, els costos concretament de defensa, els costos jurídics, i els externalitzen a esta entitat autònoma.
Però dóna la casualitat que esta entitat autònoma la paguem tots els valencians.
En definitiva, en compte que els seus problemes particulars els pague el Partit Popular, els pagarem tots a partir d'ara.
Eixe és el concepte, concretament, de defensa dels particulars.
Per açò no podem estar d'acord.

Mire vosté, si hi hagueren alguns controls específics d'interés generals, per exemple, que foren aprovats els temes possibles per majoria qualificada d'estes Corts, o algun tema d'este tipus, podríem començar a entendre la seua voluntat seriosa d'açò, que realment volen entendre l'interés general.

I acabaria amb una idea.
S'ha posat l'exemple que posen vostés ­el van posar en el col·legi d'advocats, l'han posat en els sindicats: l'argument de la pantanada de Tous.
Jo els vull recordar que han estat durant uns quants anys governant aquí i en el govern central el mateix partit.
.
.

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Vaja finalitzant, per favor.

**El senyor Ribó i Canut:**

 

.
.
.
i el tema de la pantanada, mire vosté, el podien haver resolt.

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

 

Té la paraula l'il·lustre diputat senyor Ovejero.

 

**El senyor Ovejero Adelantado:**

 

Señor Ribó, está en el ánimo de mi grupo, a pesar de lo que usted nos está indicando, lograr una ley que pueda ser aplicada en el futuro por cualquier gobierno, sea del color político que sea.
No que vea usted ahí brujas ni *meigas*.
No.
Se lo repito otra vez: que pueda ser aplicada en el futuro por cualquier gobierno, con independencia de su color político.

Y le vuelvo a decir otra frase: que tiene derecho a criticar quien tiene un corazón dispuesto a escuchar.
Usted, que ahí sale cara a la galería a decir todo lo que quiere.
.
.
No voy a entrar en el juego, porque creo que como usted tiene ese corazón, en comisión lo vamos a ver y vamos a llegar a acuerdos.
Por eso me reservo para el debate en esa comisión, para ponernos de acuerdo en lo máximo posible, por el interés general de todas las valencianas y los valencianos.
No lo dude.
*(Aplaudiments)*

*(Ocupa la presidència el president, senyor Julio de España Moya)*

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Ovejero.

Para fijar postura, tiene la palabra la señora Andrés, si lo estima oportuno.

**La senyora Andrés Barea:**

 

Para fijar posición, reiterarme en los argumentos realizados anteriormente.
Consideramos que debe ser devuelta al Gobierno y, por lo tanto, vamos a votar a favor de la enmienda presentada a la totalidad por Izquierda Unida.

Gracias.

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señora Andrés.

Vamos a proceder a la votación de la enmienda a la totalidad.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 35 votos a favor, 41 votos en contra, ninguna abstención.
Queda rechazada la enmienda a la totalidad.

Se suspende la sesión hasta las cuatro y media de la tarde.

*(Se suspén la sessió a les 13 hores i 45 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 16 hores i 40 minuts)*

 

***Pregunta formulada pel diputat Carles Arnal i Ibáñez, del GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, sobre les previsions i els plans de la conselleria en relació a la incineració de residus (RE número 30.
367), al conseller de Territori i Habitatge, senyor Rafael Blasco Castany***

**El senyor president:**

 

Se reanuda la sesión.

Punto séptimo del orden del día: preguntas tramitadas por el procedimiento especial de urgencia, de acuerdo con la Resolución de carácter general 2/VI, del Grupo Parlamentario Popular, registro de entada 29.
744 y 29.
745; del Grupo Parlamentario Socialista, 35.
360 y 35.
361, y del Grupo Parlamento Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa.

De este bloque de preguntas solo queda viva la número 30.
367, que corresponde al grupo la Entesa, y la 35.
360, que corresponde a don Antoni Such Botella.

Primera pregunta, de don Carles Arnal Ibáñez, portavoz adjunto del Grupo Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa.

Don Carles Arnal.

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Senyor conseller, esta pregunta era urgent fa més de quatre mesos, ara és més urgent encara.
Quines són les previsions de la seua conselleria en relació a la incineració de residus?
Quins són els plans o projectes que impulsa o coneix vosté, senyor Blasco?

Quan vaig formular la pregunta, només hi havia remors sobre incineradores, que van ser negats i desmentits per la seua conselleria.
En el temps que ha passat les coses han canviat i ara els mitjans de comunicació ja confirmen les intencions i avancen ubicacions en les tres províncies.
Què n'hi ha de cert en tot això?

Per tant, li demane concreció.
Quantes incineradores preveu la seua conselleria?
En quins llocs?
Per a cremar què?
I quines quantitats preveuen cremar.

I, finalment, una qüestió que és òbvia.
Si existixen plans per a impulsar incineradores, que podrien cremar entre la meitat o les tres quartes parts de tots els fems generats, segons s'està dient, com és que açò s'ha amagat del famós pacte del fem?
Per què s'ha amagat?
Per què enganya vosté els firmants del seu pacte trampa, ocultant un dels mecanismes més importants que s'exclouen, que no es diuen en eixes paraules allí?
Per què es promouen incineradores que no estaven contemplades ni en la Llei de residus, ni en el Pla integral de residus, ni els plans de zona?
Per què es promouen?

La incineració, senyor Blasco, no és cap solució sostenible al problema dels residus urbans.
És procediments contaminant, greument contaminant, que genera dioxines, un del tòxics més perillosos que es coneixen, i cendres de combustió també tòxiques.
I, sobretot, i molt important, no incentiva la reducció ni la minimització dels residus, sinó tot el contrari.

Li agrairíem eixes respostes concretes.

Gràcies.

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Arnal.

Tiene la palabra el señor conseller.

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor diputat, la directiva europea relativa als residus establix una apel·lació quant a l'ordre de la gestió dels residus.
El primer insistix en la prevenció i en la reducció de la producció dels residus, seguit de la reutilització i de la valorització, tant en els aspectes de reciclatge, nou ús, recuperació o qualsevol altra acció destinada a obtindre matèries primes secundàries, com quant a la utilització dels residus com a font d'energia, valorització energètica.

Seguint estos principis bàsics que ens marca la directiva europea, el Pla integral de residus de la Comunitat Valenciana va realitzar una avaluació d'alternatives per a la gestió dels residus urbans en la nostra comunitat.
Hi ha, finalment, la que plantejava la recollida selectiva dels residus valoritzables, el tractament mecanicobiològic en planta, és a dir, el compostatge, i l'eliminació a abocador dels rebutjos no aprofitables o la seua utilització com a font d'energia.

Doncs bé, senyoria, atés que la valorització dels residus inclou tant les tècniques de reciclatge com la valorització energètica, és necessari avaluar els avantatges i els inconvenients de cada sistema de gestió, i és en esta fase en la qual es troben en l'actualitat.

Moltes gràcies.

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Don Carles.

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Admirable la seua inconcreció.
No m'ha contestat a res del que li he preguntat.

**El senyor president:**

 

Don Carles, tiene usted 3 minutos y 24 segundos.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Moltes gràcies.

Continue dient: estic admirat que no haja contestat a ninguna de les preguntes concretes.
Vosté es nega, es nega.
.
.
Però li ho torne a repetir.
Per favor, diga'ns quins plans concrets té en relació a la incineració.
Diga'ns també per què no ho ha inclòs en el famós pacte.
Diga'm per què desenvolupa ara esta mesura, per a fer-se càrrec de la immensa majoria dels residus ­no d'una part menudeta, residual, no, no­, de la major part dels residus generats en el nostre territori.
Per favor, molta més concreció.
Si no, continua vosté amb una política absolutament d'engany i d'ocultar les línies fonamentals de la política que vosté pretén portar endavant.

I diga'm vosté també per què s'ha triat esta via, quan sap vosté que té eixos inconvenients que li he mencionat abans, de contaminació i de residus tòxics que genera.
I també sap vosté que no va en la línia sostenible de tractament dels residus.
Valorització, en pot haver de moltes formes, i inclús l'energètica pot ser d'altres formes, com la metanització, però eixa significa renunciar a una política basada en la recuperació dels materials.

Per tant, és reconéixer el fracàs de la política de residus que ha estat portant, que continua portant la seua conselleria fins ara.
És renunciar a recuperar al màxim els materials, a evitar aixina estalviar al màxim matèries primeres, aigua i energia, que s'estalviarien si els materials se recuperen, se reutilitzen, i no s'han de tornar a extraure's o tornar a fabricar-se.

Per tant, dir que s'aposta per la incineració és renunciar a eixa política sostenible, que vosté només la té en els grans declaracions, en eixa estratègia per la sostenibilitat, que supose que vosté la té guardada en un calaix per a gastar-la en les grans declaracions pomposes, però que després, per al dia a dia, és clar, per això no servix.

Diga'ns, aleshores, per favor, què n'hi ha de concret dels seus projectes d'incineració.
I si tan convençut està vosté que són bons els projectes i tan interessants, per què no el posen amb totes les lletres en el pacte que vosté oferix a firmar a uns i a altres i a tota la societat?
Per què no estan ahí amb totes les lletres?
És que s'avergonyeix, o té alguna cosa a amagar o no li pareix convenient?
O per què eixe doble joc?
Per què les defensa en uns llocs, però quan han d'estar claretes en un document claret per a signar, allí apareixen.
.
.
bé, no apareixen, senzillament no apareixen?

I no em diga valorització, perquè vosté mateix ha parlat de les moltes versions que podia tindre.
.
.
dels molts sentits que pot tindre eixa valorització, de molts sentits en els quals estaríem d'acord tots, però en eixe sentit d'incineració no està d'acord la immensa majoria de la societat valenciana.
No estan d'acord els partits, incloent els partits que han firmat eixe acord.
No estan d'acord els sindicats, no estan d'acord els col·lectius conservacionistes, no està d'acord, sembla ser, més que vosté.

I vosté opta per una opció que ­torne a dir­ és certificar el fracàs de la gestió sostenible dels residus.
És no voler recuperar-los, no voler aprofitar el que hi ha en eixos residus i senzillament cremar-los.
I torne a dir, això no incentiva cap reducció, cap minimització.
Tot el contrari: fa creure a l'opinió que aixina es fan desaparéixer, perquè es cremen i ja no hi ha problemes.
Aixina no es consciència a la població, aixina no s'incentiva la minimització i la recollida selectiva.

I a més, les grans plantes d'incineració el que requereixen, perquè siguen ben rendibles, és un volum gran de residus a cremar.
Per tant, això està en contradicció amb anar fent-los disminuir en recuperar al màxim, perquè el que necessiten eixes instal·lacions, el que volen és quantitats grans i grans de residus per a cremar.
Ahí està el negoci.
I vosté comprendrà que si està actuant i incentivant eixe negoci, no està actuant.
.
.

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Arnal

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

.
.
.
en el sentit correcte de reduir, de reciclar i d'una política sostenible en la gestió dels residus.

Moltes gràcies.

**El senyor president:**

 

Señor conseller, tiene usted la palabra.
Le quedan 3 minutos y 47 segundos.

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

Moltes gràcies, senyor president.

Mire, senyoria, no entraré en el seu joc ni tan sols per rebatre-li algunes de les seues afirmacions, no sols perquè són dogmàtiques i estan desfasades de la realitat, però ja no li parle de la realitat de la nostra comunitat, sinó de la realitat de l'entorn en el qual nosaltres ens movem dins de l'Europa que estem.

Vaig a limitar-me a dir-li una cosa, a vore si tinc un poquet més de sort i en compte de dir-li-ho com a afirmacions meues, vaig a dir-li-ho en boca d'alguns que li deuen meréixer algun respecte.
Per exemple, mire vosté, Friedrich Hundertwasser, que és un dels celebres ambientalistes convençuts, vinculat al moviment dels Verds a Europa, autor del disseny arquitectònic de la incineradora de Viena, seleccionat per Nacions Unides com a una bona pràctica en un concurs Habitat II de Nacions Unides i catalogat com a un dels millors projectes ambientalistes del món.
I Sap vosté el que li va dir en una carta al seu amic i líder del moviment ecologista de Viena, el senyor Minich?
Mire, li va dir: "Durant tot un any he lluitat amb mi mateix esgrimint els mateixos arguments que tu per a un rebuig abans de prendre la decisió d'acceptar l'encàrrec del redisseny arquitectònic i visual de la planta.
Com saps, estic en contra de totes les substàncies tòxiques que contaminen el nostre medi ambient i des de sempre he defés una societat lliure de fems.
No obstant això, sóc realista: no podem tancar els ulls davant la realitat.
Les meues utopies i somnis són tots realitzables i continue intentant-ho.
Considere la planta incineradora de Viena com el primer monument per a un futur millor sense fem.
Estic orgullós d'este exemple que es dóna a Àustria ­no és Corea del Nord, és Àustria".

També Manuel Toharia, que li sonarà d'alguna cosa, premi Príncep d'Astúries i periodista reconegut en divulgacions científiques mediambientals, diu el següent: "Pel que fa a la combustió controlada, s'han escrit rius de tinta entorn a la seua suposada perillositat, però mai s'aporten proves d'això, senzillament perquè no existixen.
Cremar el fem és reduir el seu volum i solucionar d'una vegada el gravíssim problema dels abocadors incontrolats i, fins i tot, dels controlats, i permet reciclar les cendres una vegada inertitzades.
El problema consistix en cremar-les a elevades temperatures i complint la legislació amb tots els controls previstos i posteriors que calga establir".

Podria llegir-li més cites a favor d'este tipus d'instal·lacions i podria ensenyar-li distints informes que avalen estes instal·lacions, de les quals, d'estes instal·lacions, existixen 65 a Luxemburg, 49 a Suècia, 47 a Suïssa, 41 a França, 17 a Holanda.
Com vosté veu, no són països precisament que es caracteritzen.
.
.
on la sensibilitat per l'ecologia i el medi ambient està absent.

I vaig a dir-li una altra cosa més, per si li pot interessar.
Açò mateix és el que estem fent ací a esta comunitat.
És a dir, estudiar totes les possibles alternatives, més o menys com està passant en altres parts.
Per exemple, a Catalunya, on la formació política homologable a la seua, senyor Arnal, li corresponen ni més ni menys que les competències sobre esta matèria.

Doncs bé, allí a Catalunya hi ha 4 incineradores, la de Girona, on l'àrea de medi ambient i sostenibilitat la porta el senyor Enric Pardo Cifuentes, regidor per Iniciativa per Catalunya-Esquerra Unida, delegat a més de sostenibilitat i de qui depén la incineradora directament, membre del seu partit; la de Mataró, on també és la regidora d'Iniciativa per Catalunya-Esquerra Unida, la senyora Quiteria Guirao Abellán, qui és delegada de la ciutat sostenible i membre del consell de medi ambient; la de Sant Adrià de Besos i la de Tarragona.
I ni el conseller de Medi Ambient i Habitatge de la generalitat catalana, ni el seu partit, ni el seu partit, ni vosté mateix, s'han interessat o s'han manifestat per tancar algunes d'estes incineradores.
En tenen quatre i dos construint-les en estos moments, quatre i dos construint-les en este moment.

Aixina és, senyoria, que s'ha de deixar d'utilitzar eixe doble llenguatge.
Vosté tinga la certesa que açò està absolutament experimentat en tot el món, on més sensibilitat per l'ecologia i el medi ambient hi ha.
I ací no es pot dur ja ninguna instal·lació.
.
.

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Blasco.

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

.
.
.
que no complisca tots els requisits de medi ambient.

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments)*

 

***Pregunta formulada pel diputat Antoni Such Botella, del GP Socialista, sobre el sistema de comunicació interna i trasllat de documentació entre les distintes conselleries i institucions de la Generalitat (RE número 35.
360), al vicepresident del Consell, senyor Víctor Campos Guinot.***

**El senyor president:**

 

Siguiente pregunta.
La realiza don Antoni Such Botella, portavoz adjunto del Grupo Socialista, y va dirigida al vicepresidente del Consell.

Por favor, don Antoni.

 

**El senyor Such Botella:**

Gràcies, senyor president.

Quina opinió li mereix al senyor vicepresident el sistema de comunicació interna i trasllat de documentació entre les distintes conselleries i institucions de la Generalitat?

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Such.

Tiene la palabra, señor vicepresidente.

 

**El senyor vicepresident del Consell:**

 

Gracias, señor presidente.

Tengo, desde luego, una buena opinión, un buen concepto, una opinión satisfactoria respecto al servicio, que, como usted sabe, no solo es un servicio similar al resto de administraciones, tanto de la estatal como de otras comunidades autónomas, sino que es un servicio bajo la responsabilidad de los funcionarios, y que no tengo ninguna duda que funciona razonablemente bien, admitiendo que cualquier cuestión es susceptible de ser mejorada.

Pero, bueno, en todo caso, como creo que a usted esto, mi respuesta esta primera, le interesa poco, como creo que veremos dentro de unos instantes, supongo que esto es la excusa, el punto de apoyo para hablar de otras cuestiones, no se la amplio más.

Muchas gracias.

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor vicepresidente.

Tiene la palabra, señor Such.

**El senyor Such Botella:**

 

Gràcies, senyor president.

La veritat és que ha encertat, efectivament.
És a dir, vosté diu que funciona magníficament, però deu ser per a uns sí i per altres no.

La pregunta, efectivament, anava relacionada amb la informació de què hem tingut coneixement, a través dels mitjans de comunicació, respecte a la pèrdua d'alguna valisa entre les distintes conselleries en tot allò relacionat amb el que és el cas Fabra, evidentment.
Li feia eixa pregunta.
Vàrem preguntar pel cas Fabra directament, però se'ns va negar la possibilitat de nomenar el senyor Fabra en una pregunta per escrit i li hem hagut de fer este tipus de pregunta.

La veritat és que considere que això dels forats de la comunicació entre les distintes administracions va en funció de qui és i en funció dels informes, senyor Campos, perquè al senyor Fabra resulta que es va fer una inspecció per part de la Conselleria de Sanitat a l'empresa Naranjax, els informes no eren bons, li'ls van enviar a la Conselleria d'Agricultura i pel camí va desaparéixer la valisa, va desaparéixer la informació, desparegueren els documents i no passa res, i el ministeri de Madrid estava esperant la informació d'eixos informes i tampoc aparegueren.
I ben al contrari, en lloc d'aparéixer se li requereix que entreguen els informes i, al contrari de paralitzar el que era la legalització de determinats productes fitosanitaris, el que fa és aprovar-los, senyor Campos.
Què curiós!

I jo, mire, li vaig a dir, sincerament: sols espere de vosté que reconega el que està passant, sols espere de vosté això, que vosté reconega el que està passant, i el que està passant és que s'han utilitzat càrrecs públics per a influir, per a fer tràfic d'influències, per aconseguir determinats objectius merament econòmics, merament econòmics, senyor Campos.
Jo espere que vosté tinga algun dia la valentia, no només de defensar el seu gran amic Fabra, sinó que siga valent i diga que no és possible el que ha passat, que ha eixit en tots els mitjans de comunicació, que ha anat a fer declaracions al jutjat, que s'ha mentit en els jutjats.
Sí, senyor Costa, vosté va dir també algun dia que no se'n recordava de determinades reunions, de determinades reunions en el mateix jutjat.
Això és així.
Però, l'única cosa que li demanem, senyor Campos, és que tinga un poquet de dignitat este govern i que diga que no pot ser això, que no es poden utilitzar els càrrecs públics per a afavorir empreses privades i per afavorir.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señor.
.
.

**El senyor Such Botella:**

 

.
.
.
interessos econòmics, senyor Campos.
És l'única cosa que li demane.
Espere que algun dia tinga la valentia de reconéixer que això no és possible.

Mire, vosté ha sigut testimoni d'excepció en tot el procés.

**El senyor president:**

 

Señor Such.

**El senyor Such Botella:**

 

Vosté estava en la diputació, senyor Campos.

**El senyor president:**

 

Señor Such.

**El senyor Such Botella:**

 

Si, senyor president?

**El senyor president:**

 

Estoy oyéndole un ratico para ver si orientaba la pregunta, y yo.
.
.

**El senyor Such Botella:**

 

Estem parlant d'això, senyor president.

**El senyor president:**

.
.
.
me centraba en lo que pone aquí: "¿Qué opinión tiene el vicepresidente sobre el sistema de comunicación interno y el traslado de documentación entre las distintas consellerias e instituciones de la Generalitat?
" 

**El senyor Such Botella:**

 

Senyor president, senyor president, amb tots els respectes, ja sabem que la censura funciona en esta casa, com va ser l'altre dia quan ens van rebutjar la pregunta.
Però, també, que nosaltres hàgem de dir el que vostés diguen que hem de dir, ens pareix ja que d'ahí, doncs, va un gran tret.
Jo crec que els diputats, en la seua lliure expressió, poden dir, amb tot el respecte del món, el que consideren oportú, i jo crec que això és així, senyor president.

Bé, continue.
Li estava dient això, senyor Campos: espere que siga valent de dir: "no és possible l'actuació que s'ha produït, no és possible que es mentisca, no és possible que presumptament.
.
.
"

**El senyor president:**

 

Señor Such, señor Such.
.
.

**El senyor Such Botella:**

 

".
.
.
s'endeuten cent milions de pessetes al fisc i a Hisenda, com s'ha pogut demostrat.
"

**El senyor president:**

 

Señor Such,.
.
.

**El senyor Such Botella:**

 

Si, senyor president?

**El senyor president:**

 

Vamos a ver.
Yo no tengo ningún inconveniente en dejarle a usted durante cinco minutos que diga usted lo que quiera, si el capricho es decirlo en la cámara.
Pero, aquí existen unas normas de funcionamiento y unos hábitos parlamentarios, y este presidente, además de ser tolerante, pretende que la cámara, para unos o para otros, funcione de forma correcta, de forma que esas normas que no hemos elaborado muchos de nosotros, sino que vienen de legislaturas anteriores, de cuando gobernaban ustedes, pues seamos respetuosos con ellas, aunque ahora nos sean más incómodas que antes nos eran, que indudablemente antes en función de si se es gobierno o si se es oposición, a veces las normas estorban más o estorban menos.

Yo creo, señor Such, que le puedo dejar a usted que diga lo que quiera, lo voy a hacer porque no quiero que diga luego usted que yo le veto, le pongo censura o todas esas cosas que dice, pero yo creo que debemos de ser serios, serios, y darle el contenido a los temas que verdaderamente anunciamos, y no luego utilizar torticeramente la posibilidad de hablar, la posibilidad de hablar de lo queremos no respetando las normas de la cámara.

**El senyor Such Botella:**

 

Mire, senyor president, és a dir, jo crec que la doble vara de mesurar que s'utilitza en esta cambra no és molt bona, senyor president, amb tots els respectes, amb tots els respectes.
Jo sé que la senyora vicepresidenta està molt nerviosa quan es parla de Fabra *(la senyora vicepresidenta primera exclama: "Jo!
")*, però hauria de respectar això un poquet.
*(Remors)*

Jo crec que s'està demostrant davant de tots, ací en la cambra, que parlar de Fabra és molt complicat, és molt difícil parlar de Fabra ací, molt difícil, i algú s'atrevix, utilitzant una terminologia i una pregunta, que és la que és, per a vore si es pot parlar de Fabra, però aixina i tot el president tampoc pareix que estiga molt per la labor que es puga parlar del senyor Fabra.
Però, insistirem, insistirem, senyor Campos.

Només li demanem.
.
.

**El senyor president:**

 

Señor Such, no me inmiscuya a mí.
Le he dicho ya que puede hablar usted todo lo que quiera, que le doy cinco minutos.
*(Remors)*

**El senyor Such Botella:**

 

Moltes gràcies, senyor president, per donar-me més temps i poder parlar del que u vulga, perquè la veritat és que estem ací per a exercir la llibertat d'expressió i dir el que ens pareix raonable i el que no ens pareix raonable.
I no ho faig amb cap to de demagògia, senyor Campos, de veres.

No és molt normal en una societat democràtica que vostés, en compte de dir que eixe tipus d'actuacions no són correctes, que estan demostrades documentalment, que han eixit als mitjans de comunicació, que estan en els jutjats, que són *vox populi*, que vostés no siguen capaços de dir: "això no és correcte", simplement això.
És tan complicat, senyor Campos, dir això?
Què li deuen al senyor Fabra perquè això siga impossible?
O siga, quan s'ha demostrat clarament amb documents, als mitjans de comunicació, a tots els nivells, que s'han utilitzat els càrrecs de senadors, de diputats, de presidents de la diputació per a pressionar els ministeris perquè aproven determinats productes.
Això, almenys, vosté, senyor Campos, si és un polític d'altura hauria de dir: "Això, senyor Such, no és correcte".
Simplement això, una declaració d'eixes característiques, i nosaltres ens donaríem per satisfets.

I a les proves ens remetem que fan tot el contrari; fan homenatges, sopars, els senyor Camps va i sopa amb el senyor Fabra, i és el millor del món i és un gran líder del Partit Popular i president de la diputació.
I encara no hem escoltat cap reprotxe.
No en té cap?
O siga, el que ha fet el senyor Fabra en el tema de les empreses i el que té previst en el jutjat no té cap reprotxe?
El codi ètic que vostés aprovaren *a bombo i platillo* parlant dels socialistes permanentment, vostés no se l'apliquen en res, senyor Campos?
Vostés no se l'apliquen en res, senyor Campos?
La veritat és que deixa molt que desitjar.

I el pitjor de tot, el pitjor de tot, a part que vosté coordine el Govern Valencià i faça en la seua tasca el que considere, però posar al mig, dins de tota la jugada, el president de la Generalitat, que és la més alta magistratura d'esta comunitat, donant la cara també per este tipus d'actuacions, ens pareix a tots nosaltres tremendament indecent, senyor Campos.
*(Aplaudiments)*

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Such.

Señor vicepresidente, si desea usted hacer uso de la palabra.

**El senyor vicepresident del Consell:**

 

Señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Decía en su intervención el portavoz de Izquierda Unida, al inicio de su primera intervención, més o menys, deia: "Urgent.
Bé, fa quatre mesos serà urgent, però, en tot cas, vaig a formular la pregunta al senyor conseller" y tal.
Si usted se refiere a lo mismo que yo he leído en algún medio de comunicación últimamente respecto a una valija o unos documentos, no sé si hablaba del año 99, 98, creo recordar: "urgent", "control de gobierno".
¿O sea, esto es de verdad control del gobierno, hablar de una valija, hablar de una documentación presuntamente remitida, presuntamente remitida hace seis o siete años por una conselleria?
¿Qué es, que usted la interceptó, como su compañero las visas el otro día?
¿Qué es, que se dedican a tareas no confesables?
Es que no lo sé, no lo sé.
*(Remors)*

Yo, señor Such, le estaba escuchando en su intervención (el senyor *president colpeja amb la maceta)*, en una intervención que no tiene nada que ver en absoluto con el control del gobierno, y usted lo sabe, lógicamente, hablando de un tema el cual a ustedes les encanta, se ve que políticamente les da morbo, o sea, esto de hablar de Fabra les da morbo.
Y le daré yo a usted ­y se lo daré, y lo digo ante testigos­, ya le daré a usted la valoración que tiene su líder político en la provincia de Castellón, entre otras cosas, gracias a este tipo de actuaciones, se la daré a usted.
No la puedo decir ahora para no sonrojarles, de verdad, para no sonrojarles.
Pero yo comprendo que a ustedes esto políticamente les pone, les da morbo, no sé si es que internamente tiene alguna consigna para ver quién habla más del señor Fabra y así tiene más méritos.
Claro, yo todo esto lo entiendo, créame que lo entiendo, yo también soy una persona de partido, llevo tiempo en esto, comprendo el lío en el que están, últimamente *(remors)* el señor Pla ha dejado en evidencia al señor Rubio y al señor Perelló, el señor Rubio hoy mismo.
.
.

**El senyor president:**

 

Señores, señores, señor vicepresidente por favor.
.
.

**El senyor vicepresident del Consell:**

 

.
.
.
ha dejado en evidencia al señor Perelló y al señor Pla, el señor Sevilla dejó en evidencia al señor Perelló y al señor Rubio.
.
.
*(Remors)* Y a usted, ¿quién lo va a dejar en evidencia, señor Such?
*(Aplaudiments)* O, ¿qué está buscando?
¿A quién se dirige usted con esta intervención?
¿A quién se dirige?

**El senyor president:**

 

Por favor, señor vicepresidente.

**El senyor vicepresident del Consell:**

 

¿Al señor Pla?
¿Al señor Sevilla?
¿A otros compañeros de partido?
¿Qué busca exactamente?
¿Qué méritos busca en esta intervención, señor Such?
*(Remors)*

**El senyor president:**

 

Señores diputados, señores diputados del Grupo Socialista.

Señores, si esta presidencia ha evidenciado en su tolerancia diciéndole al señor Such que podía hablar desde ese micrófono de lo que estimara oportuno durante los tres o cuatro minutos y alguno más que le he dado, ¡señores!
, ¡señores!
, evidencien usted lo mismo sabiendo callar como ha callado el Grupo Popular cuando ha dicho las cosas el señor Such, no contestando individualmente cada uno de ustedes a quien está en la tribuna.
Por favor, señores, por favor, señores, sean ustedes tolerantes también.

Señor vicepresidente, puede continuar.

**El senyor vicepresident del Consell:**

 

Muchas gracias, señor presidente, en todo caso, le agradezco su intervención pero no me molestan, de verdad.

Opacidad, señor Such, ¿cuál?
, ¿hoy, la del Congreso de los Diputados, que no ha comparecido el presidente del Gobierno porque lo han pedido en la Mesa con la mayoría del Partido Socialista, en una comparecencia, sobre un tema gravísimo, como el tema de Ceuta y Melilla, y el Partido Socialista lo impidió?
¿Esa es la opacidad?
¿Esa es la opacidad?
¿Esa es la doble vara de medir?
¿Esa es la doble vara de medir, señor Such?
¿Ve usted, señor Such, ve usted?

Señor Such, yo, evidentemente, reconozco que no me estoy ajustando a la pregunta, pero usted, de la pregunta que usted mismo ha formulado, no ha dicho una palabra.
Por lo tanto, entiendo que, bueno, que en esa situación estamos los dos susceptibles de ser culpados por la misma falta.

**El senyor president:**

 

Por favor, por favor.

**El senyor vicepresident del Consell:**

 

Me refiero a sus compañeros de aquí, de aquí y de aquí.

**El senyor president:**

 

Los espontáneos, por favor.

**El senyor vicepresident del Consell:**

 

Se ve que no les gusta que les digan las cosas, se ve que se han acostumbrado tanto a criticar al Partido Popular que cuando les critican a ustedes se ponen de los nervios.
No sé por qué, no sé por qué.
Si hace tres días le estaban diciendo a un compañero mío, señalándolo con el dedo: "indigno", y con mentiras le decían "indigno", que tenía que dimitir, que tenía que dimitir, con mentiras, utilizando mentiras desde aquí.
Y ustedes se alteran porque les digamos.
.
.
No se alteren, no se alteren, no se alteren que les queda mucho tiempo de estar ahí, y no solo de esta legislatura, sino de alguna más.

Respecto al señor Fabra.
Yo no he rehusado nunca hablar del señor Fabra, pero no he rehusado nunca hablar del señor Fabra en el foro correspondiente.
Estamos, estamos en el turno de intervención de preguntas, de control al Gobierno con carácter de urgencia.
No sé qué tiene que ver esto con mi posicionamiento sobre el señor Fabra, que, en todo caso, le digo lo mismo que he dicho muchas veces: Yo, yo no le juzgaré.
Usted otras veces y hoy en esta tribuna le ha juzgado, le ha juzgado.
Usted no ha hablado de presunción, usted le ha juzgado, le ha juzgado.
Incluso me ha pedido que si tenía dignidad política o algo así, o talla política o no sé qué, que saliese aquí a reconocer que eso no podía ser.
¿Por qué?
¿Por qué le juzga usted antes que los jueces?
¿O es que los jueces usted ya sabe lo que van a hacer?
¿O es que usted o alguno de ustedes intentará que hagan lo que ustedes quieren que hagan?
¿O es que simplemente ustedes los derechos tan elementales como la presunción de inocencia no los tienen en cuenta?
Usted le ha juzgado.
En ningún caso, y sus palabras están grabadas, y aparecerán escritas, ha hablado de presunción.
*(Remors)*

Yo no le voy a juzgar, ni a él ni a otras personas.
.
.

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor vicepresidente.
.
.

**El senyor vicepresident del Consell:**

 

.
.
.
de mi partido o de otro partido.
Y si esto le parece indecente, a mí me parece mucho más indecente juzgar a las personas con tanta ligereza.

Muchas gracias.
*(Aplaudiments)*

**El senyor president:**

 

Muchas gracias señor vicepresidente.
*(Veus)*

Antonio, tengamos la fiesta en paz.
*(Remors)* ¿Perdón?
*(Remors)*

**El senyor Perelló Rodríguez:**

 

Gracias, señor presidente.

No, no.
No es mi interés terciar en estas discusiones en este momento.
Es que yo tenía que.
.
.

**El senyor president:**

 

Señor Vicente, por favor.
.
.
*(Remors)* Señor Vicente, señor Maluenda, por favor, déjenme atender.
*(Remors)*

**El senyor Perelló Rodríguez:**

 

Gracias, señor presidente.

Yo tenía que formular una pregunta ahora, tal y como está previsto en el orden del día, que al parecer no va a poder ser formulada porque el señor conseller no ha venido.
Son cuatro los consellers que faltan hoy.
Yo no voy a poner en tela de juicio las excusas que tengan.
Pero sí que digo que ante una pregunta de control al Gobierno como la que se planteaba, con todos los disimulos retóricos que hay que plantear, y que es de carácter general, habiendo un vicepresidente coordinador no hay por qué no contestarla.
Y entonces quiero hacer efectiva mi protesta porque así no vamos a ninguna parte.
Y no se puede subir a la tribuna a decir quién no contesta, cuando aquí faltan hoy cuatro miembros del Gobierno para ser controlados.
*(Aplaudiments)*

 

*Preguntes números **130/04, 131/04, 132/04 i 133/0404** al conseller de Territori i Habitatge, senyor Rafael Blasco Castany, sobre el vessament de lixiviats ocorregut en la planta de tractament de residus que Fervasa gestiona a Aldaia i Quart de Poblet, que formula el diputat Carles Arnal i Ibáñez, del GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE números 12.
260, 12.
261, 12.
262 i 12.
263).*

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Perelló.

Pasamos al siguiente punto del orden del día.
Que son preguntas del régimen ordinario.
El primer bloque de preguntas.
.
.
*(Remors.
Pausa)* corresponden al bloque de Territori i Habitatge, y las realiza don Carles Arnal Ibáñez, del Grupo la Entesa, al conseller de Territori i Habitatge.
Son las preguntas que van de la 130 a la 133 del 2004.
*(Remors)*

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Espere tindre més sort amb estes preguntes, que com no són tan urgents ni tan ràpides, a vore si li dóna temps al senyor Blasco a contestar encara que siga un trocet.
Perquè m'he de meravellar com pot contestar el que vulga, parlar de dades molt interessants referides a altres llocs, a altres països, a altres comunitats.
Però, és clar, quan es tracta de concretar coses d'ara i d'ací, té una esbalaïdora habilitat per a no fer-ho, sorprenent.
A vore, supose que ara em parlarà, de què?
D'Itàlia?
De Rússia?
No sé, no sé de què em parlarà ara.
En fi, espere que tinga un repertori ja de respostes de desorientació, de països i comunitats per contestar.

I una suggerència.
Ja que vosté parla de copiar coses, copie allò bo, no copie allò roín.
De Catalunya n'hi ha moltes coses a copiar.
Copie l'Estatut per exemple, copien vostés l'Estatut.
Però, home, no copien precisament les coses roïnes.
I en altres països el mateix.
I tinga en compte que moltes tècniques que ara estan prohibides foren d'ús extens fa poc.
I això l'hauria de fer reflexionar.

Però me centraré en el tema que hem de comentar ara, que lamentablement, degut a la dinàmica de les Corts, estes estan formulades fa moltíssim de temps, fa any i mig.
I fan referència a un procés contaminant que va tindre lloc en març del 2004.
Clar, ja no és d'actualitat, però no obstant mantenim les preguntes, perquè pense que primer tindrem ocasió de saber el que s'ha fet des d'aleshores.
Ha passat any i mig, i per tant supose que les respostes ja estaran preparades, i les contestacions espere que siguen concretes i n'hi hagen resultats de la seua actuació.

En concret me referisc a un episodi que es va produir durant uns dies de fortes pluges de finals de març del 2004, en el qual va haver un vessament de lixiviats ocorregut en la planta de tractament de residus que Fervasa gestiona en els termes municipals entre Aldaia i Quart de Poblet.
Sembla que este vessament va arribar al barranc del Poio, i va estar a punt d'arribar a l'Albufera, i generar aleshores un problema de contaminació, que si haguera arribat a materialitzar-se, haguera sigut de greus, de molt greus conseqüències.

Hi ha que dir que encara que en eixe període de pluges realment va caure una quantitat d'aigua important, s'ha de dir que no es tracta en absolut de situacions excepcionals al nostre territori, on tots els anys es repetixen fenòmens d'estos en una certa freqüència, i per tant no podem dir que siguen ni imprevisibles ni extraordinaris.
Simplement pluges abundants, importants, però no tan extraordinàries.

Entre les preguntes, una era referida a les repercussions sobre el medi ambient i la salut humana.
L'altra era, i en estes ja m'interessa més concreció, perquè la primera ja hem sabut el que va passar dies després.
Però en les altres sí que m'agradaria que n'hi hagueren respostes concretes.
I són: Qui és el responsable que la bassa de lixiviats de la planta de tractaments de residus no estiguera en condicions per fer front a aquest tipus de problemes?
, que torne a dir, no són excepcionals, que són previsibles, que haurien d'estar contemplats ja des del primer moment.

També m'interessa saber quin és el nivell de control i vigilància que existix per part de la seua conselleria sobre el funcionament d'aquestes plantes de tractament, i en què consistix exactament este control.

I finalment li preguntava jo fa temps quines mesures pensava adoptar vosté al respecte, perquè no es repetisquen este tipus de problemes en esta planta i en plantes similars.
Com ja ha passat molt de temps, la pregunta s'hauria d'entendre ara no les que pensa adoptar, sinó quines ha adoptat ja.

I encara que hagen sigut preguntes formulades fa molt de temps, els temes continuen sent d'actualitat.
Perquè el tractament dels residus i les deficiències d'estes instal·lacions no se presenten només en esta planta, sinó en altres i se repetixen els problemes.

La contaminació d'aigües no se tracta de casos aïllats, no era un cas aïllat este, sinó que és un tema molt ampli que afecta a moltes zones humides, als rius, als pocs que ens queden sense estar secs, i als aqüífers de tot el país.
I les agressions a l'Albufera, per desgràcia, la zona humida més extensa i més protegida sobre el paper que tenim, es troba en una situació crítica, i rep agressions moltes voltes consecutives no únicament esta sinó moltes altres.

Per tant, el tema continua sent d'actualitat i m'agradaria que n'hi hagueren respostes concretes.

*(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Rosa María Barrieras Mombrú)*

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor Arnal.

Per a respondre, té la pregunta l'honorable conseller de Territori i Habitatge, senyor Blasco.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyoria.

Com a conseqüència de les precipitacions produïdes entre els dies 28 al 30 de març del 2004, a la conca del barranc del Poio, el nivell d'ompliment de les basses de lixiviats va augmentar fins a superar la seua capacitat d'emmagatzemament, i es va produir durant cert temps l'abocament directe al llit d'este barranc d'un volum no determinat de lixiviats.

La mateixa vesprada de l'incident es va personar en la planta de tractament un tècnic del Servei de Qualitat Ambiental de la Conselleria de Territori i Habitatge, juntament amb la guarderia d'espais naturals del parc natural de l'Albufera.
En esta primera visita d'inspecció, es va poder constatar que en eixe moment no es produïa abocament al barranc, si bé tant la bassa de formigó com les altres de les zones d'acumulació de lixiviats, es trobaven amb signes evidents d'haver-se'n sobreeixit amb anterioritat, produint en això un abocament directe al llit.

Després d'esta inspecció es va sol·licitar al director de Fervasa que efectuara un buidatge de les basses de lixiviats en previsió de noves precipitacions, per la qual cosa la guarderia del parc natural de l'Albufera va confirmar l'entrada de camions cisterna per al buidatge de les basses en qüestió.

De nou el 31 de març es van personar en la planta un tècnic del Servei de Qualitat Ambiental de la Conselleria de Territori i Habitatge, juntament amb un guarda del parc natural de l'Albufera per al mesurament i la presa de mostres en el mateix lloc.
D'este mostratge es va deduir que l'efecte que podia haver causat en el llit d'este vessament havia quedat llavat, és a dir, diluït i per tant mitigat.
Per tant, els resultats analítics de les mostres d'aigües preses el dia 31 de març, no mostren relació entre els lixiviats de la bassa i les aigües que circulen pel barranc de Xiva, amb la qual cosa en res van a afectar al parc natural de l'Albufera.

L'empresa Fervasa va anunciar la implantació de mesures, que permetran un control adequat dels abocaments generats, entre les quals s'assenyala la firma d'un contracte de subministrament i instal·lació d'una estació depuradora de lixiviats, la qual ja funciona a ple rendiment des de gener d'este mateix any, i que tracta aproximadament d'uns 35 metres cúbics de lixiviats al dia.

El control que s'ha dut a terme i s'està portant des de la Conselleria de Territori i Habitatge és absolutament estricte, ràpid i eficaç, tant en esta com en qualsevol altra situació semblant.
I que des de les deficiències detectades s'ha remés informe a la Confederació Hidrogràfica del Xúquer, com també s'ha tornat a instar l'entitat metropolitana per al tractament de residus, la qual és la responsable d'estes instal·lacions, al compliment de les mesures correctores imposades en matèria de gestió de lixiviats.

Al mateix temps hem considerat la necessitat que prosseguisquen les visites periòdiques per part del cos nacional de policia, per a comprovar el compliment de les esmentades mesures correctores.
I en este sentit s'ha remés un escrit a la unitat del cos nacional de policia, que sol·licita noves visites periòdiques d'inspecció, amb la finalitat que si detecten alguna anomalia ens ho comuniquen, cosa que fins ara no ha succeït.

Moltes gràcies.

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, honorable conseller.

Té la paraula l'il·lustre diputat, senyor Arnal.

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Vosté m'ha dit algunes de les actuacions que s'ha fet després, però queden per contestar una sèrie de preguntes.
Per exemple, qui és responsable que estiguen mal dissenyades eixes instal·lacions?
Per què no es preveu que poden sofrir després d'un període de pluges, que torne a dir, no són infreqüents que passe això?
Qui és el responsable que n'hi haguera eixa deficiència?
Que per exemple se repetix en la planta de Guadassuar, on fa també alguns temps va haver vessaments per este mateix motiu, molt semblant, i no és l'única ocasió, sinó que se repetix continuadament?

No se tenia prèviament possibilitat de detectar este defecte, i precisament abans que es produïra l'abocament, instal·lar eixes mesures correctores que s'ha hagut de fer després que haja passat ja l'abocament?
No té la seua conselleria res a dir d'eixes condicions, de fer front a condicions atmosfèriques, previsibles totalment, de pluges intenses que puguen originar eixos vessaments?
Se va sancionar algú?

És a dir, n'hi ha algun responsable d'això?
Que no estiguera en condicions i que es produïra un vessament que es va produir.
Que per sort no va tindre les conseqüències més dramàtiques que haguera pogut tindre, però haguera pogut presentar-se perfectament que haguera arribat perquè al barranc si que va anar, i haguera pogut arribar a l'Albufera, i aleshores haguera tingut un impacte molt més gran.
No n'hi ha ningú responsable d'això?
S'ha sancionat a algú?
N'hi ha algú sancionat per este motiu?

Vosté pot estar satisfet a la millor d'eixa gestió, però nosaltres no.
Perquè torne a dir, no és un cas excepcional, és un cas que se presenta en moltes de les plantes de tractament de residus.
Torne a dir, la de Guadassuar, per exemple, és un exemple reiterat que n'hi hagen vessaments d'este tipus.
I sempre s'arriba tard i sempre s'adopten mesures tot el més a posteriori, quan torne a dir, són perfectament previsibles.

I torne a preguntar si realment ha hagut algun responsable identificat, i algú ha tingut una sanció per part de la seua conselleria, o per part d'alguna altra administració, per eixa absoluta falta de previsió de defecte constructiu o falta d'organització.
El que siga.

El problema que se presenta en les plantes de residus per altra banda, i en eixa en particular de Fervasa, són molt molt sovint.
I és un exemple més de com les plantes de tractament de residus acumulen moltes deficiències.
I funcionen malament, contaminen, generen mals olors, generen lixiviats, que van a parar a barrancs o zones humides, acumulen munts de residus, o de compost que no té eixida per la seua mala qualitat.

I tot això ens demostra que la gestió actual de residus està mal encaminada.
I una de les mesures que venim reclamant en eixe sentit, i que té molta lògica en este context, és que es limite el volum de residus a tractar per planta.
Eixes macroplantes, que es veuen obligades a tractar volums desmesurats de residus, generen problemes ambientals de tota classe.
I fa molt difícil que puguen treballar sense generar molèsties importants, tant al veïnat com al medi ambient, com és el cas de totes estes plantes, que han reiterat una i altra volta estos fenòmens contaminants.

M'agradaria, doncs, que vosté plantege novament si realment hi ha hagut alguna sanció, si realment s'ha identificat algun responsable, si realment estos successos que se repetixen trauen alguna responsabilitat per part d'alguna administració i li correspon, crec, a la seua Conselleria que açò siga així, que realment, si hi ha hagut imprevisions, si hi han hagut incorreccions en el funcionament, si hi han hagut males planificacions, n'hi hagen responsables i n'hi hagen sancions al respecte, perquè la contaminació, els lixiviats, ja se n'han eixit de la planta i açò és un fenomen que es repetix en esta i en moltes altres.

Moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Té la paraula l'honorable conseller senyor Blasco.

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor diputat, no li vullc revelar el grau de satisfacció respecte de la meua gestió, a la qual vosté feia referència, perquè a la millor inclús pecava d'autocomplaença, però vullc dir-li que estic molt satisfet del tipus de preguntes que vosté me fa i sobretot la introducció a estes, jo crec que són molt il·lustratives i seria una missió molt pedagògica que procuràrem la màxima difusió, sobretot en les introduccions que vosté fa a les seues preguntes.

Anem ara a contestar-li al que vosté plantejava.
Vaig a insistir-li una vegada més en el fet que les actuacions de la Conselleria són, sense cap de dubte, les degudes.
Hem actuat des de la vessant d'inspecció, hem instat Fervasa perquè adopte les mesures necessàries per a evitar fets com els que han succeït i hem sol·licitat al cos nacional de policia que realitze visites periòdiques d'inspecció paral·leles a les nostres.

Vosté fa el senyal este de dir "a posteriori", clar, però és que vosté és capaç fins, del tsunami, previndre'l amb temps vosté!
És a dir, és capaç de previndre eixe tipus de coses, eixe tipus d'esdeveniments vosté fins al *Katrina* segurament vosté també és capaç de previndre'l i allí, en Nova Orleans, no s'enteren que tenen ací una persona que podria inclús avançar-se a evitar eixe tipus de catàstrofes.
És vosté molt precís i molt agut.

Però, vaja, torne una altra volta al tema, i no podem posar en dubte ninguna d'estes accions que ha mamprés la Conselleria.
A causa d'estes, s'han realitzat ­això és que li ha d'interessar, senyor Arnal­ barreres físiques i talussos naturals que eviten l'arribada de lixiviats i fugues accidentals al barranc i s'ha posat en marxa l'estació depuradora de lixiviats, amb la qual cosa el risc de tornar-se a produir un fet paregut és prou més baix que era en aquell moment.

És a dir, que hem fet dos actuacions, que ja que a vosté li preocupava això, estic convençut que poden, d'alguna forma, previndre que se puga tornar a donar una circumstància com la que s'ha donat, dos coses que jo crec que seria interessant que vosté les retinguera per a veure que sí que hem fet coses, per a evitar que se puga donar una situació com eixa.
I, a més, hem intensificat també, com li he dit abans, les nostres inspeccions, hem sol·licitat del cos nacional de policia que periòdicament, amb l'assiduïtat que ho consideren oportú, i estan fent-ho aixina, passen per allí, per a veure si n'hi ha alguna actuació que puga millorar-se o corregir-se.

Per tant, senyor Arnal, crec sincerament que en este cas hem actuat en conseqüència, hem adoptat les mesures que estaven al nostre abast i jo tinc la garantia, hui en dia, que una circumstància com la que vam passar, hui en dia probablement no tindria les conseqüències, que en aquell moment no es van tindre de ninguna gravetat, però que estarem ara molt més segurs que això no se puga produir.

Moltes gràcies.

 

 

***Preguntes números 170/04, 171/04, 172/04, 173/04, 174/04, 175/04, 176/04, 177/04, 178/04, 179/04, 180/04 i 181/04 al conseller de Territori i Habitatge, senyor Rafael Blasco Castany, sobre presumptes irregularitats en relació amb el control de la contaminació atmosfèrica, que formula el diputat Carles Arnal i Ibáñez, del GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE números 14.
837, 14.
838, 14.
839 14.
840, 14.
841, 14.
842, 14.
843, 14.
844, 14.
845, 14.
846, 14.
847 i 14.
848).***

 

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, honorable conseller.

Anem a continuar el bloc de preguntes que van de la 170 a la 181, que formula l'il·lustre diputat Carles Arnal i Ibáñez del Grup Esquerra Unida-L'Entesa, sobre presumptes irregularitats en relació al control de la contaminació atmosfèrica.

Senyor Arnal, té la paraula.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Bé, novament, senyor Blasco, he d'insistir fent-li preguntes de control de la contaminació, esta volta de la contaminació atmosfèrica.
I, mire, la tasca important de l'administració no és únicament actuar *a posteriori*, sinó també prevenint, quan són previsibles, i, torne a dir, perquè vostés actuen a bou passat en un cas, i després que s'ha produït ja el vessament, quan instal·lacions semblants n'hi han en moltes bandes, tenen els mateixos problemes, també s'han produït en altres ocasions fugues o escapaments i no s'actua, no s'està actuant de manera sistemàtica.

Per tant, m'alegre que se faça alguna cosa, per descomptat, era inevitable tindre d'haver actuat, perquè en eixe cas se va arribar ja a una situació excessiva, però no era la primera vegada que passava i això mateix està ocorreguent en el tema de la contaminació atmosfèrica que ens ocupa en esta pregunta.

Li he fet una gran quantitat de preguntes amb la pretensió utòpica que vosté me conteste una bona part d'elles i que siga concret.
Normalment no ho fa i per descomptat s'escapa tranquil·lament sense contestar, perquè, bé, és la seua prerrogativa, però, naturalment, com que els nostres debats queden registrats, doncs, perfectament qualsevol persona podrà comprovar quina part vosté contesta i quina part omet i quantes respostes se donen de les moltes preguntes que se fan i el nivell de concreció, que per la seua banda rara volta és gran.

Li resumiré les preguntes, perquè llegir-les totes consumiria gran part del temps.
Eren referides a diverses àrees, una d'elles a la xarxa de mesuradors d'immisions de contaminants, de diferents tipus de contaminants, en l'àrea taulellera de Castelló.
Les preguntes li plantejaven si vosté creu que eixa xarxa és suficient, que és completa o si en calen més; si considera que la ubicació és escaient, perquè s'han demanat, s'han posat de manifest que podien estar mal ubicades en relació a la direcció dels vents i que possiblement se necessitaren canvis.
Què opina vosté al respecte?

I, també, que s'han detectat elevats valors en algunes estacions.
Jo li posava només un exemple: l'Hospital de Castelló.
Des que vaig formular la pregunta n'hi han moltes més estacions que han registrat valors elevats de diferents tipus de contaminants en tota l'àrea taulellera i, per tant, açò se podria ampliar a molts altres punts de mesurament, però per què es produïxen eixos elevats valors que superen els marges legals?
I quan això passa, quina actuació té la Conselleria?
, quines actuacions pren per a descobrir l'origen d'eixos focus emissors?
, què s'investiga i com s'investiga?
Perquè no basta simplement que es mostre una estadística, sinó que interessa saber eixes operacions quin origen tenen, per poder, naturalment, anar a les causes i evitar que continuen generant productes tòxics que actuen en contra de la societat, de les persones, dels valencians i valencianes.

I, després, sabem, amb la seua política de transparència, que tenim una pàgina *web* de la Conselleria on figuren les dades, perquè, curiosament, desapareixen moltes d'eixes dades i, curiosament, desapareixen les dades, diguérem, més conflictives, o les dades que tenen superacions de mesures.
També estaria bé saber eixa desaparició de dades per què es produïx, per què no apareixen totes, per què apareixen durant un moment i després desapareixen, i casualitat que siguen dades que mostren valors elevats de contaminants.

Un altre bloc de preguntes fa referència a la tasca d'inspecció.
Esta volta no ha de tindre estacions de mesura, en relació a les estacions de mesura, però la seua activitat també pot afectar la inspecció de els empreses, de les fàbriques, i la pregunta, les preguntes són: amb quina freqüència hi han inspeccions per part de la Conselleria d'estos centres, d'estes fàbriques?
, estic referint-me a l'àrea taulellera, les indústries ceràmiques de Castelló.

Com és que en un moment determinat, després d'una gran acció ciutadana de denúncia, se va fer una inspecció extraordinària i se van descobrir 2.
000 punts d'emissió irregulars que no s'havien detectat fins abans?
, com és que tants punts d'emissió no se pogueren detectar prèviament i sí que es detecten quan se fa eixa cosa extraordinària motivada per queixes de la ciutadania?

I, evidentment, això no té responsables?
, no té responsables que n'hi hagen tants punts d'immissió descontrolats?
No n'hi ha sancions després d'això?
Per què n'hi han moltes empreses que estan funcionant, que funcionaven irregularment llavors però que ara continuen funcionant irregularment?
, i n'hi han denúncies contínues, contínues, des d'aquella inspecció extraordinària fins ara, en moltes empreses de tota l'àrea, que s'envien a la seua Conselleria.
Què se fa?
Com se sancionen de manera adequada estes incorreccions?

M'agradaria saber les xifres de sancions i el percentatge que això suposa respecte al total d'indústries que estan actuant.

I, finalment, també li fea una pregunta en relació als alcaldes que no adopten les mesures adequades per a preservar la salut i les condicions de vida dels ciutadans, quan, per exemple, segons la normativa vigent podrien aplicar unes ordenances municipals reguladores i no ho fan, o quan poden declarar una zona com a zona contaminada atmosfèricament i no ho fan, i poden rebre indicacions que ho facen i no actuen.
Quan això ocorre, n'hi ha alguna capacitat seua?
, ¿vosté ha de fer alguna cosa o vosté, senzillament, la Conselleria no fa res, sabent que s'estan ahí ometent una sèrie d'actuacions necessàries per a garantir la salut i el benestar dels ciutadans?

Bé, totes estes preguntes són les que espere que vosté ara tinga una resposta tan concreta com siga possible per a elles.

Moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula l'honorable conseller senyor Blasco.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

La xarxa de vigilància i control de contaminació atmosfèrica compta en l'actualitat amb 36 estacions automàtiques de control de la contaminació, de les quals 17 estan a la província de Castelló.
A més d'esta xarxa manual de suport per a la vigilància de la contaminació atmosfèrica, consta d'altres 34 estacions per al mesurament de diòxid de sofre i fums negres.
A totes estes cal afegir la xarxa d'unitats mòbils de control de la contaminació atmosfèrica, les quals seguixen un programa mitjançant el qual realitzen un mostratge discontinu en 10 ubicacions diferents.

Per tant, la xarxa de vigilància i control de contaminació atmosfèrica es considera un mecanisme suficient per a la vigilància i l'avaluació de la qualitat de l'aire, d'acord amb els criteris establits per la normativa europea i estatal.
No obstant això, l'eficiència i la validesa d'esta es veu sotmesa a revisió amb periodicitat, ateses les constants modificacions a què es veu sotmés l'entorn que ens rodeja a causa del desenrotllament industrial, creació de vies de comunicació, noves urbanitzacions, etcètera.

Quant a la seua ubicació, en línies generals, considerem que els actuals emplaçaments de les estacions de la xarxa de vigilància i control de la qualitat de l'aire són les adequades, sense oblidar que estes xarxes d'esta naturalesa són ferramentes dinàmiques i que contínuament estan realitzant modificacions dirigides a la millora i a l'optimització dels recursos, i igualment cal tindre en compte que l'entorn més immediat a l'estació pot patir modificacions, per exemple, quan n'hi han carreteres o n'hi han edificis nous, que en un moment donat desaconsellen mantindre una ubicació en un emplaçament que en un principi pot paréixer-mos òptim.

Quant als punts d'emissió detectats en l'actualitat, són aproximadament 2.
800 focus potencialment contaminants de l'atmòsfera.
Este fet es pot valorar molt positivament i és conseqüència de les campanyes d'inspecció realitzades per esta Conselleria, que han derivat en una conscienciació per part de l'empresariat a l'hora de realitzar mesuraments d'emissions atmosfèriques i sol·licitar la tramitació del llibre de registres d'autocontrol, que es troben a disposició dels agents de l'autoritat per a la seua comprovació durant les visites d'inspecció.

No obstant això, han segut realitzats 372 requeriments relatius a la situació mediambiental de 271 empreses del taulellet i 58 fabricants de frites i colors, que han derivat en 55 procediments sancionadors.
Així mateix, han sigut objecte de remissió a la fiscalia per part d'esta Conselleria, per considerar l'existència d'indicis d'il·lícit ecològic, 4 mercantils, 2 ubicades al terme municipal de l'Alcora, 1 a Ribesalbes i 1 a Sant Joan de Moró.

I tinga vosté clar que davant de la constatació d'una determinada irregularitat s'inícia immediatament el preceptiu expedient sancionador, com també, si és el cas, la seua remissió a la fiscalia.
Per tant, senyoria, crec que li he donat una informació com vosté demanava, concreta, en relació al que vosté preguntava, i tinga vosté la tranquil·litat que en matèria de control i vigilància atmosfèrica li hem demostrat que se seguix rigorosament la llei i que el nivell d'inspecció de la Conselleria creguem que és l'adient.

Moltes gràcies.

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, honorable conseller.

Té la paraula l'il·lustre diputat senyor Arnal.

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Mire, senyor conseller, realment no em quede tranquil i no em generen les seues afirmacions la sensació que realment està controlat el problema de la contaminació atmosfèrica en el nostre territori, perquè ­torne a dir-li­ eixa xarxa d'estacions de mesura ens detecten superacions molt abundants dels límits permesos en diverses d'elles, en molts punts, en Vila-real, en Borriana, en l'Alcora, en Castelló, una volta i una altra i una altra.
I continuen presentant-se molt de temps i això no baixa.

Jo crec que la tasca de la seua conselleria no és únicament limitar-se a tindre l'estadística d'estes dades, sinó a descobrir a on està originant-se eixa contaminació i buscar corregir eixa superació dels límits legals, perquè la legalitat és tot un instrument per a assegurar, per a garantir la salut de les persones i les condicions ecològiques del nostre territori.
I si sabem que n'hi han superacions continuades de valors com partícules sòlides, partícules en suspensió, o de metalls pesants, com per exemple el plom o altres, o l'arsènic, o el cadmi o el fòsfor, que estan detectant-se en molts punts de mesura, significa que realment alguna cosa està funcionant mala i no podem quedar-mos simplement en la constatació estadística que això està passant mal.
Ahí hi ha uns responsables que s'ha d'averiguar qui són i corregir la situació, i ahí és on no hi ha actuació suficient.
Ahí és on falla la tasca de l'administració per evitar els efectes de la contaminació atmosfèrica.

Però hi ha una cosa que ha estat denunciada reiteradament i que ens preocupa i és, ja referida a les fàbriques concretes, a les emissions, al que s'emet en les xemeneies que, com ja se va denunciar, i hi ha reiteració en estes denúncies que coneixerà vosté perfectament, se sap, se té la sospita seriosa que les inspeccions que es fan per les organitzacions, per les ECA, que són les entitats autoritzades, actuen d'una manera que no és la legal, és a dir que s'avança la visita o el moment que se va a fer la inspecció, la qual cosa permet en eixe moment escapar a una veritable actuació inspectora.
I això ocorre.
Les entitats que ho han estat denunciant se basen en una cosa ben interessant i que a vostés els hauria d'interessar també.
El fet que quan han aconseguit que un ajuntament contracte directament a una d'estes empreses mesuradores i hagen fet el control realment com marcaria la llei, és a dir, sense avisar en quin moment van a fer-lo, quan són veritablement inspeccions sorpresa, en tots els casos que s'ha actuat aixina, en tots, s'han trobat superacions molt grans dels límits legals que no apareixien anteriorment en les inspeccions habituals.
Però estic parlant de superacions que arriben a ser deu vegades el límit superior en partícules sòlides, fins a trenta vegades el límit superior legal en plom, i superacions important en altres contaminants.

Açò significa, almenys a mi em genera, una forta sospita de si realment les inspeccions habituals s'estan fent bé o no s'estan fent bé.
I el plantejament que se li demana a vosté, com a responsable no simplement de fer les estadístiques sinó de assegurar-se que tot el procediment s'està fent adequadament, és per què no s'assegura que les inspeccions són realment inspeccions sorpresa, per què no es fan eixes inspeccions sorpresa per part de la seua conselleria.
Açò que ha fet un ajuntament perquè s'ha interessat en saber si realment les mesures que estaven fent-se corresponien o no, perquè hi havia un problema, les dades que apareixien eren tranquil·litzadors però la situació de sanitat de la seua població no era tranquil·litzadora, quan se podien fer gravacions de vídeo i descobrir que moltes d'eixes ximeneres no tenien els filtres adequats col·locats permanentment sinó que se llevaven, i això se pot filmar i crec que vosté constància d'eixes filmacions, aleshores, quan algun ajuntament ha tingut estes sospites, ha fet estos mesuraments, estes inspeccions sorpresa, que és el que marca la llei que hauria de fer-se, ha descobert sempre que se superaven els límits, cosa que abans no apareixia.

A vosté això no li mereix ninguna reflexió?
Vosté creu que això és mera casualitat?
Això no li porta a vosté a fer eixes inspeccions de manera realment sorpresa i assegurar-se que la que està fent-se habitualment és la correcta o no?
No té mitjans la conselleria?
Per això abans jo li havia preguntat, i ara espere que vosté me conteste, quin és el ritme d'inspeccions que fa la conselleria, en quines condicions, i una empresa determinada cada quan temps és inspeccionada, i si pot ocórrer o no pot ocórrer que tinguen informació les empreses de quan va a fer-se la inspecció.
Perquè si tenim sospites que això està passant, no ens podem quedar tranquils en absolut.

Jo, tanmateix, no trobe altra explicació, i m'agradaria saber quina és la seua al fet que totes les veritables inspeccions sorpresa que s'han fet, en tots els casos han donat superacions que no apareixien en les inspeccions ordinàries.
Alguna cosa està passant ahí.
Jo no me quede tranquil, no sé si vosté es queda tranquil.
M'agradaria que se feren inspeccions realment sorpresa i que vosté actuara per a garantir que s'estan fent adequadament.

Moltes gràcies.

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, senyor diputat.

Té la paraula l'honorable conseller, senyor Blasco.

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Jo, senyor Arnal, vull que vosté es quede tranquil, però depén també de la voluntat que vosté tinga per a ficar-se més o menys tranquil.
Jo li torne a dir que s'estan fent les coses correctament, que s'estan fent d'acord amb els mitjans que tenim, que les inspeccions s'estan fent de tota classe.
I que, per tant, l'únic que hem de tindre és la seguretat que si vosté o algú o nosaltres descobrim alguna cosa que no s'estiga fent bé en este cas ens queden dos camins: un, anar directament a la fiscalia i denunciar-lo, i l'altre, jo li torne una altra volta a donar l'oportunitat que vosté presente la corresponent denúncia per infracció administrativa davant la conselleria.
Ni una cosa ni l'altra fins ara s'ha donat, i, per tant, vosté confie que les coses les estem fent bé.

A més, jo crec que seria molt important que no llançàrem afirmacions gratuïtes, que a la millor vosté pot tindre inclús algun cas que li haja arribat i que vosté conega, perquè jo crec que no és bo ficar en dubte o sembrar gratuïtament el funcionament d'un sector empresarial molt important, que és modèlic quant a les actuacions de caràcter d'inversions en medi ambient en la nostra comunitat, i que, a més, genera una part de l'ocupació, especialment en Castelló, d'una manera molt fonamental.
És a dir, jo crec que tinga vosté la tranquil·litat, si és que vol tranquil·litzar-se, que el que s'està fent, s'està fent bé.
I, després, donar-li també a vosté l'oportunitat que si en alguna cosa pensa vosté que no es puga fer o que no s'estiga fent bé, té dos camins: la fiscalia i els servicis corresponents de la conselleria, que nosaltres li estudiarem qualsevol denuncia que vosté ens envie documentada i li donarem tot tipus d'informació al respecte per contribuir d'una forma decisiva a la seua tranquil·litat, que és una cosa que a nosaltres ens preocupa molt que vosté no tinga eixa tranquil·litat, almenys la d'esperit.

 

 

***Preguntes números 228/04, 229/04, 230/04, 231/04 i 232/04 al conseller de Territori i Habitatge, senyor Rafael Blasco Castany, sobre les Salines de Calp, que formula el diputat Antoni Oltra i Soler, del GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE números 16.
798, 16.
799, 16.
800, 16.
801 i 16.
802).***

 

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, senyor conseller.

Anem a passar al segon bloc de preguntes, dirigides també al conseller de Territori i Habitatge, i que van de la 228 a la 232, que formula l'il·lustre diputat Joan Antoni Oltra i Soler, del Grup Parlamentari Esquerra Unida-l'Entesa, sobre les Salines de Calp.

Senyor Oltra.

**El senyor Oltra i Soler:**

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Estes són unes preguntes que formulàvem nosaltres en el mes de setembre de l'any 2004, fa més d'un any d'açò.
I, bé, la cosa no es pot dir que ha anat a millor, ha anat a pitjor quant a les preocupacions nostres en aquella data.
Fan referència al tema de les Salines de Calp, un tema que jo crec que el conseller Blasco coneix perfectament perquè, ja fa molts anys d'això, en les Salines hi hagueren ahí una sèrie de moviments que podrien posar en perill el seu futur.
El senyor Blasco era conseller d'Obres Públiques pel Partit Socialista i avui continua sent conseller, quasi d'obres públiques també, encara que del Partit Popular.
*C'est la vie*, que diria més d'un.

Però les Salines han anat a pitjor en tota esta temporada, perquè, clar, allò pràcticament avui, a pesar de ser un espai mediambientalment molt atractiu, preciós i amb una vàlua molt important, té també una pega, i és que immobiliàriament també té eixos mateixos valors.
És un solar, podria ser un solar molt atractiu per a la seua edificació, pràcticament estava ja envoltat, quan nosaltres férem estes preguntes, estava envoltat d'una edificació prou compacta.
I el que passa és que les preguntes es feren en un moment en el qual l'Ajuntament de Calp, absolutament despreocupat pel futur d'aquestes Salines, plantejava una sèrie de projectes a nivell de planejament urbanístic que podrien agreujar encara més la situació d'aquest espai.

És cert que ací ha passat de tot en el tema de les Salines, han hagut sentències inclús del Tribunal Suprem ratificant per una propietat privada una sèrie de problemes seriosos quant a delimitacions, no sabem ahí què ha passat exactament, si la defensa que es va fer en el seu moment era la correcta o no era la correcta.
Al final allò legalment pareix ser que és propietat privada d'algú, encara que l'ajuntament ha fet alguna declaració en el sentit de voler adquirir allò, no ha quallat.
La conselleria pareix que alguna volta també ha dit alguna cosa i tampoc res.

Nosaltres tenim alguna pregunta en concret sobre eixe tema que ens agradaria que poguera concretar-nos si va a fer alguna cosa.
Quina és la realitat en estos moments?
És un espai que evidentment ha anat reduint-se en el temps, està pràcticament rodejat d'edificació i en un estat, mediambientalment parlant, prou lamentable, amb una no-renovació de les aigües, amb una quantitat d'eutrofització impressionant, amb pudor, amb molèsties fins i tot als veïns.
No sabem ja si és una cosa ja deliberada per part d'algú de manera que quan més s'estropeje menys la gent ho defensarà el dia de demà.

Però, clar, és que ara tenim que per una banda l'ajuntament aprova i després ratifica, que és el problema que nosaltres veiem ací.
La conselleria pensem que no hauria d'haver permés determinades actuacions d'un ajuntament com el de Calp, quant que van a agreujar d'una manera important el futur d'aquesta zona.
Clar, açò, a setembre de 2004 a la millor podria haver-se evitat alguna de les barbaritats que avui estan d'obres, ja estan d'obres.
Ha passat més d'un any i en eixe temps les Corts van espai, com toca, segurament, per determinats interessos però, en canvi, la urbanització va molt a pressa.
I, en estos moments, assistim al fet que les obres ja estan en marxa.

Estem parlant de 2.
200 vivendes més, a banda de les que hi havien, fins altures en alguns casos de més de 50 metres d'alçada.
Inclús algun responsable del PP deia que allò no era problema ­està escrit­ allí es pot construir fins el cel, una cosa així, rodejant l'espai.
És cert que l'Ajuntament de Calp ha declarat, dins el seu planejament, com una zona de parc públic allò.
Però, clar, ens trobem davant unes circumstàncies que no fan barallar un futur excessivament optimista.
Per una banda perquè allò s'ha quedat aïllat del que era, díem, la zona marina, que abans permetia fins i tot la renovació natural de les aigües; no té l'ús de salina que històricament ha tingut, continua sent un espai molt atractiu per a altres funcions i es troba absolutament ofegat per eixa pressió immobiliària i damunt continua sent propietat privada.

Aleshores, clar, nosaltres, davant de tot això, per una banda li preguntaríem per què la conselleria no ha paralitzat els nous projectes, no ja dic el que està edificat allí, que ja estava edificat quan férem la pregunta, sinó els nous projectes, en concret aquest, d'esta quantitat desorbitada d'habitatges, en molts casos pràcticament damunt de la mateixa llacuna.
No és cert, com vosté ha dit en algunes ocasions, que hi ha un perímetre de protecció de 500 metres; en tot cas serà d'alçada, però mai quant al voltat de les Salines, perquè això és impossible, vosté ho sap perfectament.

Aleshores, ara es van a alçar unes expectatives, que si el ministeri podria, no sé.
.
.
Però, clar, nosaltres pensem que la conselleria és la primera, hauria de ser la primera interessada en conservar això.
I això vosté sap perfectament que no es conserva sols ni encara que l'ajuntament el declare espai protegit, ni encara que estiga en el Catàleg de Zones Humides, amb això sols no es protegeix.

Per tant, jo li vull ratificar les preguntes que li férem en el seu moment, fa més d'un any d'allò: La informació que vosté puga tindre, més de la que jo he donat ací, de com està allò.
Si pensa com a tal conselleria intervindre, ja dóna la impressió que arriba tard, com sempre, en aquest tema, les obres ja han començat.
Si hi ha per part de la conselleria algun projecte d'adquirir, bé en solitari o bé en col·laboració amb l'ajuntament, la propietat de les salines com a millor garantia de la conservació, o bé algun pla quant a la recuperació o millora, especialment, de la qualitat de les aigües.
Bé, jo crec que vosté és conscient de l'estat prou lamentable en què es troba allò.

I dic tot això perquè en aquests moments, una volta acabe ja d'edificar-se el que hi ha, ahí s'han fet converses, s'han fet intents per a, per una banda, intentar que eixa construcció no es faça, inclús hi ha temes que estan pendents de resolució judicial, que estaran en el Suprem i el dia que isquen no sé què passara.
S'ha intentat, inclús, permutar.
Hi ha alguns col·lectius de ciutadans que han lluitat per intentar permutar els hipotètics drets que alguna gent poguera tindre, perquè això és un pla que ve molt d'antic, tan d'antic que encara manaven els socialistes allí en aquella època.
Intentar permutar eixos drets en altres zones que no pogueren afectar les Salines.
Però la realitat és la que és, la realitat és que tot això no sé el que passara però els *ladrillos* estan posant-se tots els dies en aquests moments.

Aleshores, quina és per part de vosté.
.
.
És un espai emblemàtic, és un espai que té molta història i no sempre agradable quant a la seua viabilitat i al seu futur.
A mi sí que m'agradaria, vosté té les preguntes, jo li les he recordades ací, que ens contestara el més concretament possible quina és la realitat per a vosté de l'espai i quines són les mesures reals, pròpies o amb col·laboració amb altres administracions, que pensa dur per evitar que això acabe convertint-se en alguna cosa molt diferent del que tots voldríem.

Gràcies.

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula l'honorable conseller, senyor Blasco.

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Efectivament, senyor Oltra, de les seues paraules sobretot inicials es desprén, i vosté ho ha pogut constatar, que eixe tema el conec prou bé.
I, a més, li agraïsc el to de la seua intervenció, que m'ha paregut un poc diferent del que algunes vegades he vist per ahí escrit, que no es corresponia a la realitat.
Però si vosté vol, després, algunes coses de les que he vist per ahí les podem acabar d'aclarir.

Dir-li que també espere que després d'esta intervenció vosté puga tindre algun criteri o alguna informació encaminada fonamentalment al fet que vosté pense que les actuacions que estem fent van encaminades a aconseguir la màxima protecció i conservació d'esta zona humida.
I en eixe sentit li vaig a dir algunes coses relacionades amb el tenor de la seua pregunta.

Vosté ha tret ahí algun judici d'intencions, però jo crec que ha de tindre en compte que, amb previsió de mantenir precisament les condicions de les Salines, l'homologació modificativa en el seu dia del Pla general d'ordenació urbana de Calp, va ser modificada i va ser sotmesa al preceptiu tràmit d'avaluació d'impacte ambiental.
Precisament en esta declaració d'impacte ambiental, aprovada el 23 de juliol de 1998, és la que a l'examinar la incidència dels desenrotllaments urbanístics que es preveien en aquella homologació sobre l'espai de les Salines, és el que va determinar, en esta declaració d'impacte ambiental, que les Salines tingueren la consideració de sòl no urbanitzable d'especial protecció, i procedix fins i tot a la seua delimitació concreta.

Igualment es va determinar que l'edificabilitat dels sòls urbanitzables a l'entorn d'esta era excessiva i havia de rebaixar-se, i prioritzar la ubicació de les zones verdes i lliures entre la urbanització proposada i el sòl efectivament protegit de les Salines, és a dir, en la seua zona d'influència.

Per tant, senyor Oltra, la conselleria ja ha intervingut, perquè les actuacions urbanístiques no hipotecaren el futur de les Salines, primer protegint-lo ­que va ser una actuació de la conselleria­ i després condicionant el pla general perquè així siga, per a evitar que a través del pla general d'alguna forma es deixara de protegir el que havia sigut ja una iniciativa de la conselleria.

Però, per si li queda algun dubte d'esta voluntat de protecció, esta zona va ser inclosa dins del Catàleg de Zones Humides de la Comunitat Valenciana, aprovat el 10 de setembre de 2002.
I en este catàleg, senyor Oltra, s'estableix a més un perímetre d'afecció o conca de 500 metres entorn de la zona protegida.
És a dir, que sí que existeix eixe entorn dels 500 metres.
És més, li diria que de l'acord on s'arreplega la virtualitat legal d'això es diu clarament "que se establece un perímetro de afección o cuenca, según lo dispuesto en el artículo 15.
4 de la Ley 11/1994, de 500 metros en torno a los citados límites, con la excepción de aquellas zonas en las que la planificación ambiental vigente haya determinado otro perímetro".
Fins i tot jo tinc el perímetre, per si vosté vol després donar-li'l, perquè veja que això està perfectament solucionat en termes estrictament legals.

Però, a més d'açò, senyoria, en este perímetre s'han d'adoptar, segons l'article 15 de la vigent Llei d'espais naturals protegits, les mesures necessàries per a garantir la conservació de la zona humida; i la planificació hidrològica és la que preveurà les necessitats i els requisits per a la seua restauració i manteniment, mentre que la planificació urbanística, les precaucions especials per a la seua conservació s'hauran de mantindre.

Així, sàpia vosté que a qui recau la responsabilitat absoluta, segons la legislació vigent, és a l'òrgan competent responsable de la planificació hidrològica, és a dir, el Ministeri de Medi Ambient; ja que la conselleria, a través dels instruments d'avaluació ambiental, va fer el calia el 1998, definint fins i tot la zona protegida.
Ara, per tant, correspon a l'administració de l'estat en l'exercici de les seues competències exclusives, portar a terme o complementar, en este cas, els plans hidrològics de conca per a determinar estos requisits.

I per si ho desconeix, des de la Generalitat s'ha brindat a més en esta oportunitat al Ministeri de Medi Ambient, a través de la Confederació Hidrogràfica, tot l'assessorament i tot el suport necessari per a facilitar-li el compliment d'esta obligació que legalment li correspon a l'administració de l'estat.
Per això, i en el marc d'un conveni específic de col·laboració, s'estableix un programa d'actuacions en zones humides, entre les quals es troben les salines de Calp.

Com pot veure vosté, senyor Oltra, no sols fem el que ens pertoca, sinó que col·laborem lleialment amb els qui ja tenen estes qüestions competencials.
I en esta línia, tinga la total seguretat que la preservació dels valors ambientals d'este aiguamoll, que tant li preocupa a vosté i també a nosaltres, està absolutament garantida des de la Generalitat Valenciana.

Gràcies.

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, honorable conseller.

Té la paraula el senyor Oltra.

**El senyor Oltra i Soler:**

Home!
senyor conseller, la veritat és que no sé jo com havia sigut tan il·lús de no pensar que la culpa la va tindre el ministeri.
Perquè, clar, pensar que vostés havien fet alguna cosa mal, això ha sigut una gosadia per la meua part.
Jo li demane excuses, perquè, clar, és impossible.
És a dir, això és com.
.
.
la infal·libilitat del papa se queda *de risa* al costat de vostés.
És la perfecció absoluta.

Clar, el que passa és que vosté es llava les mans, espere que no siga en les Salines, perquè sinó a les Salines l'aigua no és molt aconsellable per a pràcticament res.

Però, clar, l'Ajuntament de Calp, ajuntament amb majoria absoluta del Partit Popular, va fer una modificació del seu pla general en el 2004, va fer una altra en el 2005, modificacions que són les que han permés ­ho dic perquè el 2004 i el 2005 ja estan un poquet lluny de l'any 1998­, entre altres coses, l'edificació d'eixos 2.
200 habitatges, d'eixes edificacions amb 50 metres d'alçària, d'eixes edificacions fins i tot al voltant de la mateixa llacuna.
Perquè allò dels 500 vosté, com ho estava llegint, al final ha continuat llegint: "excepte en estos casos que.
.
.
" tal i tal.
Probablement este siga un dels casos eixos que sempre queda a excepció.
És a dir, sobre el paper pot quedar molt bonica la limitació de 500 metres, però si vosté té algun dubte, que jo ho puc entendre que no es fie de les paraules d'aquest diputat, doncs simplement és qüestió d'anar allí.

És a dir, si jo li fera cas a vosté que això està aixina, tan rotundament prohibit que s'edifique en eixe perímetre ­que, per cert, en el perímetre de protecció mai no han prohibit l'edificació, eixa seria un altra, no, en cap lloc­, doncs això voldria dir, senyor Blasco, que l'edificació que està fent-se en estos moments seria il·legal?
Ho dic perquè, clar, seria qüestió d'obrir un expedient si l'Ajuntament de Calp no l'ha obert, per a vore que està passant, perquè, evidentment, no està ni a 500 ni en molts casos a 100 metres de la làmina d'aigua que queda allí.

Però, en tot cas, en tot cas, vosté tampoc no ha contestat res del que se li ha preguntat.
Dic això per situar-nos.
Perquè, clar, això de tirar la responsabilitat a un altre és el que estem habituats a sentir ací.
Però, en este cas, jo no vaig a defensar ací a ningú.
Crec que tot el món té part de culpa en aquests temes.
Però em pareix que com a primera responsabilitat està la Generalitat Valenciana.
Tant que defensem després les nostres competències i la no-interferència!
Vosté és conseller d'una àrea molt important, que jo pense que no pot intentar diluir les seues responsabilitats tirant el baló al ministeri en este cas.
Que si té responsabilitats, caldrà investigar-les.
Però això no vol dir que vosté deixe d'exercitar les que té, que crec que són molt importants.

I ja li he dit des de la trona que el fet que estiga declarat fins i tot com a zona humida dins del catàleg està bé, però no és suficient.
I vosté sap que no és suficient, ni en este cas ni en cap, eh?
, ni en cap.

Li he fet una sèrie de preguntes, que estan per escrit per ahí.

Hi ha algu pla de millora de la qualitat d'eixes aigües?
Perquè vosté ho deu de saber que ahí estan molt mal, molt mal eixes aigües.

Hi ha algun pla, algun projecte quan a intentar que passe a propietat pública ajuntament, conselleria, col·laboració, etcètera?
Tot això vosté no m'ho ha contestat.
Jo comprenc passar-li la pilota a aquella gent, però intente jugar en camp propi, senyor conseller.

Gràcies.

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula l'honorable conseller senyor Blasco.

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor Oltra, la seua concessió inicial que ha fet una actuació amb una certa il·lusió em reconforta a mi.
Però vull dir-li també el següent, eh?
: Hi ha les mateixes probabilitats que jo reconega un error que que vosté admeta un encert d'este conseller.
Exactament el mateix.
És a dir, comence vosté per reconéixer al final de tota una legislatura un sol encert, i a la millor jo li reconec uns quants errors.
Però sàpia vosté que és més probable que el dogma i la secta estiga per ahí, que no que estiga per ací.

Li conteste ara el que vosté planteja.
L'única administració que ha respost davant la necessitat de protegir les Salines de Calp ha sigut la Generalitat Valenciana des que governa el Partit Popular.
L'única administració.
Primer modificant l'homologació del Pla general d'ordenació urbana de 1998 mitjançant la declaració d'impacte ambiental; i després, per a més garantia, en el 2002, incloent-les dins del Catàleg de Zones Humides de la Comunitat Valenciana.
Així que reconega almenys estos fets que evidencien la voluntat de la protecció d'esta zona per part d'este govern.

Per si açò fóra poc, vull incidir que, tant la Llei d'ordenació del territori i protecció del paisatge com la Llei del sòl no urbanitzable ­que vostés votaren en contra­, aprovades en esta legislatura, contenen una sèrie d'instruments molt avançats que permeten el canvi de règim de propietat d'este tipus d'espais a través de compensacions que provenen del mateix desenrotllament urbanístic, de forma tal que aquesta és la millor solució perquè en un termini raonable puguen arribar a ser públiques estes Salines.

Però a més, mire si estos instruments urbanístics són d'utilitat que, basant-se en ells, el ple de l'Ajuntament de Calp, el passat 15 de juliol, ja ha aprovat l'homologació adaptativa al seu pla general, en virtut de la disposició transitòria primera de la Llei del sòl no urbanitzable que, entre altres, qualifica com a parc natural municipal a les Salines i adscriu eixe sòl no urbanitzable protegit als futurs sectors del sòl no urbanitzable.
Açò és, per mitjà d'este procediment preceptiu les Salines passaran a ser propietat pública conforme es vagen desenrotllant en distints sectors urbanitzats de Calp.

I en este sentit, no m'agradaria acabar sense recordar-li l'anunci de la senyora ministra de Medi Ambient sobre la compra de terrenys a la costa o pròxima a esta per part del ministeri.
La conselleria, fent-se eco d'això, ja va enviar un llistat de possibles llocs d'interés, als quals bé podria sumar-se este de Calp, especialment a les zones de connexió del saladar amb el mar, que conformaria una garantia per a facilitar l'aportació hídrica que necessita, que a més vosté senyalava correctament, i que podria anar associat a un adequat pla de maneig hidràulic de la llacuna a fi d'evitar qualsevol tipus d'impactes, i assegurar una adequada qualitat i quantitat de les aigües, i del qual només és responsable el mateix ministeri.

I per acabar, senyor Oltra, vosté ha fet una al·lusió: que no és suficient el Catàleg de Zones Humides per a preservar el que són els aiguamolls.
Dir-li que eixe catàleg en estos moments porta 17 sentències del Tribunal Superior de Justícia favorables a la política de la Generalitat Valenciana.
17, tots a favor.
I alguns d'eixos recursos han sigut presentats per ajuntaments on es governa en la seua força política.

 

 

***Interpel·lació al conseller de Cultura, Educació i Esport, senyor Alejando Font de Mora Turón, sobre la política general de la conselleria en matèria esportiva, i més concretament pel que fa a les federacions esportives autonòmiques, que formula la diputada Jeannette Segarra Sales, del Grup Parlamentari Socialista (RE número 25.
013, BOCV número 88).***

 

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, honorable conseller.

Bé, atenent al escrits del vicepresident que excusa l'assistència de diversos consellers, correspon seguir amb el punt número 10 de l'ordre del dia: interpel·lació al conseller de Cultura, Educació i Esport sobre la política general de la conselleria en matèria esportiva, i més concretament pel que fa a les federacions esportives autonòmiques, que formula la diputada Jeannette Segarra Sales, del Grup Parlamentari Socialista.

Quan vullga, senyora diputada.

 

**La senyora Segarra Sales:**

Bona vesprada.

Senyors diputats.

Senyora vicepresidenta.

Senyor conseller.
Esta iniciativa de plantejar una interpel·lació ve determinada pel poc interés que ve mostrant el govern del Partit Popular per l'esport en general.
I es fa palés en l'incompliment de la Llei de l'esport a la Comunitat Valenciana, aprovada el 1993 per majoria absoluta, i per l'abandonament de responsabilitats amb les federacions esportives de la Comunitat Valenciana.

Quan es va presentar esta interpel·lació estàvem a mitat de la legislatura.
Era un bon moment i és un bon moment per analitzar la seua política esportiva i d'intentar explicar-li que hi ha una altra manera d'entendre l'esport: la que té el nostre grup parlamentari, i crec sincerament que la gran majoria de valencians.

En estos 25 anys de democràcia la pràctica esportiva s'ha estés a tota la població, configurant-se com una activitat que abasta tota la societat.
La cultura esportiva ha anat generalitzant-se i s'allarga al llarg de tota la nostra vida i de la de tot el món, arribant a totes les edats.
Entenem l'esport com un paradigma de recreo, d'oci i de salut, ja que té un immens valor social i dinamitzador de les relacions humanes, donat el seu caràcter associatiu.

L'esport per a tots es contempla com la recuperació del sentit originari de l'esport, des d'una perspectiva educativa i humanista, on es demana un major compromís i suport dels poders públics a favor de l'associacionisme esportiu.

L'activitat física i l'esport són determinants en la millora de la qualitat de vida, per la qual cosa és fonamental relacionar l'esport i la salut.
Sap vosté que en l'última enquesta nacional de salut es donen unes dades alarmants de la població de la nostra comunitat?
Sap que un 60% manifesta no realitzar cap tipus d'esport ni cap activitat física en el seu temps lliure?
Sap que quant a sobrepés i obesitat en els nostres xiquets i xiquetes estem per damunt de la mitjana nacional?
És una dada preocupant.

Ara bé, ni el seu departament ni el de Sanitat s'han preocupat d'esta urgent i preocupant necessitat tant d'educació com de salut pública.
L'esport per a tots és més que un eslògan, és, sense cap dubte, aconseguir l'augment i generalitzar la pràctica esportiva a tots els nivells i en totes les persones, sense que l'edat, el sexe, la raça o la condició social siga cap impediment.

Per tant, eixe és, ha sigut i serà sempre el nostre objectiu prioritari.
En oposició del que pensen vostés: un esport per a pocs, que defineix la política esportiva que està portant al llarg d'estos deu anys el Partit Popular.

Senyor conseller, l'activitat física i l'esport representen una de les principals manifestacions culturals i socials de la nostra societat.
Som portadors de valors determinats per la convivència democràtica i la realització personal.

En este segle juga un paper determinant i importantíssim en l'estat de benestar social, com a un element potenciador de la qualitat de vida.
L'esport i l'activitat física és una de les majors ferramentes per a l'actuació social, per a la integració, la tolerància i, per descomptat, com a un recurs essencial per a l'educació integral de les persones.

La pràctica de l'activitat física i l'esport constitueixen un dret dels ciutadans en les societats modernes.
Per tant, el Govern Valencià ha d'assumir el paper que li correspon i quedar recollit en el nostre Estatut d'Autonomia i en el compliment de la llei de l'esport de la Comunitat Valenciana, aprovada com he dit abans per unanimitat en este parlament en l'any 1993.

És necessari frenar l'excés de promoure el vore esport com a purs espectadors i de tindre l'esport com un pur espectacle ­és el que ve desenvolupament el seu govern­, canviar-la per una política activa que aproxime més la pràctica de l'activitat física i l'esport per als ciutadans, però per a tots, els valencians i per a les valencianes, per a tots.

El govern del Partit Popular li ha atorgat un excessiu protagonisme a l'esport com un fenomen mediàtic, com un pur espectacle, degut a un excessiu mercantilisme, o simplement perquè entenen l'esport i els esportistes com a pura mercaderia.
Les inversions que fan en este tipus d'esport es manifesten desproporcionades amb relació al que és l'esport base i a l'esport de competició de les federacions esportives.

Cal recordar algunes xifres.
Estos 8 milions d'euros que patrocinen el barco *Iberdrola* per a la Copa de l'*Amèrica*, estem parlant de 1.
331 milions de pessetes; els 2,5 milions d'euros per a major glòria de la volta ciclista a Espanya en el 2004; 1.
800.
000 euros per a l'equip ciclista professional; o 3,5 milions d'euros per a restaurar un veler en Torrevella.

Tot seria correcte, o tot seria comprensible, si fóra proporcional al pressupost general.
Però, senyor conseller, el que es destina per a esport del pressupost de la Generalitat Valenciana, està per baix d'Andalusia, de Catalunya o de Castella-La Manxa, Astúries o Extremadura.
És un pressupost que ens trobem tan sols amb una ridícula quantitat d'1.
250.
000 euros per a repartir amb totes les federacions esportives de la nostra comunitat.
Són federacions que es senten abandonades, estafades, perquè n'hi ha una llei esportiva de la Comunitat Valenciana a on els incompliments en matèria de federacions són importantíssims.
Com he dit abans, va ser aprovada per tots els grups d'esta cambra.

Quan parlem de l'article 11 d'esta llei, quan mos diu que seguixen exigint que els esportistes tinguen una assegurança d'assistència de metge privat, no existix ninguna cartilla individual, és un dels molts incompliments.
O quan contempla que.
.
.
, i és un altre incompliment, almenys jo no sé a on està el centre de suport a l'esportista que contempla el seu article 12.
No existix, i ni tan sols s'han plantejat crear este centre o un servei d'assistència i suport a l'esportista.

Quant a l'article 14 d'esta llei, quan parla de la utilització de substàncies o mètodes prohibits que impulsarà aplicant la prevenció, el control i la repressió per la utilització de substàncies, el Govern, el Govern actual, ja ha aprovat l'avanç del projecte de la llei orgànica de protecció de la salut i el dopatge, ací estem esperant que el govern del Partit Popular, patrocinador de l'equip ciclista professional de la Comunitat Valenciana, anterior Kelme, inícia una investigació per a aclarir el que és l'anomenat "cas Manzano".

O quan parlem de l'article 20, quan diu que les federacions esportives col·laboraran i programaran amb la Generalitat Valenciana quant a la formació de tècnics esportius, resulta sorprenent pensar que amb la dotació pressupostària de 30.
000 euros es puguen formar molts tècnics o entrenadors.
A on diuen que les federacions exerciran per delegació funcions públiques de caràcter administratiu, actuant en este cas com agents d'administracions autonòmiques, tampoc està fent-se.
Lamentablement, les federacions esportives no poden actuar d'agent per delegació, ja que allò propi del govern del Partit Popular normalment no està confiant en elles i promocionen els esdeveniments esportius amb empreses mercantils.

Les federacions valencianes són les grans desfavorides i abandonades a la seua sort pel govern del Partit Popular.
Han passat de rebre 220 milions de pessetes l'any 1995 a tindre de repartir-se 208 milions de pessetes, o 1.
250.
000 euros, en l'any 2005.
.
.
I en 1995 n'hi havien menys federacions que n'hi han ara actualment.
La política de subvencions del govern del Partit Popular a les federacions esportives podria resumir-se que paguen poc, mal i tard.

Si tinguérem temps per a parlar del Consell Valencià de l'Esport, vostés sabran per què no s'ha constituït.
Han passat dotze anys, jo he estat mirant algunes interpel·lacions fetes al llarg d'estos huit anys, i sempre dien, paraules del conseller, que "estava al caure".
Després de dotze anys encara no ha caigut.

L'incompliment d'este article no a soles afecta les federacions esportives sinó a tot l'esport en general.
Com he dit abans, no n'hi ha política esportiva, entenen l'esport com un fenomen mediàtic i propagandístic.
El motiu que les federacions siguen maltractades i l'esport base oblidat, i si parlem de la universitat, com diu la llei de l'esport, a on deu ser reconeguda com la institució acadèmica i científica en la qual es deu investigar en l'esport desenvolupant més i millors programes, tampoc; i a on la informació i investigació en l'esport són elements fonamentals per a la modernització i desenvolupament de l'esport valencià, i a on es deu fer un esforç pressupostari necessari per a atendre la formació dels tècnics esportius i professionals.

Açò que pareix tan evident i que resulta una obvietat, vostés tan sols destinen 30.
000 euros per a la formació de tècnics i 22.
000 per a la formació contínua i en projectes d'investigació a l'esport.

Senyor conseller, l'esport en la nostra comunitat necessita una altra estructura, una estructura associativa forta i consolidada capaç de vertebrar el territori.
Perquè això siga possible, resulta imprescindible establir programes de suport i col·laboracions amb les federacions i clubs.
Les federacions esportives han d'estar millor valorades i ateses per la Generalitat Valenciana.
No pot mantindre's per més temps la precària dotació econòmica destinada a l'esport de competició i als plans de tecnificació de federacions esportives, perquè afecta directament l'activitat esportiva quant a participació i resultat, però també afecta els clubs esportius, que resulten cada vegada més costosos per a mantindre en les competicions federatives.

L'incompliment d'esta llei de la Comunitat Valenciana és atabalador i jo li plantege una cosa molt fàcil: simplement, apliquen la llei que tinguem ací, en la nostra comunitat, i faça de l'eslògan "L'esport per a tots" una realitat.
Deixe l'esport de canapé i cànvie l'esport amb majúscula, a on les nostres federacions i la universitat i els clubs siguen els promotors i els impulsors de l'esport en esta comunitat.

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments)*

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señora Segarra.

Tiene la palabra el señor conseller, don Alejandro Font de Mora.

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Esport:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyora Segarra.

La política d'esta conselleria se centra principalment a potenciar la pràctica de l'esport per part dels ciutadans recolzant, com no pot ser d'altra manera, l'activitat de les federacions esportives en la manera que li aniré exposant, i els estament que la conformen com a vehicle de promoció d'este.
A això contribuïx el suport a l'esport d'elit, als plans de tecnificació esportiva i el suport a l'esport de base.

Entre les línies generals d'actuació de la Conselleria de Cultura, Educació i Esport en matèria d'esport es troba l'impuls a les federacions esportives de la Comunitat Valenciana com a estructures associatives bàsiques, el fi prioritari de les quals, establit precisament, com vosté ha assenyalat en la llei de l'esport de la Comunitat Valenciana, és la promoció, tutela, organització i control en la pràctica de les seues respectives modalitats i especialitats esportives dins de l'àmbit territorial de la Comunitat Valenciana.

La Conselleria de Cultura, Educació i Esport a més de les ajudes a les federacions esportives per a programes o activitats específiques, l'esport base dins dels jocs esportius, esdeveniments esportius diversos, programa de tecnificació, etcètera, concedix anualment subvencions a les federacions de la Comunitat Valenciana per a atendre la realització dels fins que li són propis i per a la funció que realitzen, que es destinen a recolzar els gastos corrents de funcionament i els ocasionats per l'execució dels seus programes esportius propis, gestió i funcionament, activitats esportives i formació i tecnificació.

Donem suport a les federacions en el funcionament i activitat esportiva que desenrotllen en l'àmbit de la promoció, formació, tecnificació i organització d'esdeveniments esportius de les seues respectives modalitats.
En este sentit, en els pressupostos de la Generalitat Valenciana, hi ha una línia nominativa per al foment de l'activitat esportiva que finança els gastos ordinaris de les 56 federacions esportives de la comunitat i que per a este exercici pressupostari 2005 ascendix a 1.
250.
000 euros enfront d'una quantitat de prop d'1 milió d'euros de l'any 2002.
És a dir, que tenim un augment de quasi un 25% en els últims anys.

Així mateix, la Secretaria Autonòmica, a través del programa pressupostari "Foment de l'activitat esportiva", disposa d'unes línies pressupostàries que financen l'esport i de les quals les federacions esportives són moltes vegades beneficiàries.
En este exercici pressupostari 2005 s'ha destinat una quantitat que vosté no ha nomenat de 4.
898.
000 euros per a foment de l'activitat esportiva.

En matèria de promoció i formació esportiva perseguim uns objectius plasmats en els programes que tenen una major participació de l'esport federat, que *grosso modo* són el següents.

Els Jocs Esportius de la Comunitat Valenciana, amb la qual cosa es pretén adaptar el fenomen de la competició a la realitat de la població en edat escolar.
Este programa suposa una col·laboració gran amb les federacions esportives amb la finalitat que hi haja una gran competició única en l'esport base.
En l'última edició han participat més de 100.
000 xiquets i xiquetes, més d'11.
000 equips, 43 diferents modalitats esportives i el suport de la Generalitat Valenciana ha segut de 909.
362 euros.

En segon lloc, el Programa d'esport adaptat, desenrotllat en col·laboració directa amb la Federació d'Esports Adaptats de la Comunitat Valenciana ­Fesa­, que a més de l'activitat competitiva i esportiva genèrica de la dita Federació, es duen a terme dos programes específics dirigits a persones amb discapacitat en què, a més, intervenen altres conselleries, que han experimentat un important increment en este any 2005 i que vosté també ha ignorat: Hospi.
Esport, amb l'objectiu de promoure la rehabilitació i la reinserció social a través de l'esport de persones discapacitades en centres hospitalaris de la Comunitat Valenciana; i programes esportius en platges accessibles ­que vosté també ha oblidat­, que pretén durant el període estival difondre i sensibilitzar la població sobre els esports adaptats.

Programes també de formació esportiva.
Les actuacions amb les federacions esportives se centren tant a fomentar cursos d'entrenadors amb qualitat i reconeiximent a tota Espanya, com a col·laborar en congressos i seminaris específics de cada federació esportiva, amb l'objectiu d'actualitzar i perfeccionar la formació dels tècnics i entrenadors ja titulats.

Respecte als cursos de formació per a *diplomar* i titular entrenadors i tècnics esportius, cal destacar que esta línia es posa en funcionament només a partir del 1999, mitjançant una regulació de la formació que anteriorment no existia i que, per tant, no tenia un reconeiximent oficial, així com mitjançant un finançament específic.
N'hi ha cursos d'entrenadors esportius, n'hi títols acadèmics de tècnics esportius inclosos dins del sistema educatiu i gestionats directament des d'Educació en col·laboració amb les federacions esportives.
En el 2005 s'han posat en funcionament els ensenyaments de tècnic esportiu de futbol i tècnic esportiu superior de futbol.

Activitats per a formació permanent, cursos, congressos, jornades, etcètera, per a tècnics i professionals de l'activitat física i de l'esport.
D'estes actuacions es beneficien entitats formadores, universitats, associacions i entre elles, òbviament, les federacions esportives.

Pel que fa a altres campanyes, per exemple n'hi ha hagut campanyes nàutiques a la mar, i encara que el programa està gestionat directament per la Conselleria, les federacions nàutiques i especialment la de Vela, Piragüisme i Rem, intervenen a través de la formació i capacitació de tècnics, que després realitzen la seua labor en les escoles de la mar.

En matèria d'esport d'elit i d'alt rendiment, la col·laboració amb les federacions esportives es manifesta a través dels programes de tecnificació esportiva.
L'objectiu d'estos programes, que duen a terme les federacions, és elevar el nivell esportiu dels esportistes.
Des del 1999 ­només des del 1999­ es realitzen en el complex educatiu de Cheste, en col·laboració amb les federacions esportives, plans d'especialització esportiva en esports diversos constituïts en grups específics d'esportistes, que compatibilitzen la seua adequada formació acadèmica amb la seua activitat esportiva.

Després també tenim el recolzament a esdeveniments esportius extraordinaris, amb l'objectiu de donar suport a l'organització i realització d'esdeveniments esportius especials de caràcter internacional o nacional que es realitzen a la Comunitat Valenciana.
Paréixer ser que és a açò al que vosté diu "esport de canapé", és a dir, la Copa de l'*Amèrica*, els campionats internacionals de tot tipus, estos són per a vosté "esport de canapés".
M'agradaria que eixa nomenclatura la traslladara vosté a les corresponents federacions, que segur que estan molt satisfets de la seua intervenció.

Enguany s'ha donat suport a 243 esdeveniments esportius de diversa naturalesa, ajudant als seus organitzadors, siga federacions, siga clubs o siga ajuntaments.
És a dir, molts canapés, per a moltes federacions, molts canapés per a molts clubs i molts canapés per a molts ajuntaments.
Per cert, que en algun festa de canapé l'he vista vosté jo.

Seleccions autonòmiques.
Cal destacar una nova actuació iniciada enguany amb les federacions esportives, amb una aportació econòmica de més de 30.
000 euros per a ajudar a les seleccions autonòmiques de categoria sènior i júnior que representen la nostra comunitat en els diferents campionats d'Espanya per comunitats autònomes, especialment en els gastos d'equipament i desplaçament.

Amb estes actuacions queda de manifest que la política de la Conselleria de suport a les federacions esportives és una realitat perquè la nostra comunitat gaudixca d'un esport de qualitat i accessible a totes les persones.

Moltes gràcies, senyora presidenta.

*(Aplaudiments)*

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, honorable conseller.

Té la paraula la il·lustre diputada, en representació del Grup Parlamentari Socialista, senyora Segarra.

**La senyora Segarra Sales:**

 

Senyor conseller, en compte d'estar tant a la defensiva i defendre el que és indefensable, el que hauria de fer és reflexionar, perquè vosté és el conseller d'Educació, Cultura i Esport.
I l'esport comença en l'escola i vosté sap que el té abandonat.

Mire, amb dades.
Val?
Quan jo parle de federacions o quan jo parle d'inversions, sàpia vosté que ací a la Comunitat Valenciana vosté invertix en la secretaria autonòmica 29 milions d'euros.
Això són dades d'este pressupost.
Sàpia que Andalusia té 127 milions d'euros, o que Catalunya, que li tenen tanta mania, en té 62, o que Castella-La Manxa té 30 milions d'euros.
És a dir, la comunitat, per exemple, com és Cantàbria té cinc voltes més per habitant que la Comunitat Valenciana invertix en activitat esportiva.

Quan parla de les federacions, en eixa dada hem coincidit vosté i jo.
Ha dit: "1.
250.
000 euros per a la federacions" Val.
No, no.
Ahí està inclós tot, perquè supose que el pressupost serà el mateix, el de vosté i el meu.
Quan vosté parla d'Andalusia, tenen 6 milions d'euros de les federacions.
A Catalunya tenen 12.
900.
000 euros les federacions.
Quan vosté se'n va a Castella-La Manxa, tenen quasi 3 milions d'euros les federacions.
I les altres, igual, per davant.

Però quan parla de l'esport escolar, nosaltres tenim una quantitat ridícula de 200.
000 euros.
En canvi, tens ahí 1.
200.
000, 1.
700.
000, 1.
500.
000.
.
.
És a dir, qualsevol comunitat invertix més que la nostra comunitat.

I si parla de l'esport d'elit, sí, m'he preocupat de vore el que dóna la Comunitat Valenciana en beques a ajudar als nostres esportistes, i és veritat, tenim una partida de 90.
000 euros.
Però contrasta molt amb Andalusa, que té una partida de 1.
700.
000 euros; o Cantàbria, que té 318.
000 euros; o Extremadura, que en té 150.
000; o Astúries, que en té 150.
000.

I quan parlem de l'esport adaptat, també, és de veres, hi ha Hospi.
Esport, que hi ha 30.
000 euros, i ara en el Consell han arribat a un altre conveni, no sé la quantitat exacta, molt per davall.
Però Andalusia té un milió d'euros, o Extremadura té 180.
000 euros.

I si parla amb les federacions, si vosté parla amb les federacions, que sí que m'he preocupat, les federacions estan abandonades.
I des d'ací l'únic que li demane és que reflexione, perquè l'esport comença en l'escola, i vosté té la responsabilitat que l'esport escolar i l'esport base funcione.
Després li donaré dades, si vol, com en Andalusia, per exemple.

Quan parla de gimnàstica rítmica, vaig a donar-li casos concrets de tres federacions.
Gimnàstica rítmica a Andalusia, 156.
000 euros.
Comunitat Valenciana, 39.
000 euros.
Vosté sap que les xiquetes nostres d'esta comunitat van quedar campiones d'Espanya en els jocs escolars d'enguany, en juny, i que el mallot que portaven era prestat, d'un club ­i ho vaig dir­, de Jesús i Maria d'Alacant, perquè la federació no té diners ni per a pagar els mallots?
Ho sap, senyor conseller?
Sap que en la federació de natació, per exemple, la catalana té 726.
000 euros i la valenciana té 81.
000 euros?
Però és que per davant està Andalusia, per davant està el País Basc, per davant està Castella-La Manxa, per davant està Extremadura.
.
.
Aixina, aixina, totes les federacions.
I això és una realitat que vosté pot contrastar en qualsevol pressupost d'altres autonomies, perquè també podrà accedir.

Jo simplement el que li dic és: faça una reflexió, perquè el paper de les federacions ha de ser major, ha de contar més amb elles i ha de posar en marxa el que és l'activitat esportiva, no simplement vore l'esport com un espectacle.
Quan jo dic l'esport com a canapé, jo no em referisc canapé en sí.
Clar que hi ha canapés, i no va menjar-se'ls vosté sol, menjarem canapés tots els que assistim a ells, per suposat, per suposat.
Però jo li dic que, mire, contraste eixos números, contraste ara amb açò.
El 2004 era l'any internacional de l'esport.
Què ha fet la Generalitat Valenciana?
La seua obligació era promoure l'esport com a motor d'educació, salut i pau.
Res.
Declarat per l'ONU.

Hi havia un pla d'instal·lacions esportives que s'havia d'acabar en el 2005.
L'han posposat al 2007 perquè no hi ha diners.
Ara bé, ara bé, vostés sabrà que el president de la diputació s'ha assignat el 60% d'eixes inversions per al seu poble de Vallada.
O que el president del Partit Popular, el senyor Rus, ha firmat un conveni amb este Consell de tres milions d'euros per a fer la ciutat de l'esport.
En canvi, jo vaig estar l'altre dia en una inauguració d'un poliesportiu i em va donar vergonya, perquè jo anava com a membre d'este parlament, i posava: "Este pavelló esportiu s'ha fet amb l'esforç d'hòmens i dones d'este poble".
Ni un euro de la diputació, ni euro del seu Consell.
En canvi, sí per a Vallada, sí per a Xàtiva.

Després quan parlem de 2004, el mallot d'or, el mallot d'or, simplement per fer-se una foto, vostés es van gastar dos milions i mig, dos milions i mig, per pagar el mallot d'or.
El *Desafio Espanyol* costa 8 milions d'euros.
En el circuit de Xest estem invertint 11 milions d'euros anuals.
Que tot em pareixeria perfecte si l'esport base i l'esport de les federacions estigueren cuidats, perquè l'esport comença per ahí.
Els jocs europeus, que va ser ací una promesa del nostre president.
.
.
Perquè, clar, el 2007 és una data màgica i ara ja no queden obres que inaugurar.
Supose que voldran portar uns jocs europeus que no existixen.
Però ja han promés 400 milions d'euros d'inversió, quan no han pogut fer front al pla d'instal·lacions esportives actuals.
Faran allò impossible per a portar un Fórmula 1, si fa falta, i reformaran el circuit de Xest, si fa falta, encara que les federacions agonitzen o l'esport escolar no hi haja.

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Senyoria, vaja finalitzant, per favor.

**La senyora Segarra Sales:**

 

El que faça falta.
.
.
.
Ah!
, bé, i faltava allò altre.
L'Óscar, l'Óscar, los Premios del Deporte de la Academia Laurens, que s'ha fet dos anys a Estoril, un altre a Montecarlo.
Però és en el 2007.
Per tant, també faran tot el que puguen perquè es faça en València.
En València no s'acaba el món en el 2007.
I l'activitat esportiva és important que qualsevol xiquet del meu poble, del seu, o de qualsevol dels qui estem ací, puguen fer esport en condicions, no simplement pensant en una data i malbaratant els diners de tots els ciutadans, valencians i valencianes, sols per pura ostentació, que és el que vostés ­i em sap mal dir-ho­ estan fent contínuament en obres, i ara toca en esdeveniments esportius.

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments)*

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyora diputada.

Té la paraula per a contestar l'honorable conseller, senyor Font de Mora.

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Esport:** 

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyora Segarra, després de fer en la seua primera intervenció una espècie d'intervenció canònica sobre el que és la finalitat de l'esport i una filosofia general en la qual pot coincidir tot el món d'este parlament, ha fet vosté una cosa que ja no és canònica, que és comparar pressupostos de la Generalitat Valenciana amb pressupostos d'altres governs, sense que siguen perfectament homologables en absolut.
Perquè jo ja li he dit que ací tenim ajudes directes a les federacions, però que després ultrapassem de molt les quantitats que destinem a l'esport en els federacions, que té, per tant, com a destinataris les mateixes federacions.
És a dir, vosté no pot comparar magnituds, perquè sens dubte, sens dubte, si comparem magnitud per magnitud, ens equivocarem.
I si comparem les quantitats que efectivament al final van destinades a l'esport, probablement en esta comunitat estem destinant més diners a les federacions i a les organitzacions d'esdeveniments esportius, des de la base a l'altura, des de la base a l'elit, més que en qualsevol altra comunitat.
La prova la té vosté que en este moment la Comunitat Valenciana és el centre dels esport, és el centre de l'activitat esportiva.

I vosté diu: "No destinem res al ciclisme professional, perquè no em dóna la gana a mi destinar diners a promocionar una determinada actuació en la Volta a Espanya promocionant l'esport del ciclisme".
Vaja vosté a la Federació de Ciclisme.
"No m'agrada gens que es promociona la Copa Amèrica, participant en el desafiament espanyol, amb una quantitat que vosté diu que li pareix exagerada", quan és una molt xicoteta part del pressupost d'eixe desafiament.
Vaja vosté a les federacions de vela.
Perquè el problema que té vosté i que s'ha trobat ací és que ha hagut de fer una intervenció absolutament genèrica, amb els tics habituals que tenen vostés de malbaratament, canapé i altres coses.

La realitat, senyora Jeannette Segarra, és que vosté va signar amb el senyor Sarriá una carta, que va enviar a totes les federacions el 8 de maig, dient que "el Grup Socialista de les Corts Valencianes va a interpel·lar al conseller de Cultura.
Per aquest motiu, ens agradaria que ens féreu arribar les vostres opinions i suggerències".
I vosté no ha dut ací cap opinió o suggerència despectiva ni negativa per a la Comunitat Valenciana ni per al seu govern, perquè exactament les federacions esportives li han contestat a vosté que les coses funcionen prou bé.
*(Remors)* No, no.
Si les tinc, no cal que mes les done.
Ací el senyor Perelló no és l'únic que té papers.
Jo també tinc papers ací, naturalment.
Perquè, clar, ací al final cal buscar paperets.
I les federacions s'han mostrat molt d'acord en el que fa, i no li vull.
.
.
Dice: "Se está desarrollando positivamente en todo el ámbito de nuestra comunidad, nos están prestando una eficaz y relevante colaboración, etcétera.
.
.
" No, no.
*(Remors.
La senyora vicepresidenta primera colpeja amb la maceta)* Dirigido al Partido Socialista, oiga.
Respuesta al Partido Socialista.
Que yo esto me lo conozco, no se crea usted que no.

O sea, que usted ha venido aquí a hacer una intervención genérica, me parece muy bien.
Usted presentará una moción subsiguiente a esta interpelación, usted pedirá el oro y el moro, pero el oro y el moro y todo lo está dando el Partido Popular, y ustedes no dan más que palabras, descalificaciones e insultos.

Nada más, señoría.
Muchas gracias.
*(Aplaudiments)*

 

 

***Interpel·lació al conseller de Territori i Habitatge, senyor Rafael Blasco Castany, sobre la política general de la conselleria en matèria d'ordenació territorial a les zones costaneres de la Comunitat Valenciana, que formula el diputat Adolf Sanmartín Besalduch, del Grup Parlamentari Socialista (RE número 26.
458, BOCV número 100).***

 

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, honorable conseller.

Anem a passar al següent punt de l'ordre del dia, punt número 11: Interpel·lació al conseller de Territori i Habitatge sobre política general de la conselleria en matèria d'ordenació territorial a les zones costaneres de la Comunitat Valenciana, que formula el diputat Adolf Sanmartín Besalduch, del Grup Parlamentari Socialista.

Senyor Sanmartín, quan vullga.

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

Senyor conseller, vosté sap, igual que jo, que l'enorme creixement de l'activitat turística a la nostra costa en les darreres dècades i, sobretot, la construcció d'edificacions que han donat suport a aquesta, s'ha produït sense respondre a un model d'ordenació territorial i urbana prèviament definit.
I el més greu de tot: ha propiciat tota una sèrie de carències en infraestructures, en serveis i en equipaments bàsics.

En primer lloc, ens trobem amb una degradació contínua i imparable de tota una sèrie d'espais naturals caracteritzats per la seua fragilitat davant l'acció urbanística.
Malgrat la política oficial de declaració de parcs naturals i tota una altra sèrie d'espais protegits, tenim que dels 460 i escaig quilòmetres de costa valenciana, el 88% de les zones humides, el 96% del mont litoral o penya-segat i el 80% dels cordons dunars es troben sense cap tipus de condicionament ecològic, amb, evidentment, la conseqüent degradació que això comporta.
De fet, no ho dic jo, ho diuen vostés en l'annex al Pla de desenvolupament regional 2000-2006, per a aquelles regions incloses en l'Objectiu 1.
És a dir, aquell document pel qual vostés diuen quines actuacions durant a terme amb els fons estructurals.

Però, en segon lloc, no hem d'oblidar la continua regressió de la costa i la inestabilitat cada vegada major de les seues platges.
De fet, la construcció i ampliació de ports esportius, així com determinades obres ­jo diria de defensa i d'oci mal planificades­, sobretot passeigs marítims amb actuacions duríssimes, han alterat la dinàmica litoral.
Com a resultat d'això ­després li diré qui ho diu­, el 58% del litoral valencià es troba en regressió.
Encara més, el 14% de la longitud total del litoral es troba amb una regressió extrema.

Jo li recordaré, a manera d'exemple il·lustratiu, la polèmica muntada al voltant del trasplantament i possible desaparició de trenta de les quaranta hectàrees de posidònia oceànica en la mateixa ampliació del port esportiu Luis Campomanes d'Altea; la mateixa regeneració i ampliació de la platja de la Serra Gelada a Benidorm, amb abocaments d'arena prèviament obtinguda de jaciments submarins; l'ampliació del port esportiu de Moraira, en contra, per cert, del mateix Ajuntament de Teulada; o la possible ampliació i més que probable afecció mediambiental en el port de Xàbia.

En tercer lloc ­i ho recorde com a dades, després arribarem a les conclusions­, hem de tenir en compte les importants disfuncions i desequilibris territorials originats com a conseqüència, per una part, del desordenat i ràpid creixement urbanístic i, per l'altra, per les exagerades previsions que realitza el planejament urbanístic vigent en aquestes àrees.

Els primers resultats del projecte europeu Corine Land Cover ens assenyalen que a l'any 2000 quasi el 40% del primer quilòmetre de sòl de la costa valenciana es trobava totalment consolidat amb urbanitzacions, arribant-se a situacions, com el cas de la província d'Alacant, on aquest percentatge arriba o supera el 50%.
Dins de cinc anys, d'acord amb aquest estudi, arribarem a un percentatge d'ocupació del 70%.
Si aquí afegim la reticència a adaptar els planejaments urbanístics al nou marc legal, sobretot als canvis legislatius en matèria de medi ambient, que han aparegut en el darrer decenni, ens trobem, ens trobem que el panorama poc, poc, alentidor.

Per exemple, jo li recorde que a Orpesa, en la província de Castelló, s'està executant, a data d'avui, un pla general d'ordenació urbana de l'any 1982 amb total impunitat.
A Calp, per posar un altre exemple, el passat mes de març es va aprovar la modificació del pla general per a edificar, sense límits d'altura, en les proximitat del Penyal d'Ifac.
O en el cas de Dénia, on s'està actuant, urbanísticament parlant, en base a un pla general d'ordenació urbana anul·lat o suspés pels tribunals, si bé encara vigent a l'espera que es resolga el recurs que vostés van interposar contra la sentència.

En definitiva, el que intente plantejar-li aquí amb aquest breu, i ben segur que incomplet, repàs de la situació actual al nostre litoral és si vosté té clar quin és el model d'ordenació i ocupació d'aquest espai.

Me val poc, o no res, el que em diu sempre en les intervencions, i el que em dirà quan després apuge aquí.
Vosté em diu que sempre en política urbanística el seu departament vol fer compatible l'ocupació i ús racional d'aquest espai litoral amb el desenvolupament turístic.
Això és el que vosté m'ha dit, i estic segur que em dirà el mateix.

El problema, no obstant això, resideix que no coincidim amb la mateixa definició de desenvolupament sostenible.
Per a vosté, pervertint el propi concepte, desenvolupament sostenible és sinònim de consum sostenible, és a dir, transferència de sòl i oferta continuada de recursos, sobretot aigua, allí on es pot arribar el màxim benefici econòmic, compensant aquest creixement, amb objecte de donar-li vosté una aparença de sostenibilitat i de protecció, amb tota una sèrie de proteccions mediambientals que calguen es espais paral·lels.
Aquest és el seu model, però que tard o prompte, senyor Blasco, i més prompte del que vosté s'imagina, se li tornarà en contra, perquè, com deia un professor meu de geografia, el creixement il·limitat dels recursos limitats és pràcticament impossible.

Dit d'altra forma, el seu model no és més que el model *desarrollista* dels anys 60, però atenuat i disfressat mitjançant algunes quotes o paràmetres de compensació urbanística.
Vosté, senyor Blasco, no pot seguir liberalitzant més la disponibilitat del territori i accentuar la saturació que ja suporten alguns municipis costaners.
L'actual model de creixement continuat ha de ser substituït per un altre més en consonància amb la pròpia competitivitat econòmica, la sostenibilitat ambiental i l'equitat social.

De fet ­done's compte si és greu açò que vaig a dir-li­, un estudi recent d'un professor del Departament d'Anàlisi Geogràfica Regional de la Universitat d'Alacant, fent referència als indicadors de sostenibilitat i desenvolupament turístic a la comarca del Baix Segura, assenyala que "la perversión del concepto de desarrollo sostenible es tal ­parlant de l'administració autonòmica­, que es la misma Generalitat la que promociona los usos racionales, y aplica o deja de aplicar justamente su práctica contraria".

És a dir, vosté fa la llei, però després no la complix.
Com el senyor Juan Palomo, *yo me lo guiso y yo me lo como*.
I com el senyor Romanones, "vosté fa la llei, que jo faré el reglament".
Així de clar, i així de senzill aquests tres minuts que ens queden.

Vosté ha permés aquest desgavell, i paral·lelament, per a dir que per a proteccionista jo, legislar disposicions virtuals i buides de contingut, com és el cas de la Llei d'ordenació del territori i protecció del paisatge o la Llei de sòl no urbanitzable.

Mire, no tinc temps per a dir-li-ho, però vosté sap que ens va enganyar ja dient-mos que en la Llei d'ordenació del territori anava a incorporar innovacions instrumentals, amb objecte d'establir les directrius d'ocupació, ús i protecció del territori.
Per contra, quan coneixérem el projecte de llei, ens sentirem defraudats perquè tant l'estratègia territorial de la Comunitat Valenciana com els plans d'acció territorial de caràcter supramunicipal, inclús els models territorials, vosté sap, millor que jo, que eren instruments previstos per la Llei d'ordenació del territori que nosaltres vam aprovar l'any 89, i que vosté ha tingut molt de temps per a executar-los i no ho ha fet.
Que el mateix succeïx amb la Llei de sòl no urbanitzable.
A partir d'ara tot és urbanitzable a excepció d'allò que tinga un risc natural o una protecció especial.

En definitiva, senyor Blasco, aquí solament hi ha un problema.
Ni vosté ni el seu departament ni l'actual govern autonòmic tenen voluntat política d'ordenar territorialment el litoral.
O dit d'altra forma, d'establir d'una vegada per totes les directrius d'ocupació, ús i protecció de la franja costanera de la nostra comunitat.

Jo finalitze, i li ho dic de veres, senyor conseller, dient-li una cosa: hi ha un altre model per ordenar un territori tan fràgil i precari com és la zona costanera de la Comunitat Valenciana.
Existeix de veres un altre model territorial i urbanístic.
Els propers dies tindrem temps per a concretar en què consisteix aquest nou model.
Solament cal aplicar el sentit comú.
El problema és que vosté té dos problemes.
El primer és que, amb l'actual caos urbanístic que s'ha generat, el conseller de Territori i Habitatge ha perdut qualsevol credibilitat política.
I en segon lloc, davant de l'actual caos urbanístic vosté ja no sap com sortir-se'n.
Ja no sap com eixir d'aquest problema.

Per tant, jo no obstant, ens resta encara un pacte possible.
Escolte bé el que li dic.
Un pacte possible ens queda.
Sap quin?
Pactar amb els ciutadans perquè dins de dos anys ni vosté ni ningú d'aquest banc blau estiguen aquí.

Moltes gràcies.
*(Se sent una veu: "Muy bien".
Aplaudiments)*

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Té la paraula l'honorable conseller, senyor Blasco.

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor Sanmartín.

Tota la política sobre el territori i medi ambient que es porta a terme des de la Conselleria de Territori i Habitatge incidix en dos objectius fonamentals: la millora de la qualitat de vida dels nostres ciutadans i la garantia de sostenibilitat del nostre model de desenrotllament, en este cas concret quant a les zones costaneres.

Estos dos objectius primordials es poden articular entorn a tres grans eixos: la protecció del territori com a un dels principals actius de la nostra comunitat, la gestió racional d'eixe territori juntament amb la protecció de la valuosa biodiversitat que conté, i l'augment de la qualitat del medi ambient.

No obstant això, i abans de continuar, vull assenyalar que enfront de la seua visió alarmista i en alguns casos teatral, que després en la rèplica intentarem concretar i puntualitzar.
.
.
, perquè vosté ara parlar del tema dels pactes, vaja amb compte, no siga cosa que li cree algun problema, eh?
, tal com estan les coses ara no se precipite molt, eh?
Bé, jo vull dir-li que eixa visió alarmista, catastrofista, que a més procuren vostés generalitzar-la i tindre, com diuen per ahí darrere, la cara de no aplicar-la després d'on governen a nivell municipal, vull dir-li que el sòl classificat com a no urbanitzable, especialment protegit pel nostre planejament ambiental, urbanístic i territorial, representa el 40% de la superfície total.

De la mateixa manera que, referint-mos a la zona costanera de la que vosté parla, dels 470 quilòmetres de costa que existixen en la comunitat, 130 quilòmetres estan protegits.
Estan protegits a més 80 d'ells com a zones humides pel Govern de la Generalitat Valenciana, la qual cosa suposa que més d'una quarta part de la longitud del nostre litoral està protegida.

Eixa protecció ha sigut gràcies fonamentalment a les polítiques del Partit Popular en els darrers anys.
És difícil trobar ninguna altra comunitat espanyola que tinga els majors percentatges de sòl protegits que tenim nosaltres en esta comunitat.
I este important patrimoni territorial, va fer pensar a més a l'actual govern de la necessitat de dotar-se d'un marc legal que permetera una adequada i eficaç gestió territorial.
I en eixe sentit es va elaborar la Llei d'ordenació del territori i protecció del paisatge i la Llei del sòl no urbanitzable, que tinc la impressió per algunes de les coses que vosté ha dit que ni tan sols se l'ha llegida.

Per primera vegada en el context estatal, la nostra legislació desplega un marc normatiu que permet que l'activitat urbanística, a més de les càrregues i obligacions que li són pròpies, assumisca responsablement la seua contribució a la preservació i la millora del territori, cedint sòl protegit i generant recursos econòmics per al finançament d'actuacions de conservació i millora d'este sòl.
Em referisc al fons d'equitat territorial i als projectes de sostenibilitat, no coneguts en ninguna altra comunitat autònoma d'Espanya.

Esta llei inclou a més la redacció d'un Pla d'acció territorial del litoral de la Comunitat Valenciana, que establisca les directrius d'ocupació, l'ús i la protecció de la franja costanera.
En l'elaboració d'este pla d'acció territorial se seguixen els criteris següents: Assegurar la utilització i la gestió racional del litoral i dels seus recursos naturals, definir els riscos d'erosió i d'inundació costanera i les mesures correctores necessàries per a minimitzar els impactes potencials que puguen produir-se, ordenar les tipologies de les edificacions admissibles, millorar el front marítim dels nuclis costaners i preservar el paisatge que li atorga singularitat.

Però a més, senyories, no podem passar per alt una altra cosa fonamental per al manteniment del nivell i de la qualitat de vida dels nostres ciutadans, per al foment de l'ocupació i pel futur desplegament de la nostra economia.
I per això, cal tindre en compte que hem d'obtindre la màxima rendibilitat de les nostres oportunitats territorials, entre les quals es poden destacar les següents.

Un clima excepcional sobre el qual s'ha fonamentat el desenrotllament turístic, que ens diferencia d'altres espais litorals comunitaris.
Les platges, que juntament amb el clima són el recurs turístic que exercix una major atracció sobre la demanda.
Els parcs naturals protegits declarats a la Comunitat Valenciana, que dels dèsset existents actualment, tretze es concentren a la nostra costa, la qual cosa refrenda el seu gran valor ambiental.
Torne a dir-li, dèsset parcs naturals, dels quals tretze es concentren a la costa.
No trobarà un exemple com este en ninguna altra comunitat d'Espanya.
*(Remors)* I la presència d'una activitat econòmica consolidada, com és el turisme i la construcció, que suposa, com vosté coneix perfectament, la major part del producte interior brut regional, la qual cosa significa la contribució més important d'este sector a la renda d'una regió.

En estos moments, senyor Sanmartín, l'avanç del Pla d'acció territorial del litoral de la Comunitat Valenciana ja està sent revisat per la conselleria.
Mentrestant, ja s'ha iniciat els treballs d'elaboració del preceptiu estudi d'impacte ambiental.
Per la importància que tindrà este pla per al conjunt dels municipis litorals de la Comunitat Valenciana, a fi que formulen les seues propostes i els seus suggeriments que estimen oportuns, va a remetre's una còpia als municipis.

I en un altre ordre de coses, vull significar-li que a més dels tretze parcs naturals declarats a les nostres zones costaneres, també comptem en el nostre litoral amb trenta-dos llocs d'interés comunitari dins de la xarxa Natura 2000, i amb deu zones d'especial protecció per a les aus que sumen només estes últimes quasi 34.
000 hectàrees.

Compte vosté 34.
000 hectàrees baix estes fórmules de protecció.
Compte vosté 48.
000 hectàrees protegides de zones humides en la nostra comunitat, és a dir, la xarxa de zones humides més gran de tota Espanya i la més coherent de tota Europa.
Compte vosté divuit parcs naturals en estos moments, dèsset dels quals estan en les zones costaneres.
Compte vosté que la província d'Alacant és la que més parcs naturals té com a província de tota Espanya.
Compte vosté a més vint-i-vuit paratges municipals protegits, alguns d'ells quasi un terç en ajuntaments socialistes.
I aixina podria donar-li algunes dades que expressen una visió un poc més realista de la que vosté està plantejant.

Incidint en les actuacions sobre gestió sostenible del nostre territori, ja hem donat els primers passos per aconseguir que els habitants de les nostres principals àrees metropolitanes, que majoritàriament es troben a la zona costanera, puguen disfrutar d'espais verds i zones d'oci.

El projecte Boscos Metropolitans, a Castelló, a València i a Alacant, en algunes de les seues actuacions, com la seua senyoria coneix perfectament, ja inaugurats, ja suposa haver passat almenys d'un metre quadrat de zona verda metropolitana, a quatre en l'actualitat.
I esperem duplicar esta xifra al llarg de la legislatura fins a equiparar-nos amb les metròpolis més verdes d'Europa.

I en este punt no vull deixar passar l'oportunitat d'assenyalar que l'important desenrotllament urbanístic que està tenint a la comunitat i de la qual vosté es feia ressò, es veu acompanyat de molt major desenrotllament pel que fa a zones verdes, de tal manera que l'increment d'estes és quatre vegades superior al de la urbanització que actualment, per a coneixement de les seues senyories, és d'un 4% de la superfície del territori de la Comunitat Valenciana.
És a dir, tenim una superfície urbanitzada menor que la que té Madrid, menor que la que té Catalunya, menor que la que té Baleares, i menor de la que tenen algunes de les comunitats que són directament competidores en nosaltres quant a política turística.

Totes estes actuacions han situat la nostra comunitat com una de les que posseïx el major grau de protecció del seu sòl, triplicant, senyor Sanmartín, triplicant la mitjana de la Unió Europea quant a superfície protegida, que ja estem en un 28%.
Cal destacar a més, especialment, pel nostre elevat potencial turístic l'estat de les nostres platges, on per primera vegada hem aconseguit el lideratge absolut i relatiu per quilòmetre de platja en l'obtenció de banderes blaves, que no ha cessat d'incrementar-se cada any, prova inequívoca que la qualitat de les nostres aigües marines, que ens comprometen a defensar i millorar, és una realitat d'any en any.

I no voldria acabar sense referir-me a la revisió en profunditat que hem proposat per a la Llei reguladora de l'activitat urbanística.
Amb el projecte de Llei urbanística valenciana, a banda de donar una millor cobertura a les polítiques de protecció del territori i de l'habitatge, pretenem eliminar els efectes perniciosos que l'aplicació d'alguns articles de l'anterior llei promulgada pel govern socialista havia tingut.
Este nou projecte va a garantir els drets dels xicotets propietaris, va a proporcionar una major transparència a tot el procés d'urbanització, a fi que este redunde en una major seguretat jurídica i una major claredat i eficàcia d'esta acció urbanitzadora.

I ja per a concloure esta primera intervenció, només indicar que estes són les línies generals de la nostra política en matèria d'ordenació territorial a les zones costaneres de la nostra comunitat, i que fonamentalment es basen en la protecció del nostre territori, de les nostres zones amb gran valor mediambiental i paisatgístic, preservant la seua biodiversitat però al mateix temps fent-ho compatible ­això sí, sense cap demagògia­ amb un desenrotllament sostenible, que permeta el que la nostra comunitat mantinga un nivell de competitivitat econòmica semblant a la de les regions més avançades d'Europa.

Moltes gràcies.

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, honorable conseller.

Té la paraula en representació del Grup Parlamentari Socialista, el senyor Sanmartín.

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

Gràcies, presidenta.

Mire, senyor Blasco, jo pense que vosté passarà a la història com el conseller de desordenació del territori, a més de forma planificada i expressa.
No d'ordenació sinó de desordenació.

M'està parlant de tota una sèrie d'instruments de planificació i d'ordenació territorial, que jo ja li he dit en la meua exposició, que vosté està aplicant una política desenrotllista, típica dels anys 60, a nivell constructiu i de desenvolupament urbanístic.
Encara que, per a dir que el màxim proteccionista és vosté, planificant de forma paral·lela tota una sèrie d'instruments que protecció per a dissimular allò que està desenvolupant urbanísticament.

Jo li he de dir que des de l'any 89, amb la Llei d'ordenació del territori, vosté ja disposava dels mecanismes de planificació i ordenació territorial.
Han esperat deu anys, mire si ha tingut temps per a fer-ho.
No havia d'esperar a promulgar una nova llei.
Ha tingut, porta dos legislatures aquest govern, dos legislatures i mitja, per a poder fer-ho.

Però a més a més, jo l'he d'acusar d'una cosa molt concreta.
Vosté, de forma premeditada, de forma premeditada, fa quatre anys que està anunciant una moratòria per a no construir dels 0 als 500 metres del litoral.
Jo li recorde la llei d'ordenació, el projecte d'ordenació del territori i sòl no urbanitzable del senyor García Antón.
Ja advertien als urbanitzadors: "doneu-vos pressa, que tard o prompte posarem una moratòria".
Però el més fort de tot, és que vosté va aprofitar la Llei d'ordenació del territori per a dir que a partir, o va posar com a data límit juliol de 2005 per a revisar el planejament.
I sap que això no era necessari perquè és obligatori.
Vosté ha avisat dos vegades als promotors urbanístics perquè es donen pressa i a corre-cuita per a poder especular amb el territori.
De fet, l'eficàcia d'aquesta cridada ha estat clara: un allau de programes d'actuació integrada, reclassificant una gran quantitat de milers i milers de metres quadrats de sòl urbanitzable sense prèviament revisar o modificar el planejament municipal.

Vosté ha vulnerat la Llei reguladora de l'activitat urbanística respecte a l'obligació del dimensionat mitjà de les actuacions.
Vosté ha potenciat a través de l'Ivvsa, amb la complicitat de l'Ivvsa com a empresa mixta, l'execució de grans actuacions desproporcionades a la dimensió i la dinàmica municipal.
I empreses menudes quan es troben davant del *primo de Zumosol*, evidentment poca cosa poden dir.

Però, sobretot, vosté és el responsable de produir una ocupació descontrolada i depredadora del territori, a causa de la irresponsable total absència de planejament.
De fet, això ens ha portat ­i vosté és el responsable, en cas de complir-se l'execució de la previsió d'urbanització dels milers de metres quadrats que n'hi ha avui en dia damunt la taula­ que ens trobarem amb unes grans superfícies de sòl urbanitzat vacant d'edificació, amb uns costs de manteniment municipal inassumibles per a les hisendes locals, amb problemes de seguretat urbana, és a dir, amb espais públics buits, i, sobretot, dificultats de venda davant de la sobreoferta de solars.

Insistisc.
I, en qualsevol cas, vosté és l'únic responsable de generar un model territorial caòtic i dispers.
I, evidentment, ha traslladat aquestes externalitats ­adone's­ a la col·lectivitat mateixa, al municipi: infraestructures d'abastament d'aigua, de transport, d'equipaments urbans, etcètera, etcètera, que no es poden produir paral·lelament.

Per tant, insistic, senyor conseller, responsable només és vosté.
Vosté no té voluntat política per a ordenar la caòtica situació urbanística actual.
El gran problema que té és que no sap com sortir-se'n d'aquest tema.
Si hem de pactar o no hem de pactar, això no he de dir-ho jo, jo únicament li he de dir ­ja arribarà el seu moment­ que el millor pacte, ara per ara, si vosté no assumix tota una sèrie de responsabilitats, és que siguen els mateixos ciutadans els que li diguen que no pot seguir, perquè vosté de forma premeditada ha desordenat el territori de la Comunitat Valenciana.
Assumisca a partir d'ara les conseqüències.
Ja parlarem les pròximes setmanes.

Gràcies.
*(Aplaudiments)*

**La senyor vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Té la paraula, l'honorable conseller, senyor Blasco.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Moltes gràcies.

Vaig a contestar-li al que era fonamental i, després, li vaig a fer un parell d'acotacions a algunes de les coses que vosté ha assenyalat.

Primer, vaig a recordar-li que durant els governs del Partit Popular s'han aprovat cinc plans sectorials, que era una cosa que a vosté li preocupava en la seua interpel·lació: el Pla d'acció territorial de prevenció de riscs d'inundació de la Comunitat Valenciana; el Pla integral de residus; el Pla de carreteres; el Pla de sanejament i el Pla eòlic, i en estos moments estan en tràmit: el Pla d'acció territorial de Castelló, els plans d'acció territorial d'Alacant i Elx i els plans d'acció territorial de l'Horta.
Això és indiscutiblement i comparativament molt superior a la que n'hi ha en la resta de comunitats autònomes, incomparablement superior a les de l'etapa anterior, naturalment, que no se'n va fer ni un, per a recordar-lo.

Però, deixant a banda estes qüestions comparatives que situen al Govern Valencià molt per damunt de la resta de qüestions d'ordenació del territori, en part, i com no podia ser d'una altra forma, estic també d'acord amb alguna de les seues manifestacions perquè entenc que tots volem, per damunt d'algunes frases teatrals, el millor per a esta comunitat.
Jo no vaig a dir-li a vosté alguns qualificatius.
Jo tinc molta confiança en vosté, senyor Sanmartín, moltíssima.
No es preocupe.
A més, tinc confiança en la capacitat que vosté té pel seu càrrec per a ordenar el territori i per a fer una política de desenrotllament sostenible, com no podia ser d'una altra manera en una persona com vosté, tan sensible per, al seu nivell, dur a terme eixes manifestacions.

I sobre això només vaig a dir-li dos coses i dos qüestions fonamentals.
Una, preservar i potenciar tot el patrimoni paisatgístic i mediambiental de la nostra comunitat.
És un objectiu nostre, a més concretat amb algunes dades que jo li he dit, que vosté pot prendre-se-les un poc a broma, però que estan ahí, estan ja concretades, formen part de la llei, i només per això vaig a dir-li una cosa, només pel que vosté ha fet referència a les zones humides, que li torne a dir ­protegides per este govern del Partit Popular: portem dèsset sentències del Tribunal Superior de Justícia donant la raó, dèsset vegades seguides, a la política de conservació de la Generalitat Valenciana.
Alguns d'eixos recursos presentats precisament per governs municipals del Partit Socialista.
Quina casualitat!
Vaja un respecte per conservar els nostres aiguamolls i les nostres zones humides!
Dèsset sentències, dèsset sentencies al dia de la data, totes a favor i cap en contra.

Després, també dir-li que podem generar millor expectatives de futur.
I, per tant, en estos temes podem, inclús, com vosté diu, en els pròxims dies continuar parlant a vore si trobem algun punt que això siga possible fer-ho en un debat més racional.

I, després, volia dir-li, també, que açò sempre s'ha de fer a base d'intentar.
.
.
, no li dic normalitzar, però sí procurar que el debat es faça en els termes més racionals i menys demagògics.

Senyor Sanmartín, *(rient-se)* la seua preocupació per la posidònia oceànica, que diu vosté que ha desaparegut en algunes zones costaneres, més li valdria veure ara els efectes d'algunes dessaladores que estan projectant-se a partir del seu govern en eixes zones costaneres.
Això sí que és un perill per a la posidònica oceànica.
No, no.

Després, quan vosté cita l'informe Corine.
.
.
­Sí, sí­ Corine Land Cover, l'informe de l'Agència Europea de Medi Ambient, sàpiga vosté que eixe informe diu que esta és l'única regió de l'arc mediterrani que ha guanyat 2.
000 hectàrees de zones boscoses en l'últim any.
No, no.
Vaig a dir-li per què, vaig a dir-li per què, ara li diré per què.
Entre altres coses perquè.
.
.
No, no, per favor, jo no l'he interromput.
Estiga tranquil vosté.
O siga, no diga vosté el que no diu eixe informe.
Eixe informe diu, entre altres, coses, que això és possible perquè mentre fins a l'any 95 ací es cremaven una mitja de 10 o 15.
000 hectàrees, ara es cremen no arriba a 2.
000 o 3000.
I es una forma de recuperar boscos també a través d'una política de prevenció que evita el que algun il·lustre representant del seu partit, que en la seua última etapa de responsable arribaren a cremar-se 130.
000 hectàrees, ara critique que se'n cremen només que 2.
000 o 3.
000.
¿No?

Li vaig a dir una altra cosa.
Mira que citar vosté ací, mira que citar vosté ací el tema d'Orpesa a partir de la modificació del Pla general d'ordenació urbana, amb el que està plovent per allí a través d'allò de Mundo Ilusión!
Mira que citar vosté Orpesa!

Una altra cosa.
Parlar vosté d'allò de Dénia.
Però, què diu vosté?
Si la setmana passada li acabem d'aprovar a l'alcaldessa de Dénia el pla de mínims de Dénia perquè puga construir 8.
000 vivendes allí.
I, a més, reconeixent ella explícitament l'agraïment a la conselleria per l'esforç que han fet de comprendre la seua situació.
Plan de mínimos, sí, sí.

I parlar de sostenibilitat vinculada a l'aigua, després de paralitzar el transvasament de l'aigua sobrant de l'Ebre a esta comunitat.
.
.
Escolte!
, un poquet de prudència.
L'aigua és necessària per a mantindre la sostenibilitat ací, però, bé, això, després de paralitzar el transvasament de l'aigua de l'Ebre.
.
.

I ara, una última cosa.
Com que vosté està en una posició molt constructiva ­diu­, jo li vaig a fer la següent proposta: Si vosté es compromet que els mateixos alcaldes socialistes de la costa ­que en tenen uns quants­ sol·liciten la moratòria i paralitzen, paralitzen.
.
.

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Vaja finalitzant, per favor.

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

.
.
.
les seues peticions de portar a terme els PAI i els camps de golf que tinguen demanats, este conseller suspendrà totes les actuacions urbanístiques en la costa.
Porte'm la firma dels seus alcaldes i jo li garantisc a vosté que suspendrem tot el que siga requalificació de sòl en la zona costanera.
*(Aplaudiments)*

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, honorable conseller.

Bé, finalitzat este punt de l'ordre del dia, se suspén el Ple, que es reprendrà demà de matí a les 10.

Moltes gràcies, senyories.

*(S'alça la sessió a les 19 hores i 15 minuts)*