DS-130%20macro.html





Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 4 de juny de 2014.
Comença la sessió a les 10 hores i 31 minuts.
Presideix el president de les Corts Valencianes, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer.
Sessió plenària número 75.
Primera reunió.

El senyor president:

Senyors diputats, senyores diputades, s'obri la sessió.

D'acord amb l'article 66, i per unanimitat de la Junta de Síndics de 3 de juny de 2014, es proposa l'alteració de l'ordre del dia amb la inclusió de nous punts referents a jurament o promesa d'un nou diputat d'una nova diputada.

I la proposició no de llei de tramitació immediata sobre la presentació d'un projecte de llei pel Govern d'Espanya de modificació… (Remors) Sí, ara llig i després prendran possessió.
Són les dos alteracions que hi ha hagut en l'ordre del dia.
(Remors) No se sent?
Una proposició no de llei de tramitació immediata sobre la presentació d'un projecte de llei pel Govern d'Espanya de modificació de la Llei 40/2007, de 4 de setembre, de mesures en matèria de seguretat social, que regula la jubilació dels policies locals, presentada per quatre grups parlamentaris.

Per tant, per assentiment, canviem estos punts que foren acordats en la junta.

Jurament o promesa d'un nou diputat i d'una nova diputada

El senyor president:

Il·lustre senyor diputat Víctor Tormo Ruiz, ¿jureu o prometeu que aitant com tindreu el càrrec de diputat acatareu la Constitució espanyola i l'Estatut d'autonomia de la Comunitat Valenciana sense engany i guardareu fidelitat a La Generalitat?

El senyor Tormo Ruiz:

Com a republicà, per imperatiu legal, sí, promet.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Il·lustre senyora diputada Desamparados Sancho Vicente, ¿jureu o prometeu que aitant com tindreu el càrrec de diputada acatareu la Constitució Espanyola i l'Estatut d'autonomia de la Comunitat Valenciana sense engany i guardareu fidelitat a La Generalitat?

La senyora Sancho Vicente:

Sí, juro.
(Aplaudiments)

Declaració institucional amb motiu del Dia Internacional de la Fibromiàlgia i de la Síndrome de Fatiga Crònica

El senyor president:

Seguidament, anem a passar a la lectura per part del secretari primer d'una declaració institucional.

El senyor secretari primer:

Muchas gracias, señor presidente.

Les Corts Valencianes hacen suyo el manifiesto elaborado con motivo del Día Internacional de la Fibromialgia y Síndrome de la Fatiga Crónica del año 2014, por lo que realiza la siguiente declaración institucional:

«Mirando hacia atrás sin ira, pero con voluntad de lucha y superación, vemos personas enfermas de fibromialgia y síndrome de fatiga crónica, que luchan día a día, todos los días, por encontrar su espacio de dignidad en una sociedad que en algunos casos, demasiados, todavía se la niegan.

»Con la mirada vemos personas que desde las entidades de ayuda a enfermos luchan codo con codo con ellos.
Personas todas ellas que desprenden una belleza interior especial, la belleza que emana de la fuerza de espíritu que han tenido que buscar en lo más recóndito de su ser.
Tomando las palabras de Elisabeth Kübler-Ros, estas personas tienen una apreciación, una sensibilidad y una comprensión de la vida que nos llena de compasión, humildad y una profunda inquietud amorosa.
La gente bella surge de la nada.

»En este Día Internacional de la Fibromialgia y Síndrome de la Fatiga Crónica queremos rendir homenaje a enfermos y asociaciones que están en plena travesía del desierto luchando por romper estereotipos negativos hacia ellas y que quieren dejar muy claras sus prioridades respecto de la enfermedad que sufren.
Y han querido hacerlo mediante un estudio riguroso y científico.

»Según el estudio epidemiológico y trasversal sobre el impacto familiar, laboral y social de estas enfermedades, realizado con pacientes en centros de salud de todo el estado, los enfermos de fibromialgia y síndrome de la fatiga crónica consideran que para mejorar su calidad de vida y la de sus familias son prioritarios el reconocimiento de la enfermedad por parte de profesionales e instituciones, agentes sociales y la sociedad en general; la investigación para lograr un mejor diagnóstico, tratamientos y detección precoz; la mejora de la atención sanitaria y el establecimiento de protocolos unificados que garanticen la igualdad en la calidad y la accesibilidad a los recursos y servicios del sistema público de salud; el acceso al trabajo, a la actuación, a los puestos de trabajo y nuevas fórmulas de inserción laboral.
Las justas prestaciones sociales en los casos que no se pueda trabajar.

»Los enfermos tienen claras sus necesidades y sus prioridades.
Con estas prioridades, en este Día Internacional de la Fibromialgia y Síndrome de la Fatiga Crónica, los enfermos levantan su voz, proclaman sus reivindicaciones y aceptan el reto de ser corresponsables en el manejo y mejora de sus enfermedades.

»Para ello piden ser aceptados como interlocutores a través de las entidades pacientes y exigen respeto, coherencia, corresponsabilidad, calidad y pleno acceso al sistema público sanitario y social en igualdad de condiciones que en cualquier otra enfermedad.

»Los enfermos de fibromialgia y síndrome de la fatiga crónica quieren una mejor calidad de vida para ellos y sus familias.
Es responsabilidad de todos que la tengan.
Ya ha pasado el tiempo de las excusas, es hora del respeto y de la solidaridad, por una parte, y de la atención sanitaria y social por otra.
» (Aplaudiments)

Projecte de llei de ports de La Generalitat.
Debat i votació del dictamen de la Comissió d'Obres Públiques, Infraestructures i Transports (BOC número 245)

El senyor president:

Debat i votació del dictamen de la Comissió d'Obres Públiques, Infraestructures i Transports sobre el Projecte de llei de ports de La Generalitat.

Per a la presentació del dictamen de la comissió, té la paraula l'il·lustre diputat Rafael Ferraro.

El senyor Ferraro Sebastiá:

Molt excel·lent senyor president de Les Corts.

Il·lustres senyores i senyors diputats.

Com a president de la Comissió d'Obres Públiques, Infraestructures i Transport se m'ha designat per a presentar en esta sessió plenària el dictamen sobre el Projecte de llei de La Generalitat de ports de La Generalitat.

El projecte de llei va ser aprovat pel Consell i es va presentar en el registre general de Les Corts l'11 de març passat.
La Mesa de Les Corts va acordar la seua tramitació el 25 de març i va ser publicat en el Bolletí Oficial de Les Corts número 231, de 2 d'abril.

Una volta finalitzat el termini de presentació d'esmenes, el 2 de maig, es va realitzar el debat de totalitat en el ple celebrat el dia 7 de maig.
Al text del projecte de llei van ser presentades un total de 99 esmenes parcials, de les quals 2 corresponen al Grup Parlamentari Popular, 46 al Grup Parlamentari Socialista, 18 al Grup Parlamentari Compromís i 33 al Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.

La Mesa de la Comissió d'Obres Públiques, Infraestructures i Transports, en reunió realitzada el dia 8 de maig, va aprovar el document d'ordenació d'esmenes, publicat en el Bolletí Oficial de Les Corts, número 240, de 13 de maig.
La comissió es va reunir el dia 15 de maig i, després de debatre totes les esmenes, aprovà el dictamen que presentem i que està publicat en el Bolletí Oficial de Les Corts de 15 de maig.

En el debat en comissió s'ha aprovat un total de 18 esmenes parcials i 3 esmenes transaccionals i s'ha retirat 1 esmena.

Com a president de la Comissió d'Obres Públiques, Infraestructures i Transport espere i desitge que al llarg del debat en el dia d'avui siga possible arribar al màxim consens, de manera que en la promulgació d'esta llei de ports de La Generalitat es resolga la situació provisional creada per a la solució de determinades normes de la legislació estatal i d'esta forma desenrotllar les competències exclusives que en matèria de transport marítim i ports atorga a La Generalitat l'Estatut d'autonomia de la Comunitat Valenciana, en el seu article 49.
1, apartat 15.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

En representació del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Nosaltres hem presentat una trentena d'esmenes a aquest projecte de llei que tenen com a objectiu tractar d'introduir aquelles qüestions que nosaltres enteníem com mancances del projecte i que vull repetir, encara que algunes d'elles ja es van dir en el debat de totalitat.

En principi, no compartim els principis inspiradors de la llei, un esperit liberalitzador que posa molt poques traves i controls a les concessions d'usos privatius del domini públic i que partix d'un principi que nosaltres entenem que és incomprensible, el principi que cal satisfer absolutament totes les demandes en compte de fer allò que és més racional, des del punt de vista de la gestió dels recursos escassos, que és precisament gestionar les pròpies demandes.

Vam dir, i repetim, seguim pensant que la llei no és oportuna.
Estem en tramitació de la Llei d'ordenació territorial i urbanística que ha de tindre moltes coses a dir respecte a la planificació del sistema portuari.
No ha de tractar-se o no ha de posar-se cada port per si mateixa a competir amb els altres a la baixa sinó que entenem que caldria ordenar i ordenar amb coherència i escala del que seria tota la comunitat autònoma.
Entenem que esta llei també patix d'eixos defectes, és a dir, no acaba de definir massa bé la qüestió de la planificació prèvia, que seria indispensable a l'hora d'entendre un sistema portuari en el seu conjunt.

I, després, tampoc compartim solucions tècniques i de gestió, que en el millor dels casos caldria solucionar a través de reglaments i, per tant, en certa mesura fora del diàleg polític, i sense criteris establerts clars, perquè no estan establerts en la llei i, per tant, hi haurien problemes d'arbitrarietat en la gestió.

Creiem, i això advertisc que no ho hem traslladat a una esmena, però seguim pensant que en una discussió oberta de la llei hauria d'haver estat clar, creiem que fa falta un instrument de gestió especialitzat depenent del Consell o directament de la mateixa conselleria.

Entenem que el Pla d'infraestructures portuàries hauria de ser previ i preceptiu com un pla d'acció territorial sectorial en el qual hauria d'inscriure's i a escala del País Valencià.
I per això entenem que aquesta llei hauria de ser posterior a la llei d'ordenació del territori, perquè poden sorgir contradiccions que després caldrà d'alguna forma resoldre.

Entenem també que el Pla especial d'ordenació portuària no és una excepcionalitat sinó que hauria de ser preceptiu en casos de nous ports o ampliació, derivats, per tant, d'una ordenació territorial digna de tal nom, una ampliació de ports ja existents.

Es parla de sistema portuari, però entenem que hui en dia no és un sistema portuari, com a tal, perquè no té una lògica estructuradora que determine objectius, regles per assolir eixa lògica comuna, i tan sols hi ha la lògica d'oferir lloguers i gestionar despeses comunes, que és l'únic que sembla que pretén aquesta llei.

Dóna portes a l'arbitrarietat, sobretot en el caràcter municipal dels ports, i lleven, per tant, competències als ajuntaments, que ja sabem que estan en tràmit quasi de dissolució legal, a través de les normatives que estava imposant el Partit Popular i, lògicament, els seus plans generals d'ordenació urbana, que caldrà, perquè un pla portuari ha d'estar d'acord amb la planificació urbanística del municipi.
I eixes qüestions no es resolen de cap manera en la llei.
Per tant, està obert a improvisacions quan es presenten imprevisions per la pròpia falta de planificació que, insistisc, no és preceptiva en la llei.

També entenem que hi ha garanties insuficients al concessionari per a l'administració.
I, per tant, entenem que es tracta de diners públics.
Creiem que totes aquestes coses caldria quantificar-lo i, sobretot, també ordenar-lo de la forma en què s'haja de fer el cobrament de les taxes, etcètera.

I, per suposat, i com he dit abans i com a conclusió, falta previsió de demanda i planificació, d'acord amb ella, de l'oferta, a més que sembla que només es pensa en oferir preus molt baixos suposadament per a competir amb altres territoris.

Entenem que no és una política adequada la de rebentar els mercats a base d'oferir preus baixos en els amarres, sinó que s'hauria de fer una altra política ordenada, tractant de no donar més oferta a menor preu, sinó donar una oferta qualificada i una oferta planificada i una oferta raonable a uns preus raonables a eixa oferta.

Bé, les nostres esmenes, en termes generals, apunten en aquesta direcció.
Per tant, entenem que, per parlar d'algunes esmenes i no cansar els senyors diputats i diputades, entenem que hi han algunes qüestions que no estan incloses.

Per exemple, instal·lacions relacionades amb els ports, però que no són exactament instal·lacions portuàries, queden fora o al marge de la llei.
Una indeterminació.
Nosaltres afegim alguna qüestió perquè això es remarque.

Insistim moltíssim en posar límits a les actuacions, límits marcats per la mateixa sostenibilitat.
La llei està plena d'indeterminacions, inclús alguna, com per exemple en l'article 2.
4, quan es parla en termes en desenvolupament sostenible.
.
.
Bé, i això què vol dir?
Això és molt indeterminat.
I nosaltres creiem que s'ha de ser més concret i, per tant, marcar els límits clars que han de tindre els desenvolupaments portuaris.

I, sobretot, sobretot, sobretot, fomentar i ordenar la iniciativa privada, que sembla ser la màxima de la llei i nosaltres entenem que això no hauria de ser el principal objectiu de la llei.
El principal objectiu de la llei deuria ser proveir d'infraestructures portuàries, però sota criteris de planificació prèvia, de viabilitat econòmica, de participació ciutadana i, lògicament, dins del marc i els criteris definits per la titularitat i gestió pública directa de l'administració, que és el que sembla que la llei no planteja.

No es planteja com a objectiu la seguretat.
Es parla molt de la qualitat, sense determinar tampoc exactament això què és, però, en canvi, després no diu res sobre la seguretat.

Fem algunes esmenes que tenen molt a veure amb la qüestió de les taxes.
I entenem que les taxes han d'estar, com a mínim, al nivell que estan en altres comunitats autònomes.
Perquè ja he dit abans que entenem que el principi regulador no deu ser oferir tot el que es puga a preus molt baixos, sinó tractar de fer una oferta racional a preus adequats.
I plantegem que, dins de les taxes, una part d'eixes taxes siguen considerades com a ecotaxes finalistes per a qüestions molt importants, a les quals també dediquem una bona part de les nostres esmenes, com són, sobretot, la gestió i el tractament de residus que es generen, tant en les activitats estrictament portuàries com en els usuaris d'eixos ports, sobretot estic referint-me a les embarcacions.

Per tant, mantenim o posem una ecotaxa que, a més, rebaixem per a aquells que puguen demostrar que el seu sistema de gestió és adequat.
Per tant, és una ecotaxa, primer, finalista i, en segon lloc, a més, de caràcter fonamentalment dissuasori perquè la gent impulse sistemes de gestió de residus adequats.

I, finalment, hi ha tota una sèrie de qüestions que tenen a vore molt molt amb el que he dit abans de la planificació.
Per exemple, que s'incloga explícitament l'opció o la possibilitat de l'opció zero a l'hora de fer qualsevol activitat.
És evident que eixa opció teòricament està permesa, però en la pràctica no mai, o molt poques vegades, s'exigix en les planificacions de qualsevol tipus.
I entenem que també en les instal·lacions portuàries s'ha d'estudiar l'opció zero; és a dir, ¿què és millor o què serà millor, tindre la instal·lació o no tindre-la, almenys en la ubicació i en les condicions que es planteja?

I també algunes qüestions que tenen a vore amb els residus.
I em permet una que és important, per a acabar, que és el tema de la contaminació acústica, que no està present en cap lloc en la llei i que ens sembla una qüestió molt important a tindre en compte en les instal·lacions portuàries.
Perquè tots sabem que hi ha ports que desenvolupen les seues activitats molt a prop de llocs de residència, de barris sencers.
I, per tant.
.
.

El senyor president:

Vaja concloent.

El senyor Torró Gil:

.
.
.
-ja, ja, ja acabe, senyor president-, i, per tant, el tema de la contaminació acústica hauria de ser un dels temes més importants a tindre present a l'hora de fer la planificació i la gestió dels ports.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Pel Grup Parlamentari Compromís, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Buenos días a todos y todas.

Bien, este proyecto de ley de puertos de la Comunidad Valenciana desde Compromís consideramos que, bueno, en ningún caso era necesario.
No atiende a criterios de necesidad ni de oportunidad, de no ser que, bueno, busquemos la vuelta a por qué esta ley en este momento.

La ley, grosso modo, pretende liberalizar en parte el dominio público marítimo costero, y esto supone una hipoteca de futuro que en ningún caso debería de admitirse.
Deja la puerta abierta a la iniciativa privada, incluso a la hora de hacer nuevos puertos.
Deja abierta a la iniciativa privada a la hora de reformar este dominio público -que tiene que ser dominio público- respecto a reforma de los puertos actuales, respecto a ampliaciones, y, por tanto, pues, crea una indefensión tremenda respecto a la situación actual.
Abre la puerta a que los actuales clubs náuticos puedan estar…, bueno, que son entidades sin ánimo de lucro, pues, que la gestión que realizan los clubs náuticos pueda pasar a otras entidades con ánimo de lucro.
Deja en indefensión a los trabajadores públicos, a los funcionarios que ahora mismo están desarrollando funciones y que no se sabe, porque no está definido, en qué medida van a poder seguir realizando sus funciones.

Todos estos aspectos han sido enmendados por Compromís.
Se nos han aceptado un par de enmiendas.
No sé si hay otras dos que estaban quizás en…, podían ser aceptadas, está por ver.
Pero una de ellas para nosotros es fundamental y es la clave de todo.

Decía que no responde a criterios de oportunidad ni de necesidad porque, como bien se acaba de indicar, está encima de la mesa ahora mismo la ley de ordenación del territorio, urbanismo y paisaje.
Y esa ley, que tiene que ordenar todo el territorio valenciano, debería ser previa su tramitación a ésta que es la que está ahora mismo encima de la mesa.
Esta misma ley, además, lo que hace es barrejar los artículos de la ley estatal, dejando las puertas abiertas que acabo de comentar, y que no acaba de concretar en todos estos aspectos que son necesarios.

El resultado puede ser nefasto, puesto que tampoco es preceptiva ni es urgente la elaboración de ese plan de acción territorial de carácter sectorial que ordene las infraestructuras portuarias en la Comunidad Valenciana.
Ése tendría que ser el primer paso.
Incluso, no hacía falta una ley para hacer esta propuesta; debería de haberse tramitado con todos los procesos de participación pública que conllevara para, a partir de ahí, teniendo claro qué capacidad de carga tienen nuestros ecosistemas costeros, definir en qué medida se pueden seguir desarrollando puertos en la Comunidad Valenciana, han de modificarse algunos, puedan o no ampliarse otros.
Y todas estas cuestiones no están definidas.

Al final, tenemos un articulado que, al dejar puertas abiertas a distintas iniciativas privadas que no están reguladas, el resultado puede ser tan perverso como el de la famosa Ley de ordenación del territorio y protección del paisaje, que impulsó el ya desaparecido de esta cámara, señor Blasco, y que nos llevó a la ruina al territorio valenciano.
En aquel momento se dejaba la puerta abierta para durante un año poder presentar planes de actuación integrada en todo el territorio valenciano, en suelos no urbanizables y con cualquier tamaño.
El resultado fue la presentación de ciento veinte PAI en suelos no urbanizables, la mitad de los cuales no se aprobaron y la otra mitad llevaron a distintos niveles de desarrollo que motivó en buena medida la ruina de la banca valenciana, dado que se fueron cientos, miles de millones de euros a especular en suelo, a especular en nuevas urbanizaciones, a especular en nuevas viviendas que la mayor parte de las cuales o no se han terminado o están hoy vacías.

Por tanto, la forma de impedir otro nuevo desacato a este nivel, en este caso estamos hablando de dominio público, ¿eh?
Si el desacato de Ley de ordenación del territorio y protección del paisaje fue sobre todo el territorio, mayormente suelos con propiedad particular, este proyecto de ley, pues, lo que nos abre es el dominio público marítimo terrestre a ser ocupado al libre albedrío de la iniciativa privada.
Porque, por ejemplo, una de nuestras enmiendas hace hincapié en que hay que regular esa iniciativa privada, esa posible colaboración público-privada, pero consideramos que no hay que fomentarla porque, de esta forma, claro, al fomentar la iniciativa público-privada se está invitando a los promotores a hacer un negocio y, por tanto, ese negocio para ese promotor, obviamente, ha de ser lo más lucrativo posible.
E insisto, con la indefinición que hay en esta ley, nos podemos encontrar en situaciones muy negativas, máxime cuando la primera ley que se aprobó en materia ambiental en esta cámara en esta legislatura fue la ley de actuaciones territoriales estratégicas que, saltándose a la torera toda la normativa, a criterio del Consell y de un promotor se puede impulsar cualquier tipo de actividad en cualquier tipo de suelo en cualquier zona del territorio valenciano, incluidos espacios naturales protegidos.

Por tanto, debemos de aprender de errores del pasado.
Debemos de intentar rectificar lo que se hizo mal.
Lo que se hizo mal está claro y nos llevó a donde nos ha llevado.
Y, por tanto, volver a insistir en estas cuestiones, pues, para nosotros es muy muy pernicioso.

Por tanto, seguimos considerando fundamental esa enmienda en la que marcamos un plazo de un año, dos años como máximo, pero un plazo urgente para la elaboración de ese plan de acción territorial sectorial en materia de dominio público marítimo terrestre.

Y, condicionado a la aceptación de esa enmienda, pues, la ley podría, digamos, mejorarse más adelante, si se elabora el reglamento que debería de realizarse en breve plazo.
Y ese reglamento sí podría acotar todo lo que ahora mismo no está acotado.

Consideramos que este gobierno no está en condiciones de seguir hipotecando al pueblo valenciano para los próximos años, para las próximas décadas.
La única forma, insisto, de conseguir ese acuerdo, esa regulación positiva para todos sería la elaboración de este plan de acción territorial que, como ya justifiqué en el primer debate aquí en pleno, y también en el de las enmiendas en comisión, debe de cumplir el espíritu de la propuesta de directiva que hay de ordenación del espacio marítimo costero.
Esa directiva, ya hay un borrador muy elaborado que contempla una serie de cuestiones básicas que asegurarían, que asegurarían que ese plan de acción territorial a elaborar siguiera los criterios de sostenibilidad que marca la Unión Europea, pero básicamente para garantizar que los recursos turísticos y que los recursos pesqueros se puedan mantener.
Porque, como saben, una pieza clave de ese turismo costero de calidad y del mantenimiento de las pesquerías es el mantenimiento de las praderas de posidonia y de otras plantas subacuáticas que son las que están depurando el agua, que son las que están dando cobijo y alimento a las pesquerías y que son las que permiten que las playas tengan una estabilidad que no tendrían si no estuvieran ahí.

Por tanto, insistiendo en la necesidad de que se apruebe ese plan de acción territorial y que, a partir de él, se acote en qué medida puede seguir creciendo o modificarse el rosario de puertos que tenemos en el litoral valenciano, pues, a la espera de eso, nuestra posición, si no se acepta esa enmienda, ha de ser totalmente contraria a la aprobación de esta ley.
Y esperemos que haya un poco de raciocinio por parte del Partido Popular y se entienda de esa necesidad.
Y ya digo, es tan solo una enmienda que si se acota en el plazo de un año, desde el Grupo Compromís podríamos estudiar la posibilidad de apoyar incluso la ley.

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ponce.

Pel Grup Parlamentari Socialista té la paraula l'il·lustre diputat senyor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Bon dia a tots.

En primer lloc, repetir un poc el que vaig fer en la presentació de l'esmena a la totalitat.

Este projecte de llei no respon ni a criteris de necessitat, ni d'oportunitat, ja que este és un projecte que és un mal plagi del Reial decret legislatiu 2/2011, del text refós de la Llei de ports de l'estat i marina mercant, ja que reproduïx literalment la quasi totalitat dels seus articles, creant inseguretat jurídica i deixant incompleta la seua regulació.
Té una falta de definició d'aspectes essencials la regulació del sistema portuari de la Comunitat Valenciana, que no especifica qui té les competències i quin model d'organització s'adopta, qüestions que deuen ser concretades específicament, ja que en el cas contrari flota inseguretat jurídica per als destinataris de la normativa.

S'hauria d'incloure en el projecte, en el títol IV, el contingut de la Llei 1/1999, de tarifes portuàries, amb la finalitat d'evitar una dispersió legislativa i la confusió de l'usuari.

En la disposició derogatòria única no es deroga de forma explícita la Llei 3/1987, de la Generalitat valenciana, sobre el règim de gestió dels ports de La Generalitat, on en el seu capítol IV es defineixen els òrgans de gestió dels ports.
Calia, per tant, senyories, haver reunificat les dos lleis i deixar clara l'estructura administrativa dels ports de la Generalitat valenciana.

Este projecte, senyories, no fa la més mínima menció a l'estructura bàsica del sistema portuari de la Comunitat Valenciana, escassa als serveis ja prestats directament per l'administració portuària, i cap als de manipulació de mercaderies, alhora que ignora absolutament el règim econòmic de l'administració portuària.
És una llei de difícil esmena, perquè caldria canviar-se totalment la llei.

No obstant això, nosaltres hem presentat unes quaranta-cinc esmenes.
En l'esmena a l'article 20, en concret a l'article 20.
1, de supressió, que fou votada en contra pel Partit Popular, creguem que este article 20.
1 permet uns usos residencials en el domini públic portuari -ho vaig dir ja l'altra volta-, cosa que obri la possibilitat d'especulació del sòl en els ports, com també de noves activitats empresarials, consistents en construcció de ports nous, especialment esportius, que siguen finançats mitjançant la venda de vivendes situades en el seu interior, tal com ja ha passat en alguns ports esportius.

Açò pot resultar molt rendible a les entitats privades que, gaudint de tant de privilegi de l'administració, puguen rebre una concessió administrativa per la construcció d'un port nou.
Açò els permetria sortejar el cost de comprar el sòl apte per a construir i crear sòl nou, a què podran posar el preu que creguen convenient, una vegada compensats del preu de l'obra.

Des del punt de vista dels interessos generals, en canvi, esta perspectiva resulta potencialment danyosa, ja que cada nou port en el Mediterrani suposa un obstacle al corrent marí nord-sud, que arrossega i distribuïx els àrids, com tots ja sabem.

Després n'hi ha una esmena també per a nosaltres, que crec que és un error.
És el termini de fixació de la concessió, que vostés fixen en 30 anys, i supose que això és per l'antiga llei de costes.
En este moment serien 75 anys.
Nosaltres creguem que 30 anys és insuficient perquè una concessió puga -digam- acabar d'executar tot el que ha de fer.
I per tant ahí proposàvem cinc anys més en esta concessió, de 30 a 35.

Després hem fet esmenes al règim jurídic, hem fet esmenes a les condicions d'atorgament, hem fet esmenes a les condicions del rescat, hem fet esmenes a la modificació de les concessions.

I en el tema de la pesca, senyories, tampoc el projecte arreplega l'atenció que es mereixen les confraries de pescadors i les seues federacions.
Ni hem fet referència a l'article 26.
2, a la necessitat d'informe dels departaments i altres administracions afectades, ni a l'article 60 regulador del règim de publicitat i concurrència en l'administració de contractes de serveis portuaris, amb nombre limitat de prestadors, on no garantix cap preferència per a les confraries de pescadors, per a prestar el servei de primera venda de peix.
En definitiva, aquesta llei, que no la demana ningú, va a crear molts conflictes.
No fa falta -com dia abans- i el tema dels pescadors, jo crec que no es tracta les confraries com deuria tractar-se-les.

En el tipus de gravamen, en l'article 67, és un tipus de gravamen confús.
Confús, no, és un tipus de gravamen, el que apareix en el projecte, que parla per metre quadrat.
L'objectiu de l'esmena nostra, l'esmena 51, és donar-li sentit econòmic al contingut del títol concessional, del qual manca en absolut la redacció del projecte de llei.
No té ningun sentit econòmic que el cànon a percebre siga el mateix per metre quadrat, siga quina siga la seua ubicació, l'estat del bé que es cedix, o l'objecte per què va a ser utilitzat, i d'ahí la nostra esmena.
I d'ahí la nostra esmena també en el mateix sentit a l'article 70 del projecte de llei.

Hem fet esmenes també a l'article 54, per les taxes d'ocupació, en el mateix sentit que acabe d'esmentar en este moment, de dir en este moment.

Hi ha una esmena, que és la 58, que va ser votada en contra, que és a l'article 78 del projecte de llei, respecte a la base imposable que el projecte aplica als clubs nàutics i esportius, conformada -estem en el que estàvem- per l'ocupació de les aigües del port, el valor d'ocupació dels terrenys i el valor d'ocupació d'obres i instal·lacions.
Les dos primeres, subjectes a valor de mercat.
Suposen a més també una duplicitat en el cas d'ocupació d'aigües i de terrenys.
Això ho saben perfectament en la conselleria.
Els clubs nàutics desenvolupen la seua activitat al marge del mercat, ja que la seua activitat no genera beneficis, per la qual cosa introduir mètodes de valoració per al càlcul de la taxa, que tinguen en compte els valors de mercat suposaria trencar l'equilibri que permet el seu actual autofinançament.

Senyories, la taxa d'ocupació que preveu la legislació estatal utilitza paràmetres semblants als del projecte que discutim, però, per al cas dels clubs nàutics, la legislació estatal sí que té en consideració l'especial naturalesa d'estos, i en eixe sentit ha introduït un règim favorable per als clubs nàutics de la legislació estatal d'un 30% de la quota corresponent a la taxa associada als espais terrestres, als d'aigua i a les d'obres i instal·lacions destinades exclusivament a la realització d'activitats nàutiques.

Este projecte, senyories, deixa els clubs nàutics en una situació més desfavorable respecte a allò que disposa la llei estatal, fent impossible l'impacte econòmic que estos clubs generen respecte al desenvolupament econòmic que generen -com dic-, llocs de treball que generen, deu llocs indirectes per cadascun directe, promoció dels esports nàutics, atracció i recolzament al desenvolupament turístic i uns ingressos a La Generalitat de vora de tres milions d'euros anuals.
Esta esmena és una esmena que és de la Federació de Clubs Nàutics i és la màxima aspiració d'ells en tot el procés que han estat negociant amb la conselleria, la consellera sap perfectament que esta és l'aspiració màxima a què ells aspiraven.
L'esmena que ha presentat el Partit Popular no és esta esmena.
És el mal menor per als clubs nàutics, però no és esta esmena per la qual ells en definitiva han estat lluitant i treballant.

Després també hem presentat esmenes a les mesures que garantixen l'activitat portuària, hem presentat també esmenes en l'apartat de mesures per a garantir la seguretat en els espais portuaris.

En definitiva, hem presentat -com he dit abans- 55 esmenes.
Anem a vore, perquè no n'hem pogut presentar-ne més.
Jo li ho dic, senyora consellera.
És a dir, esta és una llei que crec que s'ha fet d'una forma molt ràpida, i esta és una llei que devia haver-se fet d'una forma consensuada, o almenys amb uns contactes previs, perquè s'ha fet de forma molt ràpida.
I, per tant, ahí n'hi han aspectes de la llei que a través d'esmenes són impossibles d'esmenar, perquè comportarien una, digam.
.
.
Si al llevar la (inintel·ligible) .
.
.
o llevar el text que presenten en esta llei, serien esmenes de molta profunditat.
Per tant, espere que algunes esmenes siguen aprovades en este debat.
.
.

El senyor president:

Vaja concloent, senyor Signes.

El senyor Signes Núñez:

.
.
.
i res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Pel Grup Parlamentari Popular té la paraula la il·lustre diputada María Fernanda Vidal.

La senyora Vidal Causanilles:

Gracias, señor presidente.

Hoy desde luego concluye un trabajo que se aprobó ya en el Consell el 7 de marzo, esta ley de puertos, un trabajo de dos años de la conselleria de infraestructuras, y un trabajo que hemos llevado en el último mes aquí, en esta cámara legislativa, por parte de todos los grupos parlamentarios, para cubrir un vacío legal que había en el marco legislativo de los puertos de la Comunidad Valenciana.

En comisión se debatió punto a punto los artículos que suscitaron algún interés, en la mayoría de los mismos se ha podido llegar a acuerdos y mejorar desde luego la ley.
Por ello, tanto mi compañero Miguel Zaragoza como yo agradecemos el talante dialogante de todos los grupos en trabajar por el bien común de los ciudadanos y usuarios de los puertos de la Comunidad Valenciana.

Administraciones, clubs deportivos, clubs náuticos, el sector comercial y las cofradías de pescadores han aportado su experiencia, reunión tras reunión, para la elaboración de una ley que, siendo muy parecida a la estatal, cubre las necesidades de la Comunidad Valenciana, siendo jurídicamente correcta, como bien ha dictado el Consell Jurídic Consultiu.

Por otro lado, hacemos uso del título competencial recogido en el actual Estatuto de autonomía de la Comunidad Valenciana, el artículo 49.
1, en lo referido a transporte marítimo y puertos que no tengan calificación de interés general de estado.
Se deberían entonces desarrollar mediante una normativa de rango legal, que es el origen de este proyecto.

La Comunidad Valenciana tiene 454 kilómetros de costa, con 40 instalaciones portuarias de distintas titularidades y funcionalidad.
Hay cinco grandes puertos de interés general del estado, que son Castellón, Sagunto, Valencia, Gandía y Alicante, integrados en tres autoridades portuarias, con un claro predominio de la actividad comercial.

De otro, los puertos de titularidad autonómica, en el que se desarrolla una importante actividad pesquera, comercial, de mercancías y viajeros y náutico-deportiva, de entre los que destacan los puertos de Vinaroz, Torrevieja, así como los de Burriana, Denia y Santa Pola.

Es una ley muy técnica, con 130 artículos, donde se recoge de forma progresiva desde el título preliminar, pasando a definir dominio público portuario, su gestión, servicios portuarios, tasas para uso y ocupación, medio ambiente y seguridad, transporte marítimo y régimen disciplinario.

En cuanto al modelo organizativo, está incluido en el organigrama de la conselleria de infraestructuras.
No habrá ningún organismo autónomo, ya que la política del Consell es la de racionalizar el sector público empresarial de la Generalitat valenciana.
Cabe recordar los modelos organizativos ensayados con anterioridad en la Generalitat valenciana.
En el año 1988 se creó un organismo autónomo administrativo que se llamaba «Gerencia Puertos de la Generalitat», el cual existió hasta 1994, año en el que todas las funciones volvieron a la conselleria competente en materia de obras públicas.
Es decir, hubo una experiencia cuyo modelo se descartó y se optó por el ejercicio de las competencias de manera directa por la administración de La Generalitat.

Entrando en lo que han comentado los diferentes grupos, he de decir que, en cuanto a las tasas que se han comentado aquí, razones técnico-jurídicas aconsejan, mediante la vigente Ley 1/1999, que las tarifas portuarias de La Generalitat… de manera independiente, sin sumar su contenido en el proyecto de ley de puertos.
-Me estoy ahogando, perdón-.

Si comparamos las tasas, vamos a ver, esta es una ley muy barata, las tasas de pesca, por ejemplo, son las más baratas, en este momento, con respecto a la ley de Baleares, de Andalucía o, incluso, de Galicia.
Aquí se ha hecho una reducción del 2 al 1%, la cantidad económica que, por ejemplo, te venda una de las cofradías de pescadores y que han supuesto un gran ahorro.
Vamos a poner, por ejemplo, Santa Pola; de 420, con esta reducción que se ha hecho en la ley de acompañamiento del 2013, ha pasado a pagar a 210.
000, este es un ahorro que repercute en el sector pesquero y en beneficio de los marineros.

En cuanto a otra de las preocupaciones que han dicho ustedes, que han manifestado los grupos parlamentarios, es la de materia de seguridad y medio ambiente.
En este aspecto se cumplen todas las normativas legislativas que marca la norma base, que es la ley estatal, para saber guardar la seguridad y el respeto y cuidado de nuestras costas y de nuestro mar cumpliendo la normativa de la Marina Mercante y de Capitanía Marítima.

Uno de los temas, también, que ha salido, es el tema del artículo 20, la supresión de ese famoso artículo 20.
Bueno, pues no consideramos necesario suprimirlo sino mantenerlo ya que nos remite al uso habitacional tal y como recoge la legislación estatal y, por ejemplo, de este artículo sí hizo uso el puerto de Barcelona y tuvo su aprobación -y ya sabemos quién gobernaba en ese momento; en ese momento gobernaba a nivel estatal el PSOE y, a nivel autonómico, también era el PSOE con coalición.

Y respecto -otra de las preocupaciones que aquí han hecho- a los plazos de concesiones y autorizaciones de treinta a treinta y cinco años.
Todos estos artículos, desde luego, tienen un carácter administrativo y como tales están sujetos a los principios de motivación -según el artículo 45 de la Ley 30/1992- y será sujeción al interés general, que es el artículo 103.
1 de la Constitución española.

Mire, treinta años es un plazo razonable, de igual manera lo recoge la ley estatal y la mayoría de las leyes autonómicas.

En cuanto al artículo 78 -que también se ha nombrado aquí-, de los clubes náuticos, es un artículo que ha estado pactado con los clubes de la Comunidad Valenciana porque, desde luego, hemos escuchado a los implicados.

Y en cuanto al control en el desarrollo de las actividades del concesionario le remito al artículo 97 que dice muy claramente cuáles son las funciones de la policía administrativa de los puertos y al artículo 98 que habla muy claramente, también, sobre la inspección y vigilancia general de los puertos.

Es una ley -repito- muy técnica que recoge las necesidades de ordenamiento y funcionamiento de los puertos de la Comunidad Valenciana.

En esta ley hemos contado, desde luego, con todos los sectores, ha sido una ley muy oportuna y necesaria porque cubre un vacío legal y es una reivindicación de todos los sectores implicados.

Nosotros trabajamos por y para los ciudadanos y este es el resultado: había una promesa en el año 2011 de poner en marcha esta ley de puertos y, hoy, es una realidad.
No por eso voy a olvidar que nuestro producto o interior bruto está basado en el turismo, y el turismo náutico con 454 kilómetros de costa es una pata muy importante del que viven muchas empresas dedicadas a este sector.

Y en cuanto al sector pesquero, el apoyo de reducción de tasas -como les he dicho- es apoyar a las empresas.

Nosotros, desde luego, escuchamos, estamos donde hay que estar, con los sectores productivos, y consideramos que sí que es una ley oportuna, y así se manifiesta y así espero que lo contemplen todos los grupos parlamentarios.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Senyor Torró.

El senyor Torró Gil:

Sí, molt breument perquè, en realitat, davant dels arguments que s'han exposat aquí, no n'hi ha hagut cap al·lusió a les qüestions importants que nosaltres hem estat exposant, algunes qüestions concretes referides a problemes que -entenem- en la llei no estan ben tocats -vullc dir-, per exemple, el tema dels habitatges i qüestions d'estes, però fonamentalment el tema del medi ambient, que vosté diu que es fa referència a les normatives genèriques, doncs eixe és el principal problema -vullc dir-, els ports tenen una problemàtica molt específica en matèries ambientals, especialment en matèries de generació de residus i problemes de contaminació acústica i altres als quals la llei no fa absolutament cap referència en cap sentit, i d'aquí la major part de les nostres esmenes.

I, després, el més important, i és, fonamentalment, el fet que no n'hi ha cap tipus de planificació o que no preveu -millor dit, perquè ací la llei no és un document de planificació-, sinó que no preveu cap tipus de planificació ni cap autoritat que gestione posteriorment l'aplicació ni de la llei ni de la planificació, i, per tant, la planificació és fonamental per entendre què és el que volem que siga el sistema portuari.

Això en la llei no apareix de cap manera i, per tant, el fet que no admeten les nostres esmenes en eixe sentit, lògicament, ens obligarà a restar en la mateixa postura que hem plantejat al principi.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Torró.

Senyor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

(Inoïble per raons tècniques) … también he indicado y he hecho hincapié en que había una enmienda que para nosotros era clave, aquella que preveía -según el redactado original-, se preveía la posibilidad de redactar un plan de infraestructuras portuarias de la Comunidad Valenciana con el carácter de plan de acción territorial de carácter sectorial.
Para nosotros era fundamental establecer un plazo, o, al menos, establecer la urgencia de la elaboración de ese plan.
Parece que no hay voluntad por parte del Partido Popular de realizar este plan porque, si la hubiera, pues obviamente aceptarían esta enmienda.

Y detrás de esto -como he comentado antes- está la propuesta de directiva del Parlamento Europeo de ordenación del espacio marítimo y gestión integrada de costas.
Ahí queda reflejada perfectamente la filosofía de lo que ha de ser la gestión costera, ¿eh?
, al ser un dominio público y que tiene repercusiones a todos los niveles.
No están integrados los conceptos básicos de esta directiva en la ley de puertos, quizás por eso hay tanta prisa en elaborar y aprobar esta ley ya, pero en el momento esté en vigencia esta directiva habrá que modificarla sí o sí para adecuarla al ordenamiento jurídico europeo.

Por tanto, yo deduzco, puesto que no se ha dicho nada en otro sentido, que no se aceptarán estas enmiendas, el resto de enmiendas nuestras y, en concreto, ésta.
Y, por tanto, pues la posición la hemos dejado bastante clara.

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ponce.

Señor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, president.

Bé, nosaltres hem presentat, també, esmenes que fan referència als aspectes mediambientals -no les he comentades per falta de temps però que sí que les debatérem en la comissió-, també esmenes que fan referència a com el projecte d'alguna manera en els aspectes urbanístics lleva competències als ajuntaments i lleva competències a altres administracions.
Coincidisc amb els companys, aquí tenim la nova llei urbanística i, per tant, caldria haver esperat que la nova llei urbanística doncs vegérem què és el que diu per a haver aprovat esta llei de ports però, bé, jo crec que s'ha posat un poc el carro davant de l'haca, però dóna el mateix.

I, finalment, dir que les esmenes a l'article 78, que fan referència als clubs nàutics, no són en absolut iguals, ¿eh?
, és a dir, vostés continuen mantenint l'ocupació de terrenys i les aigües suport per a la fixació de la base imposable -i ho hem parlant-, i nosaltres això ho eliminem i entrem en allò que és l'aspiració màxima dels clubs nàutics que, a més de màxima, perquè podria ser lògic que es diga l'aspiració màxima però, a més, creguem que és legítima.

I en este moment, a hores d'ara, a les onze i mitja de la vesprada, continuem estant convençuts que esta és l'aspiració i és com volien els clubs nàutics de la Comunitat Valenciana que apareguera reflectida la base imposable que se'ls imposa dins del projecte que anem a aprovar.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyora Maria Fernanda Vidal.

La senyora Vidal Causanilles:

Muchas gracias, señor presidente.

Bueno, decir que prisa, ninguna, hay un vacío legal, hay que cubrirlo y para eso estamos aquí las Cortes Valencianas, nuestro trabajo es legislar y si hay un vacío legal eso es lo que tenemos que hacer.
Eso es lo que hemos hecho aquí en las comisiones, trabajar esta ley en la que -ya digo- ha habido colaboración por parte de todos y que, bueno, a unos les habrá gustado más unas cosas que otras.

Pero he decirles, respecto al artículo 78, que el artículo 78 en esas reuniones que ha habido con todos los clubes náuticos se ha pactado, y se ha pactado la redacción que en este momento está en la ley, y ha habido conversaciones -también me consta- con ustedes al respecto, otra cosa es que por motivos políticos pues, ahora, no la quieran aprobar.

Sigo diciendo que una de las bondades de esta ley es que hemos escuchado a todos los implicados, a todos los clubes náuticos, a los pescadores; de ahí esa rebaja.
Seguimos siendo la más barata en venta de pescado fresco.

Y en cuanto a los plazos -que yo sé que era un tema que a ustedes les preocupaba, a todos en general-, decirles que estamos todos dentro de la norma, de treinta a treinta y cinco años, estamos dentro de los parámetros con respecto a otras leyes de comunidades, y aquí ya he nombrado algunas, y en éstas hay gente de diferentes ideologías políticas, ya sea Baleares, ya sea Andalucía, ya sea Galicia o sea Cataluña, y he de decir que es una ley donde se ha escuchado a los ciudadanos, se ha escuchado a los usuarios y podemos estar contentos de que estamos al lado de ellos con estas reducciones de tasas y con este apoyo a los implicados.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señora Vidal.

Acabat el debat, anem a passar a la votació.

En primer lloc, votarem les esmenes presentades pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.
Esmena 1, 4, 5, 6, 9 i 13.
Comença la votació.
40 vots a favor, 50 vots en contra.

Esmena 15.
Comença la votació.
30 vots a favor, 50 vots en contra, 35 abstencions.

Esmena 48.
Comença la votació.
9 vots a favor, 50 vots en contra, 27 abstencions.

La 49 i 50.
Comença la votació.
40 vots a favor, 50 vots en contra.
¿Està resolt?
Moltes gràcies.

La 52.
Comença la votació.
11 vots a favor, 79 vots en contra.

L'esmena 53.
Comença la votació.
40 vots a favor, 50 vots en contra.

La 56.
Comença la votació.
10 vots a favor, 80 vots en contra.

La 64, 65, 66, 67, 68, 69, 70, 71, 72, 73, 75, 78, 79, 80, 81, 83, 85, 86 i 87.
Comença la votació.
39 vots a favor, 50 vots en contra.

Votació de les esmenes presentades pel Grup Parlamentari Socialista, esmena 10, 19, 20 i 21.
Comença la votació.
40 vots a favor, 50 vots en contra.

22.
Comença la votació.
36 vots a favor, 50 vots en contra, 4 abstencions.

La 25.
Comença la votació.
30 vots a favor, 50 vots en contra, 10 abstencions.

La 26, 27, 28 i 29.
Comença la votació.
36 vots a favor, 50 vots en contra, 4 abstencions.

La 30.
Comença la votació.
40 vots a favor, 50 vots en contra.

La 32.
Comença la votació.
30 vots a favor, 50 vots en contra, 10 abstencions.

La 33, 35, 36, 37, 38, 39, 40, 45, 46, 51, 54, 55 i 58.
Comença la votació.
40 vots a favor, 50 vots en contra.

La 59 i 60.
Comença la votació.
36 vots a favor, 50 vots en contra, 4 abstencions.

La 61.
Comença la votació.
40 vots a favor, 50 vots en contra.

La 62.
Comença la votació.
36 vots a favor, 50 vots en contra, 4 abstencions.

La 63.
Comença la votació.
36 vots a favor, 50 vots en contra, 4 abstencions.

La 74, 77, 82, 84 i 88.
Comença la votació.
40 vots a favor, 50 vots en contra.

La 90, 91, 96 i 98.
Comença la votació.
40 vots a favor, 50 vots en contra.

Esmenes presentades pel Grup Parlamentari Compromís.
Esmena número 3.
Comença la votació.
40 vots a favor, 50 vots en contra.

La 7.
Comença la votació.
40 vots a favor, 50 vots en contra.

La 17, 18, 24.
Comença la votació.
39 vots a favor, 50 vots en contra.

La 31.
Comença la votació.
11 vots a favor, 79 vots en contra.

La 34 i 41.
Comença la votació.
40 vots a favor, 50 vots en contra.

La 43.
Comença la votació.
6 vots a favor, 50 vots en contra, 34 abstencions.

La 44 i la 47.
Comença la votació.
40 vots a favor, 50 vots en contra.

La 92.
Comença la votació.
40 vots a favor, 49 vots en contra.

93, 94, 97 i 99.
Comença la votació.
40 vots a favor, 50 vots en contra.

Una vegada votades les esmenes, anem a passar a l'articulat de la llei.

Article 1.
Comença la votació.
50 vots a favor, 40 vots en contra.

El 2.
Comença la votació.
48 vots a favor, 40 abstencions, 1 vot en contra.

Article 3.
Comença la votació.
50 vots a favor, 40 vots en contra.

El 4, 5, 6, 7 i 8.
Comença la votació.
50 vots a favor, 39 abstencions.

El 9.
Comença la votació.
50 vots a favor, 28 vots en contra, 12 abstencions.

El 10 i l'11.
Comença la votació.
50 vots a favor, 40 vots en contra.

El 12.
Comença la votació.
50 vots a favor, 40 vots en contra.

El 13.
Comença la votació.
50 vots a favor, 34 vots en contra, 5 abstencions.

El 14.
Comença la votació.
50 vots a favor, 40 vots en contra.

El 15, 16, 17, 18 i 19.
Comença la votació.
50 vots a favor, 40 vots en contra.

El 20, 21 i 22.
.
.
(Algú diu: «Es que son abstenciones, presidente»)

Perdó.
Un error.
50 vots a favor, 40 abstencions.
Rectifique allò dit anteriorment.

Articles.
.
.
20, 21 i 22.
Comença la votació.
50 vots a favor, 40 vots en contra.

Article 23.
Comença la votació.
49 vots a favor, 40 abstencions.

24, 25 i 26.
Comença la votació.
50 vots a favor, 6 vots en contra, 34 abstencions.

El 27.
Comença la votació.
49 vots a favor, 4 vots en contra, 36 abstencions.

El 28 i 29.
Comença la votació.
50 vots a favor, 30 vots en contra, 10 abstencions.

El 30 i 31.
Comença la votació.
50 vots a favor, 40 vots en contra.

El 32.
Comença la votació.
50 vots a favor, 36 vots en contra, 4 abstencions.

33, 34, 35 i 36.
Comença la votació.
50 vots a favor, 40 abstencions.

37 i 38.
Comença la votació.
50 vots a favor, 39 vots en contra.

L'article 39.
Comença la votació.
50 vots a favor, 38 abstencions.

40.
Comença la votació.
49 vots a favor, 35 vots en contra, 5 abstencions.

El 41 i el 42.
Comença la votació.
50 vots a favor, 40 abstencions.

El 43.
Comença la votació.
49 vots a favor, 6 vots en contra, 34 abstencions.

El 44.
Comença la votació.
48 vots a favor, 40 abstencions.

El 45.
Comença la votació.
50 vots a favor, 40 abstencions.

El 46.
Comença la votació.
46 vots a favor, 4 vots en contra i 36 abstencions.

El 47.
Comença la votació.
56 vots a favor, 34 abstencions.

El 48, 49, 50, 51, 52 i 53.
Comença la votació.
50 vots a favor, 40 abstencions.

El 54.
Comença la votació.
50 vots a favor, 10 vots en contra i 30 abstencions.

55, 56, 57, 58 i 59.
Comença la votació.
51 vots a favor, 38 abstencions.

El 60.
Comença la votació.
50 vots a favor, 3 vots en contra, 37 abstencions.

61, 62, 63, 64, 65 i 66.
Comença la votació.
50 vots a favor, 3 vots en contra, 35 abstencions.

El 67.
Comença la votació.
Comença la votació.
50 vots a favor, 9 vots en contra, 31 abstencions.

El 68 i 69.
Comença la votació.
50 vots a favor, 5 vots en contra, 35 abstencions.

El 70 i 71.
Comença la votació.
50 vots a favor, 39 vots en contra.

72, 73, 74, 75, 76 i 77.
Comença la votació.
50 vots a favor, 39 en contra.
Perdó, en contra.
A vore, repetisc, 50 vots a favor, 39 abstencions.

El 78 anem a passar a votar ara.
Comença la votació.
50 vots a favor, 39 vots en contra.

El 79.
Comença la votació.
50 vots a favor, 40 abstencions.

El 80 i 81.
Comença la votació.
50 vots a favor, 36 vots en contra, 4 abstencions.

El 82, 83, 84, 84, 85, 86, 87 i 88.
Comença la votació.
50 vots a favor, 4 vots en contra, 36 abstencions.

El 89 i 90.
Comença la votació.
50 vots a favor, 39 vots en contra, 1 abstenció.

El 91, 92, 93, 94, 95, 96, 97, 98 i 99.
Comença la votació.
49 vots a favor, 40 abstencions.

El 100.
Comença la votació.
50 vots a favor, 10 vots en contra, 30 abstencions.

El 101.
Comença la votació.
50 vots a favor, 38 abstencions.

El 102.
Comença la votació.
57 vots a favor, 33 vots en contra.

El 103, 104, 105, 106, 107, 108, 109, 110, 111, 112, 113, 114, 115, 116, 117, 118, 119, 120, 121, 122, 123, 124, 125, 126, 127, 128, 129 i 130.
Comença la votació.
50 vots a favor, 39 abstencions.

Disposició addicional primera.
Comença la votació.
78 vots a favor, 11 abstencions.

Disposició addicional segona (nova).
Comença la votació.
56 vots a favor, 29 vots en contra, 5 abstencions.

Disposició transitòria primera.
Comença la votació.
50 vots a favor, 7 vots en contra, 33 abstencions.

Disposició transitòria segona.
Comença la votació.
50 vots a favor, 10 vots en contra, 30 abstencions.

Disposició transitòria tercera.
Comença la votació.
50 vots a favor, 40 vots en contra.

Disposició derogatòria única.
Comença la votació.
50 vots a favor, 1 vot en contra, 39 abstencions.

Disposició primera, segona i tercera.
Comença la votació.
51 vots a favor, 39 abstencions.

Preàmbul.
Comença la votació.
50 vots a favor, 40 vots en contra.

Votació final de la llei.
Comença la votació.
50 vots a favor, 40 vots en contra.

Proposició no de llei, de tramitació especial d'urgència, sobre la paralització definitiva de l'activitat de gas i el tancament del magatzem subterrani Castor, presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 87.
129, BOC número 245)

El senyor president:

Tercer punt de l'ordre del dia: presa en consideració de la Proposició no de llei de tramitació especial d'urgència sobre la paralització definitiva de les activitats de gas i el tancament del magatzem subterrani Castor, presentada pel Grup Parlamentari Popular.

Per a la presentació i defensa, en representació del Grup Parlamentari Popular, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Mariano Castejón.

El senyor Castejón Chaler:

Moltes gràcies, senyor president.

Bé, hem presentat aquesta proposició no de llei amb tres punts en la proposta de resolució que vénen a ratificar molt clarament l'acord unànime adoptat per aquestes Corts el passat 23 d'octubre, també a una altra proposició no de llei presentada en este cas pel Grup Parlamentari Popular, que, després d'arreplegar les esmenes presentades pels altres grups parlamentaris, vam arribar a un consens i es va aprovar per unanimitat dels 86 diputats presents a la cambra.

L'única diferència que hi ha entre aquella PNL i la que avui presentem és que demanem, fem la sol·licitud al Govern d'Espanya que trasllade al Consell de La Generalitat els informes de l'Institut Geogràfic Nacional i de l'Institut Geològic i Miner espanyol, que ja sabem ha remés al Congrés dels Diputats i que ara, a hores d'ara, ja indirectament ja coneixem.

I també els informes, els encarregats a experts independents, que estos mateixos informes, tant d'un institut com de l'altre, recomanen que es porten a terme.

I la postura del Grup Parlamentari Popular al llarg de tot este període no ha variat.
I perquè quede molt clar, ens ratifiquem, una vegada més, en exigir el tancament total de la plataforma Castor.
Repetixo, exigim el tancament (aplaudiments) total de la plataforma Castor.

I molt més avui, molt més avui quan ja coneixem les conclusions dels experts que van confirmant que no es va estudiar la perillositat sísmica de la zona.
I estos dos informes constaten perfectament la realització entre la injecció del gas al Castor i el sismes registrats a la zona de Vinaròs, del Baix Maestrat.

Per als qui vivim allí ho teníem clar.
Però és que avui, a més, tenim la constatació dels experts que ratifiquen el que per a nosaltres ja era més que una evidència.

Però des que es va redactar aquesta proposició no de llei, concretament el 15 de maig, fins al dia d'avui, és veritat que s'han anat produint algunes actuacions, alguns acords, algunes declaracions que no em resistisc avui a citar.

Per un costat, hem tingut coneixement de les conclusions i recomanacions de l'informe de l'Institut Geològic i Miner Espanyol, molt important.
També s'ha produït l'aprovació per unanimitat d'acord semblant al que avui proposem, tant de l'Ajuntament de Vinaròs com de la Diputació de Castelló.
O també la proposició no de llei de Convergència i Unió, debatuda a la Comissió d'Agricultura i Medi Ambient del Congrés dels Diputats el passat dia 28 de maig, la passada setmana, amb una resolució amb vuit propostes diferents que el Grup Parlamentari Popular no podia aprovar en la seua integritat.

I va ser desestimada perquè el Partit Popular, el grup parlamentari, tant en les Corts Generals com este grup parlamentari aquí a Les Corts, procurem sempre actuar amb rigor, amb seriositat, amb la prudència i la sensatesa que fins i tot -recordo- en l'anterior debat sobre tema, el portaveu del Grup Socialista, el senyor Signes, ens reconeixia que havíem tingut en este assumpte.

Per tant, nosaltres procurem no moure'ns ni actuar per impulsos irrefrenables.
La responsabilitat de qui governa va molt més enllà d'aconseguir un titular de premsa que desperte l'interés del ciutadà, cosa que sembla que avui algú busca en algunes esmenes que han presentat.
Qui governa, i ho està fent el Partit Popular, ha de solucionar, ha… -i en este cas, ho estem fent-, ha de solucionar els problemes que el govern anterior ens va deixar.

Comprendran, per tant, que s'actue amb cautela i prudència, perquè és lògic que el govern, el govern estatal, vullga esperar a tindre tots, tots els informes, alguns ja demanats, avalant que la plataforma, el dipòsit submarí de gas és insegur per a la població.

Que ningú oblide que ara l'activitat, ara, no oferix perill, està paralitzada i no presenta problemes.
Per tant, no alarmem la població sense motiu.

No ens precipitem, per una altra banda, a prendre decisions que ens podem penedir després.
Ara -insistixo- no es corre perill, l'activitat està paralitzada.
I és de sentit comú que es vullga comptar amb tota una base tècnica el més sòlida possible per a prendre una decisió definitiva, inclòs el desmantellament, cosa que ja vam acordar en l'anterior ple.

Per al Partit Popular sempre prima de manera determinant la seguretat de les persones i el respecte al medi ambient.
Això que no ho qüestione ningú.

Però és que des del Partit Popular anem més enllà encara.
Demanem també que s'adopten les accions judicials que corresponguen per a exigir les responsabilitats legals que puguen derivar-se de l'actuació dels responsables de la tramitació i les autoritzacions pertinents, ja que s'ha confirmat que no es van donar les garanties suficient per a atorgar l'autorització que el govern socialista va donar en l'any 2010.

Sembla que ara alguns s'han posat molt nerviosos, sobretot des que la premsa ha començat a divulgar com el govern de Rodríguez Zapatero va desestimar en l'any 2009 la petició de Catalunya que s'inclogueren estudis sísmics.
Ara, cadascú que assumisca les seues responsabilitats.
(Aplaudiments)

Una altra cosa és que també s'intente desviar l'atenció…, i altres dirigents del Partit Socialista, com el portaveu socialista en la Diputació de Castelló, s'atrevisca a sentenciar el debat del Congrés de la passada setmana, al Congres dels Diputats, este debat ja «com a grotesc, trist i greu per als ciutadans i ciutadanes de la província».
Així es definia este acord.
Inclús afegia -són declaracions del senyor Francesc Colomer-, afegia «els socialistes sí que hem mantingut la mateixa postura».
¡Per favor!
, jo, almenys, els demanaria que callessen, almenys no farien el ridícul.

Perquè no poden canviar la història.
Encara que ho intenten desesperadament, no poden.
I està clar, totalment clar i patent, que el Castor, com bé es coneix a Vinaròs i tota la comarca, està emparellat amb el Partit Socialista.
(Aplaudiments) El Castor té uns pares, té uns pares polítics que van ser els responsables socialistes a nivell estatal, té uns pares i un padrins polítics.
També ho saben perfectament els vinarossencs i ciutadans d'aquella comarca.

Pares socialistes amb uns padrins, que va ser el Partit de Vinaròs Independent.
Els dos van apadrinar el president d'Escal UGS, el senyor Recaredo del Potro, al que exhibien i presentaven com el salvador de Vinaròs.
Partit de Vinaròs Independent i PSOE van recolzar sense reserves este projecte fins al punt de convertir-se en els seus ambaixadors.
Tant que van criticar la postura del Partit Popular, que sempre ha estat reticent i sempre ha estat crítica.

Els podria ensenyar infinitats de retalls d'aquells moments.
Per exemple, «Partit Popular i Bloc de Vinaròs -en castellà ho ficava el titular del Levante del dia 26 d'agost- piden a todos los partidos que se posicionen en contra de la planta de gas».

Una altra foto de la primera de les manifestacions multitudinàries que es van donar amb motiu de la planta Castor.
Si mirem la fotografia, aquí vorem representants del Partit Popular, alcalde de Peníscola, el portaveu actualment de Medi Ambient al Senat, regidors de l'Ajuntament de Vinaròs del Partit Popular, aleshores a l'oposició, però aquí no estan els socialistes, ahí no estaven els socialistes.
Precisament, els socialistes (aplaudiments) ens van criticar per assistir a aquesta manifestació.

I ara…, abans ens criticaven i també ens critiquen ara, i ho fan sense cap rubor, com solen fer en moltes ocasions.
Resulta realment inconcebible que els socialistes ara es vullguen desmarcar, resulta una vergonya que inclús s'atrevisquen a encapçalar les protestes per a fer veure els desastrosos efectes del que ha estat la seua pròpia obra: el Castor.

O com el senyor Ximo Puig, secretari general dels socialistes valencians, s'atrevia en plena campanya electoral, a demanar responsabilitats al Partit Popular.
Jo li dic al senyor Puig: ¡que poca memòria té quan li interessa!
(Aplaudiments) ¿Com poden els socialistes defensar una cosa i la contrària quasi al mateix temps?
I així ho veem que ho fan moltes vegades.

Tinc de llegir aquesta notícia perquè no té preu.
«Proyecto Castor.
Ximo Puig preguntará en el Congreso por las razones del ministerio para paralizar esta infraestructura.
» Diario Levante, 5 d'abril de 2012.
«El portavoz socialista, exalcalde de Vinaròs, Jordi Romeu, dijo ayer estar muy disgustado -comillas-, con una decepción total y absoluta -tanco comillas.
» Recordó las gestiones realizadas durante los últimos siete años y ahora, que cuando era ya una realidad, a falta de hacer la prueba de inyección de gas, todo esto de un plumazo el PP se lo carga.
En apenas 100 días, el PP ha tirado por tierra un proyecto que estaba a punto de inaugurarse.
Por tal motivo -continua dient el periòdic-, Romeu anuncia que pedirá un pleno extraordinario para rechazar esta medida e intentar que continue adelante el proyecto Castor.
» (Aplaudiments.
Se sent una veu que diu: ¡Bravo!
) «Asimismo, el portavoz socialista anunciaba que el portavoz socialista en la Comisión de Industria del Congreso, Ximo Puig, se interesará por este tema, además de entrevistarse con responsables de Escal.
»

I, efectivament, va estar el Partit Popular…, ha segut el ministre d'Indústria, Energia i Turisme el que va paralitzar la injecció de gas, el que va manifestar que mantindria aquesta paralització de forma indefinida.
Per damunt de tot, sempre hem dit que està la seguretat de les persones.
I com s'ha vist, ha complit amb la seua paraula.
Va ser el ministre el que va demanar els informes tècnics, aquells que estem veent que avalen el que sempre hem manifestat, que hi havia una relació directa entre la injecció del gas i els moviments sísmics.

Per tant, al Partit Socialista, que en aquell moment va auspiciar aquest projecte, jo penso que ara té d'agafar les seues responsabilitats.
El Partit Popular sempre les agafa.
L'actuació dels responsables, actualment al govern central, com és el Partit Popular, estem governant i assumim la nostra responsabilitat.
I com sempre, solucionarem un problema que els altres ens han creat, solucionarem un problema que ens va crear…

El senyor president:

Vaja concloent.

El senyor Castejón Chaler:

…el Partit Socialista.
(Aplaudiments) I la PNL que avui presentem precisament està en esta línia.
Espero la votació…

El senyor president:

Moltes gràcies.

El senyor Castejón Chaler:

…unànime.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Per a la defensa de l'esmena presentada pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Víctor Tormo, que li donem la benvinguda a esta cambra.

El senyor Tormo Ruiz:

Sembla que el PP, malgrat el descrèdit social que s'ha guanyat, seguix amb la tàctica d'aparentar el que no és.
El senyor Fabra, des que va aplegar a la presidència de La Generalitat, va vestit d'ovelleta, però és un caçador.
I la senyora Bonig, que ja se n'ha anat, no sé si aspira a un lloc sucós en un consell d'administració en les empreses de Florentino Pérez, o a fer punts per a aupar-se al capdavant del govern.
Esta segona cosa (veus i protestes), esta segona cosa no l'anem a permetre des de l'esquerra.

Que els habitants d'Alcanar, Benicarló, les cases d'Alcanar, Cervera del Maestre, Càlig, Peníscola, Sant Carles de la Ràpita i Vinaròs hagen vist perillar la seua vida, la seua salut i els seus pobles, tot per generar-li uns beneficis empresarials a Florentino Pérez, entre altres, és una obscenitat que fotografia a l'estat que vostés, els del PP, però també els del PSOE, han construït.

Perquè la bomba del Castor l'han posada PP i PSOE, l'han activitat vostés, PP i PSOE.
No sabrem quantes telefonades, quantes reunions, quantes llotges compartides en el futbol i quants dinarots, però el que sí que sabem és com acaben les agressions mediambientals que vostés, PP i PSOE, han portat a terme i emparen.

Que en 1996, el senyor Piqué, ministre del PP, done el primer permís del Castor és sabut per tots; que Aznar va acceptar com a cert el que dia l'informe de la mateixa empresa constructora del Castor, que ja té la cosa…, l'empresa del Castor, ACS Escal UGS, també ho sabem.
Una mostra de la corrupció de l'estat que vostés han edificat.
Els mateixos empresaris que van a guanyar 250 milions d'euros a l'any durant 30 anys, eixos són els qui informen que no n'hi ha perill.

Després, arriba el recolzament del govern Zapatero, cert, que amb Montilla inclou el Castor com a una de les prioritats del pla energètic nacional, malgrat que és un projecte que només pot subministrar la ridícula quantitat de 50 dies de consum a l'estat espanyol.

A més a més, el govern de Zapatero va ignorar un altre estudi d'ACS, que aquest sí, advertia que era perillós.
I damunt, el PSOE va blindar el projecte Castor de forma que si fracassava, els valencians i valencianes pagaríem una indemnització multimilionària a l'empresari.

I també durant el govern del PSOE es va decidir temeràriament, o interessadament, que no calia sotmetre el projecte a un procediment d'avaluació d'impacte ambiental.

I ¿què fa el govern de Rajoy?
Assumir gustosament el projecte Castor i donar majors facilitats en la compra de gas procedent del Castor.
Segurament Aznar i Rajoy, l'altra dia en la llotja de l'estadi lisboeta, celebraven més coses que la victòria de la champions de l'equip de Florentino Pérez.

Esquerra Unida, així com la plataforma en defensa de les terres del Sènia, vàrem exigir en el seu dia que no es construïra el Castor.
Esquerra Unida, en el 2008, vàrem reclamar ací en Les Corts que no s'instal·lara el Castor, i ens quedàrem a soles.

Ahir, en nom d'Esquerra Unida, vaig posar en mans de la fiscalia l'informe geològic sobre la crisi sísmica relacionada amb al magatzem subterrani de gas Castor.
Aquest informe de l'Institut Geològic i Miner conclou que existix una relació directa entre l'activitat del Castor i els més de quatre-cents terratrèmols.
Realment, el cas Castor és de jutjat de guàrdia.

Esquerra Unida volem que s'emprenguen les mesures per a exigir la responsabilitat patrimonial i les que pertoquen a l'empresa Escal UGS per la possible ocultació de dades sobre el risc sísmic del Castor.
Esquerra Unida exigim la paralització absoluta de l'activitat del Castor i anem més enllà, exigim el desmantellament total i definitiu del Castor, atés l'evident risc sísmic que comporta.
I exigim que les despeses del desmantellament no es paguen de les arques públiques sinó de les butxaques d'aquelles persones que han permés la construcció d'aquesta bomba de rellotgeria, que es diu Castor.

Que aquesta malifeta del Castor servisca almenys perquè s'adonen vostés que és de màxima prioritat aturar el fracking i les prospeccions petrolíferes ara, no esperem a que siga massa tard.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Tormo.

Defensa de l'esmena presentada pel Grup Parlamentari Socialista.
.
.
(Pausa) Perdone, senyora Besalduch.

Per a rèplica, senyor Castejón.

El senyor Castejón Chaler:

Moltes gràcies, senyor president.

El debut, al que cal donar-li l'enhorabona per la seua incorporació a les tasques parlamentàries, jo li he de dir que no ha sigut massa bo.
És a dir, que començar qüestionant precisament alguns càrrecs del partit polític que està governant a la nostra comunitat, que en tot moment ha estat al front per a solucionar un problema creat pels altres i que vosté qüestione la seua tasca, bé, la veritat és que jo penso que no ha estat massa encertat.

Ha presentat una esmena, jo al llegir-la em pregunto que esta esmena no l'ha presentat massa i no l'ha explicada massa bé.
L'única diferència que hi ha entre el que vostés presenten i el que mosatros ja hem presentat, inclús algunes coses que estan aprovades, és el tercer punt de l'esmena, perquè les dos primeres, si m'ha sentit quan jo parlava, estem completament d'acord, allò del desmantellament… Açò no vaig a insistir, perquè evidentment estem parlant del mateix.

Vostés diuen que exigixen que es depuren tot tipus de responsabilitat.
I evidentment i no sols de l'empresa concessionària, Escal UGS, sinó també dels tècnics, també de les autoritats que van participar, que van fer la tramitació i que van resoldre i autoritzar este projecte.
Si en això estem completament d'acord.

Vostés diuen el que mosatros també és fàcil de dir, que no hi haja una despesa addicional, perquè allò fàcil és l'anunci.
Però de quina manera cal fer això?
I fins ara l'únic que ha treballat de forma seriosa i responsable ha sigut el govern del Partit Popular.
Perquè, primer, caldrà recordar que el primer que va fer va ser auditar este projecte i va ser que va detectar les barbaritats que es van detectar, precisament, fonamentalment econòmiques, en la seua tramitació.
Es va vore les clàusules exorbitants, es va fer una declaració de lesivitat.
En definitiva, se van demanar responsabilitats, el mateix que ara vosté fa.

La relació causa/efecte?
Avui per avui jo penso que tot el món ho té claríssim.
Per tant, jo penso que aquesta peripècia del Castor, com vosté deia, que ha sigut un fracàs, que ha sigut un desastre, mos pot servir per a fer altres coses, però no el que vosté mos demana.
Jo penso que este motiu no pot servir per a rebutjar en general, en general tots els dipòsits submarins de gas, que hi ha uns quants a Espanya i que sembla que funcionen bé, 600 en tot el món, sembla que funcionen bé.
Per tant, pensem que no és un motiu per a rebutjar-los tot en general, que és el tercer punt que vosté presenta en la seua esmena.

Este és el motiu primordial pel que no la podem acceptar.
Però, a més, no és que estiguéssim d'acord, és que està dins de la nostra proposició no de llei.
Per tant, comprendrà perfectament que degut a este tercer punt no poguéssem aprovar la seua esmena.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Castejón.

Senyor Tormo.

El senyor Tormo Ruiz:

Jo el que he escoltat adés és el típic tirar balons fora del Partit Popular acusant només el Partit Socialista del Castor.

Jo no vull oblidar els diaris de sessions.
Sí que és veritat que és el primer dia que estic ací, però les coses queden publicades.
I en el Diari de Sessions d'octubre de 2013 vostés el que diuen és una cosa que no podem mai coincidir i és que «nosaltres volem oblidar, diuen, volem oblidar com més prompte millor les nit d'angoixa i incertesa».
Sí, sí, ho va dir vosté.
Però és que nosaltres no volem oblidar i la població dels pobles del Baix Maestrat no volen oblidar, clar que no!
Açò és una bomba de rellotgeria i no és només suficient el tancament sinó el desmantellament.

Però és curiós que el Partit Popular, tenint majoria absoluta al Congrés dels Diputats, al Congrés espanyol, vote en contra, es negue, recentment, a tancar definitivament el Castor.
No sé si vostés, el Partit Popular d'ací va ser una secessió de partit, va a fer un altre.
.
.
, perquè realment és el mateix partit, el senyor Rajoy, el que està votant que no es tanque definitivament el Castor, una proposició que havíem fet, entre altres, Esquerra Unida.

I, per últim, el govern i el PP he de dir que no estan al costat dels ciutadans i de les ciutadanes sinó que estan defenent els interessos d'un empresari, de l'empresa Escal UGS.
En realitat, vostés han dit adés que el PSOE és el pare del Castor.
Jo dic que el PSOE i PP són una parella de fet, malgrat que a vostés els pese, que ha criat una bomba denominada Castor.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Tormo.

Senyor Castejón.

El senyor Castejón Chaler:

Moltes gràcies, senyor president.

Molt breument, simplement jo aquí tinc la petició, es a dir, la proposició no de llei que es va presentar al Congrés dels Diputats i no és com vosté diu.
No se pot agafar el titular dient que el Partit Popular vote en contra del tancament i desmantellament del Castor, no és cert.
Hi ha nou propostes aquí de resolució que en el seu moment vosté les vorà i vorà que no és aixina.

El senyor ministre d'Indústria ho ha dit per activa i per passiva.
S'han demanat els informes que ell va demanar, no va ser el partit que vosté representa, va ser el govern encapçalat pel Partit Popular.
I una vegada tinguéssem tots els informes, els que ja tenim, que sembla que siguen concloents, però que estos mateixos informes mos diuen que cal buscar altres estudis, perquè estem parlant d'una cosa, del desmantellament, com si anàrem amb una grua i el tombàrem.
I això també s'ha de fer de forma segura.
I per a fer-ho són necessaris estos informes, que encara estan pendents.

A vore si mos entra una mica de seny, que no es pot actuar a la tremenda com s'intenta quan un està governant.
Però quan un està governant i ho està fent el Partit Popular estem actuant de la millor forma possible.
I ho estem fent prou bé, jo diria que molt bé, perquè per damunt de tot està la seguretat de persones abans.
Ara tenim la planta paralitzada, i què vol dir que demà la desmantellem i creem un altre conflicte?
Anem a tindre.
.
.
, igual que vam escoltar els tècnics abans per a paralitzar-la, anem també a escoltar els tècnics ara per a desmuntar-ho.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Castejón.

Per a la defensa de l'esmena presentada pel Grup Socialista, senyora Besalduch té la paraula.

La senyora Besalduch Besalduch:

Gràcies, president.

Mire, senyor Castejón, una vegada més el Partit Popular utilitza estes Corts per a fer electoralisme i ja ho va fer en un dels últims plens, quan va traure a passejar l'anticatalanisme i avui mos trau el Castor.

Vostés presenten una PNL que, a pesar que Les Corts ja se van pronunciar al respecte i de forma unànime a favor del tancament de la plataforma Castor, ho tornen a portar, la tornen a presentar en portes d'unes eleccions europees.
Perquè vostés la van presentar el dia 15.

Estic segura que, a hores d'ara, i després que el Partit Popular es posicionara la setmana passa a favor del Castor i en contra del seu tancament en la Comissió de Medi Ambient a Madrid, estan absolutament penedits d'haver-la presentat i portar-la a este plenari.

Mire, senyor Castejón, jo he repassat la seua exposició de motius i li he de dir que vosté i el Partit Popular tenen amnèsia selectiva.
Vostés comencen explicant que el Castor naix en 2010 i la veritat, senyor Castejón, és que en eixa data el xiquet ja tenia catorze anys, catorze en tenia ja.

Mire, senyor Castejón, Butlletí Oficial de l'Estat, 27 de setembre de 1996, diu el butlletí oficial: «Real decreto 2.
056/1996, de 6 de septiembre, por el que se otorga el permiso de investigación de hidrocarburos denominado Castor, situado en la zona C, subzona A…».
El Castor que tenim a Vinaròs.
Firmado el ministro de Industria y Energía, Josep Piqué i Camps, que saben una cosa, no va nomenar-lo Zapatero de ministre, va ser el senyor Aznar, senyor Castejón.

Ahí comença la tramitació del projecte i acaba amb la majoria d'edat del xiquet, d'eixe xiquet que anomenem Castor, amb la llicència d'activitat que atorga el 21 de desembre de 2012 l'alcalde de Vinaròs, el senyor Juan Bautista Juan Roig, alcalde del Partit Popular des de 2011, i amb el ministre Soria comença l'activitat a la plataforma marina, senyor Castejón.

A tot açò està vosté equivocat, perquè com el xiquet va nàixer en 1996 vosté s'ha equivocat de pares.
Els pares d'este xiquet, que s'anomena Castor, és el senyor Pérez i el senyor Aznar.

Miren, vostés actuen com si res tingueren a vore en este projecte, però la gent té memòria i els papers són molts soferts, senyor Castejón.
El govern valencià venia este projecte Castor com un projecte propi, només cal veure les tres pàgines, la 107, la 263 i la 264, del Pla d'infraestructures estratègiques de la Comunitat Valenciana 2010-2020.
Sap què diu en la pàgina 107?
Jo li ho llegiré, senyor Castejón: «La Generalitat contempla en el período 2010-2020 la ampliación de la gasificadora de Sagunto, la duplicación del gaseoducto de Levante y la puesta en marcha del almacenamiento subterráneo de gas natural Castor.
» Això ho diu el seu Pla d'infraestructures estratègiques, senyor Castejón.

Li he de recordar també que al Diari de Sessions, concretament en la legislatura anterior, en el número 39, replegant una pregunta al conseller de Medi Ambient, el senyor García Antón, deia el següent el seu conseller respecte del Castor: «Se trata de un proyecto estratégico para el estado español al que La Generalitat no se opone.
»

En aquell mateix sentit se manifestava la secretària autonòmica de Medi Ambient, la senyora Ureña, a l'any 2009, quan deia en quan comissió: «Ens trobem davant un projecte estratègic per a l'estat espanyol, no es tracta de qualsevol cosa.
»

Senyor Castejón, memòria selectiva té vosté.
Mos volen fer creure que no tenen res a vore amb el Castor, quan el conseller Flores feia desembarcaments amb càrrecs institucionals del Partit Popular a Vinaròs per a vendre les bondats del Castor i les inversions.
I li he de recordar que moltes d'estes visites, per cert, anava acompanyat por el condenado Fabra.

Ara bé, l'inici de l'activitat ha ficat de manifest la perillositat del projecte.
Des de setembre de 2013 s'han produït més de cinc-cents sismes en la zona i alguns d'ells, com ja sabem, han superat la intensitat 4 en l'escala Richter.
La gent de les zones afectades, senyor Castejón, volen tranquil·litat i respostes contundents.
Tranquil·litat a la qual no ha ajudat que el ministre Soria tardara quinze dies en comparéixer després del primer terratrèmol, a la qual tampoc ha ajudat que el ministre Soria, després de rebre, en desembre de 2013, l'informe de l'Institut Geogràfic Nacional, que conclou que hi ha relació directa entre els terratrèmols i la planta de gas, se l'amaga i no el trau fins a maig.

Mire, senyor Castejón, per damunt dels interessos econòmics hem de ficar els interessos de les persones i l'únic, l'únic que els pot tranquil·litzar a hores d'ara és el tancament immediat de la planta Castor.

Vostés amb la seua PNL exigixen al Govern d'Espanya que els remeta els informes de l'Institut Geogràfic Nacional i de l'Institut Geològic Miner.
Estos informes els té tot el país, senyor Castejón.
Vosté ho sap que els té tot el país?
Fins i tot l'oposició tenim estos informes.
Vostés, el Partit Popular, els ha de demanar a través d'estes Corts, estos informes?
Què no els tenen?
Què no els han demanat a Madrid?
O és que en Génova només se parla dels seues problemes externs?
Per a què fiquen en la PNL que es demanen?
És un insult a la ciutadania, per l'amor de Déu, però un insult.

Però, ¿de veritat que el senyor Fabra sap que vosté ha ficat això a la PNL?
¿De veritat que no li fa vergonya passar este ridícul?
De veritat?
Demanar els informes que té tot el món, senyor Castejón, tot el món.
Per això hem exclòs este punt en la nostra esmena.

Mire, els informes que tenim conclouen, a més, que la causa dels terratrèmols va ser l'activitat de la planta Castor, conclouen també que l'activitat sísmica registrada no pertany.
.
.
, «no pertenece a la denominada falla de Amposta, por lo que se trataría de una falla no cartografiada».
És a dir, l'estudi revela l'existència d'una falla no identificada fins ara; això ho diuen els dos informes que diu vosté que té ahí, els dos.

En la nostra esmena, senyor Castejón, demanem que se paralitze definitivament, que no se retarde el tancament definitiu del Castor, que se tanque ja.
Perquè els informes que ja té el govern ens parlen de la seua perillositat i asseguren que la relació causa-efecte amb els terratrèmols és l'activitat de la planta, senyor Castejón.

Quins informes més volen vostés?
¿Què hem de fer, mil informes per a trobar-ne un que diga que se pot ficar en marxa?
¿I què farem amb els altres mil, senyor Castejón?
Volen vostés esperar els informes internacionals que demana el ministre, però és que la seua portaveu a la comissió de medi ambient al parlament espanyol diu, en declaracions a la premsa, que estos informes segurament també se decantaran pel tancament.
¿Per què volen esperar, senyor Castejón?
¿Per què li volen donar oxigen al ministre Soria, en contra dels interessos de la gent del Maestrat?

I, per suposat, senyor Castejón, que estem a favor que se depuren responsabilitats, totes les que calguen, des de la concepció del xiquet fins a la majoria d'edat i de totes les parts implicades en el projecte, de totes, senyor Castejón.

Però vaig a fer-li una reflexió.
Durant la tramitació d'este projecte n'hi han quaranta-quatre informes favorables, quaranta-quatre.
Ara en tenim dos que parlen que existeix una falla desconeguda en la zona i relacionen l'activitat sísmica amb l'activitat de la planta Castor.
No acordar el tancament definitiu d'esta planta pot portar conseqüències terribles, de les quals els tècnics, ara, a hores d'ara, han avisat.
No acordar eixe tancament pot portar responsabilitats greus a qui ha de prendre les decisions i no les pren, senyor Castejón.

Rajoy no està en el govern per a tirar les culpes a la resta quan les solucions estan a la seua mà, senyories del Partit Popular.

Demanem al ministre Soria que la tanque ja.
Espere que estiguen d'acord en açò i que accepten esta esmena, pel bé dels ciutadans de la comarca del Maestrat.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Besalduch.

Per a acceptació o no de l'esmena, senyor Castejón, té la paraula.

El senyor Castejón Chaler:

Moltes gràcies, senyor president.

Bé, veig que una vegada més el Partit Socialista pot defensar una cosa i la contrària.

Menut paperot li ha tocat jugar a vosté avui aquí, quan sap precisament quina és la postura del Partit Popular a la província de Castelló, a la Comunitat Valenciana i als pobles.
Perquè mos parla aquí que avui per avui és un clamor popular el tancament de la planta.
¿I sap qui l'encapçala este clamor popular?
Doncs, mire, els representants del Partit Popular a l'Ajuntament de Vinaròs, de Benicarló, de Peníscola.
.
.
Això ho sap, no?
, també.

Vostés mos presenten aquí una proposició, una esmena, que ja li dic que no la podem acceptar per una senzilla raó, és que és la mateixa que nosaltres hem presentat, exactament la mateixa.
Li peguen la volta al punt número 1; i el número 2, el número 2, que és calcadet al nostre, encara li l'haguéssim pogut acceptar si vosté hagués afegit una parauleta -cosa que nosaltres en la nostra tampoc la vam ficar-, quan fa referència que puguen derivar-se responsabilitats de la tramitació, de l'explotació de les autoritzacions concebudes i hagués pogut ficar «de la concessió».
Perquè vosté mos ha fet aquí un cronograma de com ha funcionat el Castor, i mos parlava d'un xiquet, un xiquet que va nàixer i que, de moment, quasi estava a punt de morir perquè la vida, la vida real, vosté se l'ha saltat.
És dir, és llàstima que.
.
.
Diu: «Pilotes fora».
Pilotes fora les que fa vosté.

Però, mire, diu: «És que.
.
.
, com si el Partit Popular no tingués res a vore amb el Castor».
Clar que ha tingut a vore, clar que ha tingut a vore!
Mire si ha tingut a vore que quan va entrar el senyor Rajoy a governar va començar a detectar les irregularitats i va ser el ministre el qui va detectar, precisament, estes irregularitats i va paralitzar el projecte.
Ha sigut el Partit Popular el qui primer va auditar el projecte, com li he dit.
Després, va intentar solucionar aquelles clàusules exorbitants, lleonines, que afavorien descaradament l'empresa i que no les va firmar el Partit Popular, sinó que van ser els socialistes, o és que ho oblida?

Quina casualitat també que en temps de sotsobre econòmic, doncs, el finançament, 1.
300 milions emesos pel Banc Europeu d'Inversions, però que comptaven amb la garantia del govern espanyol, presidit pel senyor Rodríguez Zapatero, una novetat inèdita fins aquell moment i també un avantatge per als seus promotors.

Però, mire, va arribar el senyor Mariano Rajoy i es va decidir a actuar de forma rigorosa.
I és el que s'ha estat fent fins a este moment.

Caldrà recordar-li que això comença.
.
.
Perquè vosté diu: «El senyor Piqué.
Estudis.
Prospeccions», per a res té a vore en el depòsit submarí, i això ho sap perfectament.
De la mateixa manera que ara ha aparegut una falla nova i l'han batejada amb el nom de Castor.

Mire, el 16 de maig de 2008 va ser el Consell de Ministres socialista, presidit per Rodríguez Zapatero, que va aprovar l'explotació per al magatzem subterrani Castor.
L'11 de novembre -li torne a repetir- de 2009, el ministre de medi ambient, la socialista Elena Espinosa, va publicar la resolució de declaració d'impacte ambiental favorable.
Aquesta mateixa ministra, en abril de 2010, va concedir l'ocupació del domini públic marítim terrestre per a fer les instal·lacions marítimes.
I en juny de 2010, el Ministeri d'Indústria, Turisme i Comerç, -mire quina casualitat- Miguel Sebastián, publicava l'autorització administrativa i el reconeixement d'utilitat pública d'este magatzem.

El procediment administratiu, el que va fer possible este projecte, ha sigut una competència exclusiva del govern central iniciada en 2007 sota la presidència del senyor José Luis Rodríguez Zapatero i amb els ministres Clos, Cristina Narbona encapçalant diverses conselleries, Miguel Sebastián, Elena Espinosa.
.
.
En definitiva, responsabilitat.
Com li deia abans, no poden canviar la història.
Està aparellat el Castor, està aparellat amb el Partit Socialista.

I no ho dubte, no ho dubte, no ho he dubtat mai, que jo supose que en el moment en què això ho tiraven avant i ho encapçalaven i pensaven que era una cosa bona pensaven que ho estaven fent bé.
Però ara tots estan reconeixent, fins i tot el seu secretari general, el senyor Ximo Puig, que ha reconegut que este projecte no ha funcionat i que ara és responsabilitat del PP donar-li una solució definitiva.
I en això estem, en vore de quina manera se desmantella, qui pagarà, i no fique i no qüestione que el govern està lluitant perquè no siguen els espanyols.
Primer, la seguretat, que ja la tenim garantida; després, vore de quina manera se pot desmantellar i a vore qui fa front als costos.

I, com li deia abans, responsabilitats, les seues.
I nosaltres, que ara tenim la tasca com a govern central de solucionar el problema, no li càpiga dubte que ho farem amb rigor i serietat, sense presses, com vostés moltes voltes han actuat i els resultats els tenim ahí.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Castejón.

Per a rèplica, senyora Besalduch.
Té la paraula

La senyora Besalduch Besalduch:

Gràcies.

Mire, senyor Castejón, entre la seua proposició i la nostra esmena n'hi ha una diferència important i substancial.
Nosaltres diem que s'acorde ja el tancament de Castor i vostés el volen retardar.

Li reitere que han presentat esta proposició no de llei perquè l'opacitat i la falta d'actuació del ministre Soria els perjudicava en període electoral.
I no els importa en absolut el que li puga passar a la gent del territori.
La prova la tenen que dos dies després de decidir portar esta PNL a este ple a Madrid el PP va votar en contra de tancar el Castor.

Mire, senyor Castejón, vosté ha fet un repàs per la memòria i jo també.
Però vaig a seguir repassant perquè ja no és el que deia el seu conseller, la seua secretària autonòmica, sinó el que deia vosté mateix, vosté, en estes Corts.
¿Vosté se'n recorda, vosté, del que deia en estes Corts parlant del Castor?

Mire, senyor Castejón, Diari de Sessions, Comissió de Medi Ambient de 13 de març de 2008.
En esta comissió se va debatre una proposició no de llei de la senyora Albiol que demanava, primer, la renúncia al projecte i, en segon lloc, una mesa territorial amb representació de totes les administracions afectades.
¿Recorda vosté, senyor Castejón, qui van ser els únics que van votar en contra d'esta proposició no de llei?
¿O vosté no se'n recorda que van ser els únics que van votar en contra d'esta proposició?
Perquè va ser el Partit Popular i vosté va defensar el no, senyor Castejón.

¿Sap el que deia vosté en aquella comissió?
Sap el que deia vosté?
Vaig a llegir textualment, eh?
: «Jo, com a qüestió de principis, el que vull que quede molt clar és que nosaltres, el Partit Popular, el grup municipal popular de l'Ajuntament de Vinaròs i en este cas el Grup Parlamentari Popular aquí, a les Corts Valencianes, no ens oposem al projecte, no ens oposem ja que es tracta d'una actuació d'interés general i que està prevista en una planificació a què la Generalitat valenciana va donar la seua conformitat.
» Senyor Castejón dixit, Comissió de Medi Ambient en estes Corts.
Això ho deia vosté, senyor Castejón.

També deia en aquell moment que no calia la creació de cap mesa territorial, perquè per a este projecte en concret no feia falta parlar amb ningú, no feia falta.
Però ara resulta o m'agradaria saber a vosté què li sembla que l'alcalde de Benicarló haja creat una comissió o associació -no sabem quin híbrid- territorial amb alcaldes afectats -per cert, sectària eixa comissió perquè als alcaldes socialistes no els ha deixat participar, no els ha invitat-.
Vosté deia que no i el seu alcalde de Benicarló diu que sí.
¿Vosté està d'acord amb açò que ha fet l'alcalde de Benicarló, senyor Castejón; o està d'acord amb el que han fet l'alcalde de Vinaròs i el de Peníscola, que l'han plantat perquè diuen que anar a eixes reunions és anar de xirigota -això ho ha dit el seu alcalde de Vinaròs, senyor Castejón, que és anar de xirigota?
Dos coses se m'ocorren a mi, senyor Castejón, o l'alcalde de Benicarló ha fet realment un paripé o als alcaldes de Peníscola i de Vinaròs el senyor conseller Buch els ha comprat en silenci amb dos-cents mil euros per a una campanya per vore si els callen i no ixen més a les manifestacions, senyor Castejón.

De lliçons, poques.
I no s'oblide que el Diari de Sessions està ple de les coses que vosté al respecte del Castor va dir.

Mire, hem de demanar el tancament del Castor perquè els informes que tenim en este moment mos diuen que la culpa dels terratrèmols és l'activitat de la planta.
No ne necessitem cap més, d'informe, per a decidir que la tanquem.
Se necessita la voluntat política d'acordar el tancament ja, sense esperar cap informe.

I vaig a dir-li una cosa, senyor Castejón, independentment que el Castor naix amb el ministre d'Aznar i que acaba amb l'alcalde de Vinaròs, s'ha produït un problema greu que fica en perill la seguretat de les persones.
Els experts acaben de descobrir una falla en el subsòl que no estava cartografiada i que és la que ha provocat els terratrèmols, com a conseqüència de la injecció del gas matalàs.

La gent necessita solucions que ha de donar qui governa.
No val tirar les culpes perquè, si el ministre vol, el Castor s'ha acabat.

Reflexione, senyor Castejón, i demanem ja el tancament d'esta planta i no esperem cap informe.
Vostés volen esperar, nosaltres no.
I si no accepta esta esmena, avui espere que se quede a soles en retardar el tancament del Castor.
I jo mateix aniré al registre d'entrada a presentar una proposició no de llei perquè esta esmena que nosaltres hem presentat se transforme en una proposició de llei i que vostés l'hagen de votar.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Besalduch.

Senyor Castejón.

El senyor Castejón Chaler:

Gràcies.
Moltes gràcies, senyor president.

Si vosté llig la proposició no de llei que presenta el Grup Parlamentari Popular, la qui quedarà evidentment en evidència serà vosté al front del Grup Parlamentari Socialista, perquè clarament demanem el que d'alguna manera vosté proposa, el desmantellament del Castor i que acaben, com deia el portaveu avui d'Esquerra Unida, aquelles nits d'angoixa que, evidentment, volem oblidar i no podem oblidar-les perquè, desgraciadament, encara, en alguns moments, continuen aquests moviments sísmics, de poca intensitat, que no són perillosos.

Jo avui quan la sentia parlar me donava la sensació d'una cosa que em va passar fa poquet, i ho he d'explicar.
Vull dir, estàvem a una planta baixa i es va produir una inundació, una inundació, és a dir, del primer pis queia aigua, queia aigua, queia aigua, hi havia un altre senyor i jo, i estàvem allí taponant les coses.
I, de moment, li diguem al de dalt: «Per favor!
, tanca les aixetes que mos estem inundant.
» I aquell senyor eixí al pati: «No patiu, que ara jo vos baixe la pòlissa, la pòlissa de l'assegurança i ho arreglem.
» I l'aigua continuava baixant.
I al cap d'una estoneta li dic: «Escolte, per favor!
, tanque les aixetes.
» Com si en la pòlissa que mos va baixar haguéssem pogut taponar aquesta inundació.
I és el que vostés demanen, solucionar problemes.
No, no, el que ha fet el govern ha segut tancar les aixetes, vore que allò siga segur, i això és el que vostés no volen reconéixer, que s'ha actuat de forma coherent.
Perquè avui de perill no n'hi ha.
I els mateixos informes a què moltes vegades fem referència també qüestionen -perquè els informes els tenim, clar que els tenim-, també qüestionen de quina manera cal actuar.
Cal traure el gas que se va injectar?
No ho tenen clar.
El més normal fins ara, diuen, que a la millor és deixar-lo allí.
Per tant, quan ho tinguessin claríssim el govern actuarà, no li càpiga dubte, que actuarà.

I diu, informes, que no mos fan falta més informes.
Serà per a vosté.
I ho ha dit el ministre, i li ho ratifico jo: no busquem informes contradictoris.
No.
El que busquem són informes precisament que corroboren el que fins ara ja tenim.
El que li dia abans: busquem una base sòlida, que ens servixquen altres coses per a vore quin és el valor residual d'esta infraestructura, perquè també se diu molt a la lleugera.
I que no mos coste el seu desmantellament un euro a les arques públiques.
Doncs a la millor caldrà mirar a vore quina base sòlida tècnicament tenim fer a fer front a això.

I ha parlat com si el Partit Popular.
.
.
Jo, del que he dit en les comissions no em penedeixo de res, de res.
I fixe's vosté, agafe, i no tergiverse moltes vegades les paraules que jo li puga dir.
Perquè igual que he fet estes manifestacions, en este procés porto molts anys parlant, però molts.
Per què no me trau totes les altres declaracions?
Per què no me les trau i vorà quina és la postura del Partit Popular, abans, durant el procés, ara i sempre?
Que no ho sap?
Clar que ho sap, el que passa que avui no li interessa dir-ho.

Com jo també aquí, si tingués molt més temps, li parlaria per què este projecte va fer cap a Vinaròs.
I li podria parlar que va ser un regal enverinat a l'ajuntament socialista del moment, avalat per una sèrie -podríem dir- de prebendes.
«Vos donarem un polígon industrial», uns diners per a fer un polígon que ha segut el desastre.
.
.
Quina casualitat que la major inversió que es va fer conjuntament al Castor va ser precisament en un altre nyap al poble de Vinaròs, com el passeig marítim.
No me faça parlar, perquè si alguna cosa està claríssima, és que això va ser un endossat del govern central socialista a l'Ajuntament de Vinaròs.
És veritat que el depòsit estava allí, però la planta, com avui ja reconeix en aquell moment l'alcalde socialista, hagués pogut estar la planta terrestre a un altre lloc.
Els socialistes -insistixo- no poden canviar la història.
Per molt que ho intenten, no la poden canviar.
I ara -com li he dit moltes vegades- nosaltres no busquem culpables, busquem responsables i aportem les solucions, ho vullga entendre o no ho vullga entendre.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies.
Gràcies, senyor Castejón.

Senyories, grups que no tenen presentades esmenes.
El Grup Parlamentari Compromís, il·lustre diputat senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyor president.

Senyor Castejón, l'aixeta està oberta, l'aigua brolla, la casa inundada i no hi ha assegurança, no n'hi ha d'assegurança.
Esta mos la pagarem tots i cada un de nosaltres, perquè ningú respon d'ella.
Eixa és la realitat.
Mire, açò, disculpe'm, però que ho diga ja en este moment me sona a comèdia.
Sí, me sona a comèdia.
Per què?
Home, perquè fa massa vegades que estem en el mateix.
Vostés voten en contra.
Mire, a mi si m'han d'aclarir una cosa, només tinc un dubte ja raonable, i és: qui és el pare i qui és la mare.
A part d'ahí, ja no me'n queda més, o són els dos pares i les dos mares, i al final se volen convertir els dos en madrastres, anar al tòpic, perquè arribarà un moment que al xiquet no el voldrà ningú.
Però esta és la realitat.
Mire, açò és aixina.

Per què estan presentant vostés esta proposta ací?
Què ha canviat de l'altre dia, de fa uns dies, perquè votaren vostés en contra?
Mire, els informes eren clars.
Està el de l'Institut Geològic Miner i el del Geogràfic Nacional, que també parla del mateix.
Vostés ja no van voler aprovar propostes similars, i els informes ja estaven.
Quines són les novetats?
Doncs li ho contaré jo.
La primera, una crisi interna que vostés tenen ja de primer ordre.
La senyora Besalduch li l'ha citada, sí, sí.
Crisi interna, perquè l'Ajuntament de Benicarló pren ja iniciatives, convoca reunions en la qual l'Ajuntament de Vinaròs i Peníscola no assistixen.
Però no només això.
És que l'alcalde de Vinaròs, Juan Bautista Juan, li contesta a Marcel·lí Domingo que no és el lloc on s'ha de donar solució al Castor.
No és eixe el lloc.
I allò bo és que l'alcalde de Benicarló li contesta: «Vosté, el que hauria de fer és fer-s'ho mirar, perquè no complix ni aquelles coses que ha firmat.
» Vostés tenen una crisi interna que és manifesta i ara vénen ací a fer una composició simplement per dir: «Nosaltres també estem en contra.
» Mentida.

Vostés han deixat parlar.
.
.
, ja dic, l'únic dubte és qui és el pare, i qui és la mare, perquè això encara no ho tinc jo clar.
Però que els dos han estat en la mateixa línia i han permés que vaja endavant.
No només tenen una crisi interna, tenen una cosa molt recent, que són els resultats electorals, on entre Benicarló i Vinaròs han perdut el 44% dels vots que tenien en les anteriors europees.
Eixe és el problema.
Això és el que els fa manejar-se a vostés.
No el rigor i la prudència en absolut.
El rigor haguera segut ja en el seu moment fer cas d'eixa al·legació que vostés tenien en la seua mà, perquè es va presentar i vosté en Vinaròs la va vore, que dia ja l'Observatori Astronòmic de l'Ebre que demanava: fa falta l'informe sísmic.
Fa falta.
I no li van fer cas.
No van presentar cap al·legació.
Si van estar en el silenci, en allò de dir: «Deixe'm passar, que això és avui del govern socialista, demà serà nostre i l'haurem de tirar.
» Prudència?
Prudència?
Esperem informes?
Si ja els tenen.
La prudència haguera segut fer el possible per evitar més de quatre-cents terratrèmols, dient que no.
No.
Més de quatre-cents.
Què més els falta a vostés per prudència, que més els falta?
No pot ser que seguim aixina, en estes composicions, que no se les creuen ni vostés.

Ara han de demanar un informe a la Universitat de Stanford.
Un informe estranger que ratifique, sobre el qual María Teresa Lara, la portaveu del Partit Popular de Medi Ambient diu que no hi ha cap possibilitat que diga el contrari que els actuals.
Ho ha declarat ella ja.
Per a què mos fan esperar més?
Per a què ens fan esperar més?
(Inintel·ligible) .
.
.
podem esperar novetats.
Quines són les novetats?
Noves falles, com s'ha descobert en l'últim informe que tenen, on parla de la falla Castor.
I no me diga que no té cap relació.
Fins i tot el nom ja la lliga.
Per tant, no me vinga ací.
Sap què diu María Teresa Lara?
Que els informes que estan fets, estan fets «por expertos que son buenos».
I ara anem a buscar altres informes per a dilatar més la cosa.

Prudència.
Prudència van tindre altres quan precisament en Catalunya van dir que no, mentre no presentaren l'informe sísmic.
Això era prudència.
Però no tire la culpa només al PSOE, perquè ací, al País Valencià, governaven vostés i vostés van dir que sí, que endavant, que endavant sense l'informe sísmic.
Vostés, ja no el PSOE.
Per tant, li torne a preguntar, quan puge ací dalt, explique'm qui és el pare i qui és la mare, per a tindre ben clar quina ha segut la gestació de tot este problema i tot este perill que vostés ens porten.
L'única solució prudent és desmantellar immediatament, perquè això portaria tranquil·litat a les persones i no les conseqüències, tant geològiques -que hem tingut- com eixes conseqüències econòmiques que són els 1.
693 milions invertits, que es poden reclamar, que no 1.
300.
.
.

(Ocupa la presidència el president, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer)

El senyor president:

Vaja concloent.

El senyor Pañella Alcàcer:

.
.
.
1.
693, si tenim tots els gastos, el gas matalàs, i també el Banc Europeu d'Inversions, reclamant-nos que.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies.

El senyor Pañella Alcàcer:

.
.
.
eixa inversió estava garantida.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Pañella.

Señor Castejón.
Si no hay más uso de la palabra, vamos a pasar a la votación.
Vamos a hacer el llamamiento correspondiente.
Comienza la votación.
46 votos a favor, 33 abstenciones.

Proposició no de llei, de tramitació especial d'urgència, sobre la paralització de l'aplicació del Decret 113/2013, de 2 d'agost, pel qual s'estableixen el règim i les quanties dels preus públics que s'han de percebre en l'àmbit dels serveis socials, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 74.
194, BOC número 221)

El senyor president:

Quart punt de l'ordre del dia: presa en consideració de la Proposició no de llei de tramitació especial d'urgència sobre la paralització de l'aplicació del Decret 113/2013, del 2 d'agost, pel qual s'establix el règim de quanties dels preus públics que s'han de percebre en l'àmbit dels serveis socials, presentat pel Grup Parlamentari Socialista.

Per a la presentació i defensa, té la paraula l'il·lustre diputat José Manuel Sánchez.

El senyor Sánchez Asencio:

Gracias, señor presidente.

Señorías, buenos días.

Lamentablemente, una vez más, y mucho nos tememos que no va a ser la última, hemos de volver a esta cámara con una iniciativa parlamentaria para tratar de subsanar la injusticia social que aplica sin ningún miramiento el gobierno del señor Fabra y el Partido Popular en esta comunidad.

El pasado mes de marzo, por medio de la interpelación planteada a la consellera de Bienestar Social, nos hacíamos eco de la situación de emergencia en la que se había puesto al sector de la discapacidad, como consecuencia de una de las medidas más injustas, más insolidarias y más inhumanas de las que el Partido Popular ha decidido aplicar a los ciudadanos de la Comunidad Valenciana.
En aquella ocasión, y haciendo oídos sordos, decidieron echar balones fuera con excusas de mal pagador.
Así pues, volvemos a esta cámara una vez más para decirles que escuchen a todos los colectivos y plataformas implicadas en la mejora de condiciones de vida de las personas con discapacidad, que escuchen y hagan caso de las recomendaciones que en este mismo sentido les ha hecho el Síndic de Greuges.

En definitiva, volvemos para pedirles por medio de esta proposición no de ley que paralicen y deroguen de manera inmediata la Orden 21/2012, de 25 de octubre, y el Decreto 113/2013, de 2 de agosto, por el que se establece el régimen y las cuantías de los precios públicos a percibir en el ámbito de los servicios sociales.
Y es que desde su puesta en marcha en agosto del año pasado, el Decreto 113/2013 ha sido y es una verdadera chapuza, un trágala que ustedes aplican a los más desfavorecidos, a quienes más lo necesitan, con el objetivo último de aplicar su ideario ideológico y de recaudar a su costa.

Les recuerdo que con total alevosía y agosticidad, sin haber mediado palabra alguna con el Cermi o con los colectivos de discapacitados y dependientes, cuando nadie espera una medida de este calado, en el último pleno del Consell antes del verano decidieron poner en marcha un repago a los discapacitados físicos, psíquicos, sensoriales y dependientes, una medida que, en medio de una grave crisis económica, hace todavía más dura las condiciones de vida de estos colectivos que ya venían siendo castigados por recortes y ajustes, provocando situaciones injustas y crueles con ciudadanos de pleno derecho, que han sido ajenos a la creación de la crisis.
Y, por si no hubiese sido suficiente la puesta en marcha de esta medida con total falta de diálogo y consenso, tal y como ya les indicamos las resoluciones de este repago empezaron a ser recibidas por sus titulares escasos días antes de las vacaciones de Navidad, dejando escaso margen de tiempo y maniobra a los centros para informarse y, a su vez, informar a las familias.

Como les decía, una chapuza y un desbarajuste creado en centros y usuarios de tal calibre, que se cobró su víctima política.
No la que tocaba, pero se cobró una víctima política.
El viernes 10 de enero el Consell aprobó el cese de la señora Nela García en la Secretaría Autonómica de Autonomía Personal y Dependencia y en su lugar propuso el nombramiento del nuevo secretario autonómico, el señor Manuel Escolano.
El desconcierto creado por la ineptitud de la consellera de Bienestar Social fue tal, que las asociaciones, los profesionales y hasta sus propios alcaldes y alcaldesas, los alcaldes y alcaldesas del Partido Popular, les solicitaron replantearse su actitud y le exigieron la paralización de las dos normas que hemos citado anteriormente.
Igualmente, desde el Partido Socialista les hicimos ver las importantes consecuencias que este decreto implicaba para las familias, para los trabajadores y para las entidades del sector de la discapacidad en la Comunidad Valenciana.

Tal y como nosotros les apuntamos en esta cámara, las asociaciones y colectivos de personas discapacitadas les trasladaron que el decreto aprobado por ustedes era nulo desde su nacimiento.
Se trata, como les dijimos, de un pésimo decreto que contempla muchas irregularidades y vulnera leyes de rango superior, así como la convención de la ONU sobre los derechos de las personas con discapacidad, entre otras cuestiones.
Igualmente, les dijimos que este pésimo decreto, unido a toda la serie de recortes que ya se les aplicaban, suponía condenar a la miseria a las personas dependientes o con discapacidad.

Su respuesta ante las denuncias por parte de todo el mundo: oídos sordos nuevamente.

Desde la comparecencia de la consellera de Bienestar Social a primeros de marzo, y haciendo oídos sordos, La Generalitat continúa calculando la cuantía económica de los precios públicos por la prestación de servicios para mayores o para las personas con discapacidad de acuerdo a su capacidad económica; pero, sin embargo, continúa sin tener en cuenta las necesidades individuales de cada una de las personas afectadas.
Y les voy a poner un ejemplo.

Los gastos generados por el ejercicio de la tutela.
Como conocerán, el Código civil establece el derecho del tutor a cubrir los gastos generados por el ejercicio de la tutela hasta un 20% de su pensión, previa autorización del juez.

Señorías del Partido Popular, ¿les parece justo que si el tutor o la entidad tutelar, para dar una mayor calidad de vida al tutelado, renuncie a esa cantidad a la que tiene derecho a percibir por su dedicación, esa cantidad sea requisada por la administración?
, ¿les parece a ustedes esto justo y coherente?

Desde el pasado mes de marzo se ha producido un número importante de bajas en distintos centros ocupacionales por parte de discapacitados a los que ustedes obligan a que asuman un repago por los servicios que reciben, teóricamente, en función de su capacidad económica.
Y digo «teóricamente» porque ni siquiera ustedes saben cómo se han elaborado los cálculos para llegar a la cantidad indicada.

Según hemos podido constatar, en las últimas resoluciones recibidas por usuarios se puede comprobar como se les pone la capacidad económica pero no se indica en ningún caso cómo se ha llegado a ella, con lo cual continúa habiendo una opacidad de indefensión por parte de los usuarios.

Señorías del Partido Popular, según la Coordinadora de Centros Ocupacionales de la Comunidad Valenciana, Copava, son ya más de cien los usuarios que han dejado o han avisado que van a tener que dejar los centros por no atender el repago requerido por la Conselleria de Bienestar Social; igualmente son numerosos los que ya han anunciado que presentaran recursos ante la Sala de lo Contencioso-Administrativo relativos a las catorce pagas que afectan a los usuarios y usuarias de las residencias, catorce pagas que suponen una decisión que, además de ser injusta, ejerce un negativo efecto psicológico sobre las familias al decirles que se les da atención durante once meses pero deben pagar por catorce.
Sencillamente desolador, señorías.

Y fruto de todo este sinsentido, la Coordinadora de la Discapacidad y Dependencia en la Comunidad Valenciana presentó hace pocos días, ante el síndic de Greuges, más de seis mil quejas por la situación de desigualdad e injusticia de aplicación del copago introducido por la Conselleria de Bienestar Social.

Miren, para terminar esta primera intervención, quisiera dejarles el siguiente ejemplo de un correo que yo personalmente he recibido:

«Buenas tardes, soy usuaria de un centro de día para personas con discapacidad de la ciudad de Valencia, hablo en representación de mis compañeros y compañeras del centro.

»Tanto mis compañeros y compañeras como yo hemos recibido la resolución del copago de la Conselleria de Bienestar Social por la que se nos obliga al pago de cierta cantidad.
La realidad es que desde que estamos recibiendo esas resoluciones ya se han dado de baja en el centro de día seis de mis compañeros, dado que no pueden hacer frente al pago del importe que nos hacen pagar.

»El asistir al centro de día nos está proporcionando beneficios a nivel personal, emocional, rehabilitador, etcétera; el no asistir significa quedarnos en casa sin hacer nada, ociosos y sin recibir la atención que requerimos por nuestra situación de discapacidad.
También, el asistir al centro es un respiro para nuestras familias, unas sufridas familias que han de ayudarnos en la mayoría de actividades cotidianas como ducharnos, vestirnos, levantarnos, ir al baño, comer, etcétera, y que, al menos, durante unas horas al día no tienen que atendernos continuamente.

»A nivel colectivo, en el centro de día existe mucho compañerismo, mucha unión y afecto entre todos los compañeros, nos apoyamos mutuamente y en este contacto entre nosotros, ese cariño que nos proporcionamos y recibimos nos beneficia a nivel anímico, pero la baja de algunos usuarios está produciendo un desajuste para todos nosotros.

»Nos parece mal que usuarios que quieran asistir, que estén a gusto, tengan que darse de baja por motivos económicos.

»Pensamos que es una aberración que personas con discapacidad, usuarias de recursos públicos, tengan que darse de baja porque no puedan afrontar el importe impuesto por la Conselleria de Bienestar Social con este copago.

»Estamos desesperados y nos sentimos impotentes porque vemos cómo algunos usuarios se están dando de baja y no podemos hacer nada al respecto.
»

Señorías del Partido Popular, tienen ustedes la responsabilidad con su voto de parar esta aberración, no defrauden a los dependientes y discapacitados de esta comunidad.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, té la paraula la il·lustre diputada senyora Esther López.

La senyora López Barceló:

Gracias, señor presidente.

Señorías.

Grupo Parlamentario Socialista, por supuesto desde Esquerra Unida vamos a apoyar esta iniciativa parlamentaria, no solamente la apoyamos y también la presentamos aquí, en las Cortes Valencianas, no es la primera vez que debatimos esta medida porque es una medida de extrema urgencia, la estamos reclamando prácticamente desde el día en que se publicó esa resolución, ese decreto, a través del cual se imponía este repago absolutamente injusto a las personas con discapacidad en el País Valencià.

Lo estamos pidiendo no solamente aquí en las instituciones, lo estamos pidiendo en la calle, acompañando a todos aquellos usuarios, sus familiares, todas aquellas personas que están sufriendo el tener ahora mismo que estar repagando por unos servicios públicos con los que ya contribuyen con las rentas del trabajo a través de los impuestos y, por cierto, en mucha mayor medida los trabajadores y trabajadoras que las rentas del capital.

Por tanto a través de los impuestos es como nosotros ya contribuimos a tener unos servicios públicos de calidad, y, sin embargo, desde el Partido Popular se está haciendo pagar este saqueo al que nos han llevado en el País Valencià a las personas más vulnerables.

Y no solamente es que lo estén haciendo con agosticidad y alevosía a través de ese decreto sin que pudiera haber ningún tipo de debate parlamentario, con esa falta de respeto a la representatividad que todos los grupos ostentamos por parte de la ciudadanía sino que, además, además se niegan a dar la cara, además la señora consellera se negó, por ejemplo, a salir a dar explicaciones acerca de la situación de la dependencia y la discapacidad en un programa de televisión que hacía un reportaje acerca de cómo se aplicaban esos derechos, acerca de cómo no se aplican esos derechos -mejor dicho- aquí, en nuestra comunidad, se negó, y cuando alguien se niega a explicar su gestión es porque vergüenza le da tener que hablar de ella.
Sin embargo, en ese reportaje quedó muy claro lo que está sucediendo aquí; se están vulnerando derechos sociales a través de nuevas legislaciones, de nuevos decretos, de nuevos desarrollos normativos para acabar con derechos subjetivos, como el derecho a la garantía de una prestación y de un servicio en la ley de dependencia o a tener el acceso a unos recursos de atención a la discapacidad suficientes para que una persona con diversidad funcional pueda desarrollar todas sus capacidades en una sociedad -que se supone civilizada- del siglo XXI.

Se están vulnerando los derechos y, además, es que hoy, en este pleno, no solamente vamos a tratar este tema en este punto, vamos a tratar una comisión de investigación, la petición de una comisión de investigación acerca de por qué existen sentencias que dicen, concretamente, que se está abandonando a su suerte por parte de la administración a las personas con dependencia, sentencias que dicen que se han rebajado los grados de dependencia sin que existieran mejoras en las personas, es decir, sentencias que están demostrando que aquí se está poniendo por encima el ahorro a costa de los derechos de las personas, se vulneran derechos para ahorrarse dinero.

Señorías, esto es muy grave, ya le preguntamos a la consellera si abriría una investigación interna en la conselleria pero -como decía el portavoz del Partido Socialista- aquí se cobraron una víctima, la secretaria autonómica, pero aquí no depuró responsabilidades políticas quien debía hacerlo por la voluntad consciente de aprobar este tipo de políticas tan injustas y tan bárbaras.

Y ahora -como decían desde el Partido Socialista- estamos recibiendo desde otros grupos, como el mío propio, cartas, emails, llamadas telefónicas diciendo: «He recibido la contestación al recurso de alzada en el que yo decía que no podía, no podía hacerme cargo de la prestación que me piden ahora para llevar a mi hijo, a mi hija, a mi hermana, a mi hermano, a ese centro ocupacional, a ese centro de día, a esa residencia», y les contestan «que no ha lugar a ese recursos de alzada porque la ley está hecha», y ahora estas personas tienen miedo, tienen miedo porque no saben si este gobierno, si ellos no pueden pagar y no pagan, les van a quitar la plaza a esas personas, a sus familiares, que necesitan de esa atención para poder tener una vida y un desarrollo de sus capacidades de una forma digna en pleno siglo XXI.
Que tengamos que atender a personas que tienen miedo de si les arrebatan sus derechos es absolutamente miserable.

Y, señorías, lo peor de todo es que es recaudatorio, aquí se pretende cobrar a las personas que más están sufriendo estas políticas por parte del Partido Popular, se las pretende pagar por algo de lo que no tienen por culpa, por algo que están sufriendo.

Yo creo que es hora, de una vez, de que se depuren responsabilidades políticas y tiene que comenzar por acabar con…

El senyor president:

Vaya concluyendo, señora López.

La senyora López Barceló:

…este decreto absolutamente injusto y bárbaro.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

En representació del Grup Parlamentari Compromís, té la paraula la il·lustre diputada senyora Mònica Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Bon dia, senyories.

Gràcies, senyor president.

Senyor Sánchez, anem a recolzar la seua proposta, òbviament acabava vosté diguent «no defrauden el sector de la discapacitat», podria haver dit, «no defrauden novament el sector de la discapacitat», perquè que hui hàgem d'estar ací debatent de nou sobre la derogació del Decret del Consell 113/2013 per tercera vegada, perquè tots els grups de l'oposició ho hem plantejat açò, quan ha passat mig any des de la seua imposició i de la promesa del senyor Fabra d'arreglar-ho, mentre ací, a Les Corts, estàvem debatent i el Grup Popular recolzava este decret de la vergonya, el senyor Fabra dia que anava a solucionar-ho i no ha fet absolutament res, això és una absoluta vergonya.

Que ara, després d'haver estat cobrant durant mig any a la gent fins el 90% del preu del servei en catorze pagues -com dia el portaveu socialista- per a dissimular l'increment, i els hagen donat un termini d'al·legacions per a escoltar el que ací ja els hem dit mil vegades, doncs denota que l'única cosa que vostés volen és guanyar temps per a continuar quedant-se amb els poquets diners de la gent més humil.

Vostés estan usurpant els diners de la gent que ho necessita, i ho necessiten per a medicaments, per a pròtesis, per a viure, i els serveis socials que han sigut construïts amb els impostos de tots, perquè la gent decent paga impostos precisament perquè la qualitat de vida de tot el món estiga garantida, i per això vivim en un estat social, vostés molta, molta Constitució per a la coronació, per a garantir l'estat social poquet, i, ara, els seus usuaris han de repagar, sí, repagar, perquè l'última vegada que isqué ací una portaveu del Grup Popular a dir que no era repagament, que era pagament.
.
.
, els serveis estan pagats amb els impostos i vostés fan repagar.

El que s'està pagant i els usuaris tornen a pagar és repagament, i és una estafa a l'estat social, una estafa a la ciutadania, una més de tantes, s'està cobrant pels medicaments, s'estan quedant els diners de les persones en situació de dependència, estan llevant la targeta sanitària als ciutadans i reconvertint la sanitat universal en un sistema assistencial, i, damunt, vénen ací a traure pit, a saber amb quins peremptoris arguments esta volta, i haurem d'escoltar -segurament- del portaveu que isca del Partit Popular defensar, una volta més, allò que no és defensable.

L'última vegada es va qüestionar que la proposició no de llei fóra d'urgència i no ordinària, i es va afirmar que açò no era un tema peremptori ni urgent.
No ho serà per a vostés, senyories, que ja sabem el que és peremptori, ¿eh?
, fer una coronació en quinze dies, això és el més important d'este país; que els discapacitats i la gent amb dependència puga viure, això no té importància, no té urgència, i, clar, com vostés si que, probablement, apleguen a fi de mes, doncs la resta… ¡què més dóna!
, ¿no?

Aquest és el nivell de debat a què ens enfrontem en esta cambra dia rere dia.

I, després, es preguntaran per què la gent està donant l'esquena a la política.
Doncs probablement perquè gent com vostés utilitza la política per a moltes coses, però, per descomptat, no per a solucionar la vida de la gent.

El Decret 113/2013 és tan abusiu que va fer que les persones en situació de dependència isqueren al carrer a protestar.
Va generar que Fabra haguera d'anunciar una cosa que no ha fet, i és que ho anava a suavitzar.
I, en conjunt, va generar la indicació d'una societat que no pot més.

Perquè, a més dels mails i de les cartes que se'ls envia, ja n'hi ha abandonament de tractaments.
N'hi han persones amb situació de capacitat que han hagut d'abandonar el tractament.
Han hagut d'abandonar el servei que ocupaven per no poder pagar.
Això és el que vostés estan aconseguint amb la seua.
.
.
amb la seua majoria, imposant que la gent amb discapacitat no puga accedir a estos serveis.

Estan comprometent la rehabilitació de les persones amb discapacitat.
Estan comprometent la prevenció de la discapacitat.
Vostés estan condemnant la gent a no poder tindre els serveis que, per dignitat, tenen dret en un estat social.
Això és el que passa.

Per això la societat està bramant per un canvi polític.
Perquè una societat que requerix l'estat i no el troba, que requerix els poders públics i no els troba, el que vol és un canvi.
Però vostés seguixen sense escoltar ningú.
Se reuniren amb el Cermi i, després, van fer el decretazo, amb traïdoria, amagant-se, decretazo que ofega l'economia de les persones.

Miren, per descomptat que ha arribat el moment del canvi, d'un canvi polític, d'un canvi en la política de dependència, però en realitat, senyor Sánchez, el que ha arribat és el moment d'un canvi de govern.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Pel Grup Parlamentari Popular, la il·lustre diputada senyora María José García.

La senyora García Herrero:

Gracias, señor presidente.

Señorías, el Grupo Parlamentario Socialista presenta una proposición por el procedimiento especial de urgencia, que tiene fecha 10 de enero, para solicitar la derogación inmediata de un decreto de 2013 y que no había solicitado hasta ahora su debate en esta cámara.

Pero es que, además, es más sorprendente, porque se enmienda, asimismo, para solicitar igualmente la paralización inmediata de una orden de 2012, señorías.
Desde enero de 2014, estamos a 4 de junio, señorías, y lo solicita ahora.

Pero es que yo podría referirme a lo que hemos debatido en esta cámara en los tres meses anteriores, que han sido cuatro las que hemos debatido sobre este tema, porque…, y consta en el Diario de Sesiones, pero yo creo, señorías, que es necesario poner en evidencia una vez más, dejar constancia una vez más de la doble moral, la demagogia y la hipocresía política de la oposición…, nos hace testigos a diario.

Porque ustedes, señor Sánchez, no dudan en utilizar políticamente a los más vulnerables; en esta ocasión, una vez más, a las personas dependientes y a los discapacitados.

Como vamos manifestando, señorías, el Grupo Parlamentario Popular se va a oponer a esta proposición no de ley porque no es un capricho de la Conselleria de Bienestar Social este decreto y esta orden, señorías, y ustedes lo saben muy bien.
Lo venimos explicando una vez y otra, pero a ustedes no les interesa…, más que intentar sacar una rentabilidad, que no calificaré, y que parece mentira en un partido que ha tenido, señorías, responsabilidades de gobierno.

Tengo que recordar, una vez más, que es la propia ley de dependencia de un gobierno socialista, del señor Rodríguez y del señor Pérez Rubalcaba…, los que establecieron en el artículo 33 la participación de los beneficiarios en el coste de las prestaciones y servicios con independencia de la causa que originara la dependencia.
¿Se llama a esto copago, señorías?
Usted mismo, señor Sánchez.

Y, además, la ley es de cumplimiento obligatorio para La Generalitat, para las entidades que prestan los servicios y para los propios beneficiarios.

Igualmente, yo tengo que recordar, señorías, que fue un gobierno socialista, del que algunos sus señorías formaba parte, el que en el año 1993 reguló, mediante decreto, los precios públicos de los servicios sociales especializados para esta comunidad, entre ellos, para los mayores y las personas con discapacidad.

Porque los mayores seguían pagando y siguen pagando, pero los discapacitados en esta comunidad copagaron de 1993 al 1995, señorías.
Y en el año 1995, ustedes, provisionalmente y por motivos electorales, eximieron del pago a los discapacitados, provisionalmente.
Quiero entender que, una vez pasadas las elecciones, harían otra vez pagar a los discapacitados.
Y ha sido el gobierno del Partido Popular el que ha mantenido esa exención.

Y eran solamente Madrid y Valencia las comunidades en las que no copagaban los discapacitados; sí, en todas esas comunidades socialistas, en las que han gobernado ustedes, señoría, durante muchos años.

Pero es que, además, ustedes saben que las personas discapacitadas dependientes venían obligadas por esa propia ley de la dependencia y que, ahora, lo único que se ha hecho, mediante este decreto y, además, porque hemos tenido que ajustar la normativa autonómica a la estatal, señoría, es equiparar las cuantías de aportación para los servicios sociales especializados para mayores o personas con discapacidad a los impactos que ya están contemplados en el sistema de atención a la dependencia, dando un tratamiento específico a las personas con discapacidad al incrementar esa cantidad mínima para gasto de bolsillo.

Yo no tengo tiempo, señoría, pero su señoría debía de conocer, porque no ha cambiado además una coma en su proposición no de ley, pero yo creo que su señoría debe de conocer que está en tramitación la modificación de esta normativa y que hay hasta ocho puntos que se modifican y que están en tramitación en la conselleria.
Quiero entender que es por desconocimiento y no por mala intención, señor Sánchez, el que usted no haya hecho referencia al mismo.

Yo, señoría, no tengo más tiempo.
Simplemente le digo, señor Sánchez, nosotros lo que hacemos todos los días es trabajar, trabajar desde el diálogo y el consenso para garantizar la sostenibilidad, señorías, y la eficacia del sistema de atención (inintel·ligible) … de la Comunidad Valenciana.
Y eso es lo que demuestra, señorías, todos los días el compromiso del Consell en la gestión de las políticas sociales y la inoportunidad de su proposición no de ley.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Señor Sánchez, ¿hace uso de la palabra?

El senyor Sánchez Asencio:

Muchas gracias, señor presidente.

Señorías.

En primer lugar, quisiera, desde aquí, desde esta tribuna, agradecer públicamente el apoyo a los grupos de la oposición, tanto a Esquerra Unida, como a Compromís, por su respaldo a la iniciativa planteada por este grupo.
Y lamentar, nuevamente, la actitud del Partido Popular.

Mire, señora García, voy a comenzar haciendo referencia, precisamente, a sus últimas palabras.
Ha dicho usted, si no recuerdo mal, porque no me ha dado tiempo a copiarlas, pero trataré de citarla literalmente, lo que demuestra la «inoportunidad» de la presentación de esta medida.

Pero, ¿no se les cae la cara de vergüenza, después de haber oído y después de saber que más de un centenar de discapacitados están obligados a abandonar los centros ocupacionales porque no pueden hacer frente al copago al que ustedes les han sometido, hablar aquí de inoportunidad?
(Aplaudiments)

Quisiera yo que tuviera usted el valor, ese valor…, por cierto, usted ha dicho… ha hablado de hipocresía.
Una hipocresía que me es curioso que usted haga… que haga…, lo nombre aquí, hablando de la utilización de los discapacitados y los dependientes.

Mire, señora García, en aras a esa hipocresía, que a usted sí que le caracteriza, yo le conminaría a que nuevamente, porque usted esto sí que lo hace a menudo, se vaya a algún centro de esos que visita en Villena, a reunirse y a hacerse fotos con los discapacitados y los dependientes, ¡los mire a la cara y les hable de la inoportunidad de iniciativas como esta!
¡Eso sí que es hipocresía!
Eso sí que es utilizar a los dependientes y a los discapacitados, lo que usted hace, irse a Villena a los centros de paseíto, hacerse la foto, a dar palmaditas en la espalda y, luego, subir aquí y hablar de inoportunidades.

Mire, ha hablado usted nuevamente de la ley de la dependencia y del artículo 33.
Ya está bien de mentir.
Ya está bien de mentir de forma descarada y reiterada.
Le conmino que suba aquí y me diga en qué apartado, y me lo cite literalmente, habla la ley del 90% del copago.

La ley, por supuesto, habla de la participación del usuario en el sistema.
Es que aquí nadie está discutiendo la participación del usuario en el sistema.
Aquí lo que discutimos es el repago que ustedes han impuesto.
Porque le recuerdo que los usuarios ya participaban en el sistema.

Y le voy a decir más.
Lo que ustedes no dicen, lo que ustedes no dicen es que el acuerdo del consejo territorial de la dependencia, con fecha 10 de julio del 2012, 10 de julio del 2012…, suba aquí y díganos públicamente quién gobernaba en este país en julio del 2012.

Es en ese acuerdo territorial de julio del 2012 donde, entre otras cuestiones, ustedes, el Partido Popular, que es quien gobierna, imponen, y le cito el punto 3 del acuerdo territorial de 2012: «Una vez determinada la capacidad económica de los beneficiarios, la aportación de estos al coste de la atención por los servicios y prestaciones que reciben, se determinará de forma progresiva hasta un máximo del 90% del coste del servicio.
» ¡Ahí es donde aparece el 90%!
¡Ahí es donde ustedes introducen el 90%!
(Aplaudiments)

Pero es más… es más, ustedes, gracias a esos acuerdos que toman en el consejo territorial de julio del 2012, gobernando ustedes, permiten que de los requisitos mínimos que establece la ley, permiten que las comunidades autónomas puedan, asimismo, establecer medidas complementarias que aumenten la aportación del usuario.
Y eso, precisamente, es lo que denunciamos y eso es, precisamente, lo que ustedes han hecho.

Ustedes ajustaron, mediante la orden de octubre, la ley de la dependencia, pero, posteriormente, gracias a que sus acuerdos les permiten incrementar y endurecer la injusticia social a la que ustedes someten a los dependientes, aprueban un decreto injusto, insolidario y deprimente para todo el mundo.
(Aplaudiments) ¡Hasta para sus propios alcaldes!
, que no lo decimos nosotros.

Mire, ya me gustaría a mí que estuviese hoy aquí presente la señora Barberá.
Pregúntele usted qué es lo que ha hecho en el Ayuntamiento de Valencia y si también piensa que es una inoportunidad medidas como estas.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señor Sánchez.

Señora García.

La senyora García Herrero:

«Quien tenga más recursos pagará más parte del servicio de dependencia.
» A la pregunta «los usuarios participarán en la financiación del sistema según su renta y patrimonio, incluyendo la vivienda, ¿qué fórmula recomienda para liquidar el patrimonio?
» «Efectivamente, el usuario participará con su renta y patrimonio dependiendo de su situación.
Cuando una persona necesite una residencia para el resto de su vida y no disponga de recursos suficientes puede alquilar su patrimonio o acudir a una hipoteca.
Existen fórmulas financieras que pueden desarrollar y son buenas.
»

A la pregunta «¿se trata de que quien tenga más pague más?
» «Se trata de que el servicio, que tiene un coste elevado, sea sufragado por el usuario según su capacidad económica.
Quien disponga de más recursos pagará más parte del servicio, pero quien tenga menos, obviamente, no puede hacer frente a más pago.
Ese es el principio de solidaridad.
»

Señorías, ¿conocen a la persona que lo decía esto en la presentación de la ley de la dependencia del año 2006?
(Aplaudiments) Recuerdo que es una ley que presentó el señor Zapatero como ley estrella.
El señor Caldera.
Porque el señor Caldera, señorías…, ¿saben lo que hizo el Partido Popular después de estas manifestaciones del señor Caldera?
Presentó una enmienda que fue aprobada en el Senado en la que decía que se eximiera a los discapacitados y a los dependientes de tener que hacer frente con su patrimonio.

Se aprobó en el Senado, señorías.
Pero en el Congreso, de mayoría socialista, pues se rechazó, se rechazó porque al ministro Caldera le parecía una medida injusta e insolidaria.
Sí, señorías, a ustedes les parecería muy injusto y muy insolidario.

Y esto, señorías, como yo decía, señor Sánchez, esto demuestra claramente su doble moral, su doble lenguaje, su hipocresía política, su demagogia, su incoherencia.
(Aplaudiments) ¿No les parece extraño, señorías, no les parece extraño que sea precisamente el PSPV el que solicite ahora mismo que se derogue un decreto que establece un copago, que estableció su partido cuando gobernaba en España?

Señorías, es que ustedes, yo se lo tengo que repetir, señor Sánchez, van al rebufo de los partidos minoritarios y no les importa absolutamente nada, no les duelen prendas a la hora de mentir y engañar, porque ustedes son los que mienten y engañan.
Usted sabe perfectamente que nadie se va a quedar en esta comunidad fuera del sistema por falta de recursos económicos.

¿Y qué tenemos que hacer?
Lo derogamos, lo retiramos.
¿Y ustedes qué proponen?
¿Es más justo que paguen los mayores dependientes, pero no las personas con discapacidad?
¿Son partidarios de esa desigualdad?
No creen que los criterios deben ser los mismos para todos.
Se desdicen de lo que su partido aprobó para toda España.
¿No les parece justo que más de cuatro mil personas que son usuarias de plazas públicas y que no tienen capacidad económica queden exentas de aportar y reciban los servicios gratuitamente?
¿Es lo que les parece mal, señorías?
Eso yo, cuanto menos, digo que es incoherencia, y no me atreveré a aplicar ningún otro calificativo, para eso ya están ustedes.

Miren, señorías, la Generalitat valenciana aporta…, el gobierno valenciano aporta a quien puede en función de sus posibilidades, sin tener en cuenta el patrimonio, que sí lo tienen en cuenta en otras comunidades autónomas, única y exclusivamente la renta individual que perciben.
Que los cálculos, señorías, favorecen a las personas que menos tienen.
Porque nosotros sí defendemos a las personas que menos tienen, para que puedan acceder a los mismos servicios que las que más tienen.

Miren, señorías, nosotros trabajamos para garantizar la sostenibilidad de este sistema, una sostenibilidad que ya nació muy tocada con la propia ley de dependencia.
Porque le voy a leer un parrafito:

«En resumen, esta ley fue hecha con improvisación y con las prisas propias de la venta rápida, sin un estudio riguroso sobre su viabilidad y sobre todo sin haber utilizado los recursos técnicos que ya existían en los servicios sociales y sanitarios.
Una vez más el ruido supera las nueces.
» Zapatero, historia de un despropósito.
Joaquín Leguina.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Acabat el debat del quart punt de l'ordre del dia, anem a passar a la seua votació.
Comença la votació.
39 vots a favor, 48 vots en contra.

Proposició no de llei, de tramitació especial d'urgència, sobre la reclamació al Govern d'Espanya d'un fons d'inversió en obra pública de 10.
000 milions d'euros per a la nostra autonomia, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 84.
451, BOC número 238)

El senyor president:

Quint punt de l'ordre del dia: presa en consideració de la Proposició no de llei de tramitació especial d'urgència sobre la reclamació al Govern d'Espanya d'un fons d'inversió d'obra pública de 10.
000 milions d'euros per a la nostra autonomia, presentada pel Grup Parlamentari Compromís.

Per a defensa, en representació del Grup Parlamentari Compromís, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories, molt bon dia.

Ens trobem en esta sessió de Ple de Les Corts després de les eleccions al Parlament Europeu on el poble va parlar.
I jo crec que el missatge de fons és que s'han de canviar les polítiques, les polítiques de l'austericidi, les polítiques contra les persones, i encetar una nova etapa.
I en eixe sentit moltes vegades hem discutit en estes Corts de com eixim i com eixim d'esta crisi, i el Grup Compromís aporta un element substantiu per a un debat que s'ha de fer: què fem per a superar esta gravíssima situació social i econòmica que patim?

Hem presentat una proposició no de llei que té com a objectiu rescatar persones, solucionar els problemes que tenen els nostres conciutadans.

Perquè, senyories, la pregunta que ens podíem fer hui ací és: per què som la setena regió europea amb més nivell de desocupació?
Per què tenim un nivell de pobresa tan elevat, tan greu?
Per què hem perdut posicions des de l'any 1995 a nivell del conjunt de l'estat i el nostre nivell de renda és tan inferior?
Per què ens trobem en esta gravíssima devaluació social?
Quines són les causes que han originat esta situació?

I eixa és una reflexió importantíssima, necessària.
Perquè dels debats i les decisions que prenguem ací i que prenga el nostre govern, doncs estarem, o enfonsant les persones, o debilitant-les, o portant-les a la marginalitat, a l'empobriment, o per contra estarem situant les persones com el centre de la nostra acció política.

Nosaltres plantegem una qüestió que considerem que forma part de la solució, la solució per a la nostra terra, la solució per als nostres conciutadans, la solució per a milers d'hòmens i dones que no tenen un horitzó de vida digna, és més, que tenen un nivell d'empobriment gravíssim i que fins i tot s'arriba a situacions dramàtiques, que hem parlat ací en estes Corts.
Com eixim d'eixa situació?

I nosaltres, des de Compromís, considerem que superant les polítiques d'austericidi, no les d'austeritat.
Si s'haguera actuat amb austeritat en els temps que se va malbaratar, i dilapidar i balafiar els nostres recursos, no estaríem tan mal com estem ara.
Però les de l'austericidi, i per això nosaltres reclamem que hi haja obra pública, que hi haja estímul, que hi haja inversió productiva, en uns moments en els quals s'està reclamant això a tota Europa, de canviar estes polítiques que s'ha practicat des de la troica.
I el senyal de la Unió Europea.
.
.
, les eleccions al Parlament Europeu ens han donat una lliçó de per on ha d'eixir la crisi, el que nosaltres reclamem és que, a més que hi haja un new deal green, una política nova en les inversions, una política inversora que estimule la demanda, nosaltres reclamem també que no se continue discriminant la nostra terra.

Perquè, senyories, algú ens pot explicar per què sempre les inversions de l'estat a casa nostra són inferiors a la mitjana per població o per PIB?
Per què?
No parlem ja del finançament autonòmic, que hem parlat en moltes ocasions, parlem de la inversió dels pressupostos generals de l'estat.

Tinc ací les xifres, les xifres són públiques, les xifres del que consagra els pressupostos, després les de la liquidació són les que són.
I, efectivament, si nosaltres representem el 10%, grosso modo, de la població de l'estat o el 10% del PIB, desgraciadament estem perdent posicions quant a PIB, doncs el resultat és que des de 2000 fins ara sempre hem estat per baix de la mitjana de l'estat.
Des de 2000, quan governava a Espanya el senyor Aznar, el 4,76.
2001, el 6,04.
2002, el 5,22.
El 2009 arribem ja al 9%.

En fi, no entrem en què s'invertix, en què se va a invertir per part de l'estat.
Segurament eixos anys dels governs del senyor Zapatero havíem de vore la inversió de l'AVE, nosaltres ens haguérem estimat inversions productives en altres sectors, però ahí estan.
Però sempre per baix de la mitjana.

I això ha quedat corroborat en l'informe que figura en l'exposició de motius de la PNL que presenta el nostre grup parlamentari, que ens fem ressò d'un informe de les empreses contractistes d'obra pública, i que es queixen i diuen en el seu informe, és un informe que caldria mirar, que el que ha suposat la minva d'inversió de l'estat a la nostra terra la quantifiquen des de 2000 a 2011 en 9.
600 milions d'euros; comptant 2011 estem en 10.
000 milions.

Per tant, nosaltres que creiem en la igualtat, que creiem en l'equitat, que creiem que no hi ha ningú per damunt de la llei i hem de tindre un tracte just, considerem que, fent cas a este informe, caldria exigir en peu d'igualtat a l'estat, al govern central, que s'invertira a casa nostra d'acord amb el que representem.

Això és el que va suposar un debat en este Ple de Les Corts respecte a l'Estatut d'autonomia.
Podem parlar d'això.
Però d'alguna forma que se'ns compense per la minva de la inversió dels últims deu anys.
Torne a repetir que estic usant les dades oficials de les empreses que fan obra pública.

Senyories, segons estes mateixes empreses: ¿saben vostés quants llocs de treball se podien haver generat a la nostra terra?
180.
000.
Sí.
No, no cal que es riga, és que estem parlant de persones, estem parlant de persones.
Ací estan els números, li puc donar l'informe.
I nosaltres el que reclamem i estem disposats a buscar acords és que exigim al govern central, qui siga, que hi haja un tracte equitatiu, un tracte equilibrat, perquè la falta d'inversió a casa nostra el que està suposant és que milers de persones se'n vagen a la desocupació, a l'atur, a la precarietat, a no poder passar en uns mínims ingressos, i per això explica en part el nivell de desocupació que patim de més del 28%.

Ens alegrem de les xifres de reducció de la desocupació, però ens alegraríem més si realment no fórem líders en la cua d'un drama que afecta milers de persones, de dones i hòmens en este territori.

I per això demanem inversió, demanem polítiques actives d'ocupació i demanem que s'atenga, no només el fenomen de la desocupació, sinó del nostre benestar, senyories.
Per què -i algú hauria de respondre- des de la presentació del Pla de rodalies en un power point l'any 2010 no s'ha fet cap inversió en rodalies a la nostra terra?
I això ens condemna a patir una situació de minva del nostre benestar i d'elements substancials que condicionen la nostra mobilitat.

I podíem usar el fons que hem de reclamar a l'estat per a exigir a l'estat que invertisca en el nostre benestar?
Estic parlant de xarxa de rodalies.
Tots ens hem posat d'acord en el territori en una inversió necessària com és la connexió del tren, per citar un exemple, entre Gandia, Oliva i Dénia.
Per què no tenim esta infraestructura ja en marxa?
Si hi ha un consens en el territori, un consens social, un consens cívic, un consens institucional.
Per què eixos 300 milions d'euros que costa esta obra de connectar pel litoral les nostres comarques no s'ha pogut realitzar?
No hi ha diners?
Efectivament, perquè en els últims anys, 2000-2011, l'estat ha deixat d'invertir a casa nostra més de 10.
000 milions d'euros, i això explica la precarietat a la que ens trobem.

Hi haurien moltes coses.
Ens podíem posar d'acord en obres d'infraestructures necessàries.
Nosaltres cada any en els pressupostos generals de l'estat presentem esmenes per a corregir este dèficit.
Recordem, recordem encara amb alegria i amb emoció el nostre president Alberto Fabra en els pressupostos generals de 2012 que va dir que faria una gestió per aconseguir 144 milions d'euros extra a la minva, a la poca inversió d'eixos anys, que representava el 7% de la inversió.
I no va aconseguir res.

És a dir, senyories, les Corts Valencianes tenen alguna cosa a dir en esta qüestió?
Ens podem posar d'acord que açò és una gravíssima desigualtat que conduïx que se traduïsca en la minva en els nostres números d'ocupació, de benestar, d'infraestructures, aquelles que són necessàries per a garantir el nostre benestar?
Ens podem posar d'acord amb això?
O ens resignarem a continuar ofrenant noves glòries i no aconseguir aquelles qüestions que són bàsiques per al nostre desenvolupament?
Parle de depuradores.
Tenim quasi obert un procés d'infracció de la Unió Europea per no haver adaptat la normativa sobre estes qüestions.
I l'estat ha d'invertir!
Perquè si no anem a incomplir sobre unes qüestions bàsiques: mobilitat, depuradores, tot allò que condiciona el nostre benestar, línies de metro, xarxa de rodalies, museus, que tenim la segona pinacoteca de l'estat caient-se a trossos, senyories.

Estem parlant de persones, estem parlant de benestar, estem parlant del nostre poble, estem parlant que necessitem plantar-nos i exigir que l'estat no continue danyant el nostre benestar, que faça una inversió i comencem a canalitzar a través d'un fons d'inversions a la nostra terra.

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Morera.

Hi ha una esmena, presentada pel Grup Parlamentari Popular.

Per a la seua defensa, té la paraula l'il·lustre diputat David Serra.

El senyor Serra Cervera:

Senyories, amb la vènia de la presidència.

Senyor Morera, el Grup Parlamentari Popular ha esmenat la seua proposició no de llei en este segon ple després de les eleccions europees, en la qual creiem i creem que és important dur un poc de sentit comú a la proposta que vosté fa hui ací.

Mire, vosté presenta com a dades oficials -ho ha dit ací-, un informe -que coneixem tots-, un informe de la cambra de contractistes, que és una associació privada de les grans empreses constructores d'obra pública a nivell estatal en la Comunitat Valenciana.
I vosté ha fet ús d'eixe informe, com tots el coneixíem, ha fet pròpies les xifres i les ha dutes ací.
Vosté ha quantificat en 10.
000 milions d'euros el que s'ha deixat d'invertir en infraestructures, segons diuen les empreses del sector, en la Comunitat Valenciana durant estos anys.

I mire, ací s'ha parlat moltíssim d'infrafinançament, de deute històric, de greuge econòmic continu per part del govern central cap a la Comunitat Valenciana en moltíssimes matèries.
I me crida l'atenció que vosté hui vinga ací i reclame una xifra que grosso modo és equiparable a xifres que han parlat grups d'experts en informes, conclusions generals que s'han fet, i vosté diga: «Jo vull tots eixos recursos per a infraestructures i m'oblide de sanitat, d'educació i de polítiques socials.
» Una cosa fonamental per a mosatros, per al govern del Partit Popular, que és transversal i necessari per a la societat valenciana, però una cosa de la qual vosté hui no ha parlat i s'ha oblidat.

Vosté ha dit que cal anar a dedicar tota la inversió a infraestructures, i és un model nou des de Compromís.
I jo li ho dic: a mi que el líder de Compromís puge a esta tribuna i se pose a exercir com a abanderat de les grans empreses d'obra pública dient que la recuperació passa per la inversió en les infraestructures, bé, comença vosté a donar un poc la raó als dènou anys de govern del Partit Popular, que ha fet de la inversió pública un dels eixos fonamentals de la seua política.

Per tant, senyor Morera, benvingut al club dels que creguem que amb la inversió públics s'ajuda, junt amb la inversió privada, a continuar dinamitzant l'economia productiva de la Comunitat Valenciana.
Benvinguts.

Mire, vosté sap -i mosatros ho reconeixem, i ho hem dit contínuament-…, clar que hi han hagut molts desequilibris, clar que hi ha hagut moltíssim infrafinançament per a la Comunitat Valenciana, clar que el grup d'experts que estes Corts va aprovar va traure un informe molt clar.
Però, mire, me permetrà que li done més oficialitat a eixe informe dels experts que no a un de sector.
I després, en la macroxifra podem discrepar, perquè vosté està demanant que tots els recursos vagen a infraestructures.

I des d'esta part, el Grup Parlamentari Popular pensa que matèries com la sanitat, l'educació o les polítiques socials i de dependència que naixen amb un gran infrafinançament anual en la nostra comunitat, pensem que si hi hagueren recursos extra i addicionals, també tindrien d'anar ahí.

I ahí tenim una diferència -vosté ho ha dit.
Vosté aposta perquè els 10.
000 milions vagen al marc del Pitvi -i me pareix bé, i ho dic públicament.
Per primera volta sent al líder de Compromís assumir el Pitvi com a un marc de planificació i de treball assumible i en el qual vostés volen que eixes infraestructures se financen, i mosatros també.
I el Govern d'Espanya està obligat a finançar les infraestructures del Pitvi.

Mire, no li he sentit parlar de ninguna d'elles.
En el Pitvi hi han 76 actuacions, unes molt xicotetes -totes són grans-…, però xicotetes i altres molt grans.
Des del corredor mediterrani fins l'accés sud del port de Castelló.
Vull dir, podem estar parlant d'infraestructures generals, globals, a concretes, i mos podem posar d'acord.

Per això mosatros hem esmenat la seua proposta.
I l'hem esmenada des del sentit comú i des de saber del que és possible i és impossible.
Hui, hui ningú se creu que el Govern d'Espanya puga, puga donar-li a cap comunitat autònoma 10.
000 milions d'euros per a infraestructures, únicament i exclusivament amb l'argument que vosté ha donat.

Mosatros li hem donat una eixida i li hem dit: demanem-li al Govern d'Espanya tots junts que en els pressupostos generals de l'estat, i eixa és l'esmena que li hem fet, arreplegue les obres del Pitvi, les obres essencials i necessàries i tinguen la seua dotació pressupostària.
I això és una cosa realista, i això és una cosa possible.
I no és fàcil, i no és fàcil.
El possible no és fàcil; allò impossible no existix, senyor Morera.
I ahí no anem a perdre el temps ni a entrar a eixe joc.
Perquè hui quedaríem tots molt bé dient: «Gobierno de España, denos 10.
000 millones de euros.
» Però la credibilitat que tindríem en eixa petició seria ninguna.
La possibilitat vosté ho sap que seria ninguna.

Per tant, tenim de donar-li eixida a la societat valenciana i tenim de possibilitar el que se pot i se deu de fer.
Vosté no pot vindre ací a justificar hui que l'única solució a la crisi econòmica és la inversió pública.
Vosté sap el que és la responsabilitat de govern en àmbit menuts, però també ho sap.
I vosté sap que hui el dèficit zero i la gestió pressupostària té d'estar absolutament equilibrada; si no, no funciona cap societat democràtica.

Però és que el que jo li dic no se diu en la Comunitat Valenciana i en Espanya, me dóna igual.
Vaja a França, pregunte-li al govern socialista de França si no està utilitzant les mateixes receptes que el govern popular d'Espanya, o les mateixes que està utilitzant Alemanya amb un govern d'un altre àmbit, també popular i socialista, perquè és que no n'hi ha una altra eixida.

I jo li dic una cosa: si la proposta que vosté diu s'aplicara aixina, que és impossible, mos du a un austericidi real i pràctic com el que vostés apliquen on governen, senyories, com el que vostés apliquen on governen.
És impossible, no és raonable i no se suporta la proposta que vosté du hui ací.

I jo m'imagine que estaran agraïts la cambra de contractistes, de dir: «¡Home!
, Morera i Compromís duen ací la proposta nostra.
» I que totes les grans empreses d'obra públic diran: «Menys mal que algú ens defensa.
» Si no se tracta de defensar les empreses ni els sectors, se tracta de fer les coses possibles, raonables i que se puguen fer.
I mosatros tenim la capacitat de demanar-li al Govern d'Espanya que invertisca en la Comunitat Valenciana, que invertisca pressupostàriament, que les obres del Pitvi siguen una realitat i que governe qui governe, les tinguen d'assumir.

Però si hui vosté ve ací i diu que l'única solució és demanar-li 10.
000 milions d'euros al govern de Rajoy, m'imagine que quan el seu grup parlamentari, o en este cas, el seu diputat plantejara esta proposta en el marc del Congrés dels Diputats i li la demanara al senyor Rajoy… M'imagine quan el senyor Baldoví isca i diga, «els 10.
000 milions que mosatros volíem demanar des de València, jo li'ls demane des de Madrid», amb la solidesa i la força que té la seua representació en Madrid, alguna cosa aconseguirà.
M'imagine.

Perquè hui, senyor Morera, li ho tinc de dir… (Veus) Senyor Morera, li ho tinc de dir, no és viable, no és creïble.
Vosté creu que pot eixir al carrer i dir als ciutadans: «No, nosotros, los de Compromís, 10.
000.
» I ¿per què són 10.
000?
¿Perquè ho diu la cambra de contractistes?
¿Eixa és la dada oficial, que no és oficial, la dada d'unes empreses del sector que vosté ha fet pròpia?
¿Per què no són 12.
000?
¿Per què no són 15.
000?
¿Per què no són 6.
000?
¿Per què d'eixos 10.
000, no en gastem 5.
000 en sanitat i educació i benestar social i allò altre en carreteres, en formigó i en ponts?
Diga-m'ho per què.
És que això no ho explica.

Hui vosté puja ací, fa una proposta i el grup majoritari li diu una alternativa viable i possible: els 10.
000 que vosté demana per a infraestructures, oblidant-se de la resta de necessitats de la societat, li diem que no és possible, que això no és realista, que això no se va a fer.
I mosatros li diem: pressupostos generals de l'estat, acord d'estes Corts, tots els grups parlamentaris, que hi hagen partides pressupostàries per a les obres del Pitvi.

Perquè vosté l'ha assumit el Pitvi, l'ha fet bo ja, vosté ho ha dit.
I ahí va corredor mediterrani, va alta velocitat, van ports, van aeroports, van circumval·lacions, van rodalies…, van les grans infraestructures ja planificades per a dotze anys en este país i també en la Comunitat Valenciana.

Per tant, senyor Morera, li donem una oportunitat.
Estem dispostos que Compromís isca i diga: «Al realismo y al pragmatismo político, vamos a la propuesta posible, anem que els pressupostos generals de l'estat arrepleguen eixa demanda.
»

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Serra.

Per a acceptar o no l'esmena plantejada, té la paraula l'il·lustre diputat Enric Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president.

Mire, la seua proposta té de tot, menys sentit comú.
¿De què tenen por vostés?
¿Tenen por de reivindicar a Madrid, tenen por que els lleven de les llistes?
Perquè ¿qui mana del Partido Popular?
¿Mana Madrid?
¿I tenen por de defendre els interessos del poble valencià?
Mosatros no, perquè mosatros practiquem un valencianisme de conciliació, de suma, d'integració, de defendre tots els interessos.
I els interessos en estos moments és aconseguir una nova política econòmica que mos traga del forat on vosté mos han portat.
Una nova política que contemple inversió productiva per a rescatar persones.

Perquè, mire, amb la seua política econòmica, el dèficit de l'estat d'Espanya ja és quasi del cent per cent del producte interior brut.
Eixos són els seus grans èxits.
I a canvi de devaluar socialment a milers i milers de persones que no poden arribar a final de mes i, com hem vist en l'anterior proposició no de llei, de privar amb les seues retallades del benestar a les persones.
I el gran èxit és que el forat cada vegada és més gran.

Senyor David Serra, el que vosté mos proposa és una broma.
No li puc acceptar una esmena que no diu res, que és innòcua.
Si vol, li l'acceptaria com a addició, com a substitució.
No, perquè és que entre això i no res, és el mateix.
Perquè estem farts d'ofrenar noves glòries a Espanya.
I el que necessitem és de plantar-nos i exigir que ens tracten iguals, que ens tracten en equitat.

I després, no marege vosté, una cosa és el finançament autonòmic, que quan vullga -i li ho vaig dir al president de La Generalitat-, anem a reivindicar allò que hem acreditat i hem peritat en esta casa, que són els 13.
500 milions d'euros de deute històric.
Reclamem-los.
Quan vullguen, estem disposats a anar.
Que no tenen capacitat, que no volen, que estan lligats, que són ofrenadors.
És el que tenim.
Però les seues ofrenes mos porten al desastre.
I en eixe finançament autonòmic està la sanitat, l'educació, serveis socials, indústria y turisme.

I una altra cosa, per si no ho sap, són els pressupostos generals de l'estat.
Cada cosa representa una cosa.
No ho barrege.
I en els pressupostos generals de l'estat estan, sí, les inversions, que mosatros volem que siguen productives, al servici de les persones o de l'economia, no especulatives.
¿Cal fer l'alineació de les infraestructures especulatives de caràcter polític, centralista, que no aprofiten per a res, que se mos han dissenyat des de Madrid?
¿Cal fer l'alineació de les obres inútils?
(Veus) ¿Veritat que no?

Aleshores, anem a les obres productives, les que interessen a les persones i emmarcades en una part de la solució.
Jo no dic que açò siga la solució, una part sí que ho és.
Que no continuen discriminant-nos, que no continuen perjudicant als nostres interessos, que fem infraestructures a favor de l'economia productiva.

No tinga vosté cap dubte que este vídeo, esta reflexió, el que ací decidim, ho enviarem a tots els sectors productius de la nostra terra -¡clar que sí!
-, perquè vegen el que PP no defensa els interessos del nostre poble, que són un obstacle.
I el poble els ha dit que ja està bé de portar-mos a la misèria.

Perquè, escolte, me diu vosté una cosa: la nostra gran representació en Madrid.
¡Clar que és una gran representació!
Se parla del poble valencià, se parla del nostre país al Congrés dels Diputats.
No com vostés, que estan en grups que van allí i deixen d'entendre que s'han de defendre també els interessos del poble valencià.
Passen Contreras o passen…, i se'n van al altre territori i desapareixen.
No estan presents.
No.
O estan presents prement el botonet en contra dels nostres interessos estratègics, com han fet en la PAC, o en el Castor o en les inversions que estan fent per a destruir el nostre turisme en les prospeccions petrolíferes.

I li he de dir, l'informe que el senyor diputat Joan Baldoví ja ha presentat eixes esmenes al Congrés dels Diputats.
Si és que cada any presentem les esmenes, les que li van rebutjar al president de La Generalitat.
Recordem l'episodi, recordem l'episodi que va anunciar ací en les Corts Valencianes que presentaria esmenes per a millorar la infrainversió, no finançament, inversió amb 144 milions.
I ja sabem el gran resultat del senyor Alberto Fabra, si ja sabem el resultat!

Però eixes mateixes esmenes que el senyor president de La Generalitat va presentar, el nostre diputat les va recollir i les va presentar.
I sap qui va votar en contra?
Esteban González Pons i els diputats del Partit Popular, en contra dels interessos del seu poble.
Vostés com mos van a donar lliçons?

Sí, efectivament, esta esmena li l'accepte com d'addició, no com a substitució.
I creiem que s'ha d'acabar amb la injustícia, s'ha d'acabar amb la marginació, hem de reclamar el que és just, el Grup Compromís ho reclamarà amb els grups de cambra que vulguen.
I els donen l'oportunitat a què vostés defensen els interessos del poble valencià per damunt de les sigles del Partit Popular.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Morera.

Per a rèplica, senyor Serra, té la paraula.

El senyor Serra Cervera:

Senyories.

Senyor Morera, li agraïsc l'intent que vosté ha fet d'intentar acceptar per addició la nostra esmena, però seria absolutament incongruent el demanar 10.
000 milions d'euros en un fons perquè se gasten en el Pitvi i a la vegada demanar que en els pressupostos generals de l'estat se doten els diners per a les obres del Pitvi, de la qual mos acabarien de donar 10.
000 milions d'euros.
És una incongruència total i absoluta.

Jo li ho torne a dir.
Mire, vosté ha dit que estan ací per a solucionar els problemes de les persones, que vostés són un model absolutament distint i diferent.
Pot ser, pot ser que siguen distints i diferents.
On vostés governen, i li ho dic, fan i practiquen la política de la privatització total i absoluta.
Mire vosté Muro d'Alcoi, un exemple d'eficiència, la llum privatitzada, l'aigua privatitzada, la brossa privatitzada.
I a mosatros mos pareix bé si és millor pel poble, no entrem en eixes discussions, són les opcions que la seua gent pren on governa.

Però jo li ho dic, la proposta que vosté fa ací no és real.
Vosté ha vingut a defensar uns interessos de sector, que és un sector important i fonamental, però és un sector.
Vostés no són lobbistes per naturalesa.
Vosté ve ací i mos diu la cambra de contractistes.
.
.
Però, no, no.
Les empreses d'obra pública demanen això, perquè volen treballar més, normal, raonable.
I ací vénen i argumenten, sense explicar per què, que són 10.
000 milions.

I jo li dic a vosté, si mosatros hem parlat que la comunitat està mal finançada, si tots els experts del món ja ho han dit, si ho hem assumit tots, si ho hem assumit.
Però, bé, si estem parlant d'unes xifres, què fem, demanen el finançament més 10.
000 milions més a part per a una altra cosa, més cosetes que anem traient.
Això no és seriós, això no és una postura que una comunitat autònoma responsable puga plantejar al Govern d'Espanya, governe qui governe.
S'han de plantejar les coses que toquen, les infraestructures que fan falta.

I li ho dic.
Vosté ha assumit el Pitvi, benvinguts al Pitvi.
Vostés ja saben que la planificació d'infraestructures fins l'any 2024 Compromís diu que l'accepta i que és una bona base de partida.
Per tant, haurem de lluitar perquè eixes infraestructures estiguen.
I li dic que hi ha grans infraestructures.
Jo m'imagine que vosté hui tindrà la sort de poder ser el flautista d'Hamelín i que la majoria el seguisquen, que la majoria el seguisquen.
Ja ho hem vist aquí.

Jo he vist ací fa molts poquets dies els grups majoritaris de l'oposició dir que cal liberalitzar gratis i rescatar l'AP-7.
Jo ho he vist.
Per tant, no m'estranya que el seguisquen a vosté, com vostés fan seguiment d'altres polítiques.
Però això no és veritat, això no és realista i això és enganyar els ciutadans.

Hui la gent necessita una nova esperança de la política.
Però la nova esperança de la política no és eixir a dir «vaig a demanar 10.
000 milions per a continuar fent carreteres, per a continuar fent ferrocarrils, per a continuar fent circumval·lacions o el que faça falta».
No.
S'haurà de fer el que se necessite, el que estiga planificat.

I jo torne a dir el mateix.
No m'ha dit encara per què són 10.
000 milions.
Vosté ho diu, perquè ho diuen un grup d'empreses, però vosté no m'ha dit per què.
Vosté no m'ho ha dit.
Per què no són més o són menys?
Jo li dic que en la Comunitat Valenciana cada 1 de gener mos falten molts milions d'euros per a l'educació, per a la sanitat, per a la dependència i les polítiques socials, el dia 1 de gener de cada any.
I vosté ve a dir-me que no, que els 10.
000 milions eixos són per a fer carreteres i per a fer inversions productives del Pitvi.

Mire, benvingut al Pitvi, però li dic que abans el Pitvi era una prioritat, hui podem tindre altres prioritats.
I li dic que el govern del president Fabra ho ha dit, la sanitat, l'educació i les persones van abans que el Pitvi, senyor Morera, van abans que el Pitvi.

I vosté ha vingut ací i ho ha descobert hui i ha dit, «jo la tinc, jo l'he treta i jo sóc el que du la reivindicació de la gran empresa».
Me pareix molt bé, necessària, productiva i que servix i que genera llocs de treball.
Però s'hauran de fer les coses molt ben fetes.

En tota Europa, li ho dic, el Partit Popular i el Partit Socialista on governa amb dos dits de front, que és en algunes nacions, com és França o com és en Alemanya amb mosatros, està aplicant les mateixes polítiques perquè no n'hi ha una altra.
I jo li ho dic, l'austericidi en les seues mans està garantit.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Serra.

Senyor Morera, té la paraula.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor David Serra, quan vulga parlem de l'Ajuntament de Muro on és el referent mundial d'on s'aplica l'economia del bé comú.
El convide a que conega vosté l'ajuntament, el municipi i la governança pública d'altura que s'està fent a l'ajuntament perquè vosté puga explicar amb plenitud el que hi ha.

Me sap mal el paper que li ha tocat fer a vosté, perquè vindre ací a no defensar els interessos del poble valencià, jo crec que vosté és poc seriós.
És poc seriós perquè, entre altres coses, no s'ha llegit la proposta.
La proposta diu que s'articule un mecanisme amb l'estat que se pot basar que en compte de no invertir el que pertoca invertisquen un 20% més del que tocaria.
Se pot articular de moltes maneres.

Si ja sabem que les seues polítiques mos han empobrit i tot el que siga inversió pública d'estímul crea ingressos públics!
És que els nous temps d'Europa van per ahí, no per les polítiques de l'austericidi que són les fracassades en este eleccions passades.
Tot el que suposa estímul públic representa a les arques públiques ingressos.
I el que és més important, rescatar persones perquè les persones puguen tindre, a través d'eixa inversió pública, llocs de treball i benestar.
Tot el contrari que han fet vostés, retallades i austericidi.

Però, mire vosté, com el tema és d'absoluta actualitat i és més greu dels 10.
000 milions, perquè si vosté mira les liquidacions dels pressupostos generals de l'estat la discriminació desigual que hem patit els valencians i explica en gran mesura la situació que tenim és esta: poc finançament, ja ho hem acreditat, i poca o molt baixa inversió pública territorialitzada.

Sap el que va fer Andalusia?
Que a vostés els agrada molt Andalusia.
Van a recórrer i fins i tot pensen portar als tribunals els pressupostos generals de l'estat.
La comunitat autònoma andalusa que té un finançament autonòmic, segons tots els indicadors, superior o millor que el nostre.
I sap quants milions diu que se'ls deu?
5.
167 milions d'euros dels últims tres anys, Andalusia, per la falta d'inversió pública territorialitzada.
I sap vosté per què?
El govern d'Andalusia, ho han anunciat, mentre que ací estem amb el tap que representen les polítiques del PP, perquè no s'han incomplit les inversions públiques de la disposició tercera de l'Estatut.
I parlen d'eixos diners.
Es queixen que sent el 17% de la població el Govern d'Espanya només haja invertit el 13%.
Mire-ho, mire-ho vosté això.

I nosaltres quan estem reclamant que el Partit Popular, que està subordinat al Partit Popular de Madrid, faça el mateix, vostés vénen a dir-mos que no.

Li recorde els errors del govern, perquè de les seues errades s'explica la gravíssima situació que estem patint el nostre poble.
Ací tinc el debat per a corregir el que el govern d'Andalusia ara va a reclamar.
El debat de la reforma d'eixe Estatut d'autonomia, el de 2006, i veig ací les seues paraules.
I les seues paraules són molt correctes respecte al que mos està dient ara.
Cal que li les recorde?

Recordem que en 2011, en març, estes Corts modificaren un Estatut d'autonomia per a incloure esta clàusula, que els governants d'Andalusia estan reclamant, per a demanar més inversions per part de l'estat.
I vostés vénen ací a dir-mos que no.
I eixe Estatut que reformarem està parat en el Congrés dels Diputats.

I eixa disposició addicional que pactàrem ací, ¿sap vosté quants diners, segons les seues paraules de la sessió de ple d'ací d'estes Corts, sap quants diners mos ha costat ja?
Més de 1.
000 milions d'euros, senyoria.
Sap amb eixos 1.
000 milions… Perquè jo li estic fent una proposta de 2000 a 2011, però 2012, que ja no tinguera la clàusula, 2013 i actuals pressupostos de 2014 ¿sap vosté quants diners d'obra pública, obra pública.
.
.
És que els pressupostos les inversions públiques territorialitzades és això, millora dels museus, de les depuradores, de rodalies, de carreteres, etcètera, etcètera, és això, no és finançament.
No se confonga vosté.
Sap quants diners per la seua brillant gestió, incomplint el que vosté va dir ací en eixe debatÂ ?
Ja mos ha costat més de 1.
000 milions d'euros.
Sume'ls als 10.
000 i continuen cada dia perdent.

Senyories, facen un pensament.
La proposta que fem nosaltres és correcta.
El que vosté va dir en la sessió de reforma de l'Estatut és correcte.
Ens posàrem d'acord.
Però cada dia que passa la seua ineptitud i la seua falta en la defensa dels interessos del poble valencià, com sí que està fent Andalusia en este cas, sí que està fent, està reivindicant allò seu.
Però nosaltres no reivindiquem allò nostre per culpa seua.
I això se traduïx en atur, en desocupació, en malestar social, en misèria i en persones que no tenen un horitzó de vida digna.

Sí que representa una part de la solució…

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

El senyor Morera Català:

…polítiques actives d'ocupació, inversió en obra pública.
I si no vénen els diners de l'estat és perquè ens discriminen i vostés són col·laboradors d'eixa discriminació.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Morera.

Grups que no han presentat esmenes per a fixar la seua posició.
En primer lloc, la paraula la té el senyor Ignacio Blanco, en representació del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.

El senyor Blanco Giner:

Senyor Morera, no podem votar-li a favor, perquè vostés plantegen un debat necessari sobre el quant, sobre l'import de les inversions de l'estat, però crec que equivocadament enfocant el com, sobre el destí d'eixes inversions.

Parlen vostés del Pitvi, el Pla d'infraestructures en transport i habitatge, i resulta que el Pitvi és el model del malbaratament, és el model que ha provocat l'austericidi que vosté critica.
És el model de l'alta velocitat, de les autovies, del desdoblament de carreteres que no tenen un trànsit que ho exigix.
I si vostés demanen que el 20% de la inversió de l'estat en el Pitvi vaja al País Valencià estan demanant que s'aposte, precisament, pel model de polítiques d'infraestructures que ens han conduït a la crisi i que amenacen la sostenibilitat del nostre territori.

Ara bé, encerten vostés en plantejar el debat sobre les infraestructures quant a l'import.
Perquè, efectivament, si hem perdut vora 1.
000 milions d'euros a l'any en finançament autonòmic i hem perdut vora 1.
000 milions d'euros a l'any en inversions de l'estat, estem perdent 2.
000 milions d'euros a l'any amb Zapatero i amb Rajoy.
I això és important denunciar-ho.
I ahí està la incoherència del Partit Popular que durant tants anys va a fer victimisme davant el govern central del PSOE i que ara veiem com el govern central del PP encara destina menys diners al País Valencià.

Jo pensava que hui era l'oportunitat que el Partit Popular, que sí compartix eixa política d'infraestructures, de grans infraestructures, votara a favor de la seu proposta.
Perquè ja han dit que tenen un nou to reivindicatiu, han canviat ahí unes quantes coses.
El secretari general ara és secretària general, han fet unes quantes reunions.
El senyor Rus, que crec que no ens acompanya, es va reunir amb els alcaldes alguns dels quals sí que crec que estan ací, perquè hi ha uns quants alcaldes, senyor Castelló, i estaven enfadats amb el govern central i amb el Consell d'Alberto Fabra.

I entre altres coses estan enfadats, perquè no defensa suficientment els interessos valencians.
Perquè la marginació, la discriminació que estem patint durant tants anys no pot acceptar-se de manera crítica.

I jo pensava que el PP sí que podria votar-li a favor la seua proposició no de llei i no presentar una esmena ridícula que no diu res, senyor Morera.
Nosaltres recolzem la demanada de 10.
000 milions, perquè s'ha de ficar alguna cosa.
Ací presenten una esmena que diu zero, zero.
Jo no sé si en són deu mil, onze mil o nou mil però millor dir deu mil que zero, que és el que diuen ells, zero.
Ara bé, 10.
000 milions per a què?
Eixe és el problema.

Perquè, fins ara, el poquet que s'ha invertit en el País Valencià ha sigut en AVE i en autovies, fonamentalment.
I nosaltres pensem, com vosté també ha dit, encara que siga incoherent en la redacció de la seua proposta, que cal canviar de manera copernicana l'orientació de les inversions.
Cal apostar per vertebrar territorialment el País Valencià amb una xarxa de ferrocarril de proximitat, de rodalies i regionals, que està absolutament en un estat tercermundista o no existix.
Cal exigir contractes programes precisament per a eixe servei públic, tant de Renfe com de Ferrocarrils de la Generalitat, perquè en altres llocs tenen suport del govern de l'estat i ací no.
El cas de València, jo crec que és l'única gran ciutat que encara té una partició per unes vies que no estan soterrades, per un parc central que porta quants?
, vint?
, vint-i-cinc anys per fer-se?
Les infraestructures culturals que vosté també anomenava, el Sant Pius V.

En definitiva, jo crec que és necessari plantejar el debat que vosté planteja.
És necessari exigir-li, al govern central, una major dedicació dels pressupostos de l'estat al País Valencià.
És imprescindible un canvi d'actitud del Consell de La Generalitat, que veiem que no estan disposats a canviar.
I és important continuar fent la nostra tasca de presentació de propostes i d'esmenes.
Jo sé que vostés han presentat esmenes, nosaltres també hem presentat esmenes en els tràmits dels pressupostos de l'estat; el senyor Fabra anuncia ací esmenes i no les presenta mai.

Ara, insistisc, no sols és el quant, sinó el per a què.
I nosaltres no podem compartir una política d'inversions en grans infraestructures que amenacen el nostre territori i que tenen un model altament improductiu que beneficia eixes grans empreses, eixe Florentino Pérez i no les ciutadanes i ciutadans, els treballadors i treballadores i la xarxa de xicotetes i mitjanes empreses i el teixit productiu del País Valencià.

Gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Grup Parlamentari Socialista, senyor Signes, per a fixar la seua posició, té la paraula.

El senyor Signes Núñez:

Bé, bon dia.

Ací s'ha dit que la nova esperança de la política és el que ha de primar en estos debats, després de les eleccions europees de fa dos diumenges.
I hi ha un tema que és fonamental.
És a dir, s'ha comentat ací, s'ha comentat de passada, però jo pense que s'ha de fixar i posar en valor, que és la reforma del nostre Estatut d'autonomia, aprovat per estes Corts, per incloure aquella addicional primera amb la finalitat de garantir la inversió pública -que és el tema que estem debatent- realitzada per part de l'estat a la nostra comunitat.

Ha passat, com molt bé s'ha dit, tres intents de ser tractat en el ple del Congrés dels Diputats, però les tres voltes s'ha retirat de l'ordre del dia, per part del Partit Popular, la darrera volta el 10 de setembre de 2013.
I eixe és el problema, eixe és el verdader problema.
És a dir, el problema és que eixa modificació d'eixa addicional primera que aprovàrem en estes Corts vostés no volen que siga referendada en el Congrés dels Diputats.
I és una addicional primera que parla d'inversió pública.
I eixe és el problema.

Efectivament, és a dir, l'informe de la cambra de contractistes, jo he vist la proposició no de llei de Compromís i veig que és de febrer, no sé si tenen l'informe de la cambra de contractistes del mes de maig.
Efectivament, allí no parlen ja d'un dèficit de deu mil, sinó d'onze mil, d'onze mil.
I el tema és que tanta austeritat i ajust prolongat en la situació de l'obra pública ens està posant en un punt molt crític i, el que és pitjor, sense que se vegen canvis a curt termini.
Perquè, miren, vostés.
.
.
És a dir, l'escassa licitació de hui es traduïx en una escassíssima inversió de demà; això és aixina, no?
L'evolució negativa a què estem assistint en licitació, majorment en la Comunitat Valenciana, diu la cambra de contractistes: «No és doblement perjudicial per quant, si no hi ha licitació -és a dir, obres a incubar-, no iniciaran en temps prudencial les infraestructures que requereixen inversió -és a dir, anualitats, obres en execució, activitat, ocupació, consum-.
Si no hi ha activitat constructora no hi ha futur, ni per al sector d'obra civil i els seus subsectors afins ni per a l'economia en general, ja que les inversions productives augmenten la productivitat del teixit industrial, manufacturer, hortofructícola i la seua transversalitat -transport i logística.
»

I eixe és el tema.
El tema és que en este moment no s'està invertint per part de l'estat en obra pública en la Comunitat Valenciana; tampoc per la conselleria d'infraestructures, però eixe no és el motiu del debat.

Adonen-se'n vostés.
És a dir, pel que fa a les inversions del govern central, de 2000 a 2014 -a 2014-, en 2011, que va ser l'últim govern del PSOE, se van invertir 1.
538 milions d'euros.
En 2014, en este que estem, govern del PP, govern de Rajoy, s'han invertit o està previst que s'invertisquen 605 milions d'euros.
La diferència és substancial, substancial.

A l'igual que si també comparem, com feia el senyor Morera, ell parlava del Pitvi i de la població i jo vaig a referir-me només a la població.
És a dir, en l'any 2011, amb un 10,71% de població al País Valencià, el PSOE invertí 9,21%; és a dir, no arriba al 10, és cert.
Però en este any 2014, amb un 10,68% de població -ha disminuït lleugerament- al País Valencià el govern de Rajoy està invertint el 6,1%, és a dir, quatre punts per baix de la població que té la Comunitat Valenciana.
Vostés que tant se'ls omplí la boca, i en tants anys, parlant que havíem de tindre inversions i finançament d'acord amb els cinc milions d'habitants de la Comunitat Valenciana, i ara què fan?
Ara no obrin la boca.
(Aplaudiments) 2014, 10,68%, 10,68% de població respecte de la resta d'Espanya; inversió del govern central en la Comunitat Valenciana, 6,1.
I vostés callats.
I el senyor Serra fent ací uns discursos de jocs florals i de no sé què.
No, eixe no és el tema.

El mateix que tampoc és el tema -i vaig acabant ja, senyor president-.
.
.
És a dir, 2011, ràtio per habitant, inversió ràtio per habitant, govern PSOE, 307,8%; és cert, cinquanta punts per baix de la mitjana nacional.
Però 2014, de 307, govern Rajoy, a 121.
.
.

(Ocupa la presidència el president, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer)

El senyor president:

Vaja concloent, senyor Signes.

El senyor Signes Núñez:

.
.
.
huitanta-huit punts per baix de la mitjana nacional.
I vostés mut.
I vostés callats.
I vosté ací fent no sé què.
És a dir.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Signes.

El senyor Signes Núñez:

.
.
.
I això és la pura realitat.

I, per tant, el meu grup va a votar a favor de la proposició no de llei de Compromís.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Senyor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president.

Puge ací per a agrair al Grup Socialista.
.
.
(Veus) Torn de rèplica.
(Veus) Als dos.
(Veus) No, escolte.
.
.
(Protestes)

El senyor president:

Senyor.
.
.
, entenc que va a replicar al senyor Blanco.

El senyor Morera Català:

Sí, sí, al senyor Blanco.
Però puc aprofitar per a.
.
.

El senyor president:

(Inintel·ligible) .
.
.
Seguisca vosté, per favor.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies.

Si som incapaços de posar-mos d'acord sobre una qüestió tan neuràlgica, que afecta tantes persones, que afecta la nostra capacitat de decidir qüestions en l'estat, doncs, crec que tenim un greu problema.
En Andalusia no han tingut problema en posar-se d'acord en una reivindicació que és justa.

No volem ser ningú.
.
.
(Veus) No volem ser més que ningú, però tampoc menys.
I el que hem constatat ací, i només de l'observança de les liquidacions dels pressupostos generals de l'estat, hem vist que això s'ha resumit en una enorme marginació que s'ha traduït en una minva de benestar i en una falta de llocs de treball i, per tant, ha afectat la nostra conciutadania.

Crec que el Partit Popular hauria fet bé de votar a favor.
Perquè la proposta és sensata, és seriosa.
I a mi m'agradaria usar el torn per a intentar integrar a Esquerra Unida en una proposta que és sensata perquè, efectivament, posa més l'accent en què ha passat, en radiografiar la minva d'inversió, en radiografiar que necessitem eixa inversió no per ser més, sinó perquè s'ha comés una injustícia que s'ha traduït en eixe nivell d'atur, de desocupació i tal.

Ara, si anem a la realitat, com anem a concretar això?
Efectivament, en la proposta de resolució que està ací plantejada.
Instaríem, si s'aprovara, el Consell -hem vist que el Partit Popular no va a votar- a buscar l'articulació d'un fons d'inversió.
Com?
Amb quin objectiu?
Obra pública de l'estat a la Comunitat Valenciana.
Però, efectivament, obra pública.
I ahí vosté ha assenyalat una cosa que nosaltres no hem posat.
No volem ser subcontractistes.
No volem que l'hospital de La Fe, per exemple, mos el faça Florentino Pérez.
Volem que les xicotetes i mitjanes empreses de la nostra terra tinguen oportunitat d'estar en eixes licitacions.
Tampoc ho diguem ací, perquè el que volíem era subratllar el forat que n'hi ha.

Les Corts instaríem el Consell -si s'aprovara- a que este fons estiga dotat almenys no menys de deu mil milions, que és el que hem radiografiat, el forat que n'hi ha -ara en són més, ara en són més; però diguem-ne deu mil-, corresponent a la inversió pública territorialitzada acreditada des de l'any 2000.
I com ho fem això, i és el punt neuràlgic?
Doncs, sobre la base de la realitat; que el Consell inste, a través de la comissió bilateral estat-Comunitat Valenciana -on, si nosaltres estem en un futur, en el futur govern del canvi, instarem a que això siga una realitat-, a que ens doten del que no ens van donar el passat.

I com ho haurem de fer això?
Doncs, haurem de considerar el context del que n'hi ha, no del que decidim, sinó el que n'hi ha.
Li he de recordar, senyor Blanco, que el Pitvi també contempla.
.
.
Efectivament, no cal que li diga, vosté ho sap, que nosaltres no estem a favor de les inversions ni de les obres faraòniques i improductives, fetes en criteris polítics.
Però dins del Pitvi està el pla de rodalies de la Comunitat Valenciana, que el van integrar ahí.
És el context que n'hi ha.
No és el que ens agrada, estem en contra de les grans obres inservibles, les que no aprofiten, però, efectivament, hem de buscar un mecanisme real perquè sobre la realitat busquem solucions als problemes que té plantejada la nostra societat.

El Partit Popular en esta decisió s'allunya de la centralitat, s'allunya dels interessos estratègics del nostre poble, s'allunya de defendre els interessos valencians.
No facen vostés el mateix.
Perquè està clar que nosaltres, que tenim un mateix plantejament del que és per a superar esta gravíssima crisi a través de les polítiques que estimulen la demanda, que siguen útils per a la ciutadania, que milloren el benestar i que creen ocupació a través dels sectors productius, ja vorem tot això com s'articula.

És una crida.
És un avís, i que deixa, efectivament, en esta proposició no de llei el Partit Popular en el que és, un partit que no defensa els interessos valencians, és més, un partit que està en contra dels interessos dels valencians.

I, efectivament, la redacció podia ser molt millorable.
Jo ja li assegure que nosaltres estem, com he dit abans, per millorar la mobilitat, per millorar les infraestructures culturals, per millorar la xarxa de rodalies, etcètera, etcètera.
No cal que li ho diga jo, és que l'actuació del nostre grup està en eixa línia.

Per tant, no és tant el què farem, sinó el com.
I el com és que necessitem articular este fons.
.
.

El senyor president:

Vaja concloent.

El senyor Morera Català:

.
.
.
per a eixir d'esta gravíssima crisi social i econòmica a què mos han portat les polítiques del Partit Popular.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies.

El senyor Morera Català:

.
.
.
i que continuen portant-mos.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Morera.

El senyor Morera Català:

.
.
.
a eixa gravíssima situació.

Per tant, li reclamaria un vot favorable, pensant en el pròxim futur.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Sí.
Jo no sé si ha quedat clar en la meua primera intervenció el sentit del vot.
No anem a recolzar la proposta del Grup Compromís pels motius exposats, i que ara els reiteraré.
Tampoc anem a votar en contra.
Anem a abstindre'ns, perquè pensem que la redacció no sols és millorable, és que s'ha de millorar.
Fins i tot, instem a arribar a un acord, perquè nosaltres no estem allunyats dels problemes de la gent ni de la necessitat del país, sinó tot el contrari, estem a peu de carrer i molt conscients que s'ha de canviar el model d'inversions, no solament més inversions, sinó altre tipus d'inversions.

Per tant, senyor Morera, jo crec que podem trobar-nos en un altre moment en una proposta consensuada.

Jo entenc que el component ecologista, en principi, també està present en la seua força parlamentària.
Nosaltres som rojos i som verds.
I, per tant, no anem a renunciar a eixos principis, a eixos plantejaments i a eixa orientació que se li ha de donar a la inversió pública.
Vostés han anomenat equivocadament, al meu parer, el Pitvi.
El Pitvi són 140.
000 milions d'euros d'inversió.
Un 20% que vosté demana per al País Valencià són 28.
000 milions d'euros, que serien molt necessaris, però no en eixe tipus d'inversions, perquè el 70%, del que preveu el Pitvi -ja li dic- són infraestructures d'alta velocitat ferroviària i autovies que estan clarament sobredimensionades, i el pla de rodalies únicament són 3.
000 i escaig milions d'euros.

Per tant, si vosté havera anomenat en la proposta de resolució el pla de rodalies, tindria el nostre suport.
Com que equivocadament des d'un punt de vista no sols ecologista, sinó fins i tot social, s'han plantejat la reivindicació de l'execució del Pitvi, en estos moments ens abstenim, i segur, segur que ens trobem en un altre moment, en una altra proposta consensuada per a reivindicar més inversions i altre tipus d'inversions.

Dit això, compartim tota la crítica que vosté ha fet i que nosaltres hem reiterat cap a l'actuació del Partit Popular, que no defensa els interessos valencians.

El senyor president:

Moltes gràcies.

S'ha acabat el debat, senyor Serra.
No té vosté dret, el tema, perquè no se.
.
.

Anem a passar a la votació del quint punt de l'ordre del dia.
Comença la votació.
35 vots a favor, 48 vots en contra, 4 abstencions.

Proposició no de llei, de tramitació especial d'urgència, sobre l'increment de les actuacions necessàries per a una reducció substancial de les causes conegudes dels incendis forestals i l'augment de la formació preventiva, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida (RE número 86.
694, BOC número 243)

El senyor president:

Sext punt de l'ordre del dia: presa en consideració de la Proposició no de llei de tramitació especial d'urgència sobre l'increment de les actuacions necessàries per a una reducció substancial de les causes conegudes dels incendis forestals i l'augment de la formació preventiva, presentada pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.

Per a defendre-la té la paraula l'il·lustre diputat, senyor Torró.

El senyor Torró Gil:

Bé, gràcies, senyor president.

Tots sabem que l'estiu del 2012 va ser un estiu extremadament dolent pel que fa a la superfície forestal arrasada per incendis.
Des de 1994 no havíem tingut un estiu d'aquestes dimensions.
Aleshores el conseller i les autoritats valencianes van establir, o van dir, la versió oficial era que les dimensions que havien tingut els incendis aquell estiu derivaven únicament i exclusiva de les dolentes condicions climatològiques.
Es va fer cas omís, es va ometre de qualsevol manera qualsevol tipus de relació amb les retallades que s'havien produït dos anys abans en els serveis d'extinció d'incendis.

Fins i tot la mateixa comissió que es va crear per a estudiar els problemes creats per eixos grans incendis del 2012 va evitar, almenys en la presentació que ens van fer públicament, perquè insistim que no coneixem el contingut complet de l'estudi, va obviar l'anàlisi de les retallades, o de les repercussions de les retallades en els serveis d'incendis.
Enguany ja tenim registrats pràcticament el doble d'incendis en el que duem de 2014 de tots els que es van produir en 2013.
Pràcticament el doble.
I superem àmpliament el que hi havia en 2012.
És a dir, creuem els dits, perquè ningú vol que passe el que va passar al 2012, però realment estàvem davant d'una situació molt, molt preocupant, perquè probablement les condicions climatològiques i les condicions de combustible en els boscos valencians, i les condicions lògicament d'estos boscos van a ser pitjors que les que vam tindre en el 2012.
Per tant, si es presenten situacions del famós 30-30-30, no sé què és realment el que pot acabar passant.

Hi ha un tema que no s'analitza suficientment, i és que no estem davant d'una situació de caràcter conjuntural.
No és un problema que s'haja produït el 2012 i que ara es torna a produir i que no es tornarà a reproduir.
És que no és de veres això.
Estem davant d'una situació que adquirirà tints estructurals a llarg termini, per una sèrie molt complexa de factors, però sobretot per un contra el qual és molt difícil establir polítiques a curt termini efectives, que és el canvi climàtic.
Ja ho diu l'últim informe dels experts de l'ONU, de l'IPCC, que es van reunir ací i Camps els va posar una estora roja.
Supose que tindran en alguna estima els informes tècnics que diuen que el canvi climàtic provocarà més sequeres, inundacions i incendis forestals a Europa i especialment en les zones del sud.
I els incendis forestals, a més, són un mecanisme que retroalimenta el canvi climàtic, perquè no és sols que el canvi climàtic propaga condicions que van a permetre que hi hasquen més incendis forestals, sinó que a més, com més informes forestals, més es produirà el canvi climàtic, perquè un dels factors, per descomptat no el més important, però un dels factors que expliquen el canvi climàtic és l'emissió de gasos d'efecte hivernacle, precisament a causa dels incendis que -insistixc- és un factor a tindre en compte.

Per tant, nosaltres el que reclamem és un canvi radical en la política d'abordatge del tema dels incendis forestals, i el que planteja la proposta de resolució bàsicament és això.
És una sèrie d'elements en els quals entenem que la política actual del Consell està errada i que entenem que cal corregir.
I vaig a tractar d'enumerar-les.
El primer, incrementar les actuacions necessàries per a reduir les causes conegudes d'incendis forestals.
Cal fer una formació preventiva, dirigida a la societat en general, però també a determinats segments concrets que tenen realment problemes concrets, com per exemple els llauradors, particularment, o una qüestió tan senzilla, com són les festes dels pobles de les quals hem tingut alguns incendis realment importants, i absolutament evitables, com va ser l'impresentable -i dic «impresentable», perquè va ser una decisió d'un alt càrrec del Partit Popular- que va ser l'incendi de Cullera.

Entenem que el que està fent-se en això és absolutament insuficient.
Hi ha un problema gravíssim en la famosa interfície urbanoforestal que no s'aborda de forma adequada.
La conselleria diu que va a fer una guia.
No sé, la guia eixa, encara no ha arribat, ja fa no sé quants anys que mos l'anuncien.
Però que el problema no és només tindre una guia, sinó establir plans concrets perquè es fagen les faixes auxiliars necessàries, perquè les urbanitzacions no presenten problemes, ni de provocar incendis, ni després, quan n'hi haja un incendi, que els mitjans d'extinció s'hagen d'abocar a eixes urbanitzacions per protegir-les, perquè això és prioritari.
Hem d'acabar amb la desproporció pressupostària entre extinció i prevenció.
Tots els diners s'aboquen a l'extinció d'incendis.
I l'única cosa que salva eixa desproporció és que compten entre la prevenció d'incendis els tallafocs, que jo no sé quina prevenció és eixa, però parlaré dels tallafocs si em dóna peu, però els tallafocs no prevenen els incendis.
Ajuden a extingir incendis, però no són un mecanisme de prevenció.
S'ha d'augmentar els mitjans estables de vigilància.
Enguany s'ha fet, però s'ha fet de forma conjuntural.

Nosaltres pensem que cal tornar com a mínim a la situació que hi havia en 2010.
Perquè ho he dit moltes vegades: o en 2010 tiraven els diners, o ara ens fan falta mitjans, perquè les circumstàncies ara són pitjors, a més, que les de 2010.
Per tant, incrementar les actuacions silvícoles preventives, garantir als ajuntaments que puguen establir protocols d'actuació i, sobretot, suspendre els acomiadaments i incrementar la dotació de personal, en este cas sobretot de VAERSA.
No sols de Tragsa o de qui s'haja d'encarregar en definitiva de l'extinció d'incendis, sinó també de VAERSA, que complixen un paper fonamental en la prevenció dels incendis i en l'elaboració dels plans de prevenció.

Coordinar, millorar la coordinació dels serveis d'extinció.
No ho diem nosaltres, ho diuen les conclusions de l'informe d'experts.
I crear protocols específics d'integració de voluntaris.
No tractar tots els voluntaris igual, que no és el mateix el veí que espontàniament va i diu que vol ajudar que els col·lectius de voluntaris que estan preparats, que tenen formació i que estan disposats i tenen els mitjans per a poder-ho fer, i per tant cal això tindre-ho clar.
Com també cal regular les brigades de les diputacions, com el cas d'Imelsa, per a vore quin paper realment han de jugar i que juguen el paper que hagen de jugar.
I si han de jugar un altre paper diferent al que tenen regulat, que es regule perquè puguen jugar eixe paper i se'ls augmente en mitjans i en salaris.

Recuperar les brigades d'actuació -com he dit-, tenint en compte determinades consideracions que es troben especificades en la moció, sobretot el tema que les unitats de brigada tinguen tretze treballadors, perquè si no, tenim un problema en els torns que es produïxen i no sempre estan tots els treballadors necessaris per a dur les autobombes.
I després, algunes qüestions que són molt importants: regular l'ús del foc en el medi forestal, millor del que es fa en el pla d'extinció d'incendis forestal, i sensibilitzar els agricultors i els ramaders.
Evitar l'excés de pistes forestals i la desmesura dels tallafocs.
Els tallafocs que són útils són els que es fan en el moment en què hi ha un incendi, perquè els altres servixen únicament i exclusiva per generar problemes, generar problemes d'erosió, generar problemes d'invasió d'espècies no autòctones, i a més, moltes vegades ni tan sols estan operatius en el moment que se necessita perquè no hi ha suficient manteniment, a part que són caríssims.

Cal prohibir l'extracció de fusta.
És una autèntica barbaritat.
De les més grosses que es fan.
Perquè no és possible que immediatament que s'acaba l'incendi forestal, entre maquinària pesant per a retirar tones i tones de pins cremats de les zones incendiades.
Perquè, dos coses: el primer que es fa és generar una expectativa i un incentiu per als incendis forestals.
I en segon lloc, a més, el que fa és dificultar la regeneració espontània dels incendis.
Els incendis són una cosa connatural, consubstancial al clima mediterrani.
El problema no és que hi hagen incendis, el problema és que n'hi han més incendis dels que hi ha per un règim natural.
Probablement, alguns expert diuen que fins a 500 vegades més.
Però la regeneració espontània és molt important, i això no es pot mantindre si no es deixa com a mínim dos anys les zones sense intervindre.
I, finalment, cal preservar el medi rural, cal abordar els temes de la crisi agrària, però com a mínim caldria fer una cosa: entendre que la conservació de les masses forestals genera un valor importantíssim per al conjunt de la societat, i que eixe valor s'ha de retornar als municipis rurals, i això s'ha de fer mitjançant la implantació d'ecotaxes i retornar perquè els municipis rurals puguen.
.
.

El senyor president:

Vaja concloent.

El senyor Torró Gil:

.
.
.
mantindre la població i que eixa població puga fer les tasques que han fet sempre de manteniment de l'espai entre les zones antropitzades i les zones forestals.
Per tant, el que demanem és.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies.

El senyor Torró Gil:

.
.
.
un canvi radical de la política de prevenció i extinció d'incendis.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Pel Grup Parlamentari Compromís, senyor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Bien, vaya por delante el apoyo de Compromís a esta proposición no de ley de Esquerra Unida que de alguna forma refunde creo que docenas de horas de debate en esta cámara, docenas de horas de debate infructuoso, porque la política forestal de la conselleria no se ha movido un ápice, con la gloriosa excepción de los últimos tímidos cambios que ha realizado el conseller Castellano en cuanto a prevención y extinción de incendios.
Digo «tímidos» porque ha recuperado una parte de las brigadas que eliminaron en 2011.
Teníamos 500 efectivos y se quedaron en 100.
Ahora hemos recuperado 100 más, estamos en 200, muy lejos, muy lejos de los efectivos que había en la década pasada.
Al menos, sí también se ha conseguido que de alguna forma las alertas no sean automáticas del Instituto Nacional de Meteorología a la aplicación en el 112.

Nos referimos a que hemos sufrido este…, por ejemplo, incendios en los que, habiendo alerta 1 o 2, había unos vientos de poniente importantes, y conselleria, el 112, no cambió la alerta, por tanto incluso se podían hacer quemas en esos días, pese a las condiciones meteorológicas tan negativas.
La PNL es tan extensa, que yo hay algunos aspectos que incluso me plantearía muy mucho, el proponerlos, porque de llevarlos a cabo podrían ser muy negativos, visto lo visto.
Por ejemplo, se habla de repoblaciones forestales.
Las repoblaciones forestales han sido una de las fuentes de dilapidar dinero de los gobiernos del Partido Popular.
Hubo un plan que impulsó el entonces conseller Blasco para reforestar 40.
000 hectáreas, creo que se reforestó menos del 10% de aquello, supuso un gasto ¡enorme!
, un gasto económico, y buena parte de aquellas repoblaciones se quemaron porque se hicieron mal.

Coincido en que, por supuesto, las repoblaciones hay que hacerlas con especies autóctonas, lo menos pirófitas posible porque se suelen hacer, básicamente, con pinos, y adecuándose a la idiosincrasia del lugar donde se repuebla.
No se puede emprender un plan de repoblación general en una sierra, por ejemplo, porque allí habría que tener pues como cuarenta o cincuenta marcos de plantación distintos, dependiendo del microclima y la orografía del terreno.

También, me da cierto reparo el tema de aumentar las actuaciones silvícolas, creo que se refiere únicamente al tema de la interfaz urbano-forestal en la que -como todos sabemos- la problemática, bueno, no se ha solucionado, tampoco se han hecho muchas urbanizaciones pegadas al monte en los últimos años, es algo que demuestra la inoperancia del Partido Popular puesto que este tipo de actuaciones estaban previstas en la ley forestal de hace veinte años, y no se ha hecho prácticamente nada en ningún lugar del territorio, y lo que pasa es lo que estamos sufriendo, que cuando hay un incendio todos los medios se van a defender las casitas sueltas, la pequeña urbanización, y el monte se quema a sus anchas.

Es fundamental el tema de la prevención y, sobre todo, la recuperación de los cultivos en los perímetros de los montes y, sobre todo, en los enclavados de los montes.
Esa agricultura de montaña es fundamental para mantener el paisaje, la biodiversidad en tema de prevención de incendios y para recuperar un poquito la socioeconomía del medio rural.

Se habla de la necesidad de impulsar un plan de desarrollo rural y de aportar…, los beneficios que están generando esos montes devolverlos en una pequeña parte a las poblaciones rurales.
Después de los incendios del 2012 fue lo único que propuso Compromís, la primera actuación, crear un plan de desarrollo rural sostenible de las zonas afectadas por los incendios porque será la única forma de intentar evitarlos en las próximas décadas.

El señor conseller se quedó con su comité interdepartamental de coordinación, sorprendentemente no existía, sorprendentemente ya no existe, ha hecho un informe con unas conclusiones, la mayoría de ellas no se han cumplido, algunas de ellas están aquí reflejadas, y esta proposición, obviamente, no va a salir hacia adelante y demuestra el nulo interés del Partido Popular por intentar reconducir la gestión forestal hacia una gestión forestal más sostenible y que nos permita mantener nuestros bosques en el mejor estado posible.

Por supuesto que es fundamental, también, que si las brigadas de Imelsa, las de diputación, van a actuar en primera intervención estén perfectamente equipadas, estén perfectamente formadas para intentar evitar accidentes como los que hemos sufrido en años pasados.

Y por supuesto,.
.
.

El senyor president:

Vaya concluyendo, señor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

…y habría muchas más cosas que decir, pero es fundamental devolverle a los agentes medioambientales el papel de autoridad en el medio forestal, sobre todo, también, de autoridad de cara los incendios y que se tenga más en cuenta, también, a lo que es la población rural,…

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

…esos colectivos de extinción de incendios de voluntarios que están muy bien formados y que son los primeros que actúan.

El senyor president:

Muchas gracias.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

El senyor president:

Por el Grupo Parlamentario Socialista tiene la palabra la ilustre diputada doña Ana Barceló.

La senyora Barceló Chico:

Gracias, presidente.

El Grupo Socialista va a apoyar esta proposición no de ley, una proposición muy amplia, prácticamente lo abarca todo: la prevención, la extinción de incendios y la gestión de las zonas forestales, y, aunque consideramos que cabría abordar algunas otras problemáticas, nosotros creemos que las que se traen hoy, aquí, ya ponen de manifiesto por sí solas la nefasta política del Partido Popular en esta materia.

Pero los socialistas nos queremos centrar en algunos de los aspectos que entendemos que agravan la situación e incrementan exponencialmente el riesgo de incendios y que está incluida dentro de esta proposición de ley, y no es otra que el error que comete la conselleria de gobernación al seguir aumentando el gasto de extinción mientras disminuye el gasto de prevención, cuando los datos estadísticos nos demuestran que nuestros bosques se han quemado hasta dos y tres veces en los años en los que era posible una regeneración natural -por tanto alguna responsabilidad tienen las políticas que se vienen aplicando-, un error que, además, se refleja año tras año en los presupuestos de la conselleria, una disminución que afecta a partidas destinadas a las infraestructuras de prevención, como también al mantenimiento de éstas, así como todas las destinadas a las limpiezas y a la silvicultura de los montes.

Pero dentro de estas infraestructuras nos gustaría hacer notar que no se ha construido ni un solo observatorio nuevo desde el año 2009, ni uno solo, no se ha completado tampoco el plan de parques de emergencias que en su día diseñó la conselleria, y se ha visto reducida la vigilancia de las brigadas forestales por los recortes que, año tras año, ha llevado a cabo el Consell.

El gasto en infraestructuras ha caído un 70% en los últimos cinco años, una crítica que no solamente llega desde la oposición, es que están constantemente los ayuntamientos denunciando esta falta de prevención, lo dicen los ayuntamientos que están dentro del área de influencia de los parques naturales pero también lo dicen aquellos ayuntamientos que llevan invertido muchísimo dinero -y a lo largo de muchos años- en turismo y que comprueban, día tras día, que están fallando en la prevención, incluso poniendo en conocimiento de la conselleria que los accesos, las pistas y los caminos no están ni siquiera en condiciones para los medios de transporte tanto de prevención como de extinción de incendios, así como la falta de depósitos de agua.
Hay un lamento constante de los ayuntamientos en la falta de recursos y la falta de compromisos en materia de prevención.
Y eso está poniendo en riesgo el modelo económico de muchos municipios.
Y a ello sumamos el ERE de VAERSA, porque tenemos que decirlo y tenemos que seguir denunciándolo porque ha desprotegido los parques naturales.
Y esta falta de compromiso con la prevención es gravísima.

Por eso el Grupo Socialista pide y solicita que las competencias que desde el año 2011, de prevención, están en conselleria de gobernación, se devuelvan a la conselleria de medio ambiente.
Y, al mismo tiempo, solicitamos una mayor coordinación entre administraciones, sobre todo en materia de prevención en el ámbito de la interfaz urbano-forestal.

Ya llevamos muchos años contemplando como se producen incendios en este ámbito, pero en los últimos incendios ha quedado demostrado que tenemos un altísimo riesgo precisamente por el planeamiento urbano y por el número de viviendas que surgen y que no responden a un plan o a una urbanización.

Por tanto, aunque el conseller ha reconocido y ha incidido en la necesidad de que las urbanizaciones puedan contar con un plan de autoprotección, seguimos asistiendo a los anuncios de propaganda que continuamente hace la conselleria de gobernación, que ya lleva anunciando desde hace años que en una semana va a sacar la guía para que los ayuntamientos puedan elaborarlo, y seguimos sin contar con la misma.
Una correcta política de prevención reduce de manera notable el número de incendios; de ahí la importancia de que el Consell dé un giro de 180 grados en esta materia.

Miren, en lo que va de año hasta el mes de mayo se han producido 202 incendios…

El senyor president:

Vaya concluyendo, señora Barceló.

La senyora Barceló Chico:

…-concluyo ya-, y más de 685 hectáreas han sido quemadas.
Llevamos prácticamente la mitad que el año 2013.

Creo que no hacen falta…

El senyor president:

Muchas gracias.

La senyora Barceló Chico:

…más datos para llegar a la conclusión de que tiene que cambiar la política de la conselleria.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señora Barceló.

Pel Grup Parlamentari Popular té la paraula l'il·lustre diputat senyor Fernando Giner.

El senyor Giner Giner:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyor Torró, sincerament he d'agrair-li, en primer lloc, que haja reconegut en la seua intervenció l'ampliació del període de vigilància de les brigades en el present any, que és molt que vosté reconega una cosa tan important com això, i he de dir-li, també, que per insuficiència manifesta de temps no puc explicar detalladament, com m'agradaria, cada una de les raons que desmunten la major part de les onze propostes que conformen la seua proposició no de llei.

Agraïsc, també, que reconega que els incendis -per altra part és una cosa obvi- són un mal endèmic al nostre territori però, a pesar d'això, he de manifestar-li també que persistix vosté i el seu grup en alguns dels plantejaments -al nostre juí- equivocats, quan no distorsionats, i faltats de fonament.
Ací s'han fet algunes manifestacions que cooparticipen d'eixa falta de fonament, d'eixa falta de racionalitat.

Ses senyories saben que les polítiques orientades a la lluita contra els incendis forestals ocupen -i han ocupat-, almenys des de l'any 1995, un lloc primordial en l'acció del Consell, com ho demostra l'enorme esforç pressupostari que s'ha destinat a este àmbit a fi de garantir un ampli dispositiu de recursos humans i materials per a la prevenció dels incendis forestals, per a extingir-los amb immediatesa i eficàcia quan es produïxen.
Això és un fet constatable, i podem parlar de xifres en eixe sentit.

He de recordar que gràcies a la gestió, en contra del que ací s'ha afirmat, realitzada en les últimes dècades, i a uns grans esforços inversors que ha fet la Comunitat Valenciana, doncs la nostra comunitat és un referent en l'àmbit de la protecció civil i la gestió d'emergències i, en particular, en la prevenció i en l'extinció d'incendis.

La nostra comunitat és, de les comunitats autònomes, la que major inversió en prevenció i en extinció d'incendis, i remarque allò de «prevenció» perquè també en prevenció, a pesar del que vostés han dit, és una inversió que ha anat en augment, any darrere any, de manera espectacular des de 1995.
Informes que -com saben vostés- es publiquen periòdicament en entitats com, per exemple, Asemfo, aixina es pot constatar i aixina es pot acreditar any darrere any; de fet, hui es destinen a prevenció i a extinció d'incendis -a la prevenció també- tres voltes més que el que es feia en 1994.
Vostés insistien en els incendis més recents però jo no puc oblidar aquell incendi de 1994 que va ser la prova palpable, fefaent que en eixe moment i fins a eixe moment sí que hi havia hagut una falta de política i de decisió política en apostar decididament per la prevenció i per l'extinció d'incendis.
A mi això no m'ho han de contar perquè ho vaig viure.

I és a partir d'eixe punt d'inflexió, que suposa la desfeta de 1994, quan des de La Generalitat s'adopten una sèrie de mesures que comporten sempre inversió real i que han fet que en les últimes dècades la Comunitat Valenciana -com dia- siga un autèntic referent.

En moltes ocasions s'escolten frases fetes i per eixes frases alguns pretenen donar la impressió que la Comunitat Valenciana està desprotegida enfront dels incendis forestals, inclús s'ha afirma que el Consell -com s'ha fet ací- no fa res, quan mai s'ha fet més per estes qüestions des que governa el Partit Popular.
Això és la realitat i això, raonablement, és aixina.

Per tant eixes afirmacions estan absolutament fora de la realitat, senyor Torró, senyories, doncs és totalment incert que la Comunitat Valenciana manque de mitjans suficients contra els incendis.
Fa molt poquet -per no reiterar jo-, vostés ni hauran tingut coneixement de totes les xifres de dispositius que s'han posat en marxa, del que significa l'avançament d'eixa campanya.

Jo, per això, senyories, entenc que no és responsable ni tampoc és cert vincular uns supòsits retalls, «recortes» -que han dit ací-, com una de les causes dels greus incendis que patírem el passat estiu.

La realitat és -i acabe, senyor president- que en el any 2012 vam comptar exactament amb els mitjans que en el 2011, i la realitat és que…

El senyor president:

Vaja concloent, senyor Giner.

El senyor Giner Giner:

…-i acabe, senyor president- que este any l'increment pressupostari en brigades, en personal, en prevenció, en el temps de la campanya.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Giner.

El senyor Giner Giner:

.
.
.
ha segut més que ressenyable.

Moltes gràcies, senyor president.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Senyor Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Anem a vore, senyor Giner.
Jo.
.
.
no sé, a voltes, un sent ací determinats discursos que li fan pensar si estàs despert o no.

Anem a vore.
Resulta que els incendis de 1994, que van ser un desastre impressionant, i ho van ser, ningú discutix això, ningú, ¿eh?
, això va ser culpa del Partit Socialista.
Ara, els incendis del 2012, que han segut un desastre monumental, no són culpa del Partit Popular.

Bé, senyor Giner, jo, de deveres.
.
.
, ¿vostés són conscients de com de ridícul resulta això?
¿De com d'increïble i de com de fals resulta això?
¿De no admetre mai que no s'és responsable de res?
No admeten mai cap tipus de responsabilitat.
Mai.

Els retalls.
.
.
«No, si els retalls eren els mateixos que el 2011.
» Perdó, els retalls van ser en 2010.
Des del 2010 hem tingut tres estius: 2011, que va ser bo i van haver-hi pocs incendis; 2012, que va ser dolent i els incendis van ser terrorífics; 2013, que va estar un poc millor i els incendis no se n'han passat.
Anem a vore què passa en 2014.

Però el problema és que els mitjans que hi han en 2011 són molt inferiors als que hi havien en 2010.
I els que hi han ara, a pesar de la correcció, seguixen sent molt inferiors als de 2010, molt inferiors.
I això no sé fins a quin punt pot haver influït que els incendis siguen més grans o més xicotets.
Això es pot discutir.
Però el que no es pot discutir és que alguna influència han tingut.

I vostés eviten ni tan sols considerar «anem a vore quant ha influït», senzillament per una qüestió molt fàcil, que és de valorar les polítiques que fan.
És que ni tan sols es preocupen d'això.
Que això seria el més lògic, és a dir, «vaig a avaluar la política que jo he fet.
He retallat en 2010.
He tingut un estiu molt roín en 2012.
Quan jo ajunte els experts, el primer que m'heu d'examinar és vore fins a quin punt els retalls han tingut influència».
Perquè això és qüestió d'una persona sensata.
No estem parlant ni tan sols de partidisme, ni res.
Una persona sensata fa això, perquè el més lògic és saber si els diners estic gastant-me-los bé o no.
I si el que he fet ha tingut influència o no, per a saber si he de corregir o no.
Però, ¿sap què passa?
Que vostés això no els importa.
Eixe és el problema.
El més greu és que a vostés això no els importa.
L'únic que els importa és fer-se propaganda.
Fer-se propaganda.
És l'únic que es té en compte, això.
Perquè si no, no s'entendria eixe tipus de justificacions.
No s'entendrien.

Jo apel·le a la consciència dels diputats del Partit Popular, ja no per.
.
.
, no ho facen ni tan sols per ser membres d'un partit.
Vull dir, posen-se en el pla dels ciutadans.
Pensen com els ciutadans.
Pensen en el que diuen quan parlen ací i pensen què sentirà un ciutadà quan els escolte a vostés, quan els escolte dir que en 1994 la culpa la tenia que la política del PSOE era un desastre i, en 2012, el PP ho fea tot molt bé.

No, per l'amor de Déu, no, senyora Hernández.
Per l'amor de Déu, no.
És que això és el que vostés diuen.
Exactament el que vostés diuen quan pugen ací, quan ixen al carrer.

Per tant, el més trist de tot, senyor Giner, és que no ha segut capaç d'argumentar absolutament res sobre el contingut de la proposta que jo li he posat ací, absolutament res.

Han comentat més els diputats de l'oposició en qüestions en les quals jo estic completament d'acord.
Vull dir, estic completament d'acord en els matisos que el senyor Ponce ha introduït respecte al mateix text, per les interpretacions que poden ser dubtoses en algun cas determinat, com el tema de les repoblacions forestals, que hi han repoblacions forestals que pareixen camps de tarongers: pins sembrats amb maquinària, que és una qüestió absolutament irracional.
Però ací això s'ha fet en època de vostés, ¿eh?
, no estem parlant.
.
.
, i en època del Partit Socialista també, perquè abans hi havien altres criteris.

Estic completament d'acord en el tema de les intervencions silvícoles.
I estic completament d'acord en una cosa que ha dit la senyora Barceló, i és que cal tornar les competències a medi ambient.
Cal tornar les competències a medi ambient, perquè ells són els que coneixen realment els boscos i ells són els que han de marcar els criteris.
Perquè si al final és una qüestió de coordinar distints departaments, al final la coordinació s'haurà de fer igual, dóna igual en mans de qui estiga.
.
.
No, estarà millor en mans dels que saben el que és un bosc i saben com funciona, que no en mans dels que es dediquen a apagar incendis pràcticament de forma exclusiva.
Per tant, això és molt important.

M'agradaria, senyor Giner, ja que supose que tornarà a pujar ací, que en compte de contar-me històries i pel·lícules, parle.
.
.

El senyor president:

Vaja concloent, senyor Torró.

El senyor Torró Gil:

.
.
.
del que hi ha en la proposició no de llei que li presente, parle del contingut de la proposició no de llei i no em conte pel·lícules de 1994.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Torró.

El senyor Torró Gil:

.
.
.
que això pareix Regreso al futuro.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyor Giner.

El senyor Giner Giner:

Gràcies, senyor president.

Senyor Torró, jo el primer que li agrairia és que no manipulara les meues paraules.
Jo no he culpat el Partit Socialista.
Jo he diagnosticat una situació que es va produir a 1994.

I després he fet una afirmació, de la qual em senc orgullós, d'un treball realitzat al llarg de les últimes dècades en prevenció i extinció d'incendis que ha fet el Partit Popular amb els governs que ha sustentat el Partit Popular.
Això és el que jo he dit.

Jo no he fet ninguna crítica, perquè, precisament, si jo en la meua intervenció he dit alguna cosa, és que em pareix irresponsable el fer el que en ocasions es fa des de l'oposició, el criticar sense fonament ningun un govern que, a més, aposta, com tots els governs.
.
.
, han intentat lluitar contra el foc.

Mire vosté, ¿vosté és conscient -ja que ho plantejava des de la trona- de com de ridícul és negar la realitat?
Això és el que fa vosté quan puja ací.
Vosté nega absolutament la realitat.

Jo li brinde una possibilitat.
Jo no tinc temps per a analitzar els onze punts que vosté ha presentat en la proposició.
Ho he dit en la meua primera intervenció.
I bé que m'agradaria discutir-los amb vosté i refutar-los un per un.
Però sí que li brinde una possibilitat, revise vosté totes les estadístiques al voltant d'incendis en les últimes dècades.
Revise-ho, revise-ho.
I, després, compare.
I, després, compare i a vore si troba alguna conclusió raonable, si no està molt mediatitzat pels seus principis polítics.

Jo valore.
.
.
, vosté criticava que isquera ací i fera una valoració positiva.
Però escolte, si és que qualsevol persona amb un poquet de trellat, a poc que estudie les últimes dècades, no té més remei que valorar molt positivament el treball i l'esforç que s'ha fet en el camp de la prevenció i de l'extinció d'incendis.
Això qualsevol persona normal, amb trellat i amb coneixement, ho valoraria.
Ara ací es juga a una altra cosa.

La Generalitat, es vullga o no es vullga, en els últims anys.
.
.
, i hui continua realitzant un gran esforç en la lluita contra els incendis forestals.
A vosté li molesta això.
Ho lamente molt, perquè és la veritat.
Un esforç que queda clarament definit i reflectit en la campanya de prevenció i extinció d'incendis de 2014.

Jo no estic fent la no sé què del «futuro» que diu vosté.
Ni del pasado tampoc.
Estic centrant-me en el present i estic diguent-li que en la campanya de prevenció i extinció d'incendis per al 2014, que es va presentar el passat mes de maig, el conseller de governació va donar una àmplia informació a eixe respecte.

I esta campanya es presenta complicada.
Vosté ho ha dit també i jo li ho agraïsc perquè és raonable.
Per la situació meteorològica és evident que tinguem una situació de risc d'incendi en la nostra comunitat molt especial, degut a eixes condicions del temps que venim arrossegant des del passat estiu.

Per això este any s'ha augmentat la dotació econòmica, cosa que a vostés els fastigueja.
S'ha fet.
.
.
, més de 96 milions d'euros i s'han adoptat mesures especials en l'augment dels recursos de la prevenció i l'extinció, la bestreta que vosté ha reconegut de l'inici de la campanya o la introducció de més mesures de prevenció i de vigilància.

D'eixa manera crec que es patentitza i es fa manifest el compromís del Consell en la lluita contra els incendis forestals.
Això és una realitat.
Com és una realitat que s'hagen contractat 102 treballadors més; com és una realitat que s'haja incrementat el personal de brigades per al 2014; com és una realitat que n'hi haja 1,6 milions més d'euros en la present campanya per a actuacions silvícoles preventives, que també s'estan fent; com és una realitat que l'encomanda de gestió a VAERSA per al 2014, a pesar del que vostés diuen, no ha sofrit ninguna variació; com és una realitat que en els últims anys s'ha millorat la coordinació, que s'ha ficat en marxa un comandament únic, que s'ha fet possible la coparticipació de les distintes administracions, i que tot això s'ha fet amb trellat.

Mire vosté, senyor Torró, no hi ha hagut disminució, per tant, de mitjans de ningun tipus, tampoc aeris.
S'han mantingut les brigades, com li dia, que n'hi havien previstes.

I, en definitiva, respecte les propostes que vosté planteja a eixos punts, onze punts que vosté planteja en la seua proposició no de llei, per no estar d'acord, no està ni el senyor Ponce.
I li dic que són més que qüestionables, molts d'ells són desfasats i alguns d'ells responen a eixes monomanies de les quals el seu grup fa gala que afecten.
.
.

El senyor president:

Vaja concloent, senyor Giner.

El senyor Giner Giner:

.
.
.
a dogmes, a dogmes polítics que vostés fan que arriben i s'apliquen fins i tot en la prevenció i en l'extinció d'incendis.

Moltes gràcies, senyor president.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Acabat el debat del sext punt de l'ordre del dia, anem a passar a la seua votació.
Comença la votació.
32 vots a favor, 47 vots en contra.

Es suspén la sessió fins a les cinc de la vesprada.
(El senyor president colpeja amb la maceta)

(Se suspén la sessió a les 15 hores i 14 minuts)

(Es reprén la sessió a les 17 hores)

Preguntes

El senyor president:

(Inoïble) … pregunta número 1.
759, formulada per l'il·lustre diputat senyor Antonio Peral, del Grup Parlamentari Popular, al conseller d'Hisenda i Administracions Públiques sobre el model centralitzat de gestió de les TIC.

Té la paraula l'il·lustre diputat Antonio Peral.

El senyor Peral Villar:

Muchas gracias, presidente.

Honorable conseller.

La incorporación de las tecnologías de la información y las comunicaciones en todos los ámbitos de la sociedad es considerada un elemento clave para conseguir el llamado crecimiento inteligente, basado en innovación y conocimiento.

La Comisión Europea estima que el sector de las TIC es directamente responsable del 5% del PIB europeo y que contribuyen un 20% al crecimiento de la productividad general de la economía.

Por otro lado, las TIC son, sin duda, un elemento clave para ayudar a las administraciones a ofrecer servicios públicos de calidad, optimizando al mismo tiempo el uso de los recursos, dado que además facilitan la reducción de las cargas administrativas para ciudadanos y empresas, constituyen una herramienta muy eficaz para aumentar la competitividad, y por tanto favorecer la actividad económica.

En esta línea, en línea con estas iniciativas estratégicas, las TIC son una prioridad para la financiación europea de los próximos años.
Así el desarrollo de la agenda digital debe ser una de las prioridades de inversión de las regiones que recibirán el 80% del Fondo europeo de desarrollo regional, Feder, para al próximo período 2014-2024.
Esto es especialmente relevante para la Comunidad Valenciana, ya que en ese período va a recibir muchos menos fondos por pasar a estar en el grupo de las regiones más desarrolladas.

Especialmente sensible, conseller, con la implementación de las nuevas tecnologías en el ámbito de las administraciones públicas ha sido el informe de la Comisión para la Reforma de las Administraciones Públicas, Cora, impulsado por el gobierno del estado para corregir ineficiencias y redundancias competenciales, impulsar una administración moderna, transparente y ágil, así como lograr un sector público libre de solapamientos, duplicidades y gastos innecesarios.

La Generalitat siempre se ha caracterizado por ser pionera en el uso de las nuevas tecnologías de la información y la comunicación, y sus proyectos de modernización siempre han sido referencia y modelo para otras administraciones nacionales e internacionales.
Así, han sido especialmente destacadas en este ámbito los avances implementados en materia de atención al ciudadano o de interconexión de las distintas sedes administrativas.
Famosos también en el pleistoceno de la sociedad de la información al final de la década de los noventa las estrategias para digitalizar e implementar los servicios de la administración pública, autonómica y local.
La puesta en marcha del primer call center centralizado para toda la administración autonómica o la eliminación de la edición en papel del Diario Oficial de La Generalitat desde el 1 de enero de 2007, una iniciativa que ninguna administración se atrevió a realizar antes que la nuestra y que ha supuesto un ahorro anual de más de 600.
000 euros desde entonces.

En esta legislatura La Generalitat ha puesto en marcha la centralización de la gestión de las TIC en un único departamento, después de treinta años de competencias distribuidas entre las distintas consellerias, gestión que hasta hace poco tiempo se encontraba diseminada en cerca de mil servidores, distribuidos a lo largo y ancho de todas las oficinas y sedes de nuestra administración autonómica.

Para abordar todos estos importantes retos, la administración autonómica aprobó en 2011 la Estrategia TIC 2001-2015, en virtud de la cual se creó la Dirección General de Tecnologías de la Información, dependiente de su conselleria, que asumió la gestión de recursos y la provisión de servicios TIC de La Generalitat.

Asimismo, y más recientemente, es muy significativo e importante el trabajo que han realizado a través de la puesta en marcha de Agenda Digital de la Comunidad Valenciana 2014-2020, donde me consta que han participado los principales agentes del sector de las TIC: universidades, asociaciones y otras administraciones públicas que, a mi entender, podrían constituir un grandísimo avance en la construcción de una administración más transparente, más moderna, más eficaz y más cómoda para nuestros ciudadanos.

Por todo ello, y al efecto de conocer los progresos que en materia de nuevas tecnologías se están realizando desde su departamento, quiero formularle la siguiente pregunta: ¿cuáles son los principales resultados de la implantación del nuevo modelo centralizado de gestión de las tecnologías de la información y las comunicaciones en La Generalitat?
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Señor conseller.

El senyor conseller d'Hisenda i Administració Pública:

Gracias, señor presidente.

Señor Peral, gracias por su pregunta con tanto detalle, y tan profusa, y tan detallada y tan completa.

Bueno, en esta legislatura ha pasado un hito histórico, en la Generalitat valenciana, que ha sido la centralización de la gestión de las tecnologías de la información y de la comunicación de La Generalitat en un único departamento.

Este departamento, en la Dirección General de Tecnologías de la Información, que depende de la Secretaria Autonómica de Administración Pública, que a su vez, como saben, depende de la Conselleria de Hacienda y Administración Pública.

Pues bien, después de treinta años, de treinta años donde las competencias en materia TIC estaban distribuidas por toda la Generalitat valenciana, esta legislatura supone la centralización, excepto para sanidad, la centralización de la gestión de las TIC en toda la Generalitat valenciana, incluido educación, incluido justicia, incluido el resto de departamentos y consellerias de la Generalitat valenciana, como decía, excepto sanidad.

Y nos hemos adelantado, nos hemos adelantado a las recomendaciones del informe Cora, que, como ustedes saben, es el informe sobre comisión de reforma de las administraciones públicas, que se ha pilotado y se ha liderado desde el gobierno de la nación, y que nosotros, en materia de TIC y en otras muchas cuestiones, como veremos esta misma tarde, por ejemplo central de compras, hemos estado por delante, por delante del gobierno de la nación en materia de centralización de TIC.

Como bien decía, señor Peral, hemos puesto en marcha la Estrategia TIC 2011-2015.
¿Qué pretendemos?
Pretendemos una administración pública más eficaz, una administración más eficiente, más moderna y cuyo servicio público al ciudadano sea de mayor calidad.
Lo que queremos es racionalizar el uso de los recursos TIC de La Generalitat, impulsar la innovación tecnológica de la administración de La Generalitat y favorecer una sociedad y economía digital en la Comunidad Valenciana, como bien usted decía.

Y bien, lo que estamos haciendo es una concentración y optimización de todos los contratos TIC, lo que supone y lo que provoca unos importantes ahorros, eliminar gastos redundantes, aprovechar las sinergias positivas y las economías de escala positivas que genera la concentración y la centralización en unos pocos contratos de todos los servicios TIC.
Por ejemplo, hay determinados servicios, plataformas, aplicaciones, como becas, subvenciones, ayudas, que a través de un desarrollo informático horizontal y transversal genera unas sinergias y unos ahorros considerables, en lugar de gestionarse de forma individualizada por cada una de las consellerias o departamentos.

Es muy importante destacar el contrato Desig, contrato de Desarrollo y Soporte de las Aplicaciones y Sistemas de Información de La Generalitat, que recientemente hemos adjudicado.
Estamos hablando de un contrato de un importe considerable: 23 millones de euros en dos años.
¿Pues sabe los ahorros que hemos tenido, señor Peral, con este contrato Desig?
Unos ahorros de 6,5 millones de euros tras el proceso de licitación.
Unos ahorros del 28,3%.

También hemos apostado por la innovación tecnológica.
Tenemos un mantenimiento y mejora continua de más de setecientos sistemas de información en La Generalitat, todas sus infraestructuras informáticas y de comunicaciones que lo soportan.
Simplemente indicarle unos ejemplos:

Proyecto GVA Cloud, que es una nube privada que se basa en el equipamiento y las tecnologías de computación más avanzadas en el centro de procesos de datos situado en nuestra ciudad administrativa Nueve de Octubre.
Los ahorros estimados por esa reducción de servidores, base de datos y por la concentración y ahorro de espacio va a suponer un millón y medio de ahorro en gastos corrientes al año.

El proyecto ITACA -que supongo que todos ustedes conocerán- en el ámbito de la educación.
Es un sistema de información centralizada e integral de la gestión administración del sistema educativo valenciano.
Sólo en el curso 2013 y 2014 ha habido un hito en la implantación de la ITACA, tanto en 1.
804 centros públicos y concertados, tanto en infantil, primaria y secundaria.
Hemos integrado en el ITACA 868.
790 alumnos y también 53.
281 docentes de centros públicos y 17.
888 de centros privados.

El proyecto Arconte, que es el proyecto en materia de justicia, que afecta a las videoconferencias y la grabación de vistas.
A final de 2013 ya teníamos 1.
141 usuarios, 2.
500 horas de video grabadas y 2.
200 videoconferencias, con unos ahorros de costes y mejora de la calidad de la información de 4,9 millones de euros en tres años.

Proyecto Telefonía IP, para ofrecer en una única línea lo que es comunicación y datos.
Modelo integral de ciberseguridad.
Y también el uso del software libre que afecta ya…

El senyor president:

Muchas gracias, señor conseller.

El senyor conseller d'Hisenda i Administració Pública:

…a 127.
000 ordenadores y 17.
000 usuarios.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Pregunta número 1.
899, formulada por el ilustre diputado don Andrés Ballester, del Grupo Parlamentario Popular, al conseller de Hacienda y Administraciones Públicas, sobre los fondos estructurales de la Unión Europea para el período 2014-2020.

Señor Ballester.

El senyor Ballester Costa:

Muchas gracias, señor presidente.

Señor conseller, como decimos en mi pueblo, de las «perricas», de los «dineros».
Señor conseller, ¿nos puede usted decir?
…, yo creo que lleva hechos más números que tiene la ONCE, pero me da la impresión de que los últimos son los más agradables.

Quiero que sepa esta cámara de alguna forma por su voz, por su palabra, de cómo han sido de buenas las gestiones para conseguir que esta comunidad, a pesar de haber salido de ser Objetivo 1 y pasar a ser una comunidad de las más desarrolladas, porque supera el 75% del PIB medio de la Comunidad Económica Europea; a pesar de dejar, como le he dicho, de ser Objetivo 1, o sea, un objetivo preferente en la comunidad, en las últimas negociaciones hemos obtenido una rentabilidad mucho más alta de la esperada.

Vamos a estar alrededor, señor conseller, y espero que usted lo confirme a esta cámara, de más de mil millones de euros de lo que se pensaba conseguir para el período 2007-2014…, perdón, 2014-2020.
Del 2007, esos son otros López, porque, ¿se acuerda usted?
, entonces gobernaba en Madrid quien gobernaba y se gestionaban las «perricas» de esta comunidad de otra forma.

Y entonces por eso le vengo a decir, señor conseller, que quiero que sepa esta cámara de su voz y de su palabra cómo se han desarrollado las negociaciones de los fondos estructurales de la Unión Europea para el período 2014-2020 y cuál es el estado de la planificación de esos fondos europeos.

Por favor, cuando usted pueda, señor conseller, si es tan amable, la petición hecha.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señor diputado.

Señor conseller.

El senyor conseller d'Hisenda i Administració Pública:

Sí.
Gracias, presidente.

Señor Ballester.

Bueno, le puedo decir que de la Unión Europea para este programa operativo 2014-2020 hemos conseguido muchas «perricas», muchas «perricas» para la Comunidad Valenciana (remors) y para la sociedad valenciana.
(Aplaudiments)

Bueno, como bien ha dicho, hemos pasado a ser región más desarrollada.
En el anterior programa operativo recibimos de fondos estructurales 2.
165 millones de euros, y eso que éramos región en transición, con una renta media per cápita superior al 75%, pero inferior al 90% de la media europea.

Y claro, pasando de ser región en transición a ser región más desarrollada, la perspectiva era una pérdida entre 808 y 960 millones de euros.
Pues bien, ¿sabe cuál ha sido el resultado de las negociaciones?
Pues el resultado ha sido un aumento de fondos del 4,3%.
Hemos pasado de región de transición, 2.
165 millones de euros en fondos estructurales, a región más desarrollada, 2.
259,8 millones de euros para el Programa operativa 2014-2020.
(Aplaudiments)

Y no es eso solo.
También hemos aumentado el porcentaje de gestión de los fondos que realizamos en la Generalitat valenciana.
En el anterior programa operativo gestionábamos 76,6% de los fondos.
El resto de fondos los gestionaba el Ministerio de Hacienda.
¿Pues sabe cuál ha sido el resultado de nuestra buena gestión, de la diligencia en el uso de los fondos públicos?
Hemos pasado de gestionar en el 36,6% de esos fondos, a gestionar el 43%.

En «perricas», como decía usted, qué supone en «perricas».
Pues en «perricas» supone pasar de 793 millones de euros que gestionábamos en el programa operativo la Generalitat valenciana 2006-2013, a gestionar 974 millones de «perricas» en el Programa operativo 2014-2020, lo que, sin duda, ha sido un auténtico éxito de gestión por parte de la Generalitat valenciana.

¿Y a dónde vamos a dedicar este dinero?
Pues vamos a dedicar este dinero a fondos estructurales, como le decía.
De esos 974 millones de euros, 668 van al Feder, al Fondo europeo de desarrollo regional, que va destinado a cuatro ejes estratégicos, que son fundamentales para el desarrollo económico de esta comunidad.

Primero, competitividad de les pymes, primer eje; segundo, tenemos que apostar por la innovación, la investigación y el desarrollo y la innovación como base del crecimiento inteligente, sostenible e integrado y de la mejora de las capacidades.
El tercer eje, como bien le decía al señor Peral, vamos a apostar por las TIC, las tecnologías de la información y la comunicación y el desarrollo tecnológico; y el cuarto eje fundamental en materia Feder es por lo economía baja en carbono, es decir, inversiones, proyectos, ideas que sean eficientes energéticamente y que den valor añadido y den competitividad a nuestras empresas.
Eso es solo en materia Feder.

En materia Fondo social europeo, vamos a destinar 254 millones de euros al Fondo social europeo.
Y eso…, vamos a utilizar ese dinero para el principal objetivo que tiene este gobierno de la Generalitat valenciana y el gobierno del presidente Fabra, que es el empleo.
Vamos a destinar esa cantidad de dinero al promover el empleo y a mejorar la movilidad laboral.

También en materia de inclusión social, tenemos que estar al lado de la gente más necesitada, de la gente desamparada y desangelada.
A la lucha contra la pobreza, como un objetivo prioritario y fundamental de la acción de gobierno de este Consell.
Y también en materia de educación y aprendizaje permanente.

Pero también vamos a destinar 51,5 millones de euros a la iniciativa de empleo juvenil, es decir, aquellos chavales de menos de veinticinco años que no están en el ciclo formativo, que no están trabajando, los llamados «ni-ni».
Y esos 51,5 millones de euros los va a gestionar directamente la Generalitat valenciana, a lo que habrá que añadir otros 51,5 millones de euros que va gestionar el gobierno de la nación.
En total, 103 millones de euros destinados a nuestros desempleados jóvenes en 2014 y 2015.

Pues bien, tiene que saber, señor Ballester, que de esos, de esos 2.
259 millones de euros, como la tasa de cofinanciación es del 50%, eso va a suponer que en los próximos siete años, del 2014 al 2020, en la Comunidad Valenciana, en las tres provincias, Castellón, Valencia y Alicante, se haga una inversión total, en siete años, de 4.
416 millones de euros, proyectos en desempleo juvenil, innovación, TIC, eficiencia energética…

El senyor president:

Muchas gracias, señor conseller.
(Aplaudiments)

Pregunta número 1.
900, formulada por la ilustra diputada doña Trinidad Miró, del Grupo Parlamentario Popular, al conseller de Hacienda y Administración Pública sobre los resultados de la central de compras de la Generalitat valenciana.

Señora Miró.

La senyora Miró Mira:

Muchas gracias, presidente.

Señor conseller, las medidas adoptadas por el Consell, con la finalidad de ahorrar y optimizar los recursos públicos, han sido muy beneficiosas y están cumpliendo con sus objetivos, consiguiendo una administración más eficaz y eficiente.

Un ejemplo claro es el traslado al complejo administrativo Nueve de Octubre de las diferentes consellerias, con más de cuatro mil empleados públicos de La Generalitat, que ha supuesto un importante ahorro en alquileres, por la rescisión de contratos, un ahorro de 14 millones de euros.
Además de en alquileres, también en vigilancia, servicios energéticos y mantenimiento.

También ha sido una medida acertad la puesta en marcha del proyecto GVA Cloud, una iniciativa que…, de nube privada, dirigida a modernizar y centralizar las tecnologías de la administración, lo que permite una ahorro anual de 1,5 millones de euros, de los cuales 500.
000 provienen de la reducción del consumo energético y la eliminación de los centros de procesos de datos de cada conselleria, agrupando todo el sistema en el mencionado complejo.

Por otra parte, en el Decreto 16/2012, de 20 de enero, del Consell, se dicta la distribución de competencias en materia de contratación centralizada en el ámbito de la administración de La Generalitat, sus entidades autónomas y los entes del sector público empresarial y fundacional de La Generalitat, por lo que se crea la central de compras de La Generalitat, la cual abarca la adquisición centralizada de los productos necesarios para el funcionamiento de la administración, desde material de oficina hasta servicios postales, pasando por servicios de limpieza, vigilancia y demás.

Desde este grupo parlamentario, le agradeceríamos, señor conseller, que nos informara sobre los principales resultados de la citada central de compras de La Generalitat.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Señor conseller.

El senyor conseller d'Hisenda i Administració Pública:

Gracias, presidente.

Gracias, señora Miró.

Como bien sabe, la central de compras se creó en la Generalitat valenciana en el 2012.

Como decía antes en materia de TIC, también en materia de central de compras nos hemos avanzado a la Cora, a la Comisión para la Reforma de las Administraciones Públicas que impulsa el gobierno de la nación, es decir, estamos a la vanguardia en materia de reforma de las administraciones públicas de ahorro y de eficiencia en la gestión de los fondos públicos.

Y se creó la central de compras en el año 2012, con un ámbito subjetivo de actuación que afectaba no solo a la administración de La Generalitat, sino también a sus entidades autónomas y a todos los entes del sector público empresarial y fundacional.

Los ahorros y las ventajas son considerables.
A nivel interno, supone una mayor eficiencia en la actuación administrativa y también una racionalización en la contratación.
También creamos una unidad que permite homogeneizar contratos, costes, precios, formas de prestar los servicios y ajustar y racionalizar las necesidades existentes a la oferta de contratación por cada uno de los licitadores.

En materia externa, tenemos una cara respecto a los proveedores de la administración de La Generalitat.
Nos ven como una unidad, nos ven como un centro.
No todas las secciones, departamentos, consellerias, empresas públicas, entidades autónomas van contratando por su cuenta.
Ahora tenemos una contratación única y centralizada con La Generalitat, con lo cual la cara de La Generalitat es una ante los proveedores.

Y también permite que las pequeñas y medianas empresas puedan pujar también en la adjudicación de contratos de La Generalitat a través de las UTE, uniones temporales de empresas.

Pues bien, tiene que saber también que hemos impulsado la administración electrónica, a través de la utilización de la plataforma de contratación electrónica, GE-Compras, que permite reducir las cargas administrativas de las empresas, eliminar el papel, eliminar los desplazamientos, transparencia en la contratación y minorar la duración del ciclo de compra.

Es decir, a través de la plataforma GE-Compras, nos dirigimos única y exclusivamente a nuestros proveedores a través de Internet, de forma electrónica, de forma telemática, que va en la línea de esa imagen de administración electrónica moderna y eficiente que estamos trasladando.

Pero no solo eso.
Se han adherido otras entidades, como la Universidad de Valencia, el Consell Jurídic Consultiu, la Academia Valenciana de la Lengua, la Sindicatura de Cuentas, el Síndic de Greuges.
Son entidades que dado el éxito de nuestra central de compras, se han querido adherir a la misma.

El grado de desarrollo en el decreto que le decía de enero de 2012, había 34 servicios y suministros objeto de contratación centralizada.
¿Sabe cuántos hemos hecho ya, apenas dos años después?
23 de 34.
Es decir, tenemos un grado de ejecución y de avance de 67,6% de central de compras, lo que, sin duda, significa todo un desarrollo y logro.

Y los ahorros, los ahorros que hemos provocado.
Acuerdos ya que están en ejecución de contratación centralizada.
En materia de papel, hemos pasado de 70 proveedores a 5.
Ahorro, 452.
000 euros.
En materia de combustible, a través de la utilización de la tarjeta electrónica y el control total y absoluto de la utilización del combustible, el ahorro ya provocado supone 1.
258.
000 euros.
En materia de servicios postales, ahorro de 2.
680.
000 euros.
En materia de valija, ahorro de 469.
000 euros respecto del gasto anterior.
En materia de mensajería, 184.
000 euros.
Y en materia de seguros, a través de la licitación de los mediadores de seguros, ahorro de 1.
209.
000 euros.
Ahorro total ya ejecutado, 6.
252.
000 euros.

Acuerdos marcos en licitación inminente.
En energía eléctrica, ¿sabe cuántos ahorros va a haber, señora Miró?
9.
515.
000 euros.
(Veus) En materia de impresión… Le gusta, señora Mollà, le gusta.
En materia de impresión, 1.
086.
000 euros.
En materia de seguridad y vigilancia, 1.
990.
000 euros.
En materia del (inintel·ligible) …, como decía antes, 2.
693.
000 euros.
En materia de limpieza, medio millón de euros.
Total, 15 millones setecientos ochenta… Y eso es un ahorro real, no uno ficticio, como el que están cantando ustedes.
(Veus)

Y los próximos acuerdos marcos.
En materia de material de oficina, 225.
000 euros.
Limpieza, 3.
150.
000 euros.
Mantenimiento, 2.
700.
000 euros.
187.
000 en uniformes.
Y agencia de viajes, 32.
500 euros.

28 millones de euros de ahorro total, que ¿saben dónde van a ir destinados, señora Miró?
A gasto social, a las personas y a la sociedad valenciana.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gracias, señor conseller.

Informe a les seues senyories que la pregunta 1.
821 s'ha demanat a la mesa que siga traslladada després de la pregunta 1.
869.

Per tant, passem a la pregunta número 1.
897, formulada per la il·lustre diputada Clara Tirado, del Grup Parlamentari Socialista, al Consell sobre les polítiques de cooperació del desenrotllament.

La senyora Tirado Museros:

Gracias, señor presidente.

Doy la pregunta por formulada.

El senyor president:

Muchas gracias.

Señora consellera.

La senyora consellera de Benestar Social:

Gracias, señor presidente.

Señorías.

Señora Tirado, a su pregunta le responderé.
El señor Blasco cesó en sus funciones como conseller de Solidaridad y Ciudadanía a mediados del año 2011, hace ya tres años.

La actuación de una persona no puede poner en entredicho ni la labor de todo un departamento ni el trabajo de las personas que desde entonces han gestionado el programa de cooperación.

Señoría, tengo la impresión de que a veces para ustedes el tiempo se detuvo en el año 2011.
Y por más medidas que adoptemos y vayamos adoptando, van a seguir sin valorar la trayectoria que hemos seguido en materia de cooperación al desarrollo desde ese momento.

Estamos haciendo un esfuerzo, un gran esfuerzo para mejorar la cooperación valenciana entre todos, entre la administración, la coordinadora de ONGD y las propias organizaciones.
Y este año incluso hemos incrementado los fondos para financiar los proyectos de cooperación en países empobrecidos.

Estamos trabajando con criterios de eficacia, eficiencia y transparencia.
Y hemos adoptado una serie de medidas que paso a relatarle para mejorar…, y además de las que se han dado cuenta en esta cámara.
Se las voy a recordar.

Primero, en la página web del programa de cooperación, se ha implementado una herramienta para la evaluación previa de los proyectos, con todos los aspectos que nos ha solicitado la coordinadora valenciana de ONGD.

Segundo, se ha puesto a su disposición un manual de justificación, que ha sido objeto de una reciente actualización.

Tercero, para facilitar el trabajo de las ONGD y de la administración, se ha revisado el formulario de los informes de seguimiento de los proyectos.

Cuarto, se han introducido cambios en las convocatorias de ayuda que clarifican los criterios de valoración de los proyectos e inciden -y me detengo ahí- especialmente en la acreditación de la experiencia previa de todas las entidades que concurran.

Quinto, se han publicado las valoraciones otorgadas por la empresa evaluadora a todas las entidades que han concurrido a cada convocatoria.

Sexto, las entidades han podido revisar las evaluaciones de sus proyectos directamente con los evaluadores para recibir todas las explicaciones pertinentes.

Además, este año, para mayor objetividad, los proyectos a ejecutar en países empobrecidos que se presenten a la convocatoria que se publicó el 27 de mayo van a ser evaluados por una universidad pública de la Comunidad Valenciana.

Yo creo que gracias al trabajo conjunto de la administración y de las organizaciones, estamos dignificando la cooperación valenciana, porque ese es un interés conjunto y común.

Por ello, hemos podido aprobar el tercer plan director de la cooperación valenciana de manera consensuada con las organizaciones 2014-2017.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Señora Tirado.

La senyora Tirado Museros:

Gracias, señor presidente.

Señora consellera, mire, usted no se ha enterado absolutamente de nada.
Si eso ya estaba en la ley.
Si el problema no es la ley, el problema es que se la saltaron.
Ese es el problema.

Mire, fíjese bien en el escaño que ocupa.
Ese mismos escaño fue ocupado anteriormente por el señor Cabré, investigado actualmente por la fiscalía por malversación de caudales públicos.
Y antes, por el señor Blasco, delincuente condenado a ocho años de prisión.

Esos son sus predecesores.
Así que usted debe elegir su camino y debe elegir su futuro.

Porque, señora Sánchez, tengo que darle una mala noticia.
La presunción de inocencia política para usted no existe y para su partido mucho menos, porque usted ha demostrado ser tan cómplice y colaboradora en el silencio y en el encubrimiento político de las irregularidades y del delito como cualquier miembro de su gobierno y de su partido.

De la investigada por malversación, la señora Bonig, a usted solo la distingue el tono de su voz y, si quiere, las formas.
Ella es más saltarina, ella vocea más, da más voces.
Usted susurra, pero proclama en el fondo el mismo ideario de opacidad y prepotencia que les ha llevado a ustedes a los tribunales y a los valencianos a la ruina.

Porque ¿cuándo ha reprobado usted públicamente a su compañero Blasco?
¿Cuándo ha pedido usted, señora Sánchez, una comparecencia a petición propia para explicar, aclarar los hechos irregulares ya delictivos que sucedieron en uno de los departamentos que usted gestiona?
¿Cuándo ha votado usted a favor de una comisión de investigación en las Cortes para depurar responsabilidades políticas?
¿Cuándo decidió incrementar los fondos destinados a los pobres de los países del sur y restablecer el dinero saqueado?
Nunca, señora Sánchez Zaplana, nunca.
Nunca hizo, ni hará, nada de todo esto.
Siempre avaló las fechorías del delincuente, como todos ellos, como todos ustedes, señores del Partido Popular.

Mire, señora consellera, estas son sus palabras en el Diario de Sesiones de octubre de 2013: «La sindicatura en su informe no formula recomendaciones.
Del examen de dicho informe se desprende que toda la documentación fue puesta a disposición de la sindicatura.
El informe especial que se dirige a las Cortes no tiene o no obliga a la conselleria para adoptar medida alguna.
»

¿Sabe usted qué ocultaba con estas afirmaciones?
Ocultaba un delito de prevaricación, porque, tal y como dice la sentencia, abro comillas, «ni el señor Blasco, ni el señor Catalá, ni el resto del equipo, efectuaron actuación alguna tendente a dar cumplimiento a las recomendaciones -recomendaciones, señora Sánchez- de la Sindicatura de Cuentas, siendo sencillamente ignorado el informe».
Cierro comillas.

¿No le avergüenza, señora consellera, haber mentido de esa manera?
¿No le sonroja lo más mínimo saber que usted no hizo nada por hacer un seguimiento de ese informe?
(Aplaudiments) ¿No les abochorna, señores del Partido Popular, no les abochorna no haberse molestado en saber qué sucedió con ese dinero y si se hizo algo para justificarlo o recobrarlo?

Miren, yo respondo por ustedes: ni lo más mínimo.
Usted, señora Sánchez Zaplana, pagó el peaje de la corrupción como todos ellos, como todos ustedes, señores del PP, amparando al delincuente.
Usted, ante la ruina y el saqueo de la cooperación, decidió rematarla y reducir los fondos hasta casi su desaparición, representando el 0,01% del presupuesto.
Usted, señora Sánchez, decidió premiar a la que fue la máxima defensora del señor Blasco en estas Cortes, la señora Palomar, y la tiene nada más, ni nada menos, la tiene al frente de la Dirección General de Cooperación.

Así que sí, es usted lo mismo, es como él, es como el señor Blasco, es como todos ellos, todos son Partido Popular.
Nunca contestaron a las preguntas, nunca dieron explicaciones, nunca pidieron perdón a los niños de Nicaragua, nunca pidieron perdón a las niñas de Malabo violadas y enfermas de sida.

Y ahora ya no necesito que me responda a lo que ya está en la sentencia.
Sólo necesito que me conteste a una sola pregunta, a una sola pregunta, la que el vicepresidente investigado por corrupción, el señor Ciscar, no respondió en la sesión de control, mientras usted calló sentada cómodamente en su escaño.

Señora Sánchez, ¿va a destinar la suma exacta de dinero que se robó a la cooperación al desarrollo a proyectos similares o equivalentes como los que se robaron?
¿Sí o no, señora Sánchez?
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Señora consellera, aunque figuren tres minutos, le quedan a usted dos minutos y medio.

La senyora consellera de Benestar Social:

De acuerdo.

Gracias, señor presidente.

Mire, señora Tirado, gracias a gente como usted la ciudadanía piensa que los políticos no valemos la pena… (Protestes) Sí señora, sí señora.
Usted acaba de decir que todo el gobierno valenciano…(Remors) Ya sé que le molesta, ya sé que le molesta.
Le molesta, porque los tribunales han hablado, han juzgado y han sentenciado.
Y le recuerdo que es este Consell el que se personó en la causa.
¿No les gusta, verdad?

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident primer:

Senyories, per favor.

La senyora consellera de Benestar Social:

Usted sí que puede decir lo que quiera y yo le tengo que escuchar con respeto.
Dice usted que mi compañera Bonig, a la cual aplaudo sus intervenciones… Yo hablo en el tono que tengo, señora Tirado, y usted no es quien para hablar de mi tono de voz.
(Remors) No señora.
Yo jamás le he faltado al respeto, nunca.
He llegado, he trabajado y he explicado.

Y, mire lo que le voy a decir.
¿Habla usted de silencio cómplice de que yo no he hablado?
Lea mis declaraciones de la semana pasada, lea mis declaraciones de la semana pasada.
¿Dice usted que este gobierno no ha respetado la sentencia judicial?
Dice usted que este gobierno… Se ha personado en la causa.

Usted me pregunta si queremos que los fondos de cooperación vuelvan a ser para proyectos sociales, vuelvan a ser para ayudar a las personas.
Le respondo alto y claro: sí, sí, queremos que esos fondos sean para proyectos sociales.
Sí, por supuesto.
(Aplaudiments) En el momento oportuno, lo ha dicho nuestra portavoz, lo dijo el vicepresidente y se lo digo yo… (Veus)

El senyor vicepresident primer:

Señorías, por favor, dejen contestar a la señora consellera.

La senyor consellera de Benestar Social:

Bueno, está visto que tenemos dos formas de hablar, dos formas de ser y dos formas de hacer política.
(Remors) Sí, está clarísimo, además… No, no… Lo tengo clarísimo, además.

Nosotros estamos trabajando por dignificar la cooperación y no lo estamos haciendo solos; lo estamos haciendo, como le he dicho en mi primera intervención, de mano de las organizaciones.
(Remors) Porque no es el interés solo, como dice usted, de ser cómplice o de limpiar la imagen.
¡De eso, nada!
Lo que queremos es que la cooperación valenciana, que ha sido una cooperación muy valorada en el ámbito nacional e internacional, vuelva a recuperar el prestigio.
Y para eso tenemos que estar todos juntos.

Los tribunales han hablado, el gobierno se ha personado en esa causa.
Y no dude usted que vamos a seguir trabajando para dignificar esa cooperación que lo merece.
Lo merecen las organizaciones, las personas que están trabajando y el trabajo que se ha hecho durante muchos años.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora consellera.

Pregunta número 1.
680, que formula la diputada Eva Martínez, del Grupo Parlamentario Socialista, al Consell, sobre Valmor Sports.

La senyora Martínez Ruiz:

Señora consellera, ¿por qué el Consell decide renunciar y exonerar a los socios de Valmor de cualquier tipo de responsabilidad?

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora Martínez.

Señora consellera.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

Señora diputada, el Consell no ha tomado ninguna decisión.
Eso es una cláusula que está textualmente en el contrato de compraventa, al que usted por cierto ha tenido acceso, bueno, ustedes y todos los miembros de la oposición, y del que dispone de toda la información.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias.

Señora Martínez.

La senyora Martínez Ruiz:

Señora consellera, primero darle la enhorabuena por su nombramiento como portavoz.
La verdad es que tiene usted mucha valía.
Gracias por esta respuesta tan concreta y tan escueta, desde luego nada convincente, como habitualmente viene siendo lo lógico y normal.

La verdad es que usted no me ha podido responder, porque eso no ha sido una respuesta, eso ha sido una tomadura de pelo, porque eso es un contrato suscrito entre La Generalitat, Circuito y Valmor.
Y, por lo tanto, las dos partes consienten lo que pone el clausulado.
Entonces, eso es directamente una tomadura de pelo lo que usted nos ha contestado.

Pero, le digo, es que es inexplicable, ustedes no lo explican, porque es inexplicable que se haya comprado una empresa privada en ruinas, en quiebra, sin un informe jurídico de la Generalitat valenciana y sin un expediente administrativo.
Como también es inexplicable que, además de hacer todo esto, hayamos renunciado a exigir responsabilidades a los socios de Valmor, cuando además no gestionaban la fórmula 1.

Yo le digo, señora consellera, que no hay en todo el territorio español ninguna autonomía que se haya atrevido a hacer lo que ustedes han hecho, comprar una empresa privada en ruinas, ninguna.
¿Por qué se decidió, por tanto, señora consellera?
¿Por qué están protegiendo a los socios de Valmor?
¿Qué es lo que le han contado el investigado Ciscar y el investigado Fabra?
Porque usted no era consellera en diciembre de 2011, cuando el Consell tomó la decisión.
Usted, entiendo, no debe estar tan preocupada, como el investigado Castellano, la investigada Bonig, el investigado Ciscar y el investigado Fabra y, por tanto, usted, podrá contestar con mayor libertad, mirándome a la cara y diciendo en realidad por qué, por qué hicieron esto.

Yo dudo que usted, si hubiera estado en el Consell, lo hubiera firmado.
Y le pregunto, usted fue alcaldesa, alcaldesa de Torrent.
¿Usted, como alcaldesa, hubiera comprado una empresa privada en ruinas?
¿Usted, como alcaldesa, se hubiera gastado 40 millones de euros de sus ciudadanos en comprar una empresa en ruina?
¿Usted hubiera renunciado a exigir responsabilidades a los socios de esta empresa privada en ruina?
Yo lo dudo.
Y por eso le pido que conteste con libertad y con valentía, porque entiendo que usted no lo hubiera hecho.

Mire, la compra de Valmor es sin duda una malversación, lo llamaré presunta, porque se está investigando.
Pero esto, esto no es una malversación.
Esto es un escándalo y una vergüenza.

Mire, esto es una factura, una factura de 2.
500 euros, una factura de billetes de avión de tres señores, Jorge Martínez Salvadores, Aspar, Facundo García de la Cuadra y Julio José García Gimeno, el hermano de Pedro García, el de Radiotelevisión Valenciana, el de Orange Market.
Y viajan a Bolonia y se gastan 2.
400 euros antes de que compráramos la empresa Valmor.
Es decir, que antes de comprar Valmor ya estábamos sufragando gastos de consejeros de empresas privadas.
Esto es una vergüenza.
Porque hoy mismo he sacado un billete de avión para mí, para mañana para irme a Bolonia.
¿Y sabe qué me ha costado desde Valencia?
69,99 euros.
Y por lo mismo todos los valencianos hemos pagado 2.
500 euros.

Así es que, señora consellera, explíqueme… (remors)

El senyor vicepresident primer:

Señorías…

La senyora Martínez Ruiz:

…explíqueme por qué todo esto.

Le digo que no hay motivo, no hubo motivo absolutamente ninguno que justificara la compra de Valmor, ni ninguno que justificara exonerar a los administradores.
Así es que le digo, señora consellera, ya que usted no participó en la compra de Valmor, y le digo en la presunta malversación de fondos públicos y le digo que usted no lo hubiera hecho, no permita que el investigado Ciscar y el investigado Fabra le obliguen a usted a dar la cara aquí, en sede parlamentaria; que hubiera venido Ciscar.

Sea valiente y déjenlos solos, usted, a los investigados para que ante la fiscalía, con profunda vergüenza, que es lo que deben tener, miedo y preocupación, avergonzados, digan todos los motivos, el motivo que usted me acaba de decir, motivos falsos y ridículos para justificar lo injustificable, que era la compra de Valmor y la exoneración a los socios de Valmor.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora Martínez.

Honorable consellera.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

Gracias, señor presidente.

Señora Martínez, insistiré en aquello que le digo siempre que tenemos la ocasión de tratar este tema.
Usted sabe que la compra de Valmor se realizó exclusivamente para evitar una indemnización de 71 millones de euros, que además hubieran supuesto un quebranto económico para La Generalitat y que, evidentemente, está de sobra justificado que el interés general era que los valencianos no pagaran ni un euro más por una situación que se había generado en determinado momento.

Me dice «no se ha dado en ningún lugar de España».
Bueno, no se habrá dado exactamente en los mismos términos.
Pero usted será conocedora de la situación actual del circuito de Jerez y la Junta de Andalucía.
Un circuito gestionado por una empresa, Cirjesa, que es el Ayuntamiento de Jerez y la Junta de Andalucía, que entra en suspensión de pagos por deudas superiores a 45 millones de euros e inmediatamente el Ayuntamiento de Jerez y la Junta de Andalucía salen a rescatar la situación del circuito de Jerez a través del canon (inintel·ligible) .
.
.

Por lo tanto, usted será conocedora de la situación de Jerez.
Y por eso me ha extrañado profundamente que me diga que esto solo pasa aquí, que no pasa en otros lugares de la Comunidad Valenciana.

Mire, si usted tiene esa factura, que a mí me parece fenomenal que la tenga, es más, no me parece fenomenal, la tiene porque nosotros se la hemos puesto a su disposición, no sólo tiene eso, tiene una serie de documentación, usted y todos los miembros de la cámara, sobre esta circunstancia.
Todo con absoluta transparencia lo ha puesto a su disposición el gobierno valenciano, todo lo relativo a la compra de Valmor, todo lo relativo a la organización de la fórmula 1.
Todo, todo, insisto, todo lo tienen a su disposición.
Y, teniendo ustedes todo a su disposición, han hecho ustedes lo que han visto conveniente, cosa que yo no entro a valorar.

Por lo tanto, aquí, señora Martínez, yo no he venido a contestarle como alcaldesa de Torrent, porque no lo soy…

El senyor vicepresident primer:

(Inintel·ligible) .
.
.
Moreno, por favor…

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

…hay una muy buena alcaldesa de Torrent, que se llama Amparo Folgado, que estoy convencida…

El senyor vicepresident primer:

Señora Moreno…

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

…que contestaría como usted espera, que es de forma correcta.

Yo insistiré, mire, ustedes tienen toda la información, han hecho lo que han estimado oportuno, les hemos dado toda la información con absoluta transparencia.
Por lo tanto, es que no hay nada más que discutir.
Hagan ustedes lo que entiendan oportuno.
(Veus) No hay nada más que discutir.

El senyor vicepresident primer:

Señoría.

Señorías, por favor.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

Yo aquí no vengo a decirle mis opiniones personales.
(Protestes) No pretendan ustedes…

El senyor vicepresident primer:

Señorías.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

…que venga a contarles lo que yo pienso o dejo de pensar.
(Veus)

No es una pregunta parlamentaria.
Esto es una sesión de control al gobierno.
Y, como sesión de control al gobierno, yo he puesto a su disposición… (veus)

El senyor vicepresident primer:

Señora Moreno, por favor.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

…toda la información que ustedes requerían.

Y, mire, (remors) el gobierno valenciano, insisto, les entrega toda la documentación, les entrega todo lo que ustedes solicitan.
Actúa con absoluta transparencia.
Y seguirá trabajando con rigor por esta comunidad.

Le deseo a usted un feliz viaje a Bolonia.
El gobierno valenciano se quedará trabajando por los valencianos, mientras usted se va de viaje.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Señorías, siguiente pregunta, 1.
608, que formula la diputada Mireia Mollà, del Grup Parlamentari Compromís, a la consellera de Infraestructuras, Territorio y Medio Ambiente sobre el vertedero de Proambiente en La Murada.

Señora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

I jo anava a formular la meua pregunta, però m'han dit que és que ací no se fan preguntes.
I, aleshores, no sé si seure'm o no.
O són preguntes al govern.
.
.
Però, bé, com que crec que són preguntes i vosté m'ha donat la paraula per a la meua pregunta, la faré.

«El gobierno de la Región de Murcia ha iniciado los trámites ante el juzgado de primera instancia e instrucción número 4, de Cieza, para que éste permita retomar la actividad del vaso tres del vertedero de Proambiente, ubicado en su mayoría en la pedanía oriolana de La Murada, y continuar los trámites de ampliación.
La petición se realiza sin que los problemas de grave contaminación de la zona e irregularidades de la planta hayan sido solucionados.
»

I a mi m'agradaria saber, señora Bonig, cuál es la posición de la conselleria de medio ambiente respecto a que el vaso tres del vertedero de Proambiente retome sus actividades y se tramite su ampliación.

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora Mollà.

Honorable consellera.

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

Gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Como su señoría sabe de sobra, el vaso tres del vertedero al que hace referencia la pregunta se encuentra ubicado en su integridad dentro del territorio de la comunidad autónoma de Murcia.

A este respecto, la posición de la conselleria es, como siempre, cumplir con la distribución competencial operada por la Constitución y los estatutos de autonomía, y respetar los principios de relación entre las administraciones públicas, recogidos en la Ley 30/1992.

Por ello, seguimos el principio de lealtad institucional que implica tanto el respeto al ejercicio legítimo por parte de cada administración de sus competencias como la obligación de toda administración de ponderar la totalidad de los intereses públicos implicados.

Muchas gracias.

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora consellera.
(Aplaudiments)

Señora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor vicepresident.

Señora consellera, tenemos dos problemas con usted.
Uno, que tiene, pues, la verdad es que los límites de nuestro territorio distorsionados, porque el vaso tres tiene una parte importante en la pedanía de La Murada, en Orihuela; y dos, que usted entiende que por encima de cualquier cosa está la lealtad institucional.

Es decir, un vertedero que está en Abanilla, en Murcia, resulta que entierra los vertidos en parte de la Comunidad Valenciana.
Pero, como es un vertedero formalmente de la región de Murcia, nosotros, por lealtad institucional, nos da absolutamente igual que este empresario -que, casualmente, pues, mire, de esto que pasaba por ahí, va, ¡pum!
, pegas una patada a una piedra, un caso de corrupción, Brugal, Brugal, Ortiz, Ortiz, PP, de estas cosas que pasan-, pues, a usted le da exactamente igual que este señor se dedique a enterrar los residuos en la pedanía de La Murada, en Orihuela.
Porque, por encima de cualquier cosa, tenemos una consellera que prima la lealtad institucional.

Y, claro, tenemos un problema, un gran problema, porque usted lleva muchísimo tiempo sin hacer absolutamente nada.
Vino la semana pasada, nos hizo una relación de cosas que supuestamente ha hecho la conselleria, pero tampoco detalló.
Y no detalló porque, efectivamente, ustedes en esto han querido estar inmóviles, impasibles.
Efectivamente, probablemente porque saben de quién estamos hablando y saben que esta persona, efectivamente, escenifica el poder del Partido Popular y cómo el Partido Popular ha truncado las reglas del juego democrático, favoreciéndose de la corrupción, del negocio, de los amigos y de lo que era todo retornable: «Yo te doy aquí una concesión de gestión de residuos y tú me la devuelves en financiación ilegal.
» Porque al final todo ha quedado en eso.
Aquí estamos, en este tema, en este caso, y por eso a ustedes no les ha convenido absolutamente nunca tratar este tema rigurosamente, seriamente y tomándoselo activamente.

Como por ejemplo, ¿no ha hecho ninguna gestión la conselleria para hablar con el gobierno de Murcia y tener una actuación coordinada ante esta circunstancia?
Usted alega constantemente que es que están paralizados los expedientes sancionadores porque hay un trámite judicial penal abierto y les imposibilita actuar.
Pero, claro, hasta abril de este año ustedes no se habían personado en esta cuestión.
Y me gustaría saber… Porque, claro, los expedientes son a la empresa, pero, ¿y a aquellos propietarios de los terrenos que han dejado que se entierren los vertidos en sus terrenos y que tienen plantados naranjos y comercializan en nuestro territorio y fuera de nuestro territorio esos productos?
¿Ustedes han iniciado algún trámite concreto a estos empresarios que comercializan productos, en este caso naranjas, que están cultivadas encima de kilos y kilos de residuos enterrados?

Dicen que es que pidieron hace poco que les permitieran limpiar los lixiviados, cuando ya las denuncias públicas que habían hecho no solamente Vertivega, sino a nivel político, a nivel social, el propio municipio, es decir, alertando de los lixiviados durante muchísimo tiempo y, de repente, ustedes piden que les dejen limpiar los lixiviados.
Resulta que aparecen allí y han desaparecido los lixiviados, de esto como por amor al arte.
Y usted viene aquí a decir que es que han contratado a una empresa para que determine de dónde proceden esos lixiviados.
¿Qué empresa han contratado?
¿Qué cuesta esa empresa?
¿Cuánto cuesta?
Me gustaría saber cuánto tiempo tienen para resolver una cosa que es evidente, porque sólo hace falta mover un poco el pie en el terreno de La Murada para descubrir que lo que hay en el suelo son vertidos ilegales.

Todas estas cosas son las que usted tenía que haber dicho y, desde hace ya mucho tiempo, haber emprendido unas acciones activas, activas, y no pasivas.
Claro, pasivas porque, efectivamente…

El senyor vicepresident primer:

Gracias.

La senyora Mollà Herrera:

…detrás de esto, hay una trama de corrupción y al… (so d'un timbre; inoïble) le ha venido muy bien esta trama.

Gracias.

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora Mollà.

Honorable consellera.

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

Gracias, señor presidente.

Señora Mollà, le responderé cuantas veces sea necesario, porque no sé ya cuántas veces por escrito, (veus) en comparecencia en comisión y pregunta…, y las que haga falta, sin ningún problema, (veus) tranquilidad, tranquilidad.
Ya me gustaría que ustedes respondiesen exactamente igual y que, desde luego, entendiesen que estamos en un estado de derecho.
(Veus)

En primer lugar, la corrupción y el caso Brugal y todas estas cosas están donde tienen que estar en un estado de derecho, que es en los tribunales.
Y los tribunales decidirán y actuarán.
No sean ustedes jueces y parte en todo.

Los únicos partidos o los partidos políticos que hacen política a través de los tribunales de justicia, o sea, todos ustedes, demuestran una cosa muy clara, que es: detrás de eso no hay ningún proyecto político.
(Veus i aplaudiments)

En segundo lugar, no es que esta consellera quiera la lealtad institucional, señora Mollà.
Más de tres mil euros, que usted cobra más que yo, asumiendo muchísima menos responsabilidad, (protestes) y que no sepa cómo funciona el estado de derecho es inadmisible, artículo 3 y artículo 4 de la ley de procedimiento administrativo común, que rige los principios.
(Veus) Ya sé que ustedes es «revolución», «revolución», pero estamos no en Cuba,…

El senyor vicepresident primer:

Señora Oltra.

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

.
.
.
en un estado de derecho.
(Protestes)

Mire usted lo que hemos hecho, (veus) once expedientes…

El senyor vicepresident primer:

Señora Oltra, por favor.

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

…¿Quiere usted callarse?
Un poco de cortesía parlamentaria, señora Oltra.
(Veus) Tranquilidad,…

El senyor vicepresident primer:

Señora Mollà.

Señora Mollà.

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

…tranquilidad.
Ya sé que son la quinta fuerza…

El senyor vicepresident primer:

Si los señores diputados atienden a la respuesta, quizá sea esto más (inintel·ligible) …

Señoría.
(Veus)

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

Muchísimas gracias.

Mire usted, hay once expedientes iniciados.
El vaso tres le recuerdo que no es apreciación suya, es una realidad objetiva que está en el término municipal de la…, está en el término de la comunidad autónoma murciana, no en la Comunidad Valenciana.
Por quinta vez, a ver si se enteran.
Sólo hay en la Comunidad Valenciana dos vasos íntegros, que están sin actividad; y uno a medias entre la Comunidad Valenciana y Murcia, respecto del cual hemos exigido un proyecto de restauración medioambiental que estamos exigiendo a Proambiente.
Pero el vaso tres, la ampliación, respecto al cual remitimos dos informes sectoriales: uno de la dirección de calidad ambiental, que no tenía nada que decir porque no está en el término de la Comunidad Valenciana, y uno del jefe de servicios de espacios naturales, que decía que no afectaba a espacios naturales y a red Natura; se remitieron a Murcia.

Y cuando tuvimos conocimiento de que Murcia ha solicitado al juzgado de Cieza sobre si pueden levantarse las medidas cautelares y continuar con el procedimiento de autorización ambiental integrada, le requerimos información.
Y, a fecha de hoy, nos ha dicho que el juzgado no ha contestado.

Respecto… Eso es una cosa, la ampliación del vertedero tres, que está, repito para que su señoría lo entienda ya, de una forma definitiva, está en el término en Murcia, y el competente para conceder la autorización ambiental es el gobierno murciano, principio de distribución de competencias.
No, es que si ustedes no entienden esto, mal vamos, mal vamos.
Pero ése es el problema, que ustedes no entienden absolutamente nada.
(Veus)

Respecto de los lixiviados, que nada tiene que ver con el vaso tres, señora Mollà, a ver si usted se centra, respecto a esos presuntos enterramientos hay once expedientes sancionadores abiertos a los titulares catastrales, porque no sabemos quiénes son los autores de los vertidos.
(Veus) Si usted lo sabe, vaya al juzgado.
Yo no lo sé.
Si usted lo sabe, vaya.

Hemos contratado a la empresa Applus para que (inintel·ligible) … esos lixiviados de dónde provienen, porque los técnicos de la Dirección General de Calidad Ambiental y la inspección medioambiental no lo saben.
Pueden venir de ahí o de Proambiente.
Y está a su disposición el expediente.
Lo hemos remitido a fiscalía y a la confederación.
Y nos hemos personado, escúchenlo bien, como acusación particular en el proceso.
¿Qué tienen que decir a eso?
¿Qué tiene que decir el Bloc, Compromís a eso?
Nos hemos personado.
Pero, además, esos lixiviados se han retirado y esa denuncia se ha remitido al Seprona, a la fiscalía y al juzgado.

Vamos a seguir un procedimiento exhaustivo.
Vamos a continuar.
Y vamos a llegar hasta el final.

Yo les recomiendo que sigan el procedimiento, en lugar de remover las aguas que ustedes hacen tanto en la Vega Baja.

El senyor vicepresident primer:

Gracias.

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señoría.

Gracias, señora consellera.

Pregunta número 1.
869, formulada por el diputado Fran Ferri, del Grupo Parlamentario Compromís, al conseller de Economía, Industria, Turismo y Empleo sobre la convocatoria de ayudas de fomento del empleo.

Señor Ferri.

El senyor Ferri Fayos:

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, abans que vosté tinga la temptació de repetir les paraules de la senyora Bonig i parlar de responsabilitat i sou, mire la seua bancada, val?

Com sap vosté, cada any es convoquen ajudes per a fomentar l'ocupació d'autònoms que compten amb un finançament i una normativa estatal.
(Remors) Ja hem preguntat en altres ocasions sobre estes ajudes per la llarga espera de milers d'emprenedors que veuen com no poden cobrar ells estes ajudes.

Però, a banda del retard en el pagament, en 2013 la seua conselleria va tindre una ocurrència que ha deixat milers d'autònoms sense poder tindre dret a demanar les ajudes que vostés convoquen.
En l'ordre de 2013, a diferència de la resta de convocatòries, vostés van excloure tots els autònoms que s'hagueren donat d'alta en el règim d'autònoms de l'1 de gener al 5 de juny, sense cap explicació a canvi.

Per tant, la meua pregunta és, senyor conseller, ¿per què l'Ordre 17/2013, sobre ajudes a emprenedors, va excloure de la convocatòria els autònoms que van iniciar la seua activitat entre l'1 de gener de 2013 i el 5 de juny del mateix any?

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Ferri.

Honorable conseller.

El senyor conseller d'Economia, Indústria, Turisme i Ocupació:

Muchas gracias, presidente.

Señorías.

Señor Ferri.

En primer lugar, tengo que ponerle de manifiesto que ninguna de las convocatorias precedentes, al contrario de lo que usted afirma, a autónomos extendió sus efectos a la totalidad del ejercicio correspondiente.
Es una constante que nunca cubren los doce meses del año.

Sí que es cierto que en 2013 la demora en la distribución de los fondos por parte de la Conferencia Sectorial de Empleo y Asuntos Laborales obligó a que la convocatoria fuera tramitada con el ejercicio bastante avanzado, como usted indica.

En cualquier caso, y desde el punto de vista técnico y presupuestario, resulta imposible atender las solicitudes de todos los autónomos que se dan de alta anualmente.
De hecho, nunca se ha producido esta circunstancia y siempre, por dotación presupuestaria, que nunca es total, ha resultado excluida una parte de los potenciales solicitantes.

Las personas que deciden dar este paso no lo dan para conseguir una ayuda.
La convocatoria de una orden de ayudas, en ese sentido, no es un incentivo universal, sino que permite contribuir a este proceso de autoempleo dentro de las disponibilidades presupuestarias.

La Comunitat Valenciana sufrió una importante reducción presupuestaria en la asignación que anualmente efectúa la conferencia sectorial, y eso hacía imposible el mantenimiento de las condiciones establecidas en convocatorias precedentes.
De ahí que, no computando las altas producidas del 1 de enero hasta el 31 de mayo, La Generalitat también pretendía dos efectos.
En primer lugar, evitar la generación de falsas expectativas respecto a expedientes que, una vez superados los límites de dotación, no podrían ser abonados por no tener la financiación correspondiente, al existir un desajuste entre los fondos destinados y el número de ayudas solicitadas.
Y, en segundo lugar, conseguir que la convocatoria tuviera, respecto del programa de ayudas a los autónomos, un efecto incentivador real y de futuro, lo que no se conseguiría otorgando subvenciones a autónomos dados de alta en un período de tiempo anterior a la fecha de publicación de la orden.

Señoría, con los mimbres existentes hay que conseguir el máximo efecto, y en la política de ayudas e incentivos hay que ser capaz de hacer en cada momento aquello que sea necesario para asegurar el efecto deseado.
Le puedo asegurar que yo querría una mejor dotación de fondos, e incluso avanzar en medidas fiscales y sociales, que son a la larga mucho más eficaces para corresponder y asegurar la decisión que ha tomado una persona como emprendedor.

En cualquier caso, lo importante, señoría, es que más allá de las ayudas que estemos en condiciones de otorgar con los fondos de que disponemos, podemos asegurar que el objetivo esencial de nuestra hoja de ruta para la recuperación económica sea asegurar que el entorno normativo fiscal y laboral y la puesta en marcha de incentivos adecuados que sean capaces de asegurar las condiciones favorables para que muchas personas inicien el proceso de hacer una empresa e inscribirse como autónomos.
No hay otro camino tan recto y eficaz como este, y ese mismo es el que se está dando en la Comunidad Valenciana.

La evolución del número de autónomos en nuestra comunitat ha experimentado un cambio de tendencia a partir de la segunda mitad de 2013.
En estos momentos, tenemos cerca de 7.
100 autónomos más que el año pasado, un aumento del 2,3 superior a los que se producen en otras comunidades autónomas.
Es una evolución positiva que demuestra que vamos en la buena dirección.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor conseller.

Señor Ferri.

El senyor Ferri Fayos:

Senyor conseller, efectivament, ningú es fa autònom per a demanar unes ajudes.
Però tampoc es fan autònoms per a tindre menys dret que uns altres autònoms que ho fan després.
Per la mateixa raó vosté deuria convocar les ajudes per a tots els autònoms, i no només per als que vosté considere.
Ningú entén la seua decisió d'excloure els autònoms que es van fer abans de juny.
No ho entenem nosaltres, no ho entenen els autònoms afectats, i no ho entén tampoc la defensora del Poble, que diu en el seu criteri, en el seu informe, que és un criteri que no s'ajusta a la finalitat d'estes subvencions.
També apunta que podria suposar una extralimitació de les atribucions de La Generalitat.
I, finalment, diu que es tracta d'una exclusió que dóna un tracte desigual, sense raons objectives -per molt que vosté haja intentat dir-ho- que ho justifiquen i que trenca el principi de confiança legítima entre administració i ciutadania.

És a dir, que vostés, a banda de pagar tard i de pagar malament, a més d'això ara es dediquen a discriminar entre autònoms de primera i autònoms de segona, i a trencar la poqueta confiança que li pot quedar a un ciutadà respecte a La Generalitat.
I torne a repetir, això no ho dic jo, ho diu la defensora del Poble, en la seua recomanació 203, de l'any 2013, de 27 de novembre, i en esta recomanació la defensora posa sobre la taula algunes propostes, propostes que nosaltres hem presentat també en proposicions no de llei.

Es proposa que el Consell rectifique i que les pròximes convocatòries anuals no els discrimine de la mateixa forma.
Però, també demana una solució per als perjudicats en l'ordre de 2013 i que en la nova ordre se'ls reconega el dret a tornar a demanar les ajudes.
Creiem que és un mínim, que el Consell hauria d'escoltar i fer cas a les recomanacions de la defensora del Poble.

Estem a 4 de juny i per estes dates vostés solen traure l'ordre de la convocatòria de les noves ajudes, i per això m'agradaria que vosté em contestara a les següents preguntes en el poquet temps que li ha quedat: va a rectificar en esta convocatòria?
Van a permetre que es demanen les ajudes als autònoms que s'han donat d'alta durant tot el període, o només des de la seua publicació?
Van a establir algun sistema perquè els que es van quedar sense ajudes en l'any 2013, per la seua data d'alta com autònoms, puguen demanar-la també?
I, quina valoració fa la seua conselleria de les afirmacions de la defensora del Poble, que li acabe de llegir?

Últimament, en el seu partit els costa fer valoracions, però espere que vosté me la puga fer.
La senyora Catalá no l'ha volgut fer, espere que vosté sí que la puga fer, com a conseller i com a persona, que el considere, perquè crec que no és un robot.
Accepta que han trencat el principi de confiança entre administració i ciutadania?

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Ferri.

Honorable conseller.

El senyor conseller d'Economia, Indústria, Turisme i Ocupació:

Muchas gracias, presidente.

Señorías, señor Ferri, como ya le he dicho en mi primera respuesta, no se puede repartir algo que no existe.
Es decir, nunca ha habido fondos suficientes para darle una ayuda a todos los autónomos que se han dado de alta, y por tanto se aplica un criterio de fecha.
¿Y por qué se aplica un criterio de fecha?
Se lo explico: si yo le doy a usted un euro ahora para que se tome un café, igual se lo toma.
Si le doy un euro por el café que se ha tomado esta mañana, no consigo nada porque ya se lo ha tomado usted.

Por tanto, cuando se saca una orden de ayudas es para estimular nuevos autónomos, no para los que ya han creado su empresa, que la han creado sin esas ayudas.
Si tuviésemos para todos, daríamos para todos.
Pero como no es el caso, pues no es posible.

Y en cuanto a la recomendación de la defensora del Pueblo, está muy bien.
Lo que no me dice la defensora del Pueblo en su recomendación es de dónde hay que sacar el dinero para hacer eso que ella recomienda.
Por tanto, nosotros le respondimos a la defensora del Pueblo, y de hecho solicitamos informe de la abogacía de La Generalitat, que encontró el informe y la orden, el proyecto, conforme a las disposiciones generales y de especial aplicación.
Es muy fácil proponer cosas que cuestan dinero, sin decir de dónde sacar el dinero.
Cuando ustedes propongan cosas, díganme al mismo tiempo: «Mire, y aquí tenga usted una cuenta corriente, y me hace usted una transferencia, que es para los autónomos.
» Pero, yo no voy a dar ayudas cuando no dispongo de presupuesto.
Daré solo las ayudas que correspondan al presupuesto que tengo asignado.
Eso es la seriedad de la gestión, y eso es lo que toca.
No vender humo y prometer cosas que no se pueden realizar, que es la especialidad suya.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor conseller.

Com abans hem indicat, passem a formular la pregunta corresponent al Grup Parlamentari Socialista, en concret la que formula el diputat Francisco Toledo Lobo, al conseller de Economia, Industria, Turisme i Ocupació sobre el resultat de la cessió de sòl industrial a cost zero.

Senyor Toledo, té la paraula.

El senyor Toledo Lobo:

Gracias.

Conseller, este último comentario me hace una reflexión.
Nos pide a la oposición que, antes de hacer una iniciativa, digamos de dónde vamos a sacar el dinero.
Y el gobierno, antes de tomar una iniciativa como Valmor, ¿no tendría que decir de dónde lo saca?
(Aplaudiments) ¿No tendría que hacerlo?

Bueno, la pregunta: mire, usted sabrá que el 28 de noviembre de 2012 el presidente Fabra anunció a bombo y platillo -en todos los periódicos salió reflejado, incluso en alguna televisión de audiencia nacional- una propuesta estrella para fomentar la creación de empresas en nuestra comunidad.
Es más, para atraer empresas que se radicaran en esta comunidad.
La propuesta estrella era la cesión gratuita de suelo industrial.
Así la llamó y así la han repetido ustedes en múltiples notas de prensa.

¿Cómo valora el resultado hasta el momento de esa cesión de suelo industrial a coste cero, anunciada por el presidente Fabra en noviembre de 2012, hace más de año y medio?

Gracias.

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Toledo.

Honorable conseller.

El senyor conseller d'Economia, Indústria, Turisme i Ocupació:

Muchas gracias, presidente.

Señorías, señor Toledo, la política de suelo industrial de La Generalitat es un elemento fundamental de la nueva estrategia de política industrial Visión 2020, y se integra en la estrategia territorial del Consell, siendo su principal objetivo contribuir a la reindustrialización y la diversificación industrial de la comunitat, incidiendo en la dimensión territorial de los procesos de innovación y crecimiento empresarial.
Una política que está incidiendo en reforzar la competitividad y sostenibilidad de nuestro territorio, a través de ayudar a empresarios y pymes a implantar sus nuevos proyectos, a la vez que se trabaja intensamente en la captación de inversiones, tanto nacionales, como extranjeras.

Por ello, estamos adaptándonos a las necesidades de las empresas, promoviendo nuevas formas de adquisición de suelo, como los pagos aplazados, naves en alquiler con opción de compra, o derechos de superficie, y también hemos reducido hasta un 30% el precio de compra por metro cuadrado de adquisición.

De este modo, el Ivace Parques Empresariales está movilizando la oferta de suelo público en los cuatro parques empresariales que son promovidos por el Consell al 100%.
Así, en Tibi, Xixona, Utiel y Alcalà de Xivert hemos aprobado unos pliegos de comercialización que entraron en vigor en junio del pasado año y en los que se tuvieron en cuenta las modalidades de contratación que le señalo.
En referencia específicamente a la modalidad de arrendamiento ad aedificandum en que, como sabe, La Generalitat cede terrenos sin coste de canon, ni alquiler por un plazo de hasta 99 años, con la finalidad de que se realicen construcciones a costa del arrendatario, que queden en propiedad de la administración, en esta modalidad ya se ha iniciado el período de adjudicación directa de las parcelas disponibles y se está trabajando en las tareas y procesos preparatorios de dicha adjudicación, con proyectos de distintos sectores, como el agroalimentario, plástico, medio ambiente, ingeniería y otros servicios.

Como consecuencia del esfuerzo comercial realizado, se están materializando ya contratos en distintos parques.
En concreto, en Alcalà de Xivert se ha adjudicado una parcela a una empresa del sector hortofrutícola.
En Tibi se ha adjudicado una manzana completa -25.
000 metros cuadrados- a un proyecto del sector aeroespacial.
Y en Utiel se ha producido una adjudicación de una parcela de 10.
000 metros cuadrados a una empresa del sector alimentario en régimen de ad aedificandum.
Adicionalmente, en Almussafes se ha vendido la última parcela disponible de 6.
000 metros cuadrados, para instalación de una empresa del sector de automóvil.

En los últimos años se han promovido un total de 6,7 millones de metros cuadrados de suelo industrial, en los que se han instalado cerca de cuatrocientas empresas que han generado 7.
200 puestos de trabajo.
En definitiva, la política de suelo industrial del Consell, y en concreto la oferta de suelo a coste cero, está facilitando la instalación de emprendedores y nuevas empresas en nuestros parques empresariales, contribuyendo a generar empleo y prosperidad, por lo que la valoración que cabe realizar de la misma es positiva y esperanzadora.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor conseller.

Señor Toledo.

El senyor Toledo Lobo:

Estimado conseller, usted sabe que fue el 28 de noviembre de 2012 cuando lo aprobó el presidente Fabra.
Hace más de año y medio, como le he dicho.
Sabe que el Consell no tomó el acuerdo hasta cinco meses después, el 19 de abril de 2013.
¿Cómo tardó cinco meses?
¿Es que pensaban que no era urgente?
¿O es que pensaban que fue una improvisación y no tenían hecho ni siquiera la fórmula con la que iban a hacer eso?

Pero es más, a pesar de que en el acuerdo del Consell decía que en mayo estarían disponibles, no estuvo disponible hasta el 24 de junio de 2013, dos meses más.
O sea, siete meses, más de la sexta parte de lo que usted va a ser conseller, seis meses estuvo desde que anunció el president la propuesta hasta que se pudo presentar la primera solicitud.

La convocatoria pública establecía hasta el 30 de septiembre de fecha límite.
No se presentó ninguna, como usted sabe.
Ninguna propuesta.
Pero es más: es que en respuesta suya del 23 de abril me reconocía que no había ni una sola solicitud presentada, el 23 de abril.
Me sorprende que ahora diga que hay dos o tres ya adjudicadas, cuando el 23 de abril no había ninguna presentada.
Además, le he pedido acceso a esa documentación de esas solicitudes y todos los expedientes.
No me ha contestado.
Espero que, si lo tiene, me dé el acceso, porque mucho me temo que aquí hay gato encerrado.
Mucho me temo que usted haya corrido mucho ante la vista del fracaso tan absoluto que ha sido este (inintel·ligible) … ¿No ha hecho ningún análisis de cómo ha resultado esta convocatoria?
Mire, ustedes han engañado.
No pueden decir que la cesión de suelo industrial es a coste cero, como han dicho reiteradamente.
No lo pueden decir, porque no es cierto.
La administración pública no puede ceder suelo a coste cero.
Por la misma razón que no puede comprar Valmor con un agujero de 34 millones de euros por 34 millones por encima de su valor.
La administración siempre tiene que comprar o vender por el justiprecio, no puede cederlo.

Y lo que hace realmente es utilizar una fórmula nada novedosa, prevista en la administración pública, que es una concesión a 99 años por la que construye la empresa allí la construcción que sea y a los 99 años esa construcción revierte en la administración, con lo cual, evidentemente, claro que paga la empresa, pero el alquiler del suelo lo paga con la reversión de ese edificio.
Con lo cual el coste cero es absolutamente falso.
Lo que ustedes han hecho ha sido publicidad engañosa.
Y por eso, no me extraña que efectivamente no tuviera ningún eco.
La segunda es que no es novedosa.
Yo mismo, como rector de la Jaume I, lo utilicé y lo utilicé con éxito.
Lo puede comprobar.
Y la tercera, que parte de un problema de diagnosis.

El problema no es de oferta de suelo industrial.
Suelo industrial hay de sobra en casi todos los polígonos industriales de la comunidad, y a un coste más que razonable, incluso con la nave industrial ya construida, sin necesidad de construirla.
El problema no es de oferta, es de demanda.
Y lo que ustedes tendrían que fomentar es la demanda, no la oferta, no distorsionar la oferta.
Porque como sabe, esto a los empresarios les ha olido a cuerno quemado, y con mucha razón.
Ha partido de una mala diagnosis, pero es más.

En cuanto a la política de polígonos industriales, mire, tiene dos preguntas mías que le preguntan sobre algo que no ha contestado, y es: en qué polígonos, a través de la conselleria de empresa pública ha realizado inversiones a lo largo de 2013 y en qué han consistido esas inversiones que ha realizado y qué importe ha tenido cada una de ellas.
Y lo mismo respecto de las que tiene previsto hacer en 2014.
Usted me ha contestado con una generalidad.
No me ha dicho nada, ni de cuántas inversiones, ni de cuántas (inintel·ligible) .
.
.

Por cierto, ¿cuántos puestos de trabajo y qué inversión propuesta -esa que usted ha dicho-…

El senyor vicepresident primer:

Gracias.

El senyor Toledo Lobo:

…han presentado dentro de esa adjudicación?
, ¿cuántos puestos de trabajo y…?
(El vicepresident primer desconnecta el micròfon del diputat) (Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Señor conseller.

El senyor conseller d'Economia, Indústria, Turisme i Ocupació:

Muchas gracias, presidente.

Señoría, vamos a ver.

En primer lugar, usted dice que no eso no es una fórmula novedosa, y yo le reto a que me diga usted en qué comunidad autónoma de España existe el ad aedificandum, aparte de en la valenciana.
¡En ninguno!
Y me juego con usted lo que quiera a que usted no lo ha aplicado en la UJI, usted habrá hecho un derecho de superficie por el que se paga, pero cuando quiera me lo enseña porque no me lo creo, porque por eso precisamente costó siete meses, porque no existía jurisprudencia ni casos similares para poder elaborar la orden, y costó mucho trabajo de la abogacía de La Generalitat porque sí que estamos cediendo suelo gratis, porque el derecho de superficie lo que hace es alquilar pero cobra algo por el uso de la parcela, y, luego, el edificio revierte en La Generalitat.
Aquí, en este caso no se cobra nada, es totalmente gratis, el edificio también revierte pero el usuario no tiene que pagar nada por ese suelo.

Por tanto, sí que es novedoso, y le reto a usted que me diga en cualquier sitio de España donde se haya aplicado antes.
Eso hizo que fuese más complicado de lo habitual.

En cuanto a que me pregunta usted qué es lo que hay, yo no sé lo que ha interpretado usted de mis respuestas pero le digo lo que hay.
Concretamente, se cerró el 30 de septiembre de 2013 -como usted indica- y hay diecisiete proyectos repartidos entre los cuatro parques: en Tibi, cinco empresas de los sectores de ingeniería, plástico y uno de emprendimiento; en Jijona, tres empresas del sector de alimentación; en Utiel, cuatro empresas del sector agroalimentario y medio ambiente; en Alcalà de Xivert, dos empresas del sector agrícola y servicios; y otras tres empresas de aluminio y retail que no han manifestado preferencia por ninguno de los polígonos, no les importa, lo están estudiando.
Se está trabajando, además, con dos multinacionales para su posible ubicación de un proyecto industrial bajo estas modalidades de contratación.

Lo que ya está cerrado, porque una cosa es la solicitud y otra es el cierre, es en el parque de Tibi, 25.
000 metros cuadrados en un proyecto del sector aeroespacial por la modalidad de derecho a superficie; en Utiel, 10.
000 metros cuadrados para la empresa del sector agroalimentario en ad aedificandum; en Alcalà de Xivert una de 4.
700 metros cuadrados…

El senyor vicepresident primer:

Gracias.

El senyor conseller d'Economia, Indústria, Turisme i Ocupació:

…hortofrutícola.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor conseller.

Pregunta número 1.
866 que formula la diputada Mònica Oltra, del Grup Parlamentari Compromís, a la consellera d'Educació, Cultura i Esport sobre el col·legi públic Cervantes de Valencia.

Senyora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Senyora consellera, ¿quines mesures varen prendre des de la conselleria en caure la primera part del sostre d'una aula del centre públic Cervantes de la Ciutat de València, quan cau la primera part, i com s'explica que haja caigut la segona part del sostre posant en risc la integritat física dels xiquets i xiquetes del cicle d'infantil de dit centre?

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Oltra.

Honorable consellera.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyora diputada.

Després de la caiguda d'una de les plaques d'escaiola que formava part del sostre del CEIP Cervantes de València, l'ajuntament va realitzar una inspecció i va procedir a la recol·locació de totes les plaques.

Per a garantir la seguretat de l'alumnat, la conselleria, en el mes de març de 2013, va procedir a retirar totes les plaques del mateix centre amb un pressupost de 18.
953 euros, IVA inclòs.

El 15 d'abril de 2014 es va produir un despreniment d'un tros de revestiment ignífug, i com a mesura de protecció de la comunitat educativa es va comprovar tota la situació dels materials dels forjats retirant-se, a més, este material que era susceptible de provocar també més despreniments.

Per últim, se procedix a la reposició del fals sostre amb material més lleuger, amb un inici d'obra del 5 de maig de 2014, un pressupost d'adjudicació de 54.
668 euros, IVA inclòs, amb la col·locació d'una malla de protecció per a absorbir, en el seu cas, els seus possibles despreniments.

Totes les obres s'escometeren en tres aules i no al mateix temps, per no interrompre la vida escolar diària del col·legi.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora consellera.

Senyora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Doncs quasi per no interrompre la vida escolar, quasi interrompen la vida de les persones però, en fi.

Sens dubte, l'etapa de la seua persona per la conselleria d'educació, ara que vosté és portaveu, per la qual cosa la felicite, senyora consellera, no sé com es dedicarà ara a les tasques d'educació sent portaveu, que requerix vint-i-quatre hores -com va dir el senyor Fabra-, supose que, ara, a educació no es dedicarà ningú, igual és millor, igual és millor no tindre a ningú, però la seua etapa al front de la conselleria s'estudiarà sota l'epígraf de «manual de desmantellament de l'escola pública», o una cosa pareguda, ¿eh?

Perquè, clar, vosté té una estratègia, però una estratègia que és beneficiar l'escola concertada i privada que, fins i tot, ha aplegat a posar en risc la seguretat dels xiquets i xiquetes de l'escola pública.
Perquè jo li pregunte: ¡escolte!
, des que cau la primera part del sostre, que cau en 2012, en març de 2012 cau la primera, vostés…, perdó, en desembre, desembre de 2012 cau la primera part, i en abril de 2014 cau la segona part, en eixe interval, un any i mig, ¿vostés què han fet?
, i vosté me diu que res.
¡No, no!
, vosté ha dit «retirada del sostre», però es obvi que no el retirarien tot quan la segona part cau en abril.

Vosté no m'està diguent la veritat, senyoria, perquè si vosté me diguera la veritat no haguera caigut la segona part.
Vosté està ocultant la veritat, igual que l'oculta quan jo li demane les actes d'inspecció i vosté se fa la que no sap el que li demane, contestant-me en pregunta escrita, «¿de quines actes d'inspecció m'està parlant la seua senyoria?
», doncs li estic parlant de totes les actes d'inspecció des del 2012 fins al 2014.

¿Què han fet vostés perquè la segona part del sostre no caiguera damunt dels caps dels xiquets i xiquetes posant en risc la seua seguretat, la seua integritat física i la seua vida?
, perquè no ha passat res… Doncs, mire, que la vida no ha volgut, perquè podia haver passat un desastre molt gran; responsabilitat seua, senyora consellera, que supose que això és una cosa secundària quan a una l'acaben de fer portaveu però, en fi.

Vostés, vosté, vosté és especialista en ocultar les coses de la seua conselleria; encara no sabem què va a passar amb els diners que li van aplegar de la Unió Europea i que no sabem en què se'ls ha gastat, n'hi ha una sentència que l'obliga a dir-mos-ho però vosté, encara que n'hi haja una sentència del Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana, es nega a donar-mos eixa informació.

Vosté ha atacat l'escola pública com no ho ha fet ¡ningú!
, ¡ningú!
, en esta comunitat durant els últims trenta anys, ¡ningú!
ha atacat l'escolat pública com vosté: col·legis en pèssim estat; desviament dels diners que han aplegat de la Unió Europea; els tres quilòmetres en línia recta, que ja vorem què passa amb això.

Vosté no contesta a res del que se li demana, vosté oculta la informació, parla ací de transparència quan vosté no dóna ni un sols document que haja de vore amb la seua gestió.
La seua opacitat no té límits, demanem les inspeccions del col·legi i vosté es nega a donar-mos-les, i mos diu que especifiquem quines inspeccions i -ja li he dit-, totes les inspeccions que s'hagen fet des de l'any 2012 fins ara.
Perquè el que no és normal i el que no passaria en ningun país democràtic és que cau un tros de sostre, els xiquets van amb casc al col·legi…, ¿vosté ha vist açò?
, aixina és com els xiquets del Cervantes han anat al col·legi, amb casc, perquè no se'ls caiguera el sostre.

I vosté em diu ara que ho han retirat, i ho han retirat després de la segona caiguda que, per cert, han retirat el sostre i en el pis segon això ha provocat una pujada de les temperatures in-su-por-ta-ble -no com ací que mos gelem-, ¿eh?

Vosté, ¿quina resposta pensa donar-los als pares i mares -que els té aquí dalt-, que els seus xiquets estan sofregint-se en una aula perquè vostés han llevat el sostre després de la caiguda del 2014 -no em conte mentides, no del 2012, del 2014-, han llevat el sostre i no l'han substituït, l'han substituït en infantil i en el primer pis, és de veres, l'han substituït, en Pasqua, ha hagut de caure dos voltes el sostre, però en la segona planta no ho han fet.

¿Quina solució pensa vosté donar?
, ¿quina solució està vosté pensant donar?
Perquè vosté està ací faltant a la veritat i ho sap, i posant en perill la vida dels xiquets.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Oltra.

Honorable consellera.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

Gràcies, senyor president.

Mire, senyora Oltra, li ho he dit, li ho torne a explicar amb total tranquil·litat i amabilitat com solc jo parlar-li a vosté, que no em pose nerviosa, ¿val?
, vosté es posa a gesticular d'una forma…, es posa molt nerviosa o és que fa un poquet de teatre…

El senyor vicepresident primer:

Senyoria, per favor.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

…però, bé, això forma part del tema.
(La senyora Oltra Jarque parla amb el micròfon desconnectat)

Mire, el primer, dir-li,…

El senyor vicepresident primer:

Senyora Oltra.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

.
.
.
3 de desembre del 2012, cau el sostre, l'Ajuntament de València fa una inspecció, procedix a la recol·locació de totes les plaques, i, després, en març de 2013, efectivament, nosaltres retirem totes les plaques de la mateixa tipologia.
Evidentment, després, s'han produït una sèrie de circumstàncies, i jo li ho he explicat tot, vosté no m'ha volgut sentir, o no m'ha volgut sentir o no disposa de tota la informació, però no m'ha volgut sentir, ¿val?

Però és que, a més, quan vosté me diu, «vosté no em dóna tota la informació», mire, senyora Oltra, de veres que vosté és molt més sabuda que tot açò, vosté si em demana les actes d'inspecció, les actes d'inspecció d'un centre educatiu, ¿vosté què pretén que li done?
, perquè per a mi les actes d'inspecció no és al que vosté s'està referint, que és una inspecció tècnica, les actes d'inspecció…, la conselleria té una inspecció educativa i fa actes tots els dies de totes les circumstàncies dels xiquets, relatives al seu rendiment acadèmic, relatives al dia a dia del centre educatiu, és a dir, qüestions pedagògiques.
Vosté no ha sabut dir-me la resposta, i jo li he dit (la senyora Oltra Jarque parla sense micròfon), concrete vosté quines actes d'inspecció,…

El senyor vicepresident primer:

Senyora Oltra, per favor.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

…¿de la inspecció educativa?
, ¿de la inspecció tècnica?
, ¿de la direcció territorial?

Vosté m'està parlant d'una sèrie d'obres, i jo entenc el que vosté vol dir-me, però li contestí, «clarifique vosté», ¿o és que pretén que li pose a la seua disposició totes les actes de la inspecció educativa de caràcter pedagògic del col·legi Cervantes de València?

¿Vosté creu que això és coherent?
Dins de la seua forma de treballar, sí, perquè ja sé el que em fa vosté a mi: me demana (inintel·ligible) … expedients dels mestres de Religió dels col·legis, i jo li'ls pose a la seua disposició (la senyora Oltra Jarque parla amb el micròfon desconnectat), coordine un equip de funcionaris perquè vosté vinga a vore-ho…

El senyor vicepresident primer:

Senyoria.

Senyora Oltra, senyora Oltra, senyora Oltra,…

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

…i vosté no ve a vore-ho en un any,…

El senyor vicepresident primer:

Senyora Oltra, senyora Oltra,…

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

…i a l'any me reitera la pregunta, i jo li dic que ja li ho he posat a la seua disposició.

El senyor vicepresident primer:

Senyoria.

Senyora Oltra, per favor, no faça vosté…

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

Eixe és el seu sistema.

El senyor vicepresident primer:

…que la cride a l'ordre per primera vegada, no faça vosté això.
(La senyora Oltra Jarque continua parlant amb el micròfon desconnectat) Senyora Oltra, per l'amor de Déu!
(Veus) ¡Vinga, vinga!

Continue, senyora consellera.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

En qualsevol cas, senyora Oltra, els diners del BEI s'han destinat a construcció de centres educatius, i els tres quilòmetres en línia recta és una condició que fa el govern valencià i que no és obligatòria, perquè el que és obligatori és subvencionar el transport als xiquets que van a un centre diferent del municipi on residixen o on treballen els seus pares, i, nosaltres, a més, incorporem el requisit dels tres quilòmetres en línia recta.

No li peguen vostés voltes, és una cosa que fa el govern valencià de forma extraordinària i no està obligat per llei, i ho fem perquè volem, ho fem perquè volem i ben a gust.
Per tant, no li pegue vosté més voltes.

Però, a més, li vaig a dir una cosa, senyora Oltra, quan l'esquerra governava en el govern de la Generalitat valenciana, l'esquerra, sí, vostés, huit centres, 16,9 milions d'euros; governant el Partit Popular, 46 centres en 233,7 milions d'euros.
(Aplaudiments) Vostés parlen molt, després no fan res.

Però, mire, li vaig a dir una cosa que sí que fan i fan molt malament: a mi em fa vergonya -i li ho dic com vostés li ho diuen al Grup Popular-, vergonya que vostés utilitzaren el pati del CEIP Cervantes per a fer un acte de partit.
(Veus) És una vergonya que utilitzen l'educació…

El senyor vicepresident primer:

Señorías.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

…per a fer un acte electoral (veus), senyora Oltra.
(Aplaudiments) Vostés agarren banderes de l'educació.

El senyor vicepresident primer:

Senyories,…

Moltes gràcies, moltes gràcies, senyora consellera.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

No, senyora Oltra, lo siento, no pot utilitzar l'educació… (El vicepresident primer desconnecta el micròfon de la consellera)

El senyor vicepresident primer:

S'ha acabat el seu temps, senyories.

Señorías, senyories, per favor.
(La senyora Mollà Herrera parla amb el micròfon desconnectat)

Señorías, senyora Mollà, senyora Mollà (veus), no entren en diàlegs, senyora Mollà!

Senyories, senyories, per favor, senyories.

Senyora Mollà, senyora Mollà.

Senyora Oltra.

Senyora Mollà, per favor.
(Veus)

Senyora Mollà, senyora Oltra.
.
.

Senyor Serra, per favor, col·labore a la pau d'esta sessió.

¡Senyora Mollà!
, senyora Mollà.
(La senyora Oltra Jarque parla amb el micròfon desconnectat)

Senyora Oltra, la cride a l'ordre per primera vegada.
(El senyor Rubio Martínez parla amb el micròfon desconnectat)

Mire, señor Rubio, señor Rubio le llamo al orden por primera vez.
Señor Rubio, señor Rubio, señor Rubio le llamo al orden por segunda vez y le advierto que a la tercera tendrá que abandonar la sala.

Señorías, por favor, señorías, hagan el favor de mantener el respeto por la sesión parlamentaria.
¿De acuerdo?
¿Podemos continuar?

Senyora Oltra, per favor, si és tan amable, continuem la sessió.
¿Pot ser que continuem la sessió amb normalitat democràtica?

Moltes gràcies, senyories.

Anem a passar a la pregunta número 1.
842, que formula la diputada Esther López, del Grup Parlamentari Esquerra Unida, a la consellera.
.
.
(Veus) Senyoria.
.
.
¿què ha passat?
(Remors)

Señorías, por favor.
Señorías.
Señorías, ruego silencio.
¡Ruego silencio!
Ruego silencio.

Señorías, si alguna persona ha hecho algo que esta presidencia no ha podido advertir, la persona afectada puede denunciarlo y esta presidencia lo atenderá y, si no, continuamos la sesión.

¿Per a què ha demanat vosté la paraula, senyor.
.
.
?
(Veus) No, no, no té vosté la paraula.
Assente's i continuarem la sessió.

Senyor Morera, senyor Morera, assente's, per favor, que ja està bé esta vesprada del que està passant.
(Veus)

¡Senyor Morera!
El cride a l'ordre per primera vegada.
Ja està bé, home.
Ja està bé.

Hem de continuar la sessió.
Estem interrompent la senyora López, que va a tindre la paraula ara immediatament per a la fer pregunta a la consellera d'Educació, Cultura i Esport sobre el Col·legi Públic Príncipe de España, de Rojales.

Senyora López.

La senyora López Barceló:

Gracias, señor presidente.

A mí me gusta que, tal y como el presidente acaba de nombrar esa normalidad democrática, yo quería empezar esta intervención lamentándome de que, de nuevo, hayamos que tenido que recurrir a un contencioso-administrativo para que su conselleria por fin atienda una petición en relación a la situación de los centros públicos educativos.

La verdad es que hemos ganado hoy un recurso contencioso-administrativo, interpuesto por mí por la respuesta que la conselleria me dio a la petición de una copia íntegra literal del informe de inspección técnica -técnica- de edificios del CEIP Rafael Altamira de El Campello.
Técnica, aquí sí que ponía «técnica» y usted no me dio el expediente.
Ahora, atendiendo a derecho, tendrá que dármelo.

Pues bien, atendiendo a esa normalidad democrática, yo espero que no tenga que recurrir a ningún contencioso-administrativo para que me conteste.

Y de lo que estoy bastante contenta es de que estas preguntas sirvan para algo.
Muchísimas veces la frustración de sus respuestas hace que tengamos que ir a la vía judicial y otras veces, tengamos que frustrarnos porque no nos han respondido.

Pero esta vez resulta que esta pregunta ha llevado que por primera vez el señor Ciscar llame hoy al centro educativo, qué casualidad, para decir que se va a licitar el centro y que se harán las obras en 2015, en verano.

La credibilidad de que ustedes hablen de que en verano de 2015 van a construir algo, la verdad es que es bastante… bastante poca esa credibilidad.

Yo le preguntaba si conocía usted realmente las condiciones en que se encuentra el colegio Príncipe de España, de Rojales.
Y, si es así, qué acciones piensa emprender la conselleria.

Yo espero que además me conteste que, tal y como hemos podido ver anteriormente, no era esa, la del caso del colegio Cervantes…, el único caso en el que, a tenor de que haya caído parte de la estructura, se haya tenido que intervenir.
Aquí, lamentablemente, cayó una parte de la estructura, ya lo sabe usted, lo hemos preguntado aquí en otra sesión plenaria acerca de este centro y usted, normalmente, me ha contestado que sí, que se harán acciones, pero, lamentablemente, no las hemos visto.

Por tanto, señora consellera, conoce usted realmente las condiciones de este centro y si realmente piensan hacer algo.
No me conteste con que en verano de 2015 ustedes, en el gobierno, vayan a hacer nada.

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora López.

Honorable consellera.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

Gracias.

Señora diputada, el vicepresidente lleva hablando con el AMPA del colegio de Rojales no solo hoy, sino lleva hablando bastantes…, ha hablado en bastantes ocasiones y siempre les ha dicho lo mismo.

¿Conocemos la situación del colegio de Rojales, el Colegio Público Príncipe de España?
Sí.

¿Qué actuaciones se han realizado?
Pues mire, en los últimos tres años, los técnicos de la dirección territorial de Alicante, en coordinación con los servicios técnicos del Ayuntamiento de Rojales, han llevado a cabo un seguimiento de instalaciones del colegio y, concretamente, el 10 de mayo de 2012 se realizó una revisión por parte de esta conselleria.

El 28 de mayo de 2012, la unidad técnica territorial autorizó la reparación de las grietas del gimnasio y se retiraron las cornisas deterioradas por el pabellón C, con lo cual la seguridad de las personas quedaba garantizada.

Otra reparación que procedía, y que ya se ha realizado por parte de la conselleria, es la correspondiente a los pilares del edificio principal, los cuales presentaban desperfectos.

La obra, que es una actuación prevista en el plan de revisión de infraestructuras educativas, se adjudicó el 6 de mayo de 2013 por 23.
360 euros y se concluyó en el mes de julio del mismo año.

Durante el verano del 2013, el Ayuntamiento de Rojales, en el marco de sus competencias de conservación y mantenimiento, también pintó y mejoró las condiciones del colegio.

En consecuencia, tras realizar dichas actuaciones, el centro educativo cumple y cubre las necesidades del municipio.

No obstante, como usted sabe y ya ha anunciado en su pregunta, es cierto que para nosotros es una prioridad este centro, y evidentemente que lo vamos a licitar, y evidentemente que se va a construir.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora consellera.

Señora López.

La senyora López Barceló:

Gracias, señor presidente.

Señora consellera, lamentablemente, estamos ante un centro que tiene más de cuarenta años.
Yo siempre lo comento, pero yo creo que, además, está bastante adecuada la situación al momento, y es que se llama colegio Príncipe de España, y ya sabe usted que no se refiere al príncipe Felipe, se refería a cuando el caudillo, a cuando Franco…, todavía teníamos aquí el régimen dictatorial.
Ese colegio se construyó entonces y se llamaba Príncipe de España atendiendo al rey que ha abdicado hace nada Juan Carlos I.

Yo creo que a lo mejor las obras, a este paso, llegarán cuando se produzca el advenimiento de la república.
Pero bueno, esperemos que el nombre no pase tanto de moda como para que el colegio tenga que sufrir todavía estos desperfectos durante más años.

Señora consellera, estas fotos son actuales.
Usted me ha dicho que se ha procedido a realizar cambios, a realizar revisiones, pero, señora consellera, estas fotos siguen siendo actuales.
Son de los baños.
Le digo, solo han sido parcheadas…, la situación.
Solo ha sido parcheada, cuando ustedes ya licitaron en 2010 ese centro.
Lo iba a hacer CIEGSA, que quebró, pero, señora consellera, en 2010, ya el Síndic de Greuges les dijo que tenían que proceder a realizar otra infraestructura.

Hasta este momento, hasta esta respuesta de hoy, nunca usted había confirmado en sesión plenaria que realmente se fuera a construir otro edificio.
Siempre me hablaba de que lo que se había hecho estaba bien y que se iba a proceder a realizar alguna reparación que otra.

A mí me alegra que por lo menos hoy haya reconocido que se tiene que hacer un nuevo centro, porque llevamos hablando de un único colegio, de una población de 22.
000 habitantes, con aulas con goteras, humedades, con inseguridad en las instalaciones eléctricas, en unas deficiencias recogidas en una inspección de 2013; sin calefacción, sin aire acondicionado; carecen de aula de informática; las instalaciones deportivas no están en condiciones; hay fosas sépticas debajo de aulas.
Estamos hablando de cuestiones muy peligrosas.

Y por parte del AMPA y de algunas madres, me han llegado algunas preguntas que me gustaría hacerle, señora consellera.

Señora consellera, no entendemos dónde está el dinero de esa construcción que estuvo licitada en 2010.
Si en 2010 era necesario hacer esa infraestructura, ¿por qué después se paralizó y se olvidó, y se dejó a merced del deterioro a este centro?

Señora consellera, ¿por qué no han respondido a los representantes del AMPA y del ayuntamiento que les están pidiendo cita desde hace meses?

Señora consellera, ¿van a estar esperando a los presupuestos del 2015?
¿Cuánto más van a tener que esperar?
¿O están esperando a que lleguen las elecciones y hacer una inauguración de las obras de una forma electoralista?

Yo creo que ya son suficientes años como para que, después de lo que acabamos de comentar, de que se cayera una parte de la cornisa de 20 kilos, estemos hablando de que todavía hay partes que están…

El senyor vicepresident primer:

Gracias… gracias.

La senyora López Barceló:

…en barracones.

Señora consellera, necesitamos una respuesta…

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora… (el vicepresident primer desconnecta el micròfon de la diputada) gracias, señora diputada, señora López.

I, ara, té la paraula la senyora consellera.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

Gracias, señor presidente.

Señora diputada, insisto en lo que le he comentado a su compañera.
Todo el dinero del Banco Europeo de Inversiones, todo el dinero que llegó del Banco Europeo de Inversiones se ha destinado a infraestructuras educativas.
Todo el dinero, o sea, no le den más vueltas ustedes.
Todo el dinero se ha destinado a infraestructuras educativas.

Le he comentado las actuaciones que se habían desarrollado.
No le he comentado que se construyó…, se hizo la ampliación -la adecuación con ampliación- de nueve unidades de educación infantil, más comedor, precisamente en ese centro, en un pabellón de nueva construcción, con recepción, en el año 2009 y con una inversión solo en obra de más de un millón de euros en ese centro educativo.

Además, además, en ese municipio del que usted me ha hablado, se construyó un IES nuevo de 20 unidades de ESO, más de seis de Bachiller, más comedor, más vivienda, con una inversión de más de cuatro millones de euros.
Usted es la que me ha dicho cuántos habitantes tenía el municipio y las necesidades educativas del municipio.
Yo le estoy contestando.

A partir de ahí, en el Plan de rehabilitación de infraestructuras educativas, en la fase I, se hizo la reparación por 23.
360 euros.

Además, he de decirlo, el ayuntamiento ha realizado las labores de mantenimiento, ha reparado grietas en el gimnasio y ha procedido a la retirada de cornisas deterioradas.

Por lo tanto, ¿se han producido actuaciones en los últimos años respecto de este centro educativo y respecto del municipio?
Sí, se las he detallado todas, todas.

Segundo.
Cada vez que usted me ha preguntado por este centro educativo, yo le he dicho: sí, es un centro educativo que se tiene que reponer y, además, lo vamos a reponer, no solo por esta pregunta parlamentaria, sino por las conversaciones que me consta que el AMPA, concretamente la presidenta del AMPA y el AMPA, han tenido con el vicepresidente del gobierno, y no hoy, no hoy, no hoy, que se lo digan, no hoy.
No solo por eso, sino porque, además, en esta conselleria tenemos la firme convicción de que esa actuación tiene que ejecutarse…, se va a ejecutar.

Es decir, no es una cuestión ni electoralista, ni es una cuestión de ningún tipo.
Es una cuestión, como usted entiendo que es su voluntad, de necesidad y de prioridad, y punto.

Y, mire, lo más importante es el centro, pero no lo hacemos ni por electoralismo ni por nada, porque, como le he dicho anteriormente, en el Partido Popular, de momento, y yo de verdad estoy convencida que no lo haremos nunca, la educación no la utilizamos políticamente.
Otros partidos no pueden decir lo mismo, (remors) desde mi punto de vista, y es una opinión.
No pueden decir lo mismo.

Se utiliza la educación políticamente, se hace una bandera de la educación y, además, se utiliza de forma que, desde mi punto de vista, es irresponsable.
Esto lo ponen ustedes en un paréntesis y es la opinión de la consellera.

¿Querían ustedes mi opinión?
Lo digo, ustedes utilizan la educación y la politizan.
Utilizan las necesidades educativas y lo politizan, y hacen bandera de la educación.

Y la educación está para trabajar conjuntamente por el bien de los niños, y no para hacer banderas políticas, y menos para sacar rédito electoral.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora consellera.

La pregunta número 1.
885 ha segut retirada i, per tant, passem a la pregunta 1.
711, que correspon al Grup Parlamentari Esquerra Unida, formulada a la Conselleria d'Educació, Cultura i Esport sobre la previsió d'unitats d'ensenyament en valencià.

La formularà l'il·lustre diputat Víctor Tormo, que té la paraula.
Si vol polsar, moltes gracies.
Té la paraula vosté.

El senyor Tormo Ruiz:

Senyora Catalá, ¿quina és la previsió de la consellera respecte a les unitats d'ensenyament en valencià per al curs 2014-2015 en els col·legis on ha anunciat la supressió d'unitats?

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Tormo.

Senyora consellera.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

Gràcies, senyor president.

Senyor Tormo, benvingut a esta cambra.
Li done la benvinguda i espere que tingam una profitosa relació parlamentària.

Li vaig a dir que fa dos mesos, el que passa és que vosté no estava, però fa dos mesos se va presentar una interpel·lació sobre la política de l'arranjament escolar, i li comunique que l'argumentari sobre la creació i supressió, i sobretot el criteri, no ha variat.

No obstant, vosté me pregunta per centres concrets quant a les seues línies en valencià i jo li contestaré.

Respecte del CEIP Joaquín Sorolla, manté les seues dos unitats d'Educació Infantil de tres anys en valencià i, després del procés d'admissió, queden 13 llocs sense cobrir.
Este centre no té unitats en castellà.

El CEIP Mora de Puchol manté la seua unitat d'Educació Infantil de tres anys en valencià i queden dos vacants lliures després del procés d'admissió.

El CEIP Emilio Varela manté la seua unitat d'Educació Infantil de tres anys en valencià i queden quatre llocs vacants després del procés d'admissió de l'alumnat.

A la província de Castelló, els CEIP Bernat Artola i Blasco Ibáñez mantenen les seues línies.
.
.
, unitats d'Educació Infantil de tres anys en valencià.
Queden, després del procés d'admissió, sis places vacants.

El CEIP Bisbe Climent perd una de les dos unitats d'Educació Infantil de tres anys en valencià; així i tot, després del procés d'admissió, queden dos places lliures.
I este centre no té unitats en castellà.

El CEIP Herrero perd la seua unitat d'Educació Infantil de tres anys en valencià, però esta supressió no fa perillar l'oferta de vacants en valencià, atés que Castelló la gran majoria de vacants són en valencià i l'oferta de castellà és escassa.

Un cas anàleg, el CEIP Antonio Armelles Doménech, que perd una de les seues dos unitats d'Educació Infantil de tres anys en valencià, però estos centres tenen tres centres pròxims, Blasco Ibáñez, Maestro Canós Sanmartín i Bernat Artola, que oferixen vacants en valencià.

Respecte a la província de València.
El CEIP Artista Faller, Ramiro Jover, Nicolau Primitiu, Padre Manjón, Sara Fernández i Les Arenes mantenen la mateixa situació que el curs anterior respecte a les sues unitats d'Educació Infantil de tres anys.

I el CEIP Santo Cáliz perd la seua unitat d'Educació Infantil de tres anys en valencià i el CEIP Castellar-Oliveral augmenta en una unitat en valencià en Educació Infantil de tres anys.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora consellera.

Senyor Tormo.

El senyor Tormo Ruiz:

Senyora Catalá, no m'estranya que el senyor Fabra l'haja premiat posant-la al capdavant de la portavocía del govern.
Ambdós compartixen el mateix menyspreu al valencià.
El que m'estranya és que una persona que s'avergonyix com vosté de parlar valencià encara no haja fet el canvi de cognom i se diga «María José Español».
Eixe odi que tenen al valencià el Partit Popular (remors) el reflectix en els atacs que promouen contra l'escola pública.
(Veus)

Saben, saben vostés, (veus) encara que se posen nerviosos.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyories, per favor.

El senyor Tormo Ruiz:

.
.
.
i nervioses (veus) que l'escola pública pot normalitzar la nostra llengua.
L'arranjament escolar per al curs 2014-2015 és un atac a l'escola pública i un atac al valencià, perquè la major part de les línies que suprimix vosté i el govern valencià són en valencià, quan l'oferta d'ensenyament en la llengua pròpia al País Valencià és només del 33%.

El govern del senyor Fabra està decidit a reduir línies en valencià i a tancar escoles públiques, això està claríssim, mentre cuida amorosament els empresaris que es dediquen a adoctrinar -estos sí que adoctrinen- i fer negoci des de les escoles de gestió privada, la majoria en mans de l'Església catòlica.

En estos moments, senyora Catalá, que estem ací parlant, o no sé si m'està escoltant, però estem parlant, resulta que el col·legi Cremona, el col·legi Cremona, la comunitat educativa, mares, pares i ensenyants del col·legi Cremona estan tancats per a intentar fer-se oir, estan tancats en la conselleria d'educació.
I ho fan per fer-se oir, perquè vostés tenen un caràcter netament antidemocràtic.
A vostés els ve eixe caràcter antidemocràtic quan a les escoles encara penjaven els crucifixos.
(Veus)

El senyor vicepresident primer:

¡Señorías!

El senyor Tormo Ruiz:

Cremona està en estos moments, està patint un càstig exemplar, perquè resulta que el desficaci del seu desgovern és tal que en estos moments hi ha 20 xiquets que poden matricular-se en Cremona i a vosté no li dóna la gana i envia eixos xiquets a un altre col·legi.
I el que això suposa és tancar el Cremona.
I el Cremona se tanca perquè s'han mobilitzat, i s'han mobilitzat, sap vosté, com altres centres, com a Castelló el Herrero, com també, a Ontinyent, el Bonavista.

Vostés no volen saber res de les treballadores de l'ensenyament.
Jo sóc un, acabe d'aplegar ací, però jo sóc treballador de l'ensenyament fins ara.
(Remors)

El senyor vicepresident primer:

Senyories, per favor.

El senyor Tormo Ruiz:

No volen saber res dels representants sindicals.
A vostés els sobra els representants sindicals i els sobra els sindicats.

No els importa, no li importa a vosté ni al seu govern els xiquets i xiquetes.
Per això en la pública vostés amunteguen els xiquets en les aules.

No volen saber res de les mares i els pares.
A vostés els dóna igual que el consell escolar decidisca per unanimitat o per majoria que volen l'ensenyament en valencià, els la bufa el que diga l'AMPA, el que diga el conseller escolar, passen de les al·legacions, passen dels recursos.
Incomplix la legalitat vosté i el seu govern quant a incompliments de la Llei d'ús i ensenyament del valencià.
 Oiga, és que ja sabem que el valencià li importa una bleda.

El que haurien de fer és revisar els concerts, qüestió que no faran perquè vostés defensen els interessos de la seua classe.

Esquerra Unida defensem l'escola pública en valencià perquè els resultats l'avalen com l'única que garantix el coneixement del valencià, i també el del castellà i de terceres llengües.

Una advertència, per si no se n'havien adonat, el poble valencià durant més de tres-cents anys hem sofert atacs i hem sobreviscut, i continuarem.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Tormo.

Senyora consellera.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

Senyor Tormo, jo espere de veres que vosté a les seues classes no utilitze eixe to.
Això ho espere com a responsable de la conselleria en què vosté treballa.
Perquè si utilitza vosté eixe to en una classe, jo estic molt preocupada com (inoïble) .
.
.
(Aplaudiments)

Miren, el primer que he de dir-li (veus) és.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Señorías.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

.
.
.
vosté m'ha fet una pregunta.
.
.
, mire, una part de l'educació és escoltar, vosté ho sap.

El senyor vicepresident primer:

Señor Tormo, por favor.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

.
.
.
una part de l'educació és escoltar.
I jo li vaig a contar, jo l'he escoltat a vosté, eh?

Mire, vosté ha vingut ací a fer-me una sèrie de preguntes sobre uns centres educatius.
Jo li'ls he contestat absolutament tots, no sé si vosté no ho esperava.

A continuació vosté ha llegit tota la soflama que tenia preparada, sense ningun tipus d'improvisació.
Ací se sol improvisar, sap?
Perquè, mire, normalment els consellers anem contestant i aleshores, en funció de la contestació, el diputat d'alguna manera si se sent contestat el mínim que pot fer és dir, «mire, gràcies per contestar-me».
(Veus) Jo li he contestat, m'he quedat.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyories.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

.
.
.
esperant les seues (inoïble) .
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyories, per favor!
(Veus)

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

 A partir d'ahí, mire,.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyories!

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

.
.
.
hi ha una cosa que li vull dir, sobretot per a la seua tranquil·litat.
En l'arranjament escolar, en el còmput global d'unitats suprimides, habilitades i creades, li vaig a dir una cosa que el va a deixar molt content, i espere que isca vosté d'ací en millor humor, perquè el trobe un poc malhumorat.
Val?

Mire, en total en el còmput global hi ha 115 unitats de valencià més, més, després de l'arranjament escolar, 115 unitats de valencià més.
I 25 unitats de castellà més.
115 de valencià més i 25 de castellà més.

Per tant, eixe és l'arranjament escolar i l'aposta del Partit Popular per l'habilitació i la creació d'unitats en valencià.
I és que en el còmput global hi ha 115 unitats de valencià més.

Per tant, per a mi és absolutament innecessari, m'ha paregut absolutament innecessària la seua.
.
.
, bé, no sé, la seua interpretació a esta cambra de hui.
Jo crec, i espere de veres, que com a treballador meu que és, i espere de veres que siga un bon professional, (veus) no ho dubte, no ho dubte, com a treballador que és, i no ho dubte, vosté no acuse a ningú d'alliçonar els xiquets i sobretot que no utilitze el to que vosté ha utilitzat en esta cambra per a dirigir-se a mi ni per a qüestionar ni per a burlar-se del meu cognom, del qual me sent molt orgullosa, senyor Tormo, mot orgullosa.
Espere que vosté no utilitze eixe to per a dirigir-se als nostres xiquets.
Perquè, mire, si alguna cosa necessiten els nostres xiquets, i vosté ho sap, és: educació, respecte, tolerància, no dir mentires i, sobretot, democràcia, senyor Tormo.
(Aplaudiments)

I li vaig a dir una cosa.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora consellera.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

.
.
.
vosté ací m'ha acusat de poc demòcrata.
.
.
(El vicepresident primer desconnecta el micròfon de la consellera)

El senyor vicepresident primer:

El seu temps s'ha acabat, senyora consellera.

Senyora consellera, senyora consellera, s'ha acabat el seu temps, ho sent molt.

Interpel·lació, pel procediment especial d'urgència, al conseller d'Economia, Indústria, Turisme i Ocupació, senyor Máximo Buch Torralva, sobre la política general de la conselleria sobre el futur de la institució Fira València i, més concretament, amb relació al recent acord entre la direcció, l'Ajuntament de València i el Consell, per a la modificació de l'estructura organitzativa, que formula el diputat senyor Javier Carlos Macho Lorenzo (GP Socialista) (RE número 85.
024, BOC número 237)

El senyor vicepresident primer:

Passem al punt dotze de l'ordre del dia, que és la interpel·lació per procediment especial d'urgència al conseller d'Economia, Indústria, Comerç i Turisme sobre política general de la conselleria sobre el futur de la institució de Fira València, i més concretament amb relació al recent acord entre la direcció, l'Ajuntament de València i el Consell per a modificació de l'estructura organitzativa, que formula el diputat Javier Macho, del Grup Parlamentari Socialista, que té la paraula.

El senyor Macho Lorenzo:

Gracias, señor presidente.

Señor Buch, volvemos a hablar de Feria Valencia.
Es un tema que aparece, y lo sabemos, de cuando en cuando y por el cual usted nos lo tiene que.
.
.
, yo creo que es así, ustedes han dado muy pocas explicaciones.

Yo le voy a pedir hoy algunas cosas, le voy a pedir que sea valiente y que aproveche esta oportunidad en sede parlamentaria para aclarar todos los aspectos oscuros, que son bastantes, del pasado, del presente y especialmente del futuro de esta institución.

Si usted no lo hace tendremos que pensar, por un lado, que asume la herencia que ha recibido y se hace responsable de todo lo que al final -ya se lo digo- se acabará conociendo.
Y además comprobaremos una vez más que el discurso de Fabra, de transparencia, es absolutamente falso.
En sus manos creo que está hoy el camino de la transparencia o el camino de la ocultación.
Usted verá, usted lo tiene que decidir.

Vaya por delante recordar que el Partido Socialista considera que Feria Valencia puede ser, debe ser, una herramienta útil dentro del panorama comercial y dentro también del desarrollo económico de nuestra comunidad.
Pero, y eso es importante, solo podrá serlo si la sociedad valenciana puede conocer por un lado qué ha estado pasando, cómo se ha gestionado Feria Valencia en los últimos años y, sobre todo, si la solución que se plantea para su futuro es una solución que piensa en el futuro de todos los valencianos y no en el futuro de unos pocos.
De eso supongo que es de lo que vamos a hablar hoy aquí.

Mire, señor Buch, hace años los gobiernos del Partido Popular firmaron convenios de colaboración con Feria Valencia, convenios que hemos estudiado, lógicamente, y que suponían de facto regalar a una institución, que ustedes hasta hoy mismo defienden que es una institución privada, una enorme cantidad de dinero público.
En esos convenios La Generalitat se autoobligaba en esencia a pagar los gastos de Feria Valencia, e incluso si Feria Valencia incumplía todas sus obligaciones que se señalaban en el convenio.

Hay una cláusula increíble, yo diría casi que vergonzosa, usted la conocerá bien, porque es la cláusula que le obligan a usted a pagar todos los años, que lo dice.
Y Feria Valencia lamentablemente es que lo ha incumplido todo.

Ustedes, los gobiernos del Partido Popular, vinieron a decir a los responsables de Feria Valencia entonces, tranquilos, gastad lo que queráis, incumplid lo que queráis, que al final ya llegaremos nosotros con el dinero de todos los valencianos para tapar cualquier chapuza que hagáis.
Y así, lamentablemente, creemos que se escribe la historia reciente de Feria Valencia.
Y es verdaderamente una lástima.

Porque la chapuza fue tan gorda que la operación de ampliación pasó de costar los trescientos veinte y pico millones de euros que tendría que costar a más de setecientos.
Yo le pregunto si pueden defender ustedes hoy, aquí, con la cabeza alta, el desastre de gestión de la persona que pusieron allí, que estuvo dieciocho años, que se llamó Alberto Catalá.
No sé si usted puede subir hoy aquí y defender esa gestión con la cabeza alta.

Le decía que la chapuza fue tan gorda que, tras este enorme gasto, además los números de exportación se hundieron, en parte, sé que me lo comentará ahora, en parte por la crisis, posiblemente sí; pero también porque de la bacanal de malgasto desmesurado del Partido Popular en aquellos años nadie, y esto es muy importante, le exigió a nadie de Feria Valencia un verdadero plan de futuro, un verdadero plan de viabilidad que fuese creíble, viable para aprobar las ayudas.

Estoy convencido que nadie se planteó en serio la situación y la previsible evolución futura de las ferias comerciales.
Y había informes -luego si tenemos tiempo hablaremos de ellos- que decían algunas cosas sobre las ferias comerciales.

Mire, señor Buch, alguno de los documentos presentados por Feria Valencia, que tenemos en nuestro poder, para solicitar nada menos que 325 millones de euros adicionales -que se dice pronto- son, y lo voy a decir con claridad, son una auténtica basura.
Tienen en la versión definitiva faltas de tipografía y, lo que es más grave, un nivel de análisis, iba a decir de primero de bachiller, iba a decir de primero de primaria, un nivel de análisis terrible.
Pero fue suficiente porque supongo que los responsables de Feria Valencia sabían que era un mero trámite y que todo estaba ya más acordado que otra cosa.

La chapuza fue muy gorda.
Fue tan gorda que al olor del dinero fresco los negociantes de cabecera del Partido Popular, la trama Gürtel, Orange Market, ya veremos cuántos más, aparecieron por allí.
Digo que ya veremos cuantos más porque hemos conocido hace poco tiempo que la Fiscalía Anticorrupción está investigando los pagos millonarios de Feria Valencia a la red Gürtel.
Y eso, señor Buch, tiene verdadera mala pinta.

Le voy a hacer una pregunta directa, señor conseller: ¿cree usted que hay caso en este caso?
Es decir, ¿cree usted que se pudieron cometer irregularidades?
Usted supongo, creo, tiene acceso a la documentación, tiene acceso a las facturas.
¿Hay cosas que alguien le puede convenir que estén ocultas a la justicia?

Después de todo esto, después de entregar sin condiciones casi setecientos millones de euros del dinero de todos, ustedes, el Partido Popular, se dedicó a organizar sus saraos, sus actos de campaña, sus congresos en Feria Valencia.
No sabemos a día de hoy cuántos pagó la red Gürtel.
Todo se sabrá.
Lo que sí sabemos es que ustedes forman parte del club del listado de morosos de Feria Valencia.
Supongo que a alguien se le olvidó pagar esa factura o quizá simplemente pensó que nunca se tendría que pagar.
Eran buenos tiempos para ustedes.

Mire, fue tal el interés de los gobiernos del Partido Popular en controlar el destino final del dinero público en Feria Valencia que -y este dato ya lo conocen porque yo le he comentado aquí mismo- la comisión de seguimiento, que se tendría que reunir cada tres meses para controlar el cumplimiento de los convenios y el destino del dinero público, insisto, que se tenía que reunir una vez cada tres meses, se reunió una vez en doce años; de cuarenta y ocho reuniones que tenían que haberse celebrado, se celebró una.
Esto huele francamente mal, señor Buch.

Y resumiendo mucho, porque el tiempo es el que es, llegamos al día de hoy.
Tras distintos ERE, que sabemos todos que han reducido dramáticamente la plantilla, tras dimisiones de responsables, tras un duro enfrentamiento con el sector comercial del mueble por el trato de favor al proyecto Teyoland, que por cierto ha acabado en los tribunales, tras multitud de denuncias de gente que trabajó dentro y que nos ha venido comentado cosas francamente extrañas, tras años y años de pérdidas en las cuentas de resultados, llegamos al día de hoy.

Lo peor, señor Buch, es que más allá de que los tribunales digan lo que digan, y habrá que esperar a ver qué deciden, más allá de lo que nos encontremos cuando finalmente se pueda acceder a las cuentas y a las facturas, que no dude que lo haremos, su gestión en Feria Valencia tiene un importante daño colateral, desde nuestro punto de vista muy importante daño colateral, se trata del sector del comercio de la Comunidad Valenciana, un sector huérfano de ayudas, huérfano de auténticas políticas de apoyo, porque -usted lo sabe mejor que yo- solo Feria Valencia se come más del 90% del esfuerzo presupuestario en materia comercial en la Comunidad Valenciana.
Y eso para el sector comercial es francamente grave.

Decía que llegamos al día de hoy y conocemos por la prensa que la feria, el ayuntamiento y el Consell han llegado a un acuerdo para impulsar un nuevo modelo para la institución.
No sabemos mucho más.
Solo que parece ser que ustedes pretenden separar en dos partes -me imagino que usted lo aclarará ahora con detalle-, separar en dos partes la institución.
Por un lado, la parte que genera gasto y soporta deuda y, por otra, la susceptible de dar beneficios.
Curiosamente, la primera sería pública y la segunda privada.

Entenderá, señor Buch, que nos suene peligrosamente a aquello de socializar las pérdidas y privatizar las ganancias.
De entrada - ¿qué quiere que le diga?
-, no nos suena demasiado bien.

Y por eso hemos pedido su comparecencia, por eso queremos que usted se explique hoy aquí.
Queremos saber concretamente varias cosas, yo se las voy a exponer.
Una, qué hay de verdad en las informaciones periodísticas.
También si es cierto que en el acuerdo se asume el carácter netamente público de las instalaciones de Feria Valenciana, tema que no es baladí, tema de una enorme importancia.
Porque si ahora resulta que son públicas, ¿cómo ustedes han mantenido hasta hoy mismo que no lo eran?

También le quiero preguntar si existen planes o estudios de viabilidad que contemplen de forma seria escenarios positivos, es decir, de ganancias y no de pérdidas, de beneficios y no de pérdidas para los próximos años.

Si es así, si se prevén beneficios, ¿cuál es el motivo del cambio de modelo?
Si no es así, ¿cómo es posible que se plantee privatizar la gestión de algo que va a dar pérdidas?
¿Qué empresa lo asumiría?

Quizás -y esta posiblemente sea la pregunta más interesante-… ¿es que acaso solo habrá beneficios para las empresas si los valencianos seguimos pagando la deuda, pero no participamos en los beneficios?
Esta, señor Buch, es la pregunta del millón en este tema.

Va a tener sin duda ahora su tiempo.
Me imagino que como usted tiene los datos, tiene todas las facturas y todo el estudio -supongo que existe- del futuro de Feria Valencia, nos podrá aclarar con detalle todo.

Yo le pediría varias cosas.
Que sea valiente -ya se lo he pedido antes-, que asuma sus errores -que han existido y muchos-, que se comprometa -y esto es muy importante-, que se comprometa públicamente a dar a los grupos de la oposición acceso a las cuentas, acceso a las facturas, acceso a toda la documentación de Feria Valencia de los últimos años y que nos explique con todo detalle, con todo el detalle que sea capaz, cuál es el acuerdo al que ustedes han llegado.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Macho.

Té la paraula l'honorable conseller d'economia, indústria, comerç i turisme, senyor Máximo Buch.

El senyor conseller d'Economia, Indústria, Turisme i Ocupació:

Muichas gracias, presidente.

Señorías.

Señor Macho.

La Comunidad Valenciana cuenta con una tradición centenaria en cuanto a la celebración de ferias comerciales, muchas de las cuales se remontan a los tiempos fundacionales del reino de Valencia.
Muchas de ellas han evolucionado y se han convertido en certámenes monográficos y de diversa índole, que contribuyen en gran medida a la dinamización comercial y empresarial en su ámbito de influencia.

Ser una ciudad de ferias ha supuesto un rasgo muy apreciado en todas aquellas poblaciones que disfrutaban de esta condición: Xàtiva, Cocentaina, Valencia o Alicante, entre otras.
Rasgos que no hemos de perder sino que hemos de actualizar a los requerimientos de las sociedades actuales para lograr mayores oportunidades de comercio, negocio y desarrollo.

La Comunidad Valenciana cuenta con dos grandes instituciones feriales: la Institución Ferial Alicantino, IFA, y la Feria Muestrario Internacional de Valencia, Feria Valencia, que cada una con su dimensión y recorrido singular, constituyen un escaparate privilegiado de todas las empresas y sectores de la Comunitat Valenciana y han sido tradicionalmente un importante motor de generación de riqueza y empleo.

Además, tradicionalmente las ferias han incorporado otro elemento que no podemos renunciar: la apertura de las empresas al exterior en márquetin y la promoción integral de nuestra comunitat.

Señorías, hay, en general, una coincidencia en que las ferias son una importante palanca de promoción comercial y un elemento muy significativo en la infraestructura económica de un país.

Cumplen, asimismo, un papel acelerador del desarrollo urbano y regional, eficaces para la mejora de la actividad industrial y mercantil y de gran utilidad para las estrategias comerciales de las empresas.

En consecuencia, la política del Consell en materia de ferias comerciales, reconocida por nuestro Estatut, no puede ser otra que la de impulso, apoyo y respaldo a este tipo de manifestaciones, ya que contribuyen a la dinamización económica del territorio que albergan y también a la generación de crecimiento económico.

Por todo ello, La Generalitat ha venido apoyando las inversiones en infraestructuras que han realizado ambas instituciones feriales, facilitando que pudieran disponer de unas instalaciones plenamente competitivas a nivel internacional y capaz de captar certámenes de relevancia.

La creciente competencia determinaba la necesidad de acometer inversiones en los recintos, puesto que estos, al igual que en la oferta expositiva o en las comunicaciones, eran elemento determinante para competir.

Estas inversiones se realizaron en muchas partes de España, al igual que otros países, como Alemania, Francia, Rusia o Italia.

En el conjunto de España, las inversiones fueron enormes para las ampliaciones de Barcelona, Zaragoza y Madrid, o los nuevos recintos y ampliaciones de Bilbao o, en nuestro caso, de Valencia, con cifras de inversión conjuntas superiores a los dos mil millones de euros.

La modernización no solo era necesaria, sino que era imprescindible para poder competir con otros recintos mejores en cuanto a las instalaciones, mejores en cuanto a las comunicaciones, mejores respecto a sus centralidad geográfica o, cuanto menos, respecto a mayores apoyos institucionales.

El caso concreto de Feria Valencia, el esfuerzo fue muy importante, exigido, reclamado y alabado por todos.
Se trataba de apoyar la financiación de una de las mejores infraestructuras feriales de Europa, para que esta institución, con más de noventa años de actividad, la más antigua de España y una de las más antiguas de Europa, contara con unas instalaciones a la altura de las perspectivas de crecimiento del sector ferial y de la creciente competencia.

Resultado de todo ello, Feria Valencia dispone del mayor y uno de los más modernos recintos feriales de España, que a su vez es uno de los diez mayores del mundo, con 250.
000 metros cuadrados de superficie expositiva.

Las inversiones que le señalo se llevaron a cabo cuando la perspectiva sectorial de actividad ferial en España desvelaba un crecimiento sin precedentes.
Todas las magnitudes del sector ferial nacional, número de ferias, superficie expositiva, cifra de expositores y visitantes tuvieron una acusada tendencia ascendente entre los años 1995 y 2005, con incrementos superiores al 85%.

Este dinamismo del sector ferial estaba muy ligado al ciclo expansivo de la economía, y ello llevó, como es sabido, a que las magnitudes acusaran, en primer lugar, el estancamiento y, posteriormente, la crisis.

Pero existe un significativo consenso en la literatura económica que incide en la necesidad de preservar la diversificación y la regionalización y modernización y constitución de nuevas instituciones feriales, porque el negocio ferial no es el que estaba en crisis, lo que estaba en crisis era el conjunto de la economía.

Feria Valencia no ha sido ajena a esta situación de crisis, como tampoco han sido ajenos el resto de los recintos feriales de España y de Europa, que han visto descensos muy significativos en las principales magnitudes, como consecuencia de esta crisis.

Pese a todo, Feria Valencia es el principal escaparate comercial de la comunitat y, por tanto, el apoyo a Feria Valencia es un apoyo a la promoción comercial de todos nuestros sectores productivos.

Por tanto, estamos ante un activo imprescindible para nuestro desarrollo social y económico, que en estos momentos cuenta con uno de los más modernos recintos feriales de Europa.
Un recinto que en condiciones normales ha llegado a tener un impacto económico superior a 1.
000 millones de euros al año.

Y por ello, la salida de la crisis va a producirse disponiendo de esa infraestructura en las mejores condiciones de modernización.

El Consell apuesta por el futuro.
En estos momentos, Feria Valencia, con la colaboración de La Generalitat, está haciendo nuevos esfuerzos de contención de gasto para realizar una gestión más eficiente e introduciendo cambios tanto en su plan de negocio como en su modelo organizativo, para mantener su presencia de forma competitiva y despegar con rapidez ahora que el relanzamiento de la economía ya se ha producido.

Son mecanismos de garantía de futuro de la institución y de adaptación a la nueva situación de mercado, que yo creo que van a ser muy positivos para feria y para las empresas de la comunitat.

En ese sentido, y como ya es conocido, existe un grupo de trabajo que propone que se produzca una reestructuración en profundidad de feria, separando en entes diferenciados, por un lado, la tenencia del recinto y, por otro, la gestión y explotación del negocio ferial.

Feria se quedaría, si se va adelante con esta propuesta, como poseedora del recinto, canalizando las ayudas públicas derivadas del pago de la financiación de las obras de remodelación y ampliación; y, por otro lado, se crearía un nuevo ente encargado de la explotación, de la marca y de la comercialización del recinto, que pagaría un canon de explotación en función de los beneficios.

En definitiva, el recinto y todo aquello derivado de la existencia de fondos públicos de un lado y, de otro, la gestión comercial y de servicios de la instalación.

Porque, señorías, las nuevas perspectivas de trabajo que se abren con el plan de futuro de la institución han de ser capaces de hacer compatibles de forma equilibrada la misión de la institución en el marco de la economía valenciana, su propia sostenibilidad y dinamización y promoción del tejido empresarial de la comunitat.

Este objetivo surge de un consenso absoluto en el ámbito de trabajo de Feria Valencia sobre la hoja de ruta y la meta final de nuestras ferias y reclama espacios más amplios de consenso, social, económico y político.

Desde ese punto de vista más maduro, Feria Valenciana, igual que IFA, y lo mismo que cualquier otra entidad de este tipo, no puede seguir siendo fundamentalmente un espacio expositivo.
El futuro del negocio ferial pasa por asegurar su vinculación con el entorno y entender que existe un largo recorrido que permite incrementar la Feria de Valencia con la promoción de nuestras empresas, con independencia de su tamaño, en cualquier ámbito, ya sea este nacional o internacional, real o virtual, con presencia física o con nuevas tecnologías y con márquetin directo o márquetin electrónico.

Señor Macho, desde el Consell estamos convencidos de que el compromiso de todos, la colaboración de todas las fuerzas sociales económicas y la complicidad de todo el entorno que la rodea, Feria Valenciana tiene garantizado el éxito en esta profunda transformación y debe volver a desempeñar un papel muy apreciable en la dinamización económica y contribución al futuro de la comunitat, porque hoy tenemos perspectivas mucho mejores que hace un año.

Un nuevo comité ejecutivo con un presidente a la cabeza, que tiene una oportunidad magnífica de reforzar las vínculos con nuestro tejido empresarial, un equipo profesional y de gestión que está teniendo que adoptar decisiones complejas que darán sus frutos más pronto que tarde.

Y yo estoy convencido desde aquí, desde el ámbito político, que vamos a ser también capaces de hacer valer la responsabilidad y sabremos actuar de la manera más adecuada para impulsar y respaldar todas estas perspectivas de futuro.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor conseller.
Moltes gràcies.

Senyor Macho, té la paraula per a rèplica.

El senyor Macho Lorenzo:

Señor Buch, no me ha aclarado mucho, porque se ha limitado a leer poco menos que la nota de prensa que ustedes dieron hace unas fechas.

Le agradezco la lección de historia inicial, ya conocíamos algo de la historia de la ferias en la comunidad.
De todas formas, nunca está mal el recordarlo.

Vamos a ver.
Usted, ya digo, se ha limitado repetir… Sí que he sacado en claro una cosa que es interesante, que están ustedes -si me puede escuchar, por favor- en el ámbito de la propuesta todavía.
Hay un grupo de trabajo y se supone que hay una propuesta.
Sí le agradecería que nos mantenga…, que mantenga a esta cámara puntualmente informada de cómo están funcionando esas propuestas.

Usted ha hablado de varias cosas, y yo voy a ir a detalles de cosas que le he preguntado yo antes y que creo que no ha contestado.

Desde nuestro punto de vista, ya lo he comentado antes, en Feria Valencia las cosas se han hecho de dos formal: o mal o muy mal, en general.
Y podríamos ordenar, para tenerlo claro, los problemas de Feria Valencia quizás en tres grandes bloques.
Uno que tiene que ver con la opacidad.
Usted no ha nombrado nada sobre tema, y es un tema capital a la hora de afrontar los problemas de Feria Valencia.

No le he escuchado aclarar nada sobre cuál es, a día de hoy -y es importante-, el carácter que ustedes le dan a Feria Valencia, no se lo he escuchado.
¿Es una institución pública, es una institución privada?
¿Es quizá pública a la hora de gastar, pero privada a la hora de exigir sus cuentas?
Eso es importante que lo aclare.

Le tengo que recordar una vez -y lo he hecho bastantes veces ya aquí y también en comisión- que el carácter público de Feria Valencia no lo discute nadie, salvo ustedes, salvo ustedes.
Las sentencias judiciales del TSJ, la Sindicatura de Cuentas, el Banco de España, el actual responsable de Feria Valencia, todos coinciden en que Feria Valenciana tiene carácter público.

Tampoco le he escuchado nada, y es importante que lo haga, que se comprometa a que los grupos de la oposición podamos tener acceso a las cuentas, a las facturas, a los documentos de Feria Valencia, porque -le insisto en algo que le he comentado antes- además de que se está investigando por la fiscalía, hay un montón de irregularidades que se están percibiendo.
El Tribunal de Cuentas le exige las cuentas y Feria Valencia, en ese sentido, dice que no se las da, algo que no entendemos.

¿Existe algo que ocultar?
¿Usted es consciente, conoce que haya que ocultar algo en Feria Valencia?
Porque, si no, no se entiende ese afán por la ocultación.
¿Tenemos motivos para preocuparnos y para pensar que las investigaciones judiciales puedan acabar en un nuevo escándalo de corrupción y este no sería pequeño?

Otra parte de la complicación es la evolución del negocio.
Usted ha dicho aquí algo que verdaderamente no es cierto.
Yo le puedo decir que en el año 1999 existían informes serios que le optaban no solo en España, en Europa también, que el sector de ferias comerciales era un sector, en su terminología, maduro y que su actividad en términos generales se iba a estancar.
Usted ha dicho lo contrario.
Yo tengo aquí los informes, señor Buch, estas gráficas vienen desde el año 1999.
No, no, no, van para abajo, cuidado, eso es de 1999.

Sabiendo esto es muy complicado explicar cómo los responsables de Feria Valencia se lanzaron a esa faraónica y disparatada operación de ampliación.
Y es aún más complicado explicar cómo ustedes apoyaron esto.
Porque si el mal funcionamiento de Feria Valencia se debió a la crisis es de suponer que todas las ferias lo han tenido que pasar igual de mal.
Les voy a dar un dato solo, hay muchos, pero uno solo.

Mire, la cifra de negocio en Ifema en Madrid en 2007 triplicaba la de Feria Valencia.
Hoy en día la quintuplica, con la misma crisis para todos.
Algo se ha estado haciendo mal en Feria Valencia y ustedes insisten en no hacerse cargo de ello.

Y para terminar.
Evidentemente, el problema es el futuro, el futuro de Feria Valencia.
Yo voy a repetir algo importante, al Partido Socialista, que quede bien claro, le gustaría sin duda que Feria Valencia fuese útil a la economía de la comunidad, se creó para ello.
Y somos conscientes de que hay que trabajar para que lo sea.
Y estamos dispuestos a colaborar y estamos dispuestos a apoyar las soluciones, pero esas soluciones tienen que pasar por algunas condiciones, simplemente tres y se las digo muy deprisa, aunque ya las he dicho.

Primero, total transparencia.
Tenemos que tener acceso a toda la información sobre Feria Valencia.
Segundo, que el plan de negocio sea claro, que no pase como hace años.
Y, tercero, que haya un respeto absoluto al dinero y a la voluntad y los derechos del pueblo valenciano.
Es muy importante.
Sin eso es muy complicado que ustedes nos pidan a nosotros que apoyemos algo.
Si ustedes quieren que pasemos página en Feria Valencia, por lo menos nos tienen que permitir que leamos esa página antes de pasarla.
Si ustedes no lo hacen, no nos quedan cosas que nosotros, evidentemente, no vamos a hacer.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Macho.

Honorable conseller, té la paraula.

El senyor conseller d'Economia, Indústria, Turisme i Ocupació:

Muchas gracias, presidente.

Señorías.

Señor Macho, empiezo por el final.
Le agradezco mucho su disponibilidad a colaborar y a impulsar Feria Valencia, pues entonces estamos totalmente de acuerdo.
Y también estoy totalmente de acuerdo con las premisas.
Feria Valencia tiene que ser transparente, tiene que tener un plan de negocio claro y tiene que tener un respeto absoluto por el dinero de los valencianos.
Esas premisas que pone usted estamos cien por cien de acuerdo, con lo cual yo creo que estamos básicamente de acuerdo.

Hay una cosa que ha dicho usted, que evidentemente disponemos de gráficos diferentes, porque lo que tengo yo aquí es que la tendencia hasta el año 2005 de número de visitantes y de expositores y de superficie del sector ferial en España era creciente.
Ahora les regalo yo mi ficha y nos la intercambiamos.

Hombre, si solo fuese Feria Valencia la que se amplió le diría, hombre, a lo mejor es que aquí nos equivocamos de gráfico y el gráfico suyo era verdad.
Pero si se equivocaron en Bilbao, en Barcelona, en Madrid, en Valencia, en Hannover, en Dusseldorf, en todas partes, pues a lo mejor es que los que tomaron esas decisiones tenían este gráfico y no el que tiene usted ahora, que a lo mejor está hecho a posteriori, no lo sé.

Pero, bueno, el caso es que cuando se hizo Feria Valencia, la ampliación de Feria Valencia, cuando se hizo, se hizo lógicamente con unas perspectivas de crecimiento económico y de unas tendencias que indicaban que cada vez había más demanda de superficie expositiva.

En ese sentido, evidentemente, todos sabemos lo que ha pasado.
Lo que les ha pasado a las ferias y no solo a Feria Valencia sino a todas, porque la caída de visitantes de Feria Madrid, de Ifema, ha sido del 46%, es decir que en todas partes ha pasado lo mismo.
¿Qué ha pasado?
Las ferias tienen dos problemas, un problema es una crisis coyuntural, que es la crisis económica, que afecta y, claro, las empresas gastan menos en exponer, y una crisis estructural, a la que me he referido en la parte final con los nuevos planes, que es que las ferias antiguamente eran un sitio donde uno exponía mercancía y los clientes iban a verla.
Eso hoy ya ha aparecido Internet, han aparecido nuevas tecnologías, además hay mucha facilidad de transporte y ya no es tan importante para alguien trasladarse, es tan fácil venir de Madrid a Valencia como de Madrid a Frankfurt.

Y le pongo un ejemplo de una feria que conozco yo y cuya desaparición he vivido, Dipa, la Feria de Papelería de Valencia.
¿Por qué?
Porque ahora cuesta menos ir hoy de Madrid a Frankfurt que lo que costaba hace quince años ir de Madrid a Valencia.
Y, entonces, ahora la única feria de papelería potente que queda en Europa es la de Frankfurt.

Existe una tendencia a la concentración.
En ese sentido los que planificaron Feria Valencia como la más grande de España y una de las diez más grandes de Europa acertaron, porque la ventaja competitiva que tienen hoy día las ferias es precisamente hacer certámenes muy amplios.
Un certamen pequeño, salvo que sea muy especializado, orientado al consumidor, ya no tiene el atractivo, porque la proximidad ya no es un recurso.
Como los viajes son mucho más baratos que hace unos años y la gente se mueve, pues, digamos que la proximidad geográfica no es el punto fuerte de una feria.
El punto fuerte de una feria es o que exponga gran variedad.

Y, en ese sentido, yo felicito al comité ejecutivo de Feria Valencia por la decisión que tomó y los de Cevisama y la feria del Hábitat de unir las dos ferias, porque ha sido un éxito.
Al hacer una feria más grande y con mucha exposición realmente ha atraído más visitantes y eso ha sido una noticia buena.

Y, en ese sentido, el camino de tener una superficie expositiva, que es la más grande de España, le da una ventaja competitiva.
Porque nadie sería capaz de hacer una feria tan amplia como seríamos capaces de hacerla en Valencia, ni Madrid, ni Barcelona, que Madrid es casi la mitad de lo que es Feria Valencia.

En cuanto a lo que está estudiando esa comisión, que está integrada por la propia Feria Valencia, por representantes de la conselleria tanto de comercio como economía, como el propio IVF, que está refinanciando la feria y el ayuntamiento, evidentemente, la intención es que Feria Valencia al menos en su gestión operativa de superávit, actualmente no hay mucho beneficio que repartir porque sabe usted que aparte del coste del repago de la deuda derivado de la inversión en la infraestructura, la propia gestión operativa de la feria por el impacto de la crisis no ha dado.
Por eso se han tenido que tomar esas reducciones de coste.

Lo que se pretende ahora con ese comité es encontrar una solución que haga eficiente la feria, que cumpla su función, que es atraer y generar exportación, y sobre todo que no nos cueste más dinero a los valencianos, que es la premisa que usted ha puesto y en la que estamos totalmente de acuerdo.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor conseller.

Interpel·lació al conseller d'Hisenda i Administració Pública, senyor Juan Carlos Moragues Ferrer, sobre la política general que manté la conselleria amb el ministeri amb referència al canvi de finançament, que formula la diputada senyora Mireia Mollà Herrera (GP Compromís) (RE número 79.
532, BOC número 224)

El senyor vicepresident primer:

El següent punt de l'ordre del dia és la interpel·lació al conseller d'Hisenda i Administració Pública, sobre la política general que manté la conselleria amb el ministeri amb referència al canvi de finançament, que formula la diputada Mireia Mollà, del Grup Parlamentari Compromís, que té la paraula.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies.

Senyories.

Senyor conseller, li presentem una interpel·lació perquè vosté ens parle sobre les relacions que està mantenint la conselleria amb el ministeri en referència al canvi de model de finançament.
I jo crec que vosté sap ben bé per què li fem esta interpel·lació.

Des d'octubre de 2013, quan vostés van escenificar el que va resulta un ridícul, sincerament, que va ser eixe gran pacte social impulsat pel president Fabra a favor del canvi de model de finançament on s'evidenciara que la societat civil, econòmica i política estava reclamant amb contundència a Madrid este canvi de model, ja dic, va resultar ridícul, perquè vostés mai han volgut anar de la mà, de veritat, a nivell social, econòmic i polític per a reclamar amb contundència a Madrid absolutament res.
A vostés els pot més la port que li tenen al seu propi partit a nivell de Madrid, per això va resultar ridícul.

Però després d'eixa gran escenificació, set mesos i mig després, han passat moltes coses i vosté ho sap.
Ha passat que les coses estan sent més greus, per molt que vostés ho neguen, a nivell econòmic, de l'economia real; està passant que no estem recuperant l'impuls necessari per a solucionar els problemes de la ciutadania i de la nostra economia i està passant que ens estan ningunejant constantment, perquè tenim un govern incapaç d'alçar la veu i que eixa veu faça tremolar a nivell polític a aquells que no volen fer justícia de la injustícia que suposa l'actual model de finançament per als valencians i valencianes.

I a més quan se lliga eixa injustícia del model de finançament a la mancança de recursos en els serveis públics tenim no solament un govern que efectivament no és capaç sinó un govern del tot irresponsable, que sap de sobra de la dependència que a dia d'avui tenim en esta situació de fallida absoluta d'obtindre els ingressos suficients per a sustentar el nostre model de l'estat de benestar.

Alguns del Partit Popular diuen que tots els mals de la comunitat vénen pel model de finançament que sempre ens ha penalitzat.
Vosté sap de sobra que no és així.
Vosté sap de sobra que, efectivament, ha sigut un problema.
Però la mala gestió que durant vint anys ha fet el govern del Partit Popular amb les arques públiques valencianes ha sigut, efectivament, el més determinant de tot.

Però ara bé, sí que és cert que en esta conjuntura sí que hem de promoure d'una manera activa, reivindicativa i contundent un canvi de model de finançament.
I nosaltres no estem per suportar el ninguneig que està fent el ministeri i, sobretot, escenificat en la persona del senyor Beteta cada vegada que xafa el nostre territori.
I vosté ho sap, perquè el té al costat en tots els actes als que acudix i el deixa a vosté en una mala posició.

Vosté, a dia d'avui, ja no té paraula, perquè resulta que a meitat d'abril de 2014 fa una visita al senyor Beteta a Alacant, diu el que haguera de dir i vosté ven a nivell públic que Beteta «va en la línea de un sistema dirigido a personas y me dijo que el criterio fundamental es el poblacional».
Fins ahí, després va vindre vosté una setmana després a la Comissió d'Afers Europeus i va dir: «Beteta dijo que el sistema de financiación se cambiaría este año -i va apostillar- aunque había gente que lo dudaba.
» Encara manté eixes declaracions que vosté -i estan registrades en el Diari de Sessions- va dir?

El senyor Beteta no va dir això i vosté ho sap.
Perquè al mes següent va vindre per a, efectivament, acolorir-li la cara a vosté i en un acte en València, a meitat de maig d'este any, va dir que «no hay más tarta, que no hay un euro más» per a que aporte l'estat al nou sistema de finançament autonòmic, que «hay que hacer lo sensato, creíble, viable y de futuro para hacer España», que no sé exactament molt bé què vol dir això.
Que, «efectivamente, la distribución que se haga, como la tarta es pequeña, la porción para cada autonomía va a ser insuficiente».

A mi m'agradaria que vosté m'explicara això, va a ser insuficiente ¿per a què?
Per a cobrir els serveis públics, bàsics?
M'agradaria que vosté m'explicara què volia dir el senyor Beteta en eixes declaracions, ja dic, un mes després que vosté diguera que «aquí había gente que lo dudaba, pero que el modelo de financiación se cambiaba este año».
I jo crec que estem en 2014.

I va seguir el senyor Beteta i va dir: «A día de hoy es aventurado poder hacer de forma rigurosa una evaluación del sistema vigente, que sí podría realizarse a mediados de 2015, cuando se liquide el ejercicio de 2013, el primero en que la liquidación será íntegramente del nuevo modelo.
» Efectivament, fins a meitat de 2015, el secretari d'estat d'assumptes de l'administració no pensa fer una revisió, perquè considera que és aventurat posar-se este any a fer una reforma del sistema de finançament autonòmic.

¿Cómo que alguien lo dudaba?
 El problema es que vosté no se va enterar del que va dir el senyor Beteta, perquè si no esta contradicció, esta contradicció entre el que mos diu el conseller d'hisenda ací a nivell públic, el que va diguent en els fòrums a què vosté acudix, el que deixa registrat en el Diari de Sessions i el que ve a dir el secretari d'estat d'Administracions Públiques cada vegada que fa una declaració en el nostre territori, com s'explica?
¿Com s'explica eixa contradicció, que fins mitat de 2015 no anem a fer una anàlisi rigorosa?
Clar, vosté dirà: «Bé, amb caràcter retroactiu.
» És cert.
Ell va dir que no estava en contra de fer-lo amb caràcter retroactiu, però no va dir que fóra des de l'1 de gener de 2014.

¿Vosté pot assegurar avui ací que el senyor Beteta quan parlava de caràcter retroactiu, i que és el que vostés estan negociant en el ministeri, van a considerar-lo des de l'1 de gener de 2014?
¿O no serà que a mitat de 2015 se posaran a fer un informe rigorós sobre la situació, ja vorem això quant s'allarga i, en tot cas, si el caràcter retroactiu s'ha de posar en marxa, potser siga només que el de 2015?
Mos pot il·lustrar?

Perquè, clar, al final sap què hem hagut de fer?
Demanar la petició de compareixença del senyor Beteta.
Jo no vull que l'ofenga això, però jo ja el salte a vosté.
En respecte, que considerem que s'ha de tindre, a la conselleria d'hisenda, avui li fem esta interpel·lació.
Però el següent serà reclamar que el senyor Beteta vinga a les Corts Valencianes a donar explicació.
Perquè la seua paraula, ja dic, ja no val, és que no val.
¿És que vosté s'adona que el que diu, després, el secretari d'estat d'Administracions Públiques, efectivament, el ninguneja completament?
La seua paraula queda en entredit constantment.

Mire, vosté diu constantment que tenim un problema d'ingressos i no de despeses.
Acto seguido diu: «Hemos tocado hueso.
» Me va encantar eixe titular, «hemos tocado hueso».
Ja fa temps, eh?
Ja fa temps que hi ha qui està xuplant l'os.
I jo me'n recorde de ma iaia quan me contava que quan ella era petita per a poder menjar, l'os el clavaven en aigüeta perquè deixara un poc de sabor i en això menjaven.
Vostés estan situant la comunitat a nivell econòmic en eixa circumstància, on ací hem, amb aigua, de llavar l'osset per a deixar un poc de sabor, per a trobar-li un poc de sabor a esta situació tan tràgica que estem patint els valencians i valencianes i que se traduïx en tragèdies personals, en atur, en una economia arrasada, en una incapacitat absoluta de dissenyar un present i un futur digne per a les persones, en desesperança constant.
Això és el que comporta negociar el sistema de finançament, això, les tragèdies personals, els valencians i valencianes que estan reclamant solucions.

Doncs, bé, quan diu vosté «hemos tocado hueso» és perquè li han reclamat de nou retallades, veritat?
I vosté ha dit que «no habrá más recortes para cumplir el déficit».
Deu ser el més valent que li ha dit al govern, deu ser el més valent, «¡oiga!
, no hay más recortes, que hemos sido cumplidores».
Però comet una errada.
I l'enfocament que vosté fa al «no hay más recortes» és bajada de impuestos.
Mos ho pot explicar això?
Si tenim un problema d'ingressos, si vostés són incapaços de pactar un model de finançament, si són incapaços de demanar diners a nivell d'inversions territorialitzades, si són incapaços de remoure i fer que l'economia vaja endavant i, damunt, plantegen rebaixada d'impostos, ¿com és possible que se puga fer este equilibri sense, efectivament, abocar-nos encara més, si cap, en un forat sense capacitat d'eixida?

M'encantaria que vosté poguera resoldre estos dubtes i que, damunt, en el Diari de Sessions, que avui quedaran les seues paraules, el senyor Beteta no vinga dintre de no res a ningunejar-lo i a fer les declaracions contradictòries i que la seua paraula quede en entredit.

Gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Mollà.
(Remors)

Moltes gràcies!

És que estava vosté parlant d'un tema tan interessant que, la veritat, li agraïsc molt la seua intervenció.

Senyor conseller.

El senyor conseller d'Hisenda i Administració Pública:

Bé, gràcies, president.

Senyora Mollà, vosté té un problema, té una obsessió.
I jo crec que dorm i pensa contínuament en el senyor Beteta.
Vosté té una obsessió pel senyor Beteta.
.
.
Jo no he d'entrar a valorar el que diu o el que no diu el secretari d'estat.
Jo he d'entrar a valorar quina és la posició i quin és el plantejament del govern central.
I vosté, pel que veig, al que se centra és a escoltar i a llegir tot el que diu el secretari d'estat.

Però, bé, el que vaig a dir-li és el que estem fent i quina és la nostra posició i plantejament.

Vosté sap que el nostre sistema de finançament és injust.
Sap que és discriminatori.
Sap que és insuficient.
Sap que és un sistema de finançament cruel, és un sistema de finançament retorçut i és un sistema de finançament que va aprovar-se en 2009, en l'anterior govern de la nació, que és un sistema trampa.
I sap que va haver de ser el Partit Popular qui canvià eixa circumstància que va heretar del govern anterior.

Doncs, bé, el que he de dir-li, el que he de dir-li és que nosaltres ens encarregarem de canviar el model, però canviar un model pensant en les persones.
En este sentit, en este sentit, hem de tindre en compte que nosaltres defensem la societat valenciana per davant de qualsevol, per davant de Montoro, per davant de Rajoy, per davant de qui siga.
Els nostres representants a qui dirigim els esforços és a la societat valenciana.

Què hem fet en tot este any, al voltant del sistema de finançament?
Fa un any, fa un any, n'hi havia una percepció que la Comunitat Valenciana no estava infrafinançada.
Nosaltres vam dir, «anem a fer, anem a fer».
.
.
, per part d'altres comunitats autònomes.
Evidentment, en València sí que existia eixa consciència.

Vam demanar, vam tindre la iniciativa de demanar uns informes tècnics, uns informes rigorosos, científics.
I ho vam encarregar als experts.
Va ser el govern del Consell qui va tindre la iniciativa de convocar els experts de (inintel·ligible) .
.
.
que havien finalitzat els seus treballs sense conclusió, i van emetre un informe, un informe que el que demostrava és que la Comunitat Valenciana estava infrafinançada, que gran part del deute de la Comunitat Valenciana no venia del malbaratament, com deien vostés, sinó que venia de l'infrafinançament i que, si haguérem tingut el finançament mitjà de les altres comunitat autònomes tindríem un deute PIB al voltant de la mitjana de la resta de comunitats autònomes.

Però era un informe d'experts.
I vam demanar un altre informe d'experts.
Van vindre els Jaume I, i què van dir?
Doncs, el mateix, que evidentment la Comunitat Valenciana estava infrafinançada i que el sistema de finançament actual és injust i discriminatori en la Comunitat Valenciana.

Però no sols això.
N'hi ha altres informes d'experts que també ho diuen.
Ho va dir el BBVA.
Ho va dir Standard & Poor's.
Ho va dir el mateix IVIE, que la Comunitat Valenciana estava infrafinançada.
I també ho va dir el mateix expert del ministre Montoro: «Valencia tiene motivos para poner el grito en el cielo.
» I mosatros estem posant el crit en el cel.
Va dir que existix un maltractament, per part de la Comunitat Valenciana, que no té parangó, que no té parangó en altres comunitats autònomes i que, si la Comunitat Valenciana en població ajustada està finançada al 92,4%, n'hi ha altres comunitats autònomes que estan finançades al 120%.

Vam demostrar a través d'eixos informes tècnics, l'any passat, que la Comunitat Valenciana estava infrafinançada, i així s'ha reconegut en tots els fòrums d'experts, no sols en la Comunitat Valenciana, sinó en la resta de comunitats autònomes.
Ara tots saben del problema de finançament que té la Comunitat Valenciana, en València, en Madrid i en la resta d'Espanya.

I és més, també li dic el següent, vosté s'ha queixat que no hem pres una iniciativa per mobilitzar la societat, els grups polítics, l'economia, els agents socials i econòmics.
Vaig a recordar-li una resolució del Ple de Les Corts de 16 d'octubre de 2013.
En eixa resolució, en vots a favor del Partit Popular -46, en concret-, es va votar la següent resolució: «S'insta el Consell perquè sol·licite l'inici d'un procés de revisió del model de finançament vigent i que el nou model produïsca efectes des de l'1 de gener de 2014.
» Està d'acord amb esta afirmació?
Doncs, no deu estar d'acord perquè vostés van votar en contra.

Segon punt d'eixa resolució de 16 d'octubre.
.
.
(Veus) Van votar en contra.
Segon punt d'eixa resolució de 16 d'octubre de 2013: «S'ha de fer un model de finançament que distribuïsca els recursos amb el criteri de població ajustada.
» Sap què van votar vostés?
Van votar en contra del segon punt d'eixa resolució.

I tercer punt: «Les Corts insten el Consell a continuar reivindicant davant del Govern d'Espanya el reconeixement del deute històric i l'establiment dels mecanismes per a liquidació.
» El Grup Compromís també va votar en contra, i es van abstindre el Grup Socialista i Esquerra Unida.

¿Això entén vosté que és el recolzament dels grups polítics, socials i econòmics per la defensa d'un nou model de finançament?
¿Vosté està al costat nostre, ens ajuda, ens recolza per a defensar una cosa que interessa a tota la societat valenciana, per davant del govern del Consell i per davant dels interessos partidistes?
Evidentment no.
Va ser un acte d'irresponsabilitat no voler votar a favor d'una cosa tan òbvia com era el canvi de model de finançament i donar-li efecte retroactiu.

I jo mateix vaig enviar una carta al ministre d'hisenda, en data 23 de desembre de 2013, amb esta resolució.
I el vam instar per escrit, i ho fem públicament i en tots els fòrums, en València i en Madrid, que canvie el model de finançament i que tinga en compte la discriminació que té la Comunitat Valenciana respecte a la població.

I li dic més, també: mosatros tenim un full de ruta, en el sentit que primer s'havien de reconéixer les asimetries, les diferències que n'hi han entre unes comunitats autònomes i altres.
L'any passat es va encetar el tema del dèficit asimètric.
Nosaltres ho vam defensar perquè déiem que, ante una financiación asimétrica, havia d'hi haure un dèficit asimètric.
N'hi havia comunitats autonòmiques que estaven en contra del dèficit asimètric.
¿I què vam aconseguir, quina va ser la resolució?
Aprovar eixe dèficit asimètric, sent la Comunitat Valenciana a la qui més dèficit se li assignara en 2013.
Però també vam aconseguir un pagament a proveïdors, perquè per a mosatros el més important és pagar, i vam transformar deute comercial en deute financer.
I, gràcies a això, han insuflat una liquiditat de 2.
300 milions d'euros en l'últim pagament a proveïdors.

La tercera fase, el tercer repte és canviar el model de finançament -ja sé que no puc comptar amb vostés per a ajudar-mos en este objectiu que afecta tota la societat valenciana-.
I anem a canviar el model de finançament demanant que se li done efecte retroactiu, 1 de gener de 2014.
Ho hem demanat públicament.
Ho hem demanat en Les Corts.
Però si no se li donara efectes retroactius 1 de gener de 2014 -ho hem dit públicament- anem a demanar un instrument de compensació, un fons d'anivellació que tinga en compte en 2014 la diferència entre el que ens dóna el model de finançament este any, que són 8.
200 milions d'euros, i el que ens costa sols sanitat i educació, pressupostat 9.
200 milions d'euros.

I també el que anem a demanar és que es tinga en compte eixe origen del deute de la Comunitat Valenciana, com s'ha reconegut pels experts, pels científics, que es tinga en compte que gran part d'eixe deute que provoca un gasto financer a la Comunitat Valenciana és degut a l'infrafinançament històric des de 2002 a 2012.
I, en este sentit, una vegada canviem el model de finançament, anem a demanar que es tinga en compte eixa part de l'endeutament degut a eixe infrafinançament històric, perquè es compense a través d'instruments que s'habiliten per a reduir la càrrega financera que té la Comunitat Valenciana.

I vosté, com bé deia, el que faria bé és en incorporar-se en este projecte social, econòmic i empresarial de defensa dels interessos de la Comunitat Valenciana.

Com bé deia, han canviat molt les coses de fa un any a ara.
És de veres.
Fa un any estàvem decreixent, estàvem.
.
.
, cada dia era pitjor que l'anterior.
I gràcies a la bona gestió i gràcies als sacrificis i als esforços, un any després, 365 dies després, cada dia que passa és millor que l'anterior; demà serà millor que hui i despús-demà serà millor que demà.
I això és fruit de grans esforços per part del govern, tant d'Espanya com del govern del Consell.

I sí que és de veres, hemos tocado hueso, hemos tocado hueso mantenint l'estat de benestar d'esta comunitat autònoma, mantenint la nostra educació, mantenint la sanitat, mantenint el benestar social.
Vosté supose que haurà estudiat els pressupostos de La Generalitat per a 2014, on les tres partides -sanitat, educació i benestar social- tenen increment.
I tots els nostres esforços, el nostre pressupost, nou de cada deu euros del nostre pressupost, llevant el gasto financer, són per a sanitat, educació i benestar social.
El nostre pressupost va dirigit a polítiques-persones, a polítiques socials.
El nostre pressupost i els nostres esforços van dirigits a la societat valenciana, que és per a la qual treballem i la qual representem.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor conseller.
(Aplaudiments)

Senyora Mollà, per a rèplica.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies.

Senyor Moragues, «Valencia tiene motivos para poner el grito en el cielo».
Ho diu l'expert de Montoro.
I és el que estem fent.
Vosté no sap el que és posar el crit en el cel.
És que és l'única conclusió a què jo puc arribar.
Si el que està fent vosté és posar el crit en el cel, és que vosté no sap el que és posar el crit en el cel.
Pregunte-li al seu company de Partit Popular, el president d'Extremadura, què és posar el crit en el cel.
Perquè, clar, un senyor que diu: «Hemos conseguido hacer en tres años lo que no se había conseguido hacer en treinta.
» I és que vostés, en el govern, després de vint anys, no seran capaços de reformar un sistema de finançament que és totalment injust per als valencians i valencianes.
És que vostés se'n van a anar d'este govern sense haver fet absolutament res per a millorar el sistema de finançament, i perquè els valencians i valencianes acabem amb esta història d'injustícia.
No ho van a vore.

I diu vosté: «Té obsessió amb el senyor Beteta.
» Escolte, en qualitat de què ve el senyor Beteta a parlar en els fòrums als quals el conviden?
En qualitat de què?
A vore si se pensa que és un senyor que a mi pel carrer me crida l'atenció, escolte!
Ve en qualitat de portaveu d'un govern que té en les seues mans modificar el sistema de finançament, i ve en qualitat de secretari d'estat d'Administracions Públiques.
Sí o no?
Quina obsessió tinc jo?
Potser la tinga vosté, perquè si a Fabra li tocava gitar-se amb Montoro, a vosté li toca gitar-se amb Beteta.
Però és que sembla que l'amor no està.
.
.
Lo de los sobres sí, pero lo del amor, como que no.
Perquè vosté aconseguix que sempre que parle el senyor Beteta, acabe ridiculitzant-lo.
I a mi me fa pena.
Si jo el respecte, i molt.
I el que fa el senyor Beteta és de vergonya, amb vosté.
Perquè, home, és una cosa de titella.
És que vosté deixa registrat en el Diari de Sessions constantment que «va a llegar, que algunos pensaban que no, pero este año llega», i a la setmana següent ve el senyor Beteta, diu: «Mire, ahora es muy aventurado esto.
»

A mitat del 2015, a la millor podem fer una anàlisi rigorosa.
I diu: «Bueno, y el carácter retroactivo.
Pues mire, me lo voy a pensar.
» Però no va dir que en el 2014.
I ara vosté diu: «Hem reclamat el caràcter retroactiu de l'1 de gener del 2014» -diu- «pero si no pudiéramos conseguir esto.
.
.
» -que era una de les pedres filosofals d'este govern tan actiu i tan contundent i que «ha puesto el grito en el cielo».
Vosté diu: «Y si no, pues vamos a ver un fondo de compensación, instrumentos.
.
.
».
«Instrumentos» sap el que és?
Pagar interessos pel que és nostre.
Pagar interessos pel que és nostre.
Això són «los instrumentos».
I «los fondos de compensación» i no sé quines històries que vostés, perquè no saben posar el crit en el cel, estan permetent, que els valencians i valencianes hàgem de traure dels nostres serveis públics per a pagar interessos, de «instrumentos, de fondos, de plan de pagos», etcètera, etcètera, perquè són incapaços de plantar-se davant Madrid.
No saben posar el crit en el cel, no saben ni el que és posar el crit en el cel.
Sí, vosté riu, però és tal qual, és tal qual.

Mire, diu vosté: «Montoro hace un año no tenía una percepción de que estábamos infrafinanciados.
» Qualsevol persona que haja estat en esta legislatura passada amb el govern del senyor Zapatero se queda espantat.
Perquè se van dedicar quatre anys, dia rere dia, a dir que el govern de Madrid era un govern inhumà, que mos estava insultant, que atropellava els valencians i valencianes, i ho deia el Partit Popular de la Comunitat Valenciana en el govern de La Generalitat.
I vostés deien que, quan Rajoy arribara, ho anaven a arreglar, i ara resulta que no tenien ni idea, ara resulta que Montoro no sabia que estàvem infrafinançats, i li ho hem hagut d'explicar, i hem hagut de fer informes «de expertos».

Si ja ho va fer Gerardo Camps!
Que se pensa que sóc jo nova, o què?
Vosté és nou, però jo estava ací quan Gerardo Camps va encarregar un informe «de expertos».
A qui li ho va enviar?
Al senyor Zapatero.
Però se li va oblidar enviárselo al señor Rajoy, el que era «la alternativa de gobierno y que iba a solucionar el problema de la financiación a los valencianos, porque era un gobierno que miraba a los valencianos y les iba a dar lo que era de justicia»?
i ara resulta que no tenia ni idea!
No mos conten contes!

Mire, jo tinc una obsessió, sí, però no és pel senyor Beteta.
Jo tinc una obsessió perquè este.
.
.

(Ocupa la presidència el president, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer)

El senyor president:

Vaja concloent.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
tema es resolga, perquè este tema a dia d'avui està llastant-nos les nostres possibilitats socials, econòmiques.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
i polítiques.
Si vostés no saben posar el crit en el cel, anem a intentar.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
arribar a acords.
Jo estic disposada i ja li dic: jo sé ben bé com és posar.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
el crit en el cel.

Res més.

El senyor president:

Honorable conseller.

El senyor conseller d'Hisenda i Administració Pública:

Sí, gràcies, senyor president.

Senyora Mollà, mosatros posem el crit en el cel, però tenim un estil i una forma de posar el crit en el cel, molt diferent a vosatros.
Mosatros no som els de les samarretes, no som els del soroll, no som els del desgavell, no som els de malparlar.
Mosatros posem el crit de forma elegant (aplaudiments) i aconseguim el que ens proposem, com el dèficit asimètric, i aconseguirem l'instrument de compensació, el fons d'anivellació i el canvi del sistema de finançament, que no el vam crear mosatros, va ser altre partit, i que ens costarà a mosatros solucionar un problema que afecta la Comunitat Valenciana, com altres problemes que hem rebut i hem tingut ací, en la Comunitat Valenciana.
I per a nosaltres, canviar el model de finançament -jo també tinc eixa obsessió, senyora Mollà-, canviar el sistema de finançament per a nosaltres és necessari, canviar el sistema de finançament és crucial, canviar el sistema de finançament és bàsic, és fonamental, és vital i és prioritari.

¿Compte amb vostés per a ajudar-mos al govern de La Generalitat a canviar el model de finançament o per a criticar-mos i no aprovar resolucions de Les Corts, on s'insta el Govern d'Espanya -jo envie la carta- (aplaudiments) per a canviar el model de finançament?
Vostés no recolzen el canvi del sistema de finançament en el Ple de Les Corts i vénen ací a donar-mos lliçons del que hem de fer.
Siga responsable i pose's en el seu lloc, com està posant-se la societat civil, els agents econòmics i, per desgràcia, no els grups polítics.
En este sentit, vosté té obsessió.
No vaig a fer ningun comentari al que ha dit vosté de qüestions de llits i la resta, perquè em pareix de mal gust, em pareix de mal gust.

Però, dit això, vaig a dir-li el que va dir Beteta.
Jo no valore el que diu Beteta.
Si Beteta un dia agarra els mitjans de comunicació i diu que va a canviar el model finançament este any, doncs bé, ho ha dit Beteta, que ho ha dit.
El que passa és que vosté fa una lectura evidentment parcial i interessada del que diu Beteta.
Però jo no vaig a entrar al que diu el secretari d'estat.
Vaig a fer-li simplement una cita del que diu Montoro, del que va dir el 15 de maig, que per cert és el cap del senyor Beteta, és el ministre d'hisenda, com vosté sap.
«El nuevo modelo de financiación autonómico tiene que servir para que ningún ciudadano tenga peores condiciones que otros en el acceso a los servicios públicos fundamentales.
» Els sona això del sistema de finançament per a persones, i no per a territoris?
I diu més: en sanitat, educació i serveis socials, i sobretot que no n'hi hasca discriminació entre les comunitats autònomes.

Això que diu el ministre d'hisenda el 15 de maig és el que portem diguent fa un any.
S'ha de garantir el principi d'igualtat en l'accés als serveis públics fonamentals, sanitat, educació i benestar social, independentment d'on es visca.
No és més un dependent extremeny que un dependent valencià.
No és més un malalt aragonés que un malalt valencià.
No és més un escolar gallec que un escolar valencià.
Nosaltres som ciutadans de primera i el govern del Partit Popular va a defensar el canvi de model de finançament i els interessos de la Comunitat Valenciana (aplaudiments) siga davant qui siga, davant Montoro, davant Rajoy i davant qui faja falta.
Per davant de tot estan els interessos de la Comunitat Valenciana.
I sé que a vosté li sap greu que les coses vagen a millor, a vosté li sap greu que ara estigam en una senda de recuperació econòmica, però evidentment nosaltres el que hem de fer és continuar, perquè això a poquet a poquet anirà calant a les persones del carrer.

Es de veres que hem fet un esforç, un ajust, però en ningun cas ha afectat les polítiques socials.
Vostés no paren de parlar de retallades en sanitat i educació, i no és així.
Ho demostren els fets.
Tots els nostres esforços en el pressupost van dirigits a eixes tres polítiques.
Fem una política social dirigida a les persones, i ahí està en el pressupost, com li dia anteriorment.
Hem augmentat el pressupost de les tres partides.
I -com li dia- eixa obsessió la compartim.

Anem a treballar, anem a lluitar, ho hem demostrat objectivament, científicament, no dia davant Montoro, dia davant altres comunitats autònomes.
És que vosté a vegades sent de forma parcial i interessada.
Hem conscienciat totes les comunitats autònomes amb els informes d'experts independents que el problema del finançament que té la Comunitat Valenciana és.
.
.
Inclús l'expert de Montoro.
És que l'expert de Montoro, que és president de Fedea, i és el designat pel ministeri d'hisenda ho diu: la Comunitat Valenciana està discriminada, a tot arreu saben que la Comunitat Valenciana està discriminada, i nosaltres anem a seguir lluitant, mos deixarem la vida, mos deixarem la pell per a habilitar un canvi del sistema de finançament i per a aconseguir eixos fons i evitar la injustícia i la discriminació que patix la Comunitat Valenciana, per davant de tots, en València i en Madrid, i on faça falta.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Interpel·lació, pel procediment especial d'urgència, a la consellera de Benestar Social, senyora Asunción Sánchez Zaplana, sobre la política general de la conselleria en relació amb les infraestructures i recursos de La Generalitat en matèria d'atenció a la discapacitat, dependència i atenció a majors, que formula la diputada senyora Esther López Barceló (GP Esquerra Unida) (RE número 87.
787, reproducció mecanografiada)

El senyor president:

Interpel·lació pel procediment especial d'urgència a la consellera de Benestar Social sobre les infraestructures i recursos de La Generalitat en matèria d'atenció a la discapacitat, dependència i atenció als majors, que formula la il·lustre diputada Esther López, del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.

La senyora López Barceló:

Gracias, señor presidente.

Buenas tardes, traemos desde Esquerra Unida una interpelación a la consellera de Bienestar Social sobre la política general de su conselleria en relación a las infraestructuras y recursos de La Generalitat en materia de atención a la discapacidad, dependencia, atención a mayores.
Porque, señora consellera, como usted sabrá, existen multitud de infraestructuras, de recursos en nuestro territorio que están hechos con el dinero de todas y todos, a través de una importante inversión pública y que lamentablemente, desde hace años y a pesar de la demanda existente de plazas y de necesidades de atención integral y de atención especializada por parte de un colectivo muy numeroso que necesita de la garantía de que la administración pueda atenderles, están sufriendo listas de espera y se está sufriendo la carencia de recursos, porque no existe un mapa racional territorializado de recursos y atención a la discapacidad, la dependencia y la atención a mayores que se encuentre resuelto, dando la garantía de las necesidades en cada territorio.

Lamentablemente, vivimos en un País Valencià en el que, según en qué comarca vivas, tendrás de unos recursos o tendrás de otros, o tendrás unas dificultades a la hora de poder acercarte a ese recurso y a ese centro, porque no todo el mundo tiene las mismas garantías y los mismos derechos, viva en el lugar que viva dentro de nuestra comunidad, algo que evidentemente tenemos que luchar para acabar con ello, con esa desigualdad.

Y le voy a hablar de algunos ejemplos, ejemplos como por ejemplo en Benicàssim.
En Benicàssim, con cargo al plan Confianza se inició la construcción de un CEAM, un centro de atención a mayores.
Tenía incluido, además, un centro de día.
Se licitó, comenzó su construcción, pero actualmente está paralizado.
Existe solamente la estructura.

Primero, se dio una excusa que fue que la constructora había abandonado por problemas económicos la construcción.
Al retomar las obras otra empresa, cayó parte del forjado, se reconstruyó y al poco tiempo la obra volvió a paralizarse.
Ahora mismo, las obras están paradas.
La alcaldesa del PP dice que el problema está en que el dinero está bloqueado en la conselleria de hacienda, ya que pasó de bienestar social a hacienda, es de estas cosas que vivimos lamentablemente muchas veces, y es que las administraciones, a pesar de estar dirigidas por el mismo partido político, se van pasando la pelota de la responsabilidad unas a otras.

Luego, tenemos, por ejemplo, que en Ayora -ya ve que vamos de un lugar, de una punta a otra del territorio intentando ejemplificar cómo está la situación- se construyó una residencia de tercera edad hace varios años; La Generalitat, sin embargo, no lo ponía en funcionamiento.
Desde Esquerra Unida presentamos enmiendas pidiendo dotación presupuestaria para la dotación de muebles, para su puesta en funcionamiento pero, lamentablemente, no se aceptó, como es norma en esta casa.

El Ayuntamiento de Ayora y el Partido Socialista -el ayuntamiento es del Partido Popular- aprobaron un convenio con conselleria para que fuera el ayuntamiento quien gestionara el centro de la tercera edad, centro de día y centro ocupacional, todo en el mismo edificio pero sin la dotación económica de la conselleria.

Desde Esquerra Unida entendemos que de esa forma estamos intentando resolver, a través de la institución municipal del ayuntamiento, una responsabilidad que es de la conselleria y que ha dejado de hacer.

Luego, tenemos, por ejemplo, Torrevieja, que hay dos, hay un centro que iba a ser un centro de día -al parecer- para personas dependientes, y se encuentra cerrado, y de su futura apertura ni se sabe ni se espera saber nada, y las instalaciones, por tanto, están criando polvo.
Y este es un problema muy grave de todas estas instalaciones, pagadas con el dinero de todos los valencianos y valencianas a través de fuertes inversiones públicas y que, lamentablemente, mientras permanezcan cerradas seguirán deteriorándose poco a poco, cada vez más.
En Torrevieja, además, hay un segundo centro que gestiona Adiem, junto a un colegio que se encuentra, bueno, infrautilizado debido a los recortes.

Luego, tenemos, en Tuéjar; en Tuéjar ahora mismo nos encontramos con que sigue cerrada la residencia y centro de día, pagada con dinero público, y se está exigiendo su apertura desde hace años.
También, tenemos un edificio denominado «centro de día Elaia» que, después de muchos años en construcción, pasó a ser viviendas sociales para mayores con rentas bajas, y el edificio consta de alrededor de veinte viviendas, pero de centro de día -como se prometió en su momento- nada de nada.
El tema es que La Generalitat intenta poner en marcha una unidad de respiro pero, lamentablemente, estamos todavía esperando.

En Mislata… en Mislata hay varias infraestructuras cerradas, aquí, muy cerca.
Tenemos el centro de día de tercera edad, 6.
220.
000 euros pagados con el plan E, que no se puede poner en marcha por los recortes de La Generalitat, por la deuda que se dejó en Mislata y porque no hay ninguna empresa que quiera hacerse cargo al no tener la seguridad de que va a cobrar; luego, tenemos el centro ocupacional para personas con discapacidad, 1.
383.
000, pagado con el plan E, cerrado por las mismas razones, y, además, porque está situado dentro de un PAI que está paralizado y no están construidos los accesos; luego, tenemos viviendas tuteladas para personas con discapacidad, que costó más de medio millón de euros, pagado también con el plan E, cerrado por los mismos motivos que el centro ocupacional, están en el mismo edificio esos dos recursos; centro de interpretación, etcétera, etcétera, tenemos otros casos en Mislata de infraestructuras que no han sido utilizadas ni abiertas.

Luego, tenemos Elx, en Elx, y en Elx tenemos dos centros, el de Asfeme, el que tendría que llevar esta organización, residencia para personas con enfermedad mental, que ahora mismo se usa para impartir cursos y talleres a las personas enfermas durante el día y para la asociación de fútbol base del Elche porque firmaron un convenio de colaboración y porque, si no, el edificio estaba sin utilizar.
El Consell les está retrasando pagos, les recorta y, además, no se dota económicamente el mobiliario ni los recursos.

Otro centro, que estaba pensado como centro de día para personas con discapacidad, ahora mismo tiene aulas cedidas para personas con la enfermedad de Alzheimer y otras actividades del aula de cultura pero no tiene la capacidad económica ni se ha invertido la dotación presupuestaria por parte de la conselleria suficiente como para que se utilice para lo que se pedía en un principio.

Bueno, en Valencia tenemos el centro del barrio de Monteolivete, que sabemos que, afortunadamente, hace unos pocos meses se llegó a un acuerdo, pero tenemos que recordar que se ha tardado muchísimo, ha conllevado una lucha muy grande por parte de los vecinos del barrio y, por tanto, tenemos que nombrarlo en esta lista pues triste y lamentable que tengamos que llevar aquí de todos estos recursos y edificios que están hechos y sin poder abrir y sin poder utilizarse para lo que fueron realizados.

Luego, tenemos ya temas como el de Benetúser donde ha presentado por parte de este grupo parlamentario cada año enmiendas respecto a la reapertura de la residencia de tercera edad.
En el año 1985, el pleno del ayuntamiento aprobó el acuerdo a través del cual se cedió gratuitamente a la conselleria de trabajo del Consell de la Generalitat valenciana un solar de una extensión de 700 metros cuadrados, con el condicionante de construir en dicho inmueble una residencia de ancianos y que, en el supuesto de no hacerse efectiva, quedaría sin efecto la misma; sin embargo, La Generalitat aceptó esa cesión gratuita del terreno y procedió a la construcción y puesta en funcionamiento de la residencia, la cual funcionó con normalidad hasta 2009, fecha en que La Generalitat inició obras de remodelación con el consiguiente traslado temporal de los ocupantes a otras residencias.
A fecha de hoy, señorías, la reapertura de la residencia de Benetúser aún no ha tenido lugar.

En Sax llevan más de tres años esperando a poder abrir un centro de día que está terminado y equipado.

En Museros hay un centro de día que ahora mismo se encuentra cerrado, La Generalitat adeuda la cantidad de la obra y el ayuntamiento que se hizo cargo del pago, a la espera del pago de La Generalitat, paga 3.
000 euros mensuales por el préstamo para pagar la obra.

Podemos seguir con Albalat de la Ribera, podemos seguir con otros municipios pero vamos a terminar con municipios con los cuales esta cámara parlamentaria se ha responsabilizado a llevar a cabo la apertura de los centros a través de la aprobación por unanimidad de dos resoluciones, de dos iniciativas parlamentarias que ha llevado Esquerra Unida: el centro residencial para las personas con discapacidad de Ontinyent y el área sociosanitaria de La Pedrera de Denia, dos resoluciones aprobadas en comisiones parlamentarias, dos resoluciones que ahora mismo todavía se encuentran sin dar cumplimiento después de años de su aprobación.

Señoría, tiene usted que rendir cuentas de por qué estas infraestructuras están infrautilizadas, se están deteriorando y podemos perder la rentabilidad social de esta inversión pública, con dinero de los valencianos y valencianas, y que rindan cuentas de lo que aquí se aprueba y que, después, no se acomete.

Gracias.

El senyor president:

Muchas gracias.

Honorable consellera.

La senyora consellera de Benestar Social:

Muchas gracias, señor presidente.

Espero, señora López, poder responderle, si no a todo, a casi todo y, de nuevo -como digo en muchas ocasiones-, agradezco el tono de su intervención.

Al preguntarme usted por las infraestructuras y recursos en materia de atención, discapacidad, dependencia y personas mayores, yo le he preparado, para poder responderle, dos tipos de datos: unos, los datos sobre a cuántas personas estamos atendiendo, qué recursos están en marcha -que supongo que usted es conocedora y permítame que le haga un breve resumen-, y, efectivamente, puesto que usted tiene -creo- el mismo interés que yo y es que los recursos que están finalizados se pongan en marcha, pasaré a informarle de todos los recursos y de lo que estamos trabajando para ello.

Como usted sabe, en la Comunidad Valenciana existen, en este momento, más de 300.
000 personas, 318.
682 con algún tipo de discapacidad; de las cuales el 17% tienen un déficit intelectual o de trastorno mental y el resto por causa orgánica.

También, en la Comunidad Valenciana hay más de 880.
000 personas mayores de 65 años, y fíjese que el 22% presentan algún grado de discapacidad.

Por tanto, dentro de su pregunta, de su interpelación, son los colectivos para nosotros más importantes puesto que ocupan más del 72% del presupuesto de la Conselleria de Bienestar Social, casi, señora López, 500 millones de euros.

Como usted sabe, una gran parte de nuestro trabajo está centrada en fomentar la autonomía personal de las personas en situación de dependencia, para nosotros un aspecto en ese caso fundamental.

Me pregunta usted por las infraestructuras.
En el envejecimiento activo -como sabe bien- disponemos de un recurso que, además, ha sido reconocido por diferentes colectivos y por el resto de comunidades autónomas como un recurso único y muy importante, que son los 34 centros especializados de atención a mayores que -como también saben- disponen de servicios especializados: peluquería, biblioteca, podología, enfermería, fisioterapia, más de 180.
000 personas usuarias y más de 50.
000 plazas ofertadas en los cursos y talleres que se hacen cada año.

Asimismo, conoce que, dentro de los programas de envejecimiento activo, tenemos los programas de termalismo social, vacaciones sociales, programa como «Menjar a casa», «Major a casa», programas que fueron pioneros -y que lo siguen siendo-, o «No estés solo en Navidad».

Y en el caso de las personas con discapacidad o que tengan riesgo de padecerla, para mí es muy importante destacar un recurso que me parece fundamental, que son los 33 centros de atención temprana para aquellos niños y niñas menores de seis años, financiamos hasta 1.
400 plazas que -como usted sabe- son gratuitas; los menores y sus familias no tienen que aportar nada a la financiación de esa plaza porque consideramos que es muy importante empezar cuanto antes.
Sé que ahí estamos de acuerdo, que desde que el niño nace y se le puede diagnosticar cualquier tipo de discapacidad pues estén atendidos en estos centros y estén bien atendidos, además.
Fíjese que en diez años, en diez años se ha triplicado el número de plazas de atención temprana en la Comunidad Valenciana, y en 2014 -ya que vamos a empezar a hablar de las infraestructuras y las plazas que usted decía que no se ponen en marcha-, ahora mismo, en la última resolución, la que se hizo hace poco más de quince días, se han resuelto noventa y seis plazas más de atención temprana para estos centros.

También, hay 19 centros de rehabilitación e integración social para personas con enfermedad mental, conocidos como CRIS, y en diez años también se ha triplicado ese número de plazas, estamos en 1.
150 plazas, 87 centros ocupacionales para personas con discapacidad psíquica y que se están financiando más de cuatro mil, 4.
468 plazas como, asimismo, otra serie de programas: de convivencia, de cooperación, de estancias vacacionales, ayudas para el transporte, desplazamiento, etcétera.

Conoce bien, señora López, que hay diferentes tipologías de centros, usted ha mencionado una serie de centros a los que le voy a responder, no se preocupe, y espero darle todos los datos -como le decía-, pero tenemos centros de titularidad pública gestionados con recursos propios; centros de titularidad pública gestionados con medios de relación contractual con empresas; titularidad municipal, sabe usted que se establecieron en líneas nominativas para facilitar el trabajo de los municipios; los centros y entidades sin ánimo de lucro; el tercer sector, que acaba de resolverse la convocatoria -como le he dicho-, además, con un incremento tanto para los centros de titularidad municipal como para los centros gestionados por entidades del tercer sector de un 3,6% en el presupuesto de este año de Bienestar Social; o centros donde los usuarios pueden acudir gracias a las prestaciones vinculadas al servicio.

Fíjese que estamos hablando de más de 32.
623 plazas en este momento autorizadas, que estamos por encima de lo que el Plan gerontológico nacional dice, un poquito por encima del 3,5%, contamos con 27.
079 plazas residenciales, de las que se financian el 57%, 15.
485, y en centros de día, 5.
544, un 28%.

En catorce años casi se ha triplicado el número de plazas residenciales puestas a disposición de nuestros mayores, estamos posicionados por encima de la media de las comunidades autónomas.

Y me preguntaba usted si somos capaces de dar respuesta a las situaciones, sobre todo, de más vulnerabilidad de las personas mayores que no tengan apoyos familiares y dar tranquilidad, también, a las familias.
Pues sí, hemos conseguido -y estamos consiguiendo-, poco a poco, es verdad, es cierto, con mucho esfuerzo, sí, también es cierto, pero estamos consiguiendo que el número de plazas que tenemos haya hecho posible que se hayan disminuido los tiempos de espera; los tiempos de espera para nuestros mayores para acceder a una plaza en residencia o, también, en centro de día.

Para cerrar el tema de las plazas, por lo que respecta a los recursos de personas con discapacidad, sabe que hablamos de más de 10.
844 plazas en diferentes tipologías: residencias, centros específicos de atención a la enfermedad mental, centros de día, viviendas tuteladas, CRIS, y también hemos ampliado este año 2014, un poco, es cierto, porque vamos trabajando con los recursos que tenemos, vamos reivindicando más recursos -como acaba de mostrar el conseller de hacienda-, seguimos reivindicando los recursos necesarios para poder atender, sobre todo, a las personas que más lo necesitan como pueden ser nuestros mayores, las personas dependientes y las personas con discapacidad.
Es decir, estamos financiando tres cada cuatro plazas asistenciales que existen en nuestra comunidad para personas mayores y para personas con discapacidad.

Paso, porque (rient), si no, no me va a dar tiempo, a explicarle todos los datos que usted me ha pedido sobre las plazas y sobre las residencias y centros, que a usted le preocupan y a mí también, que puedan ponerse en marcha en este momento.

En la provincia de Alicante se va a aumentar la oferta de plazas para enfermedad mental; efectivamente, con los dos CEEM en Alcoy y en el Elche, y también tendrán plazas para centro de día, así como el CRIS de Crevillente, 209 nuevas plazas para atención a este colectivo.

En la provincia de Castellón se va a abrir el CEEM de Benicàssim, le pasaré a dar más datos ahora, y un CRIS en Segorbe, que sumarán más de 100 plazas.

En la provincia de Valencia se van a abrir tres nuevos centros en Puzol, Xàtiva y Mislata, que darán cobertura a 250 plazas entre CEEM, CRIS y centros de día.

En cuanto a los recursos asistenciales para personas mayores, está previsto, y ya se lo adelanto, poner en funcionamiento dentro de este año la residencia y centro de día que usted ha mencionado de Tuéjar, con 86 y 10 plazas respectivamente, y tres centros de día, uno en cada provincia, con un total de 45 plazas.

También está previsto para el periodo 2014-2015 la licitación de diferentes centros, que si me da tiempo se los detallo ahora y, si no, en mi siguiente intervención, para plazas asistenciales de personas mayores, sean dependientes o no, y personas con discapacidad.

También queremos mantener la calidad de los servicios que estamos prestando en los recursos que ya están en marcha.
Por eso sabe que destinamos más de cuatro millones de euros a reformas y equipamientos de centros propios de La Generalitat en los dos sectores, en los sectores de mayores y discapacidad.

Como le decía, hemos incrementado los recursos previstos para este año 2014.
En personas con discapacidad, el incremento de plazas en la residencia de Petrer ha sido cinco plazas; en el centro ocupacional Capaz de Novelda han sido diez plazas.
En los centros de atención temprana: en Almoradí, 16 plazas; en Denia, diez plazas; en el centro de Afanias de Castellón, diez plazas; en la Alcudia, otras diez; en Llaurí, 20; en la Pobla de Vallbona, 20, y a Fesord, a la Federación de Personas Sordas de la Comunidad Valenciana, que abrió también un centro de atención temprana, también otras diez plazas, que suponen 96 plazas más para menores de cero a seis años.

¿Qué recursos están previstos abrir en el periodo, como le decía, 2014-2015?
No sé si me va a dar tiempo, pero empiezo y se los voy detallando.

En personas con discapacidad y personas con enfermedad mental, el centro que a usted y a mí nos preocupa especialmente, todos nos preocupan, pero el centro Aitana de Alicante ya le informo que se ha firmado la recepción de la obra el día 28 de mayo, el día 28 de mayo ya definitivamente hemos recibido esa obra y se ha recibido conformidad de la misma.

En Alcoy, como le decía, 40 plazas de CEEM y 20 de centro de día.
Es un centro municipal.
En este momento se encuentra en construcción.

En Elx, el centro específico de enfermedad mental y de centro de día, de titularidad municipal, está en proceso de autorización y de equipamiento.

En Crevillente, el CRIS se encuentra también en proceso de autorización y equipamiento.

En Castellón, me preguntaba usted por el CEEM de la Bartola de Benicàssim.
Son 26 plazas.
En este momento está en proceso de equipamiento.

En Segorbe, el CRIS, 70 plazas de titularidad municipal.
Está en proceso de autorización.

En Puzol, en Valencia, el CRIS y centro de día, de 50 y 20 plazas, ha iniciado ya una parte de su actividad.

En Xàtiva, el CEEM y el CRIS, de 40 y 70 plazas de titularidad municipal, está en proceso de autorización.

Y, como no me queda tiempo, seguiré detallándoselo en la siguiente intervención.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Senyora López.

La senyora López Barceló:

Gracias, señor presidente.

Muy bien, señora Sánchez, yo le agradezco que se haya basado en lo que yo le he preguntado muy concretamente.
Es algo que no suele ocurrir y, por tanto, yo, eso, se lo agradezco, al igual que usted me agradece el tono.

Espero que me lo siga agradeciendo durante toda la intervención, pero sabe que yo soy fruto de la indignación que me pueda surgir.

Mire, yo, sobre todo, lo que sí que me gustaría que usted valorara es que cuando se hace una intervención de este tipo, hablar de las cifras, hablar de las cifras en términos absolutos, sin hablar de otros factores que nos hagan ver si realmente son suficientes plazas, si son plazas que ya estaban y que usted me dice que ahora son nuevas, pero que a lo mejor no se habían puesto en funcionamiento, pero esos edificios se encontraban hechos y, por tanto, hemos perdido bastante tiempo para que se pudieran poner en práctica.

Y, luego, hay otra cuestión que me gustaría que me explicara, y es cuando ahora me ha hecho toda esa enumeración de centros, usted me ha hablado en la gran parte de los casos de «en proceso de».

Yo le agradecería, señora Sánchez, que cuando hablamos de «en proceso de», concretemos un poco más.
«En proceso de» yo supongo que se encuentran todos los que no están abiertos, porque entiendo que ninguno para la conselleria está paralizado.
Es decir, al menos, en voluntad.
Yo eso lo espero.
Espero que una obra que ha costado tanto dinero se encuentre en algún proceso, en algún tipo de proceso.

Lo que pasa es que ese proceso no sabemos ni cuándo acabará, ni sabemos qué voluntad tiene la conselleria de realmente poner la cantidad presupuestaria suficiente y en funcionamiento para que ese proceso acabe y culmine, culmine en apertura.

Yo creo que lo importante, señora consellera, es que me hable de plazos, porque hablar de número de plazas y hablar de «proceso de» es algo que resulta bastante cómodo para su señoría, entiendo, porque, por supuesto, no podemos contar con otros datos que nos hagan comparar, que nos hagan ver cuál es la realidad.
Si realmente eso es algo muy positivo, si es un aumento bastante evidente o si realmente estamos hablando de algo que…, bueno, que si lo mesuramos en su medida, pues no es suficiente.

Y, mire, señora consellera, yo, sobre todo, quiero que me responda en cuanto a plazos a todo lo que usted me ha enumerado.
Estoy segura de que no le dará tiempo.
Usted tranquila, porque le haré una pregunta escrita para que podamos tener todos esos datos también por escrito y que no tengamos que vernos restringidos al plazo temporal de una intervención oral.

Pero sí que me gustaría que usted me contestara, sobre todo, a aquellas infraestructuras que están comprometidas a través de una aprobación por unanimidad de comisiones parlamentarias.

Hablamos de dos casos, dos casos en donde yo le traigo aquí las resoluciones.
He llevado a las comparecencias…, la he llevado a usted, pero usted no ha venido, sino que ha venido el secretario autonómico, y he preguntado acerca de cuál ha sido el cumplimiento de las dos resoluciones, una de ellas aprobada en 2012, señora Sánchez Zaplana, que es la que instaba al Consell desde Les Corts a gestionar, junto con el Ayuntamiento de Ontinyent y Caixa Ontinyent, durante 2013, la puesta en marcha de la residencia para personas con discapacidad psíquica del ámbito de la comarca de la Vall d'Albaida.
Está construida desde 2010 esa residencia.
Nos encontramos en 2014 con que no hay dotación presupuestaria, al menos clara, y, por otra parte, que no vemos que se dé cumplimiento a la resolución que se aprobó aquí hace ya dos años.

Hay una lista de espera muy larga y eso, evidentemente, después de tener ahí un recurso, como usted comprenderá, es algo que clama al cielo.
Es algo que las personas que necesitan de ese recurso no pueden comprender cómo solamente falta que una de las tres partes, en este caso era Caixa Ontinyent, ayuntamiento y Generalitat, no está cumpliendo con su responsabilidad, ni dando cumplimiento a una resolución parlamentaria.

La siguiente sería la resolución sobre la ejecución de las obras del área sociosanitaria de La Pedrera en el municipio de Denia.
Fue aprobada el 29 de octubre de 2013 en comisión parlamentaria y usted sabe que hablamos de una zona que ahora mismo…, que ahora mismo, no, que desde 1995, a través de diversas plataformas, a través de mociones en todos los ayuntamientos de la comarca, se ha estado exigiendo que esa área sociosanitaria existiera para dar garantía de atención a todas las personas que lo requieren de la comarca, porque se encuentran ahora mismo absolutamente desprotegidas, porque no tienen recursos a los que acceder.

Sabe que hay una resolución del Síndic de Greuges, sabe que llevamos muchos años, a través de esa lucha, y ustedes se comprometieron, como le digo, también, en resolución parlamentaria.

Yo, acerca de todo el resto de infraestructuras, señora consellera, lo que le pido es que reflexione acerca de la validez que tiene decir «en proceso de».

Le pido que lo reflexione, porque son lugares, son centros que están construidos con dinero de todas y todos, que hay listas de espera en todas partes, porque sabe que no hay una racionalidad en el mapa de recursos del territorio valenciano y que necesitamos saber eso, en plazos, en qué…

El senyor president:

Vaya concluyendo, señora López.

La senyora López Barceló:

…se materializa.

Y, por tanto… -y gracias, señor presidente, acabo- y, por tanto, señora consellera, por favor, que nos diga plazos, al menos, en lo que se ha comprometido su grupo parlamentario a través de una votación favorable…

El senyor president:

Muchas gracias.

La senyora López Barceló:

…en estas dos resoluciones.

Gracias.

El senyor president:

Muchas gracias.

Senyora consellera.

La senyora consellera de Benestar Social:

Estoy buscando los que usted justamente me ha pedido.

Muchas gracias, presidente.

Señorías.

Señora López.

Voy a intentar empezar por el final, puesto que usted ha manifestado que su interés principal en la interpelación se centra, en este caso, en la residencia para personas con discapacidad intelectual de Ontinyent -de Onteniente- y en el área sociosanitaria de La Pedrera de Denia.

Solo decir una cosa.
Decir que el mapa de recursos no es racional, pues también es algo arriesgado.
Sobre todo, cuando ha sido en los últimos diez años, como le he demostrado, cuando se ha creado realmente este mapa de recursos.

Porque en el año 1995 prácticamente no existían recursos para las persones con enfermedad mental, no existían prácticamente centros de atención temprana, había muy poquitas plazas de viviendas tuteladas, por no decir prácticamente ninguna, y todo ese crecimiento exponencial que ha habido de los recursos para personas con discapacidad, para personas mayores y para niños, por ejemplo, en atención temprana se ha hecho con los diferentes gobiernos del Partido Popular.

Pero aun así, yo le voy a responder a las cuestiones que usted plantea.
Que se sepa que el interés es común.
El interés es la atención, como le he dicho en mi primera intervención, de las personas que lo necesitan, sean personas con discapacidad física, psíquica e intelectual, personas con enfermedad mental o personas mayores que tengan o no situación de dependencia.

Con respecto a la residencia para personas con discapacidad intelectual de Onteniente, como usted sabe, el Ayuntamiento de Ontinyent y la Caja de Ahorros y Monte Piedad de Ontinyent suscribieron un acuerdo en fecha 14 de mayo de 2007, que fue modificado el 12 de febrero de 2008 para construir una residencia para personas con discapacidad en el ámbito comarcal de la Vall d'Albaida con capacidad asistencial de 40 plazas.

En ese acuerdo es donde se recogía las obligaciones de cada una de las partes, ya que Caixa Ontinyent asumía, además de una parte del coste de la construcción, la petición de autorización administrativa y la cesión a la Generalitat valenciana por 30 años.

Es verdad que ha sido un proceso complicado.
Pero también es verdad…, y le puedo decir que nos hemos reunido ya en varias ocasiones, yo misma con el alcalde de Ontinyent, creo que es conocedora, con el concejal responsable del área, que creo que también es conocedora, y se ha llegado a acuerdos por ambas partes para poner en marcha el centro, y le voy a dar una noticia que espero que para usted sea positiva, tan positiva como para mí.

En el presupuesto de la Conselleria de Bienestar Social para 2014 existe la consignación para llevar a cabo el equipamiento de esta residencia y se va a licitar este equipamiento y esperamos que antes de final de año pueda ponerse en marcha la residencia de Ontinyent.

Con respecto al otro recurso que usted me decía…, bueno, sí aclararle una cosa.
Me dice que no le gusta lo del proceso de autorización o el proceso de equipamiento y los procesos…, que le parece que no es una respuesta muy concreta.
Pero es que es así.
Es que hay algunos que han iniciado parte de la actividad; hay otros que estarán en licitación en función de la titularidad, si es titularidad municipal, si son centros de gestión integral, y hay otros centros que están en ese proceso, bien de autorización, bien de cesión, algunos están, como le he dicho, en licitaciones previstas, que como usted me ha dicho que me las va a preguntar, no se las voy a detallar aquí, porque me quedaría sin tiempo, pero hay centros titularidad de La Generalitat de gestión indirecta que van a ser licitados durante el año 2014 para personas mayores, por ejemplo; otros lo serán en el año 2015 y, bueno, tendrá información, como siempre, porque usted ha reconocido que siempre que hace una pregunta, se le responde con los datos.

El centro de La Pedrera de Denia sabe que no es competencia exclusiva.
Aun así, le voy a contestar y le voy a dar la información que tenemos en este momento.
Sabe que no es competencia exclusiva en este caso de la Conselleria de Bienestar Social, porque estamos hablando de que, en 2009, el Ayuntamiento de Denia propuso un proyecto en el que se cedía a la Conselleria de Bienestar Social un terreno para poder hacer un equipamiento, un recurso de ámbito sociosanitario.

Se propuso la construcción de una residencia y centro de día para personas con discapacidad intelectual, con 40 y 60 plazas respectivamente, y un centro específico de enfermos mentales.

El coste del proyecto, para que tenga una idea de lo que estamos hablando, era de casi nueve millones de euros -8,7 millones de euros-.
Ante la imposibilidad de la ejecución de ese proyecto, se modificó para poder hacerlos por fases.

En la comisión de política social, como dice usted, el 4 de junio se informó, se informó de los condicionantes presupuestarios que habían hecho imposible iniciar la construcción en 2013 y una situación que ha hecho inviable ese proyecto.

Con la finalidad de mejorar la atención a las personas de la comarca de la Marina Alta, como usted dice, se efectuó una propuesta de condicionar temporalmente una parte del hospital de Denia, que depende de la Conselleria de Sanidad, estamos de acuerdo en ello y estamos trabajando, y hemos mantenido ya algunas reuniones, como sabe, que ha sido informada por el secretario autonómico, se han mantenido reuniones técnicas entre ambas consellerias.
Como le digo, es un equipamiento que en estos momentos es de la Conselleria de Sanidad y que se podría habilitar para poder hacer esta atención.

Con sus preguntas parlamentarias, le seguiré respondiendo, porque me he quedado sin tiempo.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Es suspén la sessió que es reprendrà demà a les deu del matí.

(Se suspén la sessió a les 20 hores i 31 minuts)