Ind%C3%BAstria%163118.10.07%20macro.html





Comissió d'Indústria, Comerç, Turisme i Noves Tecnologies realitzada el dia 7 d'octubre de 2014.
Comença la reunió a les 16 hores i 32 minuts.
Presideix el diputat senyor Alfredo Cesáreo Castelló Sáez.
Reunió número 10/I.

El senyor president:

(Inoïble per raons tècniques) … relación de miembros de la comisión.

(La secretària passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

Muy bien, hay quórum, podemos iniciar la comisión.

Elecció de la vicepresidència i de la secretaria de la comissió

El senyor president:

Como hemos hablado anteriormente con los portavoces, vamos a tratar conjuntamente los puntos dos y tres y proceder a la votación, a la elección de vicepresidente o vicepresidenta de la comisión y de secretario o secretaria de la comisión.

Le pido a la secretaria accidental que llame a los señores diputados para que se inicie la votación.

(La secretària crida per ordre alfabètic les diputades i els diputats perquè depositen la papereta en l'urna)

Bueno, cogemos las de la secretaria primero, ¿vale?
, perdón, las del vicepresidente primero.

(El president fa l'escrutini)

Bien, 7 votos a favor de Miguel Zaragoza y 7 votos en blanco, ¿lo proclamo pues?
Proclamo vicepresidente de la comisión a don Miguel Zaragoza que ya puede tomar asiento, empatado con el diputado de Izquierda Unida que -saben- siempre saca unos resultados espectaculares.

(El diputat elegit ocupa el seu lloc en la mesa)

Y, ahora, pasamos al escrutinio de los votos de la secretaria.

(El president fa l'escrutini)

Por 5 a votos a favor de doña Rosa Mustafá y el resto en blanco, se proclama secretaria de la comisión de industria.

(La diputada elegida ocupa el seu lloc en la mesa)

Bien, muchas gracias.

Comenzamos con el punto 1, lectura y aprobación, si cabe, del acta de la reunión anterior.
¿Se aprueba para los señores diputados?
Se aprueba.
Muy bien, muchas gracias.

Proposició no de llei sobre l'inici de les actuacions necessàries per a l'ampliació del Parc Industrial Rei Joan Carles I d'Almussafes, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 92.
430, BOC número 269)

El senyor president:

Y pasamos al punto 4, que es la «presa en consideració de la Proposició no de llei sobre l'inici de les actuacions necessàries per a l'ampliació del Parc Industrial Rei Juan Carlos I d'Almussafes, presentada pel Grup Parlamentari Socialista».

Señor Toledo.

El senyor Toledo Lobo:

Gracias, presidente.

En primer lugar, quería dar la bienvenida a este punto de la comisión a Toni González, portavoz del Grupo Municipal Socialista en el Ayuntamiento de Almusafes, y a Andrés Herreros y Carmen Jávega que también son de Almusafes, y dada la importancia de este punto para el municipio pues han querido acompañarnos hoy en su debate.

De todos es conocido que desde el año 1995 la industria pierde peso en la Comunidad Valenciana de una forma tremenda, y lo pierde en mucha mayor medida que el resto de España a nuestro pesar.

En 1995 el PIB industrial representaba el 24,8% en la Comunidad Valenciana, casi tres puntos por encima de la media española, éramos una comunidad más industrializada que el resto de España.

En 2011 representaba solo el 15,5%, estando por primera vez por debajo de la media española.

Por lo tanto, en ese año, por primera vez se podía decir que la Comunidad Valenciana era menos industrial que el resto de España.

Estos son los datos en términos relativos al PIB, pero en términos absolutos no son menos alarmantes.

Del 2000 al 2008, en toda la época de supuesta bonanza económica, el PIB industrial en la Comunidad Valenciana no se incrementó ni un céntimo; de hecho, la gráfica es absolutamente plana.
Y no hablamos de porcentaje de PIB sino de producto industrial bruto, de valor absoluto.

Esta es una parte de la ruina que estamos padeciendo en este momento, que durante toda la época de bonanza económica dos de los principales motores de la economía valenciana, como son la industria y, también, la agricultura, se paralizaron; ambos no incrementaron en términos absolutos su aportación al PIB de la Comunidad Valenciana y, por tanto, descendieron drásticamente en términos relativos en el porcentaje de lo que representaban dentro de la economía valenciana.

Fue un error, evidentemente, el que la apuesta por la economía especulativa y por los grandes fastos paralizara dos de los motores de la economía valenciana, y eso -como he dicho- es algo que ahora estamos padeciendo en mucha mayor medida que el resto de España.

En ese contexto de pérdida de importancia de la industria en la Comunidad Valenciana es muy notable -y es digno de mérito- el que una factoría como la Ford de Almusafes no solo se haya mantenido durante este tiempo sino que, además, haya incrementado espectacularmente su producción, sus exportaciones y, también, su facturación en la medida que, además de que ha aumentado la producción también ha incrementado el costo de los vehículos que se fabrican yendo a vehículos de mayor valor en el mercado, no es lo mismo fabricar un Fiesta -como se hacía hace muchos años- que fabricar un Mondeo un S-Max como será, afortunadamente, el próximo año.

No obstante, es evidente que la factoría Ford de Almusafes tiene déficits notables en accesos por carretera, en accesos por tren, sin un corredor mediterráneo que facilite las exportaciones y, también, en el colapso de lo que es la ampliación del polígono industrial anexo a la propia factoría y donde hay una gran cantidad de empresas vinculadas al sector del automóvil.
Y este es el tema que nos ocupa hoy.

En el Parque Industrial Rey Juan Carlos I de Almusafes, promovido por la Generalitat valenciana a través del Sepiva, se encuentran ubicadas -como saben- empresas vinculadas al sector del automóvil y en sinergia con la adyacente factoría de Ford España que está, además, comunicada con el parque, incluso con unos túneles para facilitar el acceso.

En 2011, el pleno del Ayuntamiento de Almusafes acordó por unanimidad solicitar a la conselleria competente en industria la ampliación del Parque Industrial Rey Juan Carlos I extendiéndose también a los términos de Picasent y Benifayó, una vez constatado que el mencionado parque se encontraba sin parcelas libres disponibles y estando ocupado en su totalidad.
Remarco el que fue un acuerdo por unanimidad y, además, que fue en esta misma legislatura, fue en octubre de 2011.

Esta situación había imposibilitado que nuevas empresas vinculadas al sector del automóvil pudieran ubicarse en el parque para aprovechar las sinergias de la cercanía a la factoría de Ford España y, asimismo, había obligado a deslocalizarse del parque a empresas del mencionado sector que tenían que ampliar sus instalaciones y cuyo crecimiento era físicamente imposible en el parque Rey Juan Carlos I.

Afortunadamente, la actividad de la factoría Ford España está en crecimiento gracias a la competitividad de la factoría lograda tanto por la dirección como por los trabajadores que siempre han sabido llegar a un acuerdo para incrementar esa competitividad; va a fabricar nuevos modelos y, afortunadamente, ha habido incorporación de trabajadores que se cifran en un millar, lo cual en este contexto de gran paro que padecemos en la Comunidad Valenciana pues es digno de elogio e incorporando nuevos turnos para hacer frente a ese crecimiento.

Las cifras de las exportaciones en la provincia de Valencia en 2013 constatan que de los 13.
594 millones de euros a que ascendieron, 4.
690, o sea, un 34,5%, corresponden al sector del automóvil.
Es el peso de lo que supone la factoría Ford en las exportaciones de la Comunidad Valenciana, un 34,5%.
Si esta cifra ya es de sí importante, lo es más si tenemos en cuenta el gradiente decrecimiento de las exportaciones, ya que en 2013 el sector del automóvil supuso un 78,8% del incremento de las exportaciones en la provincia de Valencia en 2013.

Los datos de las exportaciones de enero a julio de 2014 constatan, asimismo, que mientras las exportaciones crecieron un 8,8% en la Comunidad Valenciana, han crecido casi el doble, el 15,1%, en el sector del automóvil en la provincia de Valencia.

La producción en la factoría de Almusafes se incrementará notablemente a corto plazo ya que -según anunció la semana pasada el presidente de Ford España, algo que era conocido pero anunciado por el presidente de Ford España adquiere pleno valor- la factoría de Almusafes podría superar un volumen de producción anual de 450.
000 unidades anuales gracias a la introducción de los nuevos modelos Mondeo y S-Max que empezarán a fabricarse a finales de este año y durante el año próximo, respectivamente, modelos -como he dicho- de un mayor valor en mercado y que incrementarán la factoría, es decir, que sean muchísimo más de mil unidades por día.

En este contexto, no cabe duda que es el momento de plantearse -y con urgencia- lo que es todo el entorno de la factoría Ford, y por eso constatamos que es necesaria la presentación de esta PNL, una PNL que pide algo que ya pidió el Ayuntamiento de Almusafes.

En primer lugar, que se inicien las actuaciones y la tramitación de los instrumentos urbanísticos necesarios para la ampliación del Parque Industrial Rey Juan Carlos I de Almusafes, con el alcance y dimensiones aprobados por unanimidad en el Pleno del Ayuntamiento de Almusafes celebrado el 6 de octubre de 2011.

En segundo lugar, que se habilite una partida presupuestaria en 2014 con la previsión plurianual, si fuese necesaria, para posibilitar el inicio durante este año de la ejecución de la ampliación del Parque Industrial Rey Juan Carlos I de Almusafes.

Somos conscientes que estamos ya a final del ejercicio 2014 y aunque se pusiera un euro, ¿eh?
, y el resto se pusiera en 2015, nos daríamos por satisfechos.

Y, en tercer lugar, que se dé cuenta a estas Cortes del grado de cumplimiento de la presente resolución en el plazo de dos meses después de su aprobación en el caso de que sea aprobada.

Si se aprueba, como desearíamos y esperamos, pues se daría un aldabonazo a lo que es todo el entorno de la Ford, todo lo que es la reindustrialización de la comunidad, porque no podemos estar hablando de reindustrialización y no acometer proyectos de envergadura.

Tenemos polígonos industriales que están criando malas hierbas a lo largo de la Comunidad Valenciana porque se previeron en lugares donde difícilmente podía imaginar alguien que fuese una industria y, sin embargo, tenemos lugares que están saturados y que tienen una fuente de crecimiento industrial a la que debe atenderse.

Uno de esos lugares es el entorno de la factoría de Almusafes y, por tanto, entendemos que es necesario el dar ese apoyo desde estas Cortes e instar al gobierno a que actúe y a que vaya, ya no por delante, porque ya no puede ir por delante, pero sí que no se quede muy por detrás de las necesidades que van a surgir a lo largo del año próximo con la fabricación de esos más de 450.
000 vehículos al año, que se dice pronto.

Ya está, muchas gracias.

El senyor president:

Gracias, señor Toledo.

¿Más intervenciones en este punto?
(Algú diu: «Sí.
»)

Señor Tormo.

El senyor Tormo Ruiz:

Primer, demanar disculpes perquè porte un constipat prou important i, per tant, la meua veu tal vegada no siga prou clara.

En esta qüestió de la sol·licitud que fa el Grup Socialista d'ampliar el parc industrial d'Almussafes, el denominat parc Rey Juan Carlos I, hem de dir que el primer que caldria és tindre un informe de viabilitat econòmica i de demanda.

I, ¿per què dic açò?
Perquè, com s'ha dit.
.
.
, i la intencionalitat se basa en una suposada situació en què està pràcticament complet el projecte, el parc industrial, hem de dir que açò correspon a dades en tot cas del 2011, dades de 2011 que corresponen precisament en l'època de major virulència de la crisi i, per tant, difícilment és creïble que el parc estiga saturat.

En tot cas, n'hi ha una qüestió per a nosaltres molt més important, i és que, amb el que n'hi ha, no s'ha.
.
.
, el Sepiva, la conselleria no ha actuat en el que correspondria, i és implementar un pla de mobilitat sostenible que facilitara l'accés als treballadors i treballadores del polígon de forma molt més ecològica i molt més senzilla que el que s'està fent fins ara, que és que cadascú acampe com puga i vaja al treball com puga.

La qüestió també.
.
.
, traure en estos moments la necessitat de l'ampliació d'este parc industrial em sembla que correspondria més a unes qüestions possiblement electoralistes.

En el 2011 ja va tindre un tint electoralista quan se prometia allò de l'ampliació perquè era pràcticament complet.

Jo no sé si la proposta dels companys del PSPV va en referència que, per exemple, l'alcalde del Bloc, que cogoverna amb el Partit Popular, ha tirat en cara d'alguna forma a la inactivitat de l'alcaldessa de Picassent, que és del PSPV, pel no manteniment del polígon o per no milloraren l'accés al polígon.

En tot cas, sí que voríem amb bons ulls que se prenguera actuacions quant a la mobilitat -un pla mobilitat- i, també, en tant que n'hi haguera diàleg amb els responsables dels altres municipis limítrofs -estem parlant de Sollana, de Picassent, de Benifaió-, perquè el que no se pot és parlar simplement d'una qüestió tan concreta quan estem parlant d'una zona en la qual n'hi han altres infraestructures de parcs industrials.

I, per últim, ja una qüestió anecdòtica però és important, tal vegada seria el moment que algun dia, des de la conselleria, se tinguera en compte que la producció que se fa en estos parcs industrials és bàsicament per la feina que fan els treballadors i treballadores i se canviara el nom del parc de «Rey Juan Carlos I» i se posara el nom d'algun treballador o treballadora del parc.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gracias, señor Tormo.

Senyor Ferri, té vosté la paraula.

El senyor Ferri Fayos:

Moltes gràcies, senyor president.

Bona vesprada.

Senyories.

Des de Compromís anem a donar a recolzament a la proposta que presenta.
.
.
, que porta ací el Partit Socialista, com no podia ser d'altra manera.
Si es va aprovar per unanimitat al ple de l'ajuntament del que forma part també Compromís, no podíem fer altra cosa que recolzar allò que ja es va aprovar en l'ajuntament.

El Parc Industrial Joan Carles I d'Almussafes és un parc industrial pilot a Europa, perquè quan la factoria Ford va decidir implantar en Europa el que és conegut com el just in time i els clústers industrials, que després s'han estés de forma gradual al llarg del tot el continent, ens vam plantejar que Almussafes era el lloc adient per a fer-ho i, per tant, és un parc emblemàtic, no només per als valencians i valencianes, sinó també per a tot el món.
.
.
, tot el sector industrial.

Un parc industrial com el d'Almussafes té una importància per tot allò que suposa la filosofia de just in time, o JIT, quant a la producció, perquè augmenta la productivitat, reduïx els costos tant en embalatges, com en transport i, per tant, contaminem molt menys, s'utilitzen menys recursos i, per tant, augmenta la competitivitat de les nostres indústries.

Al País Valencià, com bé ha recordat el senyor Toledo, hem patit una davallada del nostre percentatge de PIB que aporta el sector industrial, això vol dir que hem patit una desindustrialització molt forta, i un dels pocs sectors i clústers industrials que han sobreviscut ha segut el del polígon d'Almussafes.

Sí que és cert, i com bé s'ha assenyalat ací també, aquest polígon té una sèrie de dèficits, com són els accessos per carretera o tindre un corredor mediterrani que permeta eixa exportació de la qual també s'ha parlat, que en gran part les exportacions del nostre territori han augmentat gràcies també que ha augmentat la producció de vehicles en el parc industrial d'Almussafes, però continuem tenint una mancança, que és el corredor mediterrani, per a poder col·locar els productes en Europa, que és el nostre mercat potencial, d'una forma barata, ecològica i ràpida.

En aquesta PNL es parla sobretot de l'ampliació de les instal·lacions, i és cert que Ford ha fet una important inversió per a poder ampliar la seua capacitat productiva, d'ahí que ara puguen passar a produir més de 300.
000 vehicles a l'any, que és el que estaven produint fins ara, i passar a un volum de 450.
000, però el que és cert també és que les empreses subsidiàries de la Ford que treballen en el polígon requerixen més espai, requerixen més lloc d'emmagatzematge i naus industrials adaptades a les noves realitats, cosa que no s'està podent dur a terme perquè l'ampliació està pendent des de fa molts anys.

Açò ve per una falta de planificació territorial.
Continuem esperant plans com el Patsecova, que, malgrat que és de comerç, també té implicacions d'aquest tipus, però és que també necessitem plans d'eixe tipus per a la industria.
No pot ser que hi hagen parcs industrials que estiguen infrautilitzats i n'hi hagen parcs industrials que estiguen sobresaturats.

I, com els parlava abans, la importància que té el parc industrial d'Almussafes és el fet que siga un clúster on les empreses estiguen a prop de la factoria principal, que és Ford, i que, per tant, puguen tindre eixe tipus d'estalvi i establir eixe tipus de sinergies amb l'empresa matriu.
Per tant, és important aquesta ampliació que es va aprovar per unanimitat en l'Ajuntament d'Almussafes.

Per això, quan parlem d'accessos també, una de les propostes que no s'han.
.
.
, quan parlàvem de l'accés dels treballadors i treballadores, una forma molt fàcil de facilitar això seria ficar un baixador de Renfe en Almussafes, ja que les vies pròpies del rodalia passen al costat.
Però bé, això és una demanda que està ahí pendent i que també cal demanar en un futur pròxim.

Des de Compromís estem d'acord que s'inicien les actuacions i la tramitació dels instruments urbanístics necessaris per a l'ampliació del Parc Industrial Rei Joan Carles I d'Almussafes, amb l'abast i les dimensiones que es va pactar el 6 d'octubre de 2011 i, si calguera, encara molt més.
Caldria estudiar si cal una ampliació més ampla o menys ampla, o com hauria de ser.

I, després, per descomptat, habilitar una partida pressupostària, perquè si no s'habilita una partida pressupostària, amb una previsió plurianual, no es durà a terme aquesta ampliació.
Per tant, poden comptar vostés amb el nostre vot positiu.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ferri.

Té la paraula el senyor Betoret.

El senyor Betoret Coll:

Moltes gràcies, senyor president.

En primer lloc, volguera posar de manifest el fet que la proposició no de llei que es presenta avui per al seu debat és una reproducció estricta de la proposició no de llei que es presentà ací en el mes de febrer, registre d'entrada 77.
156, i que reproduïx el contingut literal d'aquella proposta.
Per tant, huit mesos després no han canviat, lamentablement, moltes de les coses que mos dugueren en aquell moment a no votar favorablement.

En segon lloc, cal reconéixer que el parc empresarial es troba actualment ocupat al 100% i, conscients d'este fet, els ajuntaments d'Almussafes i Benifaió sol·licitaren l'ampliació de l'àrea industrial amb l'objecte de disposar de sòl industrial a l'espera de nous projectes relacionats amb el sector de l'automòbil perquè pogueren implantar-se en els seus termes municipals.

Per altra banda, la línia de treball d'Ivace Parcs Empresarials és la promoció i el desenrotllament de més sòl industrial, però sempre que existisca una demanda real de les empreses.

En este sentit, per una part, s'està analitzant la possible demanda de sòl industrial en el mencionat polígon i a tal fi s'han mantingut reunions amb l'associació de propietaris del mateix, amb empresaris, amb representants dels municipis als quals pertany el parc i, per altra part, quant a la possibilitat d'ampliar el parc, i amb caràcter previ a l'inici de qualsevol actuació, s'estan estudiant els espais disposables.
.
.
, disponibles -perdó- i la seua viabilitat, les seues afeccions, etcètera, etcètera.

Per a valorar la possibilitat de dur a terme esta ampliació s'analitzarà, com bé s'ha referit abans un dels companys que m'ha precedit, quina és la demanda real de sòl existent i, en el seu cas, quines són les necessitats de les empreses que podrien instal·lar-se en el mencionat parc tant a nivell de parcel·les, com a nivell d'infraestructures.

Actualment, en el sòl industrial que està desenrotllat i no ocupat, tant públic, com privat, es compta amb un estoc suficient per a donar resposta a noves demandes de projectes industrials que pogueren ubicar-se a la nostra comunitat.

Consumir més sòl perquè quede a l'espera de nous projectes no respon a una situació de lògica empresarial i, a més, cal afegir que, davant una possible demanda i un compromís real d'instal·lació, La Generalitat, el govern valencià, compta amb instruments de planificació que permetrien el desenrotllament d'eixe sòl en espais de temps adequats per a l'atracció del projecte.

A través d'una actuació territorial estratègica i en compliment de requisits d'esta, els temps per a promoció i execució del sòl industrial podien ser els suficients per a l'atracció d'estos projectes.

S'està treballant amb totes les parts per a analitzar les possibles (inintel·ligible) .
.
.
de sòl, com he comentat, i cal recordar també que en el municipi de Picassent, contigu a Almussafes, des de 2008 es compta amb alternatives amb garanties, i per això s'estan coordinant accions per a adequar i millorar els accessos.

A més, en estos moments, s'està procedint a un estudi de les infraestructures que comuniquen el polígon amb altres actuacions urbanístiques, veient l'estat de les mateixes, la seua capacitat, etcètera, als efectes de plantejar com a resposta immediata a les peticions de parcel·les, si les hi haguera, i la implantació en dites actuacions.

Per tant, es considera.
.
.
, o almenys el grup parlamentari considera que no és el moment i allò recomanable és esperar que eixe grup de treball que conformen els propietaris, els empresaris i els ajuntaments on està ubicat el pla de.
.
.
, perdó, el parc empresarial, acabe el seu treball i, per tant, quan existisca eixa demanda real, procedir a eixa ampliació.

I vull recordar que La Generalitat ha fet una inversió important en el parc industrial, perquè no cap dubte que és un dels pols industrials de tota la comunitat.
I per això no és que estiguem en contra d'eixa ampliació, però pensem que les coses cal fer-les en el seu moment just i quan toca.
I en este moment no pareix que existisca eixa demanda real que faça pensar que eixe espai que s'urbanitzaria en l'ampliació vaja a ser ocupat de manera immediata.

Per tant, votarem en contra.
Gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyor Betoret.

Senyor Toledo, té vosté la paraula.

El senyor Toledo Lobo:

Bien, señor Betoret, pues qué decir.
Yo creo que con su voto se define con un comportamiento bipolar, que el Ayuntamiento de Almussafes vota una cosa y aquí vota la contraria.

Usted sabe que sus representantes en el Ayuntamiento de Almusafes votaron a favor de esta propuesta; no sólo votaron a favor, sino que su portavoz y concejala con delegaciones, Mari Carmen Santos Juanes Fuster, la defendió en los términos que le voy a significar, lectura del acta.
Se dice: se modificó la propuesta a petición de la asociación -o sea, habían hablado ya con la asociación, con la que ustedes dicen que hablan ahora-, que no quería como tal estar significada y se puso «las empresas en general» en vez de la asociación.

Y dice también que, frente al peligro de que se convirtiera en un polígono fantasma la ampliación -dijo-, «el Sepiva ya se cuidará de ello, a la vista de las empresas interesadas».
Dice, es un planteamiento, un horizonte de cuatro o cinco años.
Claro, eso era en el 2011.
Cuatro años ya es el año que viene, es ya.

Desde luego no es una propuesta electoralista porque se planteó en octubre de 2011, se planteó nada más empezar esta legislatura; y se plantea además por el propio equipo de gobierno del ayuntamiento, en el que están el Bloc y está el PP, a iniciativa suya.
Con lo cual es doblemente indignante el ver que aquí dicen lo contrario de lo que dicen allí.
Si lo que pretenden es engañar a todos los vecinos de Almusafes, pues aquí queda constancia de que les quieren engañar.
Quiero decir que quede constancia, que lo hagamos público, que hagamos público que ustedes dicen una cosa aquí, ¿eh?
, y la contraria en Almusafes.

Y que cuando dicen que (inintel·ligible) … y que se apoye y tal, pues dicen una cosa y hacen la contraria.
Que quede constancia.
No pasa nada.

Si lo que dicen es que las empresas busquen un polígono industrial donde ir, que hay sitio libre.
Efectivamente, si es que no ha habido planificación, no han tenido ninguna planificación ustedes en esta comunidad, ni en eso ni otras muchas cosas.
Pero esa no es la solución.
La solución no es que se vayan a la otra parte de la comunidad a instalarse, porque con eso lo que hacemos es disminuir la competitividad de nuestras empresas.
No estamos por esa labor, y ustedes no deberían de estarlo.
Es una contracción con todo su discurso.

En el fondo lo que les pasa es que en Almusafes no gobiernan ustedes, y por eso no quieren que se amplíe.
Bueno, pues con esto conseguirán a lo mejor ni estar en el ayuntamiento.
Y si eso es lo que quieren, pues van por buen camino.

Mire, yo creo que la factoría Ford es lo suficientemente importante y merece el suficiente respeto como para que nosotros vayamos por delante de sus necesidades.
Ya vamos por detrás, ¿eh?
Pero, bueno, pues agilicémonos un poco más.

Usted mismo ha dicho que se encuentra cubierto al cien por cien.
Lo que hace montando un grupo de trabajo no es más que una maniobra de distracción para posponer el tema, para alargarlo, como hacen en muchas otras cosas.

Bueno, pues ese no es el camino y no le llevará a nada bueno, ni a ustedes ni al sector del automóvil, que no va ayudar en absoluto, ni a la industrialización de esta comunidad.

Mire, la factoría Ford ha hecho una apuesta muy seria por el futuro de esa factoría, que es una factoría global, ya no es una factoría europea, es una factoría global; con una inversión digna de mérito en los momentos en los que estamos; con un incremento de plantilla que merece un sobresaliente, y con una apuesta que no vemos en ninguna parte correspondida por el gobierno valenciano.

El corredor mediterráneo, que también he introducido en mi intervención, es algo fundamental para la exportación de las unidades que se produzcan en la factoría, y es algo incluso, desde un punto de vista medioambiental, en el transporte es fundamental, el uso del transporte ferroviario, y disminuir el de carretera.

Bueno, pues vamos a estar igual, porque ahora lo que se hace del supuesto tercer carril no es más que ampliar el carril, pero van a haber… los mismos trenes van a poder circular por las dos vías, por la de ida y la de vuelta.
No va a suponer ni un tren más.

Por tanto, o nos espabilamos y damos las condiciones de contorno para que la factoría pueda desempeñar su labor con el nivel de competitividad con el que se le espera el resto del mundo, o a medio y largo plazo perderemos puestos de trabajo y perderemos economía.

Miren, recientemente, el Ayuntamiento de Benifayó ya ha aprobado en su plan de ordenación urbana todo lo necesario para que este polígono se ejecute.
Ahora ya no hay ningún tipo de duda de que se puede hacer.
En todo el entorno hay una coordinación por este tema.

Por tanto, dejen ya de ser un obstáculo al crecimiento de este parque, dejen de inventarse comisiones obstruccionistas y diga que apuestan por la Ford, díganlo con hechos, no con palabras; con palabras seguro que lo van a decir, pero díganlo con hechos.
Y, si no, pues mañana mismo va a quedar claro a todos los vecinos de Almusafes que ustedes lo que hacen es impedir que este proyecto sea una realidad.

Gracias.
Aún están a tiempo de rectificar, ¿eh?

El senyor president:

Señor Toledo, gracias.

Señor Betoret.

El senyor Betoret Coll:

Muchas gracias, señor presidente.

Anem a vore, jo crec que vosté, o no m'ha entés, o m'he expressat jo mal o vosté el que està fent és intentar manipular les meues paraules.

Jo li estic dient a vosté que no és que estiguem en contra del projecte, jo pense que jo ho he dit alt i clar.

El que també li estic dient és que, tal i com li he comentat en la meua intervenció, cal esperar que hi haja una demanda real d'espai per a ubicar-se.

En este moment, lamentablement, no existix eixa demanda.
Ojalá existira, ojalá existirà, però no existix eixa demanda.

I vostés sí que tenen un comportament, jo no li vaig a dir que bipolar, jo vaig a intentar ser un poquet més respectuós, i li vaig a dir que tenen un comportament diferenciat en funció d'on vostés plantegen les coses.

Per allà per on anem vostés estan en contra de totes les ampliacions, no sols de sòl urbà, sinó també de sòl industrial, i en altres llocs vostés plantegen ampliacions perquè crien males herbes, com vosté ha dit en una expressió que ha utilitzat en este moment, en la seua primera intervenció.

Jo crec que el que toca, i si vosté està demanant una planificació, la planificació per estudiar primer la demanda real, estudiar les necessitats, i a partir d'eixa demanda real i d'eixes necessitats planificar quina és l'ampliació.
L'ampliació, què són: un milió?
Dos milions?
Cinc milions?
14 milions de metros?
Arribem a Benifaió, passem Benifaió, arribem a Picassent, passem un poquet més cap a baix?

Anem a vore, açò no és seriós.
El que s'ha de fer és vore quina és la demanda real i quines són les necessitats reals de la fàbrica de Ford i de tota l'empresa auxiliar que vullga ubicar-se ahí, i en funció d'això planificar en el curt i en el mitjà termini.

En este moment pareix que això no està clar.
I, per tant, llançar-se a urbanitzar sense tindre clara quina va a ser l'ocupació i sense tindre clar si això va a servir per alguna cosa, no pareix que tinga molt de sentit comú.

Vostés.
.
.
, la serietat de la proposta jo pense que aconseguix un grau de demagògia important quan vosté parla que se pose un euro en el 2014.
Però si queden tres mesos per acabar el 2014!
Posar un euro en el 2014 és, això, una cosa simbòlica i que posa de manifest que vostés no tenen ningun interés real en això.
L'únic interés que tenen vostés és vindre ací i posar de manifest que el PP o determinats grups, no sé el que voldran els companys, però el PP està en contra d'eixe parc.
I això és radicalment fals.
Ja li he dit jo que no estem en contra, l'únic és que pensem que les coses cal fer-les amb rigor.
Eixe rigor que moltes vegades vostés demanen i que no són capaços d'aplicar en algunes circumstàncies, i esta és una d'eixes.

Per tant, el que jo li demane és que tinguen eixe rigor que moltes vegades vostés reivindiquen; que esperen que hi haja una demanda real.
Ja li he dit que hi ha instruments urbanístics per a poder construir eixe terreny industrial si fera falta i hi haguera una demanda real i un compromís, més que una demanda, un compromís real d'implantació.
I tota la resta sona al que ha dit el senyor Tormo, a un interés absolutament electoralista.

I, per últim, vostés no se preocupen per mosatros, pel Grup Popular, preocupe's per vostés que cada u amb el seu té prou.
Per tant, ja li dic jo que mosatros intentarem parlar de coses reals i de coses coherents, i no de fer demagògia i intentar fer-li creure a la gent coses que no són aixina.

Ojalá, ojalá existira eixe compromís efectiu per part, no d'una, ni de dos ni de tres, de totes les empreses que volgueren instal·lar-se ací i que eixe parc industrial poguera allargar-se al llarg dels termes de Benifaió, que arribara a Picassent, que sobrepassara Picassent, ojalá.
Això significaria molts llocs de treball, que jo pense que és el que mos interessa a tots, que se genere treball i que la gent puga guanyar-se la vida dignament.

Però una cosa és el que a tots mos agradaria i una altra cosa és la realitat.
I la realitat és que ara mateix no existixen compromisos que mos duguen a pensar que això se va a ocupar d'una manera immediata.
I, per tant, fer plantejaments i brindis al sol és el més fàcil del món.
Vosté segurament va a quedar fantàsticament amb els companys, però açò no va a ser real.
I, per tant, no té ningun sentit.

Jo pense que el més coherent és esperar, és planificar.
I una vegada tinguem eixes demandes, una vegada tinguem eixos compromisos, més que les que les demandes, compromisos, perquè urbanitzar per urbanitzar podríem urbanitzar fins a Orihuela, però no se tracta d'això, se tracta de fer les coses amb sentit comú; eixe sentit comú que moltes vegades vostés demanen i quan els interessa no l'apliquen.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyor Betoret.

Passem a la votació del punt.
Vots a favor de la proposta?
6.
Vots en contra?
8.
Abstencions?
1.
Es rebutja la proposta.

Proposició no de llei sobre l'eliminació de la taxa imposada a les reclamacions cap al sector energètic recollida en l'article 189.
15 del Decret legislatiu 1/2005, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 89.
340, BOC número 269)

El senyor president:

Iniciem el punt cinquè, que és la presa en consideració de la Proposició no de llei sobre eliminació de la taxa imposada de reclamacions cap al sector energètic, recollida en l'article 189.
15 del Decret legislatiu 1/2005, de la Llei de taxes, presentada pel Grup Parlamentari Compromís.

Senyor Ferri, té vosté la paraula.

El senyor Ferri Fayos:

Gràcies, senyor president.

Hui portem una proposició no de llei perquè La Generalitat es pose al costat de la gent i no al costat de les grans empreses energètiques, com sol fer habitualment.

Demanem que s'elimine la taxa que carrega les reclamacions sobre discrepàncies elèctriques.

Des de Compromís no entenem per què quan un consumidor d'energia no està d'acord amb la seua factura de la llum o del gas ha de pagar 20 euros per a establir una reclamació.

Creiem que és una mostra més de com es governa d'esquenes a la ciutadania i al costat dels poderosos, com són les grans multinacionals de l'energia.
I no som els únics que ho pensem.
El síndic de Greuges ha dictaminat en diverses ocasions que es tracta d'una taxa que ataca la protecció dels consumidors i que busca dissuadir-los d'exercir el seu dret de reclamació.

L'associació Facua Consumidors en Acció es va adreçar a diferents grups parlamentaris d'esta cambra per a plantejar este tema, perquè van poder comprovar com s'atacava els drets de reclamació dels consumidors.

En eixa línia ja vam debatre, ja hem debatut en estes Corts, una proposta semblant a la que hui portem ací, plantejada pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.
En aquella ocasió es va comptar, com no?
, amb el vot contrari del Partit Popular.
I els arguments per part del Consell i del Grup Parlamentari Popular, que és el majoritari, deixaven entrevore de quin costat es situaven.

El Consell admetia que l'objectiu era reduir les reclamacions que s'havien disparat en els últims anys, és a dir, no volien que la gent reclamara.
El mateix van dir en la resposta a la sindicatura de greuges.
El Consell va deixar clar que sempre que pot que no busquen reduir les discrepàncies causades o els abusos de les grans companyies elèctriques, sinó que el que busquen és reduir les reclamacions de consumidors.
És a dir, no busquen solucionar el problema, que és que una empresa elèctrica, de l'energia, sobrefacture a un usuari, a un ciutadà o a una ciutadana, sinó el que busquen és reduir el nombre de reclamacions que presenten aquests ciutadans i ciutadanes quan veuen els seus drets sobrepassats.

Com diu el síndic de Greuges, no és acceptable que es busque dissuadir la ciutadania a exercir uns drets.
Un dret ha de ser garantit, i no pot ser dissuadit en el seu exercici.

La taxa que volem eliminar es basa en la mateixa filosofia que els porta a establir les taxes en la justícia, dissuadir la gent perquè no puga exercir els seus drets.
Això sí, la gent que té diners o les grans companyies tenen total garantia.

Davant d'esta realitat la resposta del Partit Popular ha sigut que 20 euros tampoc és tant i que no dissuadeix a ningú.

No sé jo en quin món viu o viuen les persones que poden dir això.
Si una persona té una factura de 30 o 40 euros, pensen vostés que va a pagar 20 euros per a reclamar?
Pensen vostès que 20 euros hui en dia són assumibles per a la gran majoria de la gent?
No són conscients que vivim en un país amb un 30% d'exclusió social i pobresa, amb una taxa d'atur rècord i amb uns salaris que no arriben en molts casos als mil euros?

Davant d'esta societat empobrida, tenim les grans companyies elèctriques, que cobren els preus més alts de tota Europa, i amb els beneficis més alts de les elèctriques europees.

Des de l'any 2007, la llum s'ha disparat en Espanya un 75%.
Des de 2002 porta un acumulat del 104%.
Són xifres d'Eurostat de 2013 i durant l'any 2014, com ja estem veient, el preu de l'energia continua apujant.

L'energia suposa cada vegada més un cost inassumible per a milers de famílies que veuen com l'accés a un servei essencial es transforma en un luxe.
I les companyies energètiques que viuen de l'oligopoli que els garanteix el poder guanyen beneficis rècords.

Entre els gegants empresarials i el pobre ciutadà hauria d'estar un govern responsable que garantira els drets de la gent més vulnerable i indefensa.
Però, no, este govern posa les coses encara més complicades per a aquesta gent, per a l'usuari i li cobra 20 euros, abans era un poquet més, una barrera que molts usuaris, com ja he dit, no poden superar ni s'ho poden permetre.

I el Consell content perquè els baixen les reclamacions.
Amb això se conforma.
Un argument que segurament escoltarem ací serà el que els diners es retornen en cas de ser admesa la reclamació, com si això solucionara alguna cosa per a la gent que no arriba a final de mes.

El problema és haver de pagar els 20 euros, perquè molta gent no té eixos 20 euros.
El problema és que la gent no arriba a tindre eixos 20 euros, no arriba a final de mes, senyories, més enllà que es tornen o no es tornen.
I per això baixen les reclamacions, baixen perquè dissuadeixen a la gent de presentar reclamacions i dissuadeixen a la gent perquè pagar 20 euros fa mal.

En la nostra proposició plantegem exactament el que diu el Síndic de Greuges en les seues recomanacions.
En primer lloc, eliminar la taxa sobre les reclamacions en matèria energètica.
Em té igual si són 33, 25 o 19 euros.
No creiem que presentar una reclamació haja de tindre cap tipus de taxa.

En segon lloc, proposem, tal i com va fer el Síndic de Greuges, promoure una millor inspecció i supervisió de les instal·lacions energètiques.
Creiem que la via per a reduir les reclamacions és que l'administració ataque el problema d'arrel, és a dir, que ataque els abusos que moltes vegades perpetuen les grans multinacionals de l'energia contra els consumidors i consumidores.
És un enfocament totalment diferent al del Consell.
No hem d'atacar a les conseqüències, les reclamacions, com fa el Consell -el Consell no vol reclamacions, les ataca-, sinó atacar les causes, que són els abusos de les grans elèctriques.

I per això esperem que el Grup Parlamentari Popular aprofite aquesta ocasió, aquesta segona oportunitat que els donem des del Grup Parlamentari Compromís i es pose al costat de la ciutadania, es pose al costat de les persones més febles d'aquesta societat i elimine aquesta taxa.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyor Ferri.

Senyor Tormo, té vosté la paraula.

El senyor Tormo Ruiz:

Gràcies.

Com no podia ser d'una altra manera, anem a recolzar la proposta del Grup Compromís.
Ja en el seu dia, fa més d'un any, el Grup d'Esquerra Unida va presentar una proposició de llei perquè es derogaren les taxes quant a les reclamacions en el sector energètic.

I no és que ho digam nosaltres, estem dient-ho des de l'oposició, sinó és que el mateix Síndic de Greuges, com s'ha comentat adés, ha recomanat al Consell que no pose taxes a la ciutadania per reclamar davant d'unes empreses que en estos moments se veuen en un escut que li marca el Consell, una protecció, que ni es mereixen i que deixen a la ciutadania, i sobretot a la ciutadania més feble, en una posició molt desavantatjosa davant les multinacionals.

El Consell ha optat pels lobbys de les elèctriques i deixat de costat a la ciutadania.
I com dia el Síndic de Greuges, el que cal fer no és posar taxes perquè la gent no reclame, sinó el que ha de fer és que davant tantes reclamacions és perquè alguna cosa passa mal, alguna cosa està fent malament el sector elèctric.
I, per tant, el cal és muntar una inspecció adequada que puga fer front a les pràctiques fraudulentes i de robatori per part de les elèctriques.

La imposició d'una taxa és una situació que deixa sobretot en precari a la gent justament més desafavorida.
Vulnera, al nostre entendre, la protecció que tenen els consumidors, una protecció que està establerta en la nostra legislació i que establix el principi rector de la protecció pels poders públics a les persones usuàries i consumidores.

Per això, en el seu dia el Grup Parlamentari d'Esquerra Unida vàrem presentar proposició de llei en el sentit de la derogació de la taxa de les reclamacions en el sector elèctric.
I va ser el Grup Popular el que se va manifestar i se va posar al costat dels poderosos una altra vegada i va deixar en situació de feblesa als més necessitats de la societat.

Però es que, a més, les taxes en este aspecte són il·legals, al nostre entendre, perquè una taxa no se pot imposar en un sector privat.
Les taxes, en tot cas, haurien de ser si n'hi haguera un sector públic de gestió pública.

Les tasques d'inspecció, per tant, i de control de les empreses gestores del servei d'electricitat és el fonamental en el qual s'haurien de fer les polítiques per a restringir el fum de reclamacions que estan havent en estos moments.

Per tant, en compte de posar taxes, el que hauria de fer el Consell és un sistema de vigilància de les empreses elèctriques.
Ahí sí que mos trobaran i no en un sistema en el qual el que s'està posant en evidència és el recolzament per part del Partit Popular de la política de robatori generalitzat que fan les elèctriques als consumidors, i sobretot als consumidors que patixen més greument una crisi que no han creat.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyor Tormo.

Senyor Macho, té vosté la paraula per cinc minuts.

El senyor Macho Lorenzo:

Buenas tardes.

Muchas gracias, señor presidente.

El Grupo Socialista va a apoyar, evidentemente, esta proposición no de ley, porque estimamos que se trata de una propuesta sensata en todo lo que propone.
Pero yo creo que hay que ir por partes.
Ya se han dicho muchas cosas, muchas de ellas acertadas.

El sector eléctrico español es estadísticamente, junto con el de telefonía y las entidades financieras, el sector con un mayor número de reclamaciones de los usuarios españoles.
Según datos de la Comisión Nacional de la Energía del año 2011, se cursaron ya entonces más de un millón de reclamaciones en toda España, de ellas más de la mitad se referían a discrepancias en la facturación o en la lectura del contador.

Además, según datos de la Dirección General de Sanidad y Consumidores de la Unión Europea, los consumidores españoles somos los que menos satisfechos estamos con nuestro servicio eléctrico, solo por delante de los búlgaros en toda la Unión Europea.

En ese mismo estudio se afirma, lógicamente, una cosa que es obvia, que la crisis ha hecho que se agrave en nuestro país esa insatisfacción.

Según datos de Facua -intento dar bastantes datos-, en este año 2014 más del 11% del total de las denuncias en materia de consumo se han realizado en temas de energía.

En resumen, en el sector eléctrico español es muy habitual, tristemente es muy habitual, que los consumidores tengan que defenderse -y esa es la palabra-, tengan que defenderse del mal funcionamiento de las grandes empresas que les dan el servicio, de las empresas que les dan el suministro.

Y es aquí donde aparece el problema que yo creo que intenta solucionar esta proposición no de ley.
A pesar de poder ejercer las reclamaciones ante un servicio prestado y cobrado por un tercero es un derecho que tendría que ser básico en este país y en la Unión Europea, en la práctica y en este caso solo se puede ejercer si se dispone de una determinada cantidad de dinero, ahora mismo en torno a los veinte euros.
Cantidad que, como ya se ha comentado aquí, puede parecer pequeño, salvo que seas una de esas miles de personas o una de esas miles de familias que han pasado ya del riesgo de exclusión social a la exclusión social real.

La tasa existente y que esta proposición no de ley pretende eliminar es injusta por muchos motivos.
Yo voy a señalar dos.
Uno es obvio, porque no es razonable que en caso de discrepancias entre una gran compañía eléctrica y un particular, en un contrato que han firmado entre ellos, sea el particular quien debe de aportar de entrada un dinero poder aclarar quién tiene la razón en esa discrepancia.
Esto es algo obvio, nos parece absolutamente obvio.
Y también porque este tipo de tasa -y se ha dicho aquí, y yo creo que con las mismas palabras prácticamente- se ceban siempre en aquellos que menos tienen.

Y todo esto se acentúa más en un escenario donde la electricidad, en contra de los que nos planteó el señor ministro Soria, ha aumentado su precio más de un 20% desde el pasado enero.

En resumen, y para terminar -no me quiero alargar mucho-, creemos, por las razones que hemos argumentado, que esta PNL es oportuna, es justa y es necesaria para que la siempre desequilibrada relación entre las grandes compañías eléctricas que cotizan en el Ibex y los humildes consumidores que sufres sus desmanes muchas veces sea al menos un poquito más justa y esté un poquito más equilibrado.
Hoy se podría dar un pequeño pero yo creo que importante paso en ese sentido.

Muchas gracias.

El senyor president:

Gracias, señor Macho.

Para intervenir, el señor Zaragoza, don Marcos.

El senyor Zaragoza Mayor:

Senyor president.

Senyores i senyors diputats, bona vesprada.

Bé.
En l'exposició de motius que fa el Grup Compromís hi ha una certa discrepància.
Este article es va modificar, l'article 189.
15, del text refós de la llei de taxes, es va modificar en la Llei 10/2012, de 21 de desembre, de mesures fiscals, de gestió administrativa i financera i d'organització de La Generalitat, amb efectes des de l'1 de gener de 2013 en dos sentits -tu ho has dit, Joan.

Una és per a reduir la seua quantitat, la quantitat que figura en la proposició no de llei que vam esmenar per a modificar-la, de 25,33 a 19,80 -quantitat que en el 2014 va a passar a 20 euros.
I per a incloure com a novetat que en cas d'estimar-se la discrepància interposada, la taxa serà objecte de devolució al sol·licitant, havent de fer-se càrrec del seu pagament la persona o entitat causant de la discrepància.

En definitiva, el reclamant no paga la taxa, encara que sí que l'anticipa, però se li reintegra si després de la resolució del procediment se li dóna la raó en via administrativa.
D'esta manera, el cost del servici és imputat, evidentment, al que ha causat la discrepància.

Per la seua pròpia concepció legal, la taxa associada a este tipus de procediments respon a la cobertura de costos humans i materials que la seua gestió comporta per a l'erari públic.
És evident que no és un impost, és una taxa per al qui fa la reclamació.
No seria tampoc just que pagàrem tots eixe tema.
(Inintel·ligible) … en el moment en què es va incorporar este concepte a la llei de taxes per a l'exercici 2006 es venia observant un increment molt important del volum d'este tipus de sol·licitud, de les quals una part rellevant no tenia fonamentació, i encara que havien d'atendre's igualment.

S'ha de significar en este sentit que la quantitat de la taxa s'ha anat reduint progressivament com a conseqüència tant de la disminució del cost de la gestió associat a causa de l'experiència acumulada com a la mateixa qualitat mitjana de les sol·licituds que es presenten molt més motivades, que ha reduït els recursos públics necessari per a atendre-les i, per tant, els costos de gestió.

Per tant, pareix prudent el manteniment d'una taxa que finalment sufraga qui genera la discrepància i que dissuadisca un poc la presentació infundada de reclamacions, infundada, les reclamacions que finalment es pagaria amb recursos de tots, o siga, amb impostos.

Quant a la segona qüestió, mosatros podíem arribar a un acord en demanar-li a la conselleria que, efectivament… Perquè jo crec que no és un problema de taxes sí o taxes no, és un problema que les elèctriques facen fer la seua tasca i que, bé, el consumidor estiga ben atés, tinga un bon servici.
I, bé, que les elèctriques tinguen competència entre elles, que això també es podria vore en un altre estament -no ací, això estaria bé que en les Corts Generals es vegera.

I, bé, mosatros sí que podíem estar.
.
.
, dir-li a la conselleria que fera més inspeccions i que els controls que es duen en estes instal·lacions es verificaren i foren de més quantia, no?
Però la taxa creiem que no tenim per què llevar-la.

El senyor president:

Gracias, señor Zaragoza.

Señor Ferri.

El senyor Ferri Fayos:

Gràcies, senyor president.

De l'exposició del senyor Zaragoza, entenc que és un intent de transaccionar la nostra proposta.

Però l'esperit real de la nostra proposta és canviar completament quina és la política del Consell respecte a les reclamacions elèctriques, quant a la gestió de les discrepàncies en la facturació elèctrica.
I nosaltres pensem, com ja he dit abans, que imposar una taxa que el que fa és dissuadir l'usuari d'exercir un dret que, com dic, doncs, no és la manera que nosaltres pensem que siga la millor per a garantir els drets de tots els ciutadans i ciutadanes.

Per tant, no anem a acceptar eixa transacció, perquè pensem que el primer punt de la nostra PNL és essencial en eixe canvi de les polítiques del Consell i no podem entrar a parlar de transaccionar.

El que sí que m'agradaria, i vosté ha parlat ací que la taxa té una funció de dissuadir aquella gent que presentava reclamacions per presentar reclamacions.
Jo crec que això és un.
.
.
, fer eixe tipus d'afirmacions és, com a molt, agosarat, no?
Perquè sense tindre.
.
.
Jo no tinc les dades, no sé si vosté les té, però no sé quantes d'eixes reclamacions eren aprovades i quantes no.
Però de què estic segur és que, malgrat que no tingueren ningun cost, el temps que suposa haver de presentar la reclamació.
.
.
, el temps és cost també per a les persones; haver de dedicar un temps per a portar a terme eixa reclamació ja és un cost (inintel·ligible) .
.
.
Supose que això ja és una mesura suficientment dissuasòria perquè una persona que, segons el que vostés expliquen, presente reclamacions per presentar reclamacions no la presente.
Perquè jo crec que no és agradable haver d'alçar-se un dia de matí i haver d'anar a algun lloc a presentar una reclamació.
Per tant, no creguem que eixe siga el motiu real.

Com ja he dit abans, no només ho diem nosaltres, ho diu el Síndic de Greuges.
El Síndic de Greuges veu una clara vulneració dels drets dels ciutadans i ciutadanes a exercir el seu dret a reclamar quan ha hagut un abús per part de les elèctriques.
I no entendríem que el Partit Popular es posara al costat, en este cas, de.
.
.
No m'agradaria pensar que el Partit Popular ho fa per a beneficiar les elèctriques i que no hagen de compensar a eixes persones, a eixos usuaris de l'electricitat, per haver tingut un abús en la seua facturació.

I no m'agradaria haver de tirar de dades, doncs, d'exdirigents del Partit Popular que han acabat en els consells d'administració de les grans elèctriques per a pensar que vostés tenen algun tipus de relació amb això i, per tant, no volen aprovar aquesta PNL.
Per tant, no vaig a entrar a llegir noms.
No vaig a entrar a llegir els noms, però tots i totes els coneguem.

Mire, vint euros, a nosaltres que som diputats ens poden semblar molt poc, ens poden semblar molt poc a l'hora de presentar una reclamació sobre una tarifació elèctrica que s'ha fet malament.
Però, per a una persona que no arriba a final de mes -quan els recorde que ací s'han presentat proposicions no de llei per a demanar una treva hivernal perquè les persones que no poden pagar-se la llum tinguen, almenys, calefacció i electricitat durant l'hivern-, no podem estar ací parlant que eixes persones, a més, si l'empresa elèctrica ha tingut un abús en la seua facturació, hagen d'avançar vint euros que no tenen.
Una persona que no té vint euros, no pot avançar-los per a fer una reclamació.
I això és el que no és possible.

Aleshores, espere que vostés recapaciten i, ja que estan d'acord en el segon punt, intenten també posar-se d'acord en el primer.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyor Ferri.

Senyor Zaragoza.

El senyor Zaragoza Mayor:

Jo crec que vint euros és molt, encara que siga diputat.
Jo crec que vint euros és molt per a una persona que, a la millor, en guanya nou-cents.
Tots els d'ací tenim gent, familiars i amics que en guanyen nou-cents, huit-cents i mil euros.
I és molt, això sí que és cert.
Però jo crec que no hem d'anar per la solidaritat per eixe costat.

Jo crec que sí que és cert, i al meu entendre, la indústria energètica hauria de donar un millor servici; tal volta, no estar tan protegida per la llei; tindre una competència més legal, més lleial i més legal.
I tot això jo crec que, tal volta, es podria.
.
.
És més, tal volta.
.
.
, proveir mesures dins d'una llei, regulatives i relatives a la protecció real i ajuda a l'usuari.
Jo crec que això sí que ho podíem fer.

Però vosté sap, millor que jo, que astò no es fa ací, no és fa en estes Corts; es fa en les Corts Generals.
Bé, i tal volta, vosté té un representant allí que, en volta de fer, a voltes, doncs, tant de circ, doncs, podria presentar una proposició per a modificar totes estes coses que, realment, sí que ataquen el que és, doncs, bé, a voltes eixa supremacia que vosté diu de les grans industrials.

Jo no tinc ningun familiar ni ningun amic que estiga en una elèctrica, m'entén?
I qui estiga és problema seu.

Jo i ací este grup estarà per a defendre els interessos dels valencians i de les valencianes sempre, en qualsevol estament i en qualsevol moment, no?

I, per tant, crec que mosatros anem a continuar en la nostra proposta que és dir-li que no al primer punt i, si vosté no vol esmenar la segona, doncs, mosatros li direm a la conselleria que continue en la seua tasca de control i de vigilància sobre les elèctriques.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyor Zaragoza.

Anem a passar a la votació del punt, ja que han conclòs les actuacions.
¿Vots a favor de la proposta?
Vots en contra?
Abstencions?
No.
.
.
Es rebutja la proposta.

Proposició no de llei sobre l'estudi i el debat del sistema de tarificació de l'electricitat en la seua integritat, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida (RE número 89.
791, BOC número 269)

El senyor president:

Passem al punt sisè, que és la presa en consideració de la Proposició no de llei sobre l'estudi i el debat del sistema de tarifació de l'electricitat en la seua integritat, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida.

Té la paraula el senyor Tormo per deu minuts.

El senyor Tormo Ruiz:

Gràcies.

Doncs, anem a continuar en el sistema elèctric.

Nosaltres presentem avui esta proposició no de llei per a parlar del sistema elèctric en la seua integritat perquè, òbviament, n'hi ha un descontrol que afavorix les elèctriques en contra dels interessos dels ciutadans i ciutadanes.

Les últimes decisions que han estat preses pel govern espanyol, en relació als preus de l'electricitat, el que fan és incidir encara més en el problema de la pobresa energètica.
La gent que té més dificultats de tindre un recursos per a garantir un mínim de confortabilitat en la seua vida que supose un mínim de dignitat en els seus habitatges estan veient com el Govern d'Espanya està, en les seues polítiques, agreujant la situació d'estes persones.
Però és que, a més, està repercutint en la competitivitat de la producció de les empreses; la qual cosa el que fa és incidir en l'alta taxa d'atur que estem patint.

Ja veiem que estem patint, per la política del govern, una evolució alcista dels preus energètics.
Segons Eurostat, en els últims anys el preu del quilovat/hora s'ha incrementat un 63%, mentre que en la zona euro ha sigut de 29%.
O siga, ací hem augmentat més del doble el preu de l'electricitat.
I resulta que, justament, estem per damunt en les tarifes domèstiques.
Els ciutadans normals i corrents són els qui estan pagant l'electricitat més cara de pràcticament tota Europa.
Açò suposa un detriment de la renda de les famílies, que es junta en la situació de falta de treball; no n'hi ha treball, no n'hi han ingressos i, damunt, el govern facilita que les elèctriques posen el preu més car a l'electricitat.

I és que açò també incidix en sectors en els quals té una major incidència el preu de l'electricitat, com puga ser el sector agrari, en el qual veiem que el xicotet productor, ramader o agrícola, està veient que la minva dels seus beneficis és major, eixa minva és major perquè han de pagar l'electricitat més cara que en la resta de l'estat.

I ací tenim un model que, òbviament, està pensat per al benefici de les butxaques d'uns pocs, en detriment del benefici de la majoria.
Ací tenim unes companyies que són les generadores de l'energia, que se subhasta eixa energia simplement amb uns mesuradors financers, la qual cosa l'únic objectiu és la rendibilitat econòmica, i, després, passa als distribuïdors.

Hem vist que este mètode està costant més, està fent que el cost dels xicotets usuaris siga molt major.
I estem veient, al mateix temps, que la política que està duent el govern, i recolzada des del Partit Popular a nivell autonòmic, és deixar de banda l'energia més ecològica, l'energia que podria ser una font de futur i de respecte mediambiental, com puga ser l'energia fotovoltaica, les noves energies, deixant les fòssils de costat.

L'encariment de l'energia el que ha fet és posar a l'oligopoli de les elèctriques en safata un negoci i, com dic, agreujar el problema de la pobresa energètica.

Nosaltres mai hem compartit el sistema de fixació de preus ni la subhasta al mercat majorista.
Pensem que el bé de l'energia no ha de ser per a una rendibilitat econòmica, i nosaltres estem per una situació en la qual l'energia siga realment tractada com un bé de servei públic.

No estem tampoc d'acord en un sistema de fixació del preu de l'energia per als consumidors en una tarifa plana, en la qual el preu el marquen sempre a l'alça les elèctriques, en eixe interés financer de guany econòmic.
Perquè açò l'únic que fa és que, a banda que els beneficis són per a uns pocs, el que s'està incentivant és el mal ús de l'energia; en definitiva, el malbaratament de l'energia.

Nosaltres el que proposem és una política energètica, la qual estiga orientada a la sostenibilitat socioeconòmica i mediambiental.
Volem un sistema energètic estatal sostenible, menys dependent i més sobirà; uns preus més competitius i justos per a les empreses i per als ciutadans; que se tinga en compte la redistribució de la riquesa, la incentivació de l'estalvi i l'ecoeficiència.
I s'ha de parar, d'una vegada per totes, el malbaratament.

Cal abordar una estratègia de futur que impulse realment les renovables, que fomenten la rehabilitació de llars, que, a més, és un jaciment de llocs de treball que cal explorar.
Cal treballar per l'eficiència energètica dels habitatges.
I en cap cas se pot excloure d'un dret a una suficiència energètica, en cap cas se pot excloure -dic- famílies sense recursos.

Cal mantindre, millorar i ampliar l'àmbit d'actuació del bo social, fent-ho extensiu a altres tipus d'energia domèstica, no elèctrica, com puga ser el gas natural i el gas butà.
I ací cal parlar del Castor.
No és possible que la gestió feta fins ara per successius governs en benefici d'un empresari siga ara costejat per les butxaques dels ciutadans i ciutadanes.
No pot ser que 1.
350 euros que ha costat.
.
.
Milions d'euros, gràcies, 1.
350 milions d'euros que ha costat el Castor siguen pagats per les butxaques dels ciutadans i ciutadanes.
I això no pot passar ni a la factura elèctrica ni a cap altra factura.

I, per últim, cal garantir una millor atenció de les empreses energètiques cap als consumidors i consumidores, al costat d'una moratòria en la instal·lació dels anomenats telecomptadors intel·ligents, que realment sols tenen interés per a les mateixes empreses, i que encara no sabem quins beneficis van a tindre per als usuaris.

Per tant, en esta proposició el que estem diguent és que cal fer un canvi radical en la política energètica d'aquest país i que cal comptar en els interessos dels ciutadans i ciutadanes per davant dels interessos del lobby empresarial.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyor Tormo.

Senyor Ferri, té vosté la paraula.
Cinc minuts.

El senyor Ferri Fayos:

Moltes gràcies, senyor president.

En general estem d'acord amb el contingut de la proposició no de llei que ha presentat el Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.
Primera, perquè la fixació de preu de la nova tarifa és un desficaci.
Es fixa el dia anterior i a un preu diferent a cada hora del dia.
Això vol dir que n'hi han vint-i-quatre preus diferents cada dia, i això deixa el consumidor en mans de les companyies i de les grans multinacionals de l'energia, més encara, si cal, del que ja estaven fins ara.
La pujada del preu de l'electricitat per als consumidors domèstics, 27 milions de consumidors, ha passat de 26 euros el megawatt hora, registrat de mitjana en el primer trimestre de l'any, quan va ser anunciat el nou sistema de facturació, a tancar el tercer trimestre en 52 euros per megawatt/hora.
Just el doble.

A més, setembre ha finalitzat en 59 euros per megawatt/hora, la qual cosa apunta a una tendència molt preocupant per als propers mesos.
Això té unes conseqüències socials innegables i que vostés es poden imaginar.
Gent que no pot accedir a un servei tan essencial, com és el de l'electricitat, l'energia.

Des de Compromís hem presentat iniciatives per a combatre la pobresa energètica, cal una treva hivernal i cal una millora del bo social, com es demana en aquesta PNL.

I una altra situació que es dóna és la pèrdua de competitivitat de les nostres empreses, de la nostra economia.
La factura elèctrica suposa cada dia més pes en els gastos de les diferents indústries.
Per això, creiem que esta proposició és necessària.
Estem d'acord que cal abordar el sistema de tarificació d'electricitat en la seua integritat, orientar-lo sobretot a la sostenibilitat socioeconòmica i mediambiental, i sobretot a l'estalvi energètic.

Cal impulsar un procés de diàleg amb tot el sector, amb la premissa d'aconseguir un model estatal sostenible que incloga mecanismes tarifaris redistributius que impedixquen l'exclusió de petits consums a les persones més empobrides.
Tot això, com ja he dit abans, encoratjant l'estalvi i penalitzant la gent que balafia.
Abordar una estratègia de futur amb mesures que impulsen el sector de les renovables.
També estem d'acord.
La rehabilitació de les llars és essencial per a baixar el consum i la seua eficiència energètica.
Mantenir i millorar l'àmbit d'actuació del vot social.
Ja ho hem dit, és necessari.
N'hi ha gent que no pot arribar a pagar l'energia elèctrica que consumix.
Imaginen-se en hivern una família que ha d'escalfar la seua casa, que ha d'escalfar el seu menjar i no tenen ni per a poder pagar aquesta energia que necessiten per a poder escalfar allò que mengen.

En canvi, sí que tenim una esmena presentada en l'apartat i, en el tema dels telecomptadors, en què demanem que es quede redactat de la següent manera: garantir una millor atenció de les empreses comercialitzadores d'electricitat cap als i les consumidores i que els telecomptadors intel·ligents puguen revertir en la millora de la gestió del consum, establint les necessàries garanties de control i transparència de la informació, que sempre haurà de ser accessible per part dels i les consumidores.
Actualment s'estan instal·lant comptadors intel·ligents.
Creiem que poden ser una bona eina, si la informació repercuteix en el benefici dels usuaris i no de les grans empreses, com ja fan algunes de les cooperatives de generació elèctrica, com Som Energia, en què aporten molta gran part d'eixa informació transformada i que els usuaris podem reutilitzar per a reduir el nostre consum.

Esquerra Unida planteja una moratòria que no s'instal·len més telecomptadors.
No estem d'acord en frenar la seua instal·lació.
Pensem que pot ser una ferramenta molt útil en mans dels usuaris, si compten amb tota la informació.
I el que sí que proposem és que s'obligue que eixa informació siga accessible per als usuaris i que permeta augmentar l'estalvi econòmic i energètic dels consumidors.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyor Ferri.
Senyor Toledo.
.
.
(Veus) Perdó?
Ah, sí, sí, sí, tens tota la raó.
Cinc minuts.

El senyor Tormo Ruiz:

Sí.
Nosaltres mantenim la retirada dels telecomptadors intel·ligents perquè entenem que en cap cas estan sent usats per garantir el dret a la ciutadania a poder controlar la despesa, poder controlar que no se faça un mal ús d'estos telecomptadors.
I és curiós com sempre els avanços tecnològics s'inicien per al control de la ciutadania, un control que escapa a la seguretat que han de tindre tots els ciutadans, que les seues dades siguen ben utilitzades i per a un bon ús.

Per tant, per a dir-ho ben clar, en les qüestions que cal arreglar, que han d'invertir les empreses elèctriques, no ens sembla que siga en estos moments iniciar, la posada en marxa de telecomptadors intel·ligents.
Quan a més en estos moments trobem que n'hi han dificultats en moltes famílies per a tindre un ús mínim i digne d'un servei elèctric que els permeta una qualitat de vida.
El que haurien de posar, i jo crec que en estos moments la tecnologia ho pot posar a l'abast de tots els ciutadans i ciutadanes, és una capacitat elèctrica suficient per a dignificar les condicions.
I, per tant, no creguem que siga realment necessari tindre els telecomptadors intel·ligents.
Abans d'això n'hi han moltes coses que caldria demanar.
Per tant, em permetran que mantinga la proposició tal com està redactada.

El senyor president:

Molt bé, gràcies, senyor Tormo.
No vol més la paraula?

Senyor Toledo, la té vosté.

El senyor Toledo Lobo:

Bueno, yo me atengo a lo que dice la PNL, que pide una moratoria en la instalación.
No pide que se retiren, ni pide que no se instale sino una moratoria para estudiar la repercusión, que eso es lo que pone y a eso es a lo que me atengo.
Nada más.
Quiero decir que nuestro grupo, tal y conforme está establecida la PNL, votará a favor y, si hubieran admitido la enmienda de Compromís también, porque entendemos que en el sector energético hay que actuar.
Y hay que actuar de forma radicalmente contraria a la que está haciendo el PP.

Ya lo hemos debatido más de unas veces en estas Cortes, en el pleno y en esta comisión, pero entendemos que la situación actual del sector eléctrico es dramática para muchas familias que son víctimas de la pobreza energética, que no pueden pagar la factura a fin de mes, que no pueden encender la calefacción en invierno.
También es muy grave para las empresas que están perdiendo competitividad, porque tienen en su factura un uso intensivo de la energía, y la están pagando un 20% más cara que sus socios de la Unión Europea.

Y, en definitiva, somos herederos de tres decisiones que nos lastran: una, la privatización de todo el sector energético que hizo el señor Aznar nada más entró en la Moncloa y que nos hace ser un caso singular, a diferencia de Alemania, Francia o Italia, que sí que tiene el sector público una presencia dentro del sector energético, un sector estratégico para el futuro de cualquier país.
Pues en España no tenemos nada desde que el señor Aznar tomó esa decisión.
Y, por lo tanto, en este momento el gobierno no puede intervenir de una forma clara, con su empresa pública, para proporcionar la energía a un precio razonable.
No puede.

Luego, por el déficit de tarifa que también inventó el señor Aznar y que nos ha llevado a una situación de despropósito y, por último, por la ofensiva contra las renovables emprendida por el gobierno del señor Rajoy, que ya saben que ha paralizado totalmente el desarrollo de las renovables en España.
Con la ley del sector eléctrico se consolidan esas decisiones nefastas y se producen efectos secundarios todavía más terribles.
Ya anunciamos que la nueva tarificación provocaría un aumento excesivo de la factura eléctrica.
Lamentablemente el tiempo nos da la razón.
Los datos que ha leído el señor Ferri son absolutamente ciertos.
Para las familias es un estropicio esta nueva forma de tarificar.
Se les ha dado a las eléctricas una herramienta absolutamente increíble, porque antes la subasta era mensual.
Ahora en cualquier momento, cada hora del día pueden alterar ese precio de la luz, y realmente los consumidores no tenemos ninguna herramienta ni para siquiera saber cuánto nos está costando en ese momento.
Y aunque lo supiéramos tampoco podríamos hacer mucho más.
Y está llevando efectivamente a una subida en la factura eléctrica tremenda que va a agravar el problema de la pobreza energética.
Está llevando a una pérdida generalizada de la competitividad industrial.

El tema de la cogeneración en el sector cerámico castellonense, por ejemplo, va a hacer que la mitad de esas plantas se cierren.
Ya se han cerrado unas cuantas, pero la previsión es que en poco tiempo lleguen a la mitad.
Una energía absolutamente limpia que se generaba.

Y, en definitiva, la ley del sector eléctrico lo único que produce son perjuicios a todos y beneficio solo a las grandes eléctricas.
Por tanto, entendemos que, si seguimos por ese camino, vamos a producir un grave perjuicio ya a la propia industria de la Comunidad Valenciana, que era líder, por ejemplo, en fabricación de paneles solares.
Teníamos cuatro de las cinco industrias que había.
No queda ninguna ya en el Comunidad Valenciana.

Y, en definitiva, todos los términos en los que está planteada la PNL de Esquerra Unida nos parecen no solo aceptables, sino dignos de apoyo.
Y por tanto, nuestro voto va a ser favorable.

El senyor president:

Gracias, señor Toledo.

Intervención por parte del Grupo Popular, señor Antonio Peral.

El senyor Peral Villar:

Muchas gracias, presidente.

Señorías, que los responsables del déficit de tarifa que actualmente padece este país, que no son otros que el gobierno del Partido Socialista, con su alocada inversión en energías renovables, que suponen nada más y nada menos que 10.
500 millones, como hoy mismo ha reconocido el secretario de estado de Energía, que hubiera supuesto, si no hubiera intervenido el gobierno, un incremento en la factura de la luz a todos los ciudadanos, de haber seguido con el mismo sistema que se empleaba durante el gobierno del Partido Socialista, de un 40%, los ciudadanos estarían pagando un 40% más en la factura de la luz.
Que ustedes estén dando lecciones, que son los responsables del caos que sufre en este momento, la situación que sufre en este momento la factura de la luz y que ha tenido que hacer el gobierno intervenir e invertir la mayor parte de su presupuesto en paliar ese déficit de tarifa, es verdaderamente sorprendente.

Y, si a eso les sumamos los 1.
350 millones que le regalaron al señor Florentino con su proyecto del Castor que ha resultado ser otro gran fiasco del Partido Socialista, la pobreza energética tiene un nombre: se llama Partido Socialista Obrero Español.

Entonces, señoría, y volviendo al tema de su propuesta, me gustaría iniciar con este asunto de la pobreza energética que, evidentemente, es un tema complejo y triste y que están padeciendo muchos ciudadanos precisamente por este asunto del que les estoy hablando y que no es otro que el del excesivo coste que tiene la factura energética para los ciudadanos.

Entre estos factores y los factores que inciden en esta situación, no solo cabe señalar esta factura de la luz (rient), tampoco nos podemos olvidar de las consecuencias de la crisis devastadora que ha sufrido este país.
Este impacto pues, evidentemente, ha causado un paro -que no quiero recordar- que ya ha llevado a 3,4 millones de personas a ese desempleo y que es, precisamente, el Partido Popular el que está recuperando esos empleos y esa economía.

El Consell viene desarrollando una serie de políticas en el ámbito económico -como digo- que está apoyando a los más desfavorecidos, los datos más recientes del mercado laboral ponen de manifiesto que, tras dejar atrás la recesión económica, la comunidad ha empezado un proceso de creación del empleo y de reducción del desempleo que contribuirá a la mejora de las economías familiares a corto y medio plazo y a erradicar o a reducir lo máximo que se pueda, poco a poco, esa pobreza energética de la que ustedes ahora nos pretenden acusar.

Por lo que se refiere a los aumentos del precio de la energía habría que delimitar las competencias en la materia; la parte regulada del precio de la energía que corresponde al gobierno de la nación y que fija el propio ministerio de industria y energía, y sobre la parte no regulada es el mercado el que la determina y las administraciones públicas no tienen competencias de intervención.
Velar porque el mercado funcione de forma competitiva, al ser el sector eléctrico de ámbito nacional, es una tarea que, en general, excede de las competencias y capacidades de las comunidades autónomas y por ello existe un organismo específico que es la Comisión Nacional de los Mercados y de la Competencia.

Por otro lado, también decirles, dado que la política energética es, en parte, competencia de la Unión Europea y la defensa de la competencia lo es con mucho más alcance, para mantener los precios de la energía a un nivel bajo la problemática sobre este sector debe resolverse desde la Unión Europea, sobre todo garantizar que la oferta en el mercado de la energía sea suficiente, que se combatan los monopolios y que los instrumentos para la transformación energética sean eficaces desde el punto de vista de los costes y no aumenten los precios de manera injustificada.

No obstante lo anterior, y desde el punto de vista sectorial, la regulación eléctrica nacional tiene un mecanismo de solidaridad especial para los colectivos más desfavorecidos que son los llamados «consumidores vulnerables» para los que está previsto el llamado «bono social», que tiene, además, la consideración de servicio público y que está recogido en la Ley 24/2013, de consumidores vulnerables -como decía.

Respecto a la extensión de este instrumento a otros tipos de energía, como el gas natural o los gases licuados del petróleo, es una medida que debe ser estudiada por la administración general del estado al corresponderle a ella la competencia en materia conforme a la ley del sector de los hidrocarburos.

Señorías, las medidas propuestas de redistribución de la renta, solidaridad social, etcétera, mediante mecanismos de subvención y bonificaciones, escapan de las competencias atribuidas a la conselleria de industria.
Sin embargo, un elemento fundamental para reducir la factura energética -en donde puede intervenir nuestro gobierno autonómico- son las medidas que se están adoptando por parte de La Generalitat para conseguir la mejora de la eficiencia energética, y me estoy refiriendo al fomento de medidas de ahorro y eficiencia energética mediante distintos mecanismos, que todos ellos se desarrollan a través del Instituto Valenciano de la Competitividad Empresarial, Ivace.

Son medidas, también, importantes, como las que presentó nuestro presidente en el debate de política general 2014, donde ya se anunciaron medidas concretas para que este objetivo se pueda cumplir, como el plan de ayudas para que los hogares puedan reducir mes a mes sus facturas de gas y electricidad, el descuento directo de 250 euros para las familias que sustituyan…

El senyor president:

Vaya finalizando, señor Peral.

El senyor Peral Villar:

.
.
.
-gracias, presidente, termino enseguida-, que sustituyan sus calderas por otras de alta eficiencia energética y el descuento directo de 90 euros por metro cuadrado para la renovación de ventanas por otras con mejor aislamiento térmico.

En definitiva -y ya para terminar-, bueno, ya en la réplica hablaremos de la sustitución de los contadores pero, en definitiva, estamos de acuerdo con el fondo, hay que ayudar al consumidor, hay que apoyarlo, eso es lo que creemos nosotros que hace el gobierno del Partido Popular con su esfuerzo económico, como este año va a quedar demostrado en los presupuestos para el 2015, pero discrepamos totalmente en la forma…

El senyor president:

Gracias, señor Peral.

El senyor Peral Villar:

…y en los detalles de su exposición.

Nada más.

El senyor president:

Senyor Tormo, té vosté la paraula.

El senyor Tormo Ruiz:

Gràcies.

A vore, açò és una proposició no de llei i, per tant, el que estem instant és que el Consell es posicionara davant de la política que està realitzant el Govern d'Espanya que és el que té les competències.

Quant a responsabilitat, em sembla ja normal i és continu que vostés el que fan és atribuir al Partit Socialista tota la responsabilitat, i jo no vaig a dir que no però sí que vaig a dir que són coresponsables el Partit Popular perquè sembla ser que vostés mai hagen participat en el desficaci que existix en el sistema elèctric.

Adés hem parlat en altre punt sobre les portes giratòries, i és que són importants les portes giratòries perquè expliquen molt bé el que està passant en este país en matèria de política energètica.
I adés hem dit que no anàvem a donar noms però vaig a donar dos noms, simplement, perquè ja són una icona del que suposa la porta giratòria i els interessos dels governs: u és el senyor Aznar, que va ser president i que forma part, ara, de l'empresa Endesa; i un altre és Felipe González, que va passar a Gas Natural.

Això és la foto dels interessos que realment els importa als que han estat governant fins ara i han tingut la possibilitat de legislar al respecte, que són els interessos de les grans empreses en contra dels ciutadans i ciutadanes.

Però és que ací n'hi ha un desficaci que qualsevol pot entendre, o siga, no és comprensible que en l'estat espanyol n'hi haja una producció energètica excedent, que siguem venedors a altres països, com a França, d'electricitat, i es mantinguen empreses que són molt costoses i, sobretot, molt perilloses, i estic parlant, per exemple, de la central nuclear de Cofrents que, a hores d'ara, hauria d'estar ja tancada.

I no és comprensible que -i això és responsabilitat del govern de Rajoy- s'elimine el desenvolupament de les renovables, de les energies renovables perquè són les energies que podrien, per un costat, garantir la sobirania elèctrica, la capacitat que fórem gestors dels nostres propis recursos i, a banda, participar i potenciar una energia que és compatible amb el manteniment del medi ambient.

Per tant, el discurs que han fet com que açò no va amb vosatros doncs -perdonen que ho diga- sí que va amb vostés, tenen una responsabilitat i el que es demana en este moment, en esta proposició no de llei, és un gir polític en el qual s'inste el govern, bàsicament, que en matèria de tarifació elèctrica es mire pels interessos de la butxaca dels ciutadans i ciutadanes i de les xicotetes empreses i no dels interessos del lobby elèctric dels grans empresaris.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gracias, señor Tormo.

Señor Peral, para finalizar el debate.

El senyor Peral Villar:

Gracias, presidente.

¡Hombre!
, yo creo que la concepción de la izquierda, de la más radical, que es quizá la que usted representa, cree que papá estado puede asumir cualquier coste de cualquier tipo y, además, todo ello sale de un fondo absolutamente inagotable que lleva al estado a la quiebra en cuanto se produce el primer constipado o la primera gripe, porque en este caso la cosa ha ido más allá de lo previsible.

Entonces, pues llegar a relativizar el dificilísimo sector de la industria y de la energía cuando este país, precisamente, no es un productor de ninguno de los grandes recursos energéticos y que por eso este país paga unos precios altísimos para mantener toda esa infraestructura, y ustedes quieren cerrar las centrales nucleares porque, precisamente, tienen la solución en muchos otros lugares; nosotros también creemos en las renovables, es más, somos creyentes absolutos de las renovables, o sea, no se puede usted imaginar cómo nos gustaría que fueran las renovables las que tiran del carro energético en este país pero eso es Alicia en el país de las maravillas y no la realidad; la realidad son 10.
500 millones de euros al año de déficit tarifario que lo tiene que pagar alguien.

Entonces, como eso no sale del aire, el estado, el gobierno tiene que buscar la forma de que ese déficit tarifario se pague, y como no lo puede cargar al ciudadano precisamente porque nos preocupa el ciudadano, porque estamos con el consumidor, pues hace un esfuerzo importante -y ya le anuncio que hoy mismo ha presentado el secretario de estado los presupuestos generales para el 2015- y el gobierno eleva un 4,3% el presupuesto de industria y energía y, además, para este capítulo especial de apoyar que el coste de la factura no suba pues hay un 50% más de inversión, bueno, pues la inversión aumenta hasta los 4.
207 millones, y ahí está el esfuerzo del gobierno para que ese coste no lo pague el ciudadano más allá de lo razonable.

También, le puedo decir, por eso el Partido Popular apoya las políticas que está desarrollando el gobierno, que también ha dicho hoy y hemos conocido hoy mismo, también en esta comparecencia del secretario de estado, que este año la tarifa eléctrica, el coste de la electricidad cerrará con un 4,9% por debajo del ejercicio de 2013, de lo cual nos congratulamos de que se haya conseguido bajar la factura de la luz y que ya en la primera mitad del año la bajada del precio hasta septiembre había llegado a bajar hasta un 6,9%.
O sea, creemos que el gobierno en estas circunstancias, saliendo de una crisis durísima como estamos saliendo, está haciendo un trabajo de diez, y como lo está haciendo de diez pues desde el Partido Popular no podemos más que apoyar lo que está haciendo el gobierno, no le vamos a poner palos en los ejes de las ruedas.

Le quería comentar sobre el último punto, para que vea que nos los hemos estudiado, todos los puntos de su propuesta, el tema de la sustitución de contadores para las instalaciones de equipos que permitan la discriminación horaria de las medidas y la telegestión, y hemos de recordar que nace con un real decreto del año 2006, de los señores de la bancada junto a ustedes, y su implementación debe finalizar el 31 de diciembre de 2018, con lo que se permitirá que al consumidor se le facture en función del momento en que realmente consume la energía teniendo en cuenta el diferente coste que tiene producir y transportar la energía según el momento del día en el que se produce.
Eso entendemos que es siempre en beneficio del consumidor, no para volverle loco ni para que le cueste más dinero.

Nosotros pensamos que este esfuerzo que se hace desde el gobierno lo que pretende es bajar el precio de la factura de la luz para el consumidor, por eso nos parece apropiado y oportuno.
En caso de que esto no fuera así y lo que se produce es el efecto contrario pues, evidentemente, estaríamos en contra, como no puede ser de otra forma.

Por todo esto que le estoy diciendo discrepamos de la proposición no de ley que ustedes presentan y, por supuesto, apoyamos el esfuerzo importantísimo que está haciendo el gobierno para beneficiar al consumidor y para que la factura de la luz no suba y, en todo caso, que baje, que eso es lo que se ha conseguido hasta este momento.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Molt bé, senyor Peral, molt disciplinat en este segon torn.

Passem a la votació del punt.
¿Vots a favor?
¿Vots en contra?
Abstencions no n'hi ha.
Es rebutja.

Bé, havíem quedat amb els portaveus que parlaríem en esta comissió fins al punt sisé, que és el que hem tractat ara, i mos resten del 7 a l'11.
Com veieu, l'11 és la compareixença del conseller d'economia i m'agradaria proposar-los que la nova data que posem per a fer esta comissió començara, precisament, per això, per la compareixença i, després, ja tractaríem les PNL, com s'ha fet habitualment.
¿Els pareix bé?

Bé, jo parle amb els portaveus i ja veiem com quedem, quin dia quedem, si és pel matí, si és per la vesprada (veus), ¿val?
, ¿els pareix bé?

Molt bé, s'alça la sessió.
Moltes gràcies.
(Pausa)

Es suspén la sessió.

Moltes gràcies.

(Se suspén la reunió a les 18 hores i 17 minuts)