R\_26\_CRTVEA\_20181119%20macro.html





Comissió de Radiotelevisió Valenciana i de l'Espai Audiovisual realitzada el dia 19 de novembre de 2018.
Comença la reunió a les 10 hores i 35 minuts.
Presideix el diputat senyor José Francisco Almería Serrano.
Reunió número 26.

El senyor president:

Abans de començar la comissió, donarem la paraula al secretari perquè comprove el quòrum.

Senyor secretari.

(El secretari passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

Moltes gràcies, senyor secretari.

Passem directament al punt número 1 de l'ordre del dia: lectura i aprovació, si escau, de l'acta de la reunió anterior.

Senyories, ¿tenen vostés alguna consideració a l'acta?
Si no, s'aprova per assentiment.
Moltes gràcies.

Compareixença del candidat, senyor Marc Pallarès Piquer, proposat pels grups parlamentaris per a cobrir la vacant d'un membre del Consell Rector de la Corporació Valenciana de Mitjans de Comunicació, d'acord amb el que es disposa en la Llei del servei públic de radiodifusió i televisió d'àmbit autonòmic, de titularitat de la Generalitat

El senyor president:

I directament passem ja al punt 2 de l'ordre del dia: compareixença del candidat Marc Pallarès Piquer, proposat pels grups parlamentaris per a cobrir la vacant d'un membre del Consell Rector de la Corporació Valenciana de Mitjans de Comunicació, d'acord amb el que es disposa en la Llei del servei públic de radiodifusió i televisió d'àmbit autonòmic de titularitat de La Generalitat.

Té la paraula per huit minuts el senyor Marc Pallarès.

El senyor Pallarès Piquer:

Moltes gràcies, president.

Bon dia a tots, a totes.

Seré molt breu.
Una de les coses que vaig aprendre en esta comissió, gràcies al senyor Subiela, va ser la capacitat de concisió, que era un d'eixos aspectes que u sempre necessita millorar en esta vida, però va servir per a molt.

Bé, la meua intervenció serà molt breu; la basaré en tres punts.
El primer és parlar un poc de la meua formació.

I en este primer punt el que puc dir és que sóc llicenciat en Comunicació Audiovisual, que sóc doctor en Comunicació Audiovisual i Pedagogia.
I precisament en la tesi doctoral, com un ja té una certa edat i és d'un pla relativament antic, pertany a eixos plans d'estudis en els quals les tesis doctorals tenien prou de pes -estem parlant de 600 pàgines-.
Ho dic perquè en les reformes i en els plans actuals moltes vegades les tesis doctorals es poden fer ara mateix fent dos articles d'investigació, de tal manera que les temàtiques se centren molt, però estem parlant d'això.
.
.
, més breus.
I en el meu cas, com dic, la tesi doctoral era prou àmplia, però tenia ja tot un capítol de la tesi doctoral en el qual jo investigava la publicitat institucional, que jo crec que és una dimensió sempre rellevant a tindre en compte quan estem parlant d'una radiotelevisió pública.

En eixe capítol, el que fea era estudiar tant la Llei 29/2005, com després les subsegüents lleis autonòmiques que es van anar aprovant en els diferents parlaments autonòmics.

I després, com a tercera qüestió de la meua formació, també els puc dir que des de l'any 2013 forme part del comité científic i avaluador de la Organización de Estados Iberoamericanos.
La meua funció allí bàsicament va ser des del 2013 al 2015, perquè, com vostés saben, en juny del 2015 vaig aterrar ací a les Corts Valencianes i, per tant, ja algunes coses, entre elles esta, la vaig deixar de banda.

Allí en l'Organización de Estados Iberoamericanos.
.
.
, és una organització molt gran que ocupa totes les dimensions epistemològiques i socials, però tot el que és la part mediàtica, d'avaluació de projectes mediàtics, etcètera, etcètera, jo formava part de les persones que sempre ens hem ocupat d'avaluar això en la delegació que hi ha ací a Madrid comandada per Andrés Viseras, ¿d'acord?

Eixa seria la primera part de la intervenció, a grans trets, un poc la meua formació i quins aspectes de la meua formació tenen relació amb tot el que és el camp audiovisual.

La segona part seria una breu reflexió de l'estat, de la situació del que són els mitjans de comunicació en general, els públics, ¿d'acord?
I una miqueta el que volia comentar és que ara que estem a punt de celebrar el primer centenari de la BBC, que serà concretament l'any 2022, el concepte de televisió poc a poc està canviant, està reestructurant-se i està quedant-se fins i tot una miqueta, diríem, obsolet.

De fet, comptem amb directives europees que ja a l'any 2010 parlaven de substituir este concepte relativament obsolet pel de comunicació de serveis audiovisuals.

La convergència de pantalles, la diversificació de models es troben més presents que mai en l'actual estructura, organització, finançament, gestió, governança dels ens de comunicació dels serveis audiovisuals.

La diversitat de la convergència audiovisual resulta més que evident si fem una ullada a les deu estructures de televisió que conviuen a la mateixa Europa.
Tenim ara deu estructures.

La primera és radiotelevisió pública d'àmbit estatal.

La segona seria una radiotelevisió pública, però de caire ja diguérem regional o local.

La tercera, empreses comercials estatals de televisió generalista finançades amb publicitat.

La quarta, empreses privades de radiotelevisió regional o local.

La que fa cinc serien canals de televisió temàtica de pagament.

La que fa sis serien empreses de canals de televenda.

La que fa set, editors de canals telemàtics per a diferents xarxes de distribució.

La que fa huit, plataformes de televisió per satèl·lit, en obert o de pagament.

La nou serien plataformes convergents de telecomunicacions.

I la deu, canals o televisions online davall demanda o mòbil de diferents (inintel·ligible) .
.
.
o internet, ¿d'acord?

La creixent europeïtzació de les polítiques reguladores de televisió, sobretot a partir de la directiva de serveis de mitjans audiovisuals, va acabar minoritzant més els operadors públics que els privats -i això sí que cal tindre-ho en compte-, no només per certes restriccions de publicitat i per la lluita de les audiències, sinó també per la complexa quantitat d'interessos que afecten i condicionen la seua existència, sense oblidar la crisi provocada per la situació econòmica a partir del 2008.

Cal recordar, per tant, que este és el context en el qual se va inserir À Punt, que davant de totes les circumstàncies i reptes que qualsevol mitjà ha d'assumir i davant també de les necessitats de fer encaixar eixe desenvolupament en els seus pressupostos que se li assignen cada any, pense que es fa necessari refermar una sèrie d'objectius que siguen capaços d'articular estratègies que ajuden a conformar una radiotelevisió pública en sintonia amb tota la resta de l'ecosistema comunicatiu, tot i que amb el seu segell particular.
Esta és en conseqüència una de les tasques nuclears d'un consell rector.

Cal recordar que en la segona mitat del segle XX el poder mediàtic va anar concentrant-se progressivament en unes poques mans, o en uns pocs caps, millor dit.

És suficient recordar una pel·lícula que quasi segur vostés hauran vist, Ciudadano Kane, per constatar la concentració mediàtica que es començava a donar, que amb els transcurs de les dècades inclús va acabar presentant-nos alguns contextos en els quals el 90% dels mitjans van acabar concentrats en aquelles poques mans o pocs caps que he comentat fa un moment.

En contraposició a estes vies de concentració, una radiotelevisió pública plural, diversa i que vullga erigir-se com a model de referència crec que ha de pretendre convertir-se no només en un model generalista i de proximitat -que això també-, sinó en una cruïlla audiovisual que entenga, accepte i propicie la digitalització i que acabe sent també una eina social al servei de la ciutadania.

¿En què es pot resumir tot això?
En unes proves d'eficiència i de justificació de valor públic; en una radiotelevisió que ha de regir-se per criteris d'independència, responsabilitat, singularitat i diferenciació.
Per tant, el més rellevant és disposar de mecanismes de control -esta comissió n'és un exemple-, però també d'avaluació, d'eficiència, de transparència, de reputació i de credibilitat.

Els marcs legals i reguladors establixen directrius i pautes al respecte.
Això no obstant, una radiotelevisió pública ha d'articular indicadors d'avaluació i proves de valor públic sobre els seus continguts.
La radiotelevisió pública de Suècia així ho fa.

I tal com crec que vaig comentar en una ocasió en esta mateixa comissió, en algunes de les enquestes que es fa a Suècia -l'equivalent del CIS d'ací- ha arribat a ser l'organisme o l'ens en què ha assolit la major puntuació en aquell país, obtenint en alguna ocasió la sorprenent qualificació de 8,67 per part de la població sueca.

I ja la tercera part, i veig que estic a punt fins i tot d'ajustar-me als huit minuts, la tercera part seria, una vegada arribat ací, preguntar-nos què podria un poc aportar modestament al consell rector, tot i que supose que les coses que les diré puc intuir que segurament no estaré descobrint cap continent nou i, segurament, moltes d'elles o quasi totes s'estaran fent.

En primer lloc, un impuls de les proves de valor públic, que és un doble instrument d'avaluació del servei d'interés social per a la societat i de l'impacte sobre el mercat d'una emissió audiovisual.

Per tant, una prova de valor públic no és ni més ni menys que allò que mesura i avalua, per una part, el valor afegit que un programa o un contingut ha de tindre per a la societat i, per altra part, la repercussió comercial que la eixa difusió pot provocar en relació a la resta de competidors.
La tant esmentada BBC ho fa, però també ho fa la televisió pública d'Alemanya, la de Dinamarca, la de Bèlgica, Finlàndia i, recentment, la d'Itàlia també fa tres o quatre anys que ho està fent.

No és ben bé un mecanisme de rendició de comptes, sinó un instrument de mesura de valor públic i d'impacte comercial d'un programa que el que fa és inserir-se dins del mercat audiovisual.
Estes proves, per tant, es desenvolupen tant internament com externament.

En segon lloc, defensar i promoure una noció que vaig escoltar en una ocasió a la presidenta d'un ens públic d'un lÃ¤nder alemany, que la traducció venia a ser alguna cosa així com una visió compartida, que supose que en el món empresarial també és relativament general, ¿d'acord?
La visió compartida, que no és ni més ni menys que expandir el projecte; ajudar modestament a establir plans de gestió i a posar l'organització interna al servei del conjunt i que al final el que fa és implicar tota una sèrie de reestructuracions necessàries en la regulació interna per a afrontar tots els reptes d'innovació.

I, en tercer lloc, mantindre una posició de defensa de l'eficiència en la gestió tecnològica, cosa que implica la conscienciació en la presa de decisions presents i futures en consonància amb un principi de prudència en les inversions per tal de garantir una optimització en el binomi cost-rendibilitat.

Per totes estes raons que he intentat resumir molt breument per a ajustar-me al temps, demane la confiança d'esta comissió per a poder formar part del consell rector i estic a la seua disposició per a totes aquelles preguntes que vullguen fer-me, consideracions, etcètera, etcètera.

Moltes gràcies.
 

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Pallarès.

Iniciem les intervencions dels grups parlamentaris.

Pel Grup Parlamentari Ciudadanos, el senyor Subiela.
Té vosté tres minuts.

El senyor Subiela Chico:

Gracias, presidente.

Lo primero de todo quería dirigirme a la presidencia de la mesa porque quería que constara en acta, no sé si tendré que presentarlo por escrito, pero sí que me gustaría que se hiciera un informe sobre cómo funciona este proceso de elección en el que momento que damos de baja o se da de baja un miembro del consejo rector.

Porque a nosotros, desde luego, no nos ha llegado ningún aviso de que haya un plazo o se abra un plazo de presentación de candidaturas ni se cierre.
No sabemos si lo que rige aquí es que el primero que llega se la lleva.
Entonces, sí que nos gustaría, de alguna manera, un informe jurídico que desarrollara cómo se tienen que hacer estas cosas, que yo creo que en la ley no contemplamos cómo debería hacerse.

Salvado esto, bienvenido, señor Pallarès.

Poco le puedo decir a su currículum.
Creo que es un gran currículum y nada que discutir.

Sí que creo que es obligado hacerle una pregunta.
Nosotros hicimos mucho hincapié al principio con el tema de la despolitización del consejo rector.
Es más, creo que a uno de los hoy miembros del consejo rector una de las pegas que nosotros le poníamos era su participación en listas de un partido político.
Creo que la pregunta es obvia: tenemos que saber y nos tiene que decir qué relación tiene ahora mismo con el grupo político Podemos, del que usted ha sido diputado en estas Cortes.

Mire, creo que usted sería.
.
.
, o nosotros pensamos que sería un gran miembro del consejo rector, más que nada porque es un gran conocedor de la ley, de la ley de radiodifusión.
Una ley de radiodifusión que nuestro grupo parlamentario cree que no se está haciendo o no se está respetando y se está saltando una y otra vez tanto por la dirección general como.
.
.
, o con el beneplácito de este consejo rector.

Entonces, quisiera que me diera su opinión sobre varios puntos.
Por ejemplo: ¿qué piensa usted sobre la negativa de la dirección general de no implementar esa red de televisiones locales que especificamos en la ley pensando que sería una buena herramienta de vertebración del territorio y pensando que era una buena herramienta de mejorar la sostenibilidad de la nueva televisión y radio pública valenciana?

Quisiera que me comentara: ¿qué piensa usted sobre la negativa pública de la directora general a ceñirse a ese límite de gasto en la plantilla que se aprobó posteriormente en una modificación de la ley de radiodifusión?

Quisiera que me comentara: ¿qué piensa usted de cómo se ha retorcido el concepto de excepcionalidad que pusimos en la ley para crear una plantilla provisional?

Y quisiera que me dijera: ¿qué piensa usted sobre.
.
.
-nuestra opinión al menos sobre la inactividad o ineficacia de este consejo rector al que usted quiere pertenecer- sobre las incompatibilidades que se han dado o que supuestamente se han dado con algunos consejeros y esa falta de actividad o.
.
.
calma, por decirlo de alguna manera, para tomar decisiones.
.
.

El senyor president:

Vaja finalitzant.

El senyor Subiela Chico:

.
.
.
de este consejo rector?

Muchas gracias.

El senyor president:

¿Per a què demana vosté la paraula?

La senyora Peris Cervera:

Perquè considere que el Grup Ciudadanos ha equivocat el tràmit en el qual estem.
Ací no se tracta que done opinions sobre la realitat actual del consell, sinó per a valorar la idoneïtat i el currículum del senyor Pallarès per a formar part del consell rector.
I les opinions que puga tindre si és nomenat membre del consell rector les emetrà on toca, però considere senyor president.
.
.

El senyor president:

Està clara la seua observació.

La senyora Peris Cervera:

.
.
.
que no és correcte perquè equivoca el torn que hui correspon.
Hui no venim a avaluar les opinions del senyor Marc Pallarès.
.
.

El senyor president:

Queda aclarit senyora Peris.

La senyora Peris Cervera:

.
.
.
venim a avaluar la idoneïtat per al lloc.
(Veus)

El senyor president:

Senyors i senyores diputats facen el favor d'intentar ajustar-se a la qüestió que és la valoració del currículum (veus).
Saben que tenim un cert marge de consideracions i de marcar les coses però facen l'esforç de emmarcar la seua intervenció en el tema.

El senyor Subiela Chico:

Sí, senyor president.

Lejos de mi intención salirme del tema.
Desde luego me ha sorprendido la intervención de la portavoz del Partido Socialista.
Yo creía que estaba tratando exactamente el tema que veníamos a tratar.
Yo quería saber la valoración del que puede ser un nuevo miembro del consejo rector sobre cosas que están pasando.

No sé, no, desde luego no era mi intención salirme del orden del día y creo, es más, creo que no lo he hecho.
Gracias.

El senyor president:

Molt bé.
Comencem amb la intervenció del Grup Parlamentari Podemos-Podem, per tres minuts, senyor Montiel.

El senyor Montiel Márquez:

Molt bé.
Moltes gràcies president.

Molt bon dia, senyor Pallarès.
Un plaer tornar a vore'l per ací.

Bé, nosaltres no tenim res que objectar al seu currículum, es més, crec que té vosté un currículum idoni per a desenvolupar el càrrec.
I jo crec que, a més, d'allò que es tracta hui precisament és de parlar de la seua idoneïtat no de si.
.
.
, quina és la seua religió, ni quina és la seua opinió com a ciutadà del carrer, que no forma part en este moment d'este parlament ni del consell rector del qual aspira a formar part, respecte de qüestions que hui per hui no tenen per a vosté més transcendència que la que té per a un ciutadà del carrer.

Per tant, jo sí que em centraré en la seua intervenció, que és el que vosté ha articulat la seua compareixença i ha hagut un moment en què vosté ha parlat d'aportacions que podria fer.

Quan vosté parla de les proves de valor públic i parla dels exemples en televisions de la República Federal d'Alemanya i d'altres llocs, jo entenc que vosté parla d'un instrument d'avaluació més qualitatiu que quantitatiu i m'agradaria que això ho explicara una miqueta millor.
I també si n'hi ha alguna relació entre eixes proves de valor públic de les quals vosté parla i els informes de responsabilitat corporativa d'una corporació.

Després, sí que la idea aquesta de la visió compartida sí que m'agradaria que la desenvolupara un poquet més.
I jo crec que amb això -perquè vosté és un coneixedor de la regulació en altres països europeus, ha fet una explicació molt sintètica de la convergència de models regulatoris- sí que m'agradaria que s'estenguera en eixos aspectes, que jo entenc, que vosté importa o pretén importar de l'experiència europea per a millorar la nostra radiotelevisió pública valenciana.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Montiel.

Té ara la paraula pel Grup Parlamentari Compromís la senyora Álvaro, per tres minuts.

La senyora Álvaro Cerezo:

Gràcies, senyor president.

I gràcies senyor Marc Pallarès per acudir hui ací.

I dir que a Compromís sí que hem pres bona nota d'allò que vosté.
.
.
, de la seua intervenció i per descomptat que en ella ens centrarem.
Sense dir més que ací, en esta cambra, en esta comissió, sempre que ha vingut algun membre del consell rector mai ens hem negat a que vinguera, mai hem negat un pronunciament per a que compareguera cap membre del consell rector.
I espere que vosté puga vindre i respondre a les preguntes que el senyor Subiela li ha fet en un moment tan, al nostre parer, tan desafortunat.

A banda de la seua preparació acadèmica que el fa idoni per a la vacant, a banda vosté és, com el senyor Soriano, un bon coneixedor de la llei que crea este consell rector i al qual esperem que s'incorpore aviat.
I també, perquè esperem que vosté siga el primer membre del consell rector de les comarques del nord i això per a Compromís és molt important, simptomàtic d'un consell rector que ha d'arreplegar els interessos de la ciutadania de nord a sud.

L'equilibri territorial per a nosaltres és una variant que interessa i més quan ve sumada a un bon currículum, a un mèrit i a una capacitat garantirà un bon resultat, n'estem segurs.
M'interessa molt allò que vosté puga aportar al consell rector, que estem segurs que serà molt i molt productiu.

Però entre tot d'allò que vosté a anomenat jo em centraria tal volta en eixe àmbit del qual vosté n'és un expert, amb sis-centes pàgines crec que ha dit de tesi doctoral i diverses publicacions, i que en estes Corts doncs ha demostrat que s'interessa.
M'estic referint òbviament a l'àmbit de la publicitat institucional o, millor dit, com diferenciar la publicitat institucional de la propaganda oficial.

De fet la Llei de publicitat institucional, promoguda en estes Corts a iniciativa de Compromís, pensem que ha de ser una eina fonamental per ajudar a un bon esdevindre d'una tele i ràdio públiques.
I crec que ahí vosté amb els seus coneixements és on pot jugar un paper molt important.

I voldria saber si creu que manca o que es pot.
.
.
, què és el que manca o què és el que es pot aplicar en este àmbit.
Nosaltres a Compromís volem, ho hem dit en milers d'ocasions, una tele i una ràdio plurals, no manipulades o, sobre tot, d'utilitat pública.
I per a tal finalitat ens cal saber i tenir ben clar on estan els límits entre publicitat institucional -aquella que convindrà amb mi que és útil per a la ciutadania per a informar dels serveis que estan al seu abast- i la propaganda amb finalitat electoralista que ens podrien relatar molts, molts exemples i tots aquells d'uns quants anys a esta part.

En definitiva, a banda d'una excel·lent preparació i de que vosté a més pot equiparar eixa balança territorial cap a unes comarques que també necessitem d'una radiotelevisió valenciana de qualitat, crec que a més la seua persona i els seus coneixements poden aportar molt en un àmbit tan important com els de la pluralitat i l'objectivitat.

Per acabar, li pregunte si creu que la nova normativa, tant la que emana d'estes Corts com la que estan aprovant en altres autonomies, pot ser aplicable i millorable per tal d'aconseguir dur a terme els objectius marcats en la llei que engega la radiotelevisió valenciana publica i que aprovarem també en estes Corts.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Álvaro.

Té ara la paraula el representant del Grup Parlamentari Socialista, senyor González Delgado, per tres minuts.

El senyor Delgado González:

Sí.
Agradezco mucho a mi grupo que me haya hecho portavoz, en este caso, para apoyar de la manera que queríamos hacerlo ¿no?
Porque nos encontramos ante un profesional riguroso y verdaderamente excepcional.

Para mí ha sido, además, una verdadera experiencia gratificante tener a un hombre en Les Corts, a un hombre con su rigor, con su talento, con su bonhomía y con la moderación que lo caracteriza.
Esto yo creo que es fundamental para un consejo en el que además se ha de unir o se ha de contar con el talento que él tiene en este ámbito y en el ámbito de los estudios universitarios.
De manera que, por nuestra parte, nuestro total apoyo y además aquí no hace falta ni siquiera panegírico, cuanto menos exigencias ¿no?

Señor Pallarès enhorabuena, no enhorabuena porque en realidad viene usted a hacer un acto de entrega, en todo caso puede significar incluso un sacrificio; más que enhorabuena nuestra gratitud.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor González Delgado.

Finalitza el torn d'intervencions dels grups parlamentaris el representant del Grup Parlamentari Popular, senyor Bellver.

El senyor Bellver Casaña:

Sí, moltes gràcies, senyor president.

Senyor Pallarès, benvingut de nou a esta sa casa.
I la veritat és, doncs, que no sempre els diputats, d'esta comissió i de totes les comissions, quan tenim que atendre una compareixença de gent que es presenta a algun lloc de responsabilitat pública, doncs, no ho tenim sempre tan fàcil.

La veritat és que en esta ocasió tenim un avantatge fonamental tots nosaltres que és que el coneguem, a banda d'haver llegit el seu currículum, que ja coneixíem, doncs tenim la fortuna de conèixer-lo i tenim la fortuna d'haver pogut treballar amb vosté i conèixer quina és la seua forma d'actuar.

Jo sí crec que li podríem, en esta comissió, fer preguntes sobre el que vosté opina en coses relacionades amb la corporació o amb la radiotelevisió valenciana i no passa res.
I és important a l'hora de prendre eixa decisió doncs que pugem conèixer eixes postures.

Jo no ho vaig a fer, jo no li vaig a demanar que es pronuncie sobre qüestions, que ja conec que ja sé quina és la seua opinió.
Ni tampoc el vaig a ficar en la tessitura de que faça una valoració de si realment pensa que en tot este procés, doncs -això que altres s'omplin la boca de parlar d'una corporació i una societat i, per tant, una radiotelevisió valenciana plural, independent i neutral- doncs no el vaig a ficar en la tessitura de que tinga que explicar si considera que efectivament que totes les decisions que s'estan prenent al llarg d'estos últims anys doncs, efectivament, estan buscant eixa radiotelevisió plural independent i neutral que jo ja li avance que pense que no s'està fent, és més pense que s'està fent molt mal.

Però, com li deia, no vull entrar en estes consideracions, crec que és una decisió encertada per part del Grup Parlamentari Socialista el que el presente a vosté.
Crec que és una persona el suficientment capaç de portar endavant una bona tasca dins del que es la Corporació Valenciana de Mitjans de Comunicació.

I simplement, no és un consell, simplement m'agradaria que vosté pensara, per una banda, quan està parlant de l'impuls de proves de valor públic està parlant també de l'impacte comercial.
Bé en el pressupost d'enguany -jo no sé si coneix el pressupost que s'ha presentat per a l'any 2019- doncs eixe impacte comercial es mesura en un milió d'euros.
És dir, el que preveu la corporació i la societat ingressar, la societat en este cas, per eixe impacte comercial és un milió d'euros, exactament el mateix que este any.

Es dir, la gestió de tot un any doncs pareix ser que no ha millorat la capacitat d'eixe impacte comercial i per una altra banda.
.
.
, bé no és que no l'ha millorat és que eixe milió d'euros s'ha quedat en 5.
545 euros, es dir, molt curtet.

I per una altra banda -i amb això sí que acabe, senyor president- recomanar-li que es llegeixa l'informe de fiscalització de la Societat Anònima de Mitjans de Comunicació que ha fet en este cas la Sindicatura de Comptes, no té ni una línia de Â«desperdiciÂ».

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Bellver.

I ara, per tres minuts també, i per a donar resposta i acabar esta compareixença, el senyor Pallarès contestarà les preguntes dels senyors diputats i diputades.

El senyor Pallarès Piquer:

Ara entenc jo les cares dels compareixents, tres minuts és molt poc de temps.

Bé, en primer lloc, donar les gràcies a tots el grups parlamentaris per estes paraules de benvinguda i de caliu que m'han brindat.

Passant ja de manera concisa i més concreta a respondre les diferents qüestions, pel que fa al meu, diguérem, lligam amb el que és el tema de la política, conec perfectament el que diu l'article 15.
4 de la llei i jo no incomplisc de cap manera eixe article.

Jo quan va nàixer el moviment de Podem em vaig inscriure, igual que ho van fer crec que són 408.
000 persones o alguna cosa així, però jo no milite, el que és el concepte de militància, jo no milite en cap partit polític, ni en Podem ni en cap altre.
Per tant no tinc militància, no només no forme part dels òrgans de direcció com diu l'article 15.
4 sinó que ni tan sols tinc militància en cap partit polític, d'acord?

Pel que fa a la resta de qüestions que comentava el senyor Subiela, comence pel tema més econòmic perquè és un tema sempre que crida molt l'atenció i que sempre està en boca, però m'agradaria fer ahí com una xicoteta puntualització.
Si mirem les televisions públiques -parle d'Europa eh?
, a nivell europeu- i analitzem quina és la televisió pública que més costa per habitant, la televisió pública que més costa per habitant es l'alemanya perquè costa una mitjana de 80 euros per habitant.
Quan ací, perquè es faça una idea, les autonòmiques venen a costar entre 29, 30, 31 aproximadament.

El que passa que les dades sempre.
.
.
, segons com les mirem, és la més cara?
Sí, però després resulta que quan tu te'n vas a.
.
.
, tu mires bé eixes dades i mires quina quantitat d'eixos diners provenen dels impostos ja no passa a ser la més cara.
També és veritat que allí tenen un cànon però també és veritat que.
.
.
, o siga, entren molts altres factors que fan que després la televisió alemanya se situe de la taula mitja cap avall.
Per tant, al final el tema econòmic doncs depèn de molts factors.
Una cosa són els diners que provenen directament dels pressupostos, d'acord?
, i això, efectivament, concentrat amb el tema que dia vosté de la plantilla, això ho vam parlar també molt quan la llei, no és mai recomanable que sobrepasse el 33, 35, 37%.

I per no parlar una altra vegada de la BBC, que si no sempre som molt repetitius, li puc parlar que una televisió pública que jo admire bastant -que després també la utilitzaré com a exemple per a contestar al senyor Montiel- com és la d'Àustria, els costos de la plantilla crec que mai han ultrapassat el 32%.
Crec, d'acord?
Per tant, els paràmetres ideals segurament són eixos, els marges segurament.
.
.
, perquè la flexibilitat també és important.
D'acord?

El senyor Subiela, crec que.
.
.
Ah, no!
M'ha preguntat també sobre la meua opinió pel tema de la connexió amb tot el que és la xarxa de televisions locals.
Crec que m'ha preguntat la meua opinió.
Sí, sí, jo sóc prou favorable a això i em pareix una bona idea a llarg termini.
Sempre sóc partidari de les coses.
.
.
, si és possible tardar en fer-les per a fer-les bé, això sí.
Però si sóc partidari jo personalment, sí.
Jo personalment sí.
D'acord?

Pel que fa a la intervenció del senyor Montiel, parlava de tres dimensions, però crec que podria tindre una resposta que ho aglutinaria pràcticament tot.
Els informes dels que jo parlava no són exactament igual que els informes de responsabilitat corporativa perquè, en realitat, el que jo parlava és una part, vindria a ser com una part, no?

Els informes de responsabilitat corporativa que a mi m'agraden molt, per exemple, són els de la televisió pública la ORF d'Àustria.
Es fan en base a una normativa ISO, que crec que és la 26.
000, si no em falla la memòria.
I a mi m'agraden molt perquè també entra a formar part d'això el mateix parlament, entra la corporació, entra el que vindria a ser també l'equivalent al Consell de la Ciutadania de la nostra corporació.

Entra, fins i tot, una mena d'associació que n'hi ha allí que vindria a ser com una associació de consumidors, però que també és una associació molt curiosa perquè és de consumidors i consumidores i també de garantia dels drets humans, o alguna cosa així, etcètera, etcètera, d'acord?

Aleshores, si busquen la -supose que a Google eixirà de seguida- ISO 2.
000 ahí s'especifica bé el que és un informe de responsabilitat social corporativa i el que jo parlava diguérem que és només una part, no?
La pregunta que em fa vosté, Antonio, senyor Montiel, això és més complet, perquè ahí en els informes de responsabilitat corporativa.
.
.

El senyor president:

Vaja finalitzant.

El senyor Pallarès Piquer:

.
.
.
entra rendició de comptes, transparència, etcètera, etcètera, d'acord?
Sent no tindre més temps per a poder explicar-li-ho amb més deteniment.

Pel que fa al que deia la portaveu de Compromís, parlava de normativa.
Des que jo vaig llegir la tesi doctoral fins ara, per exemple, va eixir la Llei de publicitat institucional de La Rioja, per exemple, que va ser el 2017.
I eixa, per exemple, torna a reincorporar d'una manera prou detallada el concepte de transparència que està en la llei nacional, però que d'una manera un poc curiosa havia desaparegut en algunes lleis autonòmiques.

Per exemple, Navarra i Catalunya fan desaparèixer el concepte de transparència, una cosa un poc inexplicable, d'acord?
I em pareix una.
.
.
Com no tinc més temps, però la de La Rioja em pareix que és prou.
.
.
, és curteta, té nou pàgines, però és prou explícita.

Recupera un poc l'esperit del que és la llei francesa pel que fa als límits que comentava vosté, on estan els límits entre el que és informació i autobombo, per utilitzar una paraula entenedora.
I a mi em pareix una.
.
.
, el poc que la vaig poder fullejar em pareix una bona llei i en principi sí, en tot el que siga eixa línia la trobe adient.

I donar les gràcies al senyor Fernando Delgado per les seues paraules.
I pel que fa a la intervenció del Grup Parlamentari Popular, el senyor Bellver, no conec -reconec- l'informe de fiscalització de la Sindicatura de Comptes.
Ara m'ha picat el cuquet, no el conec, però sí que el llegiré.
I, efectivament, jo, ja ho he explicat, que té dos parts i una part és l'impacte comercial perquè no em d'oblidar mai que s'utilitzen fons públics.
I, per tant, jo crec que això després és un paràmetre més que no té perquè ser l'únic, però un paràmetre més en tot el que és una xarxa de molts factors per a fer funcionar un ens públic.

I bé, gràcies per allò de l'informe perquè, la veritat és que no el conec.
Sóc sincer.

Acord de la comissió per a elevar al Ple de les Corts Valencianes el candidat que s'ha d'elegir per aquest per a formar part del Consell Rector de la Corporació Valenciana de Mitjans de Comunicació

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Pallarès.
(Veus)

No, no abandonen la sala.
Anem a acomiadar al senyor Pallarès i passem directament al següent punt de l'ordre del dia.
Un minut només.

.
.
.
tres de l'ordre del dia que és la votació de l'acord de la comissió per a elevar al Ple de Les Corts al candidat que ha comparegut.
Vots a favor?
Vots en contra?
Abstencions?
(Se sent una veu que diu: Â«13 y 2.
13 a favor, 2 abstenciones.
Â») S'aprova l'elevació al Ple de Les Corts del candidat proposat pels grups parlamentaris.

Compareixences en la fase de participació ciutadana del procediment d'elaboració de la Proposició de llei de reforma de la Llei 10/2018, de 18 de maig, de la Generalitat, de creació del Consell de l'Audiovisual de la Comunitat Valenciana (RE número 105.
164)

El senyor president:

I ja sense més donem l'entrada al nou compareixent.
(Veus) Compareix el senyor Juan José Bas Portero en fase de participació ciutadana del procediment d'elaboració de la Proposició de llei de reforma de la Llei 10/2018, de 18 de maig, de La Generalitat, de creació del Consell de l'Audiovisual de la Comunitat Valenciana.

Començarà la seua intervenció amb huit minuts.

Compareixença del senyor Juan José Bas Portero, del Departament de Comunicació i Informació Periodística de la Universitat CEU-Cardenal Herrera

El senyor Bas Portero:

Sí, bon dia a tots i a totes.

Agrair en primer lloc la invitació de la Comissió parlamentària de Radiotelevisió Valenciana i de l'Espai Audiovisual per a participar com a compareixent.
Perquè és un honor per a mi i, en este cas, per al departament on desenvolupe les meues tasques docents i investigadores, que és el departament de Comunicació Periodística de la Universitat Cardenal Herrera CEU.

A banda, també comparec com a membre de la Comissió d'Experts en Comunicació de les Universitats Valencianes, la CECUV, que es va constituir per a preparar un informe base que es va nomenar Bases per a la renovació de l'espai comunicatiu valencià i la destitució del servei públic de Radiotelevisió.
On es van presentar a Les Corts i als grups parlamentaris una sèrie de dades, (inintel·ligible) .
.
.
a mode d'informe per a redactar la futura, bé, la que després seria la Llei de creació de l'ens públic de la Corporació Valenciana de Mitjans de Comunicació.

Per a mi és un plaer i un honor perquè portem molts anys ja de docència i, sobretot, d'investigació dedicat al món de l'audiovisual valencià.
I poder estar hui ací per a mi significa un poc tornar al passat, no?
, quan la segona part dels anys noranta vaig dedicar la meua tesi al naixement de l'aleshores radiotelevisió autonòmica valenciana, el que va ser tot el debat parlamentari, jurídic i polític.

I vaig poder parlar amb els portaveus d'aquell moment de tots els grups polítics i vam tindre eixe creuament des de l'acadèmia i la política que és un tema molt interessant i molt important, no?
Jo, precisament perquè tinc eixa visió -diguem- quasi històrica ja del model audiovisual valencià i de les polítiques audiovisuals a la Comunitat Valenciana, crec que n'hi ha un element que és reiteratiu.
(Tus)

Jo vaig començar estudiant el sistema radiofònic, el sistema concessional de ràdios, després -com us deia- en la tesi la radiotelevisió autonòmica valenciana, més tard el consell audiovisual non nato en la legislatura 2003-2007, que va arribar a fer-se una proposició de llei ací a Les Corts i no va passar endavant, no va ser tramesa.

I us dic que açò no és nou.
És dir, que al final el problema de la politització i un poc vore com nomenem -per entrar un poc en la matèria concreta- als membres d'un organisme com ara el consell audiovisual valencià, doncs, ha sigut sempre objecte de disputes polítiques.
I crec que un poc intentaré jo donar la meua valoració sobre la part -diguem- històrica d'este procés i com podríem arribar a algun acord.
A banda de comentar un poquet els aspectes de la modificació que es proposa, no?

Bé, els referents històrics, estaríem parlant de la segona meitat del segle XX, quan es van assentar els sistemes liberals de comunicació.
I ahí apareixen els conflictes d'interessos entre els principis de defensa de la llibertat de premsa, que seria la base dels moviments de reivindicació dels models comunicatius democràtics i la defensa de les llibertat econòmiques, de propietat dels mitjans, que són les bases del model comunicatiu, capitalista i comercial que també és complementària a l'anterior.

Això obliga a establir mecanismes de control, mediació, com ara els consells audiovisuals que són els qui deuen vetlar pel respecte i el foment dels valors democràtics.
I el problema és que quan totes estes propostes normatives, reflexions que estan també per damunt de la llei del consell audiovisual es baixen al terreny pràctic i hem d'institucionalitzar una forma de nomenament i una forma de funcionament, el debat deriva cap a la composició, el funcionament de dits òrgans, la reproducció, es reproduïxen esquemes típics de repartiment del poder -que és el que jo volia comentar-, d'influències polítiques de control.

Més enllà d'estos estereotips i de les diferents fórmules que es poden utilitzar, hem d'assumir la necessitat social i política que el sistema de mitjans tinga referents estables, que asseguren el respecte i, a ser possible, el compliment de les regles del joc que han de vore amb el conjunt de la societat.
Tan legítims són els interessos econòmics dels operadors com els interessos sociopolítics de la ciutadania.

El perill de construir un consell audiovisual que reproduïa a estos mals endèmics de la politització, la dependència orgànica, l'actuació arbitrària, interessada no està tant en el model a seguir com en la interpretació apriorística del que són les intencionalitats polítiques que s'amaguen darrere de la constitució d'estos òrgans.

Això explicaria en part esta falta d'acord i de consens que va passar ací en les Corts Valencianes en la legislatura 2003-2007, donada unes conjuntures i uns interessos polítics de partit que van dur, amb els prejudicis en relació al funcionament d'estos consells audiovisuals, a tindre un debat d'acusacions mútues en relació amb una institució que ni tan sols estava constituïda.
I ja es donen tots estos apriorismes, no?

El millor exemple l'encontrem en els punts de desacord que són el caràcter independent del consell i la seua capacitat executiva i sancionadora.
La millor fórmula perquè el consell desenrotlle les seues funcions sense pressions polítiques i econòmiques és una cosa que està per definir.
Però n'hi ha unes tendències que són les que s'apunten al preàmbul de l'actual llei.

Però n'hi ha un prejudici que és pensar que el consell actuarà bé al dictat del govern o el parlament, o bé en contra dels interessos empresarials.
En l'altre punt, la capacitació sancionadora, el prejudici consisteix a pensar que el consell audiovisual actuarà abusivament, bé en contra, bé a favor dels interessos del sector professional audiovisual.

Bé, l'acord on pot estar?
En la funció d'un consell audiovisual que ha de vetlar pels principis comunicatius d'una societat democràtica, defensa, foment del pluralisme, veracitat informativa, respecte a les diferents opinions.
A més, hi ha altres tasques i responsabilitats que són menys conegudes però igual d'importants per a un consell audiovisual: potenciar l'autoregulació del sector, el respecte a les normes comunes, la investigació, l'anàlisi prospectiva del sector perquè aquestes normes s'adeqüen de veritat a les necessitats econòmiques i socioculturals, a l'arbitratge que ha de tenir un consell audiovisual i a la mediació entre els diferents interessos en joc.

En definitiva, pot ser que un model de consell audiovisual no consensuat siga una mala solució per al sector, però és necessari establir una política audiovisual coherent, que permeta completar el disseny del model audiovisual valencià.
En eixe sentit, la creació d'este futur consell ha de servir precisament per poder desenvolupar i supervisar molts dels aspectes que han quedat recollits en la llei general de l'audiovisual valencià.

Sí que volia fer jo, ja que tinc eixe mirada històrica, dir que falta eixa peça del puzle i falta des de fa molt de temps, que és la creació d'este consell audiovisual que junt amb la llei general de l'audiovisual valenciana i la nova normativa de la plataforma de la corporació valenciana són les tres peces que han de definir eixa política audiovisual que el consell audiovisual ha de garantir perquè se complisca.

Jo, tornant un poc a la idea que he dit, que no és tan important la forma, intentaria un poc ficar en valor la idea de política audiovisual enfront dels prejudicis de l'autorització política que es pot fer dels mitjans de comunicació, en este cas, dels audiovisuals.
Jo crec que si fiquem el focus en dissenyar o deixar dissenyar al consell audiovisual eixes polítiques, s'entendrà bé el valor del pluralisme en el sentit que s'han d'escollir els millors professionals, les millors persones que avalen eixa tasca.
I és important que s'acoblen amb els altres organismes que n'hi han en vigor i en vigència ara i que d'eixa coordinació ixca un funcionament del consell audiovisual i uns resultats que siguen útils per a la societat que és, en definitiva, el que se planteja.

Quant a la qüestió concreta del nomenament de la.
.
.
La tendència sí que és a un nomenament parlamentari.
Digam que la fase de la desgovernamentalització s'ha superat però estem en la fase, digam, i ho dic aixina molt clar, perquè s'entenga, en la fase de la partidització o de les quotes partidistes en la creació d'estos òrgans, i a mi això és el que realment em preocupa.
La idea de les majories reforçades, les majores qualificades han de servir perquè realment els grups parlamentaris se fiquen d'acord en escollir aquells perfils que s'adeqüen a la llei i que asseguren que se complisca amb esta tasca tan important.
Crec que si en lloc de dividir-se, digam, el número de persones escollides entre els diferents grups parlamentaris, férem una tasca proactiva, és a dir, anem a.
.
.
, el que vam presentar nosaltres en la CECUV, en el comité d'experts, que almenys el doble dels que hagen de ser escollits els presenten els partits polítics.
.
.

El senyor president:

Vaja finalitzant, per favor.

El senyor Bas Portero:

.
.
.
i en eixa actitud proactiva dels grups parlamentaris se podria fer després eixe cribratge i eixe nomenament parlamentari o del ple del Consell, que és el que se planteja en la nova fórmula.

I disculpeu que me n'he passat del temps però.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Iniciem el torn dels grups parlamentaris.
Senyor Subiela, per part de Ciudadanos, té vosté quatre minuts.

El senyor Subiela Chico:

Sí, gracias, presidente.

Bienvenido, señor Bas.

Mire, yo lo que le podía haber preguntado me lo ha respondido usted en su parte final de la intervención.
Yo opino como usted que yo creo que no está…, el problema de la transparencia en la elección, el problema de la despolitización en la elección de las personas para formar parte de estos órganos ya no está en la normativa, en lo que escribamos, sino en cómo apliquemos lo que ya está escrito.
Creo que ahí es donde está el déficit, donde nos está costando, sobre todo, a los que hemos generado el problema y me incluyo, porque todos somos partidos políticos, todos somos políticos, aprender a creernos y a aplicar esa transparencia, esa elección de personas independientes y despolitizadas para ese tipo de órganos.
Por lo tanto, no más.
Simplemente agradecer su intervención.
Creo que ha sido especialmente clara y, sobre todo, me quedo con esa parte final de su intervención que para mí resume el problema y la realidad de lo que es ahora mismo el nombramiento de personal o de directivos para los órganos de control tanto del ámbito de radiodifusión como cualquier otro ámbito de la vida social.

Gracias.

El senyor president:

Pel Grup Parlamentari Podemos-Podem, senyor Montiel, quatre minuts.

El senyor Montiel Márquez:

Bon dia.
Moltes gràcies, senyor Bas.
Moltes gràcies per la seua mirada històrica.

Efectivament, vosté és un analista privilegiat de tot el procés, des de la constitució de Canal 9 fins ara i, per tant, a més, ha segut objecte de la seua reflexió acadèmica la qüestió de la independència dels mitjans.

M'ha interessat un parell de qüestions que vosté ha dit i m'agradaria que les desenvolupara una miqueta més.
Quan parla vosté de necessitat social i política d'una composició estable, jo crec que hem intentat que aixina fóra en la llei de recent aprovació del consell audiovisual, però al mateix temps compaginant-la amb el que díem, en la tendència, digam, pràcticament mundial, que el nomenament siga de caire parlamentari, que la fase de governamentalització en el nomenament està superada, i també que al mateix temps se vacunem per a evitar que eixe nomenament parlamentari porte a un repartiment per quotes, no?
, que és un autèntic perill que ha segut, a més, habitual en la història de moltes institucions, i part del desprestigi de la política i d'algunes institucions de l'estat ha de vore amb eixe criteri de repartiment per quotes de la colonització dels partits polítics d'alguns òrgans, que jo crec que és molt bo que.
.
.
, el nomenament parlamentari però, efectivament, hem de tindre…, tots per un esforç perquè no es tracte de reclutament sinó de selecció de les persones que tinguen la millor trajectòria.

Després, també vosté ha parlat d'una política audiovisual coherent que d'alguna manera faça front als prejuís, no?
Els prejuís també perquè n'hi ha com una mena de prejuí davant de la política, o siga, davant de… Jo crec que en eixe sentit deuríem fer un esforç per a no intentar plantejar.
.
.
, fins i tot, els mecanismes d'idoneïtat de les persones que hagen de ser triades, no plantejar-los en termes de Â«vosté què opina deÂ», Â«vosté què opina deÂ», sinó en termes d'idoneïtat per trajectòria professional, coneixement tècnic, coneiximent de la disciplina o de la matèria i, també, d'una determinada rectitud o probitat a l'hora de fer la seua…, de desenvolupar la seua tasca, no?

En eixe sentit, m'agradaria simplement que vosté s'estenguera una miqueta més en eixa tendència del nomenament parlamentari, de la necessitat dels mecanismes que es deuen tindre en compte en la selecció, i eixa idea que vosté parla d'una política audiovisual coherent.
Jo crec que en l'actual estat de desenvolupament econòmic el sector audiovisual és un sector estratègic, clau, i que quan vosté parla de la necessitat de respondre, de tindre en compte les necessitats socials.
.
.
, sociopolítiques de la comunitat, m'agradaria que mos explicara una miqueta més a què vol referir-se.

Gràcies.

El senyor president:

Ara, pel Grup Parlamentari Compromís, senyor Ferri, quatre minuts.

El senyor Ferri Fayos:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Bas, gràcies per la seua exposició, per haver acudit com a participant de la participació ciutadana a explicar-nos la seua opinió sobre esta llei o esta modificació de la llei del consell audiovisual que no hem d'oblidar que és una llei que està aprovada però proposem una modificació precisament en allò que vosté acabava parlant, no?
, que era en la metodologia de tria de membres d'eixe consell de l'audiovisual.

La veritat és que vosté ha dit una cosa que va passar en el debat del 2003 al 2007, els apriorismes, no?
, de com els grups ja donaven per fet que ja s'havia triat el consell audiovisual i que estava d'una determinada manera posicionat ideològicament.
I la veritat és que eixos apriorismes ja els estem veient també en el que ha segut el debat d'esta llei i de quan vam aprovar la llei que ja està en vigor i també imagine que apareixeran en el debat de l'aprovació d'esta llei que hui ací estem discutint.

Són apriorismes basats en models que s'han vist en altres territoris de l'estat però que si llegim, rellegim la llei que nosaltres hem treballat i hem presentat són apriorismes que no tenen ningun sentit, perquè és una llei que busca tot el contrari, no?
, tot el contrari del que diuen estos apriorismes.

També em resulta pervers i perillós que se parle de despolitització perquè per a una persona com jo, que vinc del moviment LGTBI, una de les frases que sempre hem utilitzat i una de les grans consignes que nosaltres diem és que allò personal és polític.
Per tant, és molt difícil deslligar una persona de la política, siga quina siga.
No tens per què pertànyer a un partit polític per a tindre una ideologia, per a tindre un determinat posicionament sobre qualsevol cosa.
Per tant, tots som polítics en la nostra vida professional, en la nostra vida personal.

Per tant, hauríem d'utilitzar termes diferents, no?
Â«DesgovernamentalitzacióÂ», com ha utilitzat el senyor Montiel; Â«despartiditzacióÂ» dels òrgans… Però, clar, dir Â«despolititzacióÂ» també és un poc menysvalorar el que és la política i el que significa la política en la vida de les persones.
I a mi sí que m'agradaria posar damunt de la taula que al final, si el que busquem és la despartidització, desgovernamentalització, crec que ahí també el que hem de fer els grups polítics que, a més, se'ns demana una gran majoria perquè se puga triar els membres del consell de l'audiovisual, el que hem de fer és treballar perquè això siga així, i no anar buscant les quotes; Â«a mí me tocan dos, a ti te tocan tresÂ», etcètera, no?
Hauríem d'anar a buscar noms que ens agraden a tots, noms que puguen ocupar eixos espais i, per tant, que no siga un repartiment de quotes com dia el senyor Montiel.

I, sobretot, que quan ací vinga algú, que es mire la seua trajectòria professional, la seua trajectòria professional, i no es mire la seua ideologia, que és moltes vegades el que passa en esta comissió.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Pel Grup Parlamentari Socialista, senyora Mustafá, per quatre minuts.

La senyora Mustafá Ávila:

Gràcies, senyor president.

Gràcies per la seua intervenció, per vindre, evidentment.

Ha dit vosté que tot això de la politització no és nou.
Potser el que és nou és la forma de fer política, evidentment, perquè des de fa tres anys hi ha un govern que busca el consens i que vol convertir aquest consell en un òrgan independent i garantir la independència d'eixe consell governe qui governe.

A mi això de les persones despolititzades -era?
- també em deixa un poquet estranyada, perquè no cal que torne a repetir el que ha dit el senyor Ferri però estic completament d'acord amb ell.

Potser el problema no és tampoc qui designa, sinó l'adequació dels perfils de les persones designades.
Per a això m'agradaria que parlara un poquet més de quins perfils li pareix a vosté que serien els adequats per a formar part d'aquest consell.

Gràcies.

El senyor president:

Gràcies.

Ara tornem a donar la paraula al compareixent, per quatre minuts, per a contestar als representants de.
.
.
(Remors) Perdó, perdó, perdó.

Senyor Bellver, per part del Grup Parlamentari Popular, per quatre minuts també.

El senyor Bellver Casaña:

Gràcies, president.

Senyor Bas, benvingut, una vegada més a esta comissió a la qual vosté ha decidit comparéixer lliurement.
Vosté ha vingut ací perquè tenia coses a dir-mos.
(Remors)

Ja, ja.
.
.
Bé, els processos de participació en l'elaboració de lleis que vàrem instaurar ja en la legislatura passada, en la reforma del reglament d'estes Corts, doncs té coses molt bones, i és que podem sentir en seu parlamentària molts experts que parlen sobre qüestions que tenen a vore amb la normativa que anem a traure endavant.

En els processos de participació ciutadana de totes les lleis que han tingut alguna cosa a vore amb el que és el sector audiovisual valencià, si hi ha hagut una cosa en què els experts s'han ficat d'acord sempre i que tots han dit el mateix, i en concret a preguntes meues, a preguntes d'este parlamentari, és que el tema de la pluralitat, la independència i la neutralitat bé en els mitjans de comunicació o bé en el consell audiovisual no és tant una cosa de llei com una qüestió de voluntat.
Tots els experts, no sé si vosté coincidirà, al final venien a dir, Â«vostés podran fer el que vullguen, vostés podran escriure el que vullguen, podran aprovar la llei que vullguen, buscant eixa pluralitat, eixa independència i eixa neutralitat, però si qui ha d'al final aplicar criteris tan complicats com estos no té la voluntat de fer-ho doncs eixe mitjà o eixe consell no serà ni plural, ni independent, ni neutral.

I l'experiència recent ens diu que això és així, que desgraciadament per molt que nosaltres s'encabotem en fer lleis que pensen en eixa pluralitat, en eixa independència, en eixa neutralitat, doncs els fets a l'hora de plasmar-la ens demonstra que ací els nomenaments en els mitjans de comunicació es fan amb un caire clarament polític.
Però, bé, eixa seria una altra qüestió.

El que li volia comentar i en concret, respecte al que és la llei i esta modificació de la llei de l'audiovisual, és a dir, encara que ací es fa, el senyor Ferri feia un.
.
.
, ficava un matís, és a dir, anem a vore, despolititzar.
.
.
, doncs jo sóc polític i, a més, jo crec que tots els que estem ací estem orgullosos de ser-ho i de representar els ciutadans, però quan es parla de despolitització tots sabem de quina cosa s'està parlant.

Però jo el que li volia dir és: ¿vosté pensa que pel fet que el president d'eixe consell de l'audiovisual siga nomenat, que no triat, nomenat, pel Consell, pel president del Consell en este cas, en lloc de per ser-ho per Les Corts directament, o viceversa?
¿Canvia molt la realitat?
¿Canvia molt eixa despolitització de la que estàvem parlant o de la desgovernamentalització de la que estàvem parlant?
Perquè, clar, dir, Â«no, es que si elige las Cortes ese sesgo profesional está desgubernamentalizadoÂ», ¡hombre!
, está desgubernamentalizado relativamente; si al final quien elige al gobierno son Las Cortes y quien elige al presidente de ese órgano pues también son Las Cortes, yo ya no sé, desde luego despolititzat… ¡res!
, però ni tan sols desgovernamentalitzat.

Però, bé, simplement volia que, si podia, aprofundira un poquet més en el fet de si és tanta la diferència respecte que el nomenament vinga d'una banda o d'altra, respecte al que és el que molts entenem per politització, però, bé, per a no polemitzar amb el tema, el que seria també desgovernamentalització.

Res més i gràcies.

El senyor president:

Ara sí, finalitzem esta compareixença amb la contestació del senyor Bas per quatre minuts als representants dels grups parlamentaris.

El senyor Bas Portero:

Val, faig una consideració respecte al tema de la politització, contestar un poc a les intervencions en eixe sentit, i després intentaré particularitzar.

Clar, pel temps, explicar estes coses, jo, a banda de la intervenció de hui, vos invite a la universitat a un café a cadascú i parlem dos hores, si fa falta, d'açò, perquè hui serà impossible.

Però, la idea que jo volia expressar no és la despolitització en el sentit ni ideològic, ni tan sols partidista, és a dir, em ficaria inclús en l'extrem que nomenaseu cada grup parlamentari a un militant vostre, i jo el que diria és que eixa gent ve al consell audiovisual, es lleva el vestit de militant i és una persona independent.
Si aconseguirem això, imagina't quin exemple fique més extrem, ¿no?
, ja seria l'ideal.

És a dir, no estem parlant ací de persones angelicals que no tenim ideologia, doncs tots tenim ideologia, evidentment, i tenim unes preferències.
Ací del que es tracta és d'entendre que el consell audiovisual no és un òrgan polític, és un òrgan per a fer política, i per a fer política que oriente el que ve emanat d'Europa, de l'estat espanyol, i de les nostres normatives.
No estem ahí per a defensar el que diu el PSPV, o Compromís, o l'altre partit respecte d'esta qüestió o l'altra, sí que no anem ser persones professionals que anem a dir què pensem respecte de l'aplicació d'eixes polítiques.
És a dir, no som polítics a l'ús, vullc dir això.

Evidentment, ¡faltaria més que l'òrgan legítim de les Corts Valencians, que és l'òrgan de la sobirania popular, no tinguera res a dir amb el nomenament!
I l'executiu, per cert, i m'avance un poc al que m'ha preguntat el senyor Bellver, l'executiu igual.
¿Té sentit que l'executiu nomene, el Consell nomene?
Si fos un nomenament de caràcter tècnic administratiu per a buscar perfils de gent que puga representar eixa necessitat, d'un organisme com el consell audiovisual que té una part d'expert i tècnica però té una part administrativa, té una part de delegació de competències, podria ser inclús, tot depén de la voluntat, si jo insistic.

¿Què passa?
Que, clar, com s'ha vist el perill que el nomenament directe a dit del Consell significa que el que jo fique és del meu partit, i damunt amic meu, i damunt farà el que jo diga, ¡clar!
, s'ha dit doncs acabem amb el nomenaments dels consells o dels governs, i anem al parlament però, clar, el parlament té la trampa de les quotes, i eixa trampa és la que jo pensava que es podria intentar superar.
¿Com?
Mitjançant pactes i processos que siguen un poc més complicats però que siguen realment participatius i transparents, en els que els diferents grups aporten, contrasten currículums, després ja es farà la fase de defensa pública en la comissió però que siga no una persona i el primer que em diu que sí eixe va, sinó que es faça una selecció.
(Veus)

A vore, la tendència ara, per exemple, en el comité d'experts de Televisió Espanyola, que vaig estar parlant esta setmana amb dos persones, és imitar el nomenament de la direcció general de… (Veus)

El senyor president:

Guarden silenci, per favor.

El senyor Bas Portero:

…que és el concurs públic, eixa és la tendència actual.

En la llei esta del Consell no està previst, s'ha mantingut l'estructura de 2 i 5, però ara els 7 membres passaran -digam- el control de la comissió en el sentit del currículum, donaran a conéixer els seus mèrits, i d'ells m'imagine que es triarà al que serà el president.
Per cert, la llei diu en el cas del president 20 anys d'experiència; en el cas dels consellers diu 15.
Ahí cal tindre eixes matisacions en compte que es queden ahí.

I, després, per exemple, una altra idea que heu comentat, perdoneu que siga un poquet així més caòtic en la resposta però així em donarà temps un poquet…, la paritat, per exemple.
El consell audiovisual ha de ser paritari, i perquè és complisca amb eixa paritat és millor que n'hi haja més persones o que n'hi haja un volum de gent on cal ajustar després el nombre d'homes i de dones -entenc jo-, que, si no, ¿què fem?
, ¿com decidim qui escollix un home o una dona?
, ¿quin criteri?
Vullc dir, són coses que al final són un poquet contraproduents.

I, després, la qüestió professional, m'heu preguntat pels perfils, la llei jo crec que està molt bé, fica tots els perfils possibles, professionals, gent de la docència, investigació, gent que tinga experiència en gestió.
També és important que (inintel·ligible) … audiovisual siga complementari, que n'hi ha gent de tot tipus, clar, a la millor si tots escolliu una persona d'un tarannà o d'un perfil concret el consell estarà desequilibrat, necessiteu gent que siga un perfil més de gestor, més investigador, i això fa falta que la gent se sega i diga, Â«anem a fer un consell com calÂ», ¿no?
, que tinga una certa composició, no només de partits, és una qüestió purament de… I, sobretot, que els 2/3 i les majories reforçades siguen de deveres, però un 3/5 que heu ficat en lloc de 2/3 que van proposar els experts, però un 3/5 està bé, un 3/5 significa que, si és possible, n'hi haja acord de tots els grups polítics, i si n'hi ha algun grup que no arriba doncs es dóna eixe marge.

Però, en realitat -insistisc-, açò és una política que Les Corts deriva en un grup d'experts per a dissenyar una part d'eixes polítiques que són les audiovisuals, que són molt importants, i per eixa importància es dóna a gent que tinga eixos perfils d'experiència.

I la composició estable quant a la part, la part de composició estable i de polítiques coherents, jo em referia a eixa coordinació del que n'hi ha en marxa actualment i la legislació que n'hi ha en marxa actualment, més l'entrada del consell audiovisual, que el consell audiovisual no provoque interferències, el consell audiovisual ha d'entrar com un element -digam- de completar el puzle i a partir d'ahí d'establir unes competències respecte del consell, la direcció general, el consell rector i tal, que està establit en la llei i que simplement es tracta de greixar això i que funcione bé.

El que no podem és tornar a legislatures…

El senyor president:

Vaja finalitzant.

El senyor Bas Portero:

…-sí-, on la gent -digam- de les diferents institucions acabaven criticant-se uns a altres, ¿no?
Tot això seria una cosa a evitar.

Perdoneu que m'haja estés i moltes gràcies per l'atenció.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Bas.

Tanquem esta compareixença.

No se'n vagen per favor, en tres minuts acomiadem i continuem.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

Compareixença del president del Consell Rector de la Corporació Valenciana de Mitjans de Comunicació, senyor Enrique Soriano Hernández, per a explicar l'aprovació de l'avantprojecte de pressupost per al pròxim exercici 2019 per part del Consell Rector, com també per a informar sobre els motius que han dut la Corporació a sol·licitar un increment substancial del pressupost respecte a aquest exercici, sol·licitada pel Grup Parlamentari Ciudadanos (RE número 112.
162) i per a explicar el projecte de pressupostos 2019 destinats a la corporació, sol·licitada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 113.
170)

El senyor president:

Continuem en el punt cinqué de l'ordre del dia: compareixença del president del Consell Rector de la Corporació Valenciana de Mitjans de Comunicació, Enrique Soriano, per a explicar l'aprovació de l'avantprojecte de pressupost per al pròxim exercici 2019 per part del consell rector, i també per a informar sobre els motius que han dut a la corporació a sol·licitar un increment substancial del pressupost respecte a aquest exercici, sol·licitada pel Grup Parlamentari Ciudadanos i pel Grup Parlamentari Popular que s'acumula.

Comença la compareixença per 20 minuts el senyor Soriano.

Quan vullga.

El senyor president del Consell Rector de la Corporació Valenciana de Mitjans de Comunicació:

Buenos días.

Comparezco ante esta comisión, como se ha indicado, al objeto de sustanciar por una parte la comparecencia solicitada por el Grupo Parlamentario Ciudadanos; al objeto de explicar la aprobación del anteproyecto de presupuestos para el año 2019 por parte del consell rector; así como informar de los motivos que han llevado a la corporación a solicitar un incremento sustancial, y a la misma se acumulaba la solicitud de comparecencia del Grupo Parlamentario Popular para explicar el proyecto de presupuestos para el próximo ejercicio.

En primer lugar, agradecer la oportunidad de poder exponer ante la cámara cuáles son los objetivos en los que se enmarca el proyecto de presupuestos que ha sido presentado por el Consell de La Generalitat en lo que afecta a los medios públicos audiovisuales de La Generalitat.
Ello nos convierte en la única entidad del sector público instrumental de La Generalitat que tendrá esta posibilidad ya que solo corresponde esta opción a los miembros del Consell, de conformidad con el artículo 131 del reglamento de la cámara.
Y todo ello pese a que el presupuesto de la corporación que figura en el proyecto de presupuestos, de 55 millones, supone un 2,04% del presupuesto del sector público instrumental, y el de la sociedad un 1,62%.

No es, por tanto, el volumen del presupuesto lo relevante, lo que dota de transcendencia a la entidad a la que represento, sino es el hecho de que presta un servicio público esencial de interés económico general que, según establece el artículo 2 de la ley de creación, es necesario para la vertebración y cohesión territorial de la Comunitat Valenciana, así como para el mantenimiento de nuestra identidad como pueblo, nuestra cultura y nuestra lengua, teniendo por objeto satisfacer las necesidades de información, cultura, educación y entretenimiento de los ciudadanos.
Por lo tanto este es el motivo -creo- de que se requiera esta comparecencia, no tanto el volumen.

Una tendencia que se está manifestando en diversos países europeos es la puesta en duda de la necesidad de la existencia de los medios de comunicación tradicional y de los propios medios de comunicación públicos y, consecuentemente con ello, la infradotación económica para la prestación de este servicio público.

Este fenómeno, que no está de momento presente en las instituciones, lo formulan quienes mantienen posiciones que corresponden a opciones ideológicas que no se encuentran cómodas con unos medios de comunicación plurales.

Frente a ello, debemos afirmar que este servicio público es un proyecto común de todos los valencianos, necesario en una sociedad democrática como garantía de los derechos de libertad de expresión, información, comunicación de derecho a la pluralidad informativa y la elección de las fuentes de información, según señala la ley de creación.

Las necesidades que pretende cubrir este servicio público nos obliga a adaptarnos a los nuevos comportamientos de los ciudadanos.
Ya no es suficiente con tener un canal de televisión en línea, la ciudadanía requiere el acceso a una plataforma desde cualquier dispositivo, desde cualquier lugar y en cualquier momento.

El panorama audiovisual ha cambiado radicalmente en los últimos años.
Ahora se han manifestado los llamados GAFA -Google, Amazon, Netflix…-, y han venido para quedarse, marcando nuestra agenda informativa y pautando cuáles son los contenidos que deben existir en los medios de comunicación.
Y todo ello sin filtro alguno.

Por lo tanto, los retos a los que nos enfrentamos para la prestación del servicio público audiovisual han evolucionado.
Hoy existen unos nuevos patronos de consumo.

Los ciudadanos, en consecuencia, nos requieren una adaptación alas nuevas prestaciones tecnológicas, pero también nuevas formas de trabajo, de organización.
Y a todo ello no es ajeno la dotación presupuestaria.

La elaboración del anteproyecto de presupuestos de la corporación y los de explotación y capital de sus sociedades corresponde, según establece el artículo 12.
3 de la ley de creación, a esta presidencia, si bien, por supuesto, en la definición de las necesidades y propuestas del anteproyecto de presupuestos es esencial la intervención de quienes están prestando materialmente ese servicio público audiovisual, es decir, la sociedad y su dirección general, en cuanto que conocedores directos de los reglamentos necesarios para el desarrollo de este proyecto.

El consell rector, de acuerdo con el artículo 16.
3 -(pausa) perdón-, es el que aprueba los referidos anteproyectos para su remisión al Consell de La Generalitat.
La aprobación de los anteproyectos de presupuestos de la corporación y de la sociedad se realizó en la sesión del 27 de septiembre, siendo remitidos inmediatamente al gobierno valenciano.

Los principios con los que se debe elaborar ese presupuesto están contemplados en el artículo 36 de la ley de creación, precepto que debemos interpretar de una forma integrada con el resto de los artículos del capítulo en el que se encuentran.
No cabe una lectura de un apartado sin tener en cuenta el conjunto, a riesgo de llegar a conclusiones contradictorias.

El conjunto del modelo de financiación del servicio público audiovisual valenciano debe ser ajustado, estable, suficiente y viable para el cumplimiento de los objetivos de la ley.

En este sentido, la introducción de cautelas en las enmiendas presentadas al proyecto de ley de medidas fiscales, de gestión administrativa y financiera pueden servir para la viabilidad del proyecto que se está desarrollando.

Junto a las indicaciones que se establecen en la norma creadora de la corporación, hay que tener presente dos textos que tienen origen en la ley y la desarrollan.
De una parte, el mandato marco aprobado por esta cámara el 9 de febrero de 2017, cuyo objeto es determinar las líneas…, (tus) perdón, cuyo objeto es determinar las líneas principales en las que se debe basar el desarrollo del sistema público audiovisual.

Y de otra parte, en desarrollo de ese mandato marco, el contrato programa que aprobó el Consell de La Generalitat el pasado 27 de abril de 2018.
Este documento concreta los objetivos generales y de programación establecidos en el mandato marco para un período de tres años, estando su contenido descrito en el artículo 44 de la ley.

El contrato programa es un instrumento esencial en el que quedan expresadas, junto con los objetivos específicos a desarrollar en el ejercicio de la función de servicio público, las aportaciones que con cargo a los presupuestos de La Generalitat son destinados a la prestación del servicio público encomendado.

El contrato programa es, por lo tanto, un instrumento que permite delimitar la posibilidad de compatibilizar las aportaciones en los presupuestos públicos con el régimen de ayudas estatales incorporados en los tratados de la unión.

La autorización para la financiación pública, en este caso, deriva del reconocimiento que hace la unión de la importancia económica de los servicios públicos audiovisuales, que no son comparables con el de los restos de los servicios públicos de cualquier otro sector económico, dada la influencia que ejercen sobre la transmisión y formación, tanto en las opiniones individuales como en la opinión pública de las sociedades en que se prestan.

El contrato programa también se configura como un instrumento para planificar, proyectar el futuro de la entidad.
La complejidad de una actividad como la audiovisual requiere una planificación con proyectos plurianuales que permitan diseñar un modelo sostenible, suficiente y previsible.

Un ente público audiovisual debe conocer cuál es la posible inversión, el personal requerido y los contenidos que se prevén realizar para la prestación del servicio público, conforme a los objetivos que se establecen.

El contrato programa, por tanto, es un instrumento destinado a dar estabilidad en la prestación del servicio público.

En ese sentido, el contrato programa, en su cláusula tercera, establece cuáles son los objetivos que se deben desarrollar, indicando como tales, como ustedes ya conocen, garantizar la información de calidad, promover el uso y difusión de la lengua y la cultura valenciana, promover la diversidad, la igualdad entre hombre y mujeres, la potenciación de la industria audiovisual, la transición a la economía digital, etcétera.

A fin de atender estos objetivos de servicio público, la cláusula cuarta del contrato programa establece el compromiso de las aportaciones que deben figurar en los presupuestos de La Generalitat, señalando que -abro comillas- Â«la compensación para el cumplimiento de las obligaciones de servicio público que no podrá superar el coste neto, se consignará en los presupuestos de La Generalitat, de acuerdo con este programa y nunca supondrá un importe inferior al 0,3 ni superior al 0,6%.

Â»El Consell se compromete a consignar para cada uno de los ejercicios 2018, 2019 y 2020 la cantidad mínima de 55 millones de euros.
Estas aportaciones no incluyen los incrementos retributivos que se establezcan, de acuerdo con las directrices del Consell que se aplican legalmente en cada ejercicio presupuestario en relación con los incrementos salariales -cierro comillas.
Â»

La financiación de los medios públicos de comunicación es, les recuerdo, un tema de constante debate, pero que hay que ser consciente que un servicio público de estas características requiere estabilidad.

En el reciente estudio sobre el panorama actual y tendencias de la radiotelevisión pública en Europa, que les remitiremos en breve una copia, el coste medio por habitante bajó en Europa de 60 a 44 euros, de 2010 a 2016.
En la mitad de ese período, les recuerdo que nosotros no existíamos, habíamos desaparecido del mapa audiovisual.

Los presupuestos de las radiotelevisiones públicas autonómicas también se redujeron de 2011 a 2018 en un 47%, mientras que en el centro de Europa se producía un incremento de los presupuestos de los organismos públicos.

En la actualidad, el coste medio por habitante de las radiotelevisiones autonómicas en España es de 27,6 euros.
La media europea está en, aproximadamente, 65 euros por habitante.
Son datos que tenemos que tener presentes a la hora de ponderar el presupuesto de los medios públicos valencianos.

No se trata de afirmar si es una cantidad excesiva o insuficiente, esa es decisión que le corresponde adoptar al parlamento.
Son Les Corts las que aprueban el presupuesto de La Generalitat, que, como tradicionalmente se ha afirmado, es el programa político transformado en cifras.

El presupuesto hay que compararlo con los de medios semejantes de nuestro entorno, el español y el europeo, y como les he indicado, es necesario que sea un modelo estable.
En nuestro caso, el coste por habitante es de 11,14 euros, es decir, muy alejado de las cifras que les he indicado.

El contexto en el que se formula el anteproyecto de presupuestos y el proyecto de presupuestos para 2019, tanto de la corporación como de la sociedad, es el de una entidad que se encuentra en un proceso de consolidación.

Las emisiones de todas las ventanas se han iniciado este ejercicio; ello se supone que carecemos de antecedentes sobre el desarrollo necesario para las emisiones en toda su dimensión.
Y, desde luego, no es suficiente con los datos que se pudieran tener de la anterior entidad.

La calificación del presupuesto en transición no se limita solo a que estamos en un proceso de consolidación, sino también a que el ámbito en el que nos movemos está en pleno proceso de cambio.

La transición digital que se desarrollará a partir de 2020 con la telefonía 5G y que permitirá el llamado internet de las cosas, es decir, la interconexión digital con los objetos, cambia el mundo audiovisual por completo, cambia el paradigma del audiovisual.

La digitalización se ha convertido en el núcleo de las actuaciones de todas las corporaciones audiovisuales, al igual que sucede con todo tipo de empresas y entidades.
Esa nueva realidad requiere producir contenidos para las nuevas plataformas de difusión de internet, sin dejar de hacerlo para las ventanas tradicionales, que son utilizadas en la actualidad por la mayoría de los ciudadanos, aunque decreciendo paulatinamente.

Nos encontramos en un proceso de comunicación global al que no podemos ser ajenos, donde hay una constante concentración en las grandes plataformas.
La universalidad del servicio público ya no está asegurada a través de la TDT y de los sistemas tradicionales de difusión, sino que requiere estar presente en plataformas propias y ajenas.

Los canales públicos deben seguir siendo una garantía de pluralidad, diversidad cultural, lingüística, social y democrática que configura los valores de las sociedades europeas frente a operadoras globales que son ajenas a esos valores y a los intereses sociales y estratégicos de comunidades como la nuestra o de países como los que forman parte de la Unión Europea.

En el proyecto de presupuestos de 2019 hay un capítulo I, destinado a cubrir la proyección anual de los gastos de personal de la relación de puestos de trabajo adscrita a la corporación y que esencialmente se destina a la gestión administrativa, tanto de la propia corporación como de la sociedad.

Este personal es el que gestiona todo tipo de contratos, los recursos humanos tanto de la sociedad como de la corporación, la gestión económica del grupo y la asesoría jurídica.

Dentro de ese personal, a fecha de hoy, que está conformado por 55 personas, hay un grupo de puestos de trabajo que desarrollan trabajos -perdón-, inmediatamente ligados a la ejecución material de la prestación de servicio y, por lo tanto, que acabarán trascribiéndose a la relación de puestos de trabajo de la sociedad.

En el capítulo II, dentro de los gastos de funcionamiento, se pueden destacar aquellos contratos que nos permiten tener información sobre los comportamientos de las audiencias, los tradicionales medios de Kantar en EGM, pero que en el próximo ejercicio también ampliaremos para incorporar nuevas métricas cuantitativas y cualitativas sobre reputación, valor social añadido, impacto social que nos permitan conocer mejor nuestros usuarios.

En este capítulo también están incluidos lo servicios ligados a las inversiones en equipamiento necesario para su instalación y, en su caso, explotación, permitiendo que el equipamiento adquirido pueda ser rentabilizado al máximo con la flexibilidad adecuada, sin que ello afecte a otros capítulos, como el de personal.

También se incluye en este capítulo las cantidades destinadas a suministros, seguros, mantenimiento en general.

La cantidad destinada a las inversiones es la que figura en el capítulo VI y cuyo detalle aparece en el contrato programa, pero si lo desean, algunas referencias se podrán realizar.

Como saben, el centro de producción de programas de Burjassot es un edificio del que no somos titulares y que compartimos con otras entidades, está necesitado de una profunda revisión de sus instalaciones, tanto en lo que se refiere al ámbito industrial como el arquitectónico del edificio.

Tenemos problemas graves, muy graves de impermeabilización, cuando no ausencia de condiciones climáticas que comprometen los equipos en los que ya hemos invertido.
Además, se ha requerido una profunda renovación en los equipamientos destinados a la prestación del servicio público audiovisual.

En los últimos años de la anterior entidad que prestaba el servicio audiovisual, no existió una renovación del equipamiento.
Junto a la ausencia de inversión, hay que añadir que en los últimos años transcurridos desde el cierre hasta la constitución de la corporación, se ha ido incrementando tanto el deterioro del equipamiento como su obsolescencia.

Si los cambios en tecnología siempre son rápidos, en los últimos años esas transformaciones lo son mucho más.
Ha quedado atrás, definitivamente, lo analógico El HD se ha convertido en un requisito mínimo para la mayoría de los ciudadanos.

Estamos en un período de constante expansión de las redes en el que los servicios audiovisuales en línea van dejando paso a servicios multiplataforma, que exigen no solo innovación tecnológica, sino también contenidos adaptados a los mismos.

En el año 2020, como les he indicado, se producirá el segundo dividendo digital que abre paso a la llamada internet de la cosas, la interconexión digital de objetos cotidianos con internet.
Este segundo dividendo supone reducir el espacio para la TDT, aunque se garantiza su existencia durante la próxima década.

El haber iniciado las emisiones cuando ya era conocido este proceso, denominado segundo dividendo, nos ha permitido conocer de antemano los problemas que un cambio de estas características genera.
Esta nueva situación obligará a los ciudadanos a someterse, en muchos casos, a un proceso de resintonización y paralelamente requerirá una importante inversión en la red de transporte de la señal para adaptarse al nuevo marco que deberá concluir en 2020.

La gestión de esta infraestructura esencial para que los valencianos puedan ver su televisión corresponderá a la sociedad mercantil cuya creación se estableció en la disposición adicional quinta de la Ley 4/2017 de emergencias.

En todo caso, la garantía de que la TDT existirá durante una década exige comenzar a imaginar e invertir en ese futuro en el que las plataformas multimedia están adelantando la transmisión en línea tradicional y requieren recursos específicos y nuevos.

La licitación de las inversiones en tecnología se concentró en el ejercicio 2017 desarrollando su ejecución en el pasado ejercicio y en el presente.
El objetivo ha sido tener las bases necesarias para el inicio de las emisiones en televisión, radio y plataforma web, por lo que en los años que comprende el contrato programa se ha previsto una inversión de 24.
137.
000 euros, la mayoría de las cuales en estos momentos ya están desarrollándose.
Entre ellas se puede destacar la renovación de los estudios, los estudios de radio, la adquisición de cámaras, mochilas, etcétera.

Una cuestión tangencial -y ya voy acabando- si se quiere, que a estas alturas ya debería estar bastante definida, es la confusión que en alguna ocasión ha existido entre los presupuestos de la corporación y de la sociedad.

El capítulo IV de la corporación, transferencias corrientes, tiene como destino exclusivo la Societat Anònima de Mitjans de Comunicació, y los fondos que provienen de ese capítulo son los únicos que recibe la sociedad de los presupuestos de La Generalitat, al margen de otras fuentes de ingresos que pueda tener por venta de productos y por publicidad.
Por lo tanto, no cabe en modo alguno sumar el presupuesto de la corporación al presupuesto de la sociedad.
Depende del presupuesto de la corporación.

Es en el capítulo IV, transferencias corrientes, donde se contiene la subvención de la corporación a la Societat Anònima de Mitjans de Comunicació para la prestación del servicio, siendo su destino los gastos de personal que, como conocen en la actualidad, suman un total de 473 puestos de trabajo no cubiertos en su totalidad, a lo que se añade la compra de bienes corrientes y gastos de funcionamiento.

En este apartado, cuyo detalle se les explicará posteriormente por la directora general de la sociedad como responsable de su ejecución y de su propuesta, se incluye la adquisición y el desarrollo de contenidos, de programas, así como los gastos necesarios para la realización de los informativos, núcleo de la actividad audiovisual de proximidad.

Una pequeña mención, dada las repercusiones presupuestarias, merece ese último apartado, el de informativos.
No es necesario recordarles que el próximo año se celebran con total seguridad tres procesos electorales, dos de ellos con una fecha cierta, y ello supone que el servicio público deberá realizar un seguimiento adecuado de las propuestas y los debates que se produzcan entre todos los candidatos, cumpliendo con la obligación, como no podía ser de otra forma, de facilitar el debate democrático y la libre expresión de opiniones.
Y, para ello, deberemos realizar un esfuerzo especial, tanto en medios materiales y personales, que indudablemente va a repercutir en los gastos de funcionamiento de la sociedad.

Espero, con todo ello, haber atendido sus peticiones de explicación del proyecto de presupuestos indicando cuáles son los objetivos que nos hemos marcado para dar cumplimiento al mandato de esta cámara.

El senyor president:

Intervindrà, com a primer grup sol·licitant, el senyor diputat Toni Subiela, per huit minuts.

El senyor Subiela Chico:

Gracias, presidente.

Buenos días, señor Soriano.

Mire, nosotros pedimos su comparecencia porque, bueno, al final es usted el presidente del consejo rector, son ustedes los que avalan esa petición de aumento de presupuesto que se hace desde la sociedad.
Entendemos que no es usted el único responsable.
Entendemos que es el mayor, porque es el presidente pero no el único.
También es verdad que su equipo no lo elige usted, se lo elegimos nosotros y, visto lo visto, me da la sensación de que no lo hicimos todo lo bien que deberíamos.

Mire, ante una situación de bancarrota de esta comunidad, de infrafinanciación, de precariedad en los servicios sociales, pues el tripartito valenciano decide que es una prioridad abrir los medios de comunicación públicos valencianos, que hay que hacer un esfuerzo y que hay que abrirlos con un presupuesto suficiente pero moderado.

Y yo le pregunto que qué ha cambiado para que esos 55 millones dejen de ser un presupuesto suficiente.
¿Se ha reducido la deuda de esta comunidad, señor Soriano?
Yo creo que no.
¿Se ha modificado el sistema de financiación y no nos hemos enterado en mi partido?
Pues yo creo que tampoco.

Usted ha dejado entrever en su intervención que con esos 55 millones no se puede prestar el servicio público a que está destinado ese medio de comunicación, que no se pueden conseguir los objetivos establecidos tanto en la ley como en el contrato programa, como en el mandato marco.
¿Es así, con esos 55 millones ahora no podemos conseguir esos objetivos?

Usted ha puesto en duda que…, bueno, o ha dicho que los partidos que hemos dicho que no estamos de acuerdo con esa subida de ese presupuesto pues que ponemos en duda que deban de existir los medios de comunicación públicos.
No, por lo menos en nuestro caso, no es así, señor Soriano.
Nosotros apoyamos la creación de los medios de comunicación públicos valencianos pero lo que creemos es que lo que no ha cambiado es la realidad de esta comunidad.
Pero es que tampoco ha cambiado la realidad de este proyecto.
Usted habla de este proyecto como si llevara un montón de años en marcha y lleváramos cinco años o diez años negándonos a subirle el presupuesto a este proyecto.
Este proyecto lleva en marcha cinco meses emitiendo, señor Soriano.

Mire, tenemos claro que es legal, ¿no?
, que esa petición de presupuesto, los 70 millones entran dentro de la horquilla que aquí aprobamos entre el 0,3 y el 0,6% del presupuesto.
Pero también es legal cómo paga los impuestos el señor Pedro Duque, aunque no parezca muy ético, señor Soriano.
¿Usted cree que esa legalidad justifica ese aumento de presupuesto?

Cuando eligieron este proyecto, el proyecto actual, ¿tenían claro que sería necesaria una subida exponencial del presupuesto, legal, pero subida exponencial del presupuesto a los cuatro meses de empezar a emitir?
¿Estaba previsto en ese proyecto?
¿O es que el proyecto está fracasando y necesita una inyección millonaria y el consejo rector que usted preside quiere ser cooperador necesario de ese fracaso, señor Soriano?

¿Están admitiendo que ahora mismo no hay posibilidad de cambiar el proyecto que hemos puesto en marcha, que lo entiendo, que es el que se eligió y que la única opción que tenemos para salvarlo es aumentar su presupuesto?

Mire, usted ha hablado de que para justificar este aumento de presupuesto pues que hay muchos problemas en el edificio de Burjasot.
Ya, pero es que el aumento del presupuesto que ustedes aprobaron era para aumentar el personal.
Es que usted ha hablado de que el aumento de presupuesto podría ser para acometer la inversión que será necesaria con el segundo dividendo digital.
Ya, pero es que, le vuelvo a incidir, el presupuesto que ustedes le aumentó…, el presupuesto que ustedes aprobaron era para aumento de personal.
Y, miren, es que no nos cuadran las cuentas.
A ver si usted me puede dar…, aportar luz, porque si en estos momentos se están gastando cerca de veintidós millones previstos para una plantilla de 470 personas, 456 creo que tienen ahora mismo contratadas, oiga, con 23 millones más que se supone que se van a poder gastar es un millón más.
Pues no llega para lo que se suponía que querían.
O sea, aquí la directora general en su momento dijo que necesitaba incluso cien personas más.
A mí no me dan las cuentas con esos 23 millones para cerca de seiscientos o seiscientos cincuenta empleados que puede ser el número final de la plantilla que parece que necesita este proyecto.

Si a eso le sumamos que con cuatro meses abierto ya se están proponiendo ascensos, se están proponiendo subidas salariales, pues, oiga, los números sí que no nos cuadran.
Y nos da la sensación de que esto solamente puede acabar en dos situaciones: una, que después de aprobar ese presupuesto, de gastarnos ese dinero, no sirva para reflotar el proyecto, un proyecto que puede que esté roto y hayamos engordado una plantilla absolutamente para nada, o que a final de año vengan aquí a anunciarnos lo que se prevé, que es que, bueno, que la partida de personal se ha disparado a los 30 millones, lo que estaría de nuevo fuera de lo que permite la ley por segunda vez pero, bueno, ya sabemos que lo de cumplir las leyes de radiodifusión es algo que no acaba de preocupar ni a la dirección ni por lo que parece ni al consejo rector.

Yo le pregunto, señor Soriano, cuál cree usted que va a ser la situación, la del derroche sin sentido o la de una nueva ilegalidad premeditada.

Mire, respecto a este tema del aumento del presupuesto, la directora general ha hecho varias declaraciones dejando claro que si no se aumenta el presupuesto lo que no piensa hacer es ajustes en plantilla sino que lo hará en programación.
¿Está el consejo rector de acuerdo en esto?
¿De cuántas personas de la actual plantilla habría que prescindir, si es que hay que prescindir de alguna porque informe, lo que se dice un informe de la situación a la que obligaría esa reforma de la ley que hicimos aquí, yo no lo he visto?
¿A cuánto hay que ajustarse?

Mire, yo creo que cuando, además, se dice que no se recortará en programación, yo me pregunto qué se supone que se va a emitir por À Punt.
¿Piensan hacer veinticuatro horas de monólogos del equipo directivo, señor Soriano?
¿Cuál es el proyecto entonces que tenemos de televisión en estos momentos?
¿Hay proyecto o no hay proyecto con 55 millones, señor Soriano?

Mire, y termino ya, señor Soriano, diciendo que lo que es evidente es que el proyecto hace aguas y hace muchas aguas, y nada más empezar.
La oportunidad que teníamos de relanzar o de reiniciar unos medios audiovisuales valencianos se está o desaprovechando o, al menos, poniendo en peligro.
Y están en juego miles de puestos de trabajo y no solamente hablo de la plantilla de À Punt, que parece ser que sea lo único que nos interese.
Hablo de los puestos de trabajo que se han creado y se están creando en el sector audiovisual valenciano.

Y me gustaría preguntarles qué piensan hacer ustedes para intentar evitarlo, porque hacer hacer, según la Sindicatura de Comptes, pues mucho mucho no están haciendo, señor Soriano.
Porque las indicaciones que les hacen en las recomendaciones que les hacen, desde luego son para hacérselas mirar.

Muchas gracias.

El senyor president:

Intervé ara el Grup Popular, segon grup sol·licitant, per huit minuts.

Senyor Ibáñez.

El senyor Ibáñez Bordonau:

Muchas gracias, presidente.

Muy buenos días, señor Soriano.

Le podría decir que, sinceramente, usted no tiene suerte o no ha tenido suerte desde que tomó posesión.
Y lo cierto es que a esa mala suerte hay que añadirle una nefasta gestión que usted ha llevado adelante al frente de la corporación.

Usted inició dándose de alta en seguridad social fuera de plazo.
Usted continuó dando de alta a la corporación en el IRPF, en hacienda, fuera de plazo.
Usted no presentó y no fueron auditadas, tal y como dice la intervención general, las cuentas del 2016, y las cuentas del 2017 las presenta…, el 13 de junio de 2018 la intervención de La Generalitat las informa desfavorablemente, las tiene que reformular, el 20 de junio, y la auditoría se aprueba con salvedades.

Eso es desde el punto de vista económico su brillante gestión al frente de la corporación, un catálogo extenso de irregularidades de las que espero no se muestre usted excesivamente orgulloso.

Ahora nos presenta un proyecto de presupuestos en el que la intervención general precisamente en la auditoría del año anterior le dice textualmente, y permítame que le lea, página 10: Â«El proyecto de presupuesto debe ir acompañado de una memoria explicativa de su contenido relativa a la ejecución del ejercicio anterior en la que se incluya el cumplimiento de las obligaciones de financiación previstas en el artículo 28 y la previsión de ejecución del ejercicio corriente.
Â» ¿Dónde está esa memoria?
No existe.
No está colgada, no está en ningún sitio.
Claro, es otra de las formas que usted tiene de hacer transparente su gestión.

Pero no solo eso.
¿Y dónde está el informe de cumplimiento del año 2017, del año 2016?
¿Por qué no lo ha presentado todavía?
Todavía está pendiente.
Entras en la página, en los informes de auditoría, Â«informe de cumplimientoÂ», es que está pendiente, hasta la fecha no se ha presentado.
Claro, oiga, no debe ser el desconocimiento la causa del no cumplimiento.
Se consideraba que usted por lo menos esto lo debería de saber.

Pero bien, si no saben nada de esto, lo cierto es que la reformulación de las cuentas nos ha llevado a situaciones ciertamente caóticas desde el punto de vista económico.
Usted en el año 2016 dijo, sin ningún problema, que las pérdidas de la corporación eran 0.
La intervención le dijo que no fueron 0, que fueron 100.
725 euros.
En el año 2017, usted nos dice que las pérdidas de la corporación son 0, y la intervención le dice que no, que ya son 3.
239.
050 euros.
Suma y sigue.
¿Cuál es la previsión que tiene usted de pérdidas para el 2019, señor Soriano?
Según sus cuentas, ninguna, como siempre, ninguna.

Además, fíjese, la corporación se ha constituido en el cajero automático más lesivo para las arcas públicas.
Es decir, usted toda la misión que tiene es ser cajero automático.
Usted se supone que recibe un dinero de La Generalitat y lo único que hace es pasarlo a la sociedad.
Sí, pasarlo a la sociedad, pero entre una cosa y otra se queda bastante dinero la corporación.

Fíjese, usted recibe, como aquí se ha dicho.
.
.
-bueno, recibe; debería recibir, y después hablaremos- 55 millones de la Generalitat valenciana.
De esos 55 millones, usted le trasfiere a la sociedad 42,733 Por cierto, una cantidad inferior a la que se supone tenía que transferir el año pasado, que era superior.
Algo que también es curioso.
La sociedad necesita más dinero y usted le transfiere menos.
El año pasado, según sus cuentas -no me haga así con la cara-, usted tenía que transferirle 42,821.
Este año, según sus cuentas, le transfiere 42,733.

Entre 55 y 42,733, la corporación se queda el resto.
Y, ¿para qué se queda el resto?
Para pagar nóminas y gasto corriente.
Oiga, pues vaya forma más inútil -perdone que se lo diga- de gestionar el dinero.
Más vale que La Generalitat le dé directamente el dinero a la sociedad y nos ahorramos todo el entramado alrededor.

Pero es que además, fíjese, resulta que hay una partida que es exactamente la misma, que es la de las inversiones, que este año es de 2.
200.
000, igual que el año pasado.

El año anterior, frente a las existencias en el activo de cero que usted ponía en las cuentas, la intervención ya le dijo que tenía 4,9 millones de existencias.
Este año usted formula las cuentas para.
.
.
, formula el presupuesto para el año que viene y en existencias vuelve a tener cero.

Oiga, ¿qué pasa con todo lo que invierte?
¿Qué pasa con todo lo que hay?
¿Cómo puede poner cero?
¿Es que no hay nada?
Pero si ya el año pasado le tuvo que rectificar la intervención y usted sigue formulando cero.

Lo mismo pasa con las inversiones en las empresas del grupo.
Oiga, el año pasado la intervención le dijo que debería de existir ahí 21,4 millones y usted sigue poniendo cero.
Pero, ¿a usted le parece normal?
¿Pero a usted le parece normal esta forma de gestionar?

Pero, además, ya lo más rocambolesco de su cajero automático es que resulta.
.
.
, por eso le he dicho que una cosa es lo que usted dice que La Generalitat le tiene que pagar y otra cosa es lo que realmente La Generalitat le paga.
¿Cuánto le debe La Generalitat?
¿Lo puede decir?
¿Cuánto le debe de los dos últimos ejercicios?
Súmelo, porque en las cuentas está.
Yo lo sé.
Esperaré a que usted me lo diga de una forma honesta, si quiere.
Diga a todos los valencianos cuánto dinero le debe La Generalitat, porque es un gran moroso.

Fíjese si es un gran moroso La Generalitat, también con ustedes, que el año pasado para adelantar el dinero que La Generalitat le debía de dar a la corporación, la corporación tuvo que hacer un confirming.
Y eso supuso que la no transferencia de dinero de La Generalitat a la corporación costó a todos los valencianos, a todos, 6.
691 euros de intereses.
Vaya negocio, señor Soriano.
Vaya negocio.

O sea, que usted, cuya gran misión es transferir el dinero que le viene de La Generalitat a la sociedad, como encima no le viene el dinero de La Generalitat, se endeuda; pagamos de intereses 6.
698 y el dinero sigue sin venir.

Y yo me sigo preguntando: ¿y para qué sirve la corporación?
Claro, aparte de para cobrar su sueldo y el de 54 personas más, porque dice que hay 55 -le he entendido a usted.

Pero después también ha dicho algunas cuestiones que no son ciertas, ahora mismo en su discurso.
Usted dice que todo el dinero que va a recibir la sociedad de la Generalitat valenciana son los 43 millones.
.
.
, 42 millones que ustedes le transfieren.
Falso.
¿Sabe qué pasa?
Mire, que cuando los presupuestos se hacen de una forma atolondrada, donde lo único que ponemos es el cero por sistema y ponemos cuatro cantidades para intentar cuadrarlo -es decir, un auténtico despropósito-, nos olvidamos de la realidad.

Mire, en el presupuesto de la Generalitat valenciana hay una línea, la S0781000, que hay una subvención directa, directa a la Societat Anónima de Mitjans de Comunicació.
Directa.
Y, ¿dónde está ese dinero que no aparece en el presupuesto de nadie?
Aparece en el presupuesto de La Generalitat, pero no aparece en el presupuesto ni de la sociedad ni de la corporación.
Realmente debería aparecer en el de la sociedad, porque es una subvención directa, nominativa.
Y, ¿por qué no aparece?

¿Qué está mal el presupuesto de La Generalitat o el presupuesto de la sociedad?
Porque uno de los dos está mal.
Es que tiene una línea directa.
Por primera vez hay una línea directa para la sociedad.
Igual se acaba de enterar ahora de esto, pero esto consta y le he dicho hasta la línea, línea S0781000.
600.
000 euros más tiene esa línea.
Sí, le sorprende, ¿verdad?
Fíjese, pues esas cosas aparecen en el presupuesto de La Generalitat.

Es evidente -y acabo, presidente- que el presupuesto de La Generalitat está mal o el de la sociedad está mal.
Porque una da y la otra no lo recibe.
¿Se lo ha quedado también la corporación, señor Soriano?

Muchas gracias.

El senyor president:

Continuem amb la intervenció del representant del Grup Parlamentari Podemos-Podem per quatre minuts, senyor Montiel.

El senyor Montiel Márquez:

Moltes gràcies, president.

Bienvenido, señor Soriano.

Yo quería centrarme en el objeto de la convocatoria y en la cuestión presupuestaria, y quería también aprovechar para hacer algunas observaciones a raíz de lo que hemos podido leer en los informes de la sindicatura del 31 de octubre.
.
.
, del 30 de octubre -perdón.

Por una parte, confírmeme, porque yo en estos juegos que se hacen a veces con los números me confundo.
En este momento el presupuesto de la.
.
.
, incorporado al presupuesto de la Generalitat valenciana es de 55 millones de euros, entiendo.

Pregunto: ¿tienen ustedes evaluados la previsión de gastos extraordinarios no habituales derivados, por ejemplo, de una situación particular como es el cubrir al menos tres convocatorias electorales para 2019 que usted planteaba?

¿Tienen ustedes evaluados otros costes extraordinarios previstos para 2019?

Si es así, si es así.
.
.
, porque, claro la ley no arbitra un mecanismo para situaciones que se salgan de lo habitual, ¿no?
, de los gastos estructurales y de la gestión ordinaria.
Y si es así, me gustaría saber a qué montante pueden ascender esas estimaciones de gastos.
 

¿Tienen ustedes contemplado cómo y qué repercusión económica puede tener el trasvase de ese personal de carácter técnico -operadores, ingenieros, etcétera- a los que usted se ha referido cuando hablaba de que había 55 personas en la plantilla de la corporación que algunos de los cuales tendrían que pasar a prestar servicios en la sociedad?

Luego hay una cuestión a la vista del informe, aunque ya sé que no es el objeto directo de la comparecencia, pero a la vista del informe de la Sindicatura de Cuentas.
.
.
Mire, yo he visto muchos, muchos informes de auditoría y muchos informes de sindicatura, y hay una cosa que me llama mucho la atención, y es que, siendo un ente tan joven, el informe de sindicatura abunda en deficiencias que son habituales en administraciones y entes públicos viejos.
Lo digo porque.
.
.
, pero, a pesar de todo, algunos tienen fácil solución, algunos tienen fácil solución.

¿Qué medidas tiene usted previsto.
.
.
?
O si el consejo rector ya ha realizado algún tipo de análisis de las conclusiones y recomendaciones del informe y si han previsto un paquete de medidas de contingencia para resolver, porque aquí hay algunas cuestiones que tienen.
.
.
una relativa incidencia en materia de formalidad o, por ejemplo, los expedientes de contratación, desde no adjuntar copia del DNI de la persona que firma la oferta hasta otras que tienen mucha importancia, como no incorporar las actas de las comisiones en las que se valoran los proyectos, pero también otras mucho más, digamos, arriesgadas, como que no esté justificada la no exigencia de cumplimiento del término del contrato o por qué no se ha razonado el recurso de la contratación de urgencia, etcétera.

Entonces, yo creo que aquí hay como cosas que se pueden resolver en un plis plas, cosas que necesitan de un equipo de trabajo, cosas que necesitan a lo mejor cubrir determinados puestos vacantes de control interno económico financiero; en cualquier caso, cosas que necesitan de una decisión política de dirección y de gestión.
Y me gustaría saber si ustedes lo tienen previsto.

Y luego también una última cuestión, y es que en ocasiones se hace referencia aquí a la confusión.
.
.
, desde en la página web hasta el perfil del contratante, la confusión entre la corporación y la sociedad.

El senyor president:

Vaja finalitzant.

El senyor Montiel Márquez:

¿Cree usted que sería necesario articular algún mecanismo para mejorar el sistema de gobernanza y la articulación entre las dos personas jurídicas?

Gracias.

El senyor president:

És el torn ara del Grup Parlamentari Compromís.
El seu diputat i síndic, senyor Ferri.

El senyor Ferri Fayos:

Gràcies, senyor president.

La veritat és que es curiós escoltar segons quines coses d'aquells que van deixar un forat de més de 1.
400 milions d'euros en l'antiga Radiotelevisió Valenciana, però bé.
.
.
en la vida es veu de tot.

Senyor Soriano, abans que res, agrair-li la seua compareixença.

He de confessar-li que quan vaig vore la petició de compareixença que li feien em va sorprendre molt, i no perquè no vullga que vosté vinga ací a donar comptes, que per descomptat que em sembla molt bé, sinó per la formulació de petició de les compareixences.

El senyor Subiela, del Grup Ciudadanos, li demanava la compareixença perquè vosté -i cite textualment- Â«informara sobre los motivos que le han llevado a la corporación a solicitar un incremento sustancial del presupuesto respecto al presente ejercicioÂ».

Vosté es podia posar poètic i respondre-li al senyor Subiela: Â«¿Y tú me lo preguntas?
El motivo eres tu, señor SubielaÂ».
És el senyor Subiela i els 99 diputats restants de les Corts Valencianes, perquè, senyor Soriano, jo entenc el que van fer vostés.
Vostés van fer una cosa tan senzilla com agafar la llei, llegir l'article 38 i guiar-se pel que diu, que és que l'aportació de La Generalitat serà com a mínim del 0,3% del pressupost i com a màxim del 0,6%.
Aleshores, la resposta és molt senzilla, ¿per què la corporació demana un 0,3%?
Perquè ho diu la llei.

De la mateixa manera, alguns estan intentant enfocar este tema com que ja estan els de Compromís demanant més diners per a la tele.
No, el que demana Compromís és que simplement complim la llei.
No és per un tema legal, perquè els pressupostos, que és una altra llei, poden contradir una altra llei -que està al mateix nivell, ¿no?
-, sinó per una qüestió de responsabilitat i de lleialtat amb tota la indústria audiovisual que genera milers de llocs de treball.

I em sorprenen sobretot algunes postures, perquè este no va ser un article que passà desapercebut.
Va ser un article negociat, renegociat, una esmena de Ciudadanos que es va transaccionar i que, després de fer càlculs, vàrem arribar a un consens: 0,3% de mínim, 0,6% de màxim.

I tan roín no seria eixe article quan en la votació final de la llei, i segons consta en l'acta d'eixa sessió, es va aprovar per unanimitat, unanimitat de tots els grups: 94 vots a favor.
Unanimitat de Compromís, sí, però també de Ciudadanos, del Partit Popular, de Podemos i del Grup Socialista.

Per tant, la pregunta no ha de ser, si em permeten, ¿per què el senyor Soriano i la corporació demanen el 0,3%?
La pregunta ha de ser: ¿per què ens sorprén que demanen el 0,3% si és el que la llei va establir?

Per això des de Compromís estem intentant millorar els pressupostos, per a intentar acostar-nos, encara que siga un poc, a l'objectiu que marcava la llei, perquè creiem que és just complir amb el que vàrem decidir en estes Corts.

I també perquè té trellat.
Miren, jo he estat analitzant els números -els tinc ací-, els d'altres comunitats autònomes.
I mirem com mirem els indicadors, els valencians estem a la cua.

Si agafem l'indicador de percentatge del pressupost, som els últims: 0,27%.

Contrastem, per exemple, amb el que han aprovat tots els partits que estan ací representats en altres territoris.
A Galícia, on el Partit Popular té majoria absoluta, per exemple, destinen el 0,91%, el triple.
A Aragó, amb el pressupost aprovat amb els vots del PSOE i Podemos, ¿quin percentatge és?
¿Menor del 0,3%?
No, és el 0,76%.
A Balears, 0,62%; a Astúries, 0,47%, i així, un llarg etcètera.

I, ¿què passa amb els pressupostos aprovats per Ciudadanos?
A Andalusia, el 0,40%, 140 milions d'euros ni més ni menys.
I, ¿a Madrid, el gran paradigma del govern de la dreta?
0,32% i 70 milions d'euros.

Podríem canviar d'indicador.
Si agafem l'indicador de pressupost per habitant, som els penúltims: 11 euros per habitant que contrasten amb els 58 euros que han aprovat PNV, PSE i PP en Euskadi o amb els 36 euros de Galícia o amb els 17 euros d'Andalusia.

Per tant, senyor Soriano, des de Compromís entenem per què vostés demanen més pressupost: perquè així ho vàrem posar escrit negre sobre blanc 99 diputats i diputades d'esta cambra.
I, en tot cas, haurien de ser altres els que expliquen per què han canviat d'opinió i per què aproven en Galícia, en Andalusia i en Madrid, per què el que aproven a estos territoris no serveix també per als valencians.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Finalitza el torn d'intervenció dels grups parlamentaris el Grup Socialista.
Senyora Peris per quatre minuts.

La senyora Peris Cervera:

Gràcies, senyor president.

Senyor Soriano, bienvenido, como no, a esta comisión para dar explicaciones del anteproyecto de presupuestos que presentó la corporación.

Si le digo que me he quedado perpleja de algunas cosas que se han dicho, del tono, de la soberbia y de la prepotencia, le garantizo que le estoy diciendo la verdad.
Cuando he escuchado algunas cosas hablando de su gestión como catastrófica, falta de transparencia, pago de intereses de seis mil euros, endeudamiento desorbitado, subvenciones que aparecen en determinadas líneas y que no se sabe dónde está el dinero; fíjese, pensaba que estaba hablando de otra etapa, de verdad.

Porque alguien en esta comunidad decidió modificar una ley para saltarse los límites del endeudamiento de la antigua radiotelevisión valenciana.
Los que hoy aquí gritan, elevan la voz y parece que poseen la verdad modificaron una ley para que radiotelevisión valenciana llegara a los más de 1.
200 millones de euros e hiciera saltar todo un proyecto como era la televisión pública, con la noche nefasta del señor que cortó el cable.

Fíjese que algunos que se sorprenden de una plantilla de 450, de 300, doblaron las plantillas de la antigua radiotelevisión, ¿sabe por qué?
Porque necesitaban plantillas adaptadas a los perfiles de los presidentes de La Generalitat.

Porque el señor Zaplana llegó a Canal 9, no le valía nada de la plantilla y dobló una segunda plantilla.
Pero cuando llegó el señor Camps, que no se llevaba bien con el señor Zaplana, desechó la plantilla del señor Zaplana y se creó una nueva plantilla dentro de Canal 9 hasta llegar a las cifras desorbitantes que provocaron los ERE que todos conocemos.

Por lo tanto, yo entiendo lo que usted ha dicho aquí, le avalo como grupo político y respeto el trabajo que están haciendo.
Somos conscientes que los recursos que hay en el presupuesto son escasos pero siempre hemos dicho que tenían que ser suficientes.

Usted hoy aquí nos ha explicado las razones, en este caso de la corporación, para pedir ese incremento y, oiga, me parecen razonables todas.
Me parece muy adecuado que usted diga que para dar cumplimiento a ese servicio público, que contemplamos en la ley, quedan cosas por hacer que la corporación le gustaría poner en marcha y que con 55 millones no son suficientes.
Yo eso lo entiendo.

También entiendo el gran reto que tienen para adaptarse a una realidad donde cada vez el espacio del modelo de las televisiones públicas es más pequeño y las grandes plataformas y los nuevos patrones de consumo ocupan el mayor tiempo de las personas que ven o consumen televisión.
Yo eso también lo entiendo.

Entiendo que usted presentó ese anteproyecto basándose en el mandato marco y en el contrato programa y la necesidad de estabilidad.
Y es más, como también han dicho anteriormente, la comparativa de lo que gastamos en los medios de comunicación de titularidad pública de la Comunidad Valenciana no es que esté a la cola es que está muy lejos de lo que se gasta en otras televisiones autonómicas.

Por lo tanto, yo entiendo sus criterios, me parecen además razonables y defendibles.
Y frente a esos criterios es cierto que La Generalitat viene a decir que los recursos no son infinitos…

El senyor president:

Vaja finalitzant, per favor.

La senyora Peris Cervera:

…y acabe president para decir que hagamos un esfuerzo para adaptarnos dentro de los 55 millones.

Y anunciaré que desde mi grupo y desde Compromís hemos presentado una enmienda a los presupuestos porque tienen razón.
Nosotros hicimos una ley que impide, en este caso, a la corporación cumplirla.
Hemos presentado una enmienda que esperemos, señor Soriano, ayude a paliar el propio desastre legislativo que hemos hecho desde esta cámara.
Pero, de verdad, creo que están trabajando bien, con rigor y con seriedad, lo nunca visto en la gestión de la televisión pública y de la radio en esta comunidad.

El senyor president:

Ara, per contestar als portaveus dels grups parlamentaris, té la paraula novament el compareixent senyor Soriano, per deu minuts.

El senyor president del Consell Rector de la Corporació Valenciana de Mitjans de Comunicació:

Bien.
Señor Subiela, se ha centrado en que nosotros vulnerábamos la legalidad con ese proyecto de presupuestos.
Yo, la verdad no sé en qué momento cometemos una infracción.

Tampoco he dicho que quienes se opongan al incremento de presupuestos estén en contra de un medio público.
Le he dicho expresamente que esa es una tendencia que se ha dado en varios países europeos, en Suiza se llega, incluso, a formular un referéndum sobre los métodos de financiación de la televisión pública, de momento eso aquí no se ha producido.
Por lo tanto, no era una referencia, simplemente era una contextualización de la situación.

El incremento que se solicitaba, bueno, ya se ha abundado en la argumentación de que cuando nosotros planteamos el anteproyecto pues, bueno, tenemos la referencia del 03, tenemos la referencia de que hay una exigencia de una plantilla de un tercio, pero también tenemos la referencia de que tenemos un conjunto de necesidades para hacer cumplir el proyecto.
Un proyecto que es cambiante que tiene de base el mandato marco y el contrato programa pero que la realidad nos está exigiendo que nos adaptemos permanentemente.

Cuando se presenta ese proyecto de presupuestos no es para incrementar el capítulo de personal.
El capítulo de personal se mantiene en el mismo volumen en el 2018 que en el 2019, puede haber pequeñas variaciones derivadas del incremento del 1,75 que se aprueba en los presupuestos generales del estado o de determinados incrementos destinados a determinados pagos que deberían realizarse al personal por determinadas actuaciones.
Pero el capítulo I, el capítulo de personal, no genera un incremento, es decir, sino que se mantiene en el mismo que se encontraba.

Desde luego nosotros lo que hacemos es presentar un proyecto de presupuestos y a ustedes les corresponde aprobar ese proyecto de presupuestos.
Nosotros hacemos un planteamiento, ese planteamiento obedece a los objetivos y a los parámetros que les he indicado y, consecuentemente, con esos parámetros desarrollamos un proyecto de presupuesto que se presenta al gobierno valenciano.
El gobierno valenciano es el que determina el contenido de ese proyecto de presupuestos y a ustedes les corresponde finalmente decidir cuál va a ser la cantidad exacta y a qué partidas se va a destinar esa cantidad.

Nosotros entendemos que es necesario una renovación del equipamiento, una inversión importante; es necesario profundizar en nuevos contenidos para adaptarnos a las nuevas necesidades; es necesario rehabilitar, por llamarlo de alguna forma, el centro de producción de programas y eso requiere, tiene, unos costes importantes.

En cuanto a las indicaciones de la sindicatura, pues las indicaciones de la sindicatura, evidentemente, nosotros las tomaremos como muy importantes.
Entendemos que esas indicaciones deben cumplirse y nos adaptaremos a esas indicaciones para corregirlo.
Algunas discrepamos en cuanto a las cuestiones que allí se plantean, pero esa discrepancia no nos puede llevar a contradecirlo.

El señor Ibáñez insistía, aparte de rememorar siempre mi alta en la Seguridad Social cuando resulta que el único perjudicado de esa alta (veus) en la Seguridad Social soy yo.
(Veus) Vamos a ver, perdone, (rient) perdone señor Ibáñez, el perjudicado en el alta en la Seguridad Social soy yo, nadie más.
El erario público valenciano no ha tenido daño alguno, el único que puede tener un daño soy yo.

Igual que las retribuciones son las que son.
O sea, que vamos, no sé, que lo ponga como una tacha cuando resulta que en el momento en que se desarrolla eso no hay más que el consell rector y soy el único responsable de todo ello y el único perjudicado, pero bueno bien.

Luego nos dice: Â«Hay que reformular las cuentas, ha habido que reformular las cuentasÂ».
Bueno es una discrepancia en cuanto a la fórmula de contabilizar las subvenciones.
Nosotros entendíamos que había que contabilizarlas de una forma porque entendíamos que era un servicio público, que teníamos un contrato programa y la intervención entendía que había que contabilizarlas de otra forma.
Se contabilizan de otra forma y que yo sepa no se ha perdido un euro por ninguna parte.
Que yo sepa, si usted lo sabe me lo identifica.

Por lo tanto.
.
, luego me hace la mención de que somos el cajero automático de la sociedad.
Vamos a ver, he hecho una referencia que la verdad es que pensaba que iba a ser gratuita absolutamente porque el año pasado cuando aparecía en los presupuestos de La Generalitat dentro de organismos, entes públicos y sociedades, aparece la partida destinada a la Corporació Valenciana de Mitjans de Comunicació y abajo aparece la Sociedad Anónima de Mitjans de Comunicació.

En algunos medios, erróneamente, lo que hacían era sumar ambos presupuestos, total no eran cincuenta y cinco sino que eran noventa o cien.
Yo he creído necesario repetir que eso no es así sino que, el presupuesto de la sociedad, las aportaciones de La Generalitat a la sociedad surgen del presupuesto de la corporación del capítulo IV subvenciones.
Parece que usted no lo había captado todavía, quiero decir que la aportación de La Generalitat a la sociedad es mediante la corporación, si quiere cajero automático.

¿Para qué sirve el cajero automático?
Bueno es que lo dice la ley, yo ¿qué quiere que le diga?
La ley se estructura de esa forma y establece que la recepción de los presupuestos de la partida presupuestaria es la corporación y esta, la corporación, hace una transferencia del capítulo IV a la sociedad que lo destina a los gastos que corresponda.

Me decía que el informe de cumplimiento de la intervención no se ha entregado.
Pero bueno, es que el informe de cumplimiento nosotros le damos los datos a la intervención, la intervención tiene su programa de trabajo y el informe de cumplimiento, en breves días, pues seguramente lo tendrá.
Pero no es una responsabilidad que nos corresponda a nosotros sino que a nosotros nos corresponde facilitar, aportar la información y, en ese aspecto, yo creo que no ha habido ningún problema.
Esa información que nos solicita, nosotros en algunos casos hubo un informe provisional, se hizo unas alegaciones y, bueno, pues en breves días tendrá oportunidad de tenerlo en sus manos y seguramente encontrará motivos para añadir a sus intervenciones.

Yo, evidentemente, nosotros aquellas recomendaciones que se nos hace por la sindicatura y por la intervención vamos a intentar corregirlas, aquellas que sea posible.
Aquellas que se refieren…, por ejemplo se hablaba…, luego el señor Montiel nos decía que entre las deficiencias se hablaba de que las actas de valoración de los proyectos no se encontraban.
Esa mención se refiere a los proyectos del alto consejo consultivo que a nosotros nos llegan ya valorados y por lo tanto eso ahí no podíamos intervenir.

Luego: Â«No se razona la contratación de urgenciaÂ».
Bueno eso yo creo que eran cuestiones que, en fin, eran valorables.
Lo que sí que creo que hay que incidir y en eso sí que lo vamos a introducir en la mayor brevedad posible, pues es un sistema de garantías adecuado que a juicio de la sindicatura no está establecido para todo aquello que se contrata fuera de la Ley de contratos, es decir aquellos contratos que son de carácter patrimonial relacionados con lo que es propiedad intelectual.

Eso no está dentro de la Ley de contratos que tiene un sistema concreto y definido, en donde hay un procedimiento estándar y conocido, y luego están todos aquellos tipos de contratos que quedan fuera de la Ley de contratos públicos y que no establecen un procedimiento específico.
Ese nivel de garantías sí que hay que especificarlo y desarrollarlo.

En cuanto… Señor Ibáñez, no sé a qué línea de subvenciones se refiere, pero luego la buscamos y la vemos.
Pero, en principio, en los presupuestos yo le recuerdo que todos los años hay algunos errores, pero son errores de transcripción.
Entonces, atribuyo a eso.
Porque es que, si no, no sé de dónde sale esa subvención.
No sé de dónde sale.
Otra cosa es que pueda haber un error aritmético y entonces pueda ser esa cuestión la que usted me plantea.

Me decía el señor Montiel que si teníamos una evaluación de cuáles son los gastos extraordinarios que había.
Vamos a ver, el edificio requiere unos gastos extraordinarios importantes.
El problema de muchos casos de estos es que podemos hacer una evaluación y que, no tengo aquí el detalle, pero se lo podemos hacer llegar.
Un detalle de esos gastos.

Pero evaluar en ocasiones determinados gastos cuando no se tiene un histórico de cómo se han producido, gastos de mantenimiento, todo lo que es renovación del equipamiento, pues es complicado.
Podría lanzar una cifra, podrían ser cinco millones de euros del equipamiento de Burjasot, pero bueno, ahí siempre sería una evaluación no exacta.
Entonces, sería difícil de determinarla.

En cuanto al coste de las elecciones autonómicas, pues tampoco tenemos un coste… Perdón, de los procesos electorales, porque son tres procesos electorales, dos que se sabe cuándo y luego, pues, la posibilidad de que existan otros procesos electorales, ¿no?
Tampoco tenemos una coincidencia de esos procesos electorales.
Pero bueno, sí que tenemos algún cálculo aproximativo de lo que podría ser.

Y no me queda más que agradecer, creo, que tanto al señor Ferri como a la señora Peris sus amables palabras y el apoyo que por parte de los grupos que representan realizan al proyecto que estamos desarrollando.

El senyor president:

Moltes gràcies.

I al segon torn d'intervencions, per part del Grup Parlamentari Ciudadanos, senyor Subiela, quatre minuts.

El senyor Subiela Chico:

Sí, gracias presidente.

Mire, señor Soriano, yo malabares con los números realmente sé hacer pocos.
Yo sé que, por ejemplo, en la nómina tienes un importe neto y tienes un importe bruto.
Al final lo que te llega a casa es el importe neto.

Yo no sé qué referente para sacar ese 3% quieren utilizar este año.
Si se hubiera utilizado el mismo que el de este año que es el de los presupuestos totales, el año pasado los 55 millones también estarían fuera de la ley del 0,3.
Ahora, si cada año cogemos un referente según nos interesa, pues es lo que pasa, al final los que intentan engañar son otros y no los que lo denunciamos.

Luego me vienen con el tema del gasto por habitante.
Ya, ya, ya sabemos que aquí se gasta menos por habitante en la tele.
Pero oiga, es que la situación no es la misma, es que el tiempo de emisión que lleva esta tele y otras no es la misma.
Es que la deuda de esta comunidad no es la misma, es que la situación de infrafinanciación de esta comunidad no es la misma.
¿O vamos a ponernos al día en un año?
Oiga, yo creo que no.

Y mire, señor Soriano, a mí lo del Síndic de Comptes me preocupa.
Me preocupa que diga que el consejo rector no ha realizado la evaluación anual de la directora general de la sociedad anónima que está prevista en el contrato de alta dirección.
Me preocupa que se diga que hay que hacer un seguimiento adecuado de todas las cláusulas de los contratos.

Me preocupa que propongan que se designe un encargado de velar por el cumplimiento de los contratos.
Oiga, ¿hay un descontrol en el pago?
Es que eso son palabras preocupantes en esta comunidad con el pasado que ya tenemos.

Porque mire, nosotros hicimos una petición de documentación de algo que debería haber seguido controlado con el consejo rector, que es -y vamos, y no señalo a nadie porque es público- la situación del señor César Martí que es el que contrata la programación en la televisión.
Y que, además, fue a instancias de ustedes los que dijeron: Â«Señor Martí, usted ha sido nombrado… Aquí usted tiene una productora, aquí hay una incompatibilidad.
Â»

Una documentación que deberían tenerla ustedes porque ustedes le hicieron dejar esa productora.
Y llevo dos meses esperando esa documentación, porque la información que parece que nos llega es que no está tan claro que haya dejado esa productora y que siga siendo socio único de esa productora, aunque sí que haya dejado de ser el administrador único de esa productora.

Pero es que, yo no sé el control que hacen ustedes en el consejo rector, señor Soriano.
Mire, Family Duo es el programa estrella de la nueva programación que viene producido por Fremantlemedia que es una productora madrileña con una gran experiencia en este tipo de programas y Laponia Televisión que es una productora valenciana.

Que yo veo muy bien que se esté intentando que todos los productos o todas las programaciones vengan de la mano de una productora también valenciana.
Pero claro, el problema está que el proyecto de Family Duo se presenta por la ventana única del proyecto el 4 de diciembre y Laponia Televisión se creó dos meses antes solamente, en octubre del 2017.
Eso está en el registro.

Y claro, dices: Â«Ostras, una productora ad hoc.
Â» Te quedas así un poquito sorprendente, ¿no?
Digo yo que el consejo rector… Porque además, esto estamos hablando de una contratación de un millón y medio de euros, esto pasa por sus manos.
Y luego resulta que de los dos dueños de Laponia Televisión uno de ellos a los cuatro meses es nombrado, nombrada en este caso, directora de la mostra de cine valenciano.

Encima un nombramiento que tiene polémica porque se hace antes justo de aprobar el nuevo reglamento que obligaría a un concurso.
Por tanto, se hace una elección a dedo.
Entonces, señor Soriano, y ¿de esto el consejo rector tiene conocimiento?
¿Se ha comprobado esto?
Porque esto es como… A mí me ha venido a la mente el chiste aquel de Â«sap aquell que diu…Â» que esto ya lo conocimos.

Porque yo creo que ese control, esa gestión de control que tenía que ejercer el consell rector creo que no se está haciendo, señor Soriano.
Y esto no se preocupe en buscarlo, le pasaré… Porque pensaba pasarlo a la agencia valenciana antifraude…

El senyor president:

Vaja finalitzant.

El senyor Subiela Chico:

…pero como está dimitiendo la gente que está trabajando allí, pues se lo pasaré a ustedes a ver si con el tema de… Al mismo tiempo que me pasan el informe del señor César Martín, pues me pueden pasar el informe sobre este caso.

Muchas gracias.

El senyor president:

Ara, per part del Grup Parlamentari Popular, senyor Ibáñez, per quatre minuts.

El senyor Ibáñez Bordonau:

Sí, muchas gracias.

Señor Soriano, dice que usted de los informes de la sindicatura y de la intervención, pues, que los irán…, toman nota y los irán cumpliendo.
Claro, uno le pregunta ¿hasta cuándo?
Fíjese, usted ha aprobado un presupuesto en el 2016, ha aprobado un presupuesto en el 2017, ha aprobado un presupuesto en el 2018 y ha aprobado un presupuesto en el 2019.

Lleva cuatro presupuestos aprobados.
La intervención general, no cualquiera, no el primero que pasa por ahí, la intervención general le dice que los proyectos de presupuesto, entienda bien, los proyectos de presupuesto deben ir acompañados de una memoria explicativa de su contenido relativa a la ejecución del ejercicio anterior, en la que se incluía el cumplimiento de las obligaciones de financiación previstas en el artículo 28.
6 de la ley, así como las previsiones de ejecución del ejercicio corriente.

¿Dónde está, señor Soriano?
Lleva cuatro presupuestos aprobados.
Cuatro.
Todavía no hemos visto una sola memoria.
Vamos, ni nosotros ni la intervención, porque la intervención se lo dice por escrito.
Usted dice que le harán caso, yo le pregunto ¿cuándo?
¿Cuatro años no son suficientes?

Después, fíjese, dice algunas cuestiones que…, yo le entiendo.
Lo del alta de la seguridad social suya, yo ya sé que el gran perjudicado es usted, pero el responsable también era usted.
Del alta en hacienda de la corporación fuera de plazo, el responsable era usted y el perjudicado todos.
De no formular las cuentas en el 2016, el responsable usted y el perjudicado todos.
De que no aparezcan las cuentas del 2017 correctamente formuladas, el responsable usted y el perjudicado absolutamente todos.

Y usted dice: Â«No, es que al final de lo de las cuentas simplemente fue porque no se contabilizó correctamente la subvención y no se perdió un euro.
Â» Falso, señor Soriano.
Mire, podría estar media hora hablándole del informe de intervención pero le voy a decir, usted dijo que el patrimonio neto era de 26.
461.
000, después de reformularlo fue de 26.
380.
000.
El resultado del ejercicio usted dijo que fue cero, y fue de menos 100.
725.

Usted dijo que el pasivo era de 18.
580 y fue de 119.
315.
Usted dijo que los acreedores comerciales y otras cuentas a pagar eran solo de 6.
240 y la intervención le dijo que fue de 106.
907.
Usted dijo que no tenía remuneraciones pendientes de pago y resulta que tenía 27.
500.
Usted dijo que los gastos de personal eran de 13.
643 y resulta que fueron de 41.
143.
Usted dijo que otros gastos de explotación eran 5.
164 y resulta que fue 78.
389.

Usted dijo que no tuvo pérdidas y tuvo unas pérdidas de 100.
725 euros en 2016 y 3.
300.
000 en el 2017.
¿De verdad quiere decir que no hemos perdido un euro?
No, solo hemos perdido 3.
400.
000 euros entre sus cuentas y las cuentas que le formula la intervención.
Pero lo peor de todo es que usted sigue todavía presentando presupuestos con pérdidas cero.
Con pérdidas cero.

¿Pero es que no tiene suficiente que dos años consecutivos le haya pegado un varapalo la intervención general?
Es que usted sigue engañándonos absolutamente a todos.
Y después, fíjese, después dice: Â«No, lo del presupuesto debe ser alguna cuestión que debe estar mal en el presupuesto.
Debe ser algo que está equivocado.
El presupuesto muchas veces tiene equivocaciones.
Â»

Mire, aquí tiene la ficha, señor Soriano, la ficha del presupuesto.
Sección presidencia, la entidad de turismo de la Comunidad Valenciana, línea S0781000.
Denominación de la línea, sociedad anónima de mitjans de comunicació.
 Entre paréntesis À Punt.
Beneficiario previsto, sociedad anónima de mitjans de comunicació.
Importe, 600.
000.
Modo de concesión, concesión directa.

¿De verdad me está diciendo que esto está equivocado, que esto es un error?
¿Me lo estoy inventando yo?
No, ahora resultará que sí que es cierto.
Entonces, ¿por qué eso no aparece en el presupuesto, señor Soriano?
¿Por qué no aparece en el presupuesto de la sociedad?
¿Lo puede explicar, por qué no aparece?

Resulta que aquí siempre todos estamos equivocados, quienes decimos lo que está mal estamos equivocados.
Está equivocada la intervención…

El senyor president:

Vaja finalitzant.

El senyor Ibáñez Bordonau:

…están equivocados los auditores, está el Partido Popular equivocado.
Pero resulta que usted lleva dos ejercicios presentando las cuentas con cero pérdidas, y resulta que hoy tenemos unas pérdidas de 3.
400.
000 euros.

Muchas gracias.

El senyor president:

Per part del Grup Parlamentari Podemos-Podem, per quatre minuts, senyor Montiel.

El senyor Montiel Márquez:

Sí, moltes gràcies.

Señor Soriano, yo antes no me quería centrar en esos tres puntos.
Pero los sacaba a colación en materia de contratación como ejemplo de algunas de las recomendaciones, de algunas de las deficiencias que detectaba el informe de la sindicatura y de algunas de las recomendaciones que le hacía para adoptar medidas para subsanar.

Mire, como le he dicho antes, yo que he visto muchos informes de este tipo me sorprende que algunos sean, pues, típicos de administraciones y entes viejos y no de un ente (inintel·ligible) … Por ejemplo, lo típico de las adjudicaciones de servicios por 5.
995 euros, oiga, pues esto ya nos lo sabíamos los que llevamos mucho tiempo en la administración.
No se debe hacer.
No se debe hacer.
Es decir, es que además, oiga, es que canta.
Pero le vuelvo a decir, hay aspectos que son incluso de forma y hay aspectos que son de gobernanza.
De gobernanza.

Nosotros, tiene usted nuestro apoyo y lo vamos a seguir expresando.
Pero tiene usted nuestro apoyo como presidente del consejo rector, pero le exigimos que tome medidas para resolver las deficiencias señaladas por la sindicatura.
Y no que las vaya tomando, sino que haga un plan de trabajo con el consejo rector que usted preside y en coordinación con la sociedad para resolver.

Porque si no, estas cositas que parece que algunas son de poca enjundia, se convierten en problemas estructurales.
Porque al final no pasa nada.
Â«Pon 5.
995 que no passa res.
Bueno, ya, si luego la sindicatura te dice… Tu ponlo, ponlo, que hay prisa.
Â» ¿No?

Yo creo que hay que arbitrar mecanismos porque ustedes no se merecen, nosotros tampoco -hablo de la ciudadanía- el que incurramos en las viejas prácticas porque algunas prácticas después se convierten en crónicas y al final se convierten en fuente de arbitrariedad o de despilfarro o, incluso, como hemos tenido la experiencia en la gestión del Partido Popular, en casos de corrupción.
Por tanto, me parece que es importante que ustedes asuman la necesidad de ese plan de trabajo para resolverlo.

Algunos de los problemas que aparecen ahí, yo sé que tienen que ver con la falta de rodaje, con la falta de personal especializado, con que han puesto énfasis -que ya es mucho- en poner en marcha, en levantar este proyecto.
Pero no nos podemos permitir -como le decía- ni ustedes como que rinden cuentas ante estas Cortes ni nosotros que rendimos cuentas ante la ciudadanía, que estas situaciones se puedan cronificar.

Por tanto, yo, como le decía, en nombre de mi grupo, le exigimos que haya un plan de trabajo, un plan concreto, con un calendario, con grupos de tareas, para resolver algunas de las deficiencias que aquí aparecen porque estamos seguros de que esas deficiencias no tienen que ver ni con mala fe ni con malas prácticas ni con un intento de eludir la legalidad.
Pero, ¡oiga!
, si no se adoptan las medidas y si no se ponen responsables de solucionarlas, al final, sí que se pueden convertir en un problema mucho más grave.

Muchas gracias.

El senyor president:

És el torn ara del representant del Grup Compromís.
Tampoc?

Doncs, per contestar i finalitzar esta compareixença, el senyor Soriano, per cinc minuts.

El senyor president del Consell Rector de la Corporació Valenciana de Mitjans de Comunicació:

Bien, empezaré por el final, señor Montiel.

Evidentemente, nuestra intención es corregir aquellas cuestiones que hayan sido deficiencias.
Desde que el consell rector se nombró, luego se constituyó la sociedad, parece que haya pasado una eternidad y, sin embargo, estamos en el año 2018, hace dos años exactos, aunque parezca… y al Grupo Popular le parezca una cantidad de tiempo insólita, yo creo que pocos organismos o entidades públicas se han podido poner en funcionamiento, a pleno rendimiento, en tan breve plazo de tiempo, y eso tiene sus consecuencias y es, en ocasiones, las prisas y determinados problemas que se van generando en la puesta en funcionamiento.

El tema de la gobernanza a que ha hecho usted referencia antes.
Yo, cada vez que he venido aquí -y hoy no lo he hecho-, les insisto en que la ley necesita volverla a…, no la ley, si no la ley, por lo menos el modelo de gobernanza, porque es el que es.
(Veus) Quiero decirles, que es el que tiene y, entonces, pues, bueno, merece una reflexión.
A lo mejor, no es necesario en la ley, pero sí que merece una reflexión y yo creo que eso es importante.

Señor Ibáñez, de verdad, la formulación de las cuentas se hace porque hay una discrepancia con el criterio que se mantiene por nuestra parte con el criterio que mantiene la intervención.
La intervención, a instancias de la misma, se produce esa reformulación.

Pérdidas no existen.
O sea, vamos a ver, usted ha cogido los números, ha cogido ahí, los ha metido en el bombo y los ha ido sacando.
No, de verdad, por favor.
Hablar de pérdidas me parece innecesario.

Esa ficha, esa ficha… (Veus) Bien, vale, esa ficha; pero eso no significa que hayamos perdido tres millones por el camino.
¿Sí?
(Veus) Vale, son criterios contables; yo de contabilidad…, mis conocimientos de contabilidad son los que son.
(Veus) No, no, pero es que los suyos…, lo que me sorprende es no sé cuáles son los suyos, a la vista de lo que ahí establece.
Yo lo siento, de verdad.
(Veus) Quiero decir, yo no puedo discutir con usted de contabilidad, eso, desde luego, se lo reconozco, pero, mire, de verdad, no es eso lo que dice.
(Veus) Vale.

La otra cuestión que me plantea, lo de las seiscientas mil, tendrá que preguntarle dónde está esa línea… Esa línea está en turismo, no está en la corporación, no está en la sociedad.
¿Por qué me pregunta a mí que una línea de turismo…?
(El senyor Ibáñez, amb el micròfon desconnectat, diu: Â«Cuál es el destinatario, le he dicho.
Â») Sí, bueno, pues, el destinatario lo tiene usted ahí.
Pero no me diga que eso tiene que estar en el presupuesto de la sociedad, no son ingresos…

El senyor president:

No està vosté en l'ús de la paraula, senyor Ibáñez.

El senyor president del Consell Rector de la Corporació Valenciana de Mitjans de Comunicació:

Pero…, pero, señor Ibáñez, tendrá que preguntarlo en el presupuesto en que se encuentra.
No me pregunte a mí de aquello que no está en mi presupuesto, por favor, de verdad.
Es que…, quiero decir… No lo entiendo.
(Veus) No, no, es así.

Señor Subiela, bueno, vamos a ver.
Planteaba algunas cuestiones en cuanto al porcentaje del 0,3, cómo se interpreta.
Bueno, pues, mire, yo creo que el 0,3 no puede ser una cifra que se dice así, al azar, sino que hay que interpretarla en su conjunto, en conjunto del capítulo destinado a los presupuestos.
Y, por lo tanto, no puede decirnos que estamos en una situación de incompatibilidad con la ley o que dejamos de estarlo.
Entonces, hay que…, no sé, quiero decirle que hay que interpretarlo en su conjunto.

En cuanto a la evaluación de la directora general, pues, está en proceso de realizarse.
Por cierto, no solo es para la evaluación de la Dirección General de la Societat Anònima de Mitjans de Comunicació, debería ser para todos los directivos del sector público, pero donde ha aparecido es en nuestro informe.
Lo digo porque parece que nosotros seamos aquí los que tengamos algo diferente del resto.
No.
Debería ser un procedimiento ordinario, normal y corriente de evaluación de los directivos, pero de todos, no solamente de la directora.

En cuanto a la cuestión que preguntaba del director de contenidos, planteaba un informe.
La responsabilidad, seguramente, de responder a su cuestionamiento es eso, pero la petición de un informe no es una petición de documentación, no encaja exactamente dentro de los procedimientos parlamentarios establecidos en el reglamento y, por lo tanto, la contestación resulta, cuanto menos, difícil formalmente.
Ahora, en cuanto al contenido de lo que se refiere al señor Martí, bueno, pues, ya en su momento informó de esa situación, informó de que se había producido la venta de su participación en una sociedad y, en principio, no debería existir mayor problema, porque, que no haya una publicitación en el boletín correspondiente, no significa que no se haya producido.

En cuanto a lo de que una de los socios de Laponia sea directora, yo no tenía constancia.
Y, en cuanto al tiempo, escaso tiempo, que se había producido desde la constitución de la sociedad hasta la firma del contrato, también lo desconocía.
Pero, bueno, lo importante no es el tiempo que ha transcurrido, sino si esa empresa está capacitada para desarrollar eso.
Y ahí es cuando enlaza con lo que antes le decía de las garantías suficientes como para que las empresas puedan atender las contrataciones a que se compromete.
El plazo puede ser un referente, pero no necesariamente es el único.
De todas formas, también le reconozco que ese plazo lo desconocía y, si me facilita la documentación, pues, la revisaremos.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Donar les gràcies al senyor Enrique Soriano.
Anem a acomiadar-lo i anem a fer un recés de cinc minuts, mentre preparem la següent.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

Compareixença de la directora general de la Societat Valenciana de Mitjans de Comunicació, senyora Empar Marco Estellés, per a explicar el projecte de pressupostos 2019 destinats a la Societat, sol·licitada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 113.
169)

El senyor president:

Continuem l'ordre del dia amb el punt sisé: compareixença de la directora general de la Societat Valenciana de Mitjans de Comunicació, d'Amparo Marco Estellés, per a explicar el projecte de pressupostos 2019 designats a la societat, sol·licitada pel Grup Parlamentari Popular.

Té la paraula la senyora Marco per 20 minuts.

La senyora directora general de la Societat Valenciana de Mitjans de Comunicació:

Bon dia.

Senyories, comparec davant esta comissió per a explicar el projecte, l'avantprojecte, de fet, de pressupostos de 2019, a petició del Grup Parlamentari del Partit Popular.

Senyories, com ha dit el president de la Corporació Valenciana de Mitjans de Comunicació, Enrique Soriano, el context en el qual es formula l'avantprojecte de pressupostos de 2019, de la corporació valenciana de mitjans, que engloba la subvenció concedida a la Societat Anònima de Mitjans de Comunicació per a la prestació de serveis de televisió i radiodifusió, és el d'una entitat que es troba en procés de consolidació després d'haver obert totes les finestres d'emissió entre 2017 i el present exercici.

Vostés aprovaren en la Llei 6/2016, de servei públic de radiodifusió i televisió d'àmbit autonòmic, que el pressupost de la Corporació Valenciana de Mitjans de Comunicació no suposaria un import inferior al 0,3% del pressupost de La Generalitat, ni superior al 0,6%.

Els 68.
998.
360 euros que vam proposar en l'avantprojecte de pressupostos, i que així es va aprovar en sessió del consell rector, representa pràcticament el 0,3% del pressupost consolidat de La Generalitat per al 2019, és a dir, amb eixe pressupost estaríem en la forqueta més baixa que marca la llei 6/2016.
D'estos quasi 69 milions de la corporació valenciana de mitjans passarien a la societat en el capítol de subvencions 52.
733.
572.
Eixe seria el pressupost d'À Punt Mèdia; seria el pressupost d'À Punt Mèdia si esta cambra, si la cambra de les Corts Valencianes aprova el pressupost demanat i -com he dit- aprovat pel consell rector.

Senyories, hem demanat més pressupost per a augmentar i per a mantindre la qualitat del servei públic, i per a donar més servei públic.
Una de les de funcions que se li ha encomanat a la societat anònima és que dinamitze el sector audiovisual en totes les vessants: en la producció, emissió i doblatge de continguts.
I és el que estem fent.

S'han signat centenars de contractes d'adquisició de continguts de tot tipus, de ficció, d'entreteniment, infantils, esportius, culturals, etcètera, etcètera.
I esta injecció de diners a l'audiovisual valencià s'ha traduït, en esta primera fase, en la creació de més de 2.
000 llocs de treball en un sector que tenia una desocupació de vora el 90%, i que havia vist desaparéixer més de la mitat de les empreses.
Ara està renaixent i no volem decebre'l, estic segura que vostés tampoc.

Volem invertir en produccions audiovisuals per continuar fent continguts de qualitat, potencialment exportables a altres mercats bé nacionals o de l'exterior.
Vostés ja han vist els nostres continguts, estem fent uns mitjans de qualitat i no volem baixar el nivell i espere que vostés tampoc.
Alguns dels nostres programes interessen ja a altres autonòmiques, és una mostra que funcionem.

Senyories, hem de tindre suficient pressupost per mantindre la dinamització del sector audiovisual en el seu concepte més ample.
Vostés saben que la difusió de la llengua té un cost; doblem al valencià, això té una despesa que s'ha de fer amb molt de gust.
Volem dedicar en 2019 almenys 2,5 milions al doblatge, quasi 5 milions a programes d'entreteniment tant de ràdio com de televisió i per a la web, programes com Family duo, magazins, Bambant per casa, Comediants, Assumptes interns, Focus, Territori sonor, La Vall, i altres que anirem contractant.

Farem una inversió de més de 6 milions en programes culturals i divulgatius, programes com Plaerdemavida, Una habitació pròpia, Homenatges, Valentes, Emergents, Ciutats desparegudes.

Dedicarem quasi 4 milions a la ficció, i més que voldríem.
Volem tindre més ficció pròpia.
Tenim talent, tenim actors, guionistes, directors, i han de treballar ací, a la Comunitat Valenciana.
Hem de recuperar els que han hagut de buscar-se la vida fora de la Comunitat Valenciana, volem que revertisquen ací el que han aprés.

Volem invertir quasi un milió d'euros en programació infantil i juvenil, tenim grans empreses d'animació i les hem d'aprofitar.
Saben que apostem per Â«La collaÂ», com li diem a l'espai infantil, han de rebre una alfabetització mediàtica perquè entenguen el valor del servei públic audiovisual, han d'escoltar el valencià, l'estudien, el parlen, i l'han de veure reflectit en els seus mitjans.
À Punt està allotjant al seu web les produccions audiovisuals de centres educatius valencians (algú tus), han participat ja de moment 32 centres.
Pretenem que el web siga una plataforma multimèdia participativa.

Senyories, hem de tindre una bona oferta informativa i esportiva; hem de fomentar els espais de ficció que ajuden a redreçar el sector cultural i audiovisual; hem de tindre una oferta divulgativa de la nostra cultura, tradicions, costums; s'han d'elaborar continguts de formació i que arriben als joves; hem de donar a conéixer a la ciutadania el nostre medi ambient, el paisatge, la geografia.
En definitiva, hem de contribuir al creixement econòmic a través del foment de les indústries creatives del sector.

Per tot això, volem invertir 22.
860.
000 euros en continguts.
El nostre contracte programa ens obliga a invertir almenys quasi 21 milions perquè, senyories, recorden que -com ha dit el president de la corporació- tenim un contracte programa, que és el garant del nostre pressupost i de les nostres inversions ja siga en continguts, com en tecnologia, o personal.

I així, el contracte programa diu que, seguint les indicacions de la comissió d'experts universitaris i la llei 6/2016, els mitjans públics audiovisuals han de ser un instrument essencial per al foment de la creativitat i la producció de béns culturals de la nostra comunitat, i per al desenvolupament de la societat de la informació i la comunicació per tal d'aconseguir el foment de la nostra cultura mediàtica que ha de dinamitzar i normalitzar la nostra llengua, la nostra identitat i la nostra diversitat cultural en el marc d'una societat del coneixement.
Ho volem complir al peu de la lletra, i per això també destinem 4,5 milions a inversions, que estan en el pressupost de la corporació -ja ho saben- i no en els de la societat.
 

Ho ha apuntat el president de la corporació, necessitem l'adequació del control de l'estudi 2.
Ara mateix està en SD i amb tots els sistemes obsolets.
L'ampliació de Dalet, el sistema d'edició, per a millorar el rendiment de les contribucions en les delegacions i la velocitat de transcodificació de la plataforma multimèdia.
Necessitem millorar la mobilitat de les motxilles 4G, dels descodificadors de les unitats mòbils, dels enllaços en general.

Senyories, hem fet una gran inversió en dotació tecnològica i ara necessitem mantindre eixa dotació, com ara millorar el sistema d'edició i producció d'informatius.
Si no fem estes inversions de millora correm el risc d'haver de fer grans inversions cada ics temps per a actualitzar els sistemes.
A això que volem fer de manteniment dels equips se li diu Â«sostenibilitat i eficàcia.
Â» I encara ens queda l'estudi 1 que ajornarem la seua inversió a l'any 2020.

Senyories, volem uns serveis informatius competitius, que asseguren una bona cobertura de l'actualitat, amb formats atractius i millorant la capacitat de resposta als esdeveniments.

El 2019 serà un any triplement electoral -com ha dit el president de la corporació-: municipals, autonòmiques, europees, i que no en siguen més.
Esta triple cita agafa a À Punt en ple procés de consolidació; de fet, al mes de maig encara no farà ni un any que haurem començat les emissions de la televisió i els estudis nous de la ràdio portaran mesos encara en marxa.

En condicions normals, la cobertura d'una cita electoral és una de les grans fites de la televisió.
En el nostre cas tenim tres finestres, a més de les xarxes socials.
Tot el que ha envoltat la posada en marxa de la corporació ha fet -està fent encara- que À Punt Mèdia estiga en el punt de mira de tot el món.
Això fa que tinguem l'obligació de no decebre ningú i de no donar arguments a aquells que ens voldrien vore fracassar.

Totes les cadenes de ràdio o televisió, o diaris digitals del nostre entorn, tenen molta experiència en cobertures de cites electorals.
Esta experiència fa que de convocatòria en convocatòria s'afegisquen continguts, funcionalitats, tecnologia i tot tipus de recursos que milloren tant el tractament de dades com el tractament informatiu.

En el nostre cas, si obviem que som una empresa nova i prenem com a exemple el que es feia a Canal 9, ens hem de remuntar a les eleccions municipals de l'any 2011.
Esta referència ens queda molt lluny, molt allunyada perquè només parlaríem de televisió, i en tot cas de ràdio, però no de web.

Tots estos condicionants fan que enfrontar-nos a la cita electoral de maig de 2019 siga una empresa gegantina.
Tenim encara dificultats tècniques i una plantilla justa per fer una programació; per fer una programació -digam- extensa, i hem d'afegir cobrir les eleccions de manera molt solvent.

S'ha de tindre en compte que per a la televisió es necessitarà tot un sistema de realitat virtual, 3D, robots de tractament de dades, i en este cas el preu no baixa de 200.
000 euros.

Per al web es necessitarà un espai dedicat a les eleccions amb la possibilitat de crear moviments interactius.
A banda, durant la campanya electoral s'haurà fer seguiment dels líders, entrevistes, debats, etcètera, etcètera.

Tot això implica, a més de la inversió en tecnologia, equips de personal dedicats només a la informació electoral des de setmanes abans de la data marcada; els dies posteriors també es genera molta informació.
És a dir, que estem parlant de generar molta informació i molts dispositius especials.

Saben que quan hi ha cites i notícies especials, com els incendis d'este estiu, o la gota freda en octubre o les pluges d'ara mateix, hem de fer un esforç de dispositius especials i disponibilitat de la plantilla.
És l'essència del servei públic.

Miren, del 18 al 22 d'octubre, quatre dies de gota freda, es van fer més d'una trentena de directes, quasi seixanta vídeos de cobertura, un centenars de mencions territorials de localitats on els efectes del temporal eren notícia.

La població va poder estar informada de com evolucionava el temporal, de quines actuacions es feien i de quines mesures de protecció s'havien de prendre.
Es va ampliar la durada dels informatius i també es van fer edicions especials.
I això es fa sempre que cal muntar dispositius especials.
Són també despeses extres.
I es fa necessària una dotació pressupostària suficient per a tot açò.
À Punt Mèdia ha d'afrontar despeses de contractació de serveis i dispositius.

El contracte programa no només marca les línies estratègiques que s'han de perseguir per a aconseguir una veritable prestació de servei públic, també concreta els percentatges i les obligacions que ha de complir la programació i el detall de les inversions anuals i plurianuals en infraestructures i tecnologia.
Eixos mínims pensem que s'haurien de complir.

Però, a més, s'ha de tindre en compte que hem heretat, com ha dit el president de la corporació, un edifici que requerix reparacions a fons i manteniment.
No pot ser que en la nova redacció continuem tenint goteres, ni en la façana de la nova ràdio, ni en l'arxiu, ni en l'arxiu, un arxiu tan estimat.
No pot ser que tinguem un sistema elèctric tan deteriorat.

El pressupost d'esta partida extra, diguem, l'hem valorada més o menys en 4.
464.
000 euros, cinc milions si comptem la gerència que se suposaria per a la revisió de tots estos manteniment d'una enginyeria industrial.

Senyories, no demanem per demanar, volem ser eficients i sostenibles.
No estem malbaratant, estem invertint.
Lluitarem per tindre el major nombre d'ingressos en publicitat.
En mig any hem aconseguit 600.
000 euros en publicitat de televisió, ràdio i web.
I això des del mes de juny que descobriren la televisió, incloent els mesos d'estiu.

Els valencians i les valencianes han estat quasi cinc mesos, cinc anys, perdó, sense mitjans públics.
À Punt està donant-se a conéixer en este moment.
Necessitem trajectòria, campanyes de sintonització, de visibilització dels nostres mitjans.
I estem segurs que augmentarem els ingressos de publicitat.

Senyories, som molt conscients, som molt conscients, molt, que hi han moltes necessitats i que la Comunitat Valenciana està infrafinançada.
I també -i tant que ho sabem!
- ho contem per totes les nostres finestres.
Són vostés els que han de decidir les necessitats dels valencians i les valencianes.

Però, mire, segons l'Institut Valencià d'Investigacions Econòmiques, l'IVIE, per cada milió d'euros de despesa en els mitjans públics de comunicació, la renda de la Comunitat Valenciana pot augmentar en 0,9 milions d'euros i generar o mantindre vint-i-cinc llocs de treball a l'any.
Un sector sòlid vol dir que els llocs de treball es consoliden i els seus productes es projecten més enllà de la Comunitat Valenciana.
Eixa dada no cal oblidar-la.

No els repetiré l'argument del president de la corporació, que som els mitjans públics més barats en relació als altres habitants, no els ho repetiré.
I això tenint en compte que tenim llengua pròpia.
Només els recordaré que nosaltres paguem 11 euros per habitant i any, mentre que la mitjana de les comunitats autònomes en llengua pròpia és de 41 euros per habitat i any.

I els faré una comparativa, que crec que mereix la pena.
Vostés van tindre la possibilitat d'escoltar en esta comissió al director general de radiotelevisió pública gallega, al senyor Alfonso Sánchez.
Ho va fer en febrer de 2016, quan va comparéixer en la ronda de compareixences d'experts per a l'elaboració de la llei sobre el servei públic de ràdio i televisió públiques.
Crec que ho recordaran.

En aquell moment va apuntar idees que jo també subscric, va defensar l'existència d'una televisió pública ben dotada per a poder adquirir produccions fetes al mateix territori, fonamentalment, produccions de ficció, que són les que tenen un major impacte en el sector audiovisual.
Va dir que el sistema públic audiovisual té una importància estratègica per a acompanyar la indústria audiovisual gallega, sempre i quan no hi ha una situació de dependència.
Va defensar les emissions en llengua autòctona, com a un valor inherent al servei públic de les ràdios i televisions públiques en comunitats amb llengua pròpia.

La política d'inversió continuada en el sector audiovisual ha donat a Galícia els seus fruits en un doble sentit.
En primer lloc, la televisió gallega és la segona més vista d'entre les autonòmiques, amb una quota de pantalla que se situa entre el 9 i el 10%.
En segon lloc, s'ha creat un sector audiovisual gallec potent.
Hi ha 412 empreses, tenen 624 milions de facturació i 4.
000 llocs de treball directes.

El bon moment del sector audiovisual gallec no es pot atribuir exclusivament a la presència de la televisió autonòmica, però el sector reconeix que la seua força residix en bona part en una política audiovisual global on els recursos com els que nosaltres plantegem ací s'orienten a l'adquisició de productes audiovisuals del mateix territori.

Recorden que la població de Galícia és de 2,7 milions d'habitats i la nostra de 5 milions d'habitants.
Els seus pressupostos autonòmics són de 9.
850 milions i els nostres, si se consoliden en 2019, de 23.
341.
000; que la seua aportació pública a la seua radiotelevisió autonòmica és de 101 milions i la nostra de 55, si es consolida el que vostés demanen.

Per a acabar, senyories, no voldríem entrar en un infrafinançament estructural que hipotecara el projecte dels nous mitjans públics d'À Punt Mèdia.
No és el mateix invertir en produccions audiovisuals low cost que fer-ho en continguts de qualitat, potencialment exportables a altres mercats, bé nacionals o de l'exterior.

És important la difusió i la protecció de la llengua pròpia, tant per a l'emissió de programes com per a la capacitat de crear continguts transmèdia amb aplicacions didàctiques.
I cal fer bons informatius, com he dit, amb el desplegament necessari, competitius, que donen servei públic, que donen presència a tota la Comunitat Valenciana, que asseguren cobertures que siguen dignes, i atractius amb capacitat de resposta.
Uns informatius que es mereixen els mitjans autonòmics.

Senyories, supose que vostés són conscients -i crec que sí, perquè ja també ho ha dit el president de la corporació- que aplicant el percentatge mínim de la forqueta que marca la llei i el contracte programa, és a dir, el 0,3% dels pressupostos de La Generalitat, la xifra que s'hauria de transferir en 2018 és de 59.
870.
000 euros i no la de 55 milions, com tenim assignada.

No obstant això, hi ha arguments que ens fan ser comprensius amb eixe dèficit de dotació pressupostària per a enguany.
L'activitat de servei públic obrirà només set mesos de l'exercici anual en el cas de la televisió, perquè començàrem el 10 de juny, i en ràdio, en graella completa, des de l'octubre passat.
Això vol dir que els costos han sigut inferiors a un exercici complet.

També ha existit una borsa de produccions seleccionades per l'alt consell consultiu, que ha rebaixat d'igual manera la inversió en continguts i s'ha produït una entrada escalonada de personal, de forma que el capítol I s'ha cobert en la seua totalitat.
No s'ha gastat la massa salarial pressupostària en el primer moment per a tot l'any.

El dèficit estava justificat en 2018, però això no passarà ja en 2019.
En 2019 estan totes les finestres obertes, tenim el personal i necessitem més continguts.
Hem de renovar graelles i apostar per produccions noves.
I els serveis informatius han estat oberts en tres finestres, com els he dit, web, ràdio, televisió, a més de les xarxes socials.
I això ja ho és tot l'any i les vint-i-quatre hores al dia.

Acabe com he començat: demanem el pressupost necessari per a consolidar el projecte, per a fer qualitat, per a dinamitzar i per a invertir en la indústria de continguts i de continguts digitals.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Marco.

Té el torn d'intervenció ara el grup parlamentari que ha sol·licitat la compareixença, el Grup Parlamentari Popular, el senyor Bellver.
Deu minuts.

El senyor Bellver Casaña:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyora Marco, benvinguda.

Tinc de reconéixer que tinc un problema per a fer la meua intervenció, i és que no estic molt segur si el pressupost que ha plantejat la directora és el pressupost que consta en els pressupostos o és el pressupost que vosté ha sol·licitat.
Jo he entés que és el pressupost que vosté ha sol·licitat el que està defensant hui ací.
El que consta en els pressupostos, és a dir, en l'avantprojecte, en els 42 milions per a la societat i els 55 per a la corporació.
Això és el que vosté ha estat… És que m'ha paregut en determinada part de la seua intervenció que el que vosté estava defensant era el pressupost que vosté va presentar en el seu dia a la corporació i que va ser aprovat per la corporació.

Aleshores, clar, tinc molt difícil poder continuar la meua intervenció si no sé exactament a quin d'estos dos pressupostos s'ha referit.
(Veus) Pel Consell.
Perfecte.
Moltíssimes gràcies.

I, mire, abans de començar, gràcies i enhorabona per la seua valentia.
Volguí dir en el seu dia, o crec que li ho vaig dir, quan va ja vosté anunciar, encara que el president de la corporació se negà a dir-ho, que vosté anava a demanar més pressupost.
I enhorabona per vindre ací i defendre el seu pressupost.
Perquè este no és el pressupost que mosatros estem analitzant, el pressupost que mosatros estem analitzant és un pressupost distint a què vosté està defensant ací.

I m'agradaria saber, i és ja una de les preguntes que li faig, ¿el Consell s'ha ficat en contacte en vosté com a directora general de la societat per a dir-li: Â«Oiga, el presupuesto que le vamos a aprobar no es el que usted ha solicitado y, por tanto, siga adelante.
Â»?

Mire, jo el problema de legislar, com se legisla en esta legislatura, té les seues conseqüències i les estem vivint i vosté les està patint directament.
Ací en la llei del consell audiovisual vàrem incorporar una esmena que modificava la llei de creació, on li varen dir a vosté, quan ja tenia la radiotelevisió en marxa, li varen dir: Â«No, a partir de ahora, usted solamente se puede gastar un tercio del presupuesto en personal.
Â»

Però com no se quedaven tranquils en açò, hui la responsable del Grup Socialista ha anunciat una esmena.
Jo no sé quina esmena és, però, vaja, pel que he pogut llegir en els mitjans de comunicació, deu ser eixa esmena que lleva l'obligació de gastar… o de límit d'un terç per al gasto de personal.
Si és aixina, continuem en el trilerisme legislatiu, continuem en el trilerisme parlamentari i continuem en el trilerisme pressupostari.

Mire, hui ací algú ha dit: Â«Se ha dicho que con los 55 millones no se pueden conseguir los objetivos.
Â» No a soles s'ha dit això, s'ha dit: Â«Con los 55 millones no se pueden conseguir los objetivosÂ», vosté ho reitera, però a més diu alguna cosa més: acusen el Consell de no estar complint la llei, cosa que també estaria bé.
La veritat és que jo açò no ho havia vist mai, i ja tinc certa experiència en l'administració pública i certa experiència parlamentària.
I jo mai havia vist ací a ningun responsable de ningun ens, ni de ninguna institució, ni de ninguna empresa o societat que vinga ací a dir-li al Consell que està aprovant-li els pressupostos: Â«vostés no estan complint la llei.
Â» Però, bé, alguna vegada tenia de ser la primera, i esta ho és.

També li vull fer una altra pregunta.
Si s'han dirigit a vostés per a explicar-los que no van a aprovar el pressupost que vosté està hui defensant hui ací, però que no és el pressupost que mosatros estem analitzant.
¿En algun moment s'ha produït una conversació en què li han dit: Â«Pero no te preocupes cuando pasen las elecciones te daremos el dinero.
Â»?

Mire, parlant d'incomplir…, la pregunta que li estic fent no és una pregunta causal o que… la pregunta de si cuando pasen las elecciones te daremos el dinero, és molt important.
I, vaja, és important també el que vosté conteste.

Però li dia si estem parlant d'incomplir les normes, què és el que estem fent ací?
Al final, ací el que estem fent, vostés i mosatros, és incomplir les normes.
Aprobamos una norma que dice: limitamos el presupuesto de personal de la corporación y de la sociedad a un tercio, pero como no lo vamos a cumplir, modificamos la ley a través de una enmienda de acompañamiento.

Però és que, desgraciadament, allò d'incomplir la norma no és exclusivament una qüestió del tripartit a l'hora de legislar.
Vosté m'imagine -clar que sí- que coneix l'informe de fiscalització de la Societat Anònima de Mitjans de Comunicació de la Comunitat Valenciana.
I en este informe, doncs diuen coses que, la veritat, si vostés són els que vénen ací a fer les coses distintes, mare meua, i Déu mos pille confessats.

Mire, diu, Â«durant el 2017 la SAMC ha contractat sense la prèvia realització de processos selectius que garantixquen el compliment dels principis d'igualtat, publicitat, mèrit i capacitatÂ».
Â«En ninguno de los expedientes revisados consta que la SAMC, antes de formalizar los contratos, haya requerido a los contratistas que acrediten los requisitos de capacidad, solvencia y no vinculación con la Corporación Valenciana de Medios de Comunicación y con la SAMC.
Â» Es decir, no han cumplido la obligación de comprobar la no vinculación de los contratos con la Corporación Valenciana de Medios de Comunicación.

Vosté sap si algun conseller de la Corporació Valenciana de Mitjans de Comunicació ha preguntat sobre la situació en què es troba el senyor César Martí?
Clar, és que és curiós que es donen estes coses però que, a la vegada, la corporació, quan firma.
.
.
, en este cas la corporació i la societat, quan firma contractes no mira quin és el grau de relació d'eixos contractants amb la corporació i amb la societat.

Però, continua el tema i parla d'altres coses també curioses, este informe.
I diu: Â«Además de lo anterior, la SAMC no verifica la obligación de que las productoras estén al corriente de las obligaciones tributarias autonómicas.
No consta evidencia de la recepción de los proyectos por parte de la SAMC requerida por los propios contratos.
Â» Però si tot açò és greu, n'hi ha una altra cosa que des del meu punt de vista encara és més greu.
Ací algú dia, Â«hombre, yo estoy seguro que eso no se hace desde la mala feÂ».
Això només es pot fer des de la mala fe, el que li vaig a dir.
Si no fóra tan greu seria per a fer xistes de com vostés tracten els contractes menors, com si foren vostés El Corte Inglés.

Â«Todos los contratos revisados que son de servicios se han adjudicado directamente por 5.
995 euros (se sent una veu que diu: Â«Tarifa plana.
Â») sin haberse solicitado otras ofertas.
Â» I, clar, dirà, Â«¿está acusando usted de que deberían haber pedido otras tres ofertas?
Â».
No, no estoy acusando de eso, porque la ley de hacienda valenciana dice que para pedir tres presupuestos tienes que tener.
.
.
, el contrato tiene que ser de 6.
000 euros.
¿Forma de solucionarlo, señor Montiel?
.
.
.
Y yo, por eso digo que aquí sí que hay mala fe, esto no es casualidad.
¿Forma de solucionarlo por parte de la sociedad?
Pues, oye, el contrato no es de 6.
000 euros; es de 5.
595 euros.
Y con eso me evito todas las obligaciones que la ley impone a este tipo de contratos.
Eso es mala fe.
Esto no es ejercer las formas o las buenas formas, esas buenas formas de las que ustedes tanto hablan.

Bueno, todo esto sería ya muy grave.
Contesta a todas estas alegaciones, hay un montón de cuestiones que dice el informe de fiscalización.
.
.

El senyor president:

Vaja finalitzant, per favor.

El senyor Bellver Casaña:

.
.
.
-sí, acabe de seguida, senyor president- y la sociedad, firmando su directora, oye, contesta a esas cosas.
Y presenta hasta trece alegaciones.

¿Saben ustedes.
.
.
, sabe usted, y sí lo sabe, señora Empar Marco, de esas trece alegaciones que usted presenta, las únicas trece alegaciones que presenta este informe de fiscalización, cuántas de ellas son aceptadas por la intervención, en este caso por la sindicatura?
Ninguna.
Es decir, de todos los peros que le pone la Sindicatura de Cuentas, ustedes presentan las alegaciones que entienden convenientes y ni una sola de esas alegaciones, ni una sola es aceptada por la sindicatura.

Por tanto, señora Marco, esta es la forma de hacer del tripartito.
Esta es la forma de hacer de la gente que ha elegido el tripartito para ponerse enfrente tanto de la corporación como de la sociedad.
Y, desgraciadamente, así les va.

En mi segunda intervención hablaremos de las consecuencias de esta forma de hacer.

El senyor president:

És el torn del Grup Parlamentari Ciudadanos.
Senyor Subiela, per quatre minuts.

El senyor Subiela Chico:

Gracias, presidente.

Buenas tardes ya, señora Marco.

A mí también me ha llamado la atención la comparecencia del director de la televisión gallega cuando ha venido por aquí.
Me llamó la atención sobre todo por una cosa que dijo, que dijo que si él tuviera la oportunidad que tenemos aquí en la Comunidad Valenciana de hacer una televisión y una radio de cero, haría una televisión y una radio diferentes a las que estaban funcionando en Galicia y en el resto de territorio español.

Y yo le digo, es que nosotros queremos unas televisiones diferentes a las que están haciendo y ustedes no paran de ponerse como ejemplo las que ya existen.
Pues por ahí no vamos bien, señora Marco.

Mire, después de la comparecencia del señor Soriano, pues no vamos a repetir más preguntas.
Además, yo, de verdad que la entiendo a usted.
Usted es la directora de este proyecto, proyecto que sabe que nosotros no sé si no compartimos pero, desde luego, tenemos muchas diferencias, y usted necesita un presupuesto determinado, una plantilla determinada y unas condiciones del sector audiovisual determinado para su proyecto, y usted lo reclama.
Usted fue elegida para dirigir ese proyecto y con 55 millones y 400 empleados pues su proyecto parece que no funciona y necesita más.

Preguntarle por qué otra vez, pues mire, lo veo innecesario.
Ya lo hemos hablado muchas veces, ¿no?
Igual que preguntarle por qué el incumplimiento que una y otra vez hacen de la ley de radiodifusión, ¿no?
, no solo del límite presupuestario de la plantilla, no solo de la provisionalidad de la plantilla, no solo de esa negativa a crear esa red de colaboración con las televisiones locales que, además, le podía ayudar en esas elecciones de mayo que parece ser que son el motivo por el aumento del presupuesto.
Yo no sé lo que valdrán las elecciones de mayo, no sé si esos días van a tener en vez de veinticuatro horas veintisiete horas y necesitan tres horas más de emisión, pero, mire, me sorprende.

Luego, esas cosas usted las conoce, usted las incumple conscientemente, la ley de radiodifusión no le gusta, el proyecto que describe esa ley no es el suyo, y yo creo que, bueno, perder el tiempo con esas cosas yo creo que no vale la pena.
Pero sí vamos a hablar de presupuesto porque estamos aquí para hablar de presupuestos.

Yo le quería preguntar por el tema de las subvenciones que dan a largometrajes y cortometrajes porque me ha llamado mucho la atención que haya largometrajes con una subvención de 200.
000 euros y otros con una subvención de 30.
000.
Quería preguntarle por qué esa diferencia entre unos y otros.
¿Qué puede hacer un largometraje con una subvención de 30.
000 euros?
No sé exactamente, pero me parece que.
.
.
, tengo la sensación de que el presupuesto a los largometrajes son bastante elevados y, sobre todo, qué derechos adquirimos o adquiere À Punt en el caso de los 200.
000 y en el caso de los 30.
000.
¿Qué beneficios sacamos?
Porque, además, reparte entre un montón de largometrajes.

En los documentales es más exagerado todavía porque pasa de recibir uno 130.
000 euros a, otro, 6.
000.
Yo no sé con 6.
000 euros qué puede hacer un documental.
Pero sí que me ha llamado la atención que usted ha dicho antes que con 55 millones solamente se puede acceder a productos low cost.
¿Solo se están emitiendo productos low cost, señora Marco?
¿Son todos estos productos low cost los que ha subvencionado?

Y, mire, para terminar mi intervención sí que me gustaría hacer hincapié, un paréntesis en el tema de la Sindicatura de Comptes.
Me parece muy grave alguna de las cosas que hablan, como la insuficiente justificación, los contratos menores.
.
.
Y, sobre todo, usted dice que la mayor parte de las existencias corresponde a pagos anticipados realizados por la sociedad a empresas adjudicatarias en el momento de formalizar los contratos, sin que dichas empresas hayan hecho entrega alguna de materiales y, sobre todo, lo más importante que me parece a mí, porque me recuerda a épocas antiguas, es que.
.
.
, Â«y sin que la sociedad haya asegurado sus pagos requiriéndoles las garantías oportunasÂ».

¿Esto es así, señora Marco?

Muchas gracias.

El senyor president:

És el torn del Grup Parlamentari Podemos-Podem.
Té vosté quatre minuts, senyor Montiel.

El senyor Montiel Márquez:

Gràcies.

Bon dia, senyora Marco.

A mi m'agradaria separar la meua intervenció en relació al que vosté ha dit en dos blocs.
Un és.
.
.
, si volem comencem pel -entre cometes- el que és fàcil, l'informe de la Sindicatura de Comptes.
Li hem dit abans al president de la corporació i vull dir-li a vosté també.
.
.
, n'hi ha un problema, açò no és un mitjà de comunicació a l'ús, és un mitjà de comunicació de nova planta, és un mitjà de comunicació de servei públic, és un mitjà de comunicació controlat per la ciutadania i per les Corts Valencianes que la representem.

Clar, n'hi han coses en l'informe de la Sindicatura de Comptes que jo, torne a dir, jo crec que són problemes de falta de rodatge, de falta de personal especialitzat, de coses que en la ment del, digam, els professionals de la comunicació no estan, però que en la ment d'un gestor públic han d'estar.
Per exemple, un registre d'entrada de factures.
Això és elemental i això es resol en quaranta-huit hores.
O la firma de l'òrgan que aprova les normes de contractació.
Açò se soluciona en setanta-dos, etcètera, etcètera, perquè són qüestions de procediment intern, de funcionament, d'organització mínima, no?

Però, clar, n'hi han altres coses que sí que necessiten un pla a mitjà termini, no?
Per exemple, la confusió que es produïx des del mateix moment de la pàgina web i del perfil del contractant entre la corporació i la societat, i açò és fàcil, és relativament fàcil de solucionar i cal tindre un pla de treball per a solucionar-ho.

Però n'hi han altres problemes que poden derivar en situacions com li explicava abans al president del consell rector, poden cronificar-se i derivar en problemes molt més greus.
Per exemple, els mètodes de control; per exemple, que el responsable dels contractes, de cada un dels contractes no exercixca realment les funcions que li corresponen.
Això pot ser molt greu, perquè és un espai, és un espai buit, és un espai en què se poden produir o emparar situacions d'irregularitat o no exigir el compliment dels terminis o no demanar al contractista que no avale o garantitze les quantitats que percep a compte, els anticipos, les bestretes.

Tot açò són defectes d'aplicació de la Llei de contractes del sector públic que en una part sí que afecta la gestió de la societat i, per tant, jo crec que li dic ara a vosté, com li hem dit abans al senyor Soriano, exigim un pla de treball, un pla concret perquè açò no torne a aparéixer en l'informe de fiscalització de la sindicatura de l'any 2019, o siga, el que se referirà a enguany.

I després n'hi ha una segona part que jo crec que és molt més complicada i que hem d'abordar des d'una altra manera.
Jo entenc que per unanimitat aprovàrem en la llei d'acompanyament del consell audiovisual una esmena que modificava la Llei 6/2016, per la qual se ficaven uns límits a les despeses de personal.
I quan açò se va aprovar, en maig del 2018, el disseny previ de l'estructura, de l'organització del projecte de radiotelevisió valenciana, la dinàmica de creació de la radiotelevisió valenciana anava a una velocitat ja diferent, i que n'hi ha un desacoblament.

Jo ho puc entendre però també hem d'entendre que la llei és la que definix el marc de joc d'un mitjà de comunicació públic com aquest.
I, per tant, jo crec que vosté, valenta, em costa que ho és, però, clar, en este moment és el consell el que no ha presentat a estes Corts un projecte de llei que incloga el que vosté necessita.
És que el consell.
.
.

El senyor president:

Vaja finalitzant.

El senyor Montiel Márquez:

.
.
.
ha presentat un projecte de llei que no parla d'allò que parlava el seu avantprojecte.
I ahí n'hi ha una disfunció.
I nosaltres estem examinant un projecte de llei que parla d'una altra cosa i d'unes altres xifres.
I ahí jo crec que haurien de pensar que alguna cosa no està funcionant.

Gràcies.

El senyor president:

Per quatre minuts, té ara la paraula el portaveu del Grup Compromís, senyor Ferri.

El senyor Ferri Fayos:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyora Marco, benvinguda.
Gràcies per la seua compareixença.

Quan parlem de mitjans públics estem parlant d'una doble vessant.
Els mitjans públics tenen dos funcions primordials i, a més, al nostre territori.
La primera és la de servei públic en si, no?
, un servei públic que ha d'enfortir la democràcia, que ha d'acostar la informació a la terra a la qual està prestant eixe servei, que ha de servir en dies com aquests de pluja perquè la gent estiga informada i assabentada de quins són els riscos, quines són les conseqüències que poden tindre i, també, en eixe enfortiment de la democràcia també ha de prestar especial servei en èpoques d'eleccions.
I sabem que l'any que ve serà un any que a priori té tres eleccions, locals, autonòmiques i europees, i que pogueren ser unes altres, no?

També té una vessant econòmica, i vosté ho ha ressaltat abans.
Ho ha ressaltat també el president.
Una vessant econòmica que afecta un sector com és l'audiovisual, que és un sector que quan es va tancar Canal 9, nosaltres ho déiem, no?
, era com si.
.
.
, quan es va tancar Canal 9 és com si hagueren tancat la Ford de l'audiovisual, no només pels llocs de treball directe que generava, que en aquella època n'eren molts per coses que s'han comentat abans: quan una plantilla no agradava a un determinat president, la doblava i ja està, no passava res.

Eixa vessant econòmica és molt important.
I per això també, quan redactàvem la llei, quan estàvem en eixa ponència de redacció de la llei, una de les esmenes que més vam parlar i més es va tractar va ser la de les limitacions d'eixe pressupost, una limitació per dalt, però també una limitació per baix.

I a mi em sorprén que els grups que m'han precedit sempre parlen d'una limitació que va vindre a posteriori que vosté presentara el seu projecte, una limitació que va vindre a posteriori que la televisió ja estiguera engegada, que és la limitació del terç de la plantilla, però mai parlen d'exigir allò que és… que fica la llei de l'audiovisual, la llei de la Corporació Valenciana de Mitjans de Comunicació, que és eixe límit per baix, que és el 0,3 del pressupost.

I a mi em preocupa, perquè, a més, en eixa funció de servei públic que té la televisió, una televisió en un territori que té dos llengües, una televisió en què li exigim que no només tinga eixes dos llengües, estiguen doblades les pel·lícules, estiga doblat tot el que es presta, sinó que a més, si pot ser, que tinga també una tercera llengua, que és l'anglés.

Per tant, si la comparem amb altres territoris, amb la inversió que es fa en altres territoris que tenen una llengua, ja estem per davall, estem per davall en inversió en altres territoris que només tenen una llengua.
Per cert, alguns d'ells, com hem nomenat abans, amb pressupostos aprovats per PSOE i Ciutadans, amb pressupostos aprovats per PP, PSE.
.
.
, bé, pel Partit Popular, com és en Canàries, etcètera, etcètera.

Per tant, ja d'ahí partim d'una situació precària, i una situació precària que jo estic segur que tots els grups ací presents estem d'acord que cal potenciar el nostre sector audiovisual per a generar llocs de treball, per a tindre un sector audiovisual potent que ens permeta projectar-nos al món.

I, per tant, no entenc com ningú ací, a banda de vosté, i sembla que Compromís, estem reclamant que es complisca la llei que vam aprovar tots els grups ací, que és que l'article.
.
.
en el seu article 38, el pressupost arribe al 0,3% de tot el pressupost de la Generalitat valenciana.

I això té una conseqüència greu, i eixa conseqüència greu pot ser que és que el nostre sector audiovisual acabe quedant-se en.
.
.
, si podia ser un sector audiovisual dels més potents de l'estat espanyol, acabe quedant-se en ser un sector audiovisual mitjanet i que altres productores d'altres territoris acaben copant les produccions de la nostra televisió, perquè el nostre sector no ha acabat d'arrancar.

Per tant, gràcies per la seua valentia i a continuar treballant.

Moltes gràcies.

El senyor president:

És el torn del Grup Parlamentari Socialista, la senyora Peris, per quatre minuts.

La senyora Peris Cervera:

Gràcies, president.

Senyora directora, senyora Marco, benvinguda a esta comissió.

Hi ha una part de la seua intervenció, de la seua explicació del projecte de pressupost que s'havia elaborat des de la corporació que han sigut ja debatuts en la primera intervenció.
Per tant, algunes coses ja s'han dit.
Vosté les ha ratificat.
Són les raons que expliquen per què vostés demanen.
.
.
per què plantegen la necessitat que eixe pressupost s'incremente.
I són raons vàlides i raons raonables.

Nosaltres hem dit en l'anterior compareixença que, efectivament, el PSPV i Compromís hem presentat a la llei d'acompanyament una esmena que ve a intentar resoldre en part la incoherència que suposa una modificació de la Llei 6/2016, feta a posteriori que vostés estigueren funcionant, que és la que limitava el terç del capítol I.
I, per tant, creem que amb eixa mesura podem estar dins del compliment de la llei.

En segon cas, senyora Marco, quan parlem de la llei, en el 0,3 del pressupost consolidat, fixe's que inclús podem estar en un debat tècnic, que no és la meua.
.
.
interés ficar-lo ací.
Però si se comptabilitza en el 0,3 tot el pressupost de La Generalitat, tenim d'explicar que el que és la tercera conselleria de La Generalitat, que és la conselleria de deute, els cinc mil y pico milions que paguem de deute, se comptabilitza també per a plantejar l'increment del pressupost de la radiotelevisió valenciana.
En fi, no és com massa, com massa correcte.

Però, en qualsevol cas, eixe és un debat tècnic, i nosaltres anem a intentar fer tot el possible per a poder acoblar el compliment de la llei per part de la corporació.

En segon lloc, nosaltres compartim -ho hem dit des del principi-.
.
.
I a més, estic convençuda que a més vostés ho estan fent, i estan preocupats, i a més avançant en la dinamització del sector audiovisual, que algú parlava abans de la quantitat de llocs de treball que crea, més allà dels directes que se creen en la corporació.

Vaig tindre l'oportunitat, crec que el dissabte, de vore la gala del sector audiovisual en À Punt.
I fixe's, en les intervencions estaven ficant en valor el gran talent de la indústria del sector audiovisual i -una cosa que me pareixia molt important- la posada en valor de l'oportunitat que torna a tindre el sector audiovisual en la Comunitat Valenciana.

Per tant, el que hem fet, ho hem fet bé i el sector ho està reconeixent.

A nosaltres ens agradaria.
.
.
, si vostés estigueren en condicions de poder aterrar-nos eixos compromisos extraordinaris quan vosté fa referència a les fites electorals, que també els meus companys li han preguntat per eixos temes.

I en relació a les necessitats de reformes dels edificis, li podria dir, senyora Marco, que les infraestructures públiques a la Generalitat valenciana no estan tampoc en les millors condicions.
I, per tant, que sent raonables les peticions que vostés estan plantejant, tan raonables com les que presenten altres consellers i conselleres, que cal acoblar en els recursos escassos que té esta comunitat, que a més patix l'infrafinançament.

I fea referència a les paraules del director general de la televisió galega.
És de veres, ells han aconseguit tindre una bona situació, un impuls de la indústria audiovisual.
Tenen 10 milions d'ingressos de publicitat, que és una dada important.

I després diré una altra cosa.
La comunitat galega té un 18%.
.
.

El senyor president:

Vaja finalitzant, per favor.

La senyora Peris Cervera:

.
.
.
-i acabe- de dèficit.
La Comunitat Valenciana en té un 42%.
I acabaré dient-li que el mateix director digué que no cometem l'error de col·locar el 50% del pressupost d'una ràdio i una televisió en capítol I.
Per tant, per a tots n'hi ha.

Gràcies.

El senyor president:

Per a contestar a les preguntes dels portaveus dels grups parlamentaris, tornem a donar-li la veu a la compareixent, senyora Marco, per deu minuts.

La senyora directora general de la Societat Valenciana de Mitjans de Comunicació:

A veure.
Jo he parlat de l'avantprojecte que nosaltres hem presentat, l'avantprojecte que va aprovar la corporació, lògicament.
I no.
.
.
, vull dir, nosaltres hem presentat el pressupost i no.
.
.
jo no he tingut ningun contacte absolutament amb ningú, ni ningú m'ha dit res del que vosté ha dit.

Respecte a l'informe de la Sindicatura de Comptes, que tots vostés han fet referència, a vore, esta direcció general respecta molt este òrgan estatutari, però -no sé- valorem les seus conclusions i estem adoptant totes les recomanacions per a poder millorar la nostra gestió.
Estic d'acord amb el senyor Montiel que cal millorar-la.
En alguns casos, eixes millores ja estan implementant-se, vull dir, ja s'estan fent i fins i tot abans de l'informe de la fiscalització de comptes.
Vull dir, que nosaltres també hem trobat.
.
.
, és una empresa que està naixent i anem acoblant-mos i anem millorant les coses.

Vull dir, és que ho trobe molt lògic que el primer any d'existència d'una societat, en unes condicions de creació precàries de mitjans de personal, hagen passat estes coses.
Però considere que això s'està esmenant i que l'estructura consolidada de l'empresa permetrà que tot això no passe en el segon informe de la Sindicatura de Comptes.

De totes maneres, vull ressaltar que en cap cas en l'informe de la sindicatura diu que no s'han.
.
.
vull dir, que no s'han detectat errades en el tancament de l'exercici que obliguen a reformular els comptes.
Vull dir, que no.
.
.
, tampoc són errades que no se puguen solucionar.

I desconec la resposta a les al·legacions de què vostés estan parlant.
Supose que vostés les tenen i jo no les tinc encara.

Respecte a les subvencions que parlava el senyor Subiela en produccions, en llargmetratges i en documentals són les que hi ha en el mercat, són coproduccions i estarà a preus de mercat.
Vull dir, no vegem que hi haja cap problema que n'hi hagen aportacions de coproduccions de 30.
000 euros i altres més altes.
Vull dir, són.
.
.
, l'Institut Valencià de Cultura també fa les seus aportacions i, bé, són preus de mercat.
No sé on està l'error en això que vosté diu.

I, evidentment, no estem fent una programació low cost, estem fent una programació de qualitat, evidentment.
Jo crec que això se veu.
I és el que continuarem fent, continuarem fent una programació el millor que puguem, amb la dotació pressupostària que tinguem, que espere que siga la suficient com per a poder mantindre la qualitat.
És això el que estem dient, mantindre la qualitat.

Nosaltres, en 2018, no teníem encara totes les finestres obertes i, com els he dit, en 2019 sí.
Per tant, el que demanem és raonable.
Demanen mantindre eixa qualitat en uns mitjans que ja estan tots en funcionament i que van a estar en funcionament ja tot un any.
Vull dir, no crec que siga res rar.

Bé.
I el que els deia, nosaltres el pressupost el demanem per a consolidar les inversions.
Si les inversions no es poden fer, aniran més lentes i, per tant, tot se ralentitzarà.
I fer créixer la indústria audiovisual.
Hem creat ocupació i hem posat en marxa el sector.
I el que el sector mos reclama -i perdonen que els ho diga, però els ho reclamarà a vostés també- és poder invertir.
Vull dir, que quan vinguen les empreses de doblatge i mos diguen: Â«No, és que hem de fer més doblatge.
Â», bé, és que haurem de tindre els diners per a poder invertir en això, i en ficció, i en animació.
Si no, proporcionalment, s'haurà de reduir eixa inversió que estava prevista en el contracte programa.
A nosaltres no ens agradaria.
I si ha de ser així, vostés ho han de decidir.

I ja està.
Vull dir, que crec que més o menys he contestat a tot el que vostés m'han preguntat.
Vull dir, que m'ha sobrat temps.

El senyor president:

El segon torn d'intervencions.
El grup sol·licitant, senyor Bellver, per quatre minuts.

El senyor Bellver Casaña:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyora Marco, quant val per a vosté la paraula del president, el senyor Ximo Puig?
Ho dic, perquè, clar, ací he sentit acusacions Â«de los partidos, de quienes están intentando bloquear, de quienes.
.
.
Â» Ximo Puig, en els mitjans de comunicació: Â«No habrá aumento de presupuesto en À Punt en 2019.
La partida prevista para el pago de nóminas no será superior a 18,3 millones de euros.
Â» Quina part no entén d'açò?

Mire, arribava preocupat a esta compareixença.
Me'n vaig a anar, pel que es veu, me'n vaig a anar molt més preocupat.
No és que per a vosté no tinga ningun valor la paraula del president de La Generalitat, que ja és greu.
.
.
Jo dia al principi de la meua primera intervenció que alabava la seua postura valenta -i ho torne a dir-, està sent vosté molt valenta, però a la vegada està sent vosté molt irresponsable.

Per això li tinc de preguntar, senyora Marco, on va vosté a aplicar els retalls, les retallades?
Se'n recorda?
Si no va a retallar en personal, tindrà de retallar en continguts.
On?
Al final, va a resultar que tot això que diuen vostés tantes vegades, Â«que lo importante para nosotros es el sector audiovisual valencianoÂ», és mentida, perquè no va a tindre més remei, vist el que s'està anunciant ací, que no va a haver limitació des del punt de vista de personal, no va a tindre més remei que retallar en eixe sector audiovisual de què tant parlen, no va a tindre més remei.

Mire, jo ja vaig dir -no sé si ho recordaran els membres d'esta comissió-, però quan s'aprovà la llei de l'audiovisual valencià, jo vaig dir que era una irresponsabilitat intentar modificar la llei de creació de la radiotelevisió valenciana a través d'una addicional en la llei audiovisual.
Tots varen dir: Â«No, no, esto hay que hacerlo y hay que hacerlo yaÂ».
Ara pel que es veu, pel que es veu no, pareix ser que tot el món està d'acord en què això n'hi ha que tirar-ho cap enrere.
Bé, doncs, esta és la forma de legislar del tripartit.

Bé però mire, jo li volia.
.
.
, clar és que vostés vénen ací, diuen les coses i després resulta que es que los demás estamos intentando bloquear y boicotear i el que jo estic fent és utilitzar informes que li puc garantir que no els ha fet Jorge Bellver.
És més, li puc fins i tot garantir que no els ha fet el Partit Popular.

Mire vosté ve ací i diu: Â«No, pero yo no he tenido que reformular las cuentasÂ», doncs és mentida.
Vosté ha tingut que reformular els comptes, en este cas, en l'exercici del 2017: Â«Fueron formuladas las cuentas por la directora general de la sociedad administradora única de la sociedad el 29 de marzo de 2018.
Dichas cuentas fueron reformuladas posteriormente el 21 de junioÂ».
Clar, això ho diu l'informe de la sindicatura, és que no ho estic dient jo ni una carta que m'he trobat per ahí.
És l'informe de la sindicatura.

Vosté ve ací i diu: Â«Però no he tingut que reformular els comptesÂ».
I la gent m'imagine que es quedarà satisfeta doncs amb això ens quedem.
Però el que no pot vindre vosté ací és a enganyar.

Mire, diu vosté -i per això li deia és que me'n vaig més preocupat de com arribava- diu vosté.
.
.
, jo ha fet menció a les al·legacions que vosté ha presentat, que ninguna de les tretze al·legacions que vostés han presentat ha sigut acceptada per la Sindicatura de Comptes, però el que més em preocupa es que diu vosté: Â«Es que yo desconozco la contestación a esas alegaciones que ustedes tienenÂ».
Oiga es que la contestación a esas alegaciones que ustedes tienen, que yo tengo, están en el informe de fiscalización de la Sociedad Anónima Mitjans de Comunicació de la Comunitat Valenciana.

Que no son unas alegaciones o unas contestaciones a alegaciones que el señor Síndic de Greuges ha tenido a bien mandarle a Jorge Bellver.
És que estan en l'informe que està fiscalitzant la seua societat, la societat que vosté dirigix, i vosté no té ni idea, ni idea.

I per últim, clar, jo torne a dir es que la falta d'experiència.
.
.

El senyor president:

Finalitze, per favor.

El senyor Bellver Casaña:

Sí, acabe de seguida, senyor president.

La falta d'experiència, no tenim.
.
.
, no mire, si la llei li diu que vosté per a adjudicar un contracte menor té que demanar tres propostes si es de 6.
000 euros i vosté ve ací amb una tarifa plana i adjudica els contractes per 5.
995 euros para evitarse tener que pedir tres propuestas, això no és una falta de coneixement, això està molt premeditat i fet amb tota consciència, mala consciència espere.

El senyor president:

Té el torn de paraula el portaveu del Grup Parlamentari Ciudadanos, senyor Subiela.

El senyor Subiela Chico:

Gracias, presidente.

Bien, señora Marco, nosotros no estamos en contra de que se vaya subiendo el presupuesto de los medios de comunicación públicos valencianos.
El tema está, lo que nosotros criticamos es si en un año nos podemos poner o pretendemos ponernos a la cabeza de la inversión audiovisual en este país.

Si en un año o dos años quieren recuperar el gasto por habitante de golpe, es que es lo que no entendemos.
Es que la situación de esta comunidad es la que es y no ha cambiado por haber abierto, por haber hecho el esfuerzo de abrir los medios de comunicación públicos valencianos no significa que se hayan solucionado todos los problemas.

Lo que estamos diciendo es que, oiga, que sí, que sabíamos que se iba a empezar con un presupuesto modesto y eso no se ha solucionado en un año.
Porque lo mismo que nos dicen cuando nosotros presentamos enmiendas a los presupuestos, ¿de dónde vamos a quitar esos 15 millones que piden de más?
¿De servicios sociales?
¿De sanidad?
¿De educación?
¿De promoción del empleo?
Así queda muy populista decir eso, ya, ya, sí, ¿pero de dónde sacamos ese dinero?

¿Ha mejorado la financiación de esta comunidad?
No.
¿Ha mejorado la deuda de esta comunidad?
No.
Claro, no nos digan que…, ahora resulta que nosotros no queremos, lo que queremos para otros ciudadanos de otras partes de España no lo queremos para los valencianos.
No oiga, no, claro que no, pero bueno.

A ver, yo igual sé, bueno soy consciente de que soy muy serio cuando me pongo a hablar delante del micrófono.
Mire, yo sobre lo de los largometrajes y los documentales, yo no le he dicho que haya ningún problema, de verdad, o sea, entiendo que sean precios de mercado.
Es que la pregunta se la hacía en serio, o sea ¿por qué esa diferencia?
Veo muy poca 30.
000 euros para un largometraje, o sea no es que diga.
.
, es que 200.
000 no me parecen mucho, pues imagínese 30.
000.
¿Qué ganamos con esos 30.
000 euros?
¿Y que ganamos con esos 200.
000?
¿Por qué esas diferencias entre un largometraje y otro?

Lo de la programación low cost lo ha dicho usted, no lo he dicho yo.
Puede ser que he dicho, o puede ser que yo lo haya interpretado de otra manera, pero usted a mí me ha dado la sensación que ha dicho que con 55 millones vamos a hacer programación low cost.
Claro, yo lo que le iba a decir, digo, bueno, pues igual vale la pena concentrar y dar menos subvenciones y dar más de mayor cuantía, no lo sé.

Yo ya le pregunté, porque he buscado ahora la documentación porque me extrañaban los importes por capítulo de alguna de las series.
Claro es que se ha contratado en la forastera que es La Vall ¿no?
Si no me equivoco ¿no?
¿No es La Vall?
(Veus) Bueno pues, no me acuerdo cuál era la que había cambiado de nombre, pero la forastera que está contratada son 104.
000 euros por capítulo (inintel·ligible) .
.
.
en 450.
000 euros, oiga.
(Veus) Bueno, pues páseme usted los datos correctos porque son los que están publicados.
(Veus)

O Acció que eran 120.
000 euros por capítulo, porque si ustedes le dan 1 millón de euros y lo dividen entre diez capítulos sale…, vamos, creo que la división es correcta y si no pues dígame, pero… Oiga, es que además venimos de donde venimos y estos importes por capítulos son muy superiores a los que se pagaban incluso en la antigua Canal 9.
(Veus) Bueno, pues, debo de tener el Diario Oficial de la Comunidad Valenciana, debe publicar unas cifras que no son correctas, señora Marco, pero entonces sácame usted del error.

Yo, ya le digo no estoy diciendo que usted lo esté haciendo mal.
Sáqueme usted del error.
Yo no puedo más que a usted interpelarla aquí o preguntarle por los datos que yo tengo.
Y según los datos que yo tengo usted se está gastando casi el doble por capítulo que en series de la antigua Canal 9, y eso me extraña.

Cuando usted me está diciendo: Â«No hay dinero suficienteÂ».
Oiga, a ver explíqueme, no hay dinero suficiente y ¿a qué precio se está contratando?
Deme usted una explicación, no me diga simplemente que están a precio de mercado.
Yo, oiga, que yo no estoy diciéndole, acusándoles a ustedes de absolutamente nada, simplemente que necesito que me digan ustedes si realmente se está haciendo una gestión adecuada del dinero.
Que ustedes son los que se están quejando que necesitan más dinero para hacer mayor programación.

Muchas gracias.

El senyor president:

Senyor Montiel?
No?

Senyor Ferri?

Senyora Peris?

Doncs per tancar la compareixença, i per cinc minuts, té la paraula la senyora Marco.

La senyora directora general de la Societat Valenciana de Mitjans de Comunicació:

Miren, la paraula del president de La Generalitat no la posaré mai en dubte, la tinc en molt alta estima i, en absolut, criticaré al president de La Generalitat, en absolut.

Vull dir, ací no estem parlant d'això.
Estem parlant de que nosaltres tenim unes necessitats i les defensem.
I jo com a directora d'una entitat pública doncs la defense.
Vull dir, estem demanant el pressupost que la llei que vostés van aprovar ens correspon i ho estem demanant per necessitat i per a dinamitzar el sector, com he dit, no?

No volem estar de cop al capdavant de l'audiovisual del mundo mundial, no és això, senyor Subiela.
Ho farem poc a poc, evidentment, ho farem poc a poc.
I ho farem en la mesura en què vostés consideren que ho hem de fer, vull dir, si ens donen menys pressupost ho farem més poc a poc.
Això és una evidència.

D'on traurem?
Doncs quan tinguem el pressupost sabrem.
.
.
, nosaltres no hem fet pressupostos amunt i avall a vore.
.
.
, depenia del que anàvem a tindre, no?
Quan tinguem un pressupost sabrem com el repartim.
Evidentment, ens agradaria complir el contracte programa on allí estan les inversions que s'han de fer en continguts i, fins i tot, quin tant per cent de cada contingut: Quin tant per cent per a entreteniments, quin tant per cent per a cultura.
.
.
, vull dir, ens agradaria complir-ho.

Si no podem complir-ho, de manera proporcional haurem de reduir-ho.
Però l'incompliment del contracte programa també vindrà per el pressupost que tinguem.
Això és una evidència, no?

I bé, ja li passaré les dades que vosté demana perquè no són eixes.
Vull dir, la inversió en ficció, nosaltres tenim en el perfil del contractant uns preus i no corresponen als que vosté està dient, però bé, ja li ho passe, no hi ha cap problema.

El senyor president:

Bé, moltes gràcies, senyora Marco.

Acomiadem a la compareixent i ens queda encara un punt de l'ordre del dia.
(Soroll i veus)

Pronunciament de la comissió sobre la sol·licitud de compareixença de la directora del centre territorial de TVE a la Comunitat Valenciana, senyora Arantxa Torres Álvarez, per a explicar el nou criteri informatiu del centre territorial i la manca de compliment dels principis de neutralitat, pluralitat i independència, sol·licitada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 112.
228)

El senyor president:

Senyories, passem al punt setè de l'ordre del dia: Pronunciament de la comissió sobre la sol·licitud de compareixença de la directora del centre territorial de Televisió Espanyola a la Comunitat Valenciana.

Algun grup té la intenció d'intervindre?
(Veus) Vol intervindre?
No?
(Veus i rialles)

Veig que el consens col·lectiu és important, eh!
(Veus)

Passem directament a la votació.
Vots a favor?
(Veus) Per unanimitat.

(S'alça la reunió a les 14 hores i 35 minuts)