DS-121%20macro.html





Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 14 de febrer de 2018.
Comença la sessió a les 10 hores i 37 minuts.
Presideix el president de les Corts Valencianes, senyor Enric Morera i Català.
Sessió plenària número 69.

El senyor president:

Senyories, anem a iniciar la sessió de ple.

Senyories, ja saben que poden seguir la sessió de ple per la xarxa habitual de Les Corts, i la recomanació d'utilitzar #plecorts.

Senyories, s'obri la sessió.
(El president colpeja amb la maceta)

Proposició de llei per la qual es regula i promou el plurilingüisme en el sistema educatiu valencià, presentada pels grups parlamentaris Socialista, Compromís i Podemos-Podem.
Debat i votació del dictamen de la Comissió d'Educació i Cultura (BOC número 248)

El senyor president:

Senyories, anem a iniciar la sessió número 69 de ple de la present legislatura, i començarem amb el primer punt, que és el debat i votació del dictamen de la Comissió d'Educació i Cultura sobre la Proposició de llei per la qual es regula i promou el plurilingüisme en el sistema educatiu valencià, que han presentat els grups parlamentaris Socialista, Compromís i Podemos-Podem.

Per a la presentació del dictamen de la comissió té la paraula la presidenta de la Comissió d'Educació i Cultura, Marian Campello.

Quan vosté vullga, senyoria.

La senyora Campello Moreno:

Moltes gràcies, senyor president.

Il·lustres senyories.

Em correspon, com a presidenta de la Comissió d'Educació i Cultura, i per acord unànime de la comissió, presentar el dictamen sobre la Proposició de llei per la qual es regula i promou el plurilingüisme en el sistema educatiu valencià.

La proposició de llei, presentada pels grups parlamentaris Socialista, Compromís i Podemos-Podem, va entrar en el registre general de Les Corts el dia 29 de setembre de 2017.
Va ser tramitada per la Mesa de Les Corts el dia 3 d'octubre i publicada en el Butlletí Oficial de les Corts número 214, del 13 d'octubre.

Una vegada publicada, es va rebre el criteri preceptiu del Consell favorable a la presa en consideració, el dia 24 d'octubre.

El ple de Les Corts va prendre en consideració la proposició de llei en la sessió plenària del dia 22 de novembre.

La Mesa de la cambra va acordar la remissió a la Comissió d'Educació i Cultura i l'obertura d'un termini de cinc dies per a la presentació de propostes de compareixença de participació ciutadana, en compliment de l'article 182 del Reglament de Les Corts i de la Resolució de caràcter general 2/IX.

Els grups proponents de la proposició de llei van sol·licitar la tramitació d'esta pel procediment d'urgència, que va ser aprovada per la Mesa de Les Corts en la reunió del 19 de desembre de 2017.

En la comissió convocada el dia 8 de gener d'enguany per a la substanciació de les compareixences en la fase de participació ciutadana, van comparéixer diferents experts en la matèria de debat i, també, representants de sindicats, alumnat i de diferents associacions de mares i pares.

Una vegada realitzat el tràmit de les compareixences en comissió, es va obrir el termini per a la presentació d'esmenes.
.
.
, per les diputades i diputats i el grup parlamentari, que va finalitzar.
.
.
-¡ui!
, sí- que va finalitzar el 25 de gener.

A la proposició de llei es van presentar pels grups parlamentaris un total de 136 esmenes parcials, que corresponien: 86 al Grup Parlamentari Popular; 15, conjuntament, dels grups parlamentaris Socialista, Compromís i Podemos-Podem, i 35 del Grup Parlamentari Ciudadanos.

Tant els grups parlamentaris Socialista, Compromís i Podemos-Podem, per un costat, com el Grup Parlamentari Popular, per un altre, van assumir algunes de les esmenes presentades en el procediment de participació ciutadana.

Finalitzat el termini de presentació d'esmenes, la mesa de la Comissió d'Educació i Cultura, en la reunió del dia 29 de gener, va realitzar l'ordenació de les 136 esmenes parcials i va realitzar el document d'ordenació d'esmenes que finalment va ser publicat en el Butlletí Oficial de les Corts 247, del 7 de febrer.

La Comissió d'Educació i Cultura es va reunir el passat 5 de febrer per a emetre el dictamen que hui presente a les seues senyories.

En el transcurs del debat es van aprovar un total de 20 esmenes, que han quedat integrades en el text del dictamen.

Finalment, en comissió, el Grup Parlamentari Popular va retirar nou esmenes.
Per tant, queden per al debat davant d'este ple un total de 125 esmenes.

Espere i desitge, com a presidenta de la Comissió d'Educació i Cultura, a la qual agraïsc la designació per a este acte, que en el debat d'ara endavant el ple puga aconseguir l'acord entre tots els grups parlamentaris per a poder assolir la millor llei possible.

Gràcies.
(Aplaudiments) 

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Seguidament, i d'acord com marca el reglament, anem a conéixer la posició de cada grup parlamentari respecte a este dictamen que emmarca la proposició de llei.

En primer lloc, en nom del Grup Parlamentari Podemos-Podem, l'il·lustre diputat César.
.
.
(Veus) Sí, sí, té vosté raó, senyoria.
En primer lloc, en nom del Grup Parlamentari Ciudadanos, té la paraula la il·lustre diputada Mercedes Ventura.

Quan vosté vullga, senyoria.

La senyora Ventura Campos:

Gràcies, president.

Hace veinte años Noam Chomsky, una figura, como ustedes saben, de las más destacadas en el área lingüística del siglo XX, ya anunciaba que el plurilingüismo era una realidad creciente, y que había que alejarse de estas sociedades monolingües, que lo son a costa del asesinato de otras lenguas -sabias palabras las de Chomsky.

Indicaba que en una sociedad plurilingüe todas las lenguas tienen cabida sin superioridad moral y que la riqueza cultural se basa en la libertad del individuo al expresarse en aquella lengua que él desee.

Pero más allá, no por consiguiente, para el creador de la gramática generativa.
.
.
, decía una frase que a mí gusta, y hacía apelación a que ni los científicos ni los políticos tenían nada que decir acerca de las fronteras que delimitan las lenguas.
Sabias palabras las de Chomsky, que yo comparto plenamente, porque las lenguas son de las personas y no de los gobernantes.

Pero parece que veinte años después de ser pronunciadas estas sabias palabras seguimos anclados en los viejos errores.
En esos errores de la imposición lingüística.
Errores que solo nos han llevado a un conflicto entre valencianos.
Y si trasladamos la visión a la autonomía vecina, ha llevado al odio.

Y aquí estamos de nuevo, en una tercera ocasión en esta legislatura, debatiendo el proyecto lingüístico de los centros educativos.
Un proyecto lingüístico que ha generado problemas donde no los había, que ha enfrentado a la sociedad y encima ha hecho que los padres salgan a la calle a manifestarse en contra del primer decreto, y del decreto ley en segunda ocasión.
¿Por qué?
Porque creían que estaban sometidos a una imposición.

Pero, en esta ocasión, el tercer intento de aplicar esta ideología lingüística en las aulas ha venido de la mano, pues no del Consell, sino de tres diputados de estas Cortes y, por lo tanto, han intentado suavizar este proyecto lingüístico.
Suavizar a través, también hay que recordar, de las diferentes denuncias que han llegado al tribunal superior de justicia, porque se creía.
.
.
, se apelaba en los primeros decretos que era el chantaje lingüístico.
Y, por lo tanto, como bien sabemos, el tribunal superior de justicia lo paralizó cautelarmente.

También en esta propuesta de ley lo que se busca es derogar esta segunda intención, ¿no?
, que era el decreto ley, la imposición, el rodillo que nos impusieron en septiembre al inicio de curso y, como ya bien hemos dicho en muchas ocasiones, que tiene visos de inconstitucionalidad.

Pero el botànic ha pensado esta vez que a la tercera va la vencida.
Y aquí estamos de nuevo defendiendo una propuesta de ley, que vaya por delante que Ciudadanos no va a apoyar.

No vamos a apoyar por tratarse de una propuesta que no busca un plurilingüismo real y efectivo, sino un plurilingüismo adulterado hacia una ideología nacionalista que poco a poco nada tiene que ver con lo que desean las familias.

Pero, a pesar de esta propuesta de ley, tener el ADN de aquellos que formulan esta propuesta, decir que Ciudadanos nos hemos comprometido a intentar mejorarla y hablar con los diferentes grupos parlamentarios, contribuir a su mejora a través de enmiendas y diseñar una propuesta acorde a la normativa autónoma y a la normativa estatal y, ¿cómo no?
, al Estatuto de autonomía.

Específicamente, si nos vamos a la exposición de motivos, cuando se habla del Estatuto de autonomía, se debe hacer mención tanto al derecho de conocer, usar y recibir enseñanza en valenciano, como también la responsabilidad de La Generalitat de garantizar un uso normal y oficial de ambas lenguas, tanto el castellano como el valenciano, adaptándola a las necesidades para su conocimiento y, así, que nadie se sienta discriminado por razón de lengua materna o la lengua que desee utilizar.

Es vital que no se discrimine a nadie que decide hablar o bien en castellano o bien en valenciano.
Pero parece que la discriminación solo atiende hacia un lado, ¿no?
, un sentido que cuando esta conselleria ha creado -y tengo que decirlo- la oficina de derechos lingüísticos, únicamente está orientada a las denuncias de los valencianohablantes, olvidándose también de parte de la sociedad, o por lo menos que se respeten ambas lenguas.

Del mismo modo, como se recoge en el Estatuto de autonomía, la conselleria tiene la responsabilidad de garantizar el uso de ambas lenguas -el valenciano y el castellano-.
Pero esta norma no lo cumple cuando ustedes solo ofrecen información en una sola lengua, en este caso valenciano, a las familias -y voy a explicarme.

Esa discriminación positiva que ustedes dicen hacer está generando malestar en las familias de esta comunidad, cuando las familias van a los centros educativos y únicamente reciben información en valenciano.
Tenemos que recordar que no todas las personas que viven en nuestra comunidad conocen nuestra lengua, y tenemos que ofrecer ambas lenguas.
 

Señorías, hablar en tu lengua materna no debería suponer un problema, fuera esta el valenciano o fuera el castellano.
Y ustedes deberían evitar cualquier tipo de discriminación indiferentemente de la lengua que se utilice para hablar.

Es más, entendemos que se debe presentar una exposición de motivos que identifique y argumente el derecho a desarrollar un modelo educativo plurilingüe, que favorezca el aprendizaje de las lenguas oficiales como también una lengua extranjera como mínimo.
Porque también hay que recoger otros derechos constitucionales como son la libertad de elección de enseñanza de los padres y el derecho a la educación de la lengua materna en las primeras etapas educativas.

Con esta propuesta de ley no se puede entrar en batalla, en batalla de lenguas.
Hay que priorizar la importancia de las lenguas.
Hay que priorizar que todas las personas seamos competentes a nivel de aprendizaje de lenguas y, por lo tanto, hay que apostar por una normalización lingüística de ambas lenguas, así como la incorporación no solo del inglés, de más lenguas extranjeras.
Y también aumentar esos porcentajes que ustedes hablan en esta propuesta en cuanto a las lenguas extranjeras.

Pero para conseguir esta normalización se debe trabajar desde el camino de los consensos y del buen hacer por parte de las administraciones, alejándose en cualquier momento de cualquier tipo de ideología que favorezca la imposición.

Así, como proponemos en Ciudadanos, hay que apostar por un modelo inclusivo, plurilingüe en el que se garantice la presencia del valenciano, el castellano y el inglés, respetando siempre el derecho constitucional de las familias a elegir este modelo educativo -qué quiere para sus hijos-, habilitando también un proceso que sea objetivo, transparente y eficaz.

Como he dicho, comparto que se apueste -y como les he dicho- por un modelo competencial, donde se aprenda el máximo número de idiomas para que el alumno salga preparado de la educación obligatoria y que pueda ser competitivo tanto a nivel nacional como a nivel internacional.

Pero si nos vamos al artículo 11, esta competencia se ve diluida por una imposición en diferido.
Es decir, cuando se habla de promover.
.
.
, o cuando se habla que la conselleria promoverá que todos los centros educativos sostenidos con fondos públicos se vehicule el 50% del tiempo curricular en valenciano y un 25% en inglés, esto traducido en otras palabras es que los centros tendrán como lengua vehicular el valenciano sí o sí.

Es decir, que aquellos centros que deseen afianzar el aprendizaje de una lengua extranjera, únicamente tendrán un 25%, y en sus horas lectivas podrán dedicarle un 25% al castellano, como mínimo, tal y como recoge el artículo 11.

Ustedes, con este artículo, tengo que decirles que entiendo que se están coartando libertades, también están coartando la libertad y la autonomía del centro y, además, están condenando al chantaje de las dos lenguas oficiales.

En ese sentido, les pido que lo eliminen, porque también me gustaría preguntarles: ¿cómo van ustedes a promover que se garanticen estos porcentajes?
¿Van a ir sus asesores lingüísticos a cada uno de los centros?
Son algunas de las preguntas que les he hecho en la comisión, y aún estoy esperando que me contesten.

Muchas gracias.
(Aplaudiments) 

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Fixarà la posició, en nom del Grup Parlamentari Podemos-Podem, l'il·lustre diputat César Jiménez.

Senyoria, quan vosté vullga, té la paraula.

El senyor Jiménez Doménech:

Gràcies, senyor president.

Avui portem una proposició de llei que pretén regular i promoure el plurilingüisme en el sistema educatiu valencià, amb l'objectiu irrenunciable, compartit també amb la societat valenciana, d'aconseguir que l'alumnat valencià siga competent de forma real en dos llengües cooficials i, a més, en una llengua estrangera com l'anglés.

En trenta-quatre anys, la Llei d'ús i ensenyament del valencià s'ha demostrat un instrument útil, però insuficient, ja que, tot i aconseguir un cent per cent de l'alumnat competent en castellà, només un 30% ho és en valencià i un 6% en anglés.
Per tant, vam creure necessari plantejar un marc que puga afavorir de forma real el plurilingüisme al sistema educatiu.

Hauria de ser una obligació dels representants públics buscar nous instruments quan els anteriors han deixat de ser útils.
Fem cas als estudis elaborats per les persones expertes en la matèria i eliminant la qüestió del debat electoralista, com fan altres apel·lant contínuament a una llibertat que en realitat no volen atorgar als xiquets i xiquetes valencians.

Parlem de llibertat.
El politòleg i historiador Isaiah Berlin distingia en la seua obra entre llibertat negativa, entesa com la manca d'interferència, és a dir, en el sentit que els grups que s'oposen a este projecte la utilitzen, i la llibertat positiva, entesa com la capacitat real de les persones de fer alguna cosa.

Tenim moltes situacions quotidianes que expliquen açò.
Per exemple, el fet que no hi haja restricció a la propietat privada per adquirir un immoble i, per tant, no hi haja legislació que impedisca adquirir-lo, no fa lliure a les famílies per tindre una llar; són les condicions materials i el context, tindre un treball, tindre un bon salari, tindre un govern que faça polítiques d'habitatge i no recórrega lleis al Tribunal Constitucional.
És allò el que determina la seua llibertat.

De fet, deia Amartya Sen, Premi Nobel d'Economia, que un govern ha de ser jutjat en funció de les capacitats concretes de les seues ciutadanes i ciutadans.

És un fet acceptat per totes les que estem ací que parlar diferents llengües és millor que parlar-ne una sola.
A més a més, també està demostrat que, a mesura que aprenem noves llengües, es desenvolupa major facilitat d'aprendre'n de noves, és a dir, aprendre una segona llengua facilita l'adquisició d'una tercera i, així, successivament.

Tindre unes condicions de partida com les nostres, amb dues llengües cooficials i que amb esta llei obliguem La Generalitat a dotar de recursos suficients per aprendre-les, fa a les noves generacions de valencianes capaces de parlar en tres llengües o més i, per tant, de fer un ús de la llibertat en sentit positiu.
Fem les nostres xiquetes i xiquets lliures, perquè és la seua llibertat la que ens interessa, veritat?

Miren, saben vostés que en este assumpte del plurilingüisme sóc tendent a aportar experiències pròpies, i ara no me remuntaré tant.
.
.
, a l'adolescència.
Farà un parell de mesos navegava per Twitter i vaig trobar una piulada d'un periodista gallec, Alfonso Hermida, descrivint la gesta d'un jove, Borja Gómez, que era el primer esportista amb síndrome de Down que completava el circuit del campionat d'Espanya de ciclocròs, donant una lliçó de capacitat, d'adaptació i de superació admirable.
El tuit que ho explicava estava escrit en gallec i contenia diverses paraules diferents del castellà, per la qual cosa el vaig haver de rellegir, però ho vaig aconseguir, vaig ser capaç amb un parell de rellegides de rebre el missatge sense perdre informació.
I allà em vaig sorprendre a mi mateix somrient perquè va ser la suma de dues capacitats i, per tant, de la llibertat en sentit positiu, el que me va fer sentir empatia per Borja i va fer-me alegrar per la seua gesta inspiradora.

De veritat volem restringir la llibertat del nostre alumnat d'esta manera?
No volem educar xiquets i xiquetes capaços de sentir empatia per gent com Borja?
No estarem a les nostres manies d'adults i amb l'ús polític de la llengua impedint que siguen lliures?

Crec que no es fan cap favor aquells partits polítics que identifiquen el foment de les llengües amb nacionalisme.
Són les actituds discriminatòries cap a les diferents llengües de l'estat les que impedixen que les persones amb llengua materna diferent del castellà se senten part d'un projecte comú amb gent que els arracona i els assenyala.

Si de veritat volem contribuir a un estat espanyol cohesionat i unit, podríem demanar vostés, com ho ha fet Podemos a nivell estatal, que a tot el territori espanyol es promocione l'estudi de totes les llengües oficials que formen part del nostre patrimoni comú.
Una manera original de combatre la fragmentació cultural i lingüística de l'estat, no ho pensen?

La bel·ligerància contra la oficialidad del asturiano o voler rebaixar ara la importància del coneixement de les llengües cooficials per accedir a la funció pública són exemples de les noves ofensives contra aquells que s'expressen i senten diferent.
Este no és el camí per oferir un projecte de convivència.
Les polítiques no es poden decidir en funció del comptatge de vots; per responsabilitat no hauria de ser així.

Els recomane que busquen dins de si mateixos i tracten de trobar els veritables motius de la seua posició a aquesta llei.
Si de veritat estan pel foment de l'ús del valencià i per protegir el patrimoni nostre, si volen garantir la llibertat de les noves generacions de valencianes i valencians, repensen la seua posició, ajude'ns a eliminar la llengua del debat polític, superen el curt termini i passen a la banda de la proposta.

Conclou avui el tràmit parlamentari d'una proposició de llei que ha tingut en compte l'opinió de les expertes en la matèria, que ha estat condicionada pel context social, polític i fins i tot judicial.
Un text del qual podem estar satisfetes, perquè serà un bon instrument configurable a cada context específic.
Una llei que preveu mecanismes i recursos addicionals per a garantir la seua implantació efectiva, amb l'articulació d'activitats complementàries on es fomenten les competències comunicatives orals en anglés i en valencià, amb plans específics de formació del professorat i amb materials curriculars adaptats a cada situació.
Una proposta molt completa, a la qual només li falta que vostés i vostés es sumen i que superem aquella etapa on la llengua significa conflicte.

Com deia Amartya Sen, la llibertat real la tenim quan disposem de recursos necessaris per decidir què volem fer o com volem actuar.
I això és justament el que ha de garantir el sistema educatiu a tot l'alumnat, la capacitat de triar en quina llengua vol comunicar-se, amb llibertat.
Fent-los lliures, perquè fent-los a ells i a elles lliures la societat valenciana serà poc a poc més lliure.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Jiménez.

Senyora.
.
.
, ha demanat?
Vosté se sent contradita en les seues argumentacions pel senyor César Jiménez, té vosté la paraula.

La senyora Ventura Campos:

Muchas gracias, presidente.

El senyor president:

Pot replicar vosté al senyor César.

La senyora Ventura Campos:

César, César.
Sí, és l'únic que ha parlat i a qui li puc replicar.

El senyor president:

Quan vosté vullga, senyoria.

La senyora Ventura Campos:

Pido la palabra también porque hay una frase que ha dicho el señor César Jiménez, sobre que nosotros asimilamos el fomento de las lenguas al nacionalismo.
No, nosotros entendemos que el fomento de las lenguas es para que el alumnado sea más competente.

Y si nos basamos…, yo por lo menos en mi intervención he utilizado la palabra nacionalismo es porque hay que hacer memoria, ¿no?
, hay que hacer memoria de lo que ha pasado en esta legislatura, en los acontecimientos pasados.
Le quiero recordar que hemos tenido un decreto y un decreto ley que han buscado una imposición ideológica a la desesperada, a la desesperada.
Y en este caso, ahora, con esta propuesta que usted también es firmante, indicar que es una propuesta más descafeinada, que sinceramente ha perdido un poco la esencia de lo quería Compromís -tengo aquí al conseller y se lo tengo que decir- pero es más descafeïnada.

Pero, como bien he dicho, hay un artículo, ¿no?
, el artículo 11, que ustedes, con ese artículo pues sinceramente creo que es una imposición en diferido, y les pido por favor que eliminen este articulado, el artículo 11, de imposición en diferido.
Porque me gustaría conocer, porque lo he preguntado por activa y por pasiva y aún no me han contestado.
Me gustaría conocer cómo van a promover que los centros educativos favorezcan un mínimo del 50% de sus horas lectivas en valenciano.
¿Cuál va a ser el sistema?
¿Cuál va a ser el mecanismo de esta promoción?
¿Van a ir con los asesores lingüísticos centro por centro a explicarles cuál es el proyecto?
Es que esta información, si no nos la ofrece al ciudadano, pues, sinceramente, no podemos darle…, tenemos que votar en contra.

Por otro lado, indicarle, y quiero recordarle, que esta promoción que ustedes aluden al artículo 11 ya venía reflejada en los presupuestos de 2018, cuando ya avanzaron que los centros educativos, que tendrán como lengua vehicular el valenciano, pasarían de 1.
059 a 1.
256 en el próximo curso.
Y también pasaríamos a aumentar 197 centros con lengua base vehicular en valenciano, que esto pues haciendo un cálculo serán más de cinco mil alumnos.

Indicarle que estoy apostando que sea la autonomía del centro que, en función del contexto, el que elija lo que desea.
Pero ese artículo 11, pues sinceramente entendemos que es una imposición en diferido, que lleva el ADN de este gobierno y, por lo tanto, lamentablemente no vamos a poder votar a favor.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Ventura.

Senyor César Jiménez, té vosté l'oportunitat de replicar-li a la senyora Mercedes Ventura.
Quan vosté vullga, senyoria.

El senyor Jiménez Doménech:

Tractaré de ser breu.

Mire, jo no he al·ludit directament a Ciudadanos.
Entenc que vosté s'ha sentit al·ludida per estes paraules que crec que no ens fan cap favor a aquells partits polítics que identifiquen el foment de les llengües amb nacionalisme.
I vosté ha agafat la paraula, vosté s'ha sentit al·ludida i vosté està en el seu dret de rèplica.
Sense anomenar Ciudadanos, vosté ha sabut a qui me referia.

Què vol dir per a nosaltres el foment i la promoció del valencià?
Però si ho he explicat, estava ahí explicant-ho.
A nosaltres ens agradaria que en l'àmbit estatal n'hi haguera foment i promoció de les llengües diferents de l'estat en altres territoris.
I això quin tipus de nacionalisme seria?
O jo sóc nacionalista perquè m'estic alegrant.
.
.
, sóc nacionalista gallec perquè m'estic alegrant d'entendre una llengua com el gallec?
Jo no he xafat Galícia mai.
Ací estem parlant de coses diferents.

Vostés estan parlant tota l'estona, o he explicat també ahí, del concepte de llibertat negativa.
No m'interferiu, no reguleu al respecte.
Nosaltres volem parlar de llibertat positiva, de la llibertat dels xiquets per a poder comunicar-se, tindre les eines, les ferramentes per en el futur decidir ells i elles, individualment, quina llengua volen utilitzar.
Que no els marquem nosaltres, amb les manies d'adults, sí, ho he dit, amb les nostres manies d'adults, en quina llengua hauran d'educar-se.
I haurem de restringir, acabarem restringint les seues oportunitats per a expressar-se.

Si vostés el que volen, fent un càlcul electoralista, fent un comptatge de vots, és dur ací, dur ací una limitació dels drets i de les llibertats dels xiquets i de les xiquetes, diguen, diguen-ho.
Si vostés el que volen és reduir el valencià a l'àmbit del folklore, als bous al carrer o als noms dels pastissets, diguen-ho clarament, però no vinguen a contar-nos que els xiquets deixaran de ser lliures per no aprendre valencià, castellà i anglés.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Continuem amb la fixació de posició, ara en nom del Grup Parlamentari Compromís.
Fixarà la posició l'il·lustre diputat Josep Nadal.

Quan vosté vullga, senyoria.

El senyor Nadal Sendra:

Moltes gràcies, senyor president.

Abans de res agrair la presència dels membres de la comunitat educativa i de la societat civil que han vingut a vore com aprovem esta llei.

Bon dia, senyories, estem ací per tal d'aprovar aquesta proposició de llei que hem presentat Compromís juntament al PSPV i Podem per tal de donar un pas de gegant en l'educació valenciana.

La recuperació de l'autonomia i la Llei d'ús i ensenyament del valencià van representar avanços significatius en la nostra societat i van alfabetitzar centenars de milers de valencians i valencianes en la llengua pròpia, que havia estat proscrita, perseguida i prohibida durant la llarga nit del franquisme.

No obstant, i malgrat els avanços, és evident que quatre dècades després els resultats en l'adquisició de llengües no són bons.
Si bé el cent per cent de l'alumnat acaba els seus estudis dominant la llengua castellana, el coneixement del valencià, com ja hem dit moltes voltes, a penes passa del 30% i en anglés no arribem al 6%.

Per desgràcia, en ple 2018 la nostra societat encara arrastra molts dels dogmes que va imposar la dictadura franquista; un d'ells és el dogma del monolingüisme, monolingüisme a l'escola, monolingüisme al carrer, monolingüisme a la faena, monolingüisme als mitjans de comunicació.

L'estat espanyol és un dels estats d'Europa amb els resultats més pobres en l'adquisició de llengües -han d'anar a les dades per a saber-ho; a més, tota Europa ho sap-, amb la conseqüent pèrdua de valor competitiu per a empreses i per a la classe treballadora en general.

El monolingüisme, senyories, el monolingüisme franquista continua, per exemple, present als mitjans de comunicació de l'estat espanyol, on pràcticament no existixen les versions originals subtitulades i on no apareixen altres idiomes oficials diferents del castellà.
I, clar, després, els resultats són els que són i la imatge que té de nosaltres Europa també és la que és.

Presentem esta proposta perquè pensem que és urgent revertir esta situació.
I la primera porta per a aconseguir una societat més plurilingüe és, evidentment, l'educació.

Presentem una proposta equilibrada, equilibrada i consensuada amb la gran majoria de la comunitat educativa.
Una proposta que intenta conjugar les recomanacions dels experts i les universitats amb el marc legal vigent i amb la voluntat de la comunitat educativa de cada centre.
Deixem que siga cada centre, des del seu consell escolar, qui decidisca quin ha de ser el percentatge d'hores en cadascuna de les llengües a impartir, posant un mínim del 25% en cada llengua oficial i d'un 15% per a l'anglés.
És fals que hi haja imposicions; per molt que ho diguen, és totalment fals.

Esta no és, senyories.
.
.
, esta no és la llei que haguera fet Compromís.
Però, des de Compromís, estem orgullosos i contents d'haver arribat a un acord com este amb la majoria de Les Corts i amb la majoria de la societat valenciana.

Esta no és la llei.
.
.
Ho dic una altra volta, esta no és la llei que haguera fet Compromís, però és la llei que hem fet des del trellat i que marcarà la societat valenciana de les properes dècades, una societat que hauria de ser competent en valencià, en castellà, en anglés i també en altres llengües, per a projectar-se cap al futur com una societat moderna i europea que som.

Enfront de les proclames guerracivilistes que propugnen l'enfrontament ètnic i cultural, enfront del supremacisme que voldria l'eliminació de les llengües minoritzades, enfront del xovinisme, el xovinisme secular que propugna el tancament i la ignorància, enfront del frontisme i enfront de l'enfrontament, nosaltres hem presentat esta llei, que siga una llei que done les mateixes oportunitats de superació a tot l'alumnat, sense discriminar per extracció social o sociolingüística, una llei feta des de la pedagogia i des de la didàctica, amb uns objectius clars i uns mètodes que poden ser avaluats amb el pas dels anys i, si fa falta, revisats.

Perquè esta és una llei que es diu de plurilingüisme, però parla molt més del plurilingüisme, perquè esta és una llei que, sobretot, parla de pluralitat, de pluralitat i de diversitat.
Perquè esta.
.
.
, la cosmovisió valenciana de les coses, som una societat plurilingüe, som una societat plural i diversa.
Des dels inicis de la conquesta, ací van arribar catalans, aragonesos, navarresos, occitans, andalusins, tots ells cristians, musulmans o jueus.
I, malgrat les pèrdues que hem tingut pel camí, les expulsions, els genocidis, les persecucions que, per desgràcia, no han faltat en la nostra història, seguim sent plurals després de tants segles.

Les valencianes i els valencians, encara que alguns no vullguen, les valencianes i els valencians arribem a acords per necessitat.
Ens hem de posar d'acord, sí, senyor.
Ens hem de posar d'acord i mos hem posat d'acord al llarg de la història per a regar per torns quan hi havia escassetat d'aigua.
Hem hagut de col·laborar per dessecar les marjals, per treballar a tornallom tots units, per a rompre secans i aterrassar muntanyes, per a exportar els fruits del nostre treball per tot el món, mos hem unit quan ha fet falta.
I és per això que treballem i convivim i conversem amb el veí, amb la veïna, amb els qui són diferents, no són del mateix color que nosaltres, però conversem dia a dia; i ho fem al bar, a la falla, a la filà, al casal, a la colla o a la banda de música.
Engalanem tots junts i juntes el carrer a les festes i eixim tots junts i juntes a celebrar-ho.
I això no trau que discutim; clar que discutim, discutim molt, potser més d'allò que caldria, però entenem que, sobretot, hem de conviure.
I d'això en parla esta llei, de convivència.

I és per això que, malgrat les proclames que alguns voldrien i malgrat les rialletes que escolte d'esta part de la bancada quan estic explicant això, és per això que el projecte d'enfrontament, de trencar la convivència entre els valencians no triomfarà mai, per molt que alguns volgueren.
Eixa és la bona notícia.
(Aplaudiments i veus)

Ens guia la lògica de la convivència i la col·laboració.
És de sentit comú.
Per això, no entenem els esforços que fan alguns, dia a dia, de prohibir, d'assenyalar enemics, de tombar lleis per la porta de darrere o enviar a la presó els adversaris polítics que alguns tenen i que no paren de fer amb esta filosofia.
No és la manera valenciana de fer les coses.
Aixina no avançarem mai.
Amb l'enfrontament, no avançarem mai.
.
.
Que poc valencià que és això d'interrompre quan algú està parlant, senyora Bonig.

Mentre Espanya està presa per la paràlisi i l'enfrontament guerracivilista, els valencians ens hem entés per a avançar, i no només en la configuració de governs.
Esta és una llei possible, possibilista.
Ja ho he dit, no és la llei que haguera fet Compromís, però és la llei que crec que pot fer i que vol la majoria de la societat valenciana.

En successives legislatures podem millorar esta llei.
Una llei que va en convergència amb totes les lleis que estem aprovant des d'este parlament, unes lleis per la inclusió, per la igualtat, per la llibertat, una llibertat entesa de manera positiva, com diu el company César, una llibertat que done als nostres alumnes possibilitats de competir quan estiguen buscant un lloc de treball o possibilitat de competir el dia que tinguen una empresa i hagen de competir amb totes les empreses d'Europa i amb totes les directives europees.

Per això, anem a fer més forta la societat, encara que alguns no voldrien.
I, per això, els demanem a tots que voten a favor.
Senyors de Ciudadanos, voten a favor, no se creguen això que van a llevar els vots del PP sent la seua marca blanca; la marca blanca no aconseguix vots perquè la gent, al final, el que vol és l'original.
Per això, els demane que no facen seguidisme del guerracivilisme del Partit Popular i que vinguen al consens i que, com a mínim, s'abstinguen en esta votació.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Nadal.

Fixarà ara posició, en nom d'esta proposició de llei, el Grup Socialista, la il·lustre diputada Ana Besalduch, que fixarà posició en nom del seu grup, un dels autors de la iniciativa legislativa.

Quan vosté vullga, senyoria.

La senyora Besalduch Besalduch:

Gràcies, president.

Bon dia, senyories.

Bon dia, conseller.

Bon dia a tots els membres del govern que avui mos acompanyen.

Miren, senyories, avui anem a aprovar una llei que ha estat redactada amb un objectiu clar i transparent: aconseguir que els nostres alumnes, que el nostre alumnat, el de la nostra comunitat, domine les dos llengües oficials, el castellà i el valencià, i que, a més, domine una llengua estrangera, que domine l'anglés.
Un objectiu inajornable davant les dades contrastades que ens diuen que, a dia d'avui, els nostres estudiants acaben els seus estudis dominant el castellà, però que només el 30% domina el valencià i un 6% l'anglés.
Dades, senyories, desastroses, fruit de les nefastes polítiques educatives i lingüístiques del govern anterior.

Volem que tots els xiquets i xiquetes dominen, almenys, les tres llengües.
I no ens anem a conformar que aprenguen i que dominen l'anglés tan sols els sis projectes experimentals que ja tenim que, per cert, podran continuar en estos projectes lingüístics perquè així ho preveu esta llei.
Volem que totes i tots dominen també l'anglés.
No volem una educació pública segregadora i amb privilegis per a uns pocs; volem una escola pública de qualitat i que promoga la igualtat d'oportunitats.

Miren, senyories, en l'actualitat, en la comunitat tenim sis escoles, dos per província, on el seu alumnat ja vehicula amb anglés; un total de 2.
577 alumnes sobre els set-cents mil que tenim i no ens podem conformar amb això, senyories.
Estes dades mos diuen que un 0,3 de l'alumnat té més possibilitats d'aprendre anglés que la resta, i no volem que això siga un privilegi, volem que siga una realitat per a tots.
(Aplaudiments)

¿Com anem a aconseguir els objectius?
Doncs, molt fàcil, escoltant els pedagogs, els lingüistes i les nostres universitats, que saben com s'ha de compaginar l'ensenyament de les llengües, alhora que s'aprenen els continguts curriculars.

Volem també que totes i tots aprenguen el castellà i el valencià perquè augmenten les seues possibilitats de futur.

I, ¿saben, senyories?
Esta és una llei que respecta la realitat sociolingüística de cada centre perquè li dóna, al centre, l'opció d'escollir el seu programa lingüístic, a través del seu consell escolar, on està representada tota la comunitat educativa.
Perquè, ¿saben, senyories?
Per als partits que donem suport al govern del botànic, la participació de la comunitat educativa alhora de prendre les decisions importants ens importa.
Perquè, ¿recorden quina és la llei que va buidar de competències els consells escolars i, per tant, va detraure la possibilitat que els pares i les mares decidirien sobre les decisions importants en les escoles?
¿Recorden quina llei era?
La llei Wert, ¿recorden vostés?
Eixa era la llei del Partit Popular.

Senyories, esta llei podria sortir d'este hemicicle aprovada per unanimitat si tots els grups parlamentaris ficaren per davant dels interessos partidistes i electorals els interessos del nostre alumnat.

No serà així, lamentablement.
Perquè, mentres per a alguns els escàndols de la corrupció els llasten d'una forma desenfrenada, mentres veiem desfilar per les banquetes dels acusats il·lustres del Partit Popular que fa quatre dies volien donar-mos en estes Corts lliçons de valenciania i que ara fan avergonyir tot el poble valencià.
.
.
(Aplaudiments)

Senyories, eixes senyories del Partit Popular que, quan els socialistes anàvem als jutjats a denunciar-los, ens qualificaven d'antipatriotes i resulta que el temps, el senyor Costa i, fins a ahir mateix, el senyor Bárcenas mos han donat la raó.
Perquè, ¿saben, senyories?
Antipatriòtic és qui roba els diners dels valencians i no qui els defensa en un jutjat.
(Aplaudiments) Per tant, han de buscar fantasmes amb què tapar les seues vergonyes.
I, per això, han ressuscitat l'adoctrinament i el catalanisme.

També n'hi ha una altra part de l'hemicicle que no li donarà recolzament a esta llei, les senyories de Ciudadanos, perquè estan més interessats en vore si poden avançar per la dreta electoralment el seu contrincant polític, que és el Partit Popular, i utilitzen els mateixos arguments en la lluita pels vots electorals.
Cap argument que no siga l'adoctrinament, el nacionalisme o el catalanisme.
Però, ¿saben per què?
Perquè no n'han trobat un altre en esta llei, perquè no han trobat un altre argument racional per a defensar les seues postures radicals.

Miren, senyories, si realment els importés l'educació i les capacitats lingüístiques del nostre alumnat, haguessen mirat de tindre voluntat de millorar esta llei i d'aportar en positiu.
Però han preferit la confrontació partidista abans que el diàleg polític seré i constructiu.

En definitiva, senyories, estem en este hemicicle davant de dos grups parlamentaris que ja fa dies que estan en mode electoral i tres grups parlamentaris que venim a treballar per la igualtat d'oportunitats dels nostres xiquets i xiquetes.

Votarem a favor d'una llei que no es podria aplicar ni portar endavant si no fóra perquè des del govern del botànic i des de la conselleria d'educació s'estan ficant ja, des de fa temps, les mesures perquè esta llei aconseguisca els seus objectius, que són que els nostres alumnes dominen les tres llengües almenys: el valencià, el castellà i l'anglés, perquè s'està apostant per la formació del professorat, perquè s'estan ampliant les estances dels professors a l'estranger o perquè tots els col·legis públics acabaran tenint els auxiliars de conversa.
Per això esta llei, senyories, serà una realitat.

Apel·laria a la sensatesa perquè pensàrem tots en aconseguir este objectiu i, per això, que recolzaren la llei.
No ho farem tots, ho farem alguns.
Als que han estat per la labor, senyories, bona feina i a mirar el futur dels nostres xiquets i xiquetes.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Un segon, un segon, un segon, Beatriz.
Un segon, és que han demanat rèpliques a la intervenció de la diputada Besalduch.
Sí, senyora Mercedes Ventura, per a replicar a la diputada Ana Besalduch, té vosté la paraula.

La senyora Ventura Campos:

Gracias, presidente.

Bueno, en primer lugar, quiero decirle a la compañera que trabajar por la libertad es trabajar por la libertad de todos los ciudadanos, de todo el alumnado.
Y ustedes desde el minuto cero no han trabajado por la libertad cuando impusieron un modelo del chantaje lingüístico.
(Aplaudiments)

Por otro lado, desde Ciudadanos queremos trabajar por mejorar la educación.
De hecho, agradezco también el buen talante, hay que decirlo, que han tenido desde la conselleria para intentar mejorar esta ley con nosotros.
Pero hay líneas que no podemos.
Nosotros no podemos, como bien he dicho al compañero de Podemos, favorecer a una imposición diferida, que hacen ustedes con esta propuesta de ley.

Ustedes, no entiendo el porqué, no quieren eliminar el artículo 11, no lo entiendo, y me llama mucho la atención.
Pero voy a ir más allá.
Hay parte de la ley, de la propuesta de ley que lo hemos eliminado porque sinceramente apela a la discriminación entre ciudadanos.
Por lo tanto, cuando hay discriminación atentamos también contra la libertad.

Y también indicarle que también hay una disposición derogatoria, la disposición tercera, que se habla de convenios de colaboración entre entidades de reconocido prestigio para la dinamización de la educación plurilingüe dentro de los centros.
Sinceramente, entre otros artículos que hemos encontrado que no estamos conformes, nos alarma el grado de subjetividad que tiene esta disposición tercera.

Porque me gustaría conocer, y lo he preguntado también, qué entidades son estas.
Porque nosotros no queremos fomentar un chiringuito en su conselleria.
Por lo tanto, nos gustaría también que fueran más objetivos y que dijeran cuáles son esas entidades de reconocido prestigio.

Le he dicho dos ejemplos, pero hay muchos más, como usted puede ver en las enmiendas, que no compartimos y hemos intentado hacer una ley que tenga cabida todas las familias de Castellón, Valencia y Alicante.
Que se conozca en función de qué contexto.
Con esta ley no quiere decir, como bien han dicho anteriormente, que vayamos en contra de alguna de las lenguas oficiales, ni muchísimo menos.

Yo amo tanto el valenciano como el castellano.
Amo ambas lenguas, porque me siento valenciana en primer lugar.
Pero lo que no queremos es someter a una imposición diferida con su ley, porque ya nos lo demostraron en el primer decreto y en el segundo decreto ley con esta imposición.

Por lo tanto, nosotros sí que amamos la libertad, nosotros sí que queremos favorecer una educación, pero una educación inclusiva, para toda la Comunidad Valenciana, y no una educación con sus matices que tienen ustedes en este ADN, como bien he dicho al principio de los compañeros de partido.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Senyora Besalduch, té vosté dret de rèplica.
Té la paraula.

La senyora Besalduch Besalduch:

Sí.
Senyora Ventura, la veritat és que l'única pega que Ciudadanos li troba a la llei és en l'article 11 i en la paraula promourà, no?
Jo penso que estan trastocant el significat d'una forma maquiavèl·lica del verb promourà i d'imposar.
És que per molt que vosté diga que Â«imposarÂ» és Â«promoverÂ» o Â«promoverÂ» és Â«imposarÂ», és que la gent només ha d'anar-se'n al diccionari i vore quina diferència.

Però mire, li ho explicaré jo per si no ho he explicat prou bé.
Li explicaré la diferència entre promoure i imposar.
Mire, vosté sap que jo sóc alcaldessa i des de l'ajuntament vam proposar i promoure un taller de teatre, i el vam promoure.
Però no se va apuntar prou gent i no el vam poder fer, senyora Ventura.
Doncs no el vam fer perquè la gent no va voler.

Clar, una altra cosa hagués segut que jo hagués fet un decret d'alcaldia dient-los a la gent: Â«Ara tots obligats a fer teatre, tots al taller de teatre.
Â» Eixa és la diferència, senyora Ventura, entre Â«promoureÂ» i Â«imposarÂ».
Esta llei no imposa absolutament res, res.
I només té un objectiu, que és que tot el món domine les tres llengües, les tres.

Per què vosté no està d'acord tampoc en els percentatges mínims que s'apliquen a les tres llengües?
Està d'acord?
Està d'acord que els nostres xiquets i xiquetes, quan acaben la seua escolarització, dominen les tres llengües?

I vaig a fer-li una altra reflexió, senyora.
Mire, Â«los chiringuitosÂ» a les conselleries se van acabar quan aquella bancada se'n va anar a l'oposició.
Se van acabar quan aquella bancada se'n va anar a l'oposició, si no és que per a vosté els xiringuitos de la conselleria d'educació siguen les reunions amb les universitats i amb els pedagogs i amb els lingüistes per a vore com ensenyem els nostres xiquets i xiquetes a ser plurilingües, senyora Ventura.
Això és el que volem fer.

I vostés, senyora Ventura, pareix mentida que no facen cas, amb tant de cas que fan a alguna gent que parla sobre plurilingüisme, i que no li faça cas al senyor Dolz, Joaquim Dolz, que a més va tindre l'oportunitat d'escoltar-lo vosté.
On el senyor Dolz va deixar clar que confrontar les llengües era anar en contra de l'educació, senyora Ventura.
Confrontar llengües és anar en contra de l'educació.

I una llei que defensa les llengües i la igualtat d'oportunitats dels nostres xiquets i xiquetes no és anar en contra de l'educació, és la postura radical que vostes prenen, que inclús copien la senyora portaveu del PP en els seus arguments, senyora Ventura.
I això és una mica perillós.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Ara sí, coneixerem la posició del Grup Parlamentari Popular sobre esta proposició de llei.
Té la paraula la il·lustre diputada Beatriz Gascó.
Quan vosté vullga senyoria.

La senyora Gascó Enríquez:

Gracias, presidente.

Miren, dicen que a la tercera va la vencida, pero ustedes por contravenir lo español hasta van a desdecir al refranero.
Porque a la tercera con esta ley del engaño lingüístico tampoco van a acertar, señorías, ténganlo muy claro.
(Aplaudiments) Porque es una ley hecha de espaldas a la sociedad y de espaldas a la comunidad educativa.

Y no lo dice el Partido Popular, porque para ustedes la culpa de todo es del Partido Popular.
Una página entera hoy en los medios de comunicación: la nueva ley de plurilingüismo obvia las peticiones de padres y estudiantes.
Ustedes no han hecho caso absolutamente a nadie.

Es una ley que coarta la libertad de las familias.
Y lo siento, sé que no les gusta que se lo recordemos, pero coarta la libertad de las familias, y no nos cansaremos de repetirlo.
Que margina el castellano, que no se ajusta a la ley.
Decía el señor Nadal: Â«Es que ese no es el modelo valenciano.
Así no se defiende lo valenciano.
Â» Sumando ilegalidad tras ilegalidad tampoco se defiende lo valenciano, señor Nadal.
(Aplaudiments)

Y una ley así está condenada a fracasar.
Pero miren, señorías, a mí me gustaría hacerles una reflexión.
Porque en el último pleno salió un debate que me pareció muy interesante, lo abrió un diputado socialista, sobre si la ideología era algo positivo o no era algo positivo.
Y yo coincido plenamente con el señor Subías en que la ideología realmente es algo positivo.

Somos políticos, tenemos ideas, y mal futuro le auguro a aquel partido que no tenga un ideario, que no tenga esas ideas o que cada día tenga unas distintas, que eso también pasa.
Pero cuando alguien trata de imponer sus pensamientos para que toda la sociedad, empezando por los niños, acaben pensando como ellos y demonizando cualquier otra idea que no coincida con las suyas, eso no es ideología, eso es sectarismo (aplaudiments), y esa es su política, sectarismo.

Y precisamente ese es el objetivo de esta ley, trasladar a los niños ideas nacionalistas, ideas que están sesgadas, manipuladas, incluso me atrevería a decir, falseadas.
Vienen aquí y se les llena la boca hablando del Estatuto de autonomía.

Oiga, nombran dos artículos del Estatuto de autonomía, pero se les olvida, seguro que ha sido una casualidad, decir que La Generalitat tiene que garantizar el uso normal de las dos lenguas oficiales, que nadie podrá ser discriminado por razón de lengua o que se delimitarán los territorios que pueden ser exceptuados de la enseñanza del valenciano.
De verdad.

Luego, me dice: Â«No, no, es que esto lo han hecho las universidades valencianas, y por eso esta ley es magnífica.
Â» Oiga, deme el informe de las universidades valencianas, es que no lo tengo, ¿dónde está?
¿Dónde está ese informe?
Lo desconocemos por completo.
No se lo ha dado a nadie.

Pero es que encima los logros de ese informe con el que ya elaboraron el decreto del chantaje lingüístico es un decreto que acabó derogado por el TSJ, o suspendido por el TSJ, mejor dicho, derogado al final por el señor Marzà, y una ley que tiene una comisión bilateral.

Y ahora vuelven a coger ese mismo informe que no conocemos para hacer esta ley.
Ese es el ideario en el que se basan.
Esos son los informes científicos en los que se basan, informes que nos han llevado a un desastre tras otro desastre.
No hay que ser Einstein para acabarle augurando el mismo final (aplaudiments), porque cuando se repiten los mismos errores, las consecuencias van a ser las mismas.

Pero esta ley falla en la fundamentación, se lo estoy diciendo.
Pero es que el articulado todavía es peor.
Me decían que no les hemos dado razones objetivas.
Tienen treinta artículos y hemos hecho sesenta y siete enmiendas.
Hemos tenido que enmendarlo absolutamente todo, y con explicaciones técnicas y razonadas que no nos han aceptado ninguna.
Lo que traen hoy aquí, ya se lo he demostrado, es un texto sin participación.

Pero es que resulta curioso que ustedes en la ley pongan que hay que contar con los esfuerzos y con los compromisos de todos los agentes de la comunidad educativa.
Pero es que lo han hecho sin reunirse con nadie, que lo dijeron el día de la comisión todas las personas que asistieron.
Hasta el STEPV dijo que no se había contado con los sindicatos, hombre, y no es muy partidario de comulgar con las ideas del Partido Popular.

Se quejaron las familias, se quejaron los alumnos, se quejaron los profesores de que habían marginado a toda la comunidad educativa.
Porque ustedes no están legislando para el pueblo.
Por lo menos, suban aquí y reconózcanlo.
No están haciendo una ley para mejorar la formación del alumnado.
Están haciendo una ley para colmar las ansias nacionalistas que tienen todos ustedes.
(Aplaudiments) Y ya está.

Y nos cansaremos de repetirlo, de verdad.
Miren, yo solamente les voy a decir una cosa: desde luego, si legislan como lo están haciendo hasta ahora, que están repitiendo todos los errores, de espaldas a la sociedad y a la ley, ya saben cuál va a ser el resultado.
Yo les pediría que no subestimaran al estado de derecho y a las familias, porque son ellos quienes les dicen continuamente que la legalidad y que la libertad son principios irrenunciables, que no se les olvide.

Y luego, además, me dicen, Â«no, no, es que esta ley promueve la libertadÂ», y nos hace un discurso magnífico sobre la libertad.
Pero si van a imponer un modelo único, si lo dice la ley.
Viva la libertad, pero te pongo un modelo único.
Es que hacen buena aquella frase de Voltaire de Â«proclamo en voz alta la libertad de pensamiento, pero muera todo aquel que no piense como yoÂ».
Ese es su modelo de libertad.
(Aplaudiments) Hombre, va.
Venga ya.

Pero miren, al final lo que consiguen es algo que reconozco que llevan peleando durante muchísimo tiempo, que es implantar un modelo educativo único, de pensamiento único y prácticamente con una lengua única.
Ustedes lo que hacen, señor Nadal, es recuperar ese monolingüismo franquista.
Es que lo están haciendo ustedes (veus), precisamente lo que criticaban es lo que están resucitando ustedes.
(Aplaudiments)

Y marginan a las familias.
Y ustedes no entienden, y se lo he dicho en muchísimas ocasiones, que no pueden arrebatarle a un padre, a una madre, su derecho constitucional a decidir la lengua en la que quieren que estudien sus hijos.
Lo suyo es una dictadura lingüística.
Si es que ha subido usted aquí a definirlo.
Lo ha dicho usted solo.

No me cansaré de repetírselo: dejen a la gente en paz, respeten su libertad, respeten su derecho a decidir.
Si es que es tan simple como eso.
Y han votado en contra de todas nuestras enmiendas en las que les pedíamos libertad de elección y una consulta de participación a las familias.
Demagogia, ni una.
El movimiento se demuestra votando.

No se opongan a nuestras medidas, no se opongan a la libertad y no se opongan a la participación, y así nos creeremos que realmente (aplaudiments) esta es una ley plural.
Ténganlo muy claro.
Y por supuesto no reconocen la diversidad de nuestra tierra.
Les da exactamente igual la llei d'ús.

Y aquí me parece una cosa que es curiosa, porque he encontrado un tuit del señor César Jiménez donde dice, lo dijo en la comisión de educación, que él odiaba el valenciano, pero que la llei d'ús le ayudó a superarlo.
Lo dice él en sus propias redes sociales.
Y yo la verdad es que esto me parece un poco, no lo sé, sorprendente.
Una persona que defiende la llei d'ús de esta manera y que hoy va a votar en contra de una enmienda que dice que se respete la llei d'ús.

Yo de verdad que no lo puedo entender, la incoherencia tras la incoherencia que se está haciendo en el desarrollo de esta ley.
Miren, nosotros no estamos en contra del valenciano y nunca lo hemos odiado, nunca.
Al contrario, hemos trabajado, y mucho, para promoverlo, pero es que ustedes no lo promueven, lo imponen.
Unos lo odian y otros lo imponen.

Nosotros hicimos lo posible y nadie, absolutamente nadie se quejó, todo lo contrario, hubo un consenso unánime en el decreto del 2012.
Y ahora ustedes aprueban este decreto sin ningún consenso, sin contar con nadie, de forma unilateral, que le llaman de plurilingüismo, pero reducen el inglés a mínimos.
Donde en infantil solamente lo dejan al 10%.

Y luego, donde está la trampa, porque cómo no, todas sus leyes tienen trampas, dicen que el inglés puede oscilar entre un 15 y un 25%.
Puede oscilar.
Es decir, puede haber un 2% de inglés o cero horas de inglés, porque como puede oscilar, y no pasará absolutamente nada.
Y ese será el plurilingüismo de la Comunidad Valenciana (aplaudiments) una vez más, un plurilingüismo sin inglés.

Y bueno, tengo que ir terminando, porque se me acaba el tiempo.
Mire, su ley, por todas las razones que les he comentado, es un engaño a los valencianos.
Parece mentira y lo que me sorprende es que ustedes, los de la superioridad moral, estén legislando con trampas, porque en cada renglón, en cada artículo se esconde una triquiñuela para engañar a los valencianos, utilizando als seus fills, als nostres fills.

Esto no es educación, esto es el procés valenciano i no les quepa ninguna duda que vamos a frenarlo…

El senyor president:

Senyories.

La senyora Gascó Enríquez:

…antes de que sea demasiado tarde.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

He rebut demandes de rèplica a la senyora Gascó, del senyor César Jiménez, el senyor Nadal i la senyora Besalduch.

Començarem amb el senyor César Jiménez per a respondre, contradir a la senyora Beatriz Gascó.

El senyor Jiménez Doménech:

Estava a punt.
.
.
, -gràcies, senyor president-, estava a punt de deixar-ho per impossible, però la referència a mi ha sigut òbvia.
He vist que he de canviar de camisa més sovint.
(Rialles) (Se sent una veu que diu: Â«Perquè duia la mateixa en la foto.
Â») I vosté m'ha dut ací precisament els meus arguments.
Jo vaig superar aquell estadi, aquell moment i vosté s'han quedat en el mateix punt.
Jo, gràcies, done gràcies a la llei d'ús i he explicat que era un instrument útil i per a mi va ser útil, però no ha sigut suficient a la vista de les estadístiques.

Ho hem dit diversos portaveus.
Només un 30% dels valencians i valencianes tenen la capacitat hui en dia de fer ús del valencià.
I, per tant, són menys lliures.
Si és el que estem dient tota l'estona ací.

M'ha agradat també molt la vehemència de la defensa d'un referèndum català.
Vosté ha parlat del dret a decidir i que amb vots s'ha de decidir tot.
Sí, sí.
Vosté ha utilitzat eixos arguments.
(Aplaudiments) Però.
.
.

El senyor president:

Senyories, per favor.

El senyor Jiménez Doménech:

.
.
.
però a vore si de tant de mirar Catalunya, ho hem de recordar contínuament, estem en les Corts Valencianes, estem en un context diferent.
.
.
A vore si de tant de mirar Catalunya el que copien són les formes de finançar-se, no?
, com s'ha demostrat setmanes enrere.
Deixen de mirar a uns altres espais, preocupen-se.
.
.
(Veus)

El senyor president:

Un segon, senyor César Jiménez.
Un segon, senyoria.

Senyories, demane silenci i respecte per a tots els oradors.
També per al senyor César Jiménez.

Senyor Jiménez, continue vosté.
Disculpe.

El senyor Jiménez Doménech:

Sí, preocupeu-vos vostés en atendre les necessitats de cada context en la Comunitat Valenciana.
El territori valencià és molt divers, necessitava d'una eina com esta.
.
.
-jo dic Â«einaÂ», altres diuen Â«ferramentaÂ»- una eina com esta que s'adaptara a cada context.
I crec que, donades les circumstàncies i les dificultats, el context social, el context polític i amb vostés en el plànol judicial intentant posar pals a les rodes a qualsevol nou instrument que permetera als valencians i valencianes dominar tres llengües, no ha estat mal resultat.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Li replicarà la diputada Beatriz Gascó.
Al senyor César Jiménez?

La senyora Gascó Enríquez:

Sí, sí, claro, por supuesto, faltaría más.

El senyor president:

Quan vosté vullga, senyoria.

La senyora Gascó Enríquez:

Gracias, presidente.

Mire, señor Jiménez, el problema es que, claro, en mi primera intervención tenía ocho minutos, no podía hablar de todo.
Pero usted es que me ha hecho gracia que precisamente me hable de la fundamentación de la ley en los datos estadísticos.
Si precisamente la muestra no representa al alumnado que tendrían que estar evaluando.
Es que esta ley no representa a la muestra, a las personas que van a ser afectadas.
Han puesto otra encuesta dentro de una ley.

Es que me parece que es lo más antipedagógico e ilegal incluso… Es que es engañar a la gente.
Es como si hacen una encuesta de las personas que son vegetarianas en la Comunidad Valenciana y la ponen en la ley.
Es que esa encuesta que han hecho no representa el decreto del 2012 que es el que tendrían que haber evaluado para ver si realmente hacía falta o no hacía falta esta ley.
Pero eso a ustedes les da igual.

Usted viene aquí y me dice que yo he hablado -y es verdad- de una consulta a todas las familias, porque en los consejos escolares solamente está el 13% de las familias y usted me lo compara con el referéndum catalán.
Oiga, y luego es el Partido Popular el que habla de Cataluña.
Son ustedes los que no paran de mirar al norte.
Ya tendrán que explicar por qué.
(Aplaudiments) Yo he hablado de consulta a las familias.

Pero miren, yo de verdad es que con Podemos sigo confundida con el tema lingüístico.
Un día, exención, sí; otro día, exención, no.
Un día llei d'ús, sí, otro día llei d'ús, no.
No me aclaro.
Yo lo siento, no me aclaro.
La culpa será mía, encima.
Pero es que esta vez ya no he ido a su programa electoral porque evidentemente en su programa hablan de fomentar el inglés, pero elaboran una ley donde el inglés se reduce prácticamente a mínimos, incluso puede desaparecer.

Y me he ido a internet y he encontrado un documento muy interesante donde habla de sus preceptos fundamentales.
Y es que es curioso ver cómo en esta ley sus principios fundamentales se los fuman en pipa, señor Jiménez.
Es curioso.
Mire, el primero de sus preceptos es defender la aplicación de la Declaración universal de los derechos humanos.
Le voy a recordar que el artículo número 2 de los derechos humanos dice que Â«toda persona tiene todos los derechos y libertades sin excepción alguna de raza, color, sexo o idiomaÂ».
Supongo que habrán pensado, Â«¡ah!
Si nos saltamos un derecho humano pues tampoco pasa nada.
Â»

Vamos a seguir con el punto 2 de los principios de Podemos, promover la participación directa e igual de toda la ciudadanía.
Aquí yo ya no sé si reírme o llorar, porque gracia no me hace.
Porque participación, votando en contra de que se le pueda hacer una pregunta, una consulta, que se le pida opinión a todas y cada una de las familias, cuando han votado en contra de las enmiendas que han presentado todos los agentes de la comunidad educativa.
¿De verdad, de verdad que ustedes pueden y están legitimados con esta ley a hablar de participación?

Y luego hablan también de los procesos que se tienen que controlar.
Entonces ustedes entiendo que entienden la participación si controlan los resultados.
En el momento en el que no controlan los resultados y esas encuestas, esas consultas a las familias no los controlan, entonces votan que no.
Y si no controlan los resultados la participación ya no les gusta.
(Aplaudiments)

Luego dicen que hay que trabajar, este es el punto 3, en favor de la recuperación de la soberanía popular y democrática.
¿Soberanía popular es que el conseller pueda hacer y deshacer a su antojo?
¿O que el señor Puig pueda hacer y deshacer a su antojo?
Porque soberanía popular en esta ley no hay.
Es que han tenido totalmente marginada a la comunidad educativa.
Es que se lo dijo la comunidad educativa en la propia comisión de educación.

Pero el punto 4 que es velar para que la participación en Podemos sea libre, voluntaria y abierta.
Y esta ley ni es libre, ni es voluntaria, ni es abierta.
No es libre y ustedes lo saben, porque es que no se va a poder elegir.
No es voluntaria porque es que imponen un modelo único que se lo dice la ley.
Y, ¿abierta?
Si es que solamente representa a una minoría nacionalista.
Si es que se lo decía el barómetro la semana pasada, que no se lo digo yo.
Pero, de verdad, han renunciado absolutamente a todos sus principios.

Tengo que ir terminando.
También renuncian al principio quinto, renuncian al séptimo, renuncian al noveno y renuncian al décimo.
Miren, en fin, ustedes incumplen ocho de sus diez principios en esta ley.
¡Caray con la nueva política, señor Jiménez!
Es muy curiosa.
Pero miren, déjense de lecciones de superioridad moral porque con esta ley ustedes, lo siento mucho, de verdad que no me gusta recordárselo, pero han tirado sus principios a la basura para convertirse en casta de la buena y, además, en casta nacionalista.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Senyor Nadal, per a rèplica a la senyora Gascó.

Escoltarem, senyories, escoltarem, escoltarem amb silenci el senyor Nadal que replicarà a la senyora Gascó.
Senyories.

Senyor Nadal, quan vosté vullga.
Un segon, un segon.
Quan vosté vullga.

El senyor Nadal Sendra:

Gràcies, senyor president.

Mireu, n'hi ha moltes voltes en què no fa falta quasi demanar la rèplica perquè ja el que mos hem dit, i més en este debat, ja portem ja temps dient-mos-ho i la veritat és que ara ja he perdut esperança de convéncer a ningú.
Ni tan sols de convéncer els senyors de Ciudadanos que sí que en algun moment havíem tingut d'esperança de convéncer-los, no?
Al PP ja sabíem que no.

Però demane la rèplica més que res perquè n'hi ha.
.
.
El que no es pot fer és vindre ací i mentir en seu parlamentària.
Ja sé que n'hi ha alguns que estan acostumats a fer-ho i ja es pensen que poden vindre ací i mentir cada volta que vullguen.
Però açò no pot ser.
No pot ser perquè esteu enganyant la gent i també esteu enganyant la gent de bona voluntat que van a creure's el que dieu vosaltres.

Ací no n'hi ha imposició.
És fals.
És fals el que ha dit la representant de Ciudadanos que la lengua vehicular será en valenciano sí o sí.
És fals!
És fals!
És que m'agradaria que.
.
.
Jo demane als periodistes, a la gent que està ací, que està escoltant este debat que, per favor, que abans de.
.
.
Que llisquen la llei.
Els ho demane que llisquen la llei.
Que contrasten la informació, perquè el que estem dient ací, evidentment en la llei no n'hi ha ningun lloc que obligue que n'hi haja una llengua vehicular sí o sí en valencià.
(Aplaudiments) És que a voltes, amb açò de la postveritat, l'amollen i la mentira va rodant per ahí.
Però és que no és aixina.

Tampoc és veritat que una persona podria, segons esta llei, triar un nivell percentual d'anglés que fóra 0%.
La senyora Beatriz Gascó cada volta que té l'oportunitat ho diu.
Però segons esta llei els percentatges d'anglès han d'anar entre el 15 i el 25%.
És mentira allò del 0% d'anglés.
És mentira.
(Aplaudiments)

És fals.
Consulteu-ho.
Contrasteu-ho a la llei.
És que no pot ser que isca de cara a la societat valenciana que ací anem a obligar que tot el món tinga les classes en valencià i que anem a deixar que algú puga decidir no tindre res en anglés.
És fals.

Jo voldria dir també algunes altres coses que pense que són importants.
Esta llei compta darrere amb la majoria de la comunitat educativa i amb la majoria de la societat valenciana.
Compten amb la majoria sindical i amb la majoria de les AMPA.
Amb la majoria de directors de centres també compten en esta llei per a aprovar-la.
Amb la majoria d'estes Corts.

I l'única cosa que trobem a faltar és que n'hi haja una dreta valenciana que siga suficientment dialogant i que tinga la suficient autonomia enfront de Madrid per a seure'ns a parlar d'estes coses per damunt de les imposicions que els posen des de Madrid i des de Madrid i Barcelona.
(Aplaudiments)

Esperem que arribe un dia en què això siga aixina també, senyora de Ciudadanos.
Esperem que això arribe aixina.
.
.

El senyor president:

Senyor Nadal, senyor Nadal, senyor Nadal.
Vosté està replicant a la senyora Gascó.
(Veus) Senyor.
.
.
Senyor Nadal, senyor Nadal.

El senyor Nadal Sendra:

Jo crec que el que estic dient és molt interessant de cara a la llei, molt interessant.

El senyor president:

Senyor Nadal, vosté està replicant a la senyora Beatriz Gascó.
No m'òbriga més debats.
A la senyora Gascó.

Té vosté la paraula.

El senyor Nadal Sendra:

Senyora Beatriz Gascó, és evident que quan vosté parla ací de la llengua, el seu nerviosisme és molt evident.
És un nerviosisme que denota moltes coses individuals que vosté ja algun dia se les mirarà, que té contra la llengua dels valencians.
Però sobretot denota que el Partit Popular està molt nerviós, que necessita tirar cortines de fum i que necessita fomentar el guerracivilisme per a tapar les seus vergonyes.
(Aplaudiments)

Senyora Isabel Bonig, senyora Isabel Bonig, jo espere que algun dia vosté o el seu partit aconseguisca fer neteja de tot el que ha passat durant estos vint anys en què vostés han estat manant.
I quan vostés aconseguisquen fer neteja, segurament ens podrem seure, senyors del Partit Popular, ens podrem seure en una taula a parlar de manera racional i de manera seriosa quines són les llengües que volem que aprenga el nostre alumnat i com volem que siga l'educació valenciana.
És una llàstima no tindre una dreta valenciana de trellat que siga capaç de parlar d'estes coses sense bramar i sense posar-se nerviosos.
Esperem que algun dia siga aixina.

De moment, vull donar les gràcies a la gent dels agermanats que es prenen les coses d'una altra manera.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Nadal.

Senyora.
.
.
Un segon, un segon.
Senyora Ventura, per a què demana vosté la paraula?
(Veus) Senyora.
.
.
A vore, efectivament el senyor Nadal no ha estat afortunat perquè li ha fet un.
.
.
Volen callar, per favor!
(Algú diu: Â«Xxt.
Â») Volen callar!
Estic parlant amb la senyora Mercedes Ventura i amb el guirigall és impossible poder fer qualsevol discurs coherent.
Demane silenci per a tots.

Senyora Ventura, vosté ha estat mencionada en el discurs.
I efectivament ha estat una incorrecció perquè havia de replicar a la senyora Beatriz Gascó.
Hi ha hagut una menció, però no ha sigut contradita en les seues argumentacions, per tant.
.
.
(Protestes) (Se sent una veu que diu: Â«Ha sigut al·ludida, al·ludida.
Â») Simplement hi ha hagut una al·lusió que jo no considere.
.
.
Anem a continuar amb el debat, perquè vosté ja ha tingut temps de debatre amb el senyor Nadal.

Senyories, anem a continuar amb el debat.
Senyories.
(Veus) Senyora Ventura.
.
.
(Se sent una veu que diu: Â«No ha dicho mentirosa, por favor.
Â») Senyories, volen.
.
.
¡Per favor!
Volen fer el favor de callar.
(Veus) Senyora Ventura, si vosté, que és el criteri que esta presidència sempre ha utilitzat, considera que ha estat danyada en el seu honor per una al·lusió política.
.
.
Jo li vaig a donar la paraula.
Però per al·lusions i només a efectes d'esta al·lusió concreta.

Senyora Ventura.
.
.
A vore, disculpe.
Només a efectes d'esta concreta al·lusió en què vosté considera que ha sigut una expressió indecorosa.
Té vosté un minut, senyoria.

La senyora Ventura Campos:

Gracias, presidente.

Ha dicho que es falso lo que yo he dicho.
Yo le he dicho que es una imposición en diferido lo que quiere hacer este gobierno con el proyecto lingüístico.
Yo también les invito a los medios de prensa a que se lean la propuesta de ley.
Si no fuera una imposición en diferido, no tendría ningún problema este gobierno en eliminar el artículo 11; el artículo 11 esconde lo que ellos quieren o desean para esta Comunidad Valenciana.

Y lamento que tenga que pedir ya la palabra porque yo entendía que la réplica se la hacía a la señora Gascó, pero me alegra también que le haya gustado mi intervención.
Eso es que me ha prestado atención.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Ventura.

Ara, en estos moments, la paraula la té la il·lustre diputada Beatriz Gascó que replicarà al senyor Nadal.

I jo demane per a la senyora Gascó silenci i respecte perquè puga fer una argumentació sense interrupcions.

La senyora Gascó Enríquez:

Pues muchas gracias.

El senyor president:

Quan vosté vullga, senyoria.

La senyora Gascó Enríquez:

Gracias, presidente.

Mire, señor Nadal, su ley es nacionalista y sectaria.
Yo, cada vez que salga lo repetiré, no me voy a cansar de decirlo.
Si es que no son ni siquiera capaces de justificar el porqué de la ley, pero hoy no voy a entrar.

Si es que lo que a mí me gustaría que ustedes entendieran es que con la imposición no se consigue, con la imposición no van a conseguir que se hable más valenciano.
Es que mientras usted hablaba estaba buscando los datos del barómetro del CIS y, mire, dice expresamente lo que ha publicado el Consell, ¿eh?
: habla en valenciano siempre o casi siempre, con el gobierno del Partido Popular era el 32% y ahora es el 28,6%.
Es que ustedes son una fábrica de gente que no quiere hablar en valenciano (aplaudiments), están haciendo que les coja manía.
Pero es que, además, señor Nadal, a mí me preocupa que usted sea uno de los redactores de esta ley.

Mire, tengo afición a mirar lo que escribimos todos los diputados en nuestras redes sociales y a mí esto me preocupa mucho.
Señor Nadal, este es un tuit suyo donde dice, referente a la campaña de Consum que nadie había hablado de boicot pero que usted se apunta: Â«I que estos només entenen de garrot.
Â» (Aplaudiments) Que vostés només entenen de garrot.
Este es usted, y usted es una de las personas que ha redactado la ley con la que van a tener que estudiar els seus fills, els nostres fills.
Y yo pensaba que la época del garrote, la época franquista ya la teníamos superada.
El que no la tiene superada, señor Nadal, es usted.
(Aplaudiments)

Pero, mire, a mí lo que me gustaría, y de verdad se lo digo, es que habláramos de educación porque estoy ¡harta!
-y me iba a salir otra palabra-, porque estoy cansada de que la gente para no hablar de una ley, si han hecho una ley, ¡oiga!
, suban y hablen de su ley; pero, no, no, aquí ponen el ventilador, a criticar al Partido Popular, a hablar de denuncias, pensaban que iban a hablar también de la denuncia de la señora Oltra, hablan de lo humano y de lo divino pero no hablan de la ley.

Pues yo quiero hablar de cosas importantes, yo quiero que hoy la gente sepa que ustedes van a decir que no a que los centros, por ejemplo los profesores en los momentos no lectivos puedan hablar como les dé la gana.
Eso es importante que se hable en este debate y no del franquismo, señor Nadal.

Es importante que la gente sepa que van a implantar un modelo único, porque es lo que es, ¡único!
, y lo han bautizado así; que van a votar en contra de la libertad de elección de las familias; que han dicho que no a que las lenguas se distribuyan de forma equitativa porque, si no, al final ustedes lo que hacen es que Educación Física se dé en castellano, Educación Artística en inglés, y Naturales y Sociales en valenciano.
¡Que son muy listos!
También hay que hablar que han dicho que no a que se dé más del 50% en inglés.
Eso es lo importante.
En eso se centra el debate.

Y luego me decía, Â«usted no puede demostrar que dice del inglés.
.
.
Â»; otra cosa no, señor Nadal, pero esta ley, esta ley me la sé… Mire, en la página 32.
361, en el artículo 6, se lee literalmente, mire: Â«El tiempo destinado a los contenidos curriculares en lengua…

El senyor president:

Senyories.

La senyora Gascó Enríquez:

…extranjera en el conjunto de la escolaridad obligatoria puede oscilar… -puede oscilar ¿qué significa?
, que puede oscilar (rialles)-, puede oscilar entre un 15% o un 20%.
Â» (Veus) Perdone, no, no, eso significa que puede oscilar, que como máximo tendrán un 25%, pero Â«puede oscilarÂ» significa que puede tener cero horas (veus) porque la diferencia termina, ¡sí, sí!
(Aplaudiments)

El senyor president:

Senyories, per favor.

La senyora Gascó Enríquez:

Vamos a dar una clase de gramática.

El senyor president:

Senyories, per favor (veus), senyories, per favor.

La senyora Gascó Enríquez:

Páreme el tiempo y yo de ustedes… (Veus)

El senyor president:

Senyories, ¡per favor!

Si no volem ser interromputs, ¡no podem interrompre!
 Quid pro quo.

La senyora Gascó Enríquez:

Nada, nada.

El senyor president:

Disculpe vosté, senyoria, i demane silenci i respecte per a l'oradora.

La senyora Gascó Enríquez:

Yo pensaba que a estas alturas todos veníamos aprendidos de casa y teníamos claro lo que significa Â«tener queÂ», que implica obligación y es lo que se dice cuando se habla del castellano y del valenciano, Â«tiene que tener un porcentaje del 25% y puede oscilar el inglés.
.
.
Â», que puede suponer un 0%.
¡Estudien gramática, señorías!
¡Estudien gramática que falta les hace!
Y termino.
(Veus)

Miren, su ley refleja la esencia del botànic en general y la de Compromís en particular, porque para ustedes la participación solamente es una estratagema que utilizan cuando les conviene, y cuando están gobernando la opinión se las trae al pairo.

La educación es una herramienta para inculcar sus valores, la ley algo que se pueden saltar a la torera, y el progreso algo que hay que evitar porque eso les impide el poder llorar por las esquinas.

Por eso van a tener nuestro Â«noÂ» a esta ley, nuestro Â«noÂ» a su demagogia, señor Nadal, nuestro Â«noÂ» a que engañen a la gente, y nuestro Â«noÂ» al adoctrinamiento catalanista.
Van a tener nuestro Â«noÂ» porque ustedes son un peligro para la Comunidad Valenciana.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Escoltarem (veus), senyoria, anem a continuar el debat amb…

Senyor Nadal, ¿quina al·lusió considera vosté.
.
.
?

El senyor Nadal Sendra:

Sí, jo crec que ha fet al·lusió al meu honor.
.
.

El senyor president:

Senyories, a vore, escoltarem…

El senyor Nadal Sendra:

…i vullc aclarir-ho.

El senyor president:

No, no, ¿quina és l'al·lusió que vosté considera que ha sigut indecorosa?

El senyor Nadal Sendra:

Ha fet una al·lusió a un tuit que he fet jo (veus), ha tret la meua imatge, mira, ¡ahí està!
, ha tret la meua imatge i ha fet una al·lusió contra el meu honor, i per això vullc defensar-lo.
(Protestes)

El senyor president:

Senyoria, senyoria, he escoltat la intervenció de la senyora Gascó, ella s'ha limitat a llegir el tuit,…

El senyor Nadal Sendra:

Ho ha relacionat amb el franquisme i trobe que no.
(Veus)

El senyor president:

…i, per tant, no trobe cap al·lusió indecorosa.
(Protestes) ¡¿Volen callar, per favor?
!

Senyor Nadal, he escoltat.
.
.
(se sent una veu que diu: Â«Dir-li que t'ha dit això, que t'ha dit que ets pitjor que Franco), he escoltat la intervenció de la diputada Beatriz Gascó… (Veus) Però, ¡¿volen fer el favor de callar?
!
¡Es que és impossible!
(Veus) ¡¿Volen fer el favor de callar?
!
He escoltat la intervenció de la diputada Beatriz Gascó, efectivament ha fet referència a un tuit, és un recurs parlamentari, però no he escoltat cap argumentació indecorosa cap a la seua persona.
(Veus) Per tant, no té dret a l'al·legació.
¡¿Vol fer el favor de callar?
!
No té dret.

Anem a continuar el debat amb la senyora…

El senyor Nadal Sendra:

No, és que ha fet una traducció incorrecta i, clar, estava diguent… (Veus)

El senyor president:

Senyor… Anem a continuar el debat.

Senyoria Ana Besalduch, té vosté la paraula.
(Veus)

Escoltarem la rèplica a la diputada Beatriz Gascó de la diputada Ana Besalduch.

Senyories, demane també silenci i respecte.

Senyoria, té vosté la paraula.

La senyora Besalduch Besalduch:

Gràcies, president.

Mire, senyora Gascó, l'anglés estarà entre un 15% i un 25% en les aules.
Un plato es un plato, y un vaso es un vaso; Barrio Sésamo, senyora Gascó, Barrio Sésamo, senyora Gascó.
(Aplaudiments)

Mire, està ple el seu discurs d'arguments profundament tronats.
De veritat, senyora Gascó, que s'ha de tindre una miqueta més de seriositat a l'hora de pujar a una trona de les Corts Valencianes a argumentar en contra d'una llei.

¡Que els pares no podran elegir!
Però, ¡si li ho he explicat en la meua primera intervenció!
Senyora Gascó, no m'ha escoltat vosté.
Ací, l'única llei que va rebatre als pares i a les mares participar en les decisions importants dels col·les dels seus fills va ser la llei Wert, la llei d'un ministre del Partit Popular, senyora Gascó, l'única.
(Aplaudiments)

I mire si tindran dret a triar que en este moment la mitjana de l'anglés en les aules dels col·legis públics és del 13%, i la llei diu que ara estarà entre el 15% i el 25%, per tant augmentem en anglés.
¿I sap qui decidirà?
Els consells escolars i no el conseller de torn (colpejan la trona) que vindrà amb la vareta màgica a tocar esta escola sí i esta escola no, senyora Gascó.
(Aplaudiments) Eixa és la diferència.

Però, mire, tots eixos arguments tronats només ens volen dir una cosa: al Partit Popular no li importa un comino l'educació (rialles), senyora Gascó.
Perquè, mire, perquè si li hagués importat al Partit Popular l'educació, l'educació no haguera sigut la gran perjudicada en les retallades del 2012, les del govern del Partit Popular (aplaudiments) que mentres, mentres continuaven gastant quantitats indecents en la fórmula 1 -seguiremos pagando el agujero de la fórmula 1, 60 millones de euros- vostés retallaven en educació, i xiquets que més de deu anys estaran en barracons perquè vostés invertien en una altra cosa que no era educació, senyora Gascó.

I, mire, vosté ha parlat de la ideologia i ahí estava d'acord amb el que va dir l'altre dia el meu company, Ignacio Subías, i jo també estic d'acord perquè, al final, en les lleis sí que n'hi ha ideologia, senyora Gascó, perquè, mire, si al Partit Popular li importés l'educació, no haguéssim hagut de sentir de la boca del senyor Â«eme punto RajoyÂ» fa tres dies que haurem d'anar estalviant per a pagar-mos l'educació.
Senyora Gascó, ¡que ja paguem impostos per a tindre una educació pública, universal i de qualitat!
(Aplaudiments)

Mire, senyora Gascó, si al Partit Popular li importés molt l'educació, no haguéssim tingut uns sobrecostos de més de 1.
000 milions en CIEGSA (veus), sobrecostos que van anar destinats a comilones, pizzas, magdalenas y un largo etcétera en lloc d'anar a millorar les infraestructures educatives dels nostres…

El senyor president:

Senyories, per favor.

La senyora Besalduch Besalduch:

.
.
.
xiquets i xiquetes.

I, mire, senyora Gascó, esto se lo voy a decir en castellano que también lo hablo, no se preocupe.
(Rialles) Si el PP creu que esta llei és il·legal (se sent una veu que diu: Â«En castellano, en castellano.
Â»), en castellano, que esto es ilegal, que lo lleve a los tribunales, que lo lleven ustedes a los tribunales pero con ese superávit del grupo parlamentario que siempre dicen que tenían, no con el dinero de los alicantinos ni de los valencianos ni de los castellonenses, del dinero del Partido Popular pagan ustedes sus abogados y no con el dinero de todos, con los suyos.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

I ara ja, amb la rèplica de la diputada Beatriz Gascó, finalitzarem el debat i passarem a votació, senyories.

Senyoria, quan vosté vullga.

La senyora Gascó Enríquez:

Gracias, presidente.

A ver, señora Besalduch, eso es muy sencillo, dejemos de debatir Â«tener queÂ» y Â«no tener queÂ», acepten nuestra enmienda.
Nosotros hemos puesto una enmienda para que diga Â«tener que estudiar inglés con un 25%Â», aprueben nuestra enmienda.
(Veus) Es que todo lo demás es demagogia, es que se lo he dicho antes, el movimiento se demuestra andando.

Hablamos otra vez de participación, y respecto a la participación.
.
.
¡Es que no se lo dice el Partido Popular!
, es que el Partido Popular está haciendo de portavoz de las familias, es que se lo dijeron en la comisión.
(Veus) Ja, ja, ja, está en el Diario de Sesiones.
¿A ustedes eso les hace risa?
Se lo dijeron en la comisión, se han quejado en los medios de comunicación, no han aceptado ni una de las enmiendas de las familias.

Rechazan nuestra enmienda para poder hacer una consulta y saber qué opinan, y a este proceso totalmente endogámico le llaman Â«participaciónÂ» y encima le echan la culpa al Partido Popular.
Una vez más, acepten nuestra enmienda y demuestren que lo que quieren es participación.

Porque ustedes, además, ¡oiga!
, es que les encantan esto de las verdades a medias, ustedes no hablan de que reciben 400 millones de euros más del estado central pero que no saben en qué gastárselo porque con tanta tontería como esta al final (colpejant la trona) la educación y la gestión se les olvida.

Pero lo que tampoco cuentan es que les retallades vostés també saben fer-les: en libros de texto, 10 millones de euros, ustedes, ¿eh?
, ustedes, los del botànic; en personas adultas, 2,3 millones de euros; y en el bono infantil, 30 millones.
Si es que, ¿de qué estamos hablando?
(Aplaudiments) ¡Es que lecciones de superioridad moral, las justas!
De verdad, las justas.

Pero, mire, señora Besalduch, usted, no sé, como que ya veía cosas raras, no me acuerdo exactamente la palabra que ha utilizado, pero, mire, es que hacen ver como que el Partido Popular quiere exagerar cuestiones que no lo son.
Lo que está pasando en las escuelas -y ya lo hice una vez y lo haré las veces que hagan falta- es que esto son mapas lingüísticos que aparecen en los centros.

Y, miren, este es un mapa lingüístico.
.
.
, que no pasa nada, que es un mapa lingüístico, que es verdad, es que los mapas lingüísticos existen.
Este es un mapa lingüístico que está en un centro educativo.
Esto es un atlas lingüístico, que aparece también en centros educativos, un atlas lingüístico.
Aquí aparece un mapa de dialectos, y tampoco pasa absolutamente nada, y no nos quejamos ni denunciamos absolutamente nada.
En otro centro tenemos mapas con variedades dialectales.

Los mapas lingüísticos existen.
Pero cuando encontramos mapas con divisiones comarcales dels països catalans como el de Benicàssim y ustedes los consienten, ustedes son los cómplices, y el señor Puig no hace absolutamente nada, ustedes se hacen cómplices de esta situación.

Y a mí lo que me hace muchísima gracia es que cuando esto está pasando en los centros educativos, un mapa comarcal dels països catalans, pero es que luego somos nosotros los que tenemos que exagerar las situaciones.
Es que esto se denunció hace meses y nadie ha ido a retirarlo, señora Besalduch.
Ahí sigue.
Y eso es lo que promueve la ley del engaño lingüístico que estamos aprobando hoy, (aplaudiments) que este tipo de cuestiones puedan ser legales en los centros educativos.

Y a mí lo que me hace realmente.
.
.
, no sé si gracia, pena o preocupación es que este fin de semana leíamos una entrevista de un insigne diputado socialista donde decía que el PSOE está en la centralidad de la izquierda, que no son un partido nacionalista y que no son un partido radical.
Pues un partido que no es nacionalista y que no es radical, no consiente que esto esté colgado en un centro educativo.
(Aplaudiments) No lo consiente.

Y le ofendería exactamente igual que ofende al Partido Popular, y exigiría su retirada inmediata.
Pero no lo hacen, porque están cómodos, porque ustedes representan a ese nuevo PSPV, que lo siento mucho, pero han perdido la centralidad de la izquierda, son nacionalistas y se han vuelto radicales.
Y para muestra, un botón: no han hecho absolutamente nada.

Yo, de verdad -y tengo que ir terminando, se me acaba el tiempo-, creo que esta ley es un completo error que va a condenar al PSPV a un ostracismo importante, porque sus propios votantes, y lo saben, les están dando la espalda porque no comparten sus ideas.

Yo les decía que ustedes y esta ley están condenados a fracasar, porque, miren, el éxito solo se consigue cuando trabajas por alcanzar tus metas sin sacrificar tus principios.
Y ustedes, con esta ley, han vendido el alma a Compromís, han renunciado a todos esos principios.
El PSPV ha vendido su alma al nacionalismo y van a pagar las consecuencias ustedes y nuestros fills, (aplaudiments i veus) els seus fills.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Senyories, culminat el debat, anem a passar a votació de la proposició de llei.

Anem a votar, en primer lloc, les esmenes del Grup Parlamentari Popular.
Senyories, votem ara les esmenes número 1 i 3.
Senyories, comença la votació.
Senyories, les esmenes han estat rebutjades amb 56 vots, 38 afirmatius i 1 abstenció, i ha pogut exercir el seu vot presencial la diputada Belén Bachero que ja ens acompanya en esta sessió, a la qual li donem la benvinguda.
(Aplaudiments) 

Passem a votar ara les esmenes del Grup Parlamentari Popular número 4, 6 10, 23, 28, 43, 47, 49, 51, 55, 57, 59, 62, 64, 66, 71, 80, 83, 98, 100, 114 i 128.
Senyories, comença la votació.
Senyories, les esmenes han estat rebutjades per 57 vots en contra, 30 afirmatius, 8 abstencions.

Votem ara les esmenes número 52, 53 i 69.
Senyories, comença la votació.
Senyories, les esmenes han estat rebutjades per 65 vots en contra, 30 abstencions, 0 abstencions.

Senyories, passem ara a votar l'esmena número 17.
Senyories, comença la votació.
Senyories, l'esmena ha estat rebutjada en 56 vots en contra, 30 afirmatius, 8 abstencions.

Senyories, votem ara l'esmena número 45.
Senyories, comença la votació.
Senyories, l'esmena ha estat rebutjada amb 58 vots en contra, 30 favorables, 8 abstencions.

Senyories, votem ara l'esmena número 84.
Senyories, comença la votació.
Senyories, l'esmena ha estat rebutjada per 57 vots en contra, 38 afirmatius, 0 abstencions.

Votem ara l'esmena número 97.
Senyories, comença la votació.
Senyories, l'esmena ha estat rebutjada per 57 vots en contra, 38 afirmatius, 0 abstencions.

Passen ara a votar la resta d'esmenes del Grup Parlamentari Popular.
Senyories, comença la votació.
Senyories, les esmenes han estat rebutjades per 56 en contra, 37 afirmatius, 0 abstencions.

Senyories, anem a passar al bloc d'esmenes del Grup Parlamentari Ciudadanos.
Votem en primer lloc les esmenes número 5, 18, 24, 30, 31, 32, 42, 48, 50, 54 i 61.
Senyories, comença la votació.
Senyories, les esmenes han estat rebutjades per 57 vots en contra, 8 afirmatius, 30 abstencions.

Senyories, votem ara les esmenes número 16, 25, 35, 38, 40, 44, 58, 63, 68, 70, 77, 85, 88, 90, 94, 107, 130, 133 i 135.
Senyories, comença la votació.
Senyories, les esmenes han estat rebutjades amb 57 vots en contra, 38 afirmatius, 0 abstencions.

Passem ara a votar l'articulat.
Votem en primer lloc l'article número 1.
Senyories, comença la votació.
Senyories, l'article ha estat aprovat amb 57 vots afirmatius, 30 en contra, 8 abstencions.

Senyories, anem a votar ara el conjunt de l'articulat, si no n'hi ha problema, des de l'article 2 fins al 30; les disposicions addicionals primera, segona, tercera, quarta i cinquena; disposicions transitòries, disposicions derogatòries, disposició final, i votem també l'exposició de motius.
Senyories, comença la votació.
Senyories, els articles, disposicions i exposició de motius han estat aprovats amb 57 vots favorables, 38 en contra, 0 abstencions.

I ara, sí, senyories, anem a votar la totalitat de la llei, la Proposició de llei per la qual es regula i promou el plurilingüisme en el sistema educatiu valencià.
Senyories, comença la votació.
Senyories, la proposició de llei de plurilingüisme ha estat aprovada amb 57 vots favorables, 38 en contra i 0 abstencions.
(Aplaudiments) 

Senyories, ens han demanat explicació de vot per part de tres diputats.
En primer lloc, el senyor Miguel Domínguez, que farà.
.
.
, una explicació de vot.

(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Carmen Martínez Ramírez)

La senyora vicepresidenta primera:

Quan vosté vullga, senyor Domínguez.

El senyor Domínguez Pérez:

Moltes gràcies.

Bon dia a tots.

Fa un moment pareix que estava en el 1936, en el parlament, ple d'amenaces, d'odis, de guerracivilisme, i no sentint un parlamentari valencià en el 2018.
Hui, dia de Sant Valentí, dia de l'amor.

La veritat és que, a més, estava sentint amenaces a altres grups, sobre no sé què de la marca blanca, donant certificats de veracitats i explicant com han de ser els grups a l'actuar.
¡Per Déu!
Senyor Nadal, que no ha fet honor al seu cognom.

La senyora vicepresidenta primera:

Per favor, no facen al·lusions.
.
.
Per favor, vosté ha d'explicar el seu vot.
No ha d'intervindre per a qüestionar.
.
.

El senyor Domínguez Pérez:

Bé, explique.
.
.

La senyora vicepresidenta primera:

.
.
.
perdone, li vaig a parar el temps, però vull que quede clar.
.
.

El senyor Domínguez Pérez:

Torne arrere, el que he dit no val.
Torne arrere i comence.
.
.

La senyora vicepresidenta primera:

Bé, no comencen els dos minuts, però sí, per favor, li pregaria que no férem al·lusió a ningun grup parlamentari.
.
.

El senyor Domínguez Pérez:

(Inoïble) .
.
.
vull intervindre.
.
.

La senyora vicepresidenta primera:

No, vosté ha d'intervindre simplement per a explicar el seu.
.
.

El senyor Domínguez Pérez:

¡Una llàstima!

Bé, l'ordenació jurídica del plurilingüisme que ha realitzat el govern del botànic en els dos últims exercicis pot ser qualificada d'empastre jurídic.
Tot, menys de racional i eficient.
Termes amb els quals ha intentat desfer-se, sense èxit, de la seua responsabilitat del màxim responsable d'educació, el senyor Marzà, al derogar el decret inicial a la fi del passat any.

Als fets i el resultat em remet: tres normatives distintes en menys d'un any, una fractura social sense precedents, falta de talent i diàleg democràtic, ni consens polític ni tampoc dins de la comunitat educativa.

Com ja no queda temps, dir que estes són algunes de les raons que he pogut dir, que no són moltes, per les quals votaré negativament, o he votat negativament a esta llei, que crea un problema on abans no existia i seguim sense solucionar-ne altres, com la falta de domini efectiu de l'anglés pels nostres jóvens, que discrimina una de les dos xarxes educatives i que denota el poc tarannà d'un govern que preferix imposar a escoltar la gent.

I ho sent molt, senyor Nadal, si he fet una interpretació.
.
.

La senyora vicepresidenta primera:

Senyor Domínguez, no pot anomenar, per favor, ningun diputat.

El senyor Domínguez Pérez:

.
.
.
o una intervenció que no devia.
Esborre, que el jurat com si no l'haguera sentit.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Insistisc en això, ¿eh?
Explicació només de vot, també per al senyor Alberto García.
(Veus)

Són quatre minuts perquè el senyor Marí li ha cedit els dos minuts del seu temps al senyor García.

Senyor García, quan vosté vullga.

El senyor García Salvador:

Gràcies, presidenta.

Bé, nosaltres hem votat a favor, tot i que ací hem trobat a faltar un major treball pel consens i sobretot per incorporar el pensament dels professors d'aula i dels directors de centres.

Entenem perfectament la dificultat del consens.
En esta cambra hi ha grups completament instal·lats en el conflicte lingüístic, però al mateix temps són incapaços de dur una mínima prova d'eixe conflicte, perquè senzillament eixe conflicte no existix, (aplaudiments) i saben que són multitud les persones que s'expressen en valencià i en castellà quan volen i com volen.
Desconec on són, sinó en la imaginació d'alguns, eixes persones despreciades, marginades, perseguides per la llengua en què s'expressen.
És impossible el consens en aquells que parlen obertament d'adoctrinament en les aules, aquells que acusen els professors d'esta comunitat d'obligar els seus alumnes a pensar com ells.
Això és una autèntica barbaritat!

Esta sobreactuació es deu únicament i exclusivament a vulgars i miserables càlculs electorals.
I és que, com dia Tàcit, Â«pierden la cabeza cuando se sienten fuertesÂ».
Estan còmodes buscant l'arbitratge de la justícia, no només en els conflictes polítics.
Ara també volen traslladar a esta la responsabilitat del que són decisions tècniques i pedagògiques.

En definitiva, és impossible el consens en aquells que de forma interessada o, pitjor encara, per desconeixement, no dubten en menysprear la nostra llengua.
Mai voran literatura en Ausiàs March, ni en el dominic Vicent Ferrer, ni en Tirant lo Blanch, ni en les rondalles d'Enric Valor ni en la prosa exegètica de Joan Fuster.
Mai voran en la nostra llengua i en la cultura que pot enriquir, que ens atorga una entitat pròpia, no excloent i afavorix la convivència.

Però mire, senyor Marzà, la comunitat educativa està cansada; els professors, els directors de centre s'han sentit al marge completament d'esta llei, i això és un error.
Necessiten estabilitat normativa, tenen la sensació que a l'educació no se li dóna el valor que té, que hi ha molts interessos en joc i que només fa falta voluntat política per l'acord necessari.

Esta comunitat educativa parla d'este projecte com un projecte utòpic.
De veritat en el 2020-2021 van a poder posar en marxa açò per l'ESO i el Batxiller?
Només un 30%, efectivament, d'alumnes són competents en valencià i un 6% en anglés i el professor no està format.
Com anem a assolir eixe objectiu del 25-50% en valencià o eixe 15 o 25% en anglés?

Opinen que la llei no només ha de tindre en compte competències lingüístiques.
Per a ells és més important la competència en la matèria que impartix eixe professor i que cal exigir.
La comunitat educativa considera més important el consens que les possibles modificacions.

Mire, a tots ens sembla bé la promoció i la igualtat d'oportunitats, en necessitats educatives especials i compensatòria, la preocupació per la formació del professorat i per a portar als centres els recursos necessaris.
Eixa, eixa és la qüestió més rellevant i no tant els percentatges.
I em sembla bé que el projecte estiga sotmés a avaluació, una avaluació que haurà de ser un procés dinàmic, que prioritze els processos i l'amplitud d'aprenentatge.

Però, a l'igual que la comunitat educativa, som escèptics.
Mire, en política, i vosté no està en l'excepció, se volen resultats immediats, i això és contrari a l'aprenentatge en qualitat.
Pensem que és urgent impulsar el diàleg per tal de repensar el que és una responsabilitat compartida i dissenyar estratègies de futur.
És necessari treballar per a dur a terme de veritat una autèntica conspiració educativa; conspirar, etimològicament significa Â«respirar juntsÂ», estar d'acord, convocar-mos, unir-mos.
Només serà realitat quan siguem capaços d'entendre que les nacions més avançades es defineixen com aquelles societats que aprenen, que les coses han canviat i vivim en un món cada vegada més accelerat i que això ens situa davant d'una alternativa ineludible: aprendre o quedar al marge.
Que com a país ja vam prendre el tren de la il·lustració, de la industrialització i que podem perdre el tren del coneixement.
Que quan l'educació se deprimix és la humanitat la que acaba deprimint-se.
Que l'educació és l'activitat creadora per definició.
I és que, en definitiva i en paraules de Kant, únicament per l'educació l'home arriba a ser home.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor García.

Si no hi ha error en el guió seria el senyor David De Miguel el que hauria d'intervindre ara.
El error está en el guion.
Entonces cerramos ya el debate.

Proposició de llei de reforma de l'article 12 del títol II, capítol I, secció tercera (servei mèdic en festejos taurins tradicionals) de la Llei 21/2017, de 28 de desembre, de mesures fiscals, de gestió administrativa i financera i d'organització de La Generalitat, presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 89.
293, BOC número 242).
Criteri del Consell (RE número 92.
290, BOC número 248)

La senyora vicepresidenta primera:

Anem a passar al segon punt: la presa en consideració de la proposició de reforma de l'article 12 del títol II, capítol I, secció tercera (servei mèdic en festejos taurins tradicionals) de la Llei 21/2017, de 28 de desembre.

I per a fer la lectura del Criteri del Consell, li done la paraula al secretari primer.
Un segon, senyor secretari.

Quan vosté vullga.

El senyor secretari primer:

Gracias, presidenta.

Â«El Consell, en la reunión celebrada el día 2 de febrero de 2018, acordó manifestar a Les Corts su criterio favorable a la toma en consideración de la Proposición de ley de reforma del artículo 12 del título II, capítulo I, sección tercera (servicio médico en festejos taurinos tradicionales) de la Ley 21/2017, de 28 de diciembre, de medidas fiscales, de gestión administrativa y financiera, y de organización de La Generalitat, presentada por el Grupo Parlamentario Popular, registro de entrada número 89.
293, lo que comunicó a estas Corts mediante escrito con registro de entrada número 92.
290, boletín oficial de Les Corts, número 248, de 17 de enero de 2018.
Â»

Si sus señorías no tienen inconveniente, pasaríamos al debate de la iniciativa.

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, senyor Argüeso.

Anem a passar a exercir el torn a favor.
Té la paraula el diputat del Grup Parlamentari Popular, il·lustre senyor Jorge Bellver, durant huit minuts.
(Aplaudiments)

Quan vullga, senyor Bellver.

El senyor Bellver Casaña:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

En primer lloc, volguera saludar a tots els representants del món dels bous al carrer en la nostra comunitat, agrair-los que estiguen ací.

Senyores i senyors diputats, hui anem a assistir, si vostés no ho remeien, a la crònica d'una gran farsa, a la crònica d'una gran mentira.
Anem a assistir, a més, per partida doble, a la crònica d'un gran fracàs.

Senyories, tots sabem que per a l'esquerra tripartida el fi justifica els mitjans, i es van a utilitzar tots per aconseguir els seus objectius.
Ho han fet, com molt bé explica cada dia la meua companya Beatriz Gascó, en l'educació, i ho van a fer amb els mitjans de comunicació públics.
Ells només els entenen quan estan al seu servici, al servici del seu sectarisme.

Però, com açò no és suficient, estan atacant tot allò que ells consideren ferramentes al servici de la construcció nacional, ferramentes al servici de la españolidad, diuen ells.
I quines són eixes ferramentes, ens podem preguntar?
Home, el castellà.
I es dediquen a atacar el castellà per a defendre el valencià, cosa que no entenc en absolut, sobretot quan en la nostra comunitat, en la nostra democràcia mai hi ha hagut un problema en la Comunitat Valenciana.
Els valencians estem extremadament orgullosos de parlar castellà i estem extremadament orgullosos de parlar en valencià.
(Aplaudiments)

Mire, la segon és l'educació concertada.
L'educació concertada, a la que no poden utilitzar com a ferramenta d'adoctrinament i, per tant, volen acabar amb ella.

I, per últim, però no menys important, totes aquelles senyes d'identitat del poble valencià que, segons ells, mos equiparen a les senyes d'identitat espanyoles.
Doncs bé, eixe és tot el delit que han comés els milers i milers d'aficionats als bous al carrer, a l'ample i llarg de la nostra comunitat.
Tindre una afició que el tripartit considera com la màxima expressió de la festa nacional espanyola.
I clar, ja sabem com són esta gent, quan no combregues en les seues idees i en les seues conviccions, garrot.

Senyories, no tinguen el menor dubte, esta llei que hui pretenem derogar no té un altre objectiu que acabar poc a poc amb la festa dels bous al carrer.
(Aplaudiments)

Ja ho han aconseguit en Montcada i en Montserrat.
I és que com no s'atrevixen a prohibir-la obertament, que és el que els agradaria, doncs ho van a fer, van a fer tot el possible per inviabilitzar la festa, i per això van a utilitzar totes les martingales que tinguen al seu abast.
I ho van a fer, i això és el pitjor, ho van a fer d'una forma covard, ho van a fer en magarrufes, com solen fer ells estes coses.

Miren, el ben cert, senyories, és que al tripartit ni li importa la festa dels bous al carrer ni molt menys la seguretat d'esta.
L'únic que volen és carregar-se la nostra festa.
Perquè la veritat, senyories, és que la realitat dels nostres festejos taurins no té res a vore en el que mos volen vore, però res.

En la Comunitat Valenciana la seguretat dels festejos taurins està garantida per una legislació pionera, una legislació que han adoptat altres comunitats autònomes.

Miren, el passat 9 de novembre, el meu company i amic, Miguel Ángel Mulet, preguntà al Consell quants expedients sancionadors s'havien obert al llarg de l'any 2016 i 2017 en les comarques on més afició hi ha als bous al carrer per incompliment d'eixa legislació.
I la resposta l'ha rebut fa escassament uns dies, exactament el 17 de gener, a través de Presidència de La Generalitat, que mos diu: Â«A lo largo de estos años no se ha incoado ningún expediente sancionador por infracciones tipificadas en la normativa reguladora de los festejos de bous al carrer en dichas comarcas.
Â» Ni una, ni una.

Eixa és la inseguretat de la nostra festa.
I després, clar, mos volen fer creure, mos volen fer creure que els preocupa la seguretat.
I duen per la porta de darrere, a través de la llei d'acompanyament, una modificació de la llei d'espectacles públics, parlant de seguretat, però que escassament un mes i mig després vénen ací a dir, Â«no, que esta ley que era tan importante, pues que ahora la vamos a posponer dos añosÂ».
Perquè eixa és la proposta que estan fent.

I jo em pregunte, xe, però no era tan urgent?
No era tan urgent modificar eixa llei a través de la llei d'acompanyament, que ara diuen, no, que eso que era tan urgente no va a entrar en vigor hasta dentro de dos años.
Deroguen, senyories.
Una gran mentira!
(Aplaudiments)

Però dia al principi de la meua intervenció, que si és una gran mentira, també és la constatació del fracàs de la direcció general de l'agència de seguretat, que per primera vegada des que existix la comissió de festejos taurins tradicionals ha sigut incapaç de resoldre una qüestió tècnica en el si d'eixa comissió que reunix tots els sectors vinculats.

Un gran fracàs d'aquells que diuen que venien a escoltar les persones, i ni tan sols són capaços d'escoltar els seus.
Una gestió tan calamitosa que el que ha aconseguit és una cosa, ben cert, que tot el món es fique d'acord que esta llei cal derogar-la.

Miren, els ho demana l'Associació de Defensa de les Tradicions dels Bous al Carrer, els ho demana la federació de penyes de bous al carrer, ho demana l'associació de ramaders i empresaris de bous al carrer, ho demana el col·legi d'infermers.
Davant la disjuntiva derogació o moratòria ho demana el col·legi de metges.
Ho demana Cristina Civera, alcaldessa socialista de Museros.
Ho demana Luisa Salvador, alcaldessa socialista del Puig.
Ho demana Amparo Orts, alcaldessa socialista de Montcada.
Ho demana Fran López, alcalde socialista de Rafelbunyol.
Ho demana Pep Galarza, alcalde de Compromís de Massamagrell.
Ho demana Carles Fontestad, alcalde de Compromís de Massalfassar.
Ho demana Miguel Chavarría, alcalde socialista d'Alboraya.
Ho demana Ramón Puchades, alcalde socialista d'Almàssera.
També José Vicente Andreu, alcalde socialista d'Albuixec.
Joaquín Huguet, alcalde socialista d'Onda.
Alberto Bayarri, alcalde del Partit Popular en Emperador.
Abel Ibáñez, alcalde socialista en Vilafamés.
Javier Ferrer, alcalde socialista de Traiguera.
Soledad Segarra, alcaldessa de Compromís en Cabanes.
O Joaquín Llopis, alcalde popular de la Llosa.
I juntament amb ells, molts i molts regidors dels nostres ajuntaments.
(Aplaudiments)

Miren, senyories, anem a tindre temps de debatre en les rèpliques.
Però, senyors del tripartit, escolten vostés la veu d'un poble, escolten vostés la veu del seu poble i deroguen esta llei, una llei que respon exclusivament als interessos polítics per acabar amb la festa dels bous al carrer en la Comunitat Valenciana.
Els interessos polítics d'uns pocs.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el president, senyor Enric Morera i Català)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Per a exercir el torn en contra, senyor Manolo Mata.

Senyoria, quan.
.
.
(Remors)

El senyor Mata Gómez:

Ya voy, es que es pequeño… Era Â«Derogación yaÂ» i voldria explicar que no ho fem perquè el PP no vol, però ara li ho explique.

El senyor president:

Senyoria, quan vosté vullga.

El senyor Mata Gómez:

Hombre, si no lo hubieran puesto, yo no hubiera podido escribir.

Moltes gràcies, president.

Jo també aprofite per a saludar els representants d'associacions en defensa del bou al carrer i altres.
I lamente que hagen presenciat un espectacle que no té res a vore amb allò que estem debatent.

Estem debatent una qüestió que és molt senzilla.
Mire, si el Partit Popular hui volguera que se derogara açò, haguera demanat una cosa molt senzilla, que era la lectura única, i probablement hagueren tingut una majoria que haguera permés que este cap de setmana estiguera derogat.
Però no ho han fet.
Perquè al PP li passa com passava en la república que, quan acaba la guerra, un feixista diu: Â«¡Uy!
¿Y hemos ganado una guerra para que Aleixandre siga escribiendo poemas?
Â» Vull dir, ells pensen: 2014, anem a explicar als valencians que cal blindar els bous al carrer perquè arribarà l'esquerra i se carregarà els bous al carrer.

En dos anys i mig hi ha hagut més festes i més bous al carrer que mai en la vida del Partit Popular.
Ha sigut l'any en què més activitat hi ha hagut, perquè els municipis han decidit tindre-ho amb garanties de seguretat, de constància, perquè és una de les tradicions del poble valencià, perquè ningú vol carregar-se'ls.
Però creen un imaginari que és molt perillós.

I jo vull que entenguen, almenys, què se debat ací.
Perquè la vida no és blanca ni negra, té matisos.

L'11 de novembre de l'any passat, és a dir, fa tres mesos, dos diputades del Partit Popular, Remedios Yáñez i María José Catalá, presentaren en el registre de les Corts Valencianes una proposició de llei que deia que somos la comunidad con más festejos taurinos, que hay que mejorar su seguridad, que tiene que haber eficacia en la asistencia médico-quirúrgica y que se dignifiquen los festejos taurinos y que, como el Real decreto 1.
649/1997, de 31 de octubre, no lo hacía con suficiente entidad, ellas, en nombre del Partido Popular, veían la necesidad de que hubiera un médico ayudante en los festejos, especialmente en las poblaciones de más de cinco mil habitantes y con toros cerriles.

Eixa és la qüestió.
El Partit Popular proposa això a la cambra.
La resta de grups analitzem el que se proposa, fem alguna consulta i pensem, bé, doncs, si el PP ho diu, que són el número u en la defensa dels bous al carrer, anem a fer un esforç per a entendre esta situació.
I, quan arriba a la llei d'acompanyament, ho aprovem la resta de grups; ¿amb el vot de qui?
, de tot el món excepte el del Partit Popular, (remors) bé, i l'abstenció de Ciudadanos.

Des de desembre de l'any.
.
.
, ¿què ha passat des de desembre fins a ara?
Bé, doncs, se'ns explica per les persones que coneixen açò -que són la direcció general de seguretat, la secretaria autonòmica, pels metges, per molta gent- que seria una situació desitjable, però hui és impossible de complir.
¿Desitjable per què?
Entre altres coses, perquè hi ha hagut algun cas que és dramàtic en què algú està en una situació molt dolenta, perquè hi ha un accident, que està prop de la mort, però conviu en un altre accident molt greu; l'únic metge que hi ha s'ha de quedar, l'ambulància va a l'hospital i esta persona mor a soles.
I pensàvem que no estaria mal reforçar la festa.
El cost de la mesura és important, el cost de la mesura és important.
Tampoc sabem fins a quin punt les companyies d'assegurances estarien disposades a col·laborar en esta situació per a baixar els riscos.

Estem convençuts que, fins a ara, estem resistint en bones condicions i que l'autoregulació que fa la festa és excel·lent.
I, per tant, arribem ací i arribem a una conclusió: la situació ideal és no implantar la mesura durant dos anys i, en estos dos anys, que la comissió d'assumptes taurins puga avaluar el paper de les assegurances, la titulació dels metges i poder fer-ho en condicions o eliminar-la definitivament.
Eixa és la situació real.

S'ha tenyit de dramatisme una situació que no és dramàtica.
Perquè voler millorar i suplementar les mesures mèdiques en la festa, en teoria, està bé; però vostés mos demostren que, hui per hui, és impossible.
.
.
, bé, si no és que estiguen convençuts que un segon metge el que fa és més mal que bé.
Però si del que estem parlant és de la impossibilitat econòmica, estem parlant de la impossibilitat de tindre les titulacions, bé, doncs, pensem-ho, pensem-ho tots.

Però ara se mos du una proposta trampa, una proposta trampa que és: anem a derogar ja.
És que no és ja.
És que si tots votàrem hui a favor, el mes de juliol o agost encara hi haurien dos metges en totes les festes de bous al carrer, en totes.
Perquè el Partit Popular tindria el dret de demanar lectura única, i el que està fent és açò: que vaja a una comissió, que hi haja participació ciutadana, que puguen haver-hi esmenes.
Però la realitat és que, si este cap de setmana el senyor Bellver vol passejar-se per la comunitat i anar a examinar què està passant en Gestalgar, en Estivella, en Almedíjar, en Villahermosa, en Yátova, en Salzadella, en Albuixech, en Montserrat, en Canet d'en Berenguer o en la vall, vorà que no hi haurà un segon metge perquè tots els qui estem ací volem votar la suspensió durant dos anys.

I la manipulació és molt dolenta, senyor Bellver.
El paperot que va fer vosté en 2014, quan més casos de corrupció hi havia, quan més assetjats estaven, quan les enquestes no anaven bé, volia enganyar tots els valencians i valencianes en eixa llei de senyes d'identitat perquè deia que tot el que estava passant a esta comunitat seria destrossat per un hipotètic bipartit.
Fa dos anys i mig que la gent és més valenciana, exercix més de valenciana i s'estan respectant totes les nostres tradicions.

I el que està fent hui vosté és una absoluta manipulació irresponsable.
¿Per què?
Perquè, quan les senyores Remedios i María José Catalá proposen el segon metge, no se tornen boges, parlen amb gent.
Quan se du a discutir a la llei d'acompanyament el segon metge, els qui votàrem a favor no estàvem bojos, no; créiem que era una bona mesura, que faria falta articular-la, desenvolupar-la.
Però hui sabem que és impossible la setmana que ve i l'altra i l'altra i l'altra; i una moratòria de dos anys, aprovada per este ple, en el punt de l'ordre del dia que anem a vore, vol dir que els catorze o quinze esdeveniments taurins que estan convocats en el mes de febrer no tindran segon metge.
¿Gràcies a qui?
Als qui voten la moratòria, no als qui voten la derogació ja.

Per tant, senyor Bellver, jo crec que estan cometent, com sempre, un allunyament de la realitat.
Perquè la realitat no és eixa.
És que vostés poden passejar-se per on vullguen.
Ha parlat d'alcaldes i alcaldesses que tenen bous al carrer als seus pobles, quan vostés amenaçaven, des de fa anys, que eixos alcaldes i alcaldesses de Compromís, del PSPV, se carregarien els bous al carrer.
El que els fot, senyor Bellver, és que la valenciania no se fa des d'eixa bancada i, per suposat, no se fa en eixa bancada en exclusivitat.
Els valencians i valencianes estan majoritàriament hui en esta bancada.
I, per això, defensem les nostres tradicions.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Mata.

El senyor Bellver vol exercir el torn de rèplica a la intervenció del senyor Mata i té tot el dret.
I, per tant, li donem la paraula.

El senyor Bellver Casaña:

Moltes gràcies, senyor president.

A mi no me molesta res, senyor Mata, mire, però no vaig a caure en la seua trampa.

En la Comunitat Valenciana n'hi han més festes que mai, a pesar de vostés.

Mire, l'única realitat que n'hi ha ací, senyor Mata, és que vostés dugueren, per la porta de darrere, una mesura per a acabar amb les festes dels bous al carrer en la Comunitat Valenciana; que els únics que vàrem votar en contra vam ser el Partit Popular; que, una vegada amb els seus vots a favor i amb l'abstenció de Ciudadanos eixa llei entra en vigor, l'únic que ha pres una decisió per a atacar eixa llei, que entenem que és perniciosa, que és fatal per al món dels bous, és el Grup Parlamentari Popular (aplaudiments) quan presenta esta iniciativa legislativa per a derogar eixa llei.

Mire, i respecte a la PNL, doncs, ho esperava de vosté.
Jo conec perfectament la seua forma de fer parlamentarisme i del seu filibusterisme polític.
Vosté sap perfectament que eixa proposició no de llei no va ser tramitada per part d'este grup parlamentari davant ninguna comissió ni davant este ple.
Per tant, vostés no han pogut pronunciar-se sobre ella.

Però, per últim, i a allò que m'interessa, senyor Mata, ja que vosté té ganes de resoldre el tema -jo també, mire, jo també tinc moltes ganes que es resolga este tema-.
Si vosté me manté la paraula i accepta el que li vaig a dir, se resol el tema immediatament.
O siga, que ara resulta que vostés no van a recolzar la proposició de llei del Grup Parlamentari Popular, ¿porque no es por lectura única?
 Mire, jo li faig una oferta, però li demane que me mire als ulls i que es comprometa ací, davant de tots i davant de tot el món dels bous.
Anem a retirar les dos proposicions de llei, anem a retirar-les, però vosté se compromet en nom del tripartit, mosatros ens comprometem en nom del Grup Parlamentari Popular, perquè en el ple de la setmana que ve n'hi haurà una proposició de llei votada per tots per a derogar esta iniciativa legislativa.
(Aplaudiments)

Si de veres, si de veres vosté no està ací per a enganyar el món dels bous, per a enganyar els valencians, vosté acceptarà immediatament la proposta que li estic fent, immediatament, i derogarem tots eixa llei que està fent mal al món dels bous.
(Aplaudiments)

Senyor Mata, (veus) no m'agradaria comprovar que el que vosté ha fet en el seu torn en contra era tornar a intentar enganyar els valencians.
Si vosté no està ací per a enganyar els valencians, hui vosté haurà d'acceptar la proposta que li estic fent perquè, si de veres vol el millor per al món dels bous, ha vosté d'acceptar-la.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Senyoria.

El senyor Mata Gómez:

Sí, gràcies, president.

Que el PP amolla Bellver com amollaven Ratón, que Ratón mirava cap a un costat i entrava per l'altre.
Vull dir, vosté sap perfectament que, parlamentàriament, és impossible (veus) .
.
.

El senyor president:

Senyories.

Senyories, per favor.

El senyor Mata Gómez:

.
.
.
que la setmana que ve, (veus) que la setmana que ve no podem debatre açò perquè.
.
.

El senyor president:

Senyories, volen deixar parlar el senyor Mata, per favor.

Un segon, senyor Mata.

El senyor Mata Gómez:

.
.
.
entre altres coses, fa falta criteri del Consell i fa falta que hi haja una avaluació, però.
.
.
(Veus)

Mire, jo el que li dic és que si vostés retiren la seua i recolzen la nostra, en Gestalgar.
.
.
(Protestes)

El senyor president:

Senyories, per favor.

Senyories, ¿volen deixar parlar el senyor Mata?
(Veus)

El senyor Mata Gómez:

Però,.
.
.

El senyor president:

Un segon, senyor Mata, un segon.
(Veus)

El senyor Mata Gómez:

.
.
.
estem.
.
.

El senyor president:

Un segon, senyor Mata.

Senyories, ¿volen deixar.
.
.
?

El senyor Mata Gómez:

Però, ¿(inintel·ligible) .
.
.
de què estem parlant?
Vosté està lluitant per una medalla.
(Veus) Vosté està lluitant per una medalla, per una manipulació, per un titular, per una palmada; i mosatros estem lluitant per la seguretat dels bous al carrer, (veus) per l'estudi i el compromís de la gent de la comissió d'assumptes taurins i per tindre blindada la festa a efectes de seguretat i de tot.

I li estic diguent que, si retira la proposta, que sap vosté que és de veres, i recolza la nostra, que no sé els recolzaments que tindrem, en Gestalgar el dissabte que ve no se pagarà un segon metge, però tampoc en Estivella la setmana que ve ni en Almedíjar ni en Villahermosa ni en Yátova ni en tots els pobles.
(Protestes)

La tramitació,.
.
.

El senyor president:

Senyories.

El senyor Mata Gómez:

.
.
.
la tramitació de la proposta del Partit Popular mos du que fins al mes d'agost la gent estiga pagant un segon metge.
I siguen valents i diga-ho, diga a la gent que si hui triomfa la seua tesi i vosté tomba la nostra, d'ací al mes d'agost la gent estarà en els pobles pagant un segon metge, en la dificultat que hi ha, perquè ara sabem que no n'hi han prou, que alguns vénen d'Albacete i vénen d'altres comunitat autònomes i estan cobrant el que volen per eixe segon metge.
I l'única manera d'acabar en açò és recolzar una moratòria de dos anys.
(Veus)

Perquè també li dic una altra cosa.
És irresponsable.
.
.
És de veres que ja dos vegades que la comissió d'assumptes taurins ha estudiat esta cosa, esta proposició, la del segon metge, i l'ha rebutjada.
Però, mire, quan el PP ho proposa ací, que ho proposa ací, que diu vosté: bueno, miente el señor Mata.
.
.
No, no, és que vostés la presentaren el 6 de novembre, mos la repartiren a tots els grups, i tots l'estudiàrem.
(Remors)

El senyor president:

Per favor.

El senyor Mata Gómez:

O és que la firma de María José Catalá no és bona?
La firma de Remedios no és bona?
Xe, o que ixca Remedios i que ho conte, si ella va firmar eixa proposició de llei.

Però mire, hi ha un gran debat ara molt interessant, a vore si són més perillosos com consideren els metges i considera algun grup polític els bous cerrils que els bous que no ho són.
I la majoria de la gent del món dels bous pensa que els bous no cerrils són més perillosos.

Mire, si al final jo crec que hi ha gent que s'està esforçant ací per a millorar la vida de les persones, les festes populars, hi ha gent que vol millorar-la.
I de vegades millorar-la és no fer res, però caldrà avaluar-ho.
Però és que hi ha gent que està traslladant la sospita permanent que volem carregar-mos una festa que fa dos anys i mig s'està incrementant dia a dia.

I jo crec que la moratòria és la solució, que jo crec que açò és un engany i jo crec que tindrem bous al carrer tota la vida, malgrat que el PP continue en l'oposició tota la vida.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Mata.

Per a què demana vosté la paraula, senyor Bellver?

El senyor Bellver Casaña:

Com jo he fet una proposta per a resoldre la situació, de retirar.
.
.
És per a explicar-la.
.
.
O fer un descans.
.
.

El senyor president:

Senyoria, no, crec que ha quedat molt clar.
.
.

El senyor Bellver Casaña:

No, no, no, no, doncs espere, espere, anem a fer un descans, perquè jo vull explicar que sí és possible.
Si mosatros retirem les iniciatives legislatives, ja estan eixes iniciatives legislatives informades pel Consell, el dimarts portem a la Junta de Portaveus que esta proposició de llei siga per lectura única.
.
.

El senyor president:

Senyoria.
.
.
Senyor.
.
.

El senyor Bellver Casaña:

.
.
.
i el dimecres de la setmana que ve.
.
.

El senyor president:

Està clar, senyoria.
Parlem.
.
.
(Veus) Senyoria, està clar el que vosté acaba de dir, senyor Bellver.
Com vosté sap, no som la presidència els que hem de decidir si o no se retira, o les negociacions.
.
.
(Protestes) Senyories, crec.
.
.
Senyories, jo no tinc inconvenient en.
.
.
Jo crec que.
.
.
Senyor Mata.
.
.

El senyor Mata Gómez:

Jo crec que els síndics tenim dret a parlar sobre una petició d'un descans que s'ha demanat.
Doncs mire, senyor president, no caiga una altra vegada en el parany este.
Hui podem acabar en el segon metge, votant la proposta que hem fet dos grups polítics.
.
.
(Protestes)

El senyor president:

Està clar.

El senyor Mata Gómez:

I en esta no, no volen marejar més, home, ja està bé.

El senyor president:

Anem a continuar el debat i ara.
.
.
I si se'ns fa arribar.
.
.
Senyories, anem a continuar en la fixació de posició a esta proposició de llei de reforma.
.
.

Senyories, anem a continuar.
Crec que el debat està suficientment clar.
I fixarà posició el senyor Subiela.
Senyories, escoltarem amb silenci el senyor Subiela en la fixació de posició en nom del seu grup.
Quan vosté vullga, senyoria.

El senyor Subiela Chico:

Gracias, presidente.

Buenas tardes ya, señorías.

Buenas tardes a todos, los aficionados y defensores dels bous al carrer.

Hoy aquí debatimos una difícil situación, porque entre una izquierda valenciana que ataca todas aquellas tradiciones que no comparte y una derecha valenciana anclada en el inmovilismo, pues entre unos y otros hoy por hoy no hay bous al carrer.
Y no es una situación que no sea grave, señor Mata.
Hoy por hoy no hay bous al carrer, y el fin de semana no habrá bous al carrer, si hoy no lo solucionamos aquí.

Y que las peñas y los aficionados tengan claro que los primeros que atacan a esta fiesta son ustedes, señor Bellver, son ustedes con su PNL.
Que ustedes es verdad que no la tramitan, porque la esconden en el cajón, me imagino que ese que se quedó vacío de facturas.
(Aplaudiments) Porque esta PNL está aquí.
Porque son los primeros que piden dos médicos, y son los primeros que piden garantizar las condiciones adecuadas a las enfermerías taurinas.

No sé qué serán las condiciones adecuadas y por qué Â«enfermerías taurinasÂ» ponen entre comillas.
Pero son ustedes los primeros que lo hacen.
Y ahora vienen aquí, proponen una derogación y parece que lo que pretendan es ahora mismo torear desde la barrera, pero no en el ruedo, señor Bellver.

Miren, las tradiciones… No, no, no siempre lo hacen, señora Bonig.
Las tradiciones no pertenecen a ningún partido político.
Ni son más valencianos los de la derecha ni los de la izquierda.
Las tradiciones pertenecen a una sociedad y la sociedad, igual que las tradiciones, va evolucionando.
Y los bous al carrer han evolucionado y han evolucionado bien.
No sé por qué se los quieren cargar, ni unos ni otros, es que no lo entiendo.

Ustedes, señorías del Partido Popular, en 2007 crean una comisión consultiva de festejos taurinos tradicionales de la Comunidad Valenciana.
Y les leo lo que pusieron, lo que aprobaron en ese reglamento: Â«Es conveniente disponer de un órgano de asesoramiento, idóneo para proporcionar la adecuada información para la más eficaz toma de decisiones en este particular ámbito.
Â»

Su decisión eficaz, ¿qué fue?
¿Pedir el segundo médico, señor Bellver?
¿Esa fue la decisión eficaz?
¿Eso fue lo que le recomendó la comisión consultiva de festejos taurinos?
Porque creo que no.
Miren, las peñas boueras lo único que quieren es una regulación que puedan cumplir, y las administraciones públicas y los políticos lo único que tenemos que hacer es velar por el cumplimiento de la normativa, y respetar las tradiciones de esta sociedad.

Ciudadanos desde luego va a exigir el cumplimiento de la normativa, pero no porque pueda haber errores o pueda haber alguna desgracia va a cambiar, además sin consultar a quienes hemos puesto en una comisión consultiva para se supone que aconsejarnos.
Claro que habrá que exigir que la ambulancia esté en condiciones y que tenga el equipo médico adecuado.

Que el cuerpo médico tenga su titulación, esté formado en actos taurinos, por supuesto que sí.
Y desde luego, Ciudadanos defenderemos que se escuche a quien tiene que escucharse y que no intermediemos, como están intermediando en unas fiestas y poniéndolas en peligro.
Porque una cosa es inspeccionar para cumplir la normativa, y otra cosa es mal intervenir y poner en peligro unas tradiciones como los bous al carrer.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Subiela.

Senyories… Senyor Bellver, per a rèplica al senyor Subiela, i només el cas del senyor Subiela, la seua intervenció.

El senyor Bellver Casaña:

Bé, jo vaig a explicar el que no m'han deixat explicar abans.

El senyor president:

Quan vosté vullga, senyoria.

El senyor Bellver Casaña:

Senyor Subiela, mira que sap vosté que l'aprecie, però és que se li ha fet bola, se li ha fet bola este debat, i ho entenc.
Jo n'hi ha una cosa que m'agradaria preguntar-li.
Després de totes les coses que ha dit sense sentit, què van a fer vostés?
Van a votar a favor de la derogació?
És que no m'ha quedat clar.

I clar, que tot l'argument que té vosté ací siga dir: Â«Una derecha valenciana anclada en el inmovilismo.
Â» Xe, senyor Subiela, no s'està assabentant vosté de res.
Que mosatros presentem una proposta de derogació, però que ve avalada, i ho he dit ja en anterioritat, per tot el món dels bous.
Per la federació, per l'associació, per la mateixa comissió tècnica, que diuen: Â«Oiga, que se derogue.
Â»

Però és que si no és prou en això, ho estan demanant un grapat d'alcaldes del Partit Socialista, de Compromís i del Partit Popular, que estan demanant que se derogue esta llei.
No me parle a mi vosté de Â«lo malos que somos los del PP y lo inmovilistas que somos los del PPÂ», que qui està demanant a esta cambra que se derogue esta llei és la gent valenciana aficionada al món dels bous, els alcaldes que representen els ciutadans de la Comunitat Valenciana.

Oblide's vosté del PP.
Qui ho està demanant és el poble valencià.
I jo hui, després de sentir la seua intervenció, no sé si vosté va a votar a favor de la derogació, no va a votar a favor de la derogació.

Però mire, senyor Subiela, sí que m'interessa explicar-li bé la proposta que estic fent.
Mire, jo estic fent una proposta a tots els grups parlamentaris, que és que hui acordem tots els grups parlamentaris retirar les nostres iniciatives legislatives.
Les retirem, ixen de l'ordre del dia, amb la qual cosa no s'han tractat i no s'han aprovat.
I això, si tots mosatros volem, ho podem fer.

El dimarts, a la Junta de Portaveus portem una modificació en què acordem que este debat, com pareix ser que és important per al senyor Mata, s'ha de produir per lectura única.
Acordem que se produïxca per lectura única, duguem el tema al pròxim Ple, perquè esta proposició de llei ja està informada pel Consell.

I la setmana que ve tots els grups parlamentaris que estem ací per a resoldre els problemes als valencians donem per derogada la llei i està el tema resolt, si és que de veres vostés vénen ací a resoldre els problemes als valencians, senyor Mata.
Li estic oferint que entre tots la setmana que ve deroguem esta llei, perquè complim la paraula, senyor Mata.

El senyor president:

Senyor Bellver, dirigixca's vosté al senyor Subiela.

El senyor Bellver Casaña:

Per a complir la paraula, senyor Mata.

Bé, senyor Subiela, a mi m'agradaria.
.
.
Ja sé que vostés se varen abstindre en esta llei.
Ja sé que vostés estan disposats, pareix ser, a donar el mateix vot al qui demana la derogació que al qui demana la moratòria.
Però jo, de veres, senyor Subiela, m'agradaria que vosté es ficara del lloc dels que van a defendre realment la festa.
Perquè qui ho està demanant, torne a dir-li, senyor Subiela, no és el Partit Popular.

Qui ho està demanant és el poble valencià.
Qui ho està demanant són els alcaldes de Compromís, socialistes i del Partit Popular.
Vostés s'imaginen, senyories, el que s'estaria diguent hui ací si el Partit Popular volguera aprovar una proposició de llei en contra del que diu tot el món dels bous, en contra del que digueren els mateixos alcaldes del Partit Popular?
S'imaginen vostés el que estarien diguent-mos?
Bé, doncs malauradament això és el que estan fent hui vostés.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.
(Aplaudiments)

Senyor Subiela, per a rèplica al senyor Bellver, té vosté la paraula.

El senyor Subiela Chico:

Gracias, presidente.

Tiene razón, señor Bellver, se me ha olvidado decir que vamos a votar a favor de la derogación.
Pero no vamos a votar a favor de la derogación simplemente por votar a favor de la derogación.
Vamos a votar a favor de que sigan celebrándose bous al carrer.
Y ahora mismo, parece ser que la única opción será aprobar también la moratoria.
(Aplaudiments) Por eso, votaremos las dos.
(Remors)

El senyor president:

Senyories, per favor, escoltem el senyor Subiela, replicant al senyor Bellver.
Senyories, volen deixar.
.
.
?
Senyor Subiela, disculpe vosté.
.
.
Senyoria, és que no està vosté en l'ús de la paraula.
Senyor Subiela, disculpe vosté la interrupció.
Volen deixar al senyor Subiela que explique el seu argument?
Disculpe la interrupció, senyoria.

El senyor Subiela Chico:

Hablaba usted en su primera intervención, señor Bellver, que esto era una gran farsa y una gran mentira.
Nunca mejor dicho.
Escucharle a usted ahí hablar de defensa de bous al carrer, cuando ustedes fueron los primeros que los pusieron en peligro, señor Bellver.
Sí, usted hablaba de resolver problemas.
Los problemas que ustedes también han creado.

¿Quiénes son los primeros que piden el segundo médico, señor Bellver?
¿Quiénes son los primeros que piden el segundo médico?
Esa PNL no está debatida porque este año decidimos que decayera en Navidad todos.
Si no estaría en.
.
.
(Remors)

El senyor president:

Senyories, per favor.
Senyories, per favor.

El senyor Subiela Chico:

Nosotros no tenemos ningún problema, pero es que nosotros no hemos creado ningún problema.
Estamos dispuestos a que se solucione, señor Bellver.
Nosotros claro que asumíamos ese pacto.
.
.

El senyor president:

Un segon, senyor Subiela, un segon.
Senyor Subiela.
Senyor Subiela, és que no pot continuar amb el guirigall que n'hi ha ací en la sala.
Aleshores, jo el que recomane a tots els oradors, que quan se produïxca, que paren, pararem el temps i podran exercir el seu dret d'explicar els seus arguments en silenci.
I li demane disculpes i pot continuar en la seua argumentació.
I espere que ningú interrompa el senyor Subiela.

El senyor Subiela Chico:

Gracias, presidente.

Mire, señor Bellver, si ustedes son capaces, pero como no lo son, porque son incapaces de llegar a un acuerdo para que se retiren estas dos propuestas y se presente una definitiva la semana que viene, por supuesto que la apoyamos.
Ya le digo que votaremos a favor, igual que vamos a votar a favor de la derogación, igual que -como me imagino que no saldrá- votaremos a favor de la moratoria.
Pero porque lo único que nos importa es que no se carguen los toros.
Es lo único que nos importa.

Usted ha dicho: Â«Aquí los únicos que defienden los toros somos nosotros.
Â» No.
Mire, aquí el único que defiende la fiesta es aquellos que no la hemos puesto en peligro, señor Bellver.
Ciudadanos es el único partido que no ha puesto en peligro els bous al carrer.

Gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Subiela.

Senyoria, continuarem coneixent la fixació de posicions.
Ara en nom del Grup Compromís.
.
.
Ah!
Perdó!
El Grup Podemos-Podem que intervindrà el senyor Geffner perquè el seu grup fixe posició sobre este tema.
I demane que escoltem amb respecte i silenci l'orador, en este cas el senyor Geffner.

Quan vosté vullga, senyoria.

El senyor Geffner Sclarsky:

Gracias, señor presidente.

Bien.
Estamos asistiendo a un debate con mucha demagogia, con mucha alteración de la realidad.
Porque la realidad es una.
La realidad es y lo que se está planteando aquí hoy es si hay un margen para mejorar la seguridad en el festejo de los bous al carrer.
Eso es lo que se está tratando.
No se está tratando si se va contra la fiesta, contra el mundo taurino.

Por lo tanto, no desvíen la atención.
La demagogia se paga, aunque a corto plazo les sea rentable.
Tenemos aquí la PNL publicada en el boletín oficial 236, el 22 de diciembre de 2017.
Eso ha sido real, es lo que se ha comentado.
Esa fue la postura del Partido Popular.
(Se sent una veu que diu: Â«No.
Â») Perdonen, ¿proponen…, hacen una PNL, la registran y después dicen que no es la postura del Partido Popular?
(Aplaudiments) Yo creo que eso es inconsecuente.
(Veus)

El senyor president:

Senyoria, per favor, no està vosté en l'ús de la paraula.

El senyor Geffner Sclarsky:

Bueno, no puede decir no.
Uno es esclavo de sus palabras y mucho más de las palabras escritas y esta es una palabra escrita.
(Aplaudiments)

Y los hechos, efectivamente, y los hechos se van a demostrar.
Se van a demostrar que cuando estamos hablando decimos que hay margen de mejora.
El señor Bellver ha dicho: Â«He hablado con el colegio de médicos y me han dado la razón.
He hablado con el colegio de enfermería y me han dado la razón.
Â» Yo no sé si ha hablado usted, pero si ha hablado no ha escuchado.

No ha escuchado porque yo he hablado con el representante del colegio de médicos en festejos taurinos, he hablado con los representantes del colegio de enfermería y con los técnicos en emergencia sanitaria.
Integrantes, todos ellos, de los equipos sanitarios.
Integrantes que saben el día a día de lo que ocurre en las fiestas.
Porque, efectivamente, si reforzar la seguridad tiene un precio, tiene un valor, un valor mucho más importante que es valor de respeto a la vida humana.
Y eso en su propuesta demagógica es que no ocurre.

Y voy a tener que mencionar cosas que no se han dicho, porque parece ser que en otras comunidades autónomas son otras personas las que practican los festejos populares taurinos.
En Castilla-La Mancha, Decreto 38/2013, indican que debe ser licenciado con especialidad en cirugía general o traumatología el responsable jefe, aparte de un médico ayudante.
En Murcia, jefe de servicio médico requiere especialidad de cirugía general o traumatología, con ayudante licenciado en medicina.
Orden del 10 de mayo de 1982.

Castilla y León, Decreto 14/1999, de 8 de febrero, en su artículo 36, el equipo sanitario, en caso de machos despuntados que hayan cumplido tres o más años, indica que el jefe tendrá que tener la especialidad de cirugía general o traumatología y un médico ayudante.
Extremadura, lo mismo.
Andalucía, lo mismo.
¿Es que cuando hablamos de un médico ayudante aquí es el único sitio que cuando se corre con los toros no hay riesgos?
¿Es que los valencianos y las valencianas tienen otras características humanas?
(Aplaudiments)

¿O es que queremos un festejo taurino que no cumpla con las seguridades que tienen extremeños, andaluces, castellano-manchegos y castellano-leoneses?
Queremos una seguridad sanitaria buena, digna, responsable, no queremos una seguridad low cost.
Por eso nosotros no apoyamos la derogación.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

El senyor Subiela.
Demana vosté la paraula per a replicar-li al senyor Geffner?
Té vosté la paraula, després li la donarem al senyor Bellver.

El senyor Subiela Chico:

Gracias, presidente.

Señor Geffner, dice usted que la realidad es una.
Pues aquí ya hemos visto tres o cuatro realidades.
La del señor Bellver, la suya, la de Castilla-La Mancha, la de Extremadura, la de Murcia.
Me quiere decir usted… Usted acaba de decir que en Extremadura, Murcia, Castilla-La Mancha no hay muertos en els bous al carrer porque hay un segundo médico, ¿es cierto?
O sea, usted está poniendo en peligro… Dice que no pone en peligro, ¿cómo que no pone en peligro?

Usted ha impedido que se celebren bous al carrer, hoy ya, con su medida que aprueban en la ley de acompañamiento, porque no tiene en consideración las circunstancias de esta comunidad.
Y usted las compara con Extremadura, con Murcia, con Castilla-La Mancha.
¿De verdad usted cree que con un segundo médico ya no hay peligro en els bous al carrer?

¿Sabe que el año pasado haciendo running murieron tres o cuatro personas?
¿Cuántos médicos vamos a poner en las pruebas de running en la Comunidad Valenciana?
A lo mejor es que tenemos menos médicos que en Extremadura, Murcia, Castilla-La Mancha.
Y allí no muere gente haciendo running.
Aquí sí.
Es una barbaridad lo que usted ha dicho, señor Geffner, una barbaridad.
Lo que ha dicho y lo que han hecho.

Mire, no es cuestión de un margen de seguridad, es cuestión de sensatez, es cuestión de hacer las cosas bien, es cuestión de dejarse asesorar por quien se supone que sabe.
Ustedes han entendido que había que saltarse a la torera el comité consultivo taurino y lo que han hecho ha sido poner en peligro una de las tradiciones más arraigadas de esta tierra.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Subiela.

Imagine que el senyor Geffner li replicarà.

Té vosté la paraula, senyor.

El senyor Geffner Sclarsky:

Bueno, señor Subiela, yo creo que tenemos que ser conscientes que los bous al carrer tienen un peligro inherente, el festejo tiene… Ahora bien, ¿ese peligro puede reducirse?
¿Ese peligro puede disminuir con una buena programación sanitaria, dotándolo con recursos suficientes?
Esa es la cuestión.
Todo está perfecto.
Postura demagógica del Partido Popular, no es necesario ningún cambio.
Aunque hayan hecho la PNL que ahora reniegan, que decían que sí que había margen de memoria.

Yo no reniego lo que hemos hecho.
Queremos mejorar la situación realmente existente.
Eso que ustedes niegan bajo la excusa demagógica, bajo la excusa demagógica de que está todo perfecto.
He hablado con gente, los equipos sanitarios, que participan en la seguridad de los festejos taurinos.

Perdonen, el mundo de las peñas es muy respetable, pero yo he hablado de materia de seguridad con gente que se encarga de la seguridad sanitaria, con gente que está viendo los problemas reales que está habiendo, con gente que está viendo que hay (inoïble) …

El senyor president:

Un segon, senyor Geffner.

Senyor Luis Santamaría, vol dir alguna cosa?
És que no té vosté l'ús de la paraula.
És que no.
.
.
És que vosté no està en l'ús de la paraula.

El senyor Geffner Sclarsky:

Lo que pasa es que una vez más.
.
.

El senyor president:

Disculpe, senyor Geffner.
Espere un segon.
Té vosté la paraula, senyor Geffner.
Disculpe la interrupció.

El senyor Geffner Sclarsky:

Sí.
Lo que pasa es que una vez más el Partido Popular quiere adueñarse con banderas que no son suyas.
No, porque los festejos es una cuestión de la gente que está participando en los festejos.
(Remors) Es una…

El senyor president:

Un segon senyor Geffner.
Un segon senyor Geffner.
(Veus) És que no és normal.
L'única persona que està en l'ús de la paraula és la que pot parlar.
La resta, per favor, o es callen o abandonen l'hemicicle.
Disculpe vosté, senyor Geffner.

El senyor Geffner Sclarsky:

Sí.
Bien.
Uno cuando… Yo vengo del mundo sanitario y decir que no puede haber mejoras en circuitos asistenciales es no conocer la realidad.
Siempre hay margen de mejora y más cuando se compara con otras situaciones.
¿Tiene un precio?
Sí.
Habrá que ver cómo mejorar y hacer posible esta situación.

Y por eso nosotros, desde Podemos, hemos planteado una propuesta: que si hoy se considera que no hay suficientes medios -cosa que dudo, porque en otras comunidades sí que lo han conseguido-, no hay suficientes recursos para ponerlo, pues tenemos que dar soluciones a corto, medio y largo plazo.
Realizar un mapa de riesgos, mapa de riesgos que sí que, efectivamente, en otras comunidades no se trata igual los festejos con toros cerriles que los festejos sin toros cerriles.
Y eso es una realidad.

La gente experta en el tema dice que el riesgo cero no existe, pero mucho más riesgo eso cuando hay estas reses.
Y no nada más nosotros, en otras comunidades autónomas el perfil del profesional sanitario que está en los equipos varía según el tipo de res y según el tipo de festejo.
Adecuemos las normas a la realidad, adecuemos lo distinto a procesos distintos.
Pero no pongamos situaciones que lo único que son, son de demagogia.

Porque quien quiere mejorar la seguridad no es que se quiera cargar los festejos, sino que los quiere hacer más seguros para todas las personas, estén o no estén en las peñas.
Porque estamos hablando de calidad y en la calidad y en la seguridad sanitaria no podemos hacer unos criterios de low cost.

Por lo tanto, reafirmamos que no estamos dispuestos a la derogación porque pensamos que con los cambios que ha habido en la ley de acompañamiento se producirá una mejora.
¿Que haya que adecuarla?
Correcto.
Estamos abiertos a poder adecuar las mejoras de las prestaciones sanitarias al festejo de toros para mejorar las fiestas y para mejorar la seguridad.
De eso se trata.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Geffner.

Senyories, estem en el segon punt.
N'hi ha huit.
Segurament haurem de continuar el ple durant la vesprada.
Els ho avise que sobre les tres.
.
.
, en el punt que hàgem arribat i després haurem de prosseguir durant la vesprada.

Vosté vol replicar al senyor Geffner, senyor Bellver.
Demane silenci per a escoltar l'orador, el senyor Bellver, que és replicar al senyor Geffner.

Quan vosté vullga, senyor Bellver.

El senyor Bellver Casaña:

Moltes gràcies, senyor president.

Té gràcia que qui ens acusa de demagògia al Partit Popular és el que impulsa una modificació de la llei segons ell Â«por respeto a la vida humanaÂ» però després accepta que eixa llei, que és Â«por respeto a la vida humanaÂ» entre en vigor d'ací a dos anys.
És a dir, anem a tindre dos anys sin respeto por la vida humana.
(Aplaudiments)

Clar.
O siga, això sí que és demagògic.
Això sí que és demagògic.
Mire, jo no sé que ha volgut insinuar vosté, senyor Geffner.
Jo m'he reunit amb els representats del col·legi d'infermers que estan en la comissió tècnica i m'han dit: Â«Nosotros queremos la derogación.
Â» Jo m'he reunit amb els representants dels col·legis de metges en eixa comissió i m'han dit -i ho he dit en la meua primera intervenció-: Â«Entre la tesitura «derogación« o «moratoria«, nosotros decimos derogación.
Â» (Se sent una veu que diu: Â«¡Sí, señor!
Â») Que lo tenga usted claro, yo no sé con quién se ha reunido, yo me he reunido con los representantes del colegio de enfermeros y de médicos que están en la comisión técnica.
Tres.

Mire, la PNL, esta de la que ustedes están hablando y que el Partido Popular jamás tramitó, lo que decía es que se tuviese en consideración, que el Consell tuviese en consideración lo dicho por el colegio de médicos.
Y cuando este grupo parlamentario conoce que el Consell ya está conociendo de esa propuesta a través de la comisión técnica es cuando decide no tramitar.
Eso es lo que pasa con la proposición no de ley.

Y, mire, la trampa de la moratoria.
Nosotros vamos a votar -ya les adelanto-, vamos a votar que no a esa moratoria porque ustedes lo que están pretendiendo con esto es, una vez más, engañar a los valencianos, engañar al mundo de los toros y, lo que es peor, que el que vinga darrere, ¡que arree!

Mire, ya sé cuál es su forma de hacer política, sobre todo en aquellas cuestiones a las que pretenden atacar, como es a los bous al carrer.
Todo aquello que tiene que ver con nuestras señas de identidad está amenazado por su forma de hacer política porque ustedes lo entienden como una amenaza, señor Geffner, desgraciadamente.

Pero lo que ustedes pretenden, es decir, vamos a ver, no vamos a derogar la ley porque, ¡claro!
, si derogamos la ley estamos haciendo lo que quiere el mundo de los toros y a ustedes ya les he dicho que ni les importa el mundo de los toros, ni les importa la seguridad del mundo de los toros, vamos a aprobar una moratoria y, ¡oye!
, si dentro de dos años volvemos a ganar las elecciones pues ya haremos otra mangarrufa de estas y veremos cómo lo arreglamos; pero si por una de aquellas gobierna el Partido Popular sin debate parlamentario, sin que haya ninguna intervención parlamentaria más, esta ley entrará en vigor y entonces nos obligarán a aplicarla.

Esto es lo que ustedes están pretendiendo con la moratoria, esta es la mentira que ustedes quieren aplicar al mundo de los toros.
Y lo que más rabia me da es que ni el Partido Socialista, ni Compromís, ni ustedes, señores de Podemos, y con el visto bueno de Ciudadanos, no tengan la valentía de venir aquí y decir, Â«estamos por prohibir els bous al carrer en la Comunidad Valenciana y lo vamos a hacer yaÂ».
Como no se atreven a hacerlo, señor Geffner, lo que están haciendo es matar al mundo de los toros poco a poco.
Y en eso nosotros vamos a estar enfrente siempre.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Bellver.

El senyor Geffner, per a rèplica al senyor Bellver, té la paraula.

El senyor Geffner Sclarsky:

Gracias, señor presidente.

Señor Bellver, en su intervención inicial tardó tres minutos y medio de los ocho en empezar a hablar del tema que nos ocupa: la seguridad en los festejos taurinos populares.

Vuelvo a decir que la palabra escrita es lo que queda, y lo que queda es lo que presentó -aquí la tenemos-, y yo no sé si sirvió para salir de un mundo irreal, ¿no?
, es decir, porque las palabras sirven para mucho, sirven para decir y sirven para ocultar, sirven para asomar verdades y para ocultar grandes engaños.
Y aquí quienes están engañando son ustedes.

Desde Podemos nosotros no vamos a apoyar la derogación ni vamos a apoyar la moratoria.
Pensamos que es momento de cambiar las cosas, estamos abiertos a que se pueda, con el máximo consenso, avanzar en esto.
Si nuestra propuesta es minoritaria pues nos tendremos que resignar, pero si creemos que es justo tenemos que ir a lo que nosotros consideremos adecuado.

Bien, vamos a ver, en la proposición no de ley, negada por vosotros pero impresa, ¿eh?
(soroll de papers), expresaban los motivos.
Y vamos a ver los puntos de la propuesta de resolución presentados, los puntos de la propuesta de resolución presentados.

Las Cortes instaban -según el Partido Popular, si la aprobaba-, punto 1.
a, contemplar la figura del médico ayudante en los correspondientes equipos sanitarios que se constituyan a tal efecto en los festejos taurinos tradicionales, bous al carrer, en poblaciones de más de cinco mil habitantes y en aquellos en los que se exhiban toros cerriles.

Punto b, garantizar las condiciones adecuadas de las enfermerías taurinas a través de las normativas e instrucciones correspondientes.

Punto c, adecuar y actualizar la actual normativa -repito, adecuar y actualizar la actual normativa- para el cumplimiento de los puntos anteriores.

Esto es lo que proponían, esto es lo escrito, esto es lo que no pueden negar que lo sostenían, y sostenían porque asumían la propuesta de un colectivo médico que decía que había que mejorar la seguridad.
Eso es lo real, eso es lo que tenemos que tratar.
(Soroll de papers)

Y la trampa de la moratoria, yo creo que la trampa que hace el Partido Popular es apropiarse de las señas de identidad, ¿eh?
, de un festejo que las señas de identidad están distribuidos en los pueblos, en todos los participantes.
Y nosotros lo que queremos es que aseguremos la calidad de la vida de las personas con servicios sanitarios apropiados y adecuados, eso es lo que pretendemos.

Que eso sea un golpe mortal para la fiesta pues es una interpretación interpretable porque, porque, porque efectivamente puede tener un precio mejorar los servicios pero puede tener un valor mayor, que es respetar la vida, mejorar la seguridad de las personas.
En eso estamos, de eso se trata.

Por lo tanto, si bien es cierto que riesgo cero no existe, unos buenos servicios sanitarios permiten mejorar la seguridad de todos y todas.
Lo estamos viendo, todo cambia, todo cambia: cambian las normativas en las conducciones, no se permite circular a 120 por hora en todos los tramos de la vía, y los festejos tienen que modificarlo; cambian que los niños no puedan comprar ciertos materiales pirotécnicos porque se protege a las personas.

Y justamente estamos hablando de protección, de servicios sanitarios, de mejorar la calidad de los festejos taurinos populares, no para cargárnoslos sino para darles calidad, para asegurar su sostenibilidad en el tiempo.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Geffner.

Fixarà posició sobre esta proposició de llei el Grup Compromís.

Té la paraula la il·lustre diputada Teresa García.

La senyora García Muñoz:

Moltes gràcies, senyor president.

No volia estendre'm molt en aquest torn perquè quan expliquem la… Bé, en primer lloc, donar la benvinguda a tots els participants i a l'organització dels festejos taurins que estan assistint a aquest debat.
Com deia, no volia entrar molt en aquest punt perquè, després, quan expliquem el punt de la moratòria explicarem també per què aprovar la moratòria equival a derogar, perquè efectivament els efectes de la moratòria i els efectes de la derogació són el mateix.

Sí que és cert que aquest punt és el punt on n'hi ha l'embolic i el següent és el punt on anem a treballar la solució.
I ¿per què n'hi ha embolic?
I, de fet, el fet que el senyor Bellver en este moment estiga ja demanant que es retire tot i estiga demanant que trobem una posició consensuada és perquè sap que en esta posició no està el consens.

Vaja per davant, també, que no n'hi hauria cap problema en abstindre's o votar a favor de la derogació en una altra situació, perquè entenem que la proposta que s'ha tramitat en les esmenes de pressupostos -que va proposar Podem- és una proposta que no és viable en este moment i que cal corregir-la per a no afectar el correcte desenvolupament dels festejos.

Per això, en els ajuntaments hem votat, hem tingut posicionaments favorables; en les diputacions hem tingut posicionaments favorables o ens hem abstingut perquè, efectivament, el que a nosaltres ens interessa, el que a nosaltres ens interessa no és fer política sinó aportar solucions que ens porten a una festa on tots pugam conviure de la millor manera.

¿Per què cal votar que no a aquesta derogació?
Perquè per a poder obrir la porta al consens cap tancar la porta de la instrumentalització política.
I açò és el que està fent el PP amb aquesta proposta, perquè quan parlem de la moratòria ens adonarem que votar la moratòria equival a derogar, equival exactament a derogar, i perquè efectivament aprovant la moratòria el que farem és aplicar de manera immediata que no s'ha d'incorporar eixe metge ajudant i que no afecte la festa.

I, també, ¿per què cal votar en contra d'aquesta derogació?
Perquè és un problema que ha generat el mateix Partit Popular, és el mateix Partit Popular el que demana que n'hi haja un segon metge (veus), i és el mateix partit, i és el mateix Partit Popular en la llei que està en este moment vigent en tot l'estat espanyol la que obliga que n'hi hasca un segon metge, perquè si n'hi ha dos metges a Castella-la Manxa, n'hi ha dos metges a Aragó, n'hi ha dos metges en altres comunitats autònomes és perquè la llei estatal obliga que n'hi hasca eixe segon metge.

I si de veritat el PP estiguera a favor d'ajudar a la festa dels bous al carrer, que em consta que a nivell municipal, em consta que sí que n'hi ha molta gent del PP que està a favor de la festa; ara, el que no podem consentir és que ací, a Les Corts, es vinga a jugar amb la voluntat de tota eixa gent que està a favor de la festa i de tota eixa gent que treballa molt dur per a poder desenvolupar les festes del bous al carrer.

Votarem en contra d'aquesta derogació, i quan parlem de la moratòria ens adonarem que efectivament aprovant la moratòria estem ja derogant, i també ens adonarem que el costat, en este costat de la bancada estem treballant per les solucions i pel consens; i en este costat de la bancada estan treballant per la confrontació i per la divisió de tots aquells que ens estimem la festa dels bous.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora García.

Senyor Bellver, ¿vol vosté…?

El senyor Bellver Casaña:

Bé, vaig a intentar arribar a alguna cosa.

Señora García, derogar es dejar sin efecto para siempre, y una moratoria es dejar sin efecto un ratito, y que esto se lo tenga que explicar aquí, pues, ¡vamos!
Bien.

Dicen, Â«es que ustedes vienen aquí a intentar apropiarse de las señas de identidad del pueblo valencianoÂ».
¡No!
, que no entienden nada.
Nosotros venimos aquí a defenderlas, quienes las están atacando son ustedes.
(Aplaudiments) ¡Claro!
Es que la ley de señas de identidad reconocía, reconocía lo que son las señas de identidad valencianas porque nosotros simplemente reconocíamos lo que hay, te guste o no te guste.
El problema de ustedes es que lo que quieren hacer es imponer.
¡Claro!
Eso es lo que ocurre.

Pero, mire, en aras a llegar a un acuerdo, dice usted, Â«no, es que aquí la derogación no es nada y la moratoria es el consensoÂ», pues, de verdad, es que me resulta extremadamente difícil entender que la derogación que es lo que está planteando el Partido Popular, que es lo que pide todo el mundo, es que lo piden, señora García, hasta sus alcaldes, resulta que eso no es consenso, y que ustedes traigan aquí a aprobar algo que no quiere nadie, ni sus alcaldes, eso es resulta que es el consenso.
Es que es muy difícil llamarnos al consenso así, señora García.
(Aplaudiments)

Mire, y claro, que ya se inventen aquí cosas como aquella de que Â«no, es que la legislación estatal obliga a que haya dos médicosÂ», ¡eso no es verdad!
, ¡eso no es verdad!
Y usted no se puede permitir el lujo de venir aquí y decir mentiras porque eso no es verdad.
Pero, en cualquier caso, mire, voy a hacer un último intento.

Como el señor presidente pues no ha planteado, como ha hecho en otras ocasiones, lo que el Grupo Parlamentario Popular hacía de pedir, ¡oiga!
, vamos a hacer un receso en este pleno y vamos a intentar llegar a un acuerdo, pues como no ha sido posible yo le voy a dejar el escrito en el que acordamos que esta ley hoy se apruebe -como pleno-, se apruebe por lectura única, la derogación, señor Mata.

Decía el señor Geffner, Â«la palabra escrita es lo que quedaÂ», pues, mire, señor Geffner, utilizando su intervención: señores del tripartito, señores de Ciudadanos, la palabra escrita es la que queda.
Si ustedes quieren, hoy queda derogada la ley que impone el segundo médico en la Comunidad Valenciana.
Es lo que usted me ha propuesto, señor Mata, en su primera intervención.

Por favor, por el bien de la fiesta, fírmenlo.
Ya está firmada por mi síndica.
Por favor, señores del resto de grupos parlamentarios, fírmenlo, y hoy quedaría resuelto el problema del bous al carrer, (aplaudiments) quedaría resuelto el problema que ustedes van a tener con sus propios alcaldes, que están pidiéndoles que deroguen una ley.
.
.
Incomprensiblemente, ustedes, como representantes de sus partidos políticos, están desoyendo lo que les están pidiendo sus propios alcaldes.
No ya las asociaciones del mundo de los toros, no ya el colegio de médicos, no ya el colegio de enfermeros.
Sus propios alcaldes.

No tengan miedo a la libertad, señores del tripartito.
No tengan miedo a la libertad.
Tengan en cuenta, escuchen lo que les está pidiendo su pueblo.
Escuchen lo que les están pidiendo sus alcaldes.

Señor presidente, le dejo.
.
.
, le dejo aquí la propuesta para que pueda ser firmada por todos los grupos parlamentarios.
(Aplaudiments) 

El senyor president:

Senyor Bellver, prenga vosté.
.
.
Senyor Bellver, com vosté sap.
.
.
(remors) -senyories- la mesa només pot tramitar aquelles iniciatives que van amb la firma de tots els grups.

Finalitzarem el debat, senyories, amb la rèplica de la senyora Teresa García, i escoltarem amb silenci i respecte la seua intervenció.

Senyoria, té vosté la paraula.

La senyora García Muñoz:

Miren, senyors del Partit Popular, avui.
.
.
, avui sí que assistim a un fracàs.
Al fracàs de l'intent d'instrumentalitzar la festa per la seua banda.
Eixe és el fracàs que avui se constata.
I se constata en el fet que vostés estiguen intentant recular intentant que no s'aprove la moratòria.
¿Per què aprovar la moratòria.
.
.
(remors) per què aprovar.
.
.
?

El senyor president:

Un segon, senyora García, un segon.

Jo demane a tots els oradors que quan veuen que estan interrompent en les seues (inintel·ligible) .
.
.
paren.

Disculpe la interrupció.
Pot continuar.

La senyora García Muñoz:

¿Per què aprovar la moratòria significa derogar?
Doncs senzillament perquè si s'aprova la moratòria, queda automàticament suspesa l'aplicació de l'entrada del metge ajudant i queda en tramitació.
.
.
, queda en tramitació el decret que està tramitant-se des de la direcció general d'emergències, que efectivament no contempla el segon metge.
I no el contempla perquè la comissió de festejos taurins ha dit que no és necessari eixe segon metge.
Per tant, si deixem les coses anar tal com conforme estan, estem efectivament derogant.

I, ¿què ocorre?
¿Què ocorre?
Que se'ls acaba a vostés la possibilitat de seguir jugant en el món del bou.

Mire, senyor Bellver, en el món del bou n'hi ha gent de dretes, gent d'esquerres, valencianistes, espanyolistes, independentistes, del Barça, del Madrid, del Vila-real i del Castelló.
Sobretot del Vila-real i del Castelló.
Però el que s'estima la gent, el que unix a la gent del món del bou és l'estima per la festa.

I l'estima per la festa ens fa treballar per unes festes on regne la convivència i regne la projecció de la festa en positiu.
No regne la confrontació a la qual vostés ens volen fer entrar.
No anem a entrar.
No anem a entrar ahí, perquè efectivament per a tindre una millor festa, cal el consens i vostés no estan en este moment proporcionant el consens.
Estan proporcionant la (inintel·ligible) .
.
.
i no els ho anem a consentir.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments) 

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Senyories, anem a passar a votació.
(Veus)

¡Senyories, doncs parlen vostés amb els grups parlamentaris!
(Veus)

Senyories, crec que ha quedat molt clar per les intervencions.
.
.
(Veus)

¡Senyor Bellver, no té vosté l'ús de la paraula!
Sega, per favor.

Els recorde que és norma del ple de Les Corts que entre els grups se recolliran les signatures i vindran ací a la presidència les signatures signades.
Hem tingut un debat.
.
.
, hem tingut un debat molt llarg i han tingut vostés -el grup parlamentari- la possibilitat de recollir les signatures als grups.
I, per tant, si no ho han aconseguit serà per alguna cosa.
Aleshores.
.
.
(Veus) Serà per alguna cosa.

I, per tant, senyories, també vull recordar-los.
.
.
(Veus) Senyories, també vull recordar-los que, d'acord amb l'article 97.
.
.
, que d'acord amb l'article 97, ningú.
.
.
, 97.
3, que ningú no podrà, sense estar expressament autoritzat per la presidència de Les Corts, realitzar enregistraments gràfics o sonors de les sessions dels òrgans de la cambra -recorde l'article, 97.
3.

I culminat el debat, anem a passar a votació.
Senyoria, anem a votar el punt segon, que és la presa en consideració de la proposició de llei que planteja el Grup Parlamentari Popular.
Senyories, comença la votació.
Senyories, ha estat rebutjada la presa en consideració per 53 vots en contra, 37 a favor i 0 abstencions.

A este punt de l'ordre del dia ha estat presentat un escrit pel senyor Miquel Domínguez per a fer explicació de vot.
Té dos minuts que s'acumulen als dos minuts del senyor David de Miguel.
Per tant, té quatre minuts, senyoria.

(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Carmen Martínez Ramírez)

La senyora vicepresidenta primera:

Senyor Domínguez, quan vullga.

El senyor Domínguez Pérez:

Bé, al bou.

La veritat és que després d'este debat he quedat més marejat que un allioli.
Perquè al final jo he votat que sí a favor de la derogació, però també estic d'acord a favor de la moratòria com a pas previ a la derogació.

Per tant, jo el que sí que veig en tot açò és que pareix que si n'hi haguera derogació -eixe és el meu plantejament-, no n'hi haurien dos metges en Gestalgar, com diu el senyor Mata, que no està per a escoltar-me, perquè la derogació duria en si unes mesures que obligava que no es ficara en marxa el que diu la llei d'acompanyament.
Per tant, no estarien els metges en Gestalgar -que li ha tingut molt d'afecte al parlar de Gestalgar-.
I, a més, se tramitaria lleugerament i, per tant, no n'hi hauria ningun problema.
No faria falta el termini de dos anys.

També veig que el termini de dos anys que se dóna és un termini molt bonic, perquè això vol dir que abans d'eixos dos anys hauran havut eleccions i, per tant, ja, després de les eleccions, ja vorem què fem.
Ara no ens atrevim a carregar-se els bous al carrer, però d'ací dos anys, si la cosa va bé, se'ls carregarem.
Per tant, deixem un impàs de dos anys.
Eixa és la meua visió.

Però n'hi ha una altra cosa.
I una altra cosa és que si el que volem és que hi hasca una seguretat per a les persones, que me pareix molt bé, un doble metge perquè hi haja seguretat per a les persones, això és molt fàcil.
.
.
Es queixen tots els taurins, i amb raó, que això costa 8.
000 euros més a l'any, segurament, perquè és un metge especialitzat, cirurgià o no sé què.
Doncs si ho tenim fàcil.
Si el govern està disposat que hi haja eixe segon metge, i vol una moratòria per a aclarir-ho mentres, és molt fàcil, fa una borsa de treball, dóna treball a la gent jove, i en eixa borsa s'apunten els metges i ho paga La Generalitat -el govern de La Generalitat-, i va pagant a eixos metges i se resol el problema, i els bous seguixen avant i ningú té problemes.
És una forma de solucionar-ho, i recolzem la festa.

El problema és: ¿estem disposats a recolzar la festa?
Jo crec que n'hi han més festes ara en el carrer, que ha dit el senyor Mata, per eixa reacció i per eixa por.
La gent té por que li lleven la festa i pensa que Â«si jo faig bous al carrer, ja els he fetÂ», i si l'any que ve o l'altre li diuen, Â«soles en podran fer aquells que ja en tenienÂ», Â«jo ja estavaÂ».
És a dir, la reacció és una reacció davant de la por.

Anem a buscar solucions entre tots, però no que done la impressió que se vol donar ací que uns tenen una mesura perquè van en contra de la festa i altres, una altra mesura perquè van a favor de la festa.

Si estem tots d'acord que la festa de bous al carrer és una cosa tradicional i que ha de seguir avant, busquem unes solucions entre tots.
I no estigam ací, que jo he acabat amb tot este debat més marejat que l'allioli, que si derogació i que si moratòria, que si moratòria i derogació.
Jo he votat que sí a la derogació i, després, votaré que sí a la moratòria.
Perquè jo me pareix tot molt adequat, però allò ideal seria que se derogara o no, però buscàrem solucions entre tots.

I tot açò era per a aprofitar, perquè ara que m'han donat quatre minuts, la veritat és que no sabia què dir.
En dos minuts haguera sobrat, però ja que això.
.
.

Moltes gràcies a tots i avant.

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señor Domínguez.

Proposició de llei de modificació de la Llei 14/2010, de 3 de desembre, d'espectacles públics, activitats recreatives i establiments públics, presentada pels grups parlamentaris Socialista i Compromís (RE número 90.
295, BOC número 245).
Criteri del Consell (RE número 92.
290, BOC número 248)

La senyora vicepresidenta primera:

Anem a passar ara al punt número 3, que és la presa en consideració de la Proposició de llei de modificació de la Llei 14/2010, de 3 de desembre, d'espectacles públics, activitats.
.
.
recreatives i establiments públics, presentada pels grups parlamentaris Socialista i Compromís.
I per a la lectura del Consell té la paraula el secretari primer la mesa, senyor Argüeso.

El senyor secretari primer:

Gracias, presidenta.

Â«El Consell, en la reunión celebrada el día 2 de febrero de 2018, acordó manifestar a Les Corts su criterio favorable a la toma consideración de Proposición de ley de modificación de la Ley 14/2010, de 3 de diciembre, de espectáculos públicos, actividades recreativas y establecimientos públicos, presentada por los grupos parlamentarios Socialista y Compromís, registro de entrada número 90.
925, lo que comunicó a estas Corts mediante escrito, con registro de entrada número 92.
290, boletín oficial de Les Corts número 248, de 17 de enero de 2018.
Â»

En el caso de que sus señorías no tengan inconveniente, pasaríamos al debate de la iniciativa.

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señor Argüeso.

Per a exercir el torn a favor té la paraula la senyora diputada Teresa García, del Grup Parlamentari Compromís.

La senyora García Muñoz:

Bona vesprada de nou.

Anem a treballar a partir d'ara en resoldre la problemàtica, o en intentar resoldre la problemàtica del segon metge dintre dels festejos taurins.

¿Per què presentem esta moratòria?
Efectivament, presentem esta moratòria perquè, en primer lloc, cal tindre en compte que l'esmena que se va aprovar en la llei d'acompanyament de pressupostos, i que va aprovar Podem, pot tindre molt bona intenció efectivament, però no té cap tipus d'aplicabilitat a dia d'avui.

¿Per què?
Perquè en 2017 se varen celebrar 9.
715 festejos, 6.
600 dels quals se varen concentrar en estiu, i perquè, efectivament, no hi ha capacitat de cobrir a nivell de personal un metge ajudant dintre dels festejos taurins.

Com no és aplicable i com tampoc està clar encara quin tipus de metge és el que ha de fer de metge ajudant i com s'ha de comptar amb el metge especialista, el sentit comú ens recomana que per a no afectar la pròpia viabilitat de la festa, per a poder fer confluir també els interessos de metges i festers, si és possible fer-los confluir, i conjugar-ho també amb el respecte i les tradicions, efectivament és necessari parar l'aplicació de l'entrada del segon metge en els festejos taurins.
I açò s'aconseguix amb aquesta moratòria.

Quin és el segon criteri que seguim per tal d'estar a favor de la moratòria?
Efectivament fer el que no s'ha fet fins ara, el que no se va fer quan els senyors del PP presentaren la PNL sobre la introducció del segon metge i el que no s'ha fet tampoc quan els senyors de Podem presentaren l'esmena en la llei d'acompanyament de pressupostos, que és escoltar els usuaris de la festa.

Els usuaris de la festa tenen una comissió consultiva en què estan representats tots, estan representats els festers, estan representats els metges, estan representats els ajuntaments i està representada la direcció general, i allí, els arquitectes també, consensuen quins són els avanços que s'han de produir.
.
.

Per favor, senyora Bonig, estic intentant, estic intentant convéncer-los de per què ens han de recolzar la moratòria.
Per favor, li demanaria un poc de silenci, és que l'escolte i no puc parlar, no puc parlar.
Un poc de silenci, estic en l'ús de la paraula, senyora Bonig.
A la millor no mos deixa parlar perquè el que estem dient no els interessa escoltar-ho, no ho sé.

En eixa comissió, en eixa comissió, en què està tot el món representat, efectivament s'havia discutit la introducció o no de la figura del metge ajudant, i en eixa comissió se va decidir que no calia introduir-la.
Però a eixa comissió el Partit Popular no li va fer cas i presentà eixa PNL; i Podem tampoc no li va fer cas i presentà, diguem, la proposta de modificació de la llei de mesures fiscals i de l'aprovació de pressupostos.

Per tant, ningú ha escoltat la comissió consultiva dels festejos taurins a l'hora de regular la introducció o no del segon metge.

Eixa comissió també va emetre comunicat el dia 16 de gener proposant la derogació de la disposició addicional cinquena o, si escau, la seua suspensió, demora, eliminació, ajornament o congelació.
El que estem fent en la moratòria és fer cas a eixe segon criteri.

I per què fem cas a eixe segon criteri?
Perquè, com vos hem dit adés, hi ha un altre decret que modifica el decret de 2015, aprovat pel Partit Popular, en el qual no se contempla eixe segon metge i que si eixe decret va endavant la figura del metge ajudant no s'incorporarà dintre dels mateixos festejos taurins.

Per tant, estem en temps.
.
.
, la moratòria para l'aplicació de la introducció del segon metge durant dos anys, però en eixos dos anys va eixir eixe decret i, per tant, la introducció del segon metge mai se faria efectiva.
I estem, efectivament, recolzant els criteris que té la mateixa comissió consultiva.

Però jo sí vos llançaria, a tots els usuaris que esteu en eixa comissió, també una percepció perquè la tingueu en compte.
El col·legi de metges té recorregut el decret que en este moment està modificant-se.
Pot tornar a recórrer-lo.
L'ha recorregut al suprem perquè li han donat la raó en una part; en una altra part no li han donat la raó, en la part del segon metge no li han donat la raó i l'ha recorregut al suprem.
Això està en este moment en el suprem i està pendent que se resolga eixe recurs.

Este reglament també és susceptible de tindre un altre recurs per part del col·legi de metges.
I el que se planteja en la primera proposició del Partit Popular al respecte de la introducció de la figura del segon metge, està molt limitat i valdria la pena que dintre d'eixa comissió en la qual.
.
.
, nosaltres anem a fer cas al que vosaltres digueu en la comissió consultiva; si la comissió consultiva estableix que s'ha de derogar, se derogarà, i el mateix reglament quan s'aprove, derogarà.
Però valdria la pena també, per a evitar tindre qualsevol tipus de recurs, que en eixa comissió se valorara la introducció d'eixe segon metge en els bous cerrils i per a poblacions de més de cinc mil habitants.
Si ho considereu.
Si no ho considereu, efectivament només cal deixar a la tramitació legislativa que està duent-se a terme que s'aprove i que efectivament no s'introduïsca eixa figura perquè no se va a introduir.
Val?

El que sí que nosaltres tenim clar és que no anem a fer, no anem a donar cap pas sense comptar amb el sector.
Nosaltres no anem a fer com ha fet el Partit Popular, que en un moment donat se va votar el vostre criteri, ni anem a fer tampoc com va fer Podem, que en un moment donat se va votar el vostre criteri.
Cadascú està en el dret de legislar conforme considere, però, efectivament, nosaltres no anem a legislar sense tindre en compte els usuaris de la festa i els que efectivament treballen per a mantindre una tradició tan important com la dels bous al carrer.

Per això entenem que, recolzant aquesta moratòria, efectivament és com si estiguérem derogant, és de facto una derogació podríem dir en diferido o en anticipado, perquè la llei que s'està tramitant efectivament no introduïx eixa figura, només s'ha de deixar que acabe el tràmit.
I eixe tràmit arribarà abans del període electoral, efectivament, per tant podeu estar tranquils.

Votar a favor de la moratòria és com votar la derogació sense deixar que ningú contamine el bon ambient que existix i el bon treball que s'està realitzant per part d'eixa comissió consultiva.
Hem de recordar que s'ha introduït la figura dels voluntaris, que s'ha avançat en el tema del benestar animal amb la introducció de la figura del veterinari i que esta comissió consultiva de festejos taurins (remors) està avançant poc a poc en donar prestigi a una tradició com és la dels bous al carrer i en evitar que ningú, diguem, amenace la festa i tampoc dividisca una harmonia i un consens que existix en el món del bou i que no hem de consentir que s'acabe.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Per a exercir el torn en contra d'esta proposició de llei, té la paraula l'il·lustre diputat Jorge Bellver.

Quan vosté vullga, senyoria.

El senyor Bellver Casaña:

Moltes gràcies, senyor president.
(Aplaudiments)

La veritat és que jo em pregunte què pensarà la gent que està hui ací i què pensarà la gent que mos estiguen veient fora sobre el que estem fent.
Vostés s'adonen del que estem fent hui ací?
Estem dient, vamos a legislar de acuerdo con lo que ustedes digan, los usuarios de la fiesta.
I vénen i amb tota la barra del món ho amollen.
(Veus) Vamos a legislar lo que ustedes digan.
 Xe, pero si se lo están diciendo.
És que, torne a dir, és que no és el Partit Popular.
Qui està dient Â«deroguen esta lleiÂ» són tots els col·lectius del món del bou.
És el col·legi d'infermers, el col·legi de metges, fins els seus alcaldes.
És que ja no sé com dir-ho.
És que els està demanant eixe món dels bous, els usuaris del bous els ho han dit molt clar, senyora García, els ho han dit molt clar.
I vostés s'han fumat un puro.
¡Claro!
 Però damunt la magarrufa que estan fent!
Vosté, adone's del que estem fent!

És a dir, ells aproven una llei en què diuen, por salvaguardar la vida, vamos a tener que poner un segundo medico.
Vostés, ho fan vostés, sense tindre en compte el que diu el món dels bous.

Però ara vénen i diuen, no, que es que lo vamos a corregir, pero como el único partido político que ha salido en defensa de la fiesta ha dicho Â«derogaciónÂ», claro, nosotros no podemos aceptar la derogación.
Entonces, nos vamos a inventar una milonga que no es la derogación, que es la moratoria.
Pero no se preocupen ustedes, señores de la fiesta, porque es que esa moratoria casi significa lo mismo que la derogación.
I diuen, no, y como esto que nosotros hemos aprobado y que hoy no queremos derogar no es viable, porque no es posible aplicar esa ley que hemos aprobado y que les hemos impuesto a ustedes por obligación, no se preocupen ustedes que lo derogaremos.

O siga, todo este paripé, todo el lío que estamos montando, al final queda claro que es lo que yo decía en mi primera intervención, es que a ustedes les importa un pimiento la fiesta de los toros (aplaudiments) y a ustedes no les importa nada la seguridad de esos festejos.
Ustedes el único objetivo que tienen es atacar a la fiesta dels bous al carrer.
Porque es superior a ustedes.

Se lo he dicho, no tiendo por qué una seña de identidad tan propia de nuestros pueblos les hace tanto daño.
Dejen que los valencianos libremente decidan qué aficiones quieren tener, aficiones tan enraizadas en nuestra realidad cultural como son els bous al carrer.
¿Por qué tienen ustedes que estar constantemente enfrentando valencianos, enfrentando señas de identidad?
Dejen que los valencianos libremente decidan.
(Aplaudiments) Hagan caso a sus alcaldes y deroguen esta ley.

Eso es lo que tendrían que hacer.
Pues no, se van a montar tal milonga… Porque, claro, eso que usted está vendiendo, señora García, en teoría es lo bonito.
Usted está diciendo: no, que no vamos a derogar, pero sí que vamos a derogar…, bueno, derogaremos dentro de un rato, cuando acordemos cosas en el seno de la comisión como lo del…, veterinario, ¿ha dicho usted?
¡Ah, vale!
O siga, ¿que lo del veterinario ya lo han acordado ustedes en la comisión técnica?
¿Ya es una decisión que tienen tomada ustedes, señores?
Pues ya saben lo que piensa la gente de Compromís, lo que piensa la gente del PSOE, lo que piensa la gente de Podemos y lo que va a tolerar la gente de Ciudadanos.

Miren, están hablando de un decreto que traerá la derogación.
Es decir, lo que podríamos haber hecho hoy, el papel que la síndica de mi grupo parlamentario ha ofrecido al resto de grupos parlamentarios para que hoy se resolviese definitivamente ese tema, pues, en contra de lo que dicen, en contra de lo que les piden sus propios alcaldes, pues estos señores han dicho, nos han pillado la mentira y no vamos a firmar, pero no se preocupen ustedes que derogaremos con un decreto que a la vez va a aprobar lo del veterinario, lo de…

¡Bueno, bueno, bueno!
Vamos a ver, señores tripartitos, vamos a ver, señores del Partido Socialista, señores de Compromís, señores de Podemos, si esto que están diciendo aquí va a ser así, con lo sencillo que hubiese sido que ustedes escuchasen al pueblo valenciano, con lo sencillo que hubiese sido que escuchasen a sus alcaldes.
Es que es superior a mí, no soy capaz de comprender cómo no se hace caso a los alcaldes, a sus propios alcaldes; es que les ha dado…, y he perdido una parte de mi intervención dándoles los nombres y apellidos de los alcaldes, por si es que no saben ustedes qué alcaldes tienen en sus municipios, en los municipios de la Comunidad Valenciana.
Claro, porque lo que no quiero ni pensar es que esto era una treta organizada entre ustedes y los alcaldes.
Y ustedes les han dicho a los alcaldes: no te preocupes, alcalde, tu firma el papel que te fiquen davant, tu resols el problema amb els teus veïns, que no te preocupes que mosatros després ens ho carregarem en les Corts Valencianes.
No quiero pensar que esa haya sido la estrategia.

Pero si no ha sido esa la estrategia, sinceramente no puedo entender cómo ustedes se pueden permitir el lujo, no solo de no escuchar al mundo de los toros, sino a escuchar a los políticos que tenemos a pie de calle, a nuestros alcaldes y a nuestros concejales.

Mire, que es una pena, es una pena, de verdad, que no hayan sido ustedes capaces por una sola vez de hacer aquello que dicen pero no cumplen: escuchar la veu d'un poble, y que estén ustedes aquí atendiendo exclusivamente a los intereses de unos pocos.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Carmen Martínez Ramírez)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señor Bellver.

Es el turno ahora de la señora Teresa García para ejercer la réplica.

La senyora García Muñoz:

El lleve per a propiciar l'entesa, senyors del Partit Popular, a vore.
.
.

La senyora vicepresidenta primera:

Anem a vore si deixem la senyora diputada que s'expresse, per favor.
Sí, per favor.

Quan vullga.

La senyora García Muñoz:

Senyor Bellver, per molt que insistisca en repetir el mantra que no escoltem el poble valencià i que no resolem els seus problemes, no faran veritat eixa dita perquè, efectivament, portem, portem ja, des que el botànic va accedir al Consell, porta resolent problemes dels valencians dels empastres que vostés havien deixat.
I este és un altre empastre que vostés.
.
.

La senyora vicepresidenta primera:

Senyor Castelló, per favor.

La senyora García Muñoz:

.
.
.
havien deixat i que estem intentant resoldre, i que estem intentant resoldre amb tots, amb la col·laboració de tots.

El que no anem a fer mai nosaltres és portar ací una llei sense consultar primer a l'òrgan que, preceptivament, ha d'emetre posicionament al respecte de la conveniència o no de portar.
.
.
I vostés portaren una PNL sense haver-los consultat, (veus) una PNL sense haver consultat al sector.
(Veus) Després tindrem temps de parlar (inintel·ligible) .
.
.

La senyora vicepresidenta primera:

Anem a vore,.
.
.

Senyora García, per favor.

Cada vegada que la interrompen, per favor, pare.

No és possible filar un discurs coherent si estan interrompent l'oradora tot el temps.
Així que, per favor, pare cada vegada i li pararé el temps.

Quan vullga.

La senyora García Muñoz:

La mateixa comissió consultiva digué que, davant de la impossibilitat real i pràctica d'aplicar la disposició, se proposava la derogació o, si esqueia, el seu ajornament o congelació, que és un poc el que estem fent ara.

¿Per què és millor -i torne de nou- ajornar que no, directament, derogar?
Perquè encara n'hi ha un debat obert dintre del món del bou.

El sector mèdic, i en açò cal que tingam en compte també que el sector mèdic és un sector important dintre de la festa i és una obligació d'ajuntaments garantir.
.
.
, una obligació i una responsabilitat dels ajuntaments garantir eixa seguretat de la festa, ha indicat -i ens ha fet arribar també una carta- que en determinats festejos taurins, com són els dels bous cerrils i per a determinades poblacions, sí caldria tindre un metge especialista perquè, efectivament, no se té el control del bestiar com se pot tindre en un festeig ordinari.
Efectivament, no és el mateix les vaquetes que un bou cerril.
I, efectivament, també, no podem deixar de banda la seguretat.

El fet de tindre una moratòria ens ajuda a debatre, dintre d'eixa comissió, la conveniència o no i en quins casos podem aplicar, digam, la introducció de la figura d'eixe metge especialista.

No és el mateix tindre un festeig taurí prop d'un hospital que tindre'l lluny.
No és el mateix, com hem dit abans, tindre un bou cerril que no tindre'l.
No és el mateix una aglomeració important de persones que fer un bou en un poble xicotet, de menys de cinc mil habitants, on no existix tanta gent, ni un recorregut per uns carrers estrets o un recorregut en un rogle que, efectivament, no requerix la seguretat que podrien requerir altres tipus de festejos.

Per tant, tampoc és cert.
.
.
L'ideal seria que eixa comissió valorara, valorara els efectes econòmics també, però valorara també la conveniència o no de la incorporació de la figura del segon metge i en quins supòsits se podria incorporar.
Perquè això, al final, el que va a afavorir és a aprovar un decret -que s'aprovarà abans que decaiga la moratòria, no tinguen el menor dubte-, a aprovar un decret que compte amb el consens de tot el món.

Si s'aconseguix eixe consens, la festa dels bous estarà garantida i estarà garantida per molts anys.
I estarà garantida també des d'un punt de vista de la seguretat, des d'un punt de vista de la qualitat i des d'un punt de vista del respecte pel bestiar.
I això, al final, contribuïx a resoldre la problemàtica que teníem respecte de la legislació valenciana, que només contempla un metge i està en contraposició amb l'estatal, que en contempla dos; i, efectivament també, l'ahora sí, ahora no, ahora sí, ahora no, a què el Partit Popular ens sotmet per tal d'intentar introduir la confrontació i introduir la discussió en un àmbit on eixa discussió no existix i on se treballa pel consens.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyora García.

Senyor Bellver.
(Veus)

Quan vullga, senyor Bellver.
Mentrestant, recuperem el cartell.
(Remors) ¿Esperem?

El senyor Bellver Casaña:

Anem a esperar, sí.
(Veus)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies.

Quan vullga, ja, senyor Bellver, té la paraula.

El senyor Bellver Casaña:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Mire, senyora García, deia jo, en la meua primera intervenció, que esta era la crònica d'una gran farsa, la crònica d'un gran engany, perquè el que no han aconseguit vostés explicar-me ni ho van a fer al llarg de tot.
.
.
Jo no recorde que hàgem estat parlat tantes hores, excepte en el pressupost, d'un únic tema.
Vull dir, que han tingut temps de parlar.
Vostés han tingut temps de deixar aflorar totes les seues vergonyes, de dir ací: no, si es por lectura única.
.
.
; cuando les ofrecemos la lectura única, entonces, dicen: no, no, no.

Però, senyora García, el que no m'ha aconseguit explicar vosté és per què.
.
.
I li demane que me conteste, que m'ho diga, o als senyors del Partit Socialista o als senyors de Podemos, que m'expliquen -perquè, igual, me convencen-, que m'expliquen per què quan tot el món, totes les associacions, totes les federacions, els col·legis de metges, d'infermers, els seus alcaldes, els nostres alcaldes, els nostres regidors estan demanant que se derogue esta llei, vostés diuen que no.
És que m'agradaria entendre per què.
És que m'agradaria que me digueren, oiga, mire, señor Bellver, usted no se entera, la razón es esta.

Pero, al menos, por respeto a este grupo parlamentario y por respeto a la gente del mundo de los bous al carrer, tienen ustedes la obligación de contestarnos, no pueden salir por peteneras.
Claro, tienen ustedes la obligación de decirles a los valencianos por qué, a pesar de que todo el mundo quiere derogar esta ley, ustedes no lo van a hacer.
Es que les debería caer la cara de vergüenza.
Es que lo está pidiendo su gente.
Y van a acabar este pleno, habremos estado cinco horas debatiendo estas dos proposiciones de ley y los valencianos saldrán de este debate sin saber por qué, sin saber por qué todo el mundo está pidiendo la derogación -y cuando digo todo el mundo es todo el mundo está pidiendo la derogación- y ustedes, pues, no van a derogar.

Y le pido otra cosa, yo no sé si usted va a poder contestar, señora García, pero se lo voy a pedir a los responsables del Partido Socialista y del partido Podemos, cuando intervengan.
Usted ha dicho aquí algo, pues, que me gustaría constatar.
Usted ha dicho: Â«Però no se preocupen, el decret s'aprovarà abans que entre en vigor la norma.
Â» I jo li dic, no, senyora García; el que els anem a demanar és el compromís que eixe decret s'aprove abans que acabe esta legislatura.
Sí, sí, sí, (se sent una veu que diu: Â«Sí, señor.
Â») abans que acabe esta legislatura.
Perquè vostés, que estan demostrant que tenen la cara molt dura també en estos temes, són capaços de no aprovar el decret i, després de les eleccions, si està governant el Partit Popular, dir que tenemos que aprobar el decreto y que tiene que llevar el veterinario.
(Aplaudiments i veus)

Mire, señora García, señora García… (Veus) No, eso no va a pasar.
Señora García, le pido a usted, como representante de Compromís, a quien vaya a hablar como representante del Partido Socialista y a quien vaya a hablar como representante del Grupo Parlamentario Podemos que se comprometan, ya no ante este grupo parlamentario, al que le faltan al respeto constantemente, sino que se comprometan con el pueblo valenciano y que se comprometan con los representantes del mundo dels bous al carrer que ustedes aprobarán un decreto que derogará esta norma que, sorprendentemente, hoy estamos morando, antes de que se acabe esta legislatura.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el president, senyor Enric Morera i Català)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Bellver.

Senyor Subiela.
(Veus)

Senyor Subiela, té vosté la paraula.

El senyor Subiela Chico:

Gracias, presidente.

Buenas tardes de nuevo.

Y ahora sí que no acabo de entender absolutamente nada, señora García.

¿Qué es esto de una moratoria?
Explíquemelo usted bien, porque usted lo ha intentado explicar aquí varias veces, pero yo no acabo de entenderlo.
O sea, ¿ustedes presentan una moratoria porque están de acuerdo con lo que presenta Podemos, pero no se atreven a aplicarlo?
¿Ustedes presentan una moratoria porque dicen, Â«esto es un marrón, le pegamos una patada i avant, y ya veremos quién lo solucionaÂ»?
Pero es que, elijamos lo que elijamos, realmente estamos ante, seguramente, la cobardía política más grande que (inintel·ligible) … en esta legislatura, señora García.
(Veus)

Nosotros vamos a apoyarla, pero porque no nos dejan otra salida.
Entre unos y otros, ahora mismo, la situación en la que han metido a la fiesta dels bous al carrer…, es que no nos dejan otra salida.
Pero esto no es una solución, la moratoria no es una solución.

Y luego dirá el Partido Popular que les copio el discurso, pero explíqueme por qué no han apoyado la derogación, porque no lo entendemos, y menos con su discurso.

Ustedes, cuando han visto la derogación, ¿qué han mirado más, el logotipo que había arriba o han pensado en la fiesta, señora García?
¿Ustedes han mirado más el logotipo que había arriba o han pensado en las personas que hacen la fiesta?
Porque no apoyar la derogación, con el discurso que usted ha hecho, y, luego, decir que ustedes defienden els bous al carrer, es que hay algo que no cuadra, ahí hay algo que no cuadra.

Miren, haciendo política así, ustedes realmente se convierten en una amenaza para el bienestar de esta sociedad.
Ustedes es que no solucionan ni un solo problema.
Es que crean más problemas.
Es que el problema que han creado no es pequeño.
Es que ustedes no han arreglado ni una sola cosa de las que rompió el Partido Popular; es más, las rompen más.

Mire, hay un informe favorable del Consell a la derogación y ustedes no le hacen caso.
O sea, el mestizaje ya no es ni mestizaje, ¿ya no se hablan ni con el Consell?
¿Los grupos parlamentarios que sustentan al Consell ya no se hablan con el Consell?

La comisión consultiva de festejos taurinos también aboga por la derogación.
Esa a la que ustedes ahora quieren hacerle caso, no le hacen caso antes, ¿no?

Mire, le voy a leer lo que pone la carta que envía el director general, José María Ángel Batalla, en la que dice: Â«A aquest escrit s'expressa quin és el sentit real de tots els sectors implicats en la qüestió dels dos metges, exigits per la disposició addicional quinta, aprovada per la llei de mesures, publicada el 30 de desembre en el diari oficial de la Generalitat valenciana.
En conseqüència, donada la situació, li preguem que cadascú, dins de la seua responsabilitat parlamentària, adopte les mesures que es consideren més adequades en benefici de la festa dels bous al carrer.
Â»

¿Cuál es la responsabilidad de la izquierda valenciana, señora García?
No hay ninguna.
Ustedes son el gobierno más irresponsable que podíamos tener los valencianos.

Y, miren lo que les digo -se lo he dicho alguna vez más-, ustedes están haciendo bueno a los gobiernos del Partido Popular, y eso no es poco, ¿eh?
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Senyories, doncs.
.
.
(Veus i aplaudiments)

Senyor Bellver.

El senyor Bellver Casaña:

Señor Subiela, dice usted: dirá el PP que nos copia el discurso.
Pues, sí, nos copia el discurso y estamos encantados.
Lo que lamentamos, desde el PP, es que no nos copiasen la actitud cuando estaba aprobándose en la comisión de hacienda esta modificación de la ley de acompañamiento, que nosotros votamos en contra y ustedes se abstuvieron.
Y lo que lamentamos también es que no nos hayan copiado presentando una iniciativa legislativa como la que hemos presentado nosotros, pidiendo la derogación.

Por todo lo demás, encantado de servirle.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Senyories, anem a intentar.
Sí, ara li tocarà al senyor… Anem a intentar continuar el ple, sempre que este punt finalitze abans de les tres menys quart.
Pel que mos han fet arribar els diferents grups parlamentaris, jo no vaig a limitar el dret de rèplica evidentment, però si no finalitzem amb temps suficient, mos voríem obligats a suspendre el ple i continuar a la vesprada.

Senyor Geffner.
Vaig a ser molt estricte en l'ús.
.
.
Té vosté la paraula per a fixar la posició en este punt.

El senyor Geffner Sclarsky:

Sí.
Bien, gracias, señor presidente.

No me ha dado tiempo para llegar al estrado.
Estamos con poco tiempo.

Bueno, nuestro grupo está de acuerdo en modificar lo acordado, si es imposible aplicar, cosa que no está clara.
Lo que no estamos de acuerdo es que la moratoria represente la derogación.
Nosotros pensamos que hay margen de mejora para la seguridad sanitaria, y por eso apelando a la valentía que reclamaba el señor Bellver, desde el Grupo Podemos hemos registrado una proposición de ley que se basa en cuestiones que paso a decir.

Queremos que se elabore un mapa de riesgo sanitario, en estos dos años que se ha llamado el plazo de la moratoria, que permita identificar el tipo de festejo y situaciones asociadas a una mayor peligrosidad.
(Remors) Decía que tenga la valentía de hacer una propuesta, y yo estoy pidiendo la seriedad de que tenemos propuesta.
Tenemos propuesta que justamente es no derogarlo.
(Veus)

El senyor president:

Senyor Bellver, deixe que el senyor Geffner se puga expressar.

El senyor Geffner Sclarsky:

Bien.
Entonces, como consideramos que hay margen de mejora, creemos que es necesario en estos doce meses, si se aprueba nuestra propuesta, elaborar el mapa de riesgo.

Segundo punto, hasta que se apruebe la normativa, en aquellos festejos taurinos que cuenten con la presencia de toros cerriles o se desarrollen en poblaciones de más de cinco mil habitantes, integrar el médico ayudante, ampliar la especialidad del médico jefe.
Y el personal sanitario deberá tener unos conocimientos y una formación adecuada.

Y esto sería con la experiencia a través de haber participado en diez festejos taurinos y/o haber realizado un curso sobre reanimación avanzada y tratamiento de heridos en los festejos taurinos populares.
Sí que hay alternativas, sí que se puede mejorar, y desde Podemos estamos en eso.

Tenemos que decir que la propuesta fue aprobada por nueve votos.
Esta propuesta fue a iniciativa de Podemos, pero fue aprobada por los votos del PSOE, por los votos de Compromís y por los votos de Podemos y de un diputado no adscrito.
Y con abstención de Ciudadanos y el voto en contra del Partido Popular.

Nosotros queremos adecuar un marco que refuerce la seguridad.
Pensamos que si hay que elevar el coste un 5%, la seguridad de las personas participantes bien lo vale.
Y creo necesario decir alguna verdad, porque aquí, con objetivo de hacer demagogia, se han dicho cosas incorrectas.

El colectivo de enfermería dice que se puede mejorar la seguridad en los festejos taurinos.
Y eso, perdonen, implica que hemos tenido discusión y que sería, está en el punto de nuestra propuesta, una formación adecuada, con un curso homologado con el colegio y con la modulación pertinente.

Segundo, el colectivo, perdone, el colegio de enfermería lleva ya más de diez años haciéndolo, pero no se valora para el equipo sanitario.
Y nosotros creemos que todas esas cuestiones que implican un mayor grado de compromiso y de formación de los profesionales se tengan en cuenta en la elección del personal sanitario.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Geffner.

El senyor Geffner Sclarsky:

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor Bellver Casaña:

Vaig a ser molt breu, senyor Geffner.

Estan vostés pegant-li voltes, i voltes, i voltes al tema, per al final carregar-se els bous al carrer.
Mire, és que ara vénen ací a parlar d'una iniciativa que no està en el debat, perquè esta en teoria entrarà en una pròxima sessió plenària.
Però bé, ja que vosté la du, jo me la sé.
I vostés tornen a incomplir… També m'agradarà saber què va a fer Compromís i el PSOE en eixa proposta que vosté du.

Perquè clar, vosté du ací una proposta que no té res a vore en el que ara estan diguent.
Vostés estan diguent: Â«No, esto se va a resolver, pero de acuerdo con el mundo taurino.
Â» Home, i duen una iniciativa que Â«no está de acuerdo con el mundo taurinoÂ».
Doncs a vore com ho arreglen, a vore què fan.
Estan diguent ací: Â«No, no haremos nada, si no tiene el acuerdo de la comisión técnica.
Â» I el primer que fan és dur un document que Â«no tiene el acuerdo de la comisión técnicaÂ».

Clar, per tant, ja que vostés han comés la barbaritat per una qüestió merament política de sectarisme polític pur i dur de no derogar esta norma, bé, doncs almenys el normal seria que quan hàgem de parlar, que serà la setmana que ve, o l'altra, d'este tema, que el que acorde la cambra, d'acord amb el que tots vostés estan diguent tot el matí és que Â«lo que acordamos es que la comisión técnica resuelva y se llegue a un acuerdo en el seno de la comisión técnicaÂ».

Clar, senyora García, però és que el que està diguent el senyor Geffner de Podemos no és això.
Clar, bé, doncs anem a vore.
Però jo torne a dir: el Grup Parlamentari Popular estarà que se resolga en el si de la comissió tècnica de bous al Carrer de la Comunitat Valenciana.
Per descomptat, en imposicions d'este estil, no compten en mosatros.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Bellver.

Sí, sí, vosté pot replicar al senyor Bellver.
Vaig a ser molt estricte, com he segut en vosté, però vosté ha fet la fixació de posició del seu grup, li ha replicat al senyor Bellver i té dret.
.
.
Sí, senyor Geffner, té vosté la paraula.

El senyor Geffner Sclarsky:

Sí, me alegro que pueda aclararse el debate.
El debate no es si estamos a favor o en contra del festejo.
El debate que se está planteando y que se plantea es si hay margen de mejora en la seguridad o no.
Eso es de lo que estamos hablando.
Por eso, es muy complicado hablar cuando hay tanta demagogia de por medio cuando alguien se cubre con una bandera de que representa el festejo en sí, cuando una tradición cambia.
Todo cambia.

Porque justamente estamos en una sociedad que cada vez exige más seguridad para las personas.
Tenemos que escuchar a todos.
Las personas que participan en los festejos, a la comisión.
Pero hay una visión específica del personal sanitario.
Personal sanitario que ha dado claras muestras de que la situación es mejorable, cosa que la propuesta de derogación no admite.

Derogar algo significa que si ha estado bien, ¿para qué vamos a hacer algún cambio más?
Nosotros consideramos que hay margen de mejora.
Y ese margen de mejora se podría hablar de cómo se puede adecuar el objetivo mejor, más perfecto, a las circunstancias reales, a las circunstancias que enfrentamos.

Yo creo que en este sentido es necesario ver lo que se hace aquí y lo que se hace en otros sitios, porque la res que viene aquí, el toro cerril que viene aquí es un riesgo.
Cuando vino aquí para correrlo, para la gente valenciana, o cuando está en Castilla-La Mancha.
Por lo tanto, no estamos de acuerdo que una moratoria sea la antesala de la derogación.
Puede ser la antesala de mejorar y adecuar lo que tenemos que hacer.

En este sentido, desde nuestro grupo parlamentario no estamos de acuerdo en la derogatoria y seguiremos viendo y luchando para mejorar la seguridad de los festejos taurinos populares.
Porque toda tradición tiene que cambiar, tiene que amoldarse a las necesidades, a las exigencias de una sociedad en donde la vida humana cobra cada vez mayor importancia si cabe, y que es necesario dotarla de medios adecuados, tanto en recursos materiales como humanos para hacerlo posible.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Geffner.

En principi, finalitzarà el debat el senyor Mata.
Ah, no, ja està.
Ha fixat posició el senyor Geffner, vosté l'ha contradit, i ha finalitzat este punt el senyor… Senyor Mata, té vosté… Torne a repetir que, si acabem… Si apreciem que se pot continuar, continuaríem, però depén un poc del temps.

Senyor Mata, té vosté la paraula.

El senyor Mata Gómez:

Sí, gràcies, president.

Bueno, en estas cuatro horas de debate yo creo que la única conclusión es que deberían pedirle al señor Domínguez que vuelva al PP y les asensate un poco.
Si ven…, en los términos del debate, resulta que usted está en una batalla que no existe.
Hace aquí siete años se discutió una PNL de otro grupo político que pedía la abolición de los bous al carrer.
Como eso ya no sigue, pues usted sigue aquí en unas batallas que no existen.

El señor Domínguez, Â«un valencià, i un home, i de dretes, anava a dir més coses però pare ahíÂ», les explica perfectamente qué pasa.
Que bueno, que la semana que viene habrá toros en Gestalgar gracias a que ahora se vote la moratoria.
En Yátova también.
Saben, en Yátova tuvieron el problema la semana pasada y les acabó costando 600 euros en vez de 250.

Pero el señor Domínguez les dice, y voy a votar a favor de la moratoria, porque sí que es verdad que esto de la seguridad podría tener alguna mejora.
Por ejemplo, ¿qué pasa con médicos en prácticas, que La Generalitat podía haber no sé qué?
Y yo añado, las universidades.
Es que usted nos trae a un terreno bastante complicado, que es: hagan lo que quieren los valencianos.
Oiga, mire, igual de valencianos -se lo hemos dicho mil veces- somos nosotros que usted.
No, ahora no, siempre.
Es que yo…

El senyor president:

Un segon…

El senyor Mata Gómez:

.
.
.
es que yo soy íntimo amigo, era muy amigo del doctor Aragón, de Cristóbal Zaragozá, que es el médico de la plaza de toros de Valencia, que está en el general.
Es que es un momento de hacer homenaje a Vicent Tarazona, que era el médico de la plaza de Algemesí.
Los que proponen más seguridad en la fiesta no están locos.
(Remors)

Los que hoy quieren parar el reloj para ver cómo se puede mejorar la seguridad en la fiesta, sin crear mayores problemas económicos tal…, somos sensatos.
Igual de valencianos que ustedes y me están empezando a apurar: más.
(Aplaudiments) Porque lo que están haciendo es un daño innecesario a la fiesta, al pueblo valenciano, a las asociaciones, a los ayuntamientos.
.
.

El senyor president:

Senyora Bonig, per favor.

El senyor Mata Gómez:

Claro.
Si hubiéramos seguido su tesis, no habría toros, no habría.
Habría dos médicos en todos los festejos taurinos de aquí al verano.
Gracias a los que ahora votemos que haya una moratoria, eso no va a pasar.
(Veus) Oye.
.
.

El senyor president:

Un segon, senyora Bonig, per favor, és que contínua la.
.
.

El senyor Mata Gómez:

Todas las mentiras que se dicen ahí de que el pueblo valenciano dice, las asociaciones dicen, los médicos dicen.
Miren, lo que le estamos diciendo es que cada año mueren treinta.
.
.
En la última década han muerto treinta y dos personas en festejos de bous al carrer.
Ha habido 6.
500 lesionados.

Y cuando hablas con médicos, te dicen, Â«oiga, es que el segundo médico tampoco es que aporte gran cosa, pero fíjese, cuando hay alguien en riesgo vital de muerte, lo subimos a la ambulancia, lo mandamos al hospital, paramos el festejo, pero nos quedamos atendiendo a la gente que está lesionada, tiene traumatismos o cualquier otra cosaÂ».
Y ha habido gente estos años que ha muerto sola en la ambulancia.
No porque le hubieran… No digas que es mentira, Isabel.
(Remors) No digas que es mentira.
Está muerto…

El senyor president:

Senyor Mata, un segon per favor.
Senyora Bonig, és que és continu.

El senyor Mata Gómez:

Isabel, es que es continuo.
Se hubiera muerto igual.
.
.

El senyor president:

Sí, és que és continu, és que.
.
.
Senyor Mata, per favor!
Es que és continu.
És impossible argumentar, perquè no para d'interrompre les persones que estan.
.
.
Sí, sí, sí.
Doncs, practique vosté l'exemple i no interrompa.
I, aleshores, tindrà més motiu per a reclamar silenci de les altres persones.
Perquè és impossible.
(Aplaudiments) Jo demane.
És que ja és una qüestió d'educació.

Senyor Mata, disculpe.

El senyor Mata Gómez:

Y insiste con que miente… No le estoy diciendo que su vida se hubiera salvado de haber un segundo médico.
Le estoy diciendo que morir en soledad es triste, y a lo mejor se podía haber evitado.
Que tenemos dos años que empiezan a… ¿Demagogo?
Bueno, ya hablaremos un día de lo que es la demagogia.
(Veus) Claro, es que…, es que Isabel, si están tocando las narices todo el día al final uno se harta.
(Veus) Es que, bueno, voy a mirar al otro lado, porque al final… Que son más agradables.
(Rialles)

Si la cuestión es casar el interés de una fiesta que se produce con la hipotética necesidad de mejorar su situación.
Esta semana ya va a haber bous al carrer sin ningún problema y sin el segundo médico.
No vamos a perder ocho meses dando el espectáculo dels que volen, els que no volen, no sé i no sé quants… Pero en esos dos años que nos ayude todo el mundo.
Que ayude todo el mundo, de verdad, a aportar.
Porque si es un problema económico, ¿van a salir beneficiadas las aseguradoras si hay un segundo médico y pueden bajar las primas?
¿Vamos a seguir el plan de los médicos en prácticas, el plan Domínguez?
¿Vamos…?

Pero, oiga, cosas que de verdad son capaces de oír y hablarse, las valencianas y valencianos como en otros muchos temas, no están ustedes jugando al frontón con un pueblo valenciano que ya no les escucha.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Mata.

Sí, senyora Bonig, per a què demana vosté la paraula?

La senyora Bonig Trigueros:

Por inexactitudes.
Es que ha dicho una inexactitud el señor Mata que me gustaría que lo acreditase en sede parlamentaria.
(Veus)

El senyor president:

No, senyoria.
Eixe no està contemplat en el reglament.

La senyora Bonig Trigueros:

Por inexactitudes…, que muere la gente sola.
Y entonces me gustaría que acreditase esa (inintel·ligible) .
.
.

El senyor president:

Pot ser per ser contradita o al·lusions, però eixe tema no està contemplat.

Senyoria, no està vosté.
.
.
No n'hi ha.
.
.
Finalitzarà el debat.
.
.
(Veus) Senyoria, és que no està vosté.
.
.
(Veus) No, el senyor Bellver va a continuar el debat.

Senyor Bellver.

El senyor Bellver Casaña:

Senyora Bonig.
.
.

El senyor president:

I demane el mateix silenci i respecte per al senyor Bellver.

El senyor Bellver Casaña:

Senyora Bonig, té vosté tota la raó.
Esta és una part més de la farsa que denunciava jo en la meua primera intervenció.
No es pot vindre ací a esta cambra i deixar vore que la gent en la Comunitat Valenciana, en els festejos taurins, està morint-se sola en una ambulància.
Això vosté no ho pot fer.
Això vosté no ho pot fer, senyor Mata.

Però, sap per què ho fa?
Perquè estan fent això vostés en este tema des del primer moment i tenen la cara dura de no contestar una pregunta ben fàcil que ha fet.
Els ha preguntat als tres i els que estan ací ho han pogut sentir com ho preguntava: Oiga, garanticen ustedes que esta ley va a estar derogada, no dentro de dos años, no, no, que va a estar derogada en esta legislatura.
I vostés ho han pogut vore el que passa.

Ho ha preguntat tres vegades i ni PSOE ni Compromís ni Podemos ha contestat.
Saben per què?
Perquè no van a contestar.
No van a contestar en absolut, perquè ells van al que van.
Pegar-li voltes al pandero per al final carregar-se la festa del bous, que és l'única obsessió que tenen.
L'única.
No els preocupa en absolut la festa del bous i no els preocupa molt menys el que són la seguretat d'estes festes.

I clar, quan m'acusen de demagògia i que ustedes están politizando.
.
.
Oiga, es que este escrito, este escrito y el resto que le voy a mencionar los ha recibido usted directamente.
A mí me los ha tenido que pasar la señora Bonig.
Pero usted los ha recibido directamente, como síndico de su grupo.
Igual que el señor Ferri, igual que el señor Estañ.
Claro… Home, està en valencià però tampoc és tan complicat: Â«Des de l'Associació en Defensa de les Tradicions al Bou al Carrer de la comunitat i la Federació de Penyes de Bous al Carrer considerem necessari la derogació d'esta llei.
Â»

Quina part no entén vosté, senyor Mata?
Clar.
Este escrit també l'ha rebut vosté, directament vosté.
Li dic, a mi me l'ha hagut de passar la senyora Bonig.
L'escrit firmat per tots els alcaldes dels municipis on n'hi ha festes de bous al carrer, senyor Mata.
I vosté l'ha rebut i sé que l'ha llegit.

I diuen tots els alcaldes que he anomenat anteriorment: Â«Se solicita que por parte de los grupos parlamentarios se adopten las medidas necesarias para proceder a su derogación.
Â» I això ho diuen els alcaldes del PSOE i de Compromís.
Vostés es fumen un puro i resulta que ací qui està polititzant el tema sóc jo.
No és de veres, senyor Mata.
Qui està polititzant el tema són vostés que no estan volent sentir a ningú.

Em costa moltíssim pensar que tot açò és per a respondre a les voluntats de Podemos i de Compromís.
Però, senyors socialistes, quina necessitat tenen vostés de ficar-se en este bassal?
Quina necessitat?
És que d'estos grups parlamentaris, Podemos i Compromís, ho entenc.
Però de vostés no.
Per què no atenen vostés al que està dient tot el món, senyor Mata.
Tot el món.
No estem fent demagògia, senyor Mata.

Ací el que estem fent -i ho he dit amb anterioritat- és defendre els interessos del poble valencià i fer-ho perquè ningú està disposat a fer-ho.
I torne a dir, senyor Mata, m'agradaria que es comprometera vosté en tot el món dels bous que esta llei estarà derogada abans que acabe esta legislatura.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyories.

Senyor Mata, vosté.
.
.

El senyor Mata Gómez:

Sí, molt breument.

Pues no sé qué parte no ha entendido usted del barómetro de La Generalitat que dice que solo el 12% creen que ustedes defienden los intereses de los valencianos y que nosotros les defendemos en una mayor entidad, calidad y firmeza.

Mire, si ustedes…, si lo que vamos a votar ahora no se aprueba, no se podría evitar que hubiera segundo médico en todos los festejos de aquí al mes de agosto.
Punto primero.
Por tanto, quien está solventando el problema del bous al carrer somos hoy nosotros.

Dos.
Probablemente este debate no hubiera entrado en las Cortes si ustedes no presentan una PNL pidiendo el segundo médico.
(Se sent una veu que diu: Â«Eso es mentira.
Â»)

El senyor president:

Un segon, senyor Mata.
Un segon, senyor Mata.

El senyor Mata Gómez:

Pues mire, se lo voy a contar.
(Veus)

El senyor president:

Senyor Mata.

El senyor Mata Gómez:

Estábamos en la ley de acompañamiento y entonces cuando se iba a producir la votación que habíamos decidido votar en contra de la propuesta de Podemos, llegó mi amigo Subías y dijo: Â«Oye, ¿habéis leído la (inintel·ligible) … del PP que piden el segundo médico?
Esto igual está bien.
Oye, vamos a votarla porque esto parece de más seguridad.
Â» Y la votamos por eso.
(Protestes)

A partir de ahí… (Protestes)

El senyor president:

Senyories, per favor.

El senyor Mata Gómez:

A partir de ahí… A partir de ahí, a partir de ahí alguien…

El senyor president:

Un segon, senyor Mata, un segon.

El senyor Mata Gómez:

…les tira de las orejas y sale la señora Bonig y sale la señora Bonig a decir: Â«Ha sido un error.
Ha sido un error.
Esto del segundo médico ha sido un error.
Esto lo vamos a retirar, debe ser cosa de Catalá.
Lo retiramos y ya está.
Â» Esa es la situación real.

Lo que estamos diciendo es que hoy la estamos resolviendo nosotros.
Ahora dice usted: Â«No, es que la derogación…Â» (Remors) Pero, ¿no entiende usted que pueden pasar mil cosas que nos abran a todos los ojos en dos años para buscar una solución más eficiente?
¿No entiende usted que está en manos del Gobierno de España eliminar la figura del médico ayudante a través de los decretos estatales?

¿No entiende usted que si ustedes quieren ya no mejoran nada, ni incluso en las plazas de toros desmontables?
¿No entiende usted que es el Partido Popular el que ha llevado a esta situación ruinosa y de enfrentamiento?
No entiende usted que las valencianas y valencianos estamos tan hartos de lo que ustedes han representado y el acorralamiento que nos hicieron, que ahora nos votan a nosotros y hemos arreglado hasta el problema dels bous al carrer.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyories.

El senyor Mata Gómez:

No, no puede replicar.

El senyor president:

Senyories, anem a passar a votació.
(Veus) No, no.
Ja està.
(Se sent una veu que diu: Â«No te toca, Jorge, no.
Â»)

Senyories, anem a passar a votació i continuaríem el ple en les següents votacions fins que indiquen el contrari.
Senyories, anem a votar el tercer punt de l'ordre del dia, presa en consideració de la proposició i de modificació, que presenten els grups parlamentaris Socialista i Compromís.

Senyories, comença la votació.
Senyories, la proposició de llei ha estat aprovada en 50 vots a favor, 0 en contra, 39 abstencions.

Proposició de llei de modificació de la Llei 14/2010, de 3 de desembre, d'espectacles públics, activitats recreatives i establiments públics, presentada pels grups parlamentaris Socialista i Compromís (RE número 90.
295, BOC número 246).
Proposta de tramitació, si escau, pel procediment de lectura única previst en l'article 135 del Reglament de Les Corts

El senyor president:

Senyories, anem a passar, d'acord amb l'acord de la Junta de Síndics, a votar el punt quart, que és la proposta, si escau, de lectura única, de la Proposició de llei de modificació d'espectacles públics, activitats recreatives i establiments públics.
Senyories, comença la votació.
Queda aprovat el punt per 60 vots a favor, 0 en contra, 29 abstencions.

Proposició de llei de modificació de la Llei 14/2010, de 3 de desembre, d'espectacles públics, activitats recreatives i establiments públics, presentada pels grups parlamentaris Socialista i Compromís (RE número 90.
295, BOC número 246).
Debat i votació, si escau, pel procediment de lectura única

El senyor president:

I anem a votar tot seguit el punt cinquè, que és debat pel procediment de lectura única de la llei d'espectacles públics, presentada pels grups Socialista i Compromís.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queda aprovada la lectura única amb 49 vots favorables, 0 en contra, 41 abstencions.

Proposició de llei per la qual es modifiquen els articles 17, 18 i 22 i la disposició transitòria quarta de la Llei 3/2011, de 23 de març, de La Generalitat, de comerç de la Comunitat Valenciana, presentada pels grups parlamentaris Socialista, Compromís i Ciudadanos (RE número 90.
668, BOC número 246).
Criteri del Consell (RE número 92.
291, BOC número 248)

El senyor president:

I ara sí, anem a passar al punt sisé que és la presa en consideració.
En primer lloc, per a exercir el torn a favor té la paraula la il·lustre diputada Teresa García.
(Se sent una veu que diu: Â«El criterio, el criterio.
Â») Llegirem primer, mentre la senyora García.
.
.
, el criteri del Consell.

Senyor secretari, ens pot llegir el criteri.

El senyor secretari primer:

Gracias.

Â«El Consell, en la reunión celebrada el día 2 de febrero de 2018, acordó manifestar a Les Corts su criterio favorable a la toma en consideración de la Proposición de ley por la que se modifican los artículos 17, 18 y 22 y la disposición transitoria cuarta de la Ley 3/2011, de 23 de marzo, de La Generalitat, de comercio de la Comunidad Valenciana, presentada por los grupos parlamentarios Socialista, Compromís y Ciudadanos, Registro de entrada número 90.
668.
Lo que comunicó a estas Corts mediante escrito con Registro de entrada número 92.
291, boletín oficial de Les Corts número 248, de 17 de enero de 2018.
Â»

Si sus señorías no tienen inconveniente, pasaríamos al debate de la iniciativa.

El senyor president:

Una vegada llegit el criteri del Consell, té la paraula la il·lustre diputada Teresa García per a explicar el torn a favor.

Quan vosté vullga, senyoria.

La senyora García Muñoz:

La política és l'art d'allò possible.
Acabem de demostrar-ho en un punt i ara ho demostraren en aquest també.
Voldria que tinguérem en compte aquesta premissa al llarg de la presentació d'aquesta proposició de llei amb la qual estem traslladant a la norma legal l'Acord de la Llotja.
I tanquem, amb la seua aprovació, una polèmica latent en el comerç valencià des de l'any 1996 amb l'anterior llei de comerç que encara no havia pogut resoldre i que el PP va rebutjar de nou en l'any 2013 amb l'aprovació de les zones de gran afluència turística de València i Alacant sense tindre consens.

L'Acord de la Llotja sobre els horaris comercials és un acord històric que ha requerit dos anys de negociació i la posada en comú de les posicions de vint-i-una associacions membres de l'observatori del comerç, juntament amb la conselleria d'economia, sectors productius, comerç i treball, la Federació Valenciana de Municipis i Províncies, els consumidors, etcètera.

Dos anys que han fructificat en un preacord signat al setembre i en la seua materialització posterior a desembre de 2017 i que avui traslladem al parlament a través d'una proposició de lectura única per poder aplicar-lo normativament el més prompte possible, tal i com ens va sol·licitar el conseller.

Amb aquesta proposició de llei simplement el que fem és traslladar un acord que s'ha madurat en l'àmbit de la societat civil que, amb la mediació de la conselleria, ha aconseguit quadrar el cercle d'una convivència difícil i portar-la a un punt d'encontre positiu entre el petit, el gran comerç i l'atenció als treballadors i les treballadores del sector.

Un acord que, com tot bon acord, no deixa satisfet pràcticament a ningú, però ningú tampoc se sent perjudicat ni es queda despenjat.
Símptoma d'un equilibri necessari per tal de superar una situació en què el petit comerç, amb la legislació anterior, veia amenaçada la seua subsistència.

Els treballadors i les treballadores, el seu dret a la conciliació familiar i -perquè no dir-ho- el gran comerç erròniament amb una actitud absolutament liberalitzadora generava a grans superfícies buides en diumenge de forma innecessària amb les pèrdues que això comportava.
Perquè l'obertura en diumenge i festius seguix uns patrons i una cultura de consum que tampoc es correspon amb una llibertat total d'horaris.

Amb tot, aquesta llei proposa un mínim d'onze festius a l'any que poden ser laborables.
Es fixa també els festius que no ho seran en cap cas i quins ho poden ser amb caràcter general i així com els criteris de l'obertura en festiu.
Igualment, per a les zones de gran afluència turística de període estacional, s'amplia el nombre de festius laborals entre el 15 de juny i el 15 de setembre, i les de període anual entre el 15 de juny i el 5 de gener.

I finalment, l'afluència turística per a les ciutats de València i Alacant també s'equipara a les de gran afluència turística de període anual, excloent-hi el 24 de juny a Alacant i el 19 de març i el 15 d'agost a València.

Aquest acord reduïx en un 40% el nombre de diumenges oberturables respecte de 2017, on s'aplicava l'antiga legislació desenvolupada pel Partit Popular, possibilitant des d'11 a 38 festius oberturables i superant la situació anterior en què n'hi havia 63 diumenges de possible obertura.

Però, sobretot, cal dir -fent menció a aquelles poblacions que podrien pensar que han eixit més perjudicades com la ciutat d'Alacant- que aquest acord es tracta d'un acord de màxims i que queda oberta a la negociació municipal a través del diàleg amb els consells de comerç que aquestes ciutats obtinguen condicions més exigents com les que gaudien.

Estem davant d'un acord positiu que, traslladat a la legislació, aporta una seguretat jurídica i garanteix la retirada dels contenciosos entre el sector i l'administració fent bona la dita que sempre és millor un acord que un bon litigi, i recordant-nos que on existisca la possibilitat d'explotar les vies del diàleg i del consens sempre és millor centrar els esforços en l'àmbit polític i social i deixant per a altres menesters l'acció de la justícia.

D'altra banda, també, hem de situar-nos en un escenari on el parlament no siga capaç de fixar en la seua normativa aquesta pau que han signat els sectors.
¿On estaríem?
¿En quina situació quedaria tot açò en l'escenari actual?
Un escenari amb una normativa que deixa de costat i en inferioritat de condicions el petit comerç respecte del gran; un escenari també que afecta els treballadors i les treballadores de les grans superfícies, que elimina i altera profundament el seu dret al descans o que genera condicions laborals precàries per a qui treballa la major part dels diumenges de l'any; i un escenari amb el risc judicial que comporta cap al gran comerç i l'administració que continuen enfrontats; un escenari francament que no està a l'altura del nostre sector comercial que, de fet, ha fet un gran esforç per posar-se d'acord, no està a l'altura ni del gran comerç ni del petit.

I en el cas que no fórem capaços de portar endavant aquest acord estaríem demostrant, de nou, la falta d'atenció i sensibilitat que vàrem heretar del Partit Popular en aquells temps on importaven més allò que deien els amiguitos del alma que l'esforç de mediació que tot polític, en l'exercici de les seues funcions, deu realitzar amb col·lectius que poden tindre interessos enfrontats; un esforç de mediació que en aquest cas ha pogut amb èxit trobar posicions comunes, i a les parts implicades en eixe acord els agraïm l'esforç i el treball per trobar eixes posicions comunes; i un esforç, també, de mediació en el qual estem cenyint-nos jurídicament al desenvolupament de les nostres competències estatutàries per a poder resoldre problemes endèmics que fins ara no s'havien pogut resoldre.

Aquest esforç d'entesa dintre del sector comercial no mereix rebre com a resposta la manca d'implicació parlamentària en la seua traducció al text normatiu.
Som aquells que tenim l'obligació en aquest cas de desenvolupar l'art de plasmar legislativament allò possible; i plasmar legislativament allò possible és traslladar a este ple, de la forma més ràpida possible, un acord històric del sector comercial que ens permetrà tindre un arbitratge quant a horaris i començar a treballar en els problemes i en els reptes que té el comerç en el nostre país, ja siga el comerç electrònic, ja siga el manteniment del petit comerç, però, sobretot, i en la col·laboració amb el gran comerç, tindre un sector comercial que genere treball i qualitat de vida.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Recorde que els grups poden fer la intervenció des de l'escó, si així ho desitgen.
Doncs no ens consta que n'hi haja un torn en contra.

I, per tant, la senyora Rosa García té la paraula per a fixar posició en nom del seu grup.

La senyora García González:

Moltes gràcies, senyor president.

Bueno, señor conseller, tres años pueden ser muchos años cuando se trata de llegar a un acuerdo, cuando anunciaron a bombo y platillo un pacto del botánico con grandes acciones en materia de comercio y anunciaron una ley de comercio sostenible.
Transcurridos estos tres años de la ley, ni siquiera se dignan a hacer mención ya en sus seminarios, y del Patsecova, que ya debería estar implementado, nada de nada tampoco.

En estos tres años solo se ha mareado la perdiz con el tema de los horarios, por lo demás se han dedicado a mirar las estrellas para ver si desde allí caía alguna solución para el comercio de la Comunidad Valenciana.

Estoy empezando a pensar incluso si es que usted tiene algún gafe entre su equipo, señor conseller, porque se ha conseguido que hasta la anterior organización de su director general de comercio y consumo, Unión Gremial, esté en contra del pacto de los horarios, lo cual es un ejemplo de que no existe esa unanimidad que nos están queriendo hacer vender.
Pero usted mismo dijo, Â«¡basta ya de hablar de horarios comerciales!
, hablemos de comercioÂ», pues hablemos de comercio.

Señor Climent, les queda un año -no me refiero a lo que dicen las encuestas- por hacer algo por el comercio.
Y apoyar al comercio significa algo más que cambiarle el nombre a las líneas de apoyo o a los planes integrales -que ya existían cuando gobernaba el PP- por los sucesivos Avalem o Emprenem; apoyar al comercio no es empezar una guerra con el mundo asociativo a cuenta de la representatividad; apoyar al comercio conlleva promocionar el comercio urbano, dotar a las poblaciones rurales de una oferta comercial adecuada, modernizar y formar a los empresarios de la venta no sedentaria, e implementar medidas para que puedan adaptarse a los nuevos hábitos de compra que poco a poco van ganando terreno en detrimento del comercio tradicional.

Señor Climent, hay que gobernar teniendo en cuenta los intereses de todos los agentes implicados, de ¡todos!
, de forma imparcial, autónomos y pequeños empresarios, grandes empresas de distribución, usuarios y consumidores.
Es cierto que era necesario acabar con el continuo rifirrafe de los horarios y que un acuerdo era necesario; sin embargo, no logramos entender el motivo de estas prisas cuando llevan tres años en el gobierno.

Al igual que muchas de las cuestiones que realiza el Consell, si justifican esa urgencia está la vía del decreto ley.
¿Cuál es el motivo por el cual no lo han hecho?
¿Por qué se contentan con modificar los artículos de la ley, que por cierto está llena de parches, y no han sido capaces -como le decía al inicio de la intervención- de haber presentado ante esta cámara una proposición de ley para el comercio?
¿Y la inocentada a la vez que falta de respeto al sector de convocarles un 28 de diciembre, en plena campaña de Navidad, con tan solo unas horas de antelación, pensando que no tienen nada mejor que hacer?
Ese día y a esa hora, en medio de la campaña más fuerte del año, donde tenían que estar era en sus negocios y no salvando al Consell para que pudiera conseguir sus objetivos anuales antes del 31 de diciembre.
Pero, volvamos al acuerdo.

Hemos de incentivar la competitividad comercial y lograr mayor rentabilidad, pero esta flexibilidad de horarios comerciales con el fin de dar mayor servicio a nuestros clientes no debe ir en perjuicio de nuestros pequeños y medianos empresarios a los que les supone un coste elevado poder abrir los siete días de la semana.
¿Han pensado ustedes cómo compensarlos?
¿Qué políticas de empleo autónomo tiene previsto implementar para ayudarlos?
¿Y para los empleados que van a trabajar en domingo?

Como siempre, empezando la casa por el tejado sin solucionar problemas colaterales que puede suponer abrir domingos y festivos antes de traer esta propuesta al pleno.
Nosotros defendemos un nuevo marco normativo que establezca una compensación salarial para quien trabaje en festivo, que fomente políticas de conciliación familiar y el respeto al descanso de los trabajadores al menos un día del fin de semana.

Señor conseller, nuestro grupo se va a abstener, respetamos el acuerdo, lo respetamos porque además lo han hecho los actores fundamentalmente, ¿eh?
, aquí los políticos y el Consell pues han brillado bastante por su ausencia.
Decimos que lo respetamos pero ni éste es tan monolítico como usted y ustedes anunciaron, ni el procedimiento hurtando la posibilidad de debate es el adecuado.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

En nom del Grup Podemos-Podem, prendrà la paraula l'il·lustre diputat Jordi Alamán, que crec que és la primera intervenció que fa en l'hemicicle.

El senyor Alamán i Tabero:

Gràcies, president.

Com sempre, n'hi ha una primera vegada.

El senyor president:

Quan vosté vullga, senyoria.

El senyor Alamán Tabero:

Bon dia, senyories.

Des del Grup Parlamentari Podemos-Podem ens fem ressò de les dificultats que actualment n'hi ha al món del comerç, d'un delicat problema que no s'ha resolt però que requereix de solucions que alberguen al seu si un responsable accés al consum, al temps de mantindre la dignitat dels treballadors i de les treballadores considerant la lleial competència entre empreses.

Aquesta problemàtica ha endurit un terreny on un model darwinià ha condicionat l'estil de vida de tots els implicats: el petit comerç, els autònoms, els treballadors per compte alié fa anys que han experimentat com les condicions laborals han canviat per aquesta baralla jurídica, que el que podria entendre's com a excepcionalitat s'ha convertit en norma.

Segons les dades de la Federació Nacional d'Associacions de Treballadors Autònoms, durant l'any 2017 el País Valencià va perdre diàriament quatre autònoms del petit comerç.
Competir amb les gran superfícies és, com es demostra, força complicat; força complicat perquè en la majoria dels casos obliga a competir a la baixa, a la baixa de salaris, a la baixa de les condicions de treball, a la baixa de drets laborals, a la baixa de descans (algú tus), a la baixa de tot.
És més, aquest acord en forma de proposició de llei precisament pot donar la carta de naturalesa a aquest nou escenari.

La llibertat horària no implica necessàriament un augment major de vendes ja que el poder adquisitiu no es modifica; no necessàriament implica més contractació ja que dóna la possibilitat de permutar un diumenge per un dilluns fent perdre el valor que ha tingut sempre un festiu treballat així, al mateix temps, devaluant el que és la força del treballat realitzat.
I lluitar contra aquestos perjudicis hauria de ser una aposta sòlida del Consell al seu territori.

A més d'aquesta carta de naturalesa, a la que se li dóna la llibertat horària, s'afig els efectes que tindrà a la ciutat d'Alacant posant més obstacles a aquest petit comerç i als seus treballadors precaritzant la seua situació.
Calia evitar aquesta situació lamentable en què una llei tracte de regular la llibertat horària que acaba perjudicant els drets assolits pels sectors més vulnerables.

Aquest acord entra a Les Corts per a ser refrendat d'una manera que entenem que està molt lluny de ser idònia, és un pacte -entenem- limitat i limitant.
Limitat perquè no aprofundeix en la protecció dels treballadors i de les pimes; limitant perquè empitjora les condicions, no dóna alternativa ni autonomia per a arribar a altres acords més beneficiosos per al petit comerç.

Però que no els enganyen, senyories, que els consells locals requerisquen d'unanimitat per a disposar d'una regulació pròpia és un pas perquè les grans patronals decidisquen el model de ciutat que volen.
¿De veritat era necessari donar-li dret de veto al gran comerç?
Ni el comerç ni els treballadors d'Alacant es mereixen ser víctimes d'aquest acord.

A més, aquesta proposició de llei entra en el parlament sota unes condicions que, donada la seua naturalesa de tramitació, no ha donat lloc a un debat obert i assossegat que permeta corregir els seus defectes.

I sí, és cert que millora lleugerament les condicions a València i a Castelló, és un avanç del Consell…, a mitges.
Però per això estem ací, per a recordar-los que la transformació política no pot quedar-se en un compromís conjuntural.
Amb tot, no entorpirem aquest avanç limitat però no espereu tampoc que en siguem còmplices.

El nostre objectiu és treballar per a assolir una vertadera millora social, volem que les polítiques s'orienten cap a cadascuna de les persones sense reconéixer cap limitació a la baixa dels drets laborals; volem que la lliure competència vaja parella amb un tracte que dignifique els treballadors i empresaris que es deixen la pell cada dia.

Per tot això, el nostre grup s'abstindrà.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Alamán.

Fixarà posició, en nom del Grup Socialista, la il·lustre diputada Toni Serna.

La senyora Serna Serrano:

Gracias, presidente.

Bueno, señorías, antes de comenzar quiero agradecer la presencia de las asociaciones de comerciantes y de consumidores que se encuentran aquí, hoy, con nosotros y que, realmente, pues esta propuesta que hoy traemos a la cámara sale de la voluntad y de la decisión que ellos mismos trasladaron a la Conselleria de Economía Sostenible, Sectores Productivos, Comercio y Trabajo.

Efectivamente, como se ha dicho ya, el debate de los horarios comerciales pues es un debate que ha sido muy controvertido y, bueno, la solución ha sido francamente complicada.

Y esto, ¿por qué ha sido?
Yo creo.
.
.
, nosotros creemos que, en primer lugar, es porque en la ley vigente en la que se movía el asunto de los horarios comerciales, la Ley 3/2011 del comercio valenciano, nunca fue una ley del todo pacífica, y que no había sido aceptada por los sectores económicos del comercio implicados.

Y, en segundo lugar, y creo que la más importante, es que son los propios colectivos implicados, son ellos -los que representan al sector del comercio- los que realmente se encuentran afectados, los que además forman parte del Observatorio de Comercio Valenciano, los que en la sesión celebrada el 4 de diciembre de 2017 reclamaron a la conselleria de economía un conjunto de medidas para pacificar el debate de los horarios comerciales.
Fueron manifiestamente disconformes con la legislación vigente.

Señorías, es cierto que el comercio en nuestra comunitat es un sector económico tradicional en el que confluyen multitud de actores y tiene intereses económicos sociales y culturales muy, muy dispares, con modelos comerciales absolutamente contrapuestos y que, además, tiene una plena incidencia en la sociedad valenciana, no solamente por el importante número de trabajadores a los que afecta, que también tienen derechos laborales, sino porque afecta de una manera horizontal al conjunto de la sociedad valenciana.

Desde mi grupo, efectivamente, vamos a apoyar esta proposición de ley que modifica sustancialmente la normativa vigente, concretamente la que está relacionada con el régimen de días festivos aperturables para todo el territorio y, además, define nuevos modelos en las zonas de gran afluencia turística.

Seguro, señorías, que muchos de ustedes pueden tener argumentos que sirvan para apoyar una total defensa de la libertad del horario en el comercio.
Porque realmente en la calle la línea que separa las posiciones a favor o en contra, pues en realidad es una línea muy fina y está llena de matices, especialmente cuando en este debate utilizamos constantemente la palabra libertad, y parece.
.
.
, cuando vamos a regular, parece que estemos efectivamente impidiendo que exista esa libertad.

Esa no es la problemática, señorías.
La realidad es que, tras años de enfrentamientos y confrontaciones, la gran mayoría del sector implicado y afectado por el tema ha sido capaz de alcanzar un acuerdo mayoritario.
Un acuerdo que se conoce como el Acuerdo de la Llotja que ha sido ratificado por patronales del pequeño y mediano comercio, Covaco y Cecoval; supermercados con Anged; sindicatos mayoritarios del sector, Fasga y Fetico; asociaciones de consumidores y usuarios; la Federación Valenciana de Municipios y Provincias, y la cámara de comercio.

En definitiva, señorías, los principales actores que se encuentran en liza, con esta normativa, ven cumplida parte de sus aspiraciones.
Así que nosotros tenemos que apoyar este nuevo marco normativo.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Ja, per a finalitzar el debat, l'il·lustre diputat José Salas.

Senyoria, quan vosté vullga.

El senyor Salas Maldonado:

Gracias, presidente.

Agradecer la presencia de las asociaciones que hoy nos acompañan.

Buenas tardes, conseller.

Quiero empezar mi intervención diciéndole que estamos totalmente en contra de la forma que llega esta proposición de ley a estas Cortes, bajo el paraguas de lectura única.

Esto, ¿usted sabe lo que es?
Es una imposición de gobierno, negando la participación ciudadana y negando a los grupos el que podamos presentar ninguna enmienda.

Es posible, conseller, que usted esperara hoy de mí una felicitación por mi parte, pero ya me gustaría a mí que fuese así, por el bien del comercio de nuestra comunidad y por los consumidores.
Pero no puedo, porque después de dos y medio largos con este tema vende usted un acuerdo que usted y yo sabemos no ha dejado satisfecho a nadie.
Y cuando le digo a nadie, no es una forma de hablar.
Es que no hay nadie satisfecho, ni siquiera algunos de los proponentes.
Un acuerdo que no ha querido firmar ni Unión Gremial ni los sindicatos, ni está de acuerdo el pequeño comercio.

Con este acuerdo, usted lo que ha conseguido es enfrentar a los comerciantes con sus asociaciones, porque no se ven ni bien defendidos ni bien representados.
(Aplaudiments) Algo insólito hasta ahora.
Y esa división tiene nombres y apellidos.

A otro que no tiene usted a favor es al alcalde de Alicante.
Pero, bueno, al alcalde de Alicante posiblemente le quede menos que a su acuerdo.

Usted ha tirado del refranero español y ha pensado: divide y vencerás.
Y yo también tiro del refranero y le digo que la unión hace la fuerza.
Porque el pequeño comercio se ve engañado por usted, igual que los sindicatos, ya que ustedes desde el primer momento les dijo que de abrir los domingos, nada de nada.
Y hoy ve que usted les ha vuelto a engañar.

Usted siempre ha sabido que eso era imposible, pero, a pesar de todo, lo decían.
Usted llega a este acuerdo por agotamiento de las partes, por aburrimiento del sector.
(Aplaudiments) Como me decía un director de una importante empresa, para que por fin los consumidores sepan de una vez por todas cuándo se abre o cuándo se cierra.

Pero ya le adelanto yo, conseller, que esto es pan para hoy y hambre para mañana, porque no se le pueden poner puertas al desierto.
Porque usted quiere volver a la época de vender los calamares en cucuruchos de papel, y eso puede ser muy nostálgico, pero imposible de llevar a la práctica hoy.

Yo, conseller, sé que el tema de horarios crea puestos de trabajo y que la apertura de comercios mueve las grandes ciudades y, además, invita a que los ciudadanos salgan a la calle y, por consiguiente, dinamicen otros sectores: hostelería, espectáculos, servicios, etcétera.
(Aplaudiments) 

Soy consciente de que no es lo mismo Santa Pola o Benicàssim, por poner algún ejemplo, en invierno que en verano y, por supuesto, no lo es mismo que Valencia, Alicante o Castellón.
Como no es lo mismo Orihuela o Torrevieja, que tienen a Murcia a media hora con sus comercios abiertos.
(Aplaudiments) Claro que no, claro que no.

Y es por lo que los ayuntamientos algo tendrán que decir en todo esto.
Lo que no puede ser es café para todos, que es lo que usted quiere.

Usted ha querido pasarle su problema a los grupos para que se lo presentemos hoy aquí, y yo le digo que eso es esconderse.
Eso es no dar la cara.

A usted le han entrado las prisas ahora, y hoy se pone de perfil saltándose etapas para evitar el proceso administrativo regular y pretender esconderse detrás de los grupos, ¿eh?
, detrás de los grupos parlamentarios, para no asumir su responsabilidad y lo quiere aprobar como.
.
.
, de tapadillo, empleando un procedimiento excepcional, un modelo que está pensado para usarse en casos de emergencia.
Sin debate, sin enmiendas, que es lo que usted pretendía; evitando las críticas de los sindicatos, organizaciones y operadores ante una medida que ha levantado ampollas entre su propio sector nacionalista.

Mire, cuando se gobierna hay que ser valiente, hay que dar la cara.
.
.
, para hacer un decreto.
No vale esconderse detrás de los grupos cuando alguna decisión sea polémica.
Usted sabe, como lo sé yo, lo que significa la venta online, y esa tienda abre veinticuatro horas, 365 días al año.
Y si de alguna manera se puede competir, será dando mejor servicio.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.
.
.

El senyor Salas Maldonado:

Concluyo enseguida, presidente.

Afortunadamente nos encontramos en la que para mi grupo y para mí es la mejor comunidad de España, la Comunidad Valenciana.
Una comunidad de grandes comerciantes, de gente trabajadora y emprendedora; gente que sabe de comercio lo que ni usted ni yo sabemos; gente que a pesar de la crisis, a pesar de encontrarse solos, saben levantar las persianas de sus negocios todos los días y defenderlos, aunque se sientan solos.

Eso sí, no piense usted, conseller, que esto es gratuito ni que es para siempre.
Esto, conseller, le pasará factura a usted y a su gobierno del Titanic, y usted lo verá.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Senyories, anem a passar a votació del punt 6 de l'ordre del dia, que es la presa en consideració de la proposició de llei per la qual es modifiquen els articles que vostés ja coneixen i que, havent culminat el debat, anem a passar directament a votació.
Senyories, comença la votació.
Senyories, la proposta ha estat aprovada amb 48 vots a favor, 39 abstencions, 0 en contra.

Proposició de llei per la qual es modifiquen els articles 17, 18 i 22 i la disposició transitòria quarta de la Llei 3/2011, de 23 de març, de La Generalitat, de comerç de la Comunitat Valenciana, presentada pels grups parlamentaris Socialista, Compromís i Ciudadanos (RE número 90.
668, BOC número 246).
Proposta de tramitació, si escau, pel procediment de lectura única previst en l'article 135 del Reglament de Les Corts

El senyor president:

Senyories, anem a passar seguidament a votació, però abans vosté ha renunciat a.
.
.
Senyories, anem a passar a votació, i amb això clourem la sessió de hui, el punt sèptim de l'ordre del dia, que és: proposta de tramitació, pel procediment de lectura única previst en l'article 135 del reglament, dels articles 17, 18 i 20, i de la disposició transitòria quarta de la Llei 3/2011.
Senyories.
.
.
senyories, comença la votació.
Senyories, queda aprovada la tramitació amb 40 vots afirmatius, 36 en contra, 11 abstencions.

Proposició de llei per la qual es modifiquen els articles 17, 18 i 22 i la disposició transitòria quarta de la Llei 3/2011, de 23 de març, de La Generalitat, de comerç de la Comunitat Valenciana, presentada pels grups parlamentaris Socialista, Compromís i Ciudadanos (RE número 90.
668, BOC número 246).
Debat i votació, si escau, pel procediment de lectura única

El senyor president:

I, finalment, senyories, anem a votar, pel procediment de lectura única, el punt 8 de l'ordre del dia.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queda aprovada la tramitació per lectura única per 40 vots afirmatius, 28 en contra i 19 abstencions.
(Aplaudiments) 

Senyories, ha sigut un debat intens.
Els recorde que la Comissió de Govern Interior es reunirà a les cinc i mitja.
.
.
i, per tant, han fet vostés un treball i intens.

És closa la sessió.
(El president colpeja amb la maceta)

(S'alça la sessió a les 15 hores i 19 minuts)