Obres%20p%C3%BAbliques%643833.10.02%20macro.html





Comissió d'Obres Públiques, Infraestructures i Transports realitzada el dia 2 d'octubre de 2017.
Comença la reunió a les 11 hores i 3 minuts.
Presideix la diputada Cristina Rodríguez Armigen.
Reunió número 23.

La senyora vicepresidenta:

Da comienzo la Comisión de Obras Públicas, Infraestructuras y Transportes.

Comenzamos con la… Va a pasar lista, el secretario (rient) a ver si hay cuórum.

(El secretari passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

Muy bien, muchas gracias.

El primer punto del orden del día es la aprobación, si procede, del acta de la sesión anterior.
Si no hay (rient) ningún inconveniente, se aprueba por asentimiento.

Compareixença de la consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori, senyora María José Salvador Rubert, per a exposar la situació dels expedients relatius als contractes de concessió per a la construcció i explotació de diverses autovies de La Generalitat, sol·licitada a petició pròpia (RE número 64.
316)

La senyora vicepresidenta:

El segundo punto de la comisión es la comparecencia de la consellera de Vivienda, Obras Públicas y Vertebración del Territorio para explicar la situación de los expedientes relativos a los contratos de concesión de la construcción y explotación de diversas autovías de La Generalitat, solicitada a petición propia.

Damos paso a la consellera.
(S'interromp la gravació)

Bienvenida consellera.
Bon dia.
Tiene, por tiempo ilimitado, la palabra para la exposición del punto.
Cuando quiera.

La senyora consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori:

Moltes gràcies.

Molt bon dia a tots i a totes.

Vaig a exposar a ses senyories la situació de les concessions per a la construcció i explotació de diverses autovies de La Generalitat, que es van licitar en el seu dia pel govern anterior sota la modalitat de peatge en ombra, el que significa que les empreses feien les obres i l'administració pagava després un cànon al llarg de molts anys, normalment trenta o trenta-cinc.

De fet, si sumem els tres contractes signats sota eixa fórmula, la CV-35, autovia València-Losa del Obispo, la CV-95, autovia Orihuela-costa, la CV-50, primer tram autovia Benaguasil-A3, mentre el pressupost màxim d'execució de les tres ascendia a 360 milions d'euros, IVA inclòs, els pagaments de l'administració, al llarg de tots els anys de concessió, en els tres casos, pujava, d'haver-se executat les tres, segons estava previst, 1.
971 milions d'euros.
Han escoltat bé, quasi 2.
000 milions d'euros, cinc vegades més que el pressupost màxim d'execució de les obres.

Doncs bé, l'objecte d'aquesta compareixença és posar en coneixement de la cambra la manera d'actuar de les anteriors conselleries competents en matèria de carreteres, entre 2004 i 2015, l'actuació de l'actual Conselleria d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori i les conseqüències d'una i altra manera de fer les coses.

Pel que respecta a la CV-95, autovia Oriola-costa, anem a començar per la concessió de l'autovia CV-95 perquè, en este cas, es va dictar, en març d'enguany, una sentència del Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana que determina que el Consell ha de pagar quasi 9,5 milions d'euros a la concessionària.
Ací es tractava de convertir l'actual CV-95, amb una calçada per sentit, en una autovia seguint bàsicament el traçat de l'actual carretera amb alguns canvis.

L'antiga Conselleria d'Obres Públiques, Urbanisme i Transport, la COPUT, va aprovar el projecte bàsic el juliol de 2006.
Cal dir que, mentre s'estava tramitant el projecte, el Ministeri de Foment es va pronunciar en contra de l'alternativa que finalment es va escollir i també que no es va sol·licitar la declaració d'impacte ambiental.

Eixe va ser el motiu fonamental que va fer que els qui impugnaren l'acord d'aprovació del projecte obtingueren una sentència favorable que també declararà nuls tots els actes posteriors de licitació i adjudicació de la concessió.

Doncs bé, este projecte bàsic és el fonament tècnic de la licitació de la concessió que es va produir en gener de 2007.
Els plecs de la licitació determinaven que l'empresa adjudicatària hauria de redactar els projectes de construcció, fer les expropiacions i començar les obres.

En octubre de 2007, es va adjudicar la concessió a una unió temporal de quatre empreses anomenada Concessionària CV-95, i en desembre de 2007, es va signar el contracte amb les següents dades principals.

L'objecte era la concessió per a la reforma, conservació i explotació de l'autovia CV-95 Oriola-costa; el pressupost màxim d'execució eren 94,4 milions d'euros; els pagaments previstos per La Generalitat, des de 2010 a 2037, pujaven a 466 milions d'euros i la posada en servei de les obres es fixava en octubre de 2010.

Encara que la concessionària no havia presentat la versió definitiva del pla econòmic i financer que li havia reclamat la conselleria, en març de 2009 la Direcció General d'Obres Públiques va aprovar els projectes de construcció, amb una sèrie de prescripcions recollides en l'informe de supervisió de projectes i en l'informe de la inspecció del projecte i obra, que modificaven els presentats per l'empresa.
I la concessionària va presentar un recurs contenciós administratiu contra aquesta resolució, i a més, l'empresa no va fer les expropiacions ni inicià les obres.

Per tant, les coses no van començar precisament bé, però la conselleria va decidir, per motius que a nosaltres se'ns escapen, no exigir el compliment dels plecs del contracte.

Dos associacions van impugnar el projecte bàsic i el Tribunal Superior de Justícia va declarar la nul·litat.

Així les coses, la concessionària plantejà, el 28 de gener de 2010, suspendre el contracte, al·legant que la construcció d'un nou eix viari pel ministeri, autovia Reguerón-AP-37, i la licitació d'un altre tercer carril A-7, Crevillent-Orihuela, podien incidir negativament en l'evolució de trànsit de la futura autovia.

Doncs bé, la conselleria, en març de 2010, dictà una resolució en la qual va suspendre indefinidament el contracte.
Ho va fer sense cap estudi previ i va assumir les tesis que plantejava l'empresa, que plantejava la concessionària.

De tota manera, el pitjor va arribar en juliol de 2012, quan la conselleria, sense rebre cap petició per part de la concessionària, i sense intentar tampoc arribar a un acord amb l'empresa, va resoldre unilateralment el contracte argüint raons d'interés públic i pèrdua de viabilitat del contracte.

A partir de l'anàlisi de l'evolució del trànsit en la zona, la conselleria va entendre que havia desaparegut la causa que va donar lloc a la licitació del contracte, i adduïa també raons de prudència per evitar iniciar l'execució d'unes obres on el projecte bàsic s'havia declarat nul per sentència.

Ací hi ha dos aspectes clarament discutibles.
D'una banda, la clàusula 59.
2 del plec, que establix expressament que el concessionari assumirà el compte i risc del contracte, incloent l'evolució del trànsit i dels residents en l'entorn de les vies.
Això facultava la conselleria per haver resolt el contracte per causes imputables al concessionari, en el cas que aquest no vullguera iniciar les obres.

D'altra, La Generalitat havia interposat un recurs de cassació contra eixes sentències del Tribunal Superior de Justícia, que havien anul·lat el projecte bàsic.

Per tant, la prudència podia implicar la suspensió del contracte mentre no es produïra una sentència, però el que va fer, que és resoldre el contracte i no retirar la cassació, no té sentit, perquè, ¿què haguera passat si després el Tribunal Suprem haguera fallat a favor de La Generalitat?

La conselleria, per tant, tenia tres opcions teòriques.
Una, acordar amb la concessionària una resolució del contracte de mutu acord, que ni tan sols ho van intentar.
Eixa solució sols hagués implicat l'obligació d'indemnitzar pel dany realment patit pel contractista, és a dir, allò que s'havia gastat i era aprofitable per a l'administració.

La segona opció era instar l'execució del contracte en els seus propis termes i, cas contrari, la resolució per causes imputables també al concessionari.

La tercera opció era la resolució unilateral.
Eixa alternativa implicava l'obligació d'indemnitzar pel dany patit pel contractista i donava opció, com així es va fer, a reclamar per lucre o benefici deixat de percebre.

Doncs bé, la conselleria va optar per l'última de les alternatives, fent allò que la deixava en pitjor situació de cara a una reclamació econòmica per part de l'empresa.
I, en efecte, en març de 2013, la concessionària va presentar una reclamació de danys i perjudicis, assenyalant un dany emergent de 6 milions d'euros i tres opcions de lucre cessant, de manera que les xifres totals anaven dels 11,1 als 27,3 milions d'euros.

Ací, es produïx un altre moment clau quan el Tribunal Suprem dicta sentència en abril de 2013 ratificant les decisions, les sentències del Tribunal Superior de Justícia i confirmant que el projecte bàsic i, per tant, tots els actes posteriors de licitació, adjudicació i resolució del contracte eren nuls, perquè no hi havia hagut, en el seu moment, declaració d'impacte ambiental.

Estes sentències sí que feien inviable qualsevol actuació, però la conselleria tampoc va actuar en eixe moment com correspondria, perquè no inicià un procediment de revisió d'ofici dels actes administratius per nul·litat declarada pels tribunals.

A més, tampoc va resoldre la reclamació de danys i perjudicis, tot i tindre ja damunt de la taula un informe tècnic de la conselleria, d'agost de 2013, favorable a rescabalar però indemnitzant sols per dany emergent, amb una quantitat d'1,2 milions d'euros.

Davant aquesta doble inactivitat, a principis de 2014, la concessionària interposa un recurs contenciós administratiu contra el silenci de la conselleria reclamant 16,4 milions d'euros, però la conselleria no va reaccionar fins a setembre de 2014, quan l'anterior Direcció General de Transport i Logística va fer eixa proposta d'indemnització d'1,2 milions d'euros.

Eixa proposta arribà a dictamen del Consell Jurídic Consultiu, el qual va assenyalar que el que tocava era que la conselleria, en coherència amb la sentència del Tribunal Suprem, que havia declarat que tot allò actuat és nul, iniciara un procediment de revisió d'ofici dels actes de contractació per concórrer causa de nul·litat de ple dret declarada pels tribunals.
És a dir, allò que la conselleria havia d'haver fet un any i mig abans arran de les sentències del Tribunal Suprem.
Però ni així, perquè l'anterior conselleria no inicià l'expedient que li marcava el Consell Jurídic Consultiu.
La veritat és que resulta prou inexplicable.

Ha hagut de ser esta conselleria, que ha tingut de tramitar l'expedient de revisió, tot i que eixe contenciós interposat a principis de 2014 ja estava molt avançat.
I així, i després d'este cúmul de despropòsits administratius dels anteriors governs, arribem a la sentència de 21 de març de 2017, en la qual el TSJ estima parcialment el recurs interposat per la concessionària en 2014 i assenyala el dret de l'empresa a percebre indemnització, tant per dany emergent com per lucre cessant, per un total de 9,5 milions d'euros.

I ¿què diu la sentència, en síntesi?
Primer, que la concessionària no ha tingut intervenció en els motius declarats en les sentències que declaren nul·la l'aprovació del projecte bàsic de la concessió, per la qual cosa té dret a rebre indemnització.

Hi ha una resolució de la CITMA de 2012 que resol el contracte, que va quedar ferma en el seu moment i no es va resoldre en termini la petició d'indemnització.
La concessió haguera sigut viable encara que no hi haguera hagut crisi econòmica, donades les al·legacions efectuades en el seu moment pel Ministeri de Foment al projecte bàsic.

Per tot això, la concessionària ha tingut una sèrie de despeses sense tindre cap responsabilitat en la nul·litat de la concessió i té dret a ser indemnitzada.
El TSJ entén que cal indemnització per dany emergent i fixa 6 milions d'euros.

Recorde que l'antiga conselleria, en eixe informe de la direcció general, indicava que estava disposada a reconéixer 1,2 milions d'euros, i al final, per sentència, han passat d'1,2 a 6 milions d'euros.
I el TSJ entén que l'empresa té dret a ser indemnitzada també per lucre cessant, en no haver tingut responsabilitat en la nul·litat de la concessió, i el fixa en 3,5 milions d'euros.
En total, 9,5 milions d'euros que hem de pagar tots els valencians i valencianes.

Ara bé, hem de dir que nosaltres, sempre defensant l'interés de l'administració, hem presentat un recurs de cassació davant del Tribunal Suprem, davant la nefasta i negligent gestió que s'ha produït per l'anterior conselleria en aquesta qüestió.

La sentència posa de manifest la falta d'una actuació administrativa diligent, tant de la COPUT, de la CIT i de la CITMA, i les greus conseqüències econòmiques que ha suposat eixa inactivitat, en no haver tramitat en temps i forma el procediment declarant la nul·litat dels actes de contractació davant la sentència del Tribunal Suprem de 2013, provocant que La Generalitat haja sigut condemnada a l'abonament d'una indemnització de prop de 9,5 milions d'euros, incloent-hi en concepte de lucre cessant.
Uns diners que ens vindrien molt bé per a acabar obres que l'anterior conselleria va deixar a meitat, per a pagar les que han deixat pendent d'abonar o per començar-ne de noves.

En segon lloc, la segona concessió, la CV-50, tram 1, Benaguasil-A3.
Si el que hem relatat de la CV-95 demostra la negligent manera d'actuar de les anteriors conselleries, deixant de fer el que tocava en defensa dels interessos públics, la concessió de la CV-50 en el tram entre Benaguasil i l'A-3 és del Guinness dels rècords negatius d'inactivitat.

La CV-50 és una carretera que, com vostés saben, discorre entre Llíria, CV-35 i Tavernes de Valldigna, connexió amb la Nacional 332, i en els temps del tot val es va projectar la conversió de tota en autovia al llarg de quatre trams, de manera que quan estigueren finalitzats es deia que hi hauria una nova autovia entre l'A-23, autovia Mudéjar, i Tavernes de la Valldigna.

El primer que s'anava a escometre era el tram 1, entre Benaguasil, al costat de la CV-35, i l'A-3, Xiva, mentre la resta de trams s'han quedat a nivell de projecte.
La concessió es licità en gener de 2007 i es va adjudicar, per la conselleria de l'etapa de Mario Flores, en novembre a una altra UTE.
El contracte es va formalitzar en febrer de 2008 amb les següents dades.

L'objecte era la concessió per a la construcció, conservació i explotació de la CV-50, tram variant nord de Benaguasil i autovia A-3; el pressupost màxim d'execució, 98,4 milions d'euros; els pagaments previstos per La Generalitat, des de 2009 a 2038, ascendien a 436,2 milions d'euros i la posada en servei de les obres es fixava en 24 mesos des de l'adjudicació.

Així, en març de 2008, la concessionària va entregar un primer projecte constructiu, però la CIT el va donar en diverses ocasions per a corregir deficiències, de manera que l'empresa va fer fins a quatre lliuraments de projecte.

Finalment, en març de 2009, la Direcció General d'Obres Públiques dictà una resolució aprovant el projecte de construcció de l'obra, si bé haurien d'arreplegar-se nombroses observacions recollides en els informes de supervisió i de l'inspector de la conselleria.

A més, en maig de 2009, es va convocar l'empresa a signar l'acta de comprovació de replantejament, però esta no va acudir.
També la concessionària hauria d'haver començat les expropiacions i després l'execució de l'obra, però no ho va fer, incomplint en dos ocasions clàusules del plec.

En tot cas, i a pesar dels incompliments de l'empresa, la CIT no actuà de cap manera i va deixar passar el temps.
En 2012, i ja amb la conselleria la CITMA, el diputat -vull recordar- Paco Signes va preguntar en Les Corts què es pensava fer amb estes obres, i en novembre d'eixe any l'anterior consellera va respondre que la CV-50 s'anava a fer el mateix que a la CV-95.

Però van passar dos anys sense cap actuació.
Sols en desembre de 2014 l'anterior Direcció General de Transports i Logística va firmar una proposta d'inici de tramitació per a la resolució del contracte de concessió per mutu acord, atés que des de maig de 2009 no hi havia hagut alternativa ni activitat.
Però l'expedient es va arxivar en febrer de 2015, davant la falta de constància d'acord per part del concessionari.

Per tant, un altre cas en què es va deixar passar el tems per l'administració, més de cinc anys, cinc anys, i no es va resoldre el contracte quan tocava.

L'actual conselleria sí que es posà a la feina i va tindre una primera reunió a finals de 2015 per a conéixer la posició de l'empresa, que era conscient de la inviabilitat de la concessió.
Per tant, i atés el temps transcorregut, hem mantingut contactes amb l'UTE per tal d'arribar a una resolució de contracte i fixar una quantitat d'indemnització assumible per les dos parts.

Finalment, i d'acord amb els informes tècnics i jurídics, vam fer una proposta de resolució per mutu acord del contracte de concessió de la CV-50, proposant rescabalar el concessionari amb 2,6 milions d'euros per despeses de personal del contractista adscrits al contracte, costos incorreguts en treballs i estudis -geotècnia, càlculs, sondejos i assajos-, així com la quantitat abonada a La Generalitat per l'impost de transmissions patrimonials.

La concessionària va acceptar, renunciant a exercir qualsevol acció per a reclamar altres quantitats.
Així, doncs, amb l'informe favorable de l'Advocacia de La Generalitat i fiscalitzada per la intervenció, el Consell va acordar, el passat mes de juny, autoritzar la resolució del contracte per mutu acord i amb una indemnització de 2,5 milions d'euros, sols per dany emergent.

En este cas, l'actuació de les anteriors conselleries hauria d'haver sigut una altra, demanant en el seu moment el compliment dels plecs per part del contractista; i si no es feia, instar una resolució de la concessió.

Ara bé, atesa la inactivitat de tants anys de la conselleria, no sols des del punt de vista administratiu, sinó també polític, jo vullc recordar que l'anterior consellera va dir a finals de 2012 en aquesta seu parlamentària que anava a iniciar els tràmits per a la resolució, però va deixar passar més de dos anys sense fer cap proposta.
I al final, se'n va anar de la conselleria sense cap acord amb la concessionària.

I el temps transcorregut, l'única solució actualment viable era resoldre el contracte per acord de les parts, i així ho hem fet.
El passat 16 de juny, vaig signar la resolució del contracte de concessió amb la solució legal que suposa menor perjudici per a l'erari públic.

En tercer lloc, la CV-35, València-Losa del Obispo.
L'última de les concessions de què vaig a parlar és la relativa a la reforma, conservació i explotació de la CV-35 entre València i Losa del Obispo, reforma, conservació i explotació de la variant nord de Benaguasil, de la CV-50.

Es va licitar en desembre de 2004, s'adjudicà en juny de 2005 i el contracte es va signar el setembre de 2005 a una UTE de les altres quatre empreses, diferents a les anteriors.

El pressupost màxim d'execució, 143 milions d'euros en una primera fase i 31,3, en una segona fase.
Els pagaments previstos per La Generalitat, des de 2009 a 2040, ascendien a 880,3 milions d'euros i la posada en servei de les obres es fixava en 2009 la primera fase i abans del 31 de desembre de 2016 la segona fase.

Però en juliol de 2008, el conseller d'infraestructures dictà una resolució per la qual va aprovar una modificació del contracte, augmentant els ingressos màxims per cànon fins a 1.
070 milions d'euros.
Per tant, de 880 entre 2009 i 2040, van passar a 1.
070 milions d'euros.
Han escoltat bé, prop de 200 milions més de beneficis per a l'empresa concessionària.

La primera fase de les obres es va posar en servei en les dates fixades i la conselleria anava pagant el cànon corresponent en funció del trànsit.
No obstant, la conselleria va començar, a partir dels dos primers anys a retardar-se en el pagament del cànon, amb el conseqüent perjudici al concessionari.
Això va dur que en juliol de 2012, l'anterior consellera acordara la suspensió temporal parcial sine die del contracte en una sèrie d'aspectes.

Com és el cas de la suspensió de la CV-95, ací tampoc no es fixava un termini.
¿Per què?
No sabem, encara que en l'informe del tècnic es parla d'una proposta de suspensió de dos anys, i en la proposta emesa pel director general es parla d'una suspensió de dos anys, però el ben cert és que en juny de 2015 la suspensió continuava.

Doncs bé, ha hagut de ser aquesta Generalitat qui ha regularitzat els pagaments a l'empresa i qui ha alçat la suspensió del contracte en març de 2016, que torna a estar en vigor en tots els seus termes.

És a partir d'eixe moment quan s'ha exigit a la concessionària que fera tot allò al que estava obligada inicialment, per exemple, el manteniment de l'enllumenat artificial de l'autovia, perquè ni això l'anterior conselleria era capaç d'exigir a la concessionària.

Al mateix temps, l'anterior conselleria deixava sense respondre les demandes injustificades formulades per la concessionària l'any 2013 per a modificar el contracte, amb l'exigència d'una aportació complementària de La Generalitat de 14 milions d'euros més IVA i un increment de tarifes a pagar-li del 14,90%.

Ha estat l'actual conselleria la que, fora de termini, evidentment, perquè no se va contestar en temps i forma en el seu moment -nosaltres, encara que fora de termini, hem contestat-, ens hem vist obligats a denegar expressament eixes demandes.

Per acabar de posar de manifest el greu descontrol que es portava del tema, cal fer constar que en juny de 2014, s'informà pels tècnics de la conselleria que la concessionària tenia pendents de pagar als propietaris expropiats quantitats que arribaven a prop de 4,8 milions d'euros, corresponents a terrenys que feia anys que havien estat ocupats per a fer l'autovia i que seguien sense vore un euro.

El més greu és que eixa era una situació tolerada pels responsables de la conselleria fins que l'Ajuntament de Llíria denuncià per acord plenari eixos fets, obligant l'anterior conselleria a iniciar un procediment de penalització per incompliment de les seues obligacions, que acaba amb una resolució de maig de 2015, més d'un any després de la denúncia de la situació formulada per l'Ajuntament de Llíria, per import de prop de 370.
000 euros.

Malgrat això, el fet que es deixara que caducara l'expedient per una dilació excessiva en la seua resolució, ha fet que l'empresa haja eixit sense sanció alguna per estos fets.

I ¿com estem actuant nosaltres en esta concessió?
Com hauria de fer-ho qualsevol administració responsable, és a dir, seguint estrictament els aspectes recollits en una cosa tan bàsica i tan eludit per les anteriors conselleries com són els plecs de condicions del contracte.

Això suposa que en els casos que hem detectat alguns incompliments, hem fet els requeriments oportuns, inclús hem obert expedients, imposat penalitats per avaries d'enllumenament, falta de poda en la mitjana, entre altres qüestions desateses per les concessionàries.

Un aspecte rellevant en este contracte és que es contemplava una segona fase d'obres que s'havien d'executar abans del 31 de desembre de 2016: l'ampliació del tram 3, la Pobla de Vallbona-Llíria, a tres carrils per sentit, i construcció de la segona calçada de l'autovia en el tram 5, variant de Casinos, i 6, Casinos-Losa del Obispo.

Doncs bé, en l'abril de 2015, l'empresa va sol·licitar a l'anterior conselleria que no s'iniciaria la segona fase de les obres, i esta, com era habitual, ¿què va fer?
No respondre.

Amb el nou Consell, en juliol de 2015, vam requerir al concessionari perquè comunicara la data prevista d'inici dels treballs i aportara una planificació detallada de les actuacions, projectes, expropiacions i execució d'obres, i en novembre vam dictar una resolució denegant la suspensió temporal parcial de l'obligació d'inici de les obres i obligacions de la segona fase.

A més, en l'actual legislatura, la concessionària ha presentat diverses sol·licituds, o bé per a modificar el contracte i excloure l'obligació d'execució de les obres de la segona fase, o bé per a ajornar les obres de la segona fase o bé per a resoldre i liquidar la concessió.
Totes estes peticions han sigut estudiades per la conselleria i desestimades mitjançant les resolucions adients.

Tenint en compte la posició de la conselleria, l'empresa també va presentar tres avantprojectes d'obra relacionats amb la segona fase, però ja en 2017, és a dir, fora del termini previst en el contracte.
En eixe sentit, la conselleria ha denegat l'aprovació dels projectes, al mateix temps que ha obert un expedient per l'incompliment de l'obligació de la concessionària de tindre les obres de la segona fase fetes a finals de 2016.

Per tant, amb l'actual conselleria s'està controlant el compliment de la concessió, com correspon a l'obligació de l'administració de garantir en tot moment l'observança d'una cosa per la qual ha de vetlar de manera inexcusable l'administració pública, com és l'interés públic.

Per acabar esta exposició, la conclusió de tot l'anterior és que amb les anteriors conselleries, tant la COPUT, la CIT, com la CITMA, les empreses concessionàries venien a actuar pràcticament sense controls, amb desistiment de funcions per part de l'administració, que o bé no actuava o, quan ho feia, era molt tard.
I això ens està costant molts diners a tots els valencians i valencianes.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Muchas gracias, consellera.

Bueno, a continuación habrá un turno de palabra de cuatro minutos cada uno de los grupos.

Comienza la diputada María José García, del Grupo Parlamentario Ciudadanos.

La senyora García Jiménez:

Muchas gracias, señora presidenta.

Muchas gracias, señora consellera, por todas las explicaciones que nos ha dado.

La verdad es que estamos poniendo aquí encima de la mesa asuntos que realmente yo no tengo datos para poder contrarrestar toda esta información, información que usted nos da y que, desde nuestro punto de vista, creemos que es fiable, que es la que corresponde y es correcta.

Pero es que también encontramos que es una información sesgada, porque la parte que realmente debería de estar ahora justificándose no somos nosotros como primer lugar, sino debería de estar justificándose la anterior conselleria, que es la que ha realizado estas malas gestiones frente a toda esta situación.

Quiero comentar que tiene toda la razón del mundo en que hay documentos base que tienen que ser comprobados y tienen que cumplirse a rajatabla, pero no es que lo digamos nosotros, es que lo dice cualquier proyecto que se licite, se ponga en licitación, en base en lo que dice la ley de contratos.
Con lo cual, sí que se tenía que haber tenido más rigor frente a toda esta situación que están poniendo aquí.

Ustedes han comentado que la decisión que han tomado es la correcta, pero es que, claro, hay muchas cosas que ahora está comentando que están en los tribunales.
Por lo tanto, nosotros ahí, si está en los tribunales, no somos quienes para decir si es mejor o peor decisión la que han adoptado.
Supongo que han adoptado la mejor decisión de todas las posibles.

Pero yo ahora le pregunto: de todas estas decisiones que han tomado, ¿cuánto ha ascendido esto económicamente que repercutirá en la Comunidad Valenciana, sobre todo en la fase de infraestructuras?

Y por otra parte, pues nada, comentar que igual que usted está ahora demandando que haya…, pues eso, un interés, que haya…, que se cumpla toda la normativa, nosotros demandamos también que se cumpla en este actual gobierno y que se vayan haciendo las actuaciones.

Está claro que los ciudadanos no tienen culpa de toda esta situación ilógica que está ocurriendo, pero si hay cosas que se han hecho mal, pues hay que solucionarlas.
Y ustedes, que ahora están poniendo soluciones, adoptar la más adecuada para la ciudadanía.

No puedo a exponer ni a favor ni en contra de lo que se hizo, porque no tenemos documentación para contrarrestarlo, pero que la pediremos, por supuesto, y que iremos haciendo preguntas, por supuesto, y que estaremos allí encima de todo lo que se hace, por supuesto.

Y nada más.
Gracias por toda la información y por todas las labores que están haciendo para deshacer este entuerto.

Muchas gracias.

La senyora vicepresidenta:

Gracias, señoría.

A continuación, del Grupo Parlamentario Podemos-Podem, tiene la palabra, por cuatro minutos, el diputado José Francisco Almería.
Cuando quiera.

El senyor Almería Serrano:

Moltes gràcies, presidenta.

Benvinguda, consellera, a esta que és la seua casa.

S'agraïx que membres del Consell demanen comparéixer a petició pròpia.
Moltes gràcies.

Un resum de l'exposat per la consellera podria ser que açò és una oda al despropòsit, ¿eh?
Inversions amb rendibilitat diferides que quintupliquen el cost de la licitació, una permissivitat de l'administració que ja hem vist en altres models de negoci, tipus Fira València, etcètera, i una irresponsabilitat en la gestió que resulta absolutament intolerable i que, al final, sempre redunda en intentar garantir que l'administració siga el principal client d'una sèrie d'empreses que, bé, que entenem que deurien d'estar obertes a un mercat i que no tindrien per què dependre de l'administració ni ser tractades d'esta forma tan irresponsable.

Compartisc amb la companya de Ciutadans.
El tema és que nosaltres, en principi, no tenim per què dubtar de la informació, òbviament, que ens aporta ací, però sí que ens planteja una pregunta que seria interessant -si no la té vosté la informació per a respondre ací, doncs ja la canalitzaré per a altre conducte-, i és: ¿quin és el cost actual encara per assumir per part de la conselleria en total.
I -que supose que sí que ho estaran fent- ¿es van a demandar responsabilitats on calguen per les decisions de gestió, en fi, que no estiguen del tot clares?

Més enllà, el nostre grup parlamentari, en estos moments ja no es veu sorprés, ¿eh?
, per este tipus de consideracions, tot comptant amb la quantitat de qüestions similars que van apareixent en l'estudi de la gestió dels governs anteriors en diferents comissions d'investigació i en diferents informacions que els membres del Consell aporten en esta cambra.

Entenem que s'han de demanar responsabilitats i entenem que tot allò que siga exigible en els contractes licitats a les empreses, l'administració ha de ser absolutament diligent, perquè al final eixa rendibilitat de les empreses no siga a costa de l'erari públic ni dels tributs dels ciutadans.

Res més.
Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Gracias.

Del Grupo Parlamentario Compromís, Teresa García.

La senyora García Muñoz:

Moltes gràcies, senyora consellera, per la seua compareixença.

Vistes les explicacions que ha vingut hui a donar-nos ací, nosaltres, des del meu grup, no sabem si hauríem de demanar una altra comissió d'investigació per a estudiar tot el tema dels peatges en ombra dels projectes que va projectar el PP en l'anterior legislatura, perquè -no sé- anem saturats de comissions d'investigació.

Perquè, efectivament, qualsevol cosa que el Partit Popular feia en les anteriors legislatures, sembla que acabava amagant un pufo que acabava beneficiant a un privat, segons ens ha explicat en el cas d'Oriola.
Un desastre jurídic, que acaba un poc el privat que opta els concursos reclamant les indemnitzacions que li corresponen.
I, efectivament, si l'administració no gestiona adequadament, doncs se produïx un benefici que, casualment, li arriba a un privat per no haver fet res que té que vore amb el bé públic, que hauria d'haver sigut executar eixes infraestructures.

De fet, pensem que ací no deuria de comparéixer vosté, deuria de comparéixer l'anterior consellera per a donar explicacions a resultes d'aquesta.
.
.
, digam, aquest embolic legal que ha propiciat estes indemnitzacions en els tribunals, però, clar, l'anterior consellera està més preocupada de convertir el parlament en un galliner que de solucionar problemes.

El que veem, de fet, és que el Partit Popular, de solucions als problemes que tenim els valencians, no en feia ni una.
Al contrari, creaven problemes que acabaven causant perjuís a l'erari públic.

Pel què ens ha descrit vosté ací, sembla que ací en el País Valencià s'estava preparant la versió valenciana del pufo de les autopistes de Madrid, perquè si estem veient projectes que no tenien el seguiment adequat per part de l'administració, que es licitaven amb projectes bàsics i no projectes d'execució, etcètera, açò estava preparant-se per a, efectivament, concessions ruïnoses que acabaven rescatant els valencians i les valencianes.

Ens preocupa i ens agradaria que ens ampliara la informació, sobretot el tema de l'autovia de València-Ademús, perquè, efectivament, si n'hi ha, al final, una concessió de 1.
070 milions d'euros fins a 2040, i eixa concessió ha patit tràmits administratius o de deficiències en els projectes, etcètera, ens interessaria liquidar-la per a evitar el perjuí econòmic que ens està provocant a totes i tots.
I voldríem saber com estan estudiant vostés, digam, eixa concessió per tal de, si és possible, digam, no haver de portar-la a terme.

I igualment també, ens agradaria que ens aclarira, sobretot ens agradaria que els aclarira als veïns de Tavernes de la Valldigna i de la zona de La Safor, quins extra ha de posar esta conselleria per tal d'atendre les necessitats que tenen les infraestructures i els problemes que tenen les infraestructures que l'anterior concessió no ha resolt, eixa concessió privada no ha resolt i que, efectivament, ens costa, als valencians i a les valencianes, l'extra que l'administració pública actue.

Ens sembla.
.
.
, el fet de demanar comissió d'investigació o no és una cosa a estudiar, perquè ací anem saturats, però, efectivament, sí que li anem a demanar la informació necessària, però si és necessari demanar responsabilitats als anteriors gestors d'aquestos pufos, que efectivament, en els tribunals o allà on corresponga, donen les explicacions corresponents.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Gracias, señoría.

Es el turno del Grupo Parlamentario Socialista.
Tiene cuatro minutos, la diputada Sandra Martín.

La senyora Martín Pérez:

Gracias, presidenta.

Bienvenida, honorable consellera, a esta comisión.

Mire, todo esto que usted nos acaba de narrar realmente nos saca los colores, nos produce una tremenda indignación, de ver cómo se actuaba por parte de la anterior conselleria.

Es una situación intolerable, se hace una dejación absoluta de funciones, es una suma de despropósitos.
Son actuaciones fuera de tiempo, son, en total, inactuaciones en muchos de los casos.

Y mire, yo me pregunto -un poco en la línea de lo que dice mi compañera de Compromís-: y ¿la anterior conselleria qué?
¿La anterior consellera ¿qué?
No dice, no se manifiesta, no sabemos, porque este dinero que se ha empleado en estos negocios, que no llegaron a su término, que muchos de ellos sí que eran viables y, sin embargo, no llegaron a su término, que luego aumentaban el beneficio para los contratistas, ¿qué ha pasado con ello?

Porque realmente esto es un lastre grande que lleva el Consell y que lleva su conselleria a la hora de realizar otras obras y no pasa absolutamente nada, no se sienten como aludidos.

Mire, yo no voy a dudar de la información que usted da, pero, por supuesto, por más que le haga hacer suspiros a algunos miembros de esta comisión, no voy a dudar de una sentencia de un Tribunal Superior de Justicia; eso sí que es indubitable.
Los 9,5 millones… (Veus) No, no… Sí, bueno, ríanse ustedes lo que quieran.
Ya sabemos que cuentan los millones así, como una cosa alegremente, pero para nosotros duele y molesta porque lastra, y lastra mucho a esta conselleria.
Así que, ya le digo, yo, de una sentencia judicial, no voy a dudar.

Usted nos ha hablado aquí de autovías, como la del caso de Torrevieja, en el que se hizo una total dejación.
Una autovía que, en un principio, podía ser viable, que se empleó la excusa de la crisis, que se dejó pasar, no se hizo, se resolvió unilateralmente por parte de la anterior consellera, eligiendo la peor de las opciones que tenía, porque nos ha llevado ahora mismo a una indemnización que hay que pagar.

Y en todo este contexto, que es que esto es una locura absoluta, pero, por desgracia, esta locura absoluta es la realidad que ustedes tienen en la conselleria a diario.
Porque hoy estamos hablando solamente de autovías, pero es que hay muchas más cosas que les han aflorado en estos dos años y que siguen aflorando y que, como he dicho anteriormente, es un lastre para poder seguir gestionando.

Yo, lo único que le puedo decir, consellera, es que le puedo dar la enhorabuena porque, a pesar de todo este lastre, se están haciendo cosas en conselleria, y se están haciendo muchas cosas, a pesar de esta deuda heredada, que yo sé que hay a quien no le gusta escucharlo, pero desgraciadamente, las deudas son de hoy, de mañana, de pasado, de quince, de veinte años.

Mire, le felicito especialmente por su compromiso y por su voluntad política, porque a pesar del lastre, a pesar de la infrafinanciación, sigue apostando por una movilidad sostenible, sigue apostando, sobre todo, por la seguridad en nuestras autovías, en nuestras carreteras de la Comunidad Valenciana.

Y la verdad es que he de agradecer no solamente como diputada socialista, sino como ciudadana de esta Comunidad Valenciana, que haya venido una conselleria, que haya sido valiente, que haya sido capaz de coger la situación como hay que cogerla, de establecer un sistema de prioridades, que es lo que llevan haciendo estos dos años, a pesar de todos los inconvenientes que tienen, y que a pesar de esos dos inconvenientes presupuestarios, muchos de ellos y otros de este tipo de lastre, sigan apostando por la seguridad y por la movilidad.

Yo, lo único que le puedo decir es que sigan en esa línea, que se destapen todos estos casos que, por supuesto, la ciudadanía debe saberlo y que sigan en la línea, porque ahora sí que se están haciendo bien las cosas, ahora sí que se está haciendo la situación, sí que se están resolviendo contratos, sí que se está obligando al contratante a cumplir el pliego de condiciones, que es una cosa tan sencilla como eso, tan sencillo, que cualquier particular lo puede entender, cumplir las condiciones.

Pero, claro, lo que denota todo este tipo de actuaciones no es que no se supiera, es que posiblemente no se quería.

Gracias.

La senyora vicepresidenta:

Concluye el turno de palabra de los grupos el Grupo Parlamentario Popular, el diputado Alfredo Castelló.

El senyor Castelló Sáez:

Muchas gracias, vicepresidenta.

Mire, consellera, que usted no ha gestionado ni un segundo hasta que ha sido consellera, se nota, y lamentablemente se nota, y mucho; que desconoce el nivel de problemas que han tenido todas las administraciones públicas tras la brutal caída de ingresos de la crisis, se nota.

Mire, yo he mirado, esta mañana, ¿eh?
, así, rápidamente, hay peajes en sombra en Cataluña, en Andalucía, en Asturias, en Galicia…, en muchísimas comunidades.
 Y fíjese, todas tienen similares problemas, el mismo que han tenido los ayuntamientos con las obligaciones a largo o medio plazo, o el mismo que tuvo el estado cuando se encontró, hablando de pufos, 90.
000 millones de euros del anterior gobierno.

Suele pasar, consellera, hay contratos administrativos… (Veus) ¡Que sí!
Hay contratos administrativos que están en vigor y que despliegan sus efectos durante mucho tiempo.
Y eso, lógicamente, acaba un gobierno y comienza otro, y es quien tiene que buscar la forma resolver aquellos que no estaban resueltos.

En Andalucía, cinco años abonando un peaje invisible.
En Cataluña, la chapuza de los peajes en sombra, 156 millones de euros pagados con dinero público.
En Asturias -estos se han superado- los peajes en sombra para hacer nuevas carreteras cuestan 787 millones de euros al principado.

Fíjese, son cosas que están sucediendo en todas las administraciones, que como la que tenemos aquí, como La Generalitat, hubo un momento en el que perdió… y en el que tenía 3.
000 millones menos de ingresos de los que tienen ustedes ahora.
Imagínense lo que tenían que hacer.

¿Sabe qué exigían ustedes?
Que hicieran más colegios, que hicieran más centros de salud, que hicieran más quilómetros de carreteras, que invirtieran más en la red del metro.
Eso es lo que pedían ustedes.
Y se establecían a través de fórmulas como esta, que, cuando ha llegado la crisis y la pérdida de ingresos ascendía a esos 3.
000 millones de euros, menos de los que ustedes tienen ahora, y no paran de llorar por las esquinas, ¡imagínense!

Si es que ustedes pagan ahora 400 millones de euros de intereses al año.
La Generalitat de hace cuatro años pagaba 1.
500 millones de euros al año de intereses.
Fíjese.
Y se queja de que no tiene dinero.
¡Imagínese, la diferencia brutal cuál es!
Ahora entiendo porque no ha pedido la comparecencia en el pleno, tal y como solicitó por escrito, y ha querido venir a comisión.
Claro, para venirnos a hablar de lo que García Antón planeó hace quince años para la Comunidad Valenciana, para qué va a ir usted, al pleno.

Porque de verdad, consellera, ¿no tiene nada más que contarnos respecto a su área de gestión?
¿Esto es lo más interesante que tiene que decirnos la conselleria?
De toda su actividad desplegada en la conselleria, ¿no tiene nada que venir a contarnos aquí?

¿Qué piensa hacer usted con las infraestructuras?
¿Piensa hacer un quilómetro de carretera o de autovía, usted, consellera?
¿Piensa gestionar algo de ferrocarriles y hacer un quilómetro de carretera, de ferrocarriles?
¿Piensa hacer algo?
O ¿va a seguir mirando al año 2004 y nos va a contar lo mal que hacían los del PP esto?

¿Se ha dado cuenta que usted ya no es diputada y que ahora es consellera, y que tiene que gestionar, que su función ahora es de gestión administrativa?
En casi treinta meses, ¿esto es lo más interesante que se le ocurre hacer?

Nosotros pensamos que eso que dice usted de Â«un dinero que nos vendría muy bien para hacer obrasÂ», nos está engañando.
¿Sabe por qué?
Porque se deja usted el 50% de su ridículo presupuesto sin ejecutar, por ejemplo, y porque nos hemos enterado la semana pasada, de la cuenta general de La Generalitat, que de los 13.
900.
000 euros que le da el estado para la rehabilitación de viviendas, usted se ha gastado 100.
000.
No nos lo podemos creer lo que dice, consellera.

Mire, el anterior gobierno se gastó casi 2.
000 millones de euros en 450 quilómetros de carreteras y autovías y casi 2.
500 millones de euros en materia de ferrocarriles y trasporte público, con 144 quilómetros de vías más.
Usted, nada.

Gracias, presidenta.

La senyora vicepresidenta:

Gracias, señoría.

Señora consellera, tiene ahora un turno de palabra para responder a todos los grupos.

La senyora consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori:

Gràcies, senyora presidenta.

Bé.
Respecte al Grup Ciudadanos, efectivament, vosté en el moment que ho considere com a diputada, pot demanar tota la documentació per a poder, d'alguna manera, verificar tota la informació que hem aportat en esta compareixença en què consideràvem que és important, no és una qüestió que estava liquidada quan nosaltres hem arribat al govern, sinó que hem hagut de resoldre arribats nosaltres al govern, davant de la desídia de l'anterior consellera.
I, per tant, era important que vostés, senyories, com a membres d'esta comissió, en tingueren coneixement.

De la CV-95, hem hagut de pagar una sentència judicial.
La indemnització és de 9,5 milions d'euros -preguntava pel cost-.
De la CV-50, hem arribat a un acord.
Vullc recordar que l'anterior consellera va dir el 2012 que Â«iban a llegar a un acuerdoÂ».
Se'n va anar del govern sense llegar a ningún acuerdo.
L'hem resolt per acord, 2,6 milions d'euros.

Vullc recordar, a més, que en el cas de la CV-95, hi havia un informe tècnic en virtut del qual se podia haver arribat a un acord amb l'empresa i la indemnització era d'1,2 milions d'euros.
No ho van fer i al final, per sentència, 9,5.

I per altra banda, la CV-35.
En estos moments, nosaltres el que estem fent és exigint a la concessionària que complisca els plecs; i si no complix, doncs a partir d'ahí, ja prendrem les decisions que considerem oportunes.

Per una altra banda, respecte del Grup Podem, evidentment, compartim el despropòsit, el cost i la mala gestió que se va produir respecte a estes concessions.
No entrem a valorar si era una bona fórmula o era una mala fórmula.
La qüestió és que en cap moment se va exigir, en general, a les concessionàries el compliment dels plecs i, per tant, hem arribat, en molts casos, a situacions verdaderament insostenibles.

Respecte del Grup Compromís, doncs, efectivament, com he dit anteriorment, la CV-95, malgrat el que deien els informes tècnics i aconsellaven una fórmula negociada i de diàleg amb la concessionària no es va atendre.
I al final, els tribunals són els que han pres les decisions.

En la CV-50, doncs, efectivament, hem hagut de resoldre.
L'import d'indemnització acordat són 2,5 milions d'euros.
Però que efectivament, això, al final, també suposa un perjudici, com molt bé vosté me preguntava, als ciutadans en la mesura en què, al final, no tindran les infraestructures adients que milloren la seua connectivitat i milloren la seua mobilitat.

I en el cas de la CV-35, efectivament, nosaltres ara ens trobem en el moment d'exigir el compliment dels plecs, que és el que estem fent.
I a partir d'ahí, si no es fa, ja prendrem les decisions que considerem oportunes.
És clar, que el que no anem a actuar és com va actuar l'anterior conselleria, de resoldre unilateralment i fer coses malament, que al final causen més perjudici.

I, per tant, anem a seguir el procediment establert, anem a exigir, cosa que no es feia abans, a la concessionària que complixca, i si no complix, ja prendrem les decisions, sempre preservant l'interés general i sempre preservant l'interés públic, que és com hem actuat en els casos previs.

Agraïsc la intervenció al Grup Socialista.
Efectivament, no ens van donar explicacions en la legislatura passada.
I el que es va explicar -aquí hi ha alguns diputats que estaven en la legislatura passada-, algunes de les qüestions que se van dir en seu parlamentària per l'anterior consellera tampoc es van complir.
Això està en el Diari de Sessions.
I, per tant, tampoc em pertoca a mi donar eixes explicacions, però ahí estan.

Jo crec que en el parlament, el més important és vindre a dir les coses com són, sempre amb la potestat dels diputats de demanar les informacions adients per tal de complementar-la.
I, efectivament, entre una informació i altra, cada u s'ha de fer la seua opinió pròpia.

Jo, senyoria del Partit Popular, si l'experiència en gestionar era de la de l'antiga consellera, jo, la veritat és que eixa experiència doncs tampoc no la vullc.
He de dir clarament que fem esta compareixença perquè és que nosaltres hem vingut a resoldre els problemes que ens van deixar abans.
Si açò s'haguera resolt bé, jo no estaria ací compareixent, explicant aquest despropòsit.

Respecte que no he fet un quilòmetre de carretera, jo també li agrairia que vosté estiguera més ben informat i ens preguntara.
150 milions invertits en infraestructures viàries i ferroviàries, a través de Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana, més de 200 actuacions en tot el territori, malgrat l'herència que vostés ens han deixat.
Ja sé que no volen que en parlem.
Ja m'agradaria a mi no parlar-ne.
M'agradaria no haver de parlar de l'herència, m'agradaria haver partit de zero, quan he arribat al govern, però com no és aixina, això ens lastra i ens perjudica la gestió, perquè hem d'anar resolent els seus empastres.
I, al final, doncs, tot això al final jo sé que és la meua responsabilitat, doncs ahí ho estem fent i per això he vingut a explicar el que he explicat, senyoria, perquè vostés siguen sabedors de tot.

Per una altra banda, jo crec que és important el fet que estem parlant de tres contractes adjudicats pels anteriors governs, que implicaven quasi 2.
000 milions d'euros a l'erari públic, És que multiplicaven per cinc el cost de l'obra.
I vosté me parla.
.
.
Sí, vosté bufa, és que és clar, com que no són els seus diners, doncs a vosté.
.
.
(Veus)

La senyora vicepresidenta:

Señor Castelló, no es su turno de palabra, por favor.

La senyora consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori:

Gràcies, senyora presidenta.

Bé, jo sé que a vosté açò no li agrada escoltar-ho, però és el que és, quasi 2.
000 milions d'euros.
Recordem que la CV-35 el cànon era de 885 i dies després era de 1.
070 milions d'euros.
No sé, se pujaven els milions d'una manera molt alegre per a després no fer res.
Ara sí, anar pagant el cànon a la concessionària i no exigint-li el compliment dels plecs.

Mire, podem estar d'acord o no amb els peatges en l'ombra, vosté me pot parlar dels de la resta d'autonomies, que si fan açò o fan allò, però jo crec que vosté, que és una persona -entenc- en el seu interior sensata.
.
.
Vosté ha sigut alcalde d'un poble i jo pense que en el seu interior és una persona sensata.

Per tant, si vosté, davant la CV-95, té una possibilitat de resoldre amb un cost menor per a l'administració pública, com se pot explicar que no se fera res i esperaren a una resolució unilateral, sense negociar, amb un informe tècnic que te dia que amb 1,2 milions d'euros se resolia eixa concessió i no se fa.
I s'opta per una resolució unilateral incomprensible, que, efectivament, no sóc jo la que ho ha d'explicar, però sí relatar, per al seu coneixement, i acabem pagant 9,5 milions d'euros.

Això no té sentit.
Vullc dir, això no és una qüestió de si ens agraden o no els peatges en ombra.
Això és una qüestió de mala gestió, senyoria, que és el que hem vingut a explicar.

Mire, si se repassa l'expedient -i si no el tenen, doncs el demanen a la conselleria, que el lliurarem-, l'expedient de la CV-95, la concessionària va incomplir aspectes del plec.
S'haguera pogut iniciar un procediment d'incompliment del contracte per causes imputables a la concessionària.
I és que no se va plantejar cap negociació amb l'empresa, una resolució unilateral que, al final, debilita la posició de La Generalitat per incompareixença.

En la CV-50, en seu parlamentària, el 2012, se diu -i està en el Diari de Sessions-, que s'anava a resoldre el contracte, que s'anaven a iniciar els tràmits.
No se van iniciar fins al 2014.
¿Per què?
¿Per què esperem a 2014?
Però és que, és clar, s'inicia l'expedient i se tanca, i s'acaba la legislatura passada i no se resol.

I mire, i és que ahí estem nosaltres gestionant.
Vosté me diu que Â«yo no tengo experiencia, que lo hago muy mal.
Â» Bé, me pareix perfecte, senyoria, però haurà de reconéixer que estos temes els hem resolt nosaltres davant la incompareixença de l'anterior conselleria.
I ahí ens va deixar l'expedient, i hem negociat i l'hem resolt amb un resultat econòmic molt més competitiu per a la defensa dels interessos públics.

I a la CV-35, sempre la concessionària pot acabar recorrent les nostres decisions, però hem actuat en defensa de l'interés públic i, en estos moments, exigim els plecs, una cosa a què les concessionàries -lamente dir en esta seu parlamentària- no estaven acostumades, no estaven acostumades que l'administració pública exigira el compliment dels plecs.

I això no és ni que ens agraden, ni que no els peatges en ombra, és defensar l'interés públic.
I, per tant, és el que nosaltres hem fet i és el que nosaltres anem a continuar fent, li agrade a vosté o no, senyoria.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Gracias, consellera.

¿El turno de réplica?
Vale, pues el Grupo Parlamentario Popular, Alfredo Castelló, cuatro minutos.

El senyor Castelló Sáez:

Gracias, vicepresidenta.

Fíjese, lógicamente, es una obligación suya resolver los problemas pendientes que hay en la conselleria.
No conozco a nadie que haya accedido a un gobierno -y eso es una cuestión de la alternancia de partidos y de personas también, y de equipos, aunque sean del mismo partido- que no haya tenido ningún problema que resolver sobre la mesa.
Pero es que es una obligación natural de cuando se entra a gobernar, consellera, resolver los problemas que están sobre la mesa y que no han sido resueltos.
Eso ya le digo que es parte de la alternancia.

Y le voy a anticipar una cosa.
Quien le suceda a usted, sea de su partido o no, tendrá que resolver aquellos problemas que usted no haya dejado resueltos.
¿Tan extraño es esto?
¿Tan paranormal es esto?
Es que tiene que ver… -por eso le decía lo de la gestión; yo no he dicho que usted sea ni buena ni mala- tiene que ver con una experiencia normal de cuando se tiene la gestión de parte de un gobierno.

Ha hablado usted de que así podremos comparar una y otra manera de hacer las cosas.
Sí, antes se hacían inversiones y se hacían nuevas infraestructuras para mejorar la vida de los valencianos y ahora no se hace nada.

Hablaba usted de que, claro, es que se desatendían informes.
Mire, usted, como obras no ha hecho, no tiene informes en contra -bueno, alguno sí que tiene, ya lo hablaremos en su día-, pero donde sí que tiene informes en contra es, por ejemplo, el Consell Jurídic Consultiu, que tiene observaciones esenciales en las dos leyes que ha traído.
¿Qué ha hecho con esas observaciones esenciales?
Le ha dado igual, ha pasado de ellas olímpicamente y ha mantenido el texto tal y como lo tenía.
¿Se da cuenta como no hace caso de los informes cuando le dicen que tiene que hacer caso?

Yo le he preguntado si va a hacer algún quilómetro de carretera o autovía, porque de momento ha hecho cero.
Usted me cuenta que se ha gastado 150 millones de euros, desde que es consellera, casi 30 meses, en carreteras.
Se ha olvidado de decir una cosa, es en mantenimiento.
¡Ah, bien!
Es que una cosa es mantener las infraestructuras.
.
.
, mire, que también las ha heredado, unas excelentes infraestructuras viarias y ferroviarias, eso también lo ha heredado, que simplemente lo que tiene que hacer es mantenerlo.
Y si no les parecen excelentes, compárenla en ratios con otras comunidades autónomas y hablaremos si son excelentes o no son excelentes, si el esfuerzo inversor fue enorme o no fue enorme comparado con otras comunidades autónomas, pero como dice mi compañero Vicente Casanova, con datos, no con meras impresiones.

Claro que hay que financiar un coste superior al de los proyectos, consellera.
En eso consiste el método alemán, en el que no hay un desplazamiento patrimonial de la administración en un primer momento, sino que se difiere.

Consellera, ¿a que si usted pide un préstamo de 100.
000 euros, no tiene devolver 100.
000 euros?
¿A que tiene que devolver mucho más, consellera?
Y, ¿a que, si depende de un momento en el que los intereses en algún momento concreto, por cuestiones de crisis, etcétera, están tremendamente altos, hay que pagar mucho más de lo que pagaría en otros momentos, consellera?
¿A que sí?

Y entonces, ¿de dónde saca usted todo esto?
Porque, sinceramente, yo no lo entiendo.
Es lo que ha hecho Cataluña, lo que ha hecho Asturias, lo que ha hecho Madrid, lo que ha hecho Andalucía, independientemente del partido de que sean, poder poner en funcionamiento unas obras de las que disfrutan sus ciudadanos y que aporten competitividad al territorio, anticipando esas inversiones aun a sabiendas de que te va a costar más, como lo hace cualquier familia cuando se compra, por ejemplo, una casa.

Mire, usted ha venido a explicar la mala gestión desde el 2004.
Le pido, por favor, que nos venga a explicar cuanto antes qué piensa hacer con su materia de infraestructuras a partir de 2018, ya que hemos perdido 2015, 2016 y 2017.

Gracias, vicepresidenta.

La senyora vicepresidenta:

Gracias, señoría.

Consellera, tiene ahora cuatro minutos para concluir la comparecencia.

La senyora consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

És evident que hem vingut a resoldre.
El problema és que hem vingut a resoldre temes que portaven cinc i sis anys en un calaix.
Vosté me fa que sí.
(Veus) Espere, jo espere, quan deixe esta conselleria, no deixar-me problemes de fa quatre anys i anar resolent-los, perquè nosaltres sí som proactius i sí actuem per a resoldre cada qüestió que ens trobem i no deixem els expedients en un calaix que se plenen de teranyines; que no siga d'inactivitat i de deixadesa i que no siga per gestionar malament.

I mire, vosté pot dir que fem més o que fem menys, però no pot dir que no fem res.
Això, sens dubte, que vosté senyoria.
.
.
, bé, pot dir el que vullga, però sens dubte, això està molt lluny del rigor en una intervenció parlamentària.

Mire, nosaltres en 2017 hem invertit 150 milions d'euros en inversions viàries i ferroviàries.
Vosté me diu que Â«en mantenimiento y conservaciónÂ».
Mire, ací el que nosaltres no hem vingut a fer, baix cap concepte, ni farem mai, és els grans anuncis i la gran ostentació amb què vostés anaven pel territori venent desdoblament de carreters i autovies; projectes que han presentat dos i tres vegades al territori i que mai no han fet.

Mire, ací està l'exalcalde de Borriana.
Vostés van prometre un gran projecte per a connectar la ciutat amb el port.
Nosaltres ho hem fet en el marc del manteniment i conservació, que també es pot, i hem fet una connexió d'un carril bici, que estic segura que l'exalcalde gasta i milers de veïns de Borriana, per exemple, per exemple.
El que no hem vingut a fer i el que sí que hem vingut a fer.

Mire, vosté me pot demanar la compareixença perquè jo vinga ací a explicar el que vosté considere.
Vol que li vinga a explicar les inversions a partir.
.
.
-¡xic!
, perdó- (veus) me demana la compareixença.

Doncs a vosté li pot paréixer molt trist que jo vinga a comparéixer per explicar tota esta situació que s'ha produït quan hem arribat al govern i que hem tingut coneixement.
Me pareix prou despropòsit que vosté diga que és que Â«claro que cuestan másÂ», 2.
000 milions d'euros.
¿On estan eixes infraestructures, senyoria?
¿On estan?
¿Me vol dir on està la CV-95?
¿Me ho vol explicar, per exemple?
És que no està.
És que ara mos anem a gastar 9,5 milions d'euros i no està, senyoria!

Mire, jo entenc que vosté haja de defensar la posició del seu partit, del seu grup parlamentari, i haja de defensar la gestió dels anteriors governs.
Però jo sé que vosté, en el fons, sap la situació, la coneix perfectament.
I si a vosté li haguera tocar gestionar açò, espere que ho haguera gestionat d'una altra manera a com ho va gestionar l'anterior consellera, que , és clar, por su pasividad y su invisibilidad davant de la gestió i dels problemes de la conselleria, doncs ací estem nosaltres per a anar resolent i sempre defensant l'interés públic.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Gracias, consellera.

Si no hay ninguna objeción, hacemos un receso de cinco minutos para.
.
.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

Compareixença de la consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori, senyora María José Salvador Rubert, per a informar sobre el projecte de desdoblament de la N-332 al seu pas per Torrevieja, sol·licitada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 73.
836)

La senyora vicepresidenta:

(Inoïble) … de Obras Públicas, Infraestructuras y Transportes, con el punto 3, que es la comparecencia de la consellera de Vivienda, Obras Públicas y Vertebración del Territorio para informar sobre el proyecto de desdoblamiento de la N-332 a su paso por Torrevieja, solicitada por el Grupo Parlamentario Popular.

Consellera, cuando quiera.

La senyora consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

El Grup Parlamentari Popular demana la meua compareixença per a informar sobre el projecte de desdoblament de la carretera.
.
.
la Nacional 332 al seu pas per Torrevieja.
I amb molt de gust exposaré davant d'esta comissió la situació d'este projecte al voltant d'una carretera de titularitat estatal i d'un tema en el qual, en els últims temps, s'ha acusat l'actual conselleria de coses que no són certes.

En este sentit, vaig a cenyir-me a fets i a documents reals i contrastables, i deixe a ses senyories que traguen les seues conseqüències adients.

L'aspecte del qual hem de partir en este tema, i que és fonamental, és quina administració és la titular de la carretera.
I, per tant, d'acord amb la distribució competencial que assenyala la Constitució i l'Estatut d'autonomia, a qui li correspon la gestió, explotació i actuació, redacció de projectes, execució d'obres de la Nacional 332.

Senyories, la 332, que discorre per la Comunitat Valenciana des de Pilar de la Horadada fins a l'entrada de València, forma part de la xarxa d'interés general de l'estat i, per tant, depén del Ministeri de Foment.
Aquest és un fet que no té discussió i és la clau per abordar qualsevol debat sobre aquesta nacional al seu pas per Torrevieja o per un altre municipi de la Comunitat Valenciana.

En abril de 2005 es va signar un protocol entre el Ministeri de Foment i La Generalitat per a l'execució de diverses actuacions en les respectives xarxes de carreteres i per al canvi de titularitat d'alguns trams d'eixes xarxes.
Entre les actuacions a realitzar, hi havia dos que afectaven la Nacional 332 al sud de la Comunitat Valenciana, els trams Pilar de la Horadada-Torrevieja i Torrevieja-Guardamar del Segura, que havia d'executar l'estat.
I així ho va fer entre 2007 i 2011.

Ara bé, el protocol no incloïa cap actuació pel que fa al desdoblament de la variant de Torrevieja.
El protocol també recollia, en la declaració tercera, un conjunt de trams de carretera que el ministeri cediria a La Generalitat, entre els quals estava la Nacional 332 entre el límit de la província de Múrcia i la ciutat d'Alacant, però la declaració novena deia que el conveni que hauria de subscriure's com a conseqüència del protocol es concretaria el programa de sessions dels diversos trams.
I eixe conveni no se va signar mai.

Tot i això, el 2009, la Conselleria d'Infraestructures i Transport, amb Mario Flores com a titular, començà a redactar un projecte bàsic de duplicació de la variant de Torrevieja.
Vostés poden pensar: ¿Hi ha algun impediment politic o jurídic perquè dos administracions puguen col·laborar a l'hora de dur a terme una actuació que és competència d'una d'elles?
Doncs clar que no, però per a fer-ho, i fer-ho bé, cal signar un document, un acord, un protocol, un conveni, i la realitat és que no hi ha cap document firmat entre el ministeri i la conselleria en eixe sentit.

En uns moments en què la situació pressupostària de La Generalitat ja era complicada i començava a contractar obres sistemàticament amb el model alemany o amb pagament ajornat, un (inintel·ligible) .
.
.
sobre els pressupostos següents i que continuarà fins a 2019-2020, igual no calia dedicar uns diners a redactar un projecte sobre una carretera de l'estat, tot i que hipotèticament poguera cedir-se a La Generalitat.

Sense dubte que si nosaltres haguérem estat en el Consell no ho haguérem fet així i hauríem dedicat eixos diners a redactar projectes o a fer obres en Torrevieja per a matèries de competència de La Generalitat.
I, per tant, a hores d'ara estarien fetes i prestant servei als habitants del sud de la Comunitat Valenciana.

En tot cas, vull fer esment a la Resolució 320/VII, que va aprovar la comissió d'obres públiques i transports en la sessió de 12 de maig de 2010, és a dir, fa dos legislatures.
En aquell moment, el Grup Parlamentari Popular tenia majoria absoluta en Les Corts, així que és evident que li va donar suport.

¿Saben què deia aquella resolució?
Acordava que el Consell instara el govern de l'estat a impulsar immediatament i emprendre de manera urgent el desdoblament de tota la Nacional 332 al pas per la província d'Alacant.

Per tant, la conselleria d'infraestructures estava redactant un projecte bàsic i, al mateix temps, el Consell havia d'instar l'estat -i així es va fer- perquè emprengués de manera urgent el desdoblament en la Nacional 332 a tota la província d'Alacant, el que incloïa la variant de Torrevieja,clar.
¿Vostés ho entenen?
Jo no massa, perquè, a més, la conselleria d'Infraestructures no estava redactant altres projectes de la Nacional 332.

Doncs bé, el projecte bàsic de duplicació de la variant de Torrevieja es va aprovar provisionalment per la CIT en setembre de 2010.
Va eixir a informació pública i va tindre declaració d'impacte ambiental acceptable en agost de 2012.

El següent pas ja es dóna per l'anterior conselleria, i és un escrit de desembre de 2013, de la Direcció General d'Obres Públiques, que envia a la Demarcació de Carreteres de l'Estat a la Comunitat Valenciana la documentació del projecte bàsic i la maqueta del projecte de construcció, que estava en fase de revisió.

És a dir, des de 2009 estem parlant de més de quatre anys de treballs sense disposar d'un projecte de construcció.

Per cert, cal dir que mentrestant, en el projecte de pressupostos generals de l'estat per al 2014, que aprova el govern normalment en setembre de cada any, és a dir, abans de l'escrit de la Direcció General d'Obres Públiques en la demarcació de carreteres de l'estat, el ministeri inclou la redacció de la duplicació de la variant de Torrevieja, amb una dotació de 400.
000 euros, 100.
000 euros per a l'anualitat de 2014 i 300.
000 per a la de 2015.

Nova pregunta.
Si el projecte estava redactant-lo La Generalitat amb el coneixement de l'estat -és de suposar-, ¿per què el ministeri dedica 400.
000 euros en els pressupostos generals de l'Estat de 2014 a redactar també el projecte?
I si no ho sabia, perquè no hi havia comenicació, encara que els governs central i autonòmic estaven en mans del mateix partit, i en el protocol de 2005 es deia que cediria la Nacional 332 fins a la ciutat d'Alacant, ¿per què anava el ministeri a redactar el projecte?
Són preguntes que no tinc jo la resposta, evidentment.

Ara, la següent fita és important, perquè en juliol de 2014, la Direcció General d'Obres Públiques de l'anterior conselleria remet a la sotssecretaria un projecte de protocol de col·laboració entre el ministeri, La Generalitat i l'Ajuntament de Torrevieja per a l'execució de les obres de duplicació de la carretera Nacional 332 a Torrevieja per a elevar-lo al Consell.

Doncs bé, en açò ja tenim ací el protocol que donaria suport a l'actuació de La Generalitat en eixa carretera.

D'acord amb el text, l'anterior conselleria es comprometia a facilitar al ministeri el projecte bàsic i de construcció de les obres.
L'ajuntament havia de cedir els terrenys i el ministeri executaria les obres.
A més, el protocol deia que l'estat i La Generalitat iniciarien els tràmits per a la cessió a La Generalitat del tram de la Nacional 332 entre Alacant i el límit amb la província de Múrcia.

Per tant, ja pareixia que estava tot clar, el nou protocol anava a posar en marxa la declaració novena del protocol de 2005 per a la cessió de part de la Nacional 332 i, a més, determinava la distribució d'actuacions sobre la variant de Torrevieja.
És a dir, allò que no s'havia fet des de 2005 es faria en este nou protocol quasi nou anys després.

Però ara ve la pregunta del milió: ¿per què el Consell, amb el govern del Partit Popular, no aprova eixe protocol al llarg d'un any, entre juliol de 2014 i juny de 2015?
¿Per què l'anterior conselleria no va elevar mai el text al Consell i va parar la tramitació?

Jo no ho sé.
Evidentment, açò seria una qüestió que hauria d'explicar l'anterior consellera, però jo sí que he d'aportar esta informació, perquè mai eixe document redactat es va elevar al ple del Consell per a donar-li validesa jurídica.

Per tant, el Consell de l'anterior govern no va aprovar el protocol i, lògicament, no es va firmar.
De manera que la redacció dels projectes que havia fet la conselleria al llarg de sis anys, sis anys fent els projectes, va seguir sense un document que li donara un autèntic suport per a poder-lo redactar.

En juliol de 2015, canvia el Consell, i a l'hora d'entrar en la nova Conselleria d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori, evidentment, hem de fer front doncs a moltes qüestions.

Ara bé, un dels aspectes que des del primer dia tenim clar en el nou govern era que, atés l'infrafinançament de la Comunitat Valenciana per part de l'Estat, que no rebem diners ni per a cobrir els serveis bàsics, i la infrainversió de l'estat en la Comunitat Valenciana any rere any, molt per baix del que els valencians representem en tot el conjunt d'Espanya.
.
.
Si parlem del Grupo Fomento, la mitjana de les consignacions pressupostàries inicials en els pressupostos generals de l'estat entre el 2012 i 2017 està en 7,6%, mentre la Comunitat Valenciana representem aproximadament el 10% del PIB i el 10,5% de població, La Generalitat no anava a posar ni un euro per a col·laborar en actuacions que foren competència de l'estat.
I això ho vam dir clar i ras quan vam arribar al govern.

Ja havia dit que en desembre de 2013, des de l'anterior conselleria, s'havia enviat a la Demarcació de Carreteres de l'Estat a la Comunitat Valenciana la documentació del projecte bàsic i la maqueta del projecte de construcció, que estava en fase de revisió.
I en maig de 2016, la Direcció General de Carreteres del Ministeri de Foment ens envia un escrit dient que en els pressupostos generals de l'estat per a 2016, hi ha una partida per a les obres de duplicació de la variant, i diu literalment: Â«Tomando como base el proyecto redactado por la GeneralitatÂ», aquell que estaven sis anys fent-lo i van demanar la remissió del projecte.

En eixe sentit, i com és lògic, nosaltres, en juliol de 2016, vam enviar a la Direcció General de Carreteres del ministeri, tota la documentació de què disposàvem en la conselleria i que van estar sis anys redactant anteriorment, ja que va començar en l'etapa de Mario Flores la redacció.
I tant que vam indicar que s'havia fet bàsicament en els anys anteriors, incloent també eixa documentació que es va enviar en 2013 per l'anterior conselleria, perquè l'estat poguera aprofitar i continuar la seua tasca.

Però la Demarcació de Carreteres de l'Estat a la Comunitat Valenciana va dir, en desembre de 2016, remetent un informe que assenyalava diverses deficiències, que l'informe comença dient que s'havia revisat la documentació enviada per la Direcció General d'Obres Públiques, que Â«consta -i llig textualment- una versión del proyecto del año 2013, otra del 2014 y una serie de propuestas de cambio de trazado por parte del ayuntamiento que no se han reflejado en las versiones citadas del proyectoÂ».

No vaig a entrar en els aspectes tècnics d'eixe informe que van estar sis anys redactant, perquè no és el lloc, però queda clar que allò que enviem són versions fetes abans del canvi de govern i propostes de l'ajuntament del canvi de traçat.

El sentit comú, perquè l'estat sabia i sap que no hi ha cap protocol firmat, diu que la demarcació hauria d'haver rebut la documentació per a continuar ella la tramitació del projecte, que, en tot cas, ha d'aprovar l'Estat, l'ha d'aprovar el ministeri.
Però ens diuen, diuen a La Generalitat, que ha de canviar una sèrie de coses del projecte.

I ¿quin sentit té això?
La veritat, no massa, perquè en l'apartat sobre avaluació d'impacte ambiental, la demarcació de carreteres diu: Â«El proyecto dispone de DIA, del órgano ambiental autonómico, de 9 de agosto de 2012.
Sin embargo, en el caso de que se considere la posibilidad de que la obra sea ejecutada por el Ministerio de Fomento, el órgano ambiental es el Ministerio de Agricultura, Alimentación y Medio Ambiente, por lo que se deberá realizar la tramitación ambiental a través de este ministerio y siguiendo la tramitación de la Ley 21/2013, de 9 de diciembre, de evaluación ambientalÂ».

Resulta totalment sorprenent.
El Ministeri de Foment, en els pressupostos generals de l'estat per a 2014, recollia diners per a redactar el projecte, però no havia començat.
En els pressupostos generals de l'estat de 2015 i 2016, el Ministeri de Foment contemplava l'actuació amb un pressupost de 12 milions d'euros.
La Nacional 332 és de l'estat i la demarcació de carreteres diu: Â«En el caso de que se considere la posibilidad de que la haga la obra el ministerioÂ».
Però ¿qui va a fer l'obra?

Bé, jo crec que és evident que l'òrgan ambiental és el ministeri de medi ambient i que el projecte ha de tramitar-se a través d'ell.
Això ja ho sabia.
Per això, quin sentit té que La Generalitat acabe de redactar, baix les instruccions de l'estat, un projecte sobre una carretera que no és seua per a després tornar a enviar-lo al ministeri, que és qui ha de tramitar-la al ministeri de medi ambient per acabar el Ministeri de Foment aprovant-lo.
Per tant, tot és un poc kafkià, com a mínim.

Com a conseqüència d'esta actitud, sense lògica per part de l'estat, en maig vam decidir deixar les coses clares davant del ministeri, i per això la Direcció General d'Obres Públiques li va remetre una carta al secretari general d'infraestructures del ministeri en què déiem: Â«La Nacional 332 és competència del ministeri.
Els pressupostos generals de l'Eestat vénen recollint l'actuació.
No hi ha cap conveni ni protocol signat que incloga el compromís de la Generalitat de redactar el projecte.
La Generalitat va facilitar al ministeri el projecte bàsic i una maqueta del projecte de construcció que poden servir de base als serveis tècnics de l'estat.
I atés que qui ha d'emetre la declaració d'impacte ambiental és l'estat, la redacció del projecte de construcció definitiu, a partir de les dades facilitades per La GeneralitatÂ».

Fa uns pocs dies, hem tingut resposta del secretari general del ministeri i ens arguïx el següent: Â«D'acord amb el protocol de 2005, es donen totes les condicions per al traspàs a La Generalitat de la Nacional 332.
I de fet, la redacció del projecte s'impulsa per La Generalitat.
El ministeri, per a resoldre els problemes de cogestió de la Nacional 332 va decidir fer-se càrrec de l'execució de l'actuació i a partir d'un projecte que redactaria La Generalitat, i que davant el desentendimiento -mos diu el secretari general del ministeri-, davant el desentendimiento de La Generalitat, la Dirección General de Carreteras asumirá también la redacción del proyectoÂ».

És a dir, el ministeri se'ns ha presentat ara com el séptimo de caballería, que va a salvar la situació davant la fugida de la Generalitat valenciana.
El que passa és que eixa resposta del ministeri diu coses que no són correctes i en diu altres que sí ho són.

Quant al protocol del 2005, la resposta s'oblida que la declaració novena del protocol diu: Â«En el convenio, que en su día será suscrito como consecuencia de este protocolo, se concretará el programa de las cesiones de todos los tramos que se mencionan en las declaraciones segunda y terceraÂ».

Eixe conveni no s'ha firmat mai, es va deixar en un calaix per l'anterior conselleria.
Si es donaven les condicions, ¿per què no es va firmar?
Han passat deu anys, de 2005 a 2015, van passar deu anys.
Mai es va firmar eixe conveni.
No entenem per què.
I ¿per què l'esborrany del protocol de 2014, que anava a desplegar el de 2005, no es va elevar al Consell?
No ho sabem.

Diu que el ministeri va decidir fer-se càrrec de l'execució de l'obra a partir d'un projecte que redactaria La Generalitat.
Si això estava tan clar, ¿per què als pressupostos generals de 2014 el ministeri va incloure 400.
000 euros per a la redacció del projecte?
És que tampoc no es comprén.
No sé si hisenda i foment no es parlen i no saben el que.
.
.
Vull dir, no se comprén, no se comprén.

I per últim, la pretesa fugida de La Generalitat no se sosté, perquè no és, ni més ni menys, que l'aplicació de l'estat de dret i el que diu la Constitució i l'Estatut d'autonomia respecte a les nostres competències.
I que el ministeri haja assumit també la redacció del projecte, és la prueba del algodón.
Ho han assumit perquè la Nacional 332 és de l'estat i no hi ha cap conveni o protocol que obligue La Generalitat a eixa redacció.
Eixa és l'única veritat.

En eixa línia, també el Ministeri de Foment ha fet declaracions en els últims dies.
Li tira la culpa a La Generalitat dient que el ministeri haurà de començar de zero i això endarrerirà l'actuació.

¿Vol dir el ministre -perquè estes declaracions són del ministre en una entrevista recent-, vol dir el ministre que tot el treball que van fer les anteriors conselleries, la CIT i la CITMA, la que me va precedir i l'anterior, i que es van traslladar el ministeri el 2003 i 2016, no aprofita per a res?

Mire, jo, la veritat, és que no m'ho puc creure, perquè si fóra cert, suposaria a més que els diners dels valencians s'haurien malbaratat, i el temps, sis anys redactant estos projectes, perquè ara vinga el ministre i diga que vamos a empezar de cero.
La veritat, no vullc ni pensar-ho, que estes afirmacions siguen veritat.

Crec que igual al ministre no li han explicat bé el tema, perquè la veritat és que amb eixes declaracions està deixant un poc als peus dels cavalls els seus propis companys del Partit Popular en la Comunitat Valenciana, que són els que van redactar estos projectes baix el seu mandat.

Per tant, jo entenc que deuen estar ben redactats.
Faltaran qüestions, caldrà millorar-los, però, bé, entenc que sis anys de feina no seran per llençar a la brossa, espere.

Per tant, jo, sincerament, crec que estes qüestions cal parlar-les amb tot el rigor i que la Nacional 332 és de l'estat i per això ha d'actuar l'estat.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Gracias, consellera.

Comenzará el turno de palabra de los grupos el Grupo Parlamentario Popular por un tiempo de ocho minutos.
Cuando quiera.

El senyor Castelló Sáez:

Gracias, vicepresidenta.

Fíjese, antes nos hablaba, y otras veces la he escuchado hablar a usted, con toda la tranquilidad del mundo de lo importante que es la colaboración entre administraciones.
Solo cuando a ustedes les quita cosas de encima parece ser que es, porque cuando las obligaciones recaen en ustedes, automáticamente se las quitan de encima.

Yo creo que lo que hay es un abandono absoluto, y si hay un abandono absoluto de las competencias que les son propias, cómo no lo va a hacer respecto a aquellas competencias que no les son propias a usted, pero en las que podría colaborar perfectamente, como de hecho se demuestra en este caso que era así.

De hecho, esta es una cuestión que la conselleria estaba llevando a cabo; de hecho, este es un proyecto que la conselleria estaba ejecutando, y de hecho, este es un tema usted abandonó conscientemente.
¿Sabe por qué?
Porque la prueba del algodón no consiste en que al final lo hace el ministerio, y esa es la prueba del algodón.
La prueba del algodón consiste en que a usted la gente no le importa nada.

Al final, la prueba del algodón demuestra quién se preocupa por resolver problemas de la gente y quién no lo hace, quién hace cosas y quién no hace nada.
Esa es la prueba del algodón.
Por eso lo hace el ministerio, consellera, porque usted no lo hacía, y los documentos están ahí para atestiguarlo.

Por cierto, no me hable usted de partidas presupuestarias, porque se me ocurren una decena de ellas de las que podríamos hablar y en las que no saldría usted demasiado bien parada.

Mire, cuando por parte del ayuntamiento se anuncia que se ha desbloqueado el tema, se hace referencia a que ahora se va a instar a la conselleria a que resuelva el tema de las incidencias y que se complemente el proyecto.
Eso es de agosto del 2016, y se habla que ya se ha desbloqueado el tema, que se ha hablado con el ministerio, la conselleria, y se ha desbloqueado el tema, y lo hace el alcalde de Torrevieja.

Hay otra cuestión que les dice a ustedes el alcalde de Torrevieja, y es que el proyecto de desdoblamiento encargado por la conselleria de vivienda no contempla la implantación de un colector y les pide a ustedes que lo hagan.

Ese colector, que es competencia suya, ¿lo van a hacer, consellera?
Porque es tremendamente importante para esa ciudad, tremendamente importante.
Tanto las aguas fluviales del norte como del sur que llegan a Orihuela caen en una especie de olla -que así se llama allí, la olla-, y en esa olla hay que sacar las pluviales.
Eso es competencia suya y se lo pide el alcalde.
Ineludiblemente competencia suya.
¿Va a hacerle caso al ayuntamiento y lo va a resolver o va a mirar hacia arriba, consellera?

Posteriormente, el Ministerio de Fomento, el 2 de diciembre de 2016, les trasladaba a ustedes cuáles son las deficiencias detectadas.
¿Dicen ustedes algo, consellera?
No, no contestan.
Hablaba el alcalde de que estaba resuelto, les pide a ustedes que resuelvan el tema de los pluviales que son competentes y no pasa absolutamente nada.

Más tarde, en diciembre de 2016, se informa, por parte de la demarcación de carreteras al ayuntamiento, que se le han trasladado a usted las deficiencias y que siguen esperando que se resuelvan.
Eso se le ha contestado a su grupo político, incluso en el parlamento, en las Cortes Generales, diciéndole que se han trasladado a la administración autonómica las principales deficiencias a nivel técnico y administrativo detectadas en la última versión del proyecto, que mandó su conselleria, de la que usted es responsable.

Siguen pasando los meses y llega mayo, finales de mayo del 2017, y el ministerio le vuelva a decir al alcalde de Torrevieja: Â«Lo sentimos, pero es que la conselleria no resuelve nadaÂ».
Literalmente dice: Â«No habiéndose recibido nueva documentación subsanatoria hasta la fechaÂ».

Y entonces ya es cuando ustedes, ante la carta del alcalde, ya le dicen literalmente: Â«He de informarle que hemos remitido un escrito al secretario general de Infraestructuras del Ministerio de Fomento trasmitiéndole que sería conveniente que el ministerio redactara el proyecto de construcción de la referida actuación con los criterios que estimen oportunos y convenientes, ya que se trata de una carretera de su titularidad.
También le trasmitimos que, por parte de La Generalitat, no existe compromiso alguno, vía convenio, para adaptar el proyectoÂ».
8 de junio de 2017.

Y luego es cuando llega el séptimo de caballería, como usted lo cita, que consiste en, como le he tomado también su expresión, en la prueba del algodón: al final, el ministerio, harto de la incapacidad para gestionar un proyecto y subsanar ciertas deficiencias que les planteaban sectorialmente, lo que hace es decir: Â«Oiga, déjelo estar, consellera, no se preocupe, ya resolvemos nosotros el asuntoÂ».

¿Que usted está orgullosa de eso?
Bueno, pues allá usted.
A nosotros nos parece que un conseller de La Generalitat no puede actuar de esa forma, lavándose las manos.
También le digo una cosa, si fuera la única vez, nos extrañaría, pero mire, justo al lado, en Orihuela, tienen ustedes, en la CV-915, el peligro de hundimiento de un carril bici, en el que ayuntamiento les pide ayuda sobre una CV-915.
¿Sabe lo que dice su conselleria?
Â«Las actuaciones sobre las aceras no son competencia de este servicio territorialÂ».
Se quitan de en medio, otra vez se quitan de en medio.
Se lo han recordado el 3 de enero de 2017, se lo han recordado el 27 de julio de 2017, que se cerró porque hay un riesgo evidente para las personas en esa carretera que le he mencionado, la CV-915 en Orihuela.

¿Qué ha hecho usted?
Lavarse las manos.
¿Qué hizo usted en Pedralba, en la circunvalación de Pedralba, con los PORN y los PRUG que había que redactar del Parque Natural del Turia?
Quitarse del medio, lavarse las manos, exactamente igual que en Torrevieja y exactamente igual que en Orihuela.
¿Por qué, consellera?
Porque usted no asume sus competencias, porque le da igual lo que le pase a la gente, porque asume los riesgos de que ahí tengamos un accidente grave y tengamos consecuencias irreparables.
Y creo que lo primero que tendría que hacer sería asumir sus responsabilidades.

Hubo una resolución de Las Cortes sobre el tema de la variante de Pedralba.
Y a usted, ¿qué más le da?
Resulta que para parte del Consell es muy importante cuando hay una resolución de Les Corts y les conviene, como en el caso de la tasa turística, que la vicepresidenta exigía, porque es que, claro, es que era una resolución de Les Corts y había que cumplirlo y en cambio, otras, les dan a ustedes exactamente igual.

¿Qué le da a usted igual y se lava las manos?
El protocolo del tren de la costa, exactamente igual.
¿Por qué no convoca a la comisión mixta para hablar del tema del tren de la costa?
Se lo hemos pedido muchas veces.
Una vez lo hizo, después de que se lo pidiéramos nosotros.
¿Qué ha hecho usted con el proyecto que sí que figura en ese protocolo, que es competencia de La Generalitat, del tramo de Denia-Alicante?
¿Tenemos hecho el proyecto, lo hemos encargado?
¿Vamos a hacer algo, consellera, con lo que es competencia exclusiva nuestra?

Me parece muy bien que reclame que el estado haga su parte, y de hecho, está tramitándolo administrativamente.
Y nosotros, consellera, ¿vamos a hacer algo para mejorar la vida de los valencianos?
¿Alguna vez vendrá aquí hará una comparecencia y nos lo contará, consellera?
Estamos ansiosos.

Gracias, vicepresidenta.

La senyora vicepresidenta:

Gracias, señoría.

Es el turno del Grupo Ciudadanos.
María José García.

La senyora García Jiménez:

Muchas gracias, presidenta.

Muchas gracias, señora consellera, por la explicación.

La verdad es que no es un caso muy habitual que una carretera de estas características, a nivel estatal, la tengamos que redactar nosotros, pero bueno.
.
.
.
El tema es que está ahí encima de la mesa, se ha redactado un proyecto, está en unas condiciones que ya se ha dado un dinero para redactar ese proyecto, que está a medio terminar, que hay unas deficiencias, que está ahora la pelota en su tejado y, por lo que veo yo, es que la lanzan al ministerio, por lo que estamos escuchando y viendo.

Y yo les pregunto: ¿Es que no les gusta la proposición que hizo otro grupo político, el proyecto que inició otro grupo político?
Porque realmente está a medio terminar.

Tampoco sabemos si hay o no hay convenio firmado.
Por lo que usted dice, no hay ningún convenio firmado, y nosotros nos lo creemos que no haya ningún convenio firmado.
Habrá una palabra, algún contrato, en plan verbal, con unas personas, de hace ya tiempo, con una conselleria de hace ya tiempo, en la que se instó de hacer, pero es que yo creo que es tan lícito un contrato verbal como uno escrito, pero, bueno, para algunas cosas no.

Ahora la situación está ahí.
Fomento ha dicho que sí, que asume el proyecto.
Yo no veo qué problemas hay, hay un proyecto y ya se ha pagado.
Fomento ahora dice que sí que lo va a volver a relanzar, pero que hay una problemática, que las urbanizaciones, realmente, si miramos Torrevieja, Torrevieja pasa por el medio esa carretera, y esa carretera lo que hace es dividir dos partes de Torrevieja.

Pero si vemos otros proyectos anteriores que tiene Ministerio de Fomento, como la variante de Benisa, vemos que está en la misma situación y que ha buscado otra alternativa, no que se haga el desdoblamiento por esa carretera, sino que ha buscado una variante, que lo que hace es que no pase por dentro de la población sino que pase por otras vías.

Por lo tanto, claro, ahora vemos desdoblamiento.
¿Cómo se va a hacer el desdoblamiento?
Es que no hemos visto el proyecto, no sabemos el proyecto que ustedes han lanzado qué deficiencias son las que ha tenido, si las pueden mejorar, si pueden hacer algo frente a ese proyecto o si lo van a dejar morir simplemente porque ustedes consideran que no es una competencia suya, pero económicamente ya se ha invertido en hacer ese proyecto.

¿Qué tenemos que hacer?
¿Que se invierta otra vez en realizar otro proyecto o mejoramos ese?
Es nuestra pregunta.
¿Vamos a mejorarlo o vamos a dejar que se muera ese proyecto y que el estado o el Ministerio de Fomento redacte otro proyecto?
Eso por nuestra parte.

Y luego, mirando la problemática que tiene aquí Torrevieja, vemos que en esta situación no se va a hacer nunca un desdoblamiento, que va a estar siempre en esas condiciones porque no nos ponemos de acuerdo, pero, bueno…

A partir de ahí, yo sí que le preguntaría en qué estado está actualmente la redacción de ese proyecto.

Muchas gracias.

La senyora vicepresidenta:

Gracias, señoría.

Turno de Podemos-Podem.
José Francisco Almería.

El senyor Almería Serrano:

Moltes gràcies, presidenta.

De l'oda del despropòsit ja passem a alguna cosa que és inqualificable respecte al que ens ha explicat la consellera.
Entenem que la bona voluntat en general és desitjable, però en temes de tipus administratiu i de col·laboració interadministrativa, doncs pensem que la documentació i la signatura dels documents preceptius és un punt que és absolutament indispensable.

Fent-nos una opinió d'este intricat maremàgnum de despropòsits, entenem que si en el seu moment el Ministeri de Foment reclamava l'esmena de deficiències d'un projecte inicial que, en virtut d'un protocol que suposava la signatura d'un conveni que no es va signar, doncs al final no obligava La Generalitat a assumir cap redacció del projecte, doncs ens pareixia que el Ministeri de Foment comença amb mal peu.

Com ja és també habitual, el Ministeri de Foment el que fa és tirar la bola endavant, no reconéixer el seu error de base.
I si no, com també explica que el mateix Partit Popular de Torrevella demane que eixe projecte el redacte l'ajuntament, per això ho demana el Partit Popular en un moment determinat.

Està clar que la titularitat de la carretera és estatal i hi ha consignacions dels pressupostos generals de l'estat, tant per a la redacció de projecte com per a l'obra.
I entenem que això no s'executa perquè no es vol reconéixer l'error de base que no hi ha res a reclamar a la Generalitat valenciana per a la redacció d'un projecte que, d'altra banda -i també és una cosa totalment incomprensible- la Generalitat valenciana comença, de manera unilateral, a elaborar un projecte, al qual fa diverses revisions, fins i tot, que conclou amb una declaració d'impacte ambiental en 2012.
I senyories, no entenem res, no entenem res.

Algú parla ací de col·laboració interadministrativa.
Podem entendre el posar-se pals a les rodes entre administracions regides per diferents partits, però entre administracions regides pel mateix partit, açò és cum laude ja.

Pressuposts generals de l'estat sense executar, quan tenim un infrafinançament per a infraestructures absolutament estructurals.
I curiosament, d'aquest col·lapse, sempre hi ha algun beneficiat, en este cas, l'autopista AP-7, que continua cobrant, com a una de les més cares i amb més trànsit del país, que continua cobrant el peatge com a alternativa al col·lapse del trànsit d'este tram de la Nacional 332.

Això ens porta al 2014, en què eixa proposta de protocol d'actuació remesa a La Generalitat, a la qual, bé, podria haver absolutament donat solució, el ministeri executa les obres; La Generalitat, al final, redacta el projecte; l'ajuntament posa els terrenys i no s'aprova per l'anterior Consell.

Senyories, ¿quina hipòtesi volen que fem?
Hi ha diverses hipòtesis.
Cadascuna més increïble que l'anterior, però està clar que eixa via per a descol·lapsar el tema, per a donar llum verda no s'aprova per l'anterior Consell.
I ara, que el Ministeri de Foment conteste a La Generalitat que es faça càrrec de la meitat del projecte i que cal començar des de zero, doncs, ¿quina hipòtesi volen que li posem també?
Igual que en la no aprovació del protocol del 2014.
¿Qüestions electorals, qüestions d'oportunitat?

Senyories, per favor, col·laboració interadministrativa i rigor en la documentació, i cadascú que es faça càrrec dels seus documents i dels seus compromisos.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Gracias, señoría.

A continuación, por un tiempo de cuatro minutos, tendrá la palabra el diputado Juan Ponce, de Compromís.

El senyor Ponce Guardiola:

Muchas gracias, señora presidenta.

Gracias, señora consellera por comparecer aquí hoy, teniendo en cuenta que este es un tema que no es de su competencia, estrictamente.

Y muchas gracias por la información que nos ha dado, que no deja de ser asombrosa, todos estos doce años de despropósitos, precisamente entre dos administraciones gobernadas por el Partido Popular durante los diez primeros.

Resulta increíble que el Partido Popular pida hoy aquí su comparecencia para explicar algo que tenían que haber gestionado y solucionado ellos durante la última década, pero es así de grotesca la actuación del Partido Popular.

Precisamente, después de una comparecencia en la que usted nos ha ilustrado cómo alegremente se malgastaban los presupuestos de la Generalitat, no en los reales, sino a veinte o treinta años, bueno, pues, resulta increíble que hoy se pida a usted explicaciones sobre lo que no tiene competencia, lo ha dejado bien claro.

Es algo que, además, después de nueve años de marear la perdiz, entre el 2005 y el 2014, cuando parecía que ya estaba en vías de solución, la anterior consellera, no se sabe por qué, pues podríamos pedir su comparecencia aquí y que nos lo explicara, no da el último paso de elevar la aprobación del proyecto al Consell para que el ayuntamiento cediera los terrenos, y lo que estaba ya presupuestado, los presupuestos generales del estado, pues que se hubiera ejecutado.
Es que es increíble que no se produjera y que encima, hoy, le pidan a usted explicaciones.

Ya le digo, le agradezco estas explicaciones, puesto que, por lo menos, nos aclara en qué situación estamos y nos aclara cuál es el sentido de las palabras del ministro, quien intenta… o bien está mal informado, seamos benévolos pensando que ha sido así, o directamente está intentando engañar a la población afectada con algo que no tiene ni pies ni cabeza.

Bien, yo creo que también ha sido muy significativo, pensaba comentarlo en esta intervención, esa gestión de la anterior consellera en la que, concretamente en la Vega Baja, por un capricho, por algo que no estaba justificado, de pronto anuló un contrato, que lo podía haber hecho, como usted bien ha explicado hace un rato, por la octava parte de lo que ha costado al final, pero que, al final, pues ha costado nueve millones y medio, cuando ya digo que podía haber costado solo 1,2 millones.

Pero no deja de ser también absolutamente asombroso que los tres proyectos de las tres autovías de la competencia de la conselleria que ha estado explicando, se esté hablando de más de 2.
000 millones cuando los costes de construcción no llegan a los 400.

Entonces, bueno, es interesante que la gente sepa qué es lo que ha estado pasando, cuáles son los motivos de ese enorme endeudamiento que tiene la Generalitat Valenciana, lo mal que se ha gestionado con anterioridad y que ahora, por lo menos, se están solucionando todos estos problemas.

La verdad es que no me quedan preguntas porque yo creo que ya he explicado todo lo que se podía explicar.
Sí que hay un dato que tampoco entendía: ¿Cómo es posible que hubiera una declaración de impacto ambiental favorable del año 2012 cuando se trataba de un proyecto básico?
Se trataba solamente para esa versión preliminar, digamos, de las obras, pero a priori esa evaluación ambiental tendría que volver a ser estudiada por el ministerio y resuelta por el ministerio.

Pues nada, muchas gracias por comparecer, señora consellera.

La senyora vicepresidenta:

Gracias, señoría.

Finaliza el turno de palabra de los grupos la diputada Sandra Martín, del Grupo Socialista.
Cuando quiera.

La senyora Martín Pérez:

Gracias, presidenta.

Muchas gracias, consellera, gracias a su intermediación, porque parece ser que si no llega a haber un cambio de gobierno, no llegan ustedes al Consell y a la conselleria, seguiríamos con escritos hacia el Ministerio de Fomento, escritos que le devuelven al alcalde de Torrevieja, proyectos, modificaciones y nuevas modificaciones de proyectos.
Pues, por lo menos, algo que ha quedado claro: que no es competencia de La Generalitat, ni es competencia de esta Comunidad Valenciana, porque así lo recoge la propia Constitución y el Estatuto, se va a hacer, por fin.

Porque, mire, lo que sí que es verdad es que esto es una realidad y que es una necesidad de Torrevieja, lo del desdoblamiento.
Ahora hablaremos de si desdoblamiento sí, desdoblamiento no, porque el gobierno de la nación no sabe muy bien.
.
.

Porque aquí tengo yo una carta que le envía… Hablan ustedes de que ahora se hace y todo esto, de que ya está claro el proyecto, pero, mire, es que aquí hay una carta que se le dirige al alcalde de Torrevieja por parte del director general de carreteras del ministerio, en la que le dice que nunca figuró la duplicación, la variante, o sea, la actuación con duplicación de la variante de Torrevieja.

Pues mire, es que esto es todo tan confuso que a mí a veces me da la sensación… Yo siento bochorno en esta comisión muchas veces, y este es uno de esos puntos en los que yo me siento abochornada, porque se trae aquí una consellera a pedirle responsabilidades por algo que hizo un Consell anterior.
Pero es que aquí da la sensación de que el Partido Popular de hoy en día no es el mismo que gobernó hace unos años.
¿Dónde están todos?
¿Que se han ido a Marte?
¿Dónde está la anterior consellera?
¿Dónde están?

Porque es que aquí, encima, venimos a sacar pecho de que el Gobierno de España, en su obligación de hacer…, porque todos tenemos claro que es competencia estatal, pues venimos a sacar pecho de que va a hacer, por fin.
Pero si es que va a hacer por fin gracias a que hay una consellera que ha movido los papeles, y que se ha plantado, y que ha reclamado, porque hasta ahora lo único que teníamos era eso, cartas y escritos para arriba y para abajo, del ministerio al ayuntamiento, que pasaban por conselleria, con una opacidad…

Pero es que el problema de todo esto no es ya el de la nacional en Torrevieja, es que a esto no le podemos buscar una explicación, porque la explicación es que es la manera de actuar del Partido Popular en esta comunidad.
Yo no sé en otras comunidades.
La verdad es que algún viso tenemos de cómo actuaban y que esto está bastante generalizado, pero desde luego, en la Comunidad Valenciana y en el tema de infraestructuras y de carreteras, es que es un despropósito total.

Antes se comentaba aquí, bueno, que es que se hacían muchas cosas para el disfrute de los ciudadanos.
Pues hombre, el único disfrute que le ha quedado a los ciudadanos y a las ciudadanas hoy en día es el pagar las deudas que se han quedado por parte de esta conselleria, que está haciéndose cargo la conselleria y el Consell, porque carreteras yo no veo.
La CV-915, de la que hablábamos, yo no la veo, no está, no existe; ahora, la multa sí que existe y la vamos a ver todos.

Así que, sinceramente, si van a seguir trayendo aquí a esta comisión temas para darse -no sé-, importancia de que se está haciendo, pues hombre, explíquenlo bien, explique del todo cómo es.
Es que se hace gracias a que el Consell ha cambiado, porque si aquí siguiera el Partido Popular, seguiríamos con proyectos para arriba y para abajo.

Lo que se haga, mucho o poco, va a ser gracias a que esta conselleria se ha puesto firme, se ha remangado y se ha puesto delante de este problema; si no, le digo yo a usted que seguíamos aquí en la misma situación en que estábamos.

Gracias.

La senyora vicepresidenta:

Gracias, señoría.

A continuación, consellera, tiene tiempo para responder a los grupos.

La senyora consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori:

Gràcies, senyora presidenta.

Bé, senyor Castelló, vosté diu que nosaltres abandonàrem.
¿No serà que el ministeri el que ha fet és, per primera vegada, començar a assumir les seues competències?

Mire, jo ací tinc els pressupostos generals de l'Eestat de 2014.
¿Per què apareixia un pressupost de 400.
000 euros per a la redacció del projecte?
Que són preguntes que, sincerament, no m'hauria fer a mi, li hauria de fer ara al senyor ministre, Íñigo de la Serna, i que mos contestara a tots.
¿Per què?
Perquè després faça unes entrevistes manipulant la realitat.
Això està molt lluny del rigor que se li requerix a un ministre del Govern d'Espanya i a un responsable polític i un responsable públic.

Mire, els projectes no els hem redactat nosaltres.
Eixe projecte el va redactar.
.
.
se va enviar una primera documentació en 2013, i la que hem enviat en 2016 era redactada per l'anterior conselleria.
Nosaltres no hem redactat res.
Hem enviat la documentació que hi havia en la conselleria i l'hem transmesa a la delegació de carreteres de l'estat a la Comunitat Valenciana.

Mire, vosté també parla de competències.
Primer, hauria de saber quines són les competències d'esta conselleria, perquè crec que no està clar.
Quan em parla d'un col·lector, ¿vosté sap que eixes competències estan a medi ambient?
(Veus) Medi ambient, senyoria.
Les competències dels col·lectors estan en la conselleria de medi ambient, igual que en la variant de Pedralba les competències d'avaluació ambiental estan en la conselleria de medi ambient.
Vosté me pot dir que jo no faig coses, però primer, adone's de quines són les meues competències quan parla en esta seu parlamentària.

No, no me llave les mans amb eixe gest que acabe de fer, simplement és una qüestió que eixes competències.
.
.
Abans sí que estaven, doncs, potser està vosté confós, perquè eren competències de l'anterior consellera, però no són les meues competències.

Mire, nosaltres vam enviar tota la documentació de què disposàvem i, per tant, esperem que el ministeri doncs continue redactant.

Mire, vosté diu que: Â«Un conseller no puede actuar de esta maneraÂ».
I jo li pregunte: ¿com han actual els consellers del seu partit durant dos legislatures en este tema, per a aprovar i signar un conveni que no van fer?
Però és que no han fet res!
I ¿què ha fet el Ministeri de Foment, governat pel Partit Popular, en dos legislatures en la Nacional 332, senyoria?
És que, és clar, ¿on està el projecte, on està la carretera?
Dos legislatures, que açò no és de fa vint-i-quatres hores, ni de despús-ahir.
No ho van fer.

¿Per què no ho han fet?
¿És que estava en un calaix, com tantes coses, que té en un calaix el ministre de Foment sobre la Comunitat Valenciana?
I ara volen que complim una obligació inexistent, que nos lavamos las manos.
No tenim cap obligació.

Portem diferents pressupostos generals de l'estat en què es pressupostava la redacció d'este projecte.
És que no comprenc per què apareixia en els pressupostos generals de l'estat la redacció d'un projecte, quan se suposava que La Generalitat estava també redactant un projecte, quan no tenia la competència ni l'obligació de fer-ho.
Caldrà preguntar-lo, però no a mi, perquè jo no tinc la resposta d'eixos perquè.

Mire, ara el ministeri va a fer-ho, perquè és que ho hauria d'haver fet fa molt de temps, perquè és la seua competència, la Nacional 332 és la seua competència.
Mire, en desembre de 2013 es va enviar a la demarcació de carreteres eixe primer document, sense haver cap obligació.
Es va enviar la documentació; si no era estudi correcte o no estava ben fet, s'envien correccions.

Allò lògic, allò lògic, és que a causa que l'avaluació ambiental l'ha de fer el ministeri, el lògic, quan a més és la seua competència, és que ho faça el ministeri.
O ¿és que ara nosaltres som els escrivans del ministre de Foment?
Ara som els escrivans, nosaltres, del ministeri de Foment?
No serà lògic que, ja passada l'avaluació ambiental eixe primer inici de projecte, l'avaluació ambiental autonòmica, i ara ha de passar l'avaluació ambiental de l'estat, del ministeri de medi ambient.

Que l'acaben de redactar.
Espere, espere, i jo no m'he llegit tota la documentació que s'ha enviat, però jo espere que això tècnicament siga correcte, amb els flecos que hi haja de corregir, però que no ens acusen a nosaltres que estem paralitzant i que estem endarrerint, perquè la competència és del ministeri.

Jo espere, sincerament, que eixes declaracions del ministre no siguen certes, de que Â«tenemos que empezar de ceroÂ», perquè llavors, sis anys tirats al fem i els diners tirats al fem per part de les anteriors conselleries, me preocuparien molt, me preocuparie molt.
Si ho ha fet per generar confrontació política amb el govern valencià, encara em preocupa més, perquè jo sempre espere d'un responsable públic d'eixe nivell cert rigor en les seues declaracions.

Minut-resultat.
Dos legislatures del Partit Popular en la Comunitat Valenciana, Nacional 332, balanç: zero, zero.
¿Què feien vostés amb els papers?
És que vosté, a mi, em pot demanar totes les responsabilitats que vulga, evidentment, està en el seu dret.

Però evidentment, el meu deure també és explicar-li com estan les coses.
¿Per què l'anterior consellera no va elevar eixe conveni al ple del Consell?
És que, és clar, són preguntes que jo no puc contestar, unes, perquè són de l'anterior consellera, i unes altres, perquè és Íñigo de la Serna, i encara no tenim ací les competències que té el Ministeri de Foment, i els diners tampoc; també ens agradaria.

Per tant, el ministeri va pressupostar el projecte, no hi ha cap conveni signat, és una competència de l'estat i l'han de complir, i jo espere que complisquen.
Espere que complisquen d'una vegada, que el Ministeri de Foment complisca en esta autonomia.
L'estem esperant, però l'estem esperant en la vida real, l'estem esperant i que comence a complir les qüestions a les quals es compromet.

Respecte a la senyoria García, evidentment, el tema estava damunt de la taula quan vam arribar al govern.
Hi ha una qüestió, com he dit abans, que l'avaluació ambiental l'ha de fer el ministeri i que és una competència del ministeri.
I, per tant, sobre la base del que es va redactar sense cap obligació anteriorment.
.
.

Jo compartisc molt allò de les col·laboracions entre les administracions, però jo estic segura que vosté compartix que la situació d'infrafinançament i de falta d'inversió en infraestructures que patix esta autonomia en estos moments, ja ens costa prou mantindre el que és propi en la que hem heretat, com per ara damunt assumir competències de l'estat en la redacció d'un projecte, que a més no tenim cap obligació de complir-la.

Jo entenc que vosté li done una importància als acords verbals, però en l'administració pública, els acords verbals no servixen, s'ha de signar un conveni, s'ha de signar un protocol.
Són les regles del joc per donar-li forma jurídica i legalitat a eixa actuació.
Vullc dir, no és una qüestió tan senzilla de: Â«Yo ahora te hago un proyecto y te lo envíoÂ».
Les qüestions en l'administració aixina no poden funcionar.

Mire, jo espere que el tema no es muira.
 Nosaltres hem mogut fitxa, perquè ací estaven enredant, ací estaven dos legislatures enredant, cap ací, cap allà, i confonent la població entre el ministeri, la conselleria.
.
.
Que ho feien molt bé, enredar, però després de forment ni un gra, que diuen al meu poble.
I com de forment ni un gra, nosaltres hem mogut fitxa i li hem dit al ministeri, clar i ras, el que no anem a fer, perquè és la seua competència.

Per tant, no es morirà res, es morirà si el Ministeri de Foment no mou fitxa.
Nosaltres hem enviat la documentació que hi havia.
I ara ells han de redactar el projecte perquè ha de passar la seua avaluació ambiental del ministeri.
¿Que hem de fer nosaltres el document i que comencen a corregir-mos i mos quedem ací a dormir el sueño de los justos, amb papers amunt i avall, sense tindre, a més, cap obligació?
Els nostres funcionaris en la conselleria s'han de dedicar, que ja en tenim poquets, a tramitar i gestionar les coses de les nostres competències.

Jo crec que el Ministeri de Foment té una borsa important de funcionaris perquè puguen acabar de redactar eixe projecte, sobre la base del que s'havia redactat anteriorment i hem enviat.
¡Que ho acaben i que comencen les obres!
Això jo crec que és el més important i que el ministeri ho ha d'assumir.

Respecte del Grup Podem, com he dit abans, la col·laboració entre les administracions, com molt bé s'ha dit, és complexa.
Nosaltres.
.
.
, sense cap necessitat, ja es va redactar eixe projecte inicial amb les deficiències que n'hi han.
Esperem que les acabe de corregir el ministeri, sobretot també per una qüestió que jo crec que és molt comprensible: l'agilitat.

Ací tenim tants temes que estan de calaix en calaix, de taula en taula i que no s'acaben de resoldre, també per una qüestió d'agilitat.
I jo espere que el ministre de Foment vullga, donat l'interés que té per la Comunitat Valenciana, que ve molt, però tampoc ve a fer res.

Aleshores, en eixes visites, jo espere que comencen les obres de la Nacional 332, que siguen una miqueta més ràpids, més enllà de les seues bones paraules, que, evidentment, estan molt bé, però que al mateix temps, ací, el blanc sobre negre, el vorem quan el ministeri, efectivament, comence estes obres de la Nacional 332.

Quant al Grup Compromís, doncs, evidentment, jo no hauria d'estar explicant ací açò.
Seria el lògic, tenint en compte les competències que té esta conselleria, però, no obstant això, ja que el senyor Castelló m'ha demanat la compareixença, jo comparec i ho explique.

Jo crec que en política són importants el rigor i explicar les coses, i ho hem explicat molt clar.
Aquí, un conseller, el dia ics, va decidir fer-li un favor al ministeri sense cap obligació, ni cap responsabilitat, va fer uns documents, que ara el ministeri diu que Â«no valen para nada y que hay que empezar de ceroÂ».
Jo, torne a dir, espere que açò no siga veritat.
I en estos moments, ha de passar l'avaluació ambiental del ministeri de medi ambient en una infraestructura estatal.
Jo crec que això ho entén tot el món, que ho ha de fer el ministeri.
¿Val?

Jo entenc que se'm demane la compareixença per a dir-mos que Â«hemos abandonado la Nacional 332Â», perquè políticament potser al Partit Popular li interessa fer eixa lectura, però, al mateix temps, cal recordar: dos legislatures, balance: cero.

Per tant, efectivament, jo crec que és important que cada u assumisca les seues responsabilitats i les seues competències i que intente gestionar-les de la millor manera que puga.

I al Grup Socialista, agrair-li la intervenció.

La senyora vicepresidenta:

Gracias, consellera.

Alfredo Castelló, para turno de réplica, durante cuatro minutos.

El senyor Castelló Sáez:

Gracias, vicepresidenta.

Le voy a recordar una cosa a usted, consellera.
Hay consignación para realizar este proyecto desde la anualidad de 2014.
Claro, todo el mundo se tira de los pelos y dice: Â«Pero, ¿por qué tenía que hacer el proyecto La Generalitat?
¡Es que esto no es normal!
Â» Es que no es normal, no es normal, no es lo normal, pero cuando el Ministerio de Fomento socialista asfixiaba a esta comunidad y no hacía ni una sola obra, obligó, con ese convenio, a La Generalitat a hacer el proyecto.

Esa es la cuestión, como pasó en tantas otras cosas.
¡Tantas promesas incumplidas de Magdalena Álvarez y Pepiño Blanco para esta comunidad!
Eso sí que es un balance cero, consellera, eso sí que es un balance cero, pero antes, durante y durante la crisis en la que nos metieron.
Eso sí que es un balance cero.

Pero fíjese, cuando llega el gobierno de Mariano Rajoy, inmediatamente pone consignación presupuestaria para hacer la obra.
¡Qué curioso!
, ¿eh?
Y se extraña.
Mire, le digo una cosa, la consecuencia que extraigo yo es que usted se ha quitado del medio y que el Ministerio de Fomento va a resolver el problema.
Que se vuelve a quitar del medio con el colector de pluviales, que es competencia de La Generalitat.
Sé que no es competencia de su departamento, de la Generalitat.

Y me hacen mucha gracia dos cuestiones.
En primer lugar, que hablen con esta claridad de las competencias los inventores de Xarxa Llibres y los inventores de que ahora son los ayuntamientos los que tienen que hacer los proyectos de los colegios y financiar los colegios.
Me hace mucha gracia, porque están haciendo lo mismo que hizo Magdalena Álvarez, retrasar el asunto y no querer resolver el problema.
Mucho barracón, pero ningún colegio.

Otra cosa que me hace gracia es cuando se sorprenden de cómo se pueden poner palos en las ruedas dos gobiernos del mismo signo político.
Ustedes se sorprenden.
Pero si estamos viendo una administración en que, no dentro del mismo gobierno, sino dentro de la misma conselleria, se están tirando piedras todos los días, a nivel interno y en Twitter, de todas formas.
Pero si ustedes se están matando entre sí.
¿Cómo se sorprenden de que pueda haber divergencias y tal?
Me causa realmente sorpresa.

Bueno, que se juzgue como un despropósito haber hecho 400 kilómetros de nuevas autopistas y carreteras, o 144 kilómetros en cuestiones ferroviarias y de trasporte público… De verdad, si eso es un despropósito, ¿lo que pasa ahora qué es?
¿El cero absoluto?
¿La nada absoluta?
¿Qué es lo de ahora?
¿Qué es?
¿El lavarse las manos en cualquier problema?
Y en aquellos temas en los que puedes resolver los problemas de la gente, apartarte también y que tenga que ser el Ministerio de Fomento quien lo está haciendo.

Mire, no le voy a leer esto, que no tengo tiempo.
Estas son las inversiones que está haciendo el Ministerio de Fomento en la Comunidad Valenciana, desde el corredor mediterráneo del tercer hilo, hasta la redacción de estudios informativos para el tramo de alta velocidad entre Valencia y Castellón, o el túnel pasante de Valencia.
Y en la otra cara, tengo puestas las inversiones en infraestructuras que está haciendo la Comunidad Valenciana, el departamento de la consellera.
Es esta, ninguna.
Rápido.
Nada nuevo bajo el sol, consellera.

Ya sería hora de que dejen de lavarse las manos, como han hecho en tantas cosas, y se ponga manos a la obra para hacer cosas en pro de la Comunidad Valenciana.
No es un problema de financiación el que tienen ustedes, es un problema gravísimo de gestión -se lo he dicho antes-.
Si el ministerio les da 13,9 millones de euros para ayudas a vivienda pública y gastan 100.
000, no es un problema de financiación, es un problema de gestión, como gastar la mitad del presupuesto en inversiones.
No es un problema de financiación, es un problema de gestión.

Gracias, vicepresidenta.

La senyora vicepresidenta:

Gracias, señoría.

Para réplica, cuatro minutos para José Francisco Almería, de Podemos-Podem.

El senyor Almería Serrano:

Moltes gràcies, presidenta.

Breument, després d'esta sessió de tirar balons fora per aguantar l'empat.
.
.

El senyor Castelló Sáez:

Vicepresidenta, una cuestión de orden.
Yo he utilizado el turno de réplica y nadie más ha pedido turno de réplica.
Es que, si se hubiera hecho, tendría que haber sido de menor a mayor, no lo tendría que haber hecho yo.

La senyora vicepresidenta:

¡Ah!
, pues hemos repetido el mismo turno que ha habido en el primer turno de palabra.

El senyor Castelló Sáez:

No, no es así, vicepresidenta.
Solo he pedido la palabra yo, porque al único que ha contradicho la consellera es a mí, a nadie de ellos ha contradicho la consellera.
No pueden tener turno de réplica.

La senyora vicepresidenta:

A ver, vamos a ver.
El turno de réplica… Yo no he preguntado, pero sí que es verdad que me lo habían solicitado ya antes, pero he seguido el mismo orden que en el turno anterior.

El senyor Castelló Sáez:

El problema es que no es así.
En primer lugar, solo tiene derecho a réplica quien ha sido contradicho en sus argumentaciones.
La consellera no ha contradicho a ningún grupo político, salvo a mí, por eso tengo derecho a réplica.
El resto, si no ha sido contradicho, no tiene turno.

¿Es así o no, consellera?

Han solicitado cuando tocaba, lógicamente.
Por eso, lo he hecho yo el último.

La senyora vicepresidenta:

Solicitado sí que lo han solicitado.

El senyor Almería Serrano:

S'ha sol·licitat el torn de rèplica.
Esperem a que la presidència mos el done.
(S'interromp la gravació.
Veus)

La senyora vicepresidenta:

A ver, quizás yo me he equivocado, pero sí que había consultado y pensaba que tenía que guardar el mismo orden que en la anterior.
(Veus)

De todas maneras, tampoco entiendo…

El senyor Castelló Sáez:

(Parla amb el micròfon desconnectat) …al Partido Socialista, le ha dado las gracias; al señor representante de Compromís, no le ha aludido en ningún momento; al señor Almería tampoco le ha hecho ningún tipo de contradicción.
Con lo cual, yo creo que no cabe el derecho a réplica.

El senyor Ponce Guardiola:

Yo le voy a pedir una aclaración a la señora consellera, porque a lo mejor no se ha… (Veus) Sí, y porque después de sus…

Bueno, pero estoy en el uso de la palabra y tú eres quien no tendría que estar hablando.

La senyora vicepresidenta:

Vamos a ver.
Sí lo habían pedido el turno, ¿vale?
No creo que altere tampoco ninguna cuestión.
(Veus)

El senyor Castelló Sáez:

(Inoïble) … en el tema parlamentario, y es que, como bien sabe la consellera, hablar el último tiene un valor (Rient).
Es que es de libro.
Y si está así en el reglamento, está así en el reglamento.
Lo que no podemos hacer es cambiar el orden.

Si alguien había pedido el turno de réplica, en primer lugar, si me permite, lo que, como sabe la vicepresidenta, tiene que valorar es si ha habido contradicción entre lo que ha dicho la consellera y alguna de sus señorías.
Si usted valora que ha habido contradicción, fenomenal, para eso es el turno de réplica, no para pedir aclaraciones.
(Veus)

Si alguien ha sido contradicho, tiene el turno de réplica; si no, no, señor Ponce.

La senyora vicepresidenta:

Yo, de todas maneras, no puedo estar en todos los argumentos que hayan dicho todos los que han tenido palabra y algún argumento puede haber sido contradicho sin que yo haya percibido.
.
.
(Veus.
S'interromp la gravació)

(Inoïble) … que sí que tienen derecho a ese turno de réplica.
(Veus) Cuando quiera.

El senyor Almería Serrano:

Moltes gràcies, presidenta.

Bé, ja veig que acabem amb els balons fora per aguantar l'empat.

Un aclariment només, consellera.
Vosté ha comentat que el Ministeri de Foment li contesta a La Generalitat i li diu que es farà càrrec també del projecte actualment.
¿Val?

La pregunta és: ¿li remet algun protocol d'actuació, alguna proposta de conveni per a fer el projecte?
Perquè si li remet ara una proposta d'algun document, implica la constatació i l'assentiment que això no existia abans; i si no li'l remet, és la constatació que és una competència pròpia del ministeri i no calia remetre-ho abans.

Eixe aclariment només.
Gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Gracias, señoría.

Señor Juan Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Bueno, mi aclaración era, porque no lo ha llegado a comentar, si ha habido contactos entre el ministerio y la conselleria en los últimos meses y si hay alguna previsión de cómo se van… -por si tuviera la información, que no lo sé-, alguna previsión de cómo se van a desarrollar las actuaciones, en qué plazos puede estar el proyecto definitivo, la evaluación de impacto ambiental y la construcción en sí, si tuviera esa información.

Y también quería hacer una apreciación y una corrección.
A usted se le ha echado en cara… (Veus) Bueno, por favor… (Veus)

Seguiré en el uso de la palabra, y sencillamente hacer una aclaración.
Se le ha echado en cara a la consellera una carretera que no es de su competencia, que es de la Diputación de Valencia, una carretera que diseñó el anterior gobierno enteramente sobre un parque natural.

Y sencillamente quiero dejarlo claro, porque a quien pueda estar escuchado esta comisión, no quede una mentira más en el aire.
Es una carretera que no tiene ninguna competencia la conselleria y que estaba mal diseñada sobre un parque natural.

Nada más y muchas gracias.

La senyora vicepresidenta:

Gracias, señoría.

El senyor Castelló Sáez:

Pido la palabra para réplica al señor Ponce.
Ha contradicho mis argumentos.
(Veus)

Sobre el tema, además, que ha dicho, concretamente.
Con un minuto tengo suficiente, no se preocupe.

La senyora vicepresidenta:

Vale, pues tiene un minuto.

El senyor Castelló Sáez:

Gracias, vicepresidenta.

Mire, señor Ponce, es muy sencillo.
El Consell está incumpliendo una resolución unánime de las Cortes respecto a la carretera de Pedralba.
En el mes de febrero debería haberse…, perdón, en el marzo se tenían que haber dado cuenta estas Cortes de la constitución de esa comisión de la que se hablaba, de cómo se habían resuelto los programas, el PRUG y el PORN, respecto al Parque Natural del Turia y cuál era la solución definitiva de este tema.

Pasado más de medio año, no tenemos noticias del Consell.
Y eso es vergonzoso y vergonzante para todos sus miembros, independientemente de quién sea competente, porque si bien hay una cuestión medioambiental, hay también una cuestión de una infraestructura de la que es competente esta conselleria y en la que no se está actuando y en la que una vez más se está lavando las manos.

No creo que sea para sacar pecho lo que están haciendo en Pedralba, porque están perjudicando muy gravemente a sus ciudadanos.

Gracias, vicepresidenta.

La senyora vicepresidenta:

Señora consellera, tiene tiempo ahora de responder a los grupos.

La senyora consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori:

Gràcies, senyora presidenta.

Mire, senyor Castelló, no hi ha conveni, no hi ha conveni.
No me respon per a explicar-me… Potser vosté doncs pot tindre informació de per què l'anterior consellera no eleva el ple del Consell quan ja estava redactat el protocol que, d'alguna manera, haguera fet vinculant i ens haguera obligat i haguérem assumit la responsabilitat de redactar eixe projecte de la Nacional 332.

Vosté a mi m'acusa que jo me rente les mans, que tal.
I aleshores, la persona que em va precedir en el càrrec, que es va deixar en un calaix i no va elevar al ple del Consell en l'any 2015 eixe protocol, eixe conveni, que ens haguera distribuït quines eren les funciones, que és el que correspon en l'administració a cada una de les administracions, en el cas que s'haguera volgut assumir eixa responsabilitat.

Mire, vosté diu que posen els diners, llega Rajoy y en 2014 pone en el presupuesto els diners per al projecte.
Però no l'executen, perquè el senyor Mario flores ja portava uns anys redactando los proyectos.
Mario Flores ja duia no sé quants anys que redactava el projecte.
I en 2014 diu que arriba Rajoy y pone el dinero.
Pone el dinero, pero se queda ahí el dinero.
Acaba l'any i no s'executa.
Llavors, senyoria, no sé on vol anar amb això, perquè, al final, és com l'efecte bumerang amb les seues declaracions.

I ¿on eren vostés dos legislatures?
És que, és clar, són huit anys, ¿eh?
¡Són huit anys!
Huit anys que vostés marejant amunt i avall la perdiu amb la Nacional 332, per ara vindre ací i muntar ací el número: Â«Deje usted…, como ha abandonado sus competencias, llega el ministerio para resolver el problemaÂ».

Doncs, mire, no, senyoria.
Vostés van estar huit anys no resolent la qüestió, i en un projecte per ahí, que no era ni competència, ni teníem cap obligació, diners que s'hagueren pogut gastar en una altra cosa, competència autonòmica, a fer-li no sé quina faena al Ministeri de Foment, no sé per què, per a no acabar en cap lloc, perquè ara torne a arribar el ministre a dir que vamos a empezar de cero.
Jo estic, la veritat, molt preocupada per eixes declaracions.

I acabe contestant-li, perquè vosté ja m'ha tret diverses vegades el tema de la vivenda.
Mire, en l'any 2016, vam triplicar el nombre de resolucions d'ajudes a la vivenda respecte de 2015, vam duplicar les ajudes a rehabilitació.
Les de l'any 2016 ja estem pagant el 75% de les ajudes al lloguer en exercici.

Vostés.
.
.
, no vaig a recordar-li els 240 milions d'euros que mos van deixar sense pagar de l'any 2009, els 40 milions que hem reconegut nosaltres, els 501, i mos queden per pagar dels 40 milions, 8,6, que acabarem de pagar en l'exercici.
(Veus)

Jo, senyoria, si vosté em vol demanar una compareixença, també demane-me-la, però és que, que jo estiga intervenint i que vosté estiga interrompent, és prou molest.
(Veus) Però ja sé que a vostés, és clar, les dades tan contundents els molesten i han d'interrompre per a marejar i que no.
.
.
(Veus) Però bé, al final, en el Diari de Sessions tot queda reflectit.

Quant al grup Podem, mire, és evident el que vosté ha dit.
El ministeri no ens ha demanat cap conveni per a redactar eixe projecte, la qual cosa és la prova clara que és la seua competència i l'han d'assumir, per molt que intente enredar el Grup Popular.

Quant al senyor Ponce, la Direcció General d'Obres Públiques es va posar en contacte i va remetre una carta, i vam enviar la documentació que va demanar la delegació de carreteres.
La contestació del secretari d'Infraestructures és que ells van a redactar el projecte després de dir-mos que hemos abandonado las competencias, van a redactar-lo.
I, per tant, eixe és el minut-resultat.

Ara, nosaltres, el que farem serà, doncs, com el Grup Popular, que ha demanat esta compareixença, perquè estan preocupats per la Nacional 332.
Nosaltres, sens dubte, que també, perquè al final, hem pres les decisions perquè cada u assumisca les competències que té, cosa que en dos legislatures l'anterior govern no va fer, i el Grup Popular tampoc els ho va exigir, tampoc el Grup Popular va exigir al govern del seu partit que complira.

Ara, el que farem, doncs evidentment, serà fer el seguiment perquè complisquen i tindre doncs tota la informació possible per a saber, finalment, quina és la planificació que sobre esta obra té el Ministeri de Foment.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Gracias, consellera.

Con este turno concluye la Comisión de Obras, Públicas, Infraestructuras y Transportes.

(S'alça la reunió a les 13 hores i 22 minuts)