Untitled Web Page



**Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 6 d'abril de 2006.
Comença la sessió a les 10 hores i 14 minuts.
Presidix l'Excel.
lent Senyora Vicepresidenta Primera Rosa Mª Barrieras Mombrú.
Sessió plenària número 78.
Segona i darrera reunió.**

***Proposició no de llei sobre el manteniment del centre territorial de Radiotelevisió Espanyola en la Comunitat Valenciana i la continuïtat dels llocs de treball, presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 48.
044, BOCV número 183) (pàg.
4945).***

**La senyora vicepresidenta primera:**

Bon dia, senyories.

Anem a reprendre el Ple en el punt número quatre: presa en consideració de la Proposició no de llei sobre el manteniment del centre territorial de Radiotelevisió Espanyola a la Comunitat Valenciana i la continuïtat dels llocs de treball, presentada pel Grup Parlamentari Popular.

Ha arribat a esta Mesa una esmena transaccional, que vaig a passar a llegir: "A la Mesa de les Corts.
Serafín Castellano Gómez, síndic del Grup Parlamentari Popular, Antoni Such Botella, portaveu adjunt del Grup Parlamentari Socialista, i Joan Ribó i Canut, síndic del Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, a l'empar del que disposa l'article 156.
4 *(remors)*.
.
.
­senyories, pregue una miqueta de silenci perquè hi haurà que a la millor voldrà estar atent a l'esmena transaccional.
Si són tan amables.
Moltes gràcies­ .
.
.
presenten la següent esmena transaccional a la proposició no de llei del Grup Parlamentari Popular, registre d'entrada 48.
044 i les esmenes 48.
945 del Grup Socialista i 48.
955 del Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana:Entesa.

Text alternatiu.
Substituir el text de la iniciativa pel següent: Primer.
Les Corts Valencianes manifesten el seu total suport al manteniment dels centres territorials de Radiotelevisió Espanyola, per la important labor de servici públic que estos presten en les comunitats autònomes.

Segon.
Igualment, les Corts Valencianes, insten el Consell de la Generalitat a què sol·licite del govern de la nació el mateniment del centre territorial de Radiotelevisió Espanyola i la xarxa territorial de Ràdio Nacional d'Espanya en la Comunitat Valenciana, així com Hispavisión, garantint la prestació del servici públic que este complix, així com la continuïtat de tots els llocs de treball.

Tercer.
Les Corts Valencianes insten el Consell de la Generalitat a sol·licitar del govern de la nació que Radiotelevisió Espanyola destine els recursos materials i personals necessaris per a potenciar el centre territorial de televisió espanyola i les emissores de Ràdio Nacional d'Espanya a la Comunitat Valenciana, a fi d'assegurar la continuïtat en la prestació dels servicis públics de formació, informació i entreteniment propis del mateix.

I quart.
El Consell donarà compte, davant el Ple, en el termini de dos mesos des de l'aprovació d'aquesta resolució.
»

Per tant, senyories, anem a passar, en primer lloc, a la votació d'esta esmena transaccional a la proposició no de llei del Grup Parlamentari Popular i a les dos esmenes, tant del Grup Parlamentari Socialista com del Grup Parlamentari Esquerra Unida, amb este text alternatiu.

Si els pareix anem a passar a la votació.
Comença la votació.
Per 71 vots a favor, queda aprovada esta esmena transaccional, per tant, esta nova proposició no de llei.

Passem al torn d'explicació de vot.
En primer lloc, té la paraula, en representació del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana:Entesa, el senyor Botella.

**El senyor Botella i Vicent:**

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

En primer lloc, vaja per davant la felicitació d'este diputat i del meu grup als treballadors i treballadores de Radiotelevisió Espanyola per l'èxit de la vaga que van protagonitzar ahir i que és una mostra de força de cara al manteniment de les instal·lacions de ràdio i televisió espanyola a la nostra comunitat.
Que jo crec que és un tema important que els treballadors i les treballadores valoren, no solament pel seu manteniment dels llocs de treball sinó, sobre tot, també, pel manteniment d'eixa xarxa pública que, des del punt de vista informatiu, ve a enriquir la pluralitat del que són els mitjans de comunicació i la informació al nostre País Valencià.

Dir que nosaltres havíem presentat també una proposició no de llei, que la vam redactar després que el consell assessor de Radiotelevisió Espanyola es reunira amb el comitè d'empresa.
Perquè el que volíem era conéixer, realment, quina era l'opinió dels treballadors i les treballadores per a poder, diríem, proposar a aquestes Corts alguna mesura al respecte.
Pensem que les precipitacions no són bones conselleres i la veritat és que fer coses abans de sentir l'opinió dels treballadors i les treballadores sempre porta a rectificacions.

Però, bé, al mateix temps, dir que nosaltres ­ahir ja ho vaig anunciar abans d'haver aplegat a una redacció conjunta­ nosaltres estàvem disposat inclús a renunciar a la defensa de la nostra proposta per tal, no solament que isquera un text alternatiu sinó, inclús, no eixir un text alternatiu haguérem renunciat a la nostra i haguérem votat la que hi havia presentat primer.
Perquè allò important no era el protagonisme de ningú sinó era el protagonisme de donar un recolzament, tampoc vaig a dir que anem a salvar-lo tot, donar un recolzament als treballadors i treballadores de Televisió Espanyola.

Nosaltres fem incidència en la necessitat de què el Pla de sanejament, que s'anomena de la Sepi i Radiotelevisió Espanyola, fóra una cosa que ens negociara amb els sindicats, amb els representants dels treballadors i les treballadores, després d'haver-se aprovat la llei definitivament.
Perquè pensàvem que era important que existira un marc legal en el que, a partir d'ahí, s'entabliren les conversacions.
Tots i totes sabem que això no va per estos camins, que està negociant-se ja este pla, que hi ha una sèrie de propostes de la Sepi i de la direcció de Radiotelevisió Espanyola que a nosaltres no ens donen satisfacció i als treballadors i les treballadores tampoc.

Però, bé, jo pense que eixa és una qüestió que en el temps que queda tractarem que es corregisca.
Sent així que, a més a més, també, nosaltres vam presentar en el seu moment una proposta en el Parlament de l'estat, que va ser aprovada per unanimitat, i que jo crec que també és un pas més en fer força perquè les negociacions vagen per un altre camí.

Però, com deia, nosaltres creiem que és important que al mateix temps hi hagen inversions dintre Televisió Espanyola.
No solament que es faça una valoració de quina és la situació que en estos moments hi ha, que retorne altra vegada al que és l'informe dels hàbits, que es coneix com a tal.
I que, finalment, hi hagen tota una sèrie de propostes que es contemplaven ahí, sobre tot el manteniment de centres territorials i dels llocs de treball, i que faça possible que la ràdio i la televisió pública continue sent això, un ens públic, però al mateix temps que tinga qualitat i que tinga continuïtat i futur.
Perquè creiem que en estos moments, en els que la Televisió Digital Terrestre està ja pràcticament a l'ordre del dia, Televisió Espanyola s'ha de posar, diríem, les piles en eixe aspecte i poder competir amb altres televisions.

Crec que no es pot descarregar, diríem, tota la responsabilitat en els treballadors i les treballadores, i quan parle de la responsabilitat dic que ací no es pot fer tabla rasa del que han fet els diferents governs que han hagut fins ara i dir ací el que fa falta és un expedient d'ocupació i tirar al carrer a no sé quanta gent, perquè eixa no és la solució.
La solució està també en la inversió per part del govern de torn.

I, en eixe aspecte, recordar que Televisió Espanyola ha sigut sempre un caixó de sastre, des de l'època del franquisme, després amb l'UCD, amb els governs de Felipe González, amb els governs del Partit Popular.
I ara es planteja una sèrie de mesures que vénen a descarregar, com dic, fonamentalment cap els treballadors.

Jo vull recordar açò, perquè està bé que fem propostes d'estes característiques.
Però el govern del senyor Aznar ha sigut el govern que ha endeutat més a Televisió Espanyola en els vuit anys que ha estat governant.
I vull recordar-lo, perquè jo crec que la responsabilitat cadascú ha de tindre la que té.
Al senyor Font de Mora es veu que això no li senta bé, però és igual.
Eixa és la realitat, perquè si de quan en quan escoltàrem a la gent que treballa en eixos llocs, sabríem, realment, quina és la situació que hi ha.

I dir que nosaltres, malgrat eixa situació i malgrat que hi ha algunes qüestions de la nostra proposta que no recullen en esta esmena transaccional com és, per exemple, ­i això m'estranya molt del Partit Popular, perquè eixa cantinela que utilitzen moltes vegades amb el tema de Catalunya­ dir que Televisió Espanyola a la nostra comunitat és un centre territorial que té producció pròpia, que té el canal d'Hispavisió, que és un tema molt important.
I que, per tant, hauria de tindre el mateix tracte i la mateixa categoria que té el centre territorial de Catalunya i el centre territorial de Canàries, que depenen únicament i exclusivament de la directora general de Ràdio i Televisió Espanyola.
Nosaltres depenem del director dels centres territorials, a l'igual que La Rioja o Castella-la Manxa o qualsevol altra comunitat autònoma que no té producció pròpia.

Nosaltres volíem insistir en aquesta qüestió, que no recull la proposta.
Però que, de totes maneres, nosaltres, com dic, en ares a eixe consens i al tema fonamental, que és el manteniment del centre i dels llocs de treball i de les emissores de Ràdio Nacional d'Espanya, hem votat favorablement aquesta proposta.

Jo crec, senyories, que este és un pas més en fer força perquè es mantinga com a ens públic Ràdio i Televisió Espanyola a la nostra comunitat i a la resta de l'estat.
I, en eixe aspecte, dir que nosaltres retirem, lògicament, el punt següent, que és la proposta de resolució nostra, i hem donat el vot favorable a aquesta mateixa amb la idea i amb l'esperança que realment açò aprofite perquè finalment hi haja una eixida satisfactòria per a tots els centres territorials i fonamental per als treballadors i les treballadores de Radiotelevisió Espanyola.

Moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

En representació del Grup Parlamentari Socialista, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Sarriá.

 

**El senyor Sarriá i Morell:**

Gràcies, senyora presidenta.

Senyors i senyores diputats.

El meu grup ha donat suport a esta transaccional perquè estem convençuts que, en un moment de tanta transcendència per al futur i la continuïtat de Radiotelevisió Espanyola, de la radiotelevisió pública estatal, és imprescindible un recolze unànime al centre territorial de Televisió Espanyola a la Comunitat Valenciana, així com a les emissores de Radio Nacional d'Espanya i, en particular, als seus treballadors i treballadores.
Estem de convençuts, i ho hem estat sempre, front a altres oportunismes que es corresponen en un moment determinat i que vénen, precisament, com sempre, parla més el qui més hauria de callar.

L'ens públic enceta una nova etapa que si bé du aparellats sacrificis, i sacrificis inevitables, respon a una necessitat social indiscutible de reforma de l'ens públic Radiotelevisió Espanyola.
Una necessitat que s'arrossega ja fa molts anys i que només la valentia d'un govern, el de Rodríguez Zapatero, ha estat capaç de mamprendre.
*(Remors)*

Ara sí, ara sí el govern d'Espanya ha promogut una llei que garantix la independència de Radiotelevisió Espanyola, la seua qualitat com a servei públic que presta i, sobretot, la seua responsabilitat financera.

Ningú dubta en estos moments que l'actual situació, des d'eixe punt de vista, de Radiotelevisió Espanyola és insostenible, amb un deute acumulat de 7.
500 milions d'euros.
Deute que, per cert, es va multiplicar per quatre durant els huit anys que va governar el Partit Popular, passant de 1.
600 a 6.
900 milions d'euros.

És, doncs, al nostre entendre, imprescindible un pla de sanejament i futur per a la Radiotelevisió Espanyola, del que tots els darrers governs, inclús els del Partit Popular, han estat convençuts de la seua necessitat, però que s'estimaren, d'una manera irresponsable, deixar-los als calaixos dels despatxos, com, per cert, malauradament, passarà ací a la Comunitat Valenciana amb Canal 9, i al temps que ho vorem.

I dic això perquè eixa ha sigut la conseqüència d'una política que ací coneixem bé, de fugida endavant, de fugida endavant del Consell i, especialment, del seu conseller de propaganda.

Cal recordar que Radiotelevisió Espanyola estava adscrita a la Sepi des de gener de l'any 2001, sense que l'anunciat pla que es va fer aleshores, o es va prometre aleshores, que havia d'estar presentat en sis mesos, s'haja sabut res, mentres el deute creixia d'una manera imparable i es continuava amb la política d'amarga el cap davall l'ala i no donar cap solució, i el qui vinga darrere que tanque la porta, que és el que ha succeït.

Nosaltres entenem que el pla presentat per la Sepi s'ha de prendre com a una proposta inicial, una proposta dura perquè dura és la situació, però que com a inicial, i tant el que han manifestat els responsables de Sepi com la direcció de Radiotelevisió Espanyola, reiteradament han manifestat la seua voluntat de consens, la seua voluntat de negociar este pla amb els representants dels treballadors.
I estem convençuts que eixa negociació, sense dubte, permetrà millorar-lo en aquells aspectes més polèmics, si tots actuem amb responsabilitat.

Des del Pspv-Psoe, entenem que la delegació de Radiotelevisió Espanyola a la Comunitat Valenciana ha vingut complint històricament un servei públic de primera magnitud, i ha de seguir fent-ho.

El pla presentat per la Sepi garantix, contra el que es diu, la continuïtat de la xarxa de centres territorials i de Ràdio Nacional d'Espanya, malgrat el seu anunciat redimensionament, que cal dir que a hores d'ara no s'ha concretat i que, per suposat, tampoc s'ha concretat en el cas de la Comunitat Valenciana i que dependrà tant de la negociació amb els representants dels treballadors com amb la importància informativa que es done a cada centre territorial.

I en eixe sentit és on creem que hem de defendre, i hem de defendre unànimement, que eixa importància en el cas de la Comunitat Valenciana és de primer ordre, tant pel servei d'àmbit autonòmic que es presta per la delegació com per la contribució que dia a dia donen els serveis informatius de TVE a la Comunitat Valenciana, els seus professionals als telediaris i la resta de programes informatius de Televisió Espanyola.

Considerem que el nou model de radiotelevisió pública necessàriament ha de respondre a una voluntat de vertebració territorial que arreplegue la pluralitat social, política, cultural i lingüística de tots els pobles d'Espanya, precisament ­i ara més que mai­ en un moment en què alguns desempolsen consignes uniformitzadores de l'estil «*De España una.
.
.
­y lo que sigue*».

I si estem convençuts d'això en el marc d'un model global, un model global estatal, encara ho estem més en el context valencià, on si hem de confiar únicament amb els directius de Canal 9 i els *xiringuitos* del nostre conseller, González Pons, acostarem el nostre model informatiu més bé al de Bielorússia.

Celebrem, no obstant això, que haja estat possible aprovar esta proposició per unanimitat, i esperem que siga útil per al procés de discussió ­*(remors)* acabe presidenta­, que siga útil per al procés de discussió d'un pla de futur que tots, fins els qui ho neguen ara, saben necessari.

Desitgem que contribuïsca al manteniment del centre territorial de Televisió Espanyola i a les emissores de Ràdio Nacional a la nostra comunitat en la seua actual dimensió, i garantint als seus treballadors i treballadores el nostre recolzament perquè en el procés de negociació, que esperem i desitgem s'encente el més prompte possible, i en el qual confiem, minimitze els efectes negatius que puga tenir per a l'estructura de Radiotelevisió Espanyola a la nostra comunitat.

Finalment, no puc deixar de denunciar que qui ara s'erigix en defensar d'eixa estructura, no ha deixat de fustigar, de fer xantatge, qüestionar-la, per la senzilla i única raó que no podia manipular-la perquè hi havia un govern, el de Rodríguez Zapatero, que tenia com a una de les seues prioritats despolititzar Radiotelevisió Espanyola, garantir la seua independència, garantir el seu futur, costara el que costara.
I això encara els deixava més nuets davant la seua vergonya, que es diu Radiotelevisió Valenciana, i algunes coses que aniran eixint.

Moltes gràcies i res més.
*(Aplaudiments)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Gràcies, il·lustre diputat.

En representació del Grup Parlamentari Popular, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Antonio Clemente.

 

**El senyor Clemente Olivert:**

 

Muchas gracias, presidenta.

Señoras y señores diputados.

Nuestro grupo ha votado que sí ante el desmantelamiento de la radiotelevisión pública que está realizando el gobierno del señor Zapatero y que, evidentemente, es un mazazo al estado de las autonomías, en el que el, evidentemente, no cree.

Hemos votado que sí, señorías, *(veus)* porque frente al llamado plan de viabilidad presentado por el gobierno socialista, en realidad este es un plan de mortalidad para los centros territoriales, sobre todo para el centro territorial que más nos interesa, el centro territorial de nuestra Comunidad Valenciana.
Porque ya ha quedado claro que hay otros centros territoriales que no van a tener el mismo tratamiento: está claro que Canarias no va a ser y Cataluña probablemente tampoco.

De todas formas, señorías, les voy a decir que hemos votado que sí porque el gobierno ha anunciado una drástica reducción de plantilla y también de la programación, tanto de Televisión Española en nuestra comunidad como de Radio Nacional de España.
Así, Televisión Española pasaría de tener una programación aproximadamente de una hora y media a prácticamente media hora, quedando solamente convertida en una corresponsalía.

Además, señorías, hemos votado que sí porque desaparecería el canal internacional Hispavisión, un canal que tiene una audiencia teórica y potencial de 300 millones de personas, y que debería ser un plus para el mantenimiento de esta centro territorial.

Señorías, hemos votado que sí porque el gobierno ha anunciado la desaparición en nuestra comunidad de Radio 5 Todo Noticias, la única emisora que llega a todos los lugares de nuestra comunidad.
Así como la desaparición de emisoras locales de Alicante, Elche, Castellón y Valencia.

Señorías, hemos votado que sí porque nosotros también nos hemos reunido con los trabajadores, tanto de radio como de Televisión Española, y ellos mismos nos han dicho, y cito de manera literal: «El plan es un durísimo golpe contra el servicio público, la España de las autonomías, el municipio y el empleo».
Y además, les sigo diciendo literalmente: «Algo así como si la actual España de las autonomías se eliminase para volver al estado centralista».

Señorías, hemos votado que sí porque el mismo presidente del comité de empresa nos transmitió que el recorte afectaría a 4.
357 personas, y otro miembro de este comité nos dijo «que lo que se estaba haciendo era rebajar la presencia de nuestra comunidad en el resto de España y en Europa».
Y otro miembro del comité de empresa, con los cuales también nosotros nos reunimos, nos dijo «que este plan de la Sepi era el colmo de la desvergüenza, el colmo de la desvergüenza, y lo que se hacía era hacer hueco para dos cadenas privadas amiguetes y que se repartieran la tarta publicitaria de Televisión Española».
*(Aplaudiments)*

Miren, señorías, aunque desde el Grupo Parlamentario Popular les tengo que decir que no compartimos la dirección de Televisión Española, sobre todo en el tratamiento que está dando a la Comunidad Valenciana, y ejemplos tenemos recientes, y ni siquiera compartimos tampoco el tratamiento que le da por error a sucesivas imágenes del señor Rajoy apareciendo *(veus)* en vídeos, que desde luego.
.
.
Señor Such, no estamos hablando de Canal 9, aunque ustedes *(protestes)* intenten desviar el debate a Canal 9.
Estamos hablando de Televisión Española, si a ustedes les preocupa, estamos hablando de Televisión Española.
Y televisión Española nosotros creemos, por coherencia, que es un medio, desde luego, es un medio importante.
Creemos en los centros territoriales, que están cumpliendo un servicio público.
Ustedes, desde luego, parecer ser que no.
Y nosotros defendemos su continuidad y su potenciación material y personal.

Pero, señorías, no es la primera vez que lo defendemos.
Ya en las cortes nacionales, el Grupo Parlamentario Popular presentó una enmienda a la ley de radiotelevisión estatal respaldando los centros territoriales.
Y el partido Socialista votó que no.
Y esta ley se va a ver próximamente en el Senado y no hace falta ser adivino para saber que el Partido Socialista volverá a votar que no.

Miren, señorías, nosotros votado que sí porque para nosotros es incomprensible que cuando en este momento la Comunidad Valenciana se va a convertir, aunque a ustedes les moleste, señores del Partido Socialista, en un referente, en un referente mundial, en un referente de atención por el mundial de atletismo, por la Copa del América y por sucesivos acontecimientos que se van a desarrollar, es incomprensible para nosotros que ser vaya a desmantelar una estructura básica para nuestra comunidad.
Solamente sería comprensible desde el punto de vista de que sea el gobierno Zapatero el que quiera continuar con el boicot sistemático que tiene a la Comunidad Valenciana.

Miren, señorías, hemos votado que sí porque los trabajadores nos pidieron que hiciéramos un esfuerzo de consenso con todos los grupos parlamentarios.
Nosotros podíamos haber sacado una iniciativa ­que ya presentó nuestro grupo, fue la primera que lo presentó­ que prácticamente se correspondía con el acuerdo que había tenido el consejo asesor y que prácticamente es lo mismo que los trabajadores nos pidieron.
Lo podíamos haber sacado nosotros solos, pero en un ejercicio ­ *(remors)* Pues sí, señor Such.
Muchas gracias­ de responsabilidad, hemos pensado que era mejor, y siguiendo la opinión de los trabajadores, el hacerlo todos juntos.

Miren, señorías, yo, desde luego, reconozco que a veces son ustedes un poco osados, porque cuando.
.
.
Han hablado ustedes de expresión y de libertad de expresión.
Yo creo que en ninguna república ni siquiera bananera se ha permitido que cuando los trabajadores han intentado de manera libre expresar un comunicado, la señora Caffarel desde Madrid haya cortado la transmisión del centro territorial de Sant Cugat, o que ayer mismo impidiera *(aplaudiments)* a los trabajadores manifestarse libremente.

Miren, ustedes, señores del Partido Socialista, *(protestes)* se han subido al carro en el último momento *(la senyora vicepresidenta primera colpeja amb la maceta)* porque ustedes presentaron su enmienda el día 4 y se daban cuenta de que estaban ustedes haciendo absolutamente el ridículo.
Cuando no han tenido más remedio, se han subido ustedes al carro de decir: «No, nosotros también queremos defender el centro de radiotelevisión».
No.
Lo que es muy fuerte, señor Such, es que haya determinadas personas que están trabajando en este momento *(la senyora vicepresidenta primera colpeja amb la maceta)* en Televisión Española, que no tienen la cualificación profesional para realizar el trabajo que están realizando y que están siendo denunciados por sus mismo compañeros y que, desde luego, no son del Partido Popular.

Miren, señorías, ¿se imaginan ustedes por un momento ­hagamos un ejercicio de imaginación­, se imaginan que esto lo estuviera haciendo un gobierno del Partido Popular?
¿Se imaginen lo que estaríamos oyendo en esta cámara?
Hablarían de privatización, hablarían de amiguismo, hablarían de negocio, hablarían de repartirse el pastel.
Todo eso lo estaríamos oyendo en esta cámara.
Nosotros no se lo vamos a decir.

Nosotros hemos votado que sí porque pensamos que el centro territorial es importante para la comunidad, que Radio Nacional de España es importante en nuestra comunidad y que tienen un papel fundamental en democracia, informando, formando y entreteniendo a los valencianos.

Nada más y muchas gracias.
*(Aplaudiments)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Si no ho ha entés malament esta presidència, finalitzat este punt, crec que el senyor Botella havia manifestat la retirada del següent punt.
Per tant, anem a suspendre el Ple per uns minuts.

*(Se suspén la sessió a les 10 hores i 46 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 11 hores i 20 minuts)*

 

 

***Projecte de proposició de llei de modificació de la Llei 10/1990, de 15 d'octubre, de l'esport.
Esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 47.
536, BOCV número 183) (pàg.
4.
948).***

 

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

*(Inoïble)* .
.
.
de proposició de llei de modificació de la Llei 10/1990, de 15 d'octubre, de l'esport.
Esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari Socialista.

Per a presentar el projecte, té la paraula l'honorable conseller senyor Font de Mora.

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Esport:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyories, l'esport és un fenomen social que està en contínua evolució, com la societat en què es desenrotlla i de la qual participa.
L'esport, al que tradicionalment s'ha vinculat és a beneficis per a la salut, però és hui també considerat com un portador de valors positius per a les persones tant a nivell personal com intel·lectual i afectiu.
Però de tots estos aspectes, els més destacables pels temps que corren és la seua potencialitat en matèria de convivència, de tolerància i d'integració de persones de creences i conviccions.
És el que es coneix com l'esperit esportiu.

No obstant això, considerar que estos valors i potencialitats de l'esport són completament intrínsecs a l'activitat física amb independència de l'orientació que se li dóna a la seua pràctica és, sens dubte, un important error, com ho és considerar que estos valors no mereixen garanties, foment i tutela.

L'esport no és alié a les transformacions de la societat en què s'integra i, en determinades ocasions, s'observa certa perversió de la imatge i els valors que s'atribuïxen a l'esport.
Amb freqüència, principalment a través dels mitjans de comunicació, ens arriben imatges de les relacions conflictives entre l'esport i altres realitats socieconòmiques de la nostra societat actual que influïxen en els condicionaments dels valors de l'esport, com és el cas dels fenòmens de violència en relació amb determinats moments d'algun tipus d'esport.

En altra dimensió també, allò que es denominaria la politització de l'esport, que res té a vore amb política esportiva sinó amb la utilització partidista o sectària del fenomen esportiu.

Pel que fa a la violència, és un component extrínsec a l'esport, alié absolutament a la competició esportiva, que pervertix la seua verdadera naturalesa i potencialitat tolerant i integradora, sent necessari lluitar contra la violència en l'àmbit de l'esport amb tots els mitjans legals que una societat democràtica té a la seua disposició, al seu abast.

De la mateixa manera, els esdeveniments esportius en els seus recintes o espais corresponents han de reflectir l'esperit del que l'esport és, reivindicant els valors esportius de lluita noble, lleial i competitiva que des d'antic han caracteritzat l'esport i ha sigut instrument d'integració entre els pobles i els seus ciutadans.

Per això, s'ha de rebutjar, en els esdeveniments esportius, les reivindicacions polítiques de caire parcial, de caire partidista, que tenen els seus fòrums i moments diferents, que tenen les seues possibilitats de tractament en altres espais, i que, en definitiva, se poden convertir en l'ambient esportiu en una font de discòrdia i de discussió absolutament aliena a l'esport, que pot potencialment augmentar el risc de violència en els esdeveniments esportius.

Com vostés ja coneixen, el passat 22 d'octubre, en els prolegòmens del partit de futbol entre el Futbol Club Barcelona i l'Osasuna celebrat al Nou Camp, es van produir uns fets lamentables per mitjà de la col·locació sobre el terreny de joc d'una pancarta en què figurava la Comunitat Valenciana formant part d'uns inexistents i inconstitucionals Països Catalans.
Així mateix, se van emetre frases, per part d'un actor, des del mateix terreny de joc i amb la megafonia de l'estadi, que dien, entre altres coses, «Visquen uns països catalans lliures», evidentment incloent en eixos inexistents i inconstitucionals ­torne a dir­ Països Catalans, a esta Comunitat Valenciana.
Això, per descomptat que constituïx una agressió a la Comunitat Valenciana, al nostre Estatut d'Autonomia, a la Constitució espanyola i a la sensibilitat de tot el poble valencià.

La utilització d'este esdeveniment esportiu com a acte polític de caràcter inconstitucional i atemptatori contra el sentiment del poble valencià, ha merescut la repulsa i el rebuig no sols dels valencians i valencianes i dels organismes, institucions i entitats de la nostra comunitat sinó també de fora d'esta.
En este sentit, vull manifestar i donar a conéixer a les seues senyories l'acord pres per la Comissió Nacional contra la Violència en els Espectacles Esportius, de 26 d'octubre de 2005, i cite literalment, quan diu: «Manifestar la preocupació existent davant la possibilitat que els espectacles esportius puguen arribar a convertir-se en llocs on es dirimisquen controvèrsies alienes a l'esport, polítiques o de qualsevol altra naturalesa.
Instar a la Real Federació Espanyola de Futbol i a la Lliga Nacional de Futbol Professional perquè adopten les mesures necessàries a fi d'aconseguir l'objectiu anteriorment citat, evitant la difusió o exhibició de missatges o simbologies que puguen incidir negativament en el desenrotllament d'este tipus de competicions».

El Consell de la Generalitat no és alié a les preocupacions i inquietuds del poble valencià, i el president de la Generalitat, Francisco Camps, va manifestar el seu rebuig a la utilització d'esdeveniments esportius per a llançar proclames inconstitucionals que atempten directament contra el sentiment dels valencians, sent necessari establir l'adequat marc legal que impedisca que estos fets tornen a produir-se en qualsevol esdeveniment esportiu de qualsevol racó d'Espanya.

El Consell de la Generalitat, preocupat per la creixent utilització de les instal·lacions esportives per a la realització d'actes de contingut polític, que donada la pluralitat ideològica dels espectadors pot originar tensió a les grades i pertorbar la normalitat en la seua celebració, i atenent que la violència és un fenomen social complex i de gran envergadura, alié completament a la pràctica esportiva en què es pretén fomentar precisament l'adequació, la convivència i el desenrotllament harmònic de les relacions humanes dins del respecte a la dignitat de les persones, valors tots ells en els quals es basa l'olimpisme modern, considera necessària una modificació de la Llei 10/1990, de 15 d'octubre, de l'esport.

Per això, el Consell va aprovar el projecte de proposició de llei de modificació de la Llei 10/1990, de 15 d'octubre, de l'esport, i insta les Corts Valencianes perquè en ús de les competències atribuïdes en la Constitució, Estatut d'Autonomia de la Comunitat Valenciana i Reglament de les Corts Valencianes, que les faculten per a presentar davant de la Mesa del Congrés dels Diputats proposicions de llei, a exercir la iniciativa legislativa.

Este projecte de proposició de llei que hui presente davant d'esta cambra, que representa la voluntat del poble valencià que majoritàriament ha manifestat el seu rebuig als successos realitzats en el Nou Camp i esperant que obtinga un ampli suport de les seues senyories, serà l'inici del procediment parlamentari que culminarà en el Congrés dels Diputats i permetrà que es contemple en el marc jurídic de l'activitat esportiva a Espanya, la prohibició d'utilitzar els espectacles i les instal·lacions i recintes esportius per a la realització d'actes de contingut polític aliens als fins que li són propis.

Esta proposició de llei de modificació de la Llei de l'esport es pot concretar en tres qüestions essencials que no estan arreplegades ara mateix en la llei que es vol modificar i que breument els indique.

Pirmer, la prohibició, durant la celebració de competicions de caràcter professional, així com des del moment que el recinte en què es va a celebrar la competició s'òbriga al públic o que comence la retransmissió pública d'este, fins al tancament del recinte o la finalització de la retransmissió, de realització d'actes de contingut polític aliens als fins esportius, sempre que en tals actes concórrega una de les notes següents: que provoquen la discriminació, l'odi o la violència contra grups o associacions per motius racistes, antisemites o altres referents a la ideologia, religió, creences, situació familiar, la pertinença dels seus membres a una raça, el seu origen nacional, el seu sexe, malaltia o minusvalidesa o que incitaren, animaren, provocaren o foren en si mateixos constitutius d'ofenses, ultratges de paraula, per escrit o de fet, a Espanya, les seues comunitats autònomes o als seus símbols o emblemes.

Segon, que les instal·lacions i recintes esportius en què es disputen competicions de caràcter professional no puguen ser utilitzats directament pels seus titulars ni cedits per estos a tercers, qualsevol que siga la denominació o naturalesa de la dita utilització o cessió, per a la realització d'actes de contingut polític aliens als fins esportius i concórrega alguna de les notes abans citades.

I, tercera qüestió, que la Llei de l'esport catalogue la infracció d'estes prohibicions com a molt greus.
Creem que amb estes modificacions en la Llei de l'esport donarem un pas important per a separar la política dels esdeveniments esportius i contribuirem de manera decisiva que els recintes esportius es dediquen als fins que els són propis, a les competències esportives, i siguen un lloc de trobada per a la concòrdia i diversió, i no un lloc per a la crispació i la confrontació.

Moltes gràcies, senyora presidenta.
*(Aplaudiments)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, honorable conseller.

Té la paraula per a defensar l'esmena a la totalitat, la il·lustre diputada representant del Grup Parlamentari Socialista, senyora Segarra.

 

**La senyora Segarra Sales:**

 

Bon dia, senyora presidenta.

Senyors diputats.

Vaig a intentar explicar-li perquè el Grup Parlamentari Socialista ha presentat l'esmena a la totalitat a esta proposició de llei.

Vostés em demostren contínuament que l'única cosa que busquen és l'efectisme polític i realment polititzar el que no es deu polititzar, i sota cap concepte respon a les necessitats dels ciutadans i de les ciutadanes en el món de l'esport.

Nosaltres, en el País Valencià, tenim competències en matèria d'espectacles públics, i els espectacles esportius, ho són.
Són incapaços de reformar les nostres lleis, són incapaços d'actualitzar i posar en marxa, com és la llei de l'esport de la Comunitat Valenciana, aprovada per unanimitat en les Corts Valencianes en 1993.
Fa uns dies encara estaven debatent el Consell Valencià de l'Esport, 12 anys darrere.

Ara bé, vostés proposen en la seua iniciativa modificar lleis orgàniques, esta llei orgànica, al govern de José Luis Rodríguez Zapatero, quan mai en la vida un govern s'havia preocupat tant sobre eradicar el racisme, la xenofòbia i la violència en l'esport com el govern actual.
Vostés demanen la reforma de la llei de 1990.
En canvi, són incapaços, com he dit abans, de reformar i de posar en marxa la seua pròpia.

Cal recordar que si hi ha alguna cosa que ha caracteritzat la legislació esportiva fins que va arribar el Partit Popular al govern d'Espanya, va ser el clima de consens que imperava sempre en cada una de les propostes i iniciativa que eixia endavant.
Crida poderosament l'atenció plantejar modificar la Llei de l'esport de 1990 davant de la possibilitat de pancartes o exhibicions alienes al desenvolupament del mateix espectacle.
La pregunta que cal fer és: no creuen en els organismes que en l'actualitat n'hi han i que tenen competència per al coneixement d'estos fets?

Des del Grup Parlamentari Socialista recolzem les actuacions que ha vingut desenvolupant la Comissió Nacional contra la Violència en els espectacles esportius per a evitar que este tipus d'espectacles puguen vore's afectats per aspectes o factors aliens a l'esport i que, per tant, repercutixen molt negativament en el desenvolupament d'estos.

Han existit diversos actes, dos actes sobretot, que han tingut una gran repercussió mediàtica.
Per un costat, organitzat.
.
.
, el que vosté ha anomenat abans de mi, senyor conseller, per la Coordinadora d'Associacions per la Llengua Catalana en el partit Barça-Osasuna, és a dir, en el Camp Nou.
No recordarem a la millor el resultat del partit, va ser tres a zero, però, per descomptat, el futbol va ser el menys important, i el més important, per això va intentar contínuament Canal 9 i el seu conseller recordar-mos aquella manifestació, com dic, inoportuna i fora de lloc, i per descomptat, per a mi totalment en contra.
Però ell no representava a ningú tampoc.

A causa d'este fet aïllat la resposta immediata del Consell mitjançant el seu portaveu va ser comparar els mètodes utilitzats en el Camp Nou amb els de la propaganda nazi, paraules textuals, «el catalanisme fa amb la Comunitat Valenciana i amb les Illes Balears els seus objectius ­no tindran altra faena­, com al seu dia Alemanya va fer amb Txecoslovàquia, Àustria i Polònia».
*(Remors)* A més a més, d'eixes manifestacions, que crec que són desproporcionades i desafortunades, naix esta modificació de llei.
Havera pogut nàixer abans, eh?
, perquè n'hi ha hagut, lamentablement, fets més inoportuns i que el Consell ha tingut un mutisme absolut al respecte.
Si no, recordem el derbi Levante-València de l'any passat.

En canvi, en el cas d'exhibicions per part de clubs de futbol i bàsquet professional del tema, quan eixien a favor del pla hidrològic samarretes i que, després, diputats del Partit Popular van exhibir en el Congrés de Diputats, això no és polititzar el futbol!
O les pancartes com les van traure en l'estadi de l'Atlètic de Madrid, Vicente Calderón, sobre el general Mena *(remors)*, cessat per unes declaracions, o les pancartes últimes, que crec que vosté també estava en el camp, en el Mestalla, quan va jugar el València-Barça.
.
.
Tot això, o el que he dit no és greu ­el del Levante-València, l'any passat­.
Tot això va ser mutisme i com si no haver passat absolutament res.

Davant esdeveniments que s'han polititzat desafortunadament la resposta, al meu paréixer i al del meu grup, ha segut totalment sectària i desproporcionada.

Mire, els socialistes creguem en la maduresa dels organismes, que estan creats per a fer front a estos esdeveniments.
Jo destacaria entre ells dos especialment, que és la Comissió Nacional contra la Violència i l'Observatori de la Violència, el Racisme i la Intolerància en l'Esport, que són organismes competents que empara la llei que vostés volen modificar.

És a dir, la Comissió Nacional contra la Violència actua de forma imparcial i correcta en cada un dels casos, perquè és l'òrgan que analitza i dóna resposta a estes situacions.
Per tant, des d'estos organismes ja s'ha instat la Reial Federació Espanyola de Futbol, la Lliga Nacional, perquè prenga les mesures pertinents i que s'evite així en el futur que es repetixquen este tipus d'actes, evitant d'esta manera la difusió o exhibició de missatges o símbols que incidixquen negativament en les competicions esportives.

Senyors diputats, les línies mestres de la política de prevenció de la violència esportiva en Espanya s'articulen al voltant de tres tipus de mesures.
Supose que les coneixen: les organitzatives, les preventives i les de caràcter repressiu.

Dintre d'eixe mesures organitzatives ­no vaig a repetir-ho­, com he dit abans, destaque eixes dos, la Comissió Nacional i l'Observatori.
La Comissió Nacional va nàixer.
.
.
, la seua creació obeïx a la inquietud social derivada de l'increment d'incidents violents i va ser una de les principals innovacions de la Llei 10/1990, i s'emmarca dins de les recomanacions contingudes en el conveni europeu de 1985.
Esta comissió està integrada per representants de l'administració de l'estat, les comunitats autònomes, corporacions locals, federacions esportives espanyoles o lligues professionals més afectades, associacions d'esportistes i per persones de prestigi reconegut en l'àmbit de l'esport i la seguretat.

La seua composició i el seu funcionament s'establix per un reglament.
Les funcions d'esta comissió, en síntesi, podríem classificar-les en les següents: recollir i publicar anualment les dades sobre violència en els espectacles esportius, així com realitzar enquestes sobre esta matèria; realitzar informes i estudis sobre les causes i els efectes de la violència en l'esport; promoure i impulsar accions de prevenció; orientar i recomanar a les federacions espanyoles, als clubs esportius i a les lligues professionals per a l'organització d'espectacles en què raonablement es preveu la possibilitat d'actes violents.
.
.
­senyora presidenta.
.
.
­; proposar l'obertura d'expedients sancionadors dirigits a l'autoritat governativa competent per la comissió d'infraccions tipificades en els articles 66 a 69 de la llei de l'esport, a més a més, entre altres funcions.

Un altre organisme que comptem amb ell, com he dit abans, és l'Observatori de la Violència, el Racisme i la Intolerància en l'Esport i naix en el si d'esta comissió i és un fòrum a on es reunixen els col·lectius implicats en la lluita contra la violència, el racisme, en el món de l'esport.

Per tant, senyors diputats i diputades, nosaltres creguem en estos organismes que estan funcionant i que lluiten contra este tipus d'actituds, que són totalment contràries als valors que vosté ha anomenant abans al món de l'esport.
Nosaltres entenem que tant des de la Comissió Nacional com des de l'Observatori contra la Violència i, per descomptat, des del Consell Superior d'Esport, des del mateix Govern d'Espanya, s'està treballant com mai i amb serietat sobre este aspecte i sobre este fenomen tan desafortunat.

La proposició de llei que vostés proposen entenc que està fora de temps, perquè ni tan sols fa un balanç de les resolucions que estos organismes porten endavant i, a més, vostés tracten els estaments esportius com si no tingueren la maduresa suficient per entendre com de negatiu pot arribar a ser la utilització de manifestacions fora de l'esport i en els mateixos recintes esportius.

Així mateix, si el que ens preocupa realment és donar resposta de forma integral a este tipus de manifestacions racistes o violentes, hauríem de saber també que el Consell Superior ha iniciat la tramitació i que està l'avantprojecte que estos dies ja s'ha firmat per mitjà de la federació espanyola el protocol de la llei contra la violència, el racisme, la xenofòbia i la intolerància en l'esport.

Però a vostés no els importen este tipus de mesures, vostés intenten, però de forma exagerada i jo crec que cansosa per a tots, polititzar el món esportiu, buscar enemics sempre de fora ­no importa que vinguen d'Almansa que vinguen de dalt, això de vostés no té nom­, i llancen la idea de modificar dos articles d'una llei amb l'objectiu sempre del mateix, de mirar cap a Catalunya.
.
.
, no sé què passa amb els catalans, no ho sé, de veritat que no ho sé, no ho entenc, perquè mos unixen tantes coses, com puga ser la llengua que parlem, per exemple, mos unixen tantes coses, i són els nostres veïns, per exemple.
.
.

En funcionament, la que tenim aprovada, com he dit abans.
Val la pena que es posen en marxa a treballar, que es pose en marxa la llei que tinguem a la Comunitat Valenciana, que aproven.
.
.
, i els avance que hem presentat una proposició no de llei perquè estes Corts, este Consell, aprove este avantprojecte de la llei que està, com he dit abans contra el racisme u la violència en el món de l'esport i que està damunt la taula, perquè es posen com més prompte i més consensuada millor.

Per tant, vostés saben que el Congrés de Diputats.
.
.
Quan ha dit vosté, senyor conseller, que es debatrà en el Congrés, sap que va a ser denegada.
Fa quinze dies en el Congrés els diputats van rebutjar el dia 15 del mes de febrer una proposició no de llei relativa als esdeveniments, actuacions o manifestacions aliens a allò pròpiament esportiu en els recintes o en les celebracions de les competicions oficials, en el debat de la Comissió d'Educació i Ciència, i la votació dels grups parlamentaris va ser un no rotund en esta comissió, excepte el Partit Popular, i naix pel mateix, pel partit Barça-Osasuna, pel mateix.

Per últim, els informe, per si de cas no ho coneixen, que en el Senat, el 7 de juny del 2005, es va constituir una Comissió Especial d'Estudi per a Eradicar el Racisme en l'Estat Espanyol per tal de traure les corresponents conclusions, i serà el moment processal de procedir, en tot cas, a modificar la normativa vigent en relació a este aspecte.

Voler traure rèdit polític mitjançant l'esport és un greu error.
Existixen altres eines per a estos objectius, i li recorde, que a més vosté ho ha dit, que l'esport té uns valors amb una força impressionant, un és la tolerància i l'altre que és molt important és que unix i no separa.
Per tant, crec que cal recordar-ho, i no mesclen l'esport per a traure enfrontaments de dos comunitats que són veïnes i que mos unixen moltíssimes coses, entre altres, la llengua.

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Per a exercir el torn en contra, en representació del Grup Parlamentari Popular, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

Molt excel·lent senyora presidenta.

Senyories.

Hui, el Consell de la Generalitat, el conseller de Cultura, Educació i Esport, mos ha presentat un nou projecte de llei, un projecte de llei que demana que les Corts Valencianes presenten una proposició de llei d'estes Corts davant la Mesa del Congrés dels Diputats per a demanar que es reforme la Llei 10/1990 de l'esport de l'estat.
Considerem, se-nyories, que és una iniciativa necessària, una iniciativa convenient, una iniciativa oportuna, perquè compartim la preocupació del Consell i del president de la Generalitat, Francesc Camps, per alguns fets que vénen ocorreguent en llocs de pràctica de l'esport que generen violència, que atempten contra els drets històrics i constitucionals dels pobles espanyols, concretament, de la nostra comunitat, i que vulneren els nostres drets històrics, i generen violència, òbviament.
Per tant, considerem que la iniciativa de demanar la reforma de la Llei 10/1990, de l'estat, de l'esport, és oportuna, necessària i convenient.

Esta iniciativa demana que es modifique l'article 66 afegint-hi dos punts nous.
Un, que prohibixca la realització durant la celebració de competicions de caràcter professional d'actes de contingut polític aliens als fins esportius, sempre que en eixos actes polítics concórrega una de les següents situacions: que provocaren discriminació, odi o violència contra grups, associacions, per motius racistes, antisemites o d'altres referents a la ideologia, la religió o creences, la situació familiar, la pertinença dels seus membres a una ètnia o raça, el seu origen nacional, el seu sexe, orientació sexual, malaltia o minusvalidesa.
També que incitaren, animaren, provocaren o foren en si mateixos constitutius d'ofenses o ultratges de paraula, per escrit o de fet a Espanya, a les seues comunitats autònomes o inclús als seus símbols o emblemes.

Un quart punt, que la prohibició a què es referix l'apartat anterior tinga efectes des del moment que s'òbriga al públic el recinte en què se celebre la competició, o que comence la retransmissió pública, fins al tancament del recinte o la finalització de la retransmissió.

També, la modificació demana que s'impedixca la cessió dels llocs esportius per a realitzar este tipus d'actes.
Per això se demana la modificació de l'article 69.
3, i per a tipificar com a infraccions molt greus l'incompliment d'estes normes de celebració dels espectacles esportius, la desobediència reiterada de les ordes o disposicions de les autoritats sobre la condició de les celebracions d'este tipus d'actes, l'alteració de la capacitat del recinte, l'incompliment de les mesures de seguretat, la falta de precisió o negligència en la correcció dels defectes o anomalies, la participació violenta en altercats, baralles o desórdens públics, l'alteració de les prohibicions a què es referix l'article 66, 67.
1 i 68 bis, que incorporem mitjançant esta iniciativa a la llei.

Per tant, felicitem el Consell per la iniciativa, que ens recorda actituds i comportaments recents en el Camp Nou.
Aixina de clar, senyories.
El 22 d'octubre de l'any 2005, en un partit de futbol contra l'Atlètic Osasuna, en què es va fer propaganda política contra els drets històrics, constitucionals i estatutaris del poble valencià.
Se va fer ostentació d'una pancarta amb un mapa d'eixa fal·làcia que denominen els «Països Catalans» on s'incloïa el territori de la Comunitat Valenciana i de les Illes Balears.
Allò és un afront al poble valencià, que vol decidir per si mateixa, decidir lliurement i que ha decidit per si mateixa, atenent els seus drets històrics i constitucionals, què és el que vol ser i quin poble és, que és el poble de la Comunitat Valenciana, i que no està dispost, ni mosatros estem dispostos, a permetre ni a consentir que se mos vullga incloure en una estructura territorial contrària al que establix la Constitució i contrària al que són els nostres drets.

I que també en eixa pancarta se parlava de la unitat de la llengua.
Mire vosté, senyoria, no mos unix la llengua, la llengua que se parla en la Comunitat Valenciana és l'idioma valencià, aixina ho diu el nostre estatut d'autonomia, aixina ho diu i cal respectar-ho, perquè és el nostre marc jurídic, senyories, és la nostra carta magna, i cal respectar-la.

Per tant, no mos unix la llengua, com tampoc mos unix l'auia de l'Ebre, desgraciadament, tampoc mos unix l'auia de l'Ebre, però, senyories, la realitat és la que és.
Per tant, eixa actitud va ser un afront als drets constitucionals, històrics del poble valencià.

Però és que han ocorregut més casos que com este generen violència.
Perquè no sé si les seues senyories coneixen que per eixos fets, el 23 de març últim, la Comissió nacional contra la violència en els espectacles esportius va advertir al club titular del mencionat camp que els estadis de futbol no han d'acollir reivindicacions d'este tipus, després que en el partit de la *Champion League*, davant del *Chelsea*, se van mostrar 5.
000 pancartes idèntiques, per això, sense dubte, la UEFA sancionarà el club responsable d'eixe camp de futbol.

I ara, novament, novament, en l'últim partit contra el Real Madrid, es van mostrar altres 5.
000 cartells que en anglés dien «Catalunya no es Espanya».
Estes manifestacions són impròpies d'un espectacle esportiu, senyories, perquè atempten contra els drets dels espanyols i de les espanyoles, perquè vulneren el que regula la Constitució Espanyola i, en el cas nostre, el que a més regula o desplega el nostre Estatut d'Autonomia.
I no volem que això torne a ocórrer.
Per això pensem que és sensat, adequat i encertat demanar al Congrés dels Diputats la modificació de la Llei 10/1990 en este sentit.

Però és que la seua senyoria ve ací a la trona i diu unes coses!
Ha mencionat el que va ocórrer en el partit Levante-València!
I jo m'he quedat, m'he quedat enormement sorprés.
Perquè en el partit Levante-València l'únic que va haver va ser un comportament digne d'elogi per part de les dos aficions *(veus)*, l'afició del Llevant i l'afició del València.
I les seues senyories és que estan obstinades, van en contra dels nostres equips de futbol.
Jo he de recordar, he de recordar, senyoria, el que ha ocorregut ara, recentment.
Vostés han acusat al València Club de Futbol de corrupció urbanística!
Vostés han enviat al seu partit a Madrid un llistat en què tracten de desprestigiar a una institució esportiva com és el València Club de Futbol.
Vostés *(la senyora vicepresidenta primera colpeja amb la maceta)*.
.
.
Eso es verdad, señoría.
*(Remors)* Vostés han inclós al València Club de Futbol en un cas de corrupció, i això és una autèntica injustícia.
.
.

**La senyora vicepresidenta primera:**

¡Señora Moreno, por favor!

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

I això és un atemptat.
.
.
*(remors)*

**La senyora vicepresidenta primera:**

¡Señora Moreno, por favor!

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

Això és un atemptat que genera violència al mateix temps, com podem estar veent.
*(Remors)* Perquè a vostés quan se'ls recorda la veritat dels seues actes, aleshores se violenten i aleshores protestes.
Però són incapaços de posar remei abans que vinga la malaltia.
Són incapaços de fer una medicina preventiva *(remors)*.
És el que el president de la Generalitat, i el Consell i el Grup Parlamentari Popular volem en este cas, que no tornen a ocórrer fets semblants.

Senyories, que es reforme la Llei 10/1990, de l'Esport, de l'estat, perquè estes situacions no se puguen donar novament, perquè els llocs de pràctica esportiva siguen només per a la competició, només per a les demostracions esportives i no per a fer política.

I no vullga la seua senyoria comparar, conforme ha comparat anteriorment, la propaganda «Aiua per a tots».
Clar que no!
Perquè «Aiua per a tots», senyories, és aiua per a tots, no diu que se li lleve a ningú.
Eixa propaganda que se va fer en certs moments en els equips de futbol no està polititzada *(veus)*, està defensant *(veus)*.
.
.
No, no, senyories!
No!
Està defensant un dret constitucional!
*(Remors)* ¿O potser el dret a l'aigua de totes les valencianes i dels valencians ja no és un dret constitucional des que governa el Partit Socialista en Madrid?
¿O potser el que acabem d'aprovar en el nostre Estatut d'Autonomia, que se reconeix el dret dels valencians i de les valencianes a aiua suficient de qualitat per a les seues necessitats d'abastiment i per a poder desplegar-se econòmicament i socialment?
*(La senyora vicepresidenta colpeja amb la maceta)* ¿Potser no diu el nostre Estatut que tenim dret a la redistribució dels sobrants d'aiua que van al mar?
Si estan negant vostés a la Comunitat Valenciana l'auia que va al mar *(remors)*.

Senyories, però no és el tema del debat *(veus)*.
Jo he parlat d'este assumpte, *(la senyora vicepresidenta colpeja amb la maceta)*, que no pensava traure'l, que la seua senyoria ha volgut comparar una propaganda que genera violència, una propaganda en un partit de futbol que atempta contra la Constitució, «Catalunya no és Espanya».
Una propaganda en un partit de futbol que atempta contra els drets del poble valencià.
Diu que formem part d'eixa fal·làcia dels països catalans, el que és totalment fals.
I només que els demane que deixen lliurement decidir a les valencianes i als valencians.
Una propaganda que també vulnera el nostre Estatut d'Autonomia quan parla de la unitat de la llengua.
Perquè el nostre Estatut d'Autonomia, senyories ­i vostés l'han votat­ diu que la llengua pròpia de la Comunitat Valenciana és l'idioma valencià.
Que ja s'han penedit les seues senyories *(veus)* del que han votat tant recentment?
*(la senyora vicepresidenta colpeja amb la maceta)* Si s'han penedit *(veus)*, mire, ¡sí que comencem bé el desplegament d'eixe estatut d'autonomia!

Per tant, senyories, jo pense que.
.
.
i reitere que és adequada, encertada, convenient, necessària la reforma de la Llei 5/1990, perquè no se puguen donar estes situacions novament, per tal que en els partit de futbol se jugue al futbol, i que s'anime els seus equips i que se siga respectuós en tot moment en les creences de qualsevol ciutadà; no perquè s'utilitze la presència d'una massa de bona fe que ha anat a presenciar una competició esportiva per a fer una propaganda inconstitucional, una propaganda antiestatutària i una propaganda irrespectuosa en el poble valencià.

Per tant, senyories, anem a rebutjar l'esmena del Grup Parlamentari Socialista que demana la devolució de la iniciativa al Consell.
No solament és que anem a recolzar-la, sinó que, en el supòsit que vaja endavant, que estes Corts finalment l'aproven, la defensarem gustosament davant el Congrés dels Diputats.

Res més i moltes gràcies.
*(Aplaudiments)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Per a rèplica demana la paraula, en representació del Grup Parlamentari Socialista, la il·lustre diputada senyora Segarra.

 

**La senyora Segarra Sales:**

Senyor Maluenda, estic segura, i m'ho ha ratificat, que a vosté no li importa en absolut el món de l'esport.
En absolut!
En absolut!
Vosté es burla de tot el que significa esport i sentiments.
Vosté puja ací dalt i fa la més demagògia possible que es puga fer des d'unes Corts, i mentix contínuament.

Jo he condemnat el fet que va passar, no en el «Camp Nau», no és «Nau», és «Nou», el «Camp Nou» *(remors)*.
Jo ho he condemnat perquè vaig vore el partit i no em va agradar molt el que vaig vore.
Però d'ahí, d'ahí, que vosté diga tanta, tanta mentira contínua i que no haja parlat de l'esport?

Mire, jo li he dit que confie plenament en els organismes que s'encarreguen de temes esportius.
I he parlat de l'Observatori contra la violència.
Apunte!
Apunte!
Li he parlat de la Comissió nacional contra la violència.
Li he parlat de l'avantprojecte que està en camí, i que està elaborat i que s'ha firmat estos dies el protocol.

I li dic una altra cosa, els dos articles que vostés volen modificar van a quedar derogats en la nova llei.
Si realment els importa, els importa els esdeveniments esportius i el que està passant al món de l'esport, aproven esta llei, perquè tenen una proposició del Grup Parlamentari Socialista demanant que s'aprove este avantprojecte de llei i que siga una demanda d'estes Corts.
I es tractarà la violència mitjançant.
.
.
i de forma integral, i no perquè apareguen unes pancartes.

Però mire, li dic una cosa que encara en sap més mal.
Vosté, jo no sé si se'n recorda del valetudo en Mislata?
Jo no ho sé?
Però d'això no van haver declaracions ni condemnes.
No!
No!
Era un ajuntament, de Mistala!
No va passar res!
No!
Ningú se'n recorda en este estament, ningú va condemnar això, era cosa de l'ajuntament.
Val?
Ningú?
Ningú se'n recorda del Pla hidrològic.
El Pla hidrològic en unes samarretes no és polititzar l'esport.
Es veu que no!
I anar en samarretes amb en el mateix eslògan al Congrés dels Diputats.
També és mentira, no va passar!

Si parlem del partit.
.
.
per exemple, fora de la comunitat, a Salamanca, l'altre dia, en les camisetes en contra del trasllat dels Arxius de Salamanca.
Tampoc pas res!
O tampoc han dit res sobre el tema del partit de futbol de l'Atlètic de Madrid en el Calderón, en una pancarta del general Mena.

Però el més greu, com és possible que s'atrevisca a pujar ací dalt i dir.
.
.
bé, tampoc m'estranya, perquè les valoracions que va fer Canal 9 van ser el mateix, «el comportament de l'afició ha sigut immillorable».
Se'n recorda del partit?
No el va vore *(el senyor Maluenda contesta des de l'escó)*.
Sí que el va vore?
Doncs anem a vore.
Vosté va vore el Derbi Levante-València?
El va vore?
Val.
I no va.
.
.
Estava allí?
Millor encara!
Millor encara, millor encara!
Perquè hi ha dos membres, un d'esta cambra i un altre del Congrés dels Diputats que són membres del Consell.
N'hi havia una pancarta allí que posava, no sé si li sonarà, «Montanejos 93, Guillem jodeté».
Paraules textuals.
Van estar exposades més de vint minuts, més de vint minuts *(veus)*.
Qui?
Qui va condemnar este fet?
Qui?
Qui del Consell va condemnar este fet?
Per què no proposen la modificació de la llei en aquell moment?
Este xaval està mort!
Qui el va condemnar?
El mataren.
Qui ho va condemnar en el Consell?
Com s'atrevix a pujar i dir que va ser immillorable?
*(Pausa)*.
És, és molt fort, eh!
És molt fort!

I jo, ací ho sabeu, a mi m'agrada el futbol, i vaig vore el partit del Barça-Osasuna.
Em va cridar molt l'atenció el tractament que va fer Canal 9, desmesurat.
Igual que eren inapropiades les declaracions d'aquell correllengua, era inapropiat el tracte que va rebre de Canal 9, perquè no importava el futbol, per primera vegada va obrir els informatius de Canal 9 un partit de futbol, per primera vegada.
L'altre dia proposàrem ací, a les Corts, la retransmissió de partides de pilota, va ser que no.
I que es tractara en els informatius de Canal 9, i va ser que no.
Però eixe dia va obrir Canal 9 un partit de futbol, però no pel futbol, no pel joc, simplement per un inadequat, inapropiat i condemnable comentari.

Però, per favor, faça memòria i recorde el que va passar en el Levante i no torne a dir més mai que va «immillorable», perquè la pancarta eixa va estar més de vint minuts, i és un xaval que està mort i que el van matar.

Res més.
*(Aplaudiments)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Té la paraula l'il·lustre diputat, senyor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

Molt excel·lent senyora presidenta.

Senyories.
*(La senyora vicepresidenta colpeja amb la maceta)*

Senyora Segarra, vosté acaba de demostrar en la seua intervenció la conveniència de dur endavant la iniciativa legislativa que ha presentat el Consell.
¡Vosté acaba de demostrar en la seua intervenció ací, en la trona, que és convenient i que és necessària!
El que ja no entenc és la seua contradicció, que reconeixent eixa necessitat, perquè abans en això que vosté ha dit, que jo també rebutge i condemne *(la senyora Segarra diu des de l'escó: «ara?
»)*.
.
.
No, és que jo.
.
.
No, no, quan m'ho ha dit *(la senyora vicepresidenta colpeja amb la maceta)*.
Quan m'ho ha dit.
Jo no ho coneixia!
*(veus)* Jo, jo no m'entere.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

¡Señora Moreno, por favor!

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

Senyora Moreno, prenga's un *valium* per favor, que la veig molt alterada *(veus)*.
Sí, per favor.
La veig molt alterada.
*(La senyora vicepresidenta colpeja amb la maceta)*.
I tinga, tinga educació per a respectar a qui té el dret de la paraula *(remors)*.

Senyora Segarra, vosté ha parlat d'un fet que jo no coneixia.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Senyories, per favor.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

I el condemne com vosté i el meu grup també.
I perquè això no puga tornar a ocórrer és necessari que es modifique la llei de l'estat.
És necessari que es modifique la llei de l'estat, senyoria.

Per tant, no entenc que vosté no diga ara mateixa que retira la seua iniciativa, encara que només siga pel record d'eixe fet tan lamentable i tan reprotxable com el que vosté ha mencionat ací, en la trona.

Per tant, senyories, per tant, senyoria, ara és quan té vosté, ara és quan té vosté la creïlla calenta en la mà.
Ara és quan ha de vindre ací i dir: retire la iniciativa *(veus)*, perquè vaig a recolzar la tramitació de la iniciativa del govern i vaig a procurar, mitjançant les esmenes puntuals en comissió, millorar-la.

Mire, vosté pareix que s'haja erigit en la reina de l'esport valencià.
I vosté no és la reina de l'esport valencià, se-nyoria.
Vosté pot fer política de l'esport valencià.
Vosté ha fet en l'esport valencià una cosa que no hi ha precedents en estes Corts, senyoria.
Vosté ha retardat sistemàticament la firma d'una ponència de la Llei de creació del Consell Valencià de l'Esport fins al dia 15 després.
Una cosa que no ha ocorregut en les sis legislatures d'estes Corts.
Ací les ponències se firmen sempre entre les 48 i 72 hores següents.
Vosté, senyoria, per a retardar eixa llei ha tardat 15 dies en firmar-la, sinó eixa llei ja estaria aprovada.

Què parla vosté de la iniciativa de fa uns dies en comissió de la política valenciana?
Jo vaig redactar una esmena transaccional, senyoria, la vaig redactar i vosté la va rebutjar.
Vosté la va rebutjar!
Jo la vaig redactar i vosté la va rebutjar!
De què es queixa ara?
On demanàvem, on demanàvem a Televisió Valenciana que es feren les retransmissions dels esdeveniments més importants de la pilota valenciana.
I li vaig posar en totes les seues modalitats, perquè també està la galotxa, també està el trinquet, també està la galotxeta.
Vosté, que sap tant d'esport, es veu que n'ha practicat molt.
.
.
Mire, senyoria, jo he practicat el futbol, he practicat el *balonmano*, he practicat el tenis *(veus)*.
Per tant, sí que sóc un amant de l'esport.
I he defensat en estes Corts, i he defensat en estes Corts l'esport valencià *(la senyora vicepresidenta colpeja amb la maceta)* i l'esport autòcton valencià.
Perquè també hi ha un esport valencià, molt valencià que se practica en valencià, que és la columbicultura, que jo vaig presentar un projecte de llei que les seues senyories han votat en contra.
¡De què me parlen vostés a mi de l'esport, senyories, si havien d'avergonyir-se!
Havien d'avergonyir-se.
Havien d'avergonyir-se quan parlen de l'esport, perquè vostés l'únic que busquen en l'esport, l'únic que busquen és la demagògia i poder aproximar-se als sectors que deixen de la mà.

O siga que, senyories, considerem.
.
.
Vosté, a més, és que jo crec que és fins i tot xenòfoba, perquè el que no pronuncia *(protestes)*.
.
.
Sí, sí.
Sí, sí.
Perquè vosté s'ha rist *(protestes)*.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Senyories, per favor.
Senyories, una miqueta de respecte.
Jo crec.
.
.
*(Protestes)* Senyories, per favor, està parlant el senyor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Vosté, senyoria, és fins i tot xenòfoba, perquè.
.
.
*(Protestes)*

 

**La senyora vicepresidenta primera :**

 

Però vostés es creuen que hi ha manera de poder sentir el que està dient el senyor Maluenda!
Jo, és clar, no puc sentir el que diu el senyor Maluenda!

Senyories, pregue, per favor.
.
.
.
!

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Deia, senyora presidenta.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Senyor Maluenda, perdone un momentet.
Un momentet, senyor Maluenda.
*(Pausa i veus)*

Senyories, senyories, si foren vosté tan amables que, almenys, esta presidència poguera sentir el que està dient el senyor Maluenda, perquè si no, si no, de mala manera, de mala manera es podrà portar un control d'este debat.
Per favor, senyor Such, estic parlant.
Espere's un momentet, si és tan amable, espere's un momentet.

Pregaria, per favor, que igual que quan està parlant la senyora Segarra, i supose que hi haurà membres de esta cambra que no estaran d'acord amb ella, han guardat el silenci que crec que es mereix qualsevol orador.

Per tant, per tant, entenc perfectament també que vostés no estiguen d'acord amb el que diu el senyor Maluenda, però també pregue que li donen el respecte que es mereix com a orador.
No estic demanant res més.
Des que ha començat a parlar el senyor Maluenda no s'ha pogut sentir pràcticament res.
*(Veus)* Per favor, els hi demane que tinguen el respecte que es deu a un orador.
I avant.

La senyora Segarra és la persona que vostés han decidit que defenga este punt.
Per tant, ella dirà el que crega que haja de dir.
I si vostés no estan d'acord amb la relació i amb tota la trajectòria que porta este punt, poden tornar a presentar un altre punt que es parle de l'esport i que es parle d'este tema, i tornaran a tindre el seu temps de glòria.

Però, per favor, els hi demane que mentres correspon el torn a un diputat o diputada, es mantinga el mínim respecte.
Crec que no estic demanant res més que el que posa en el Reglament.
Per favor, els hi pregue que tinguen una miqueta d'atenció i de respecte.

Moltíssimes gràcies.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta, per la seua empara, perquè hi ha hagut un moment que m'he sentit amenaçat i, a més.
.
.
.
*(Protestes)* Sí, coartat en el meu dret a la llibertat d'expressió.

Jo deia que la senyora Segarra és xenòfoba perquè s'ha rist del meu valencià.
*(Veus)* Sí, sí, s'ha rist del meu valencià!
, perquè no el pronuncie com ella, perque jo dic *nau*, jo dic *nau*.
Perquè jo pronuncie el valencià com es pronuncia en el Vinalopó Mitjà, d'on sóc.
Qui no el pronuncie com vosté, l'ha de despreciar, ha de riure's i l'ha de tractar de ridiculitzar.
Per això li he donat el qualificatiu que vosté s'ha merescut, senyora, per això li l'he donat.
O és que.
.
.
.
Qui no vullga pols que no veja a l'era.
Vostés poden dir el que vullguen!
Vostés poden insultar en la premsa, en la trona, poden dir.
.
.
però quan a vostés se'ls diu la veritat, comencen a patalejar i a cridar.
Senyories, comporten-se, comporten-se!
*(Aplaudiments)* Tinguen educació, almenys.
I si no volen que els salten els esguits, no xafen els bassals.
Si entren en els bassals pegant patades han d'esguitar-se, han d'esguitar-se, senyoria.

Jo li tinc a vosté el màxim respecte personal.
Faltaria més!
Hem discrepat en unes qüestions, hem discrepat en unes qüestions, vosté m'ha donat els seus arguments i jo li he donat els meus.
Quan vosté ha volgut ridiculitzar el meu valencià, l'idioma valencià que es parla en la meua zona, jo he hagut d'eixir a defensar el que jo parle i el que parla moltísima gent, moltíssimes dones i hòmens allí, com jo.
Que no el pronunciem com vosté?
Clar que no!
El de vosté a la millor es pareix més al que es parla en el nord, i el meu es pareix més al valencià que es parla en les comarques valencianes del sud de la nostra comunitat, senyoria.
Per tant, si no vol pols, no vaja a l'era.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Vaja finalitzant, senyoria, per favor.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Senyora presidenta.
.
.
!

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Li havia parat el temps, senyor Maluenda, li havia parat el temps.
Vaja finalitzant.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Accepte, com no pot ser d'altra forma, la indicació de la senyora presidenta, i agraïsc la seua benevolència.
I acabe, senyora presidenta, acabe recordant que tenim davant nostre un projecte de llei que és necessari, convenient i adequat.
I que la seua senyoria ha vingut ací a la trona a justificar la conveniència i la necessitat de la promulgació d'eixa proposició de llei de les Corts Valencianes per a presentar-la al Congrés, perquè vosté ha parlat en la trona d'altres actes de violència que jo no coneixia i que també condemnem i volen que no es tornen a produir.

Per tant, senyoria, tenim una ocasió d'or per a recolzar al Consell, portar endavant esta tramitació i, en la fase de comissió, entre tots, fer la millor proposició de llei des de les Corts per a reformar la Llei 10/90 de l'Estat, que la seua senyoria ha fet denúncies aquí que en el futur no podrien ocórrer eixos fets en la reforma que el govern de la Generalitat planteja.

Per tant, senyories, demane que es rebutge la iniciativa que ha presentat el Grup Socialista i que entre tots fem la millor llei perquè s'acabe per a sempre la violència en els camps de futbol, la violència, eixos comportaments xenòfobs, eixos comportaments *(veus)* inconstitucionals i eixos comportaments antiestatutaris.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Senyoria, finalitze, per favor.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

.
.
.
que vostés no volen que se reforme la llei, pareix ser que volen consentir.

Res més i moltes gràcies.
*(Aplaudiments)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

 

**El senyor Such Botella:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Sí, senyor Such.

 

**El senyor Such Botella:**

 

El Grup Parlamentari Socialista li demana empara a la seua presidència i li demanem que exigisca al diputat Maluenda que retire les acusacions de xenòfoba que ha fet a la senyora diputada.

Moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Senyoria, gràcies per la seua intervenció.

El que vaig a fer és donar-li la paraula, evidentment, senyor Maluenda perquè prenga la decisió que ell considere oportuna.

Senyor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Senyor presidenta, jo he explicat per què he dit xenòfoba a la senyora diputada.
*(Veus)* Calle's, senyor Such!
Senyor Such, per favor, tinga educació!
Altres voltes li ho he dit i vosté no es comporta.
Jo no estic debatint amb vosté.
Davant un requeriment que me fa la senyora presidenta, jo vull donar una explicació a la cambra.

Jo no tindria ningun inconvenient en retirar la paraula xenòfoba si la senyora diputada retirada també el menyspreu que ha fet al meu valencià i al meu pronunciament.
*(Aplaudiments)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Senyora Segarra.

 

**La senyora Segarra Sales:**

 

Mire, en ningun moment jo volia ofendre'l a vosté.
És a dir, vosté pot dir *nau* igual que jo dic nou.
I no era la meua intenció, davall ningun concepte, que vosté es sentira ofés.
Per tant, jo li demane disculpes, perquè a mi és que m'ha cridat l'atenció, inclús m'ha fet gràcia quan ha dit *nau*.
Però no m'ha passat ni pel pensament que jo volguera ofendre'l.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltíssimes gràcies, senyories.

Sí, senyor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyora Segarra, moltíssimes gràcies per la seua intervenció.

Jo també li demane disculpes i retire el que li he dit.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltíssimes gràcies, senyors diputats.

Jo crec que ha quedat clar que se retiren les dos mencions.

Senyor Ferraro, per a què demana la paraula?

 

**El senyor Ferraro Sebastiá:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Silenci, per favor.
Per a què demana la paraula, senyor Ferraro?

 

**El senyor Ferraro Sebastiá:**

 

Per al·lusions, senyora presidenta.
*(Veus i protestes)*

La senyora Segarra ha esmentat a dos membres del consell d'administració del Llevant Unió Esportiva, que són un d'esta cambra.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Senyor Ferraro, senyor Ferraro.
.
.

 

**El senyor Ferraro Sebastiá:**

 

La senyora Segarra ha deixat en l'aire, ha deixat en l'aire una acusació contra el consell d'administració del Llevant Unió Esportiva.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Senyor Ferraro.
.
.

 

**El senyor Ferraro Sebastiá:**

 

Jo he d'eixir, com a diputat i com a membre d'eixe consell, a defendre a l'entitat Llevant Unió Esportiva.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Senyor Ferraro, li ho agraïsc moltíssim, i ha quedat constància en acta.
Moltíssimes gràcies.
Anem a continuar.

 

**El senyor Ferraro Sebastíá:**

 

És que el Llevant Unió Esportiva mai deixarà que aparaguen pancartes en el seu estadi.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor Ferraro.

Anem a continuar.
Li correspon el torn al Grup Parlamentari d'Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa per a fixar posició.

Senyor Cardona, té vosté la paraula.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Esta llei no té cap sentit, perquè segons el que diu el mateix conseller, «no s'ha de polititzar l'esport», que supose que vol dir alguna cosa diferent que no es puga fer cap activitat política en un camp d'esports.
Però tal com diu el senyor conseller, «no s'ha de polititzar l'esport», i precisament el que veem que aconseguix esta proposta de llei és precisament polititzar l'esport i utilitzar políticament alguns aspectes esportius que considerem absolutament inadequats.

Per tant, precisament perquè no sentit i van en contra del que el mateix conseller proposa i diu, anem a votar a favor d'esta esmena a la totalitat, i després nosaltres defensarem també la nostra, que anirà en un sentit paregut.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Finalitzat este debat, anem a passar a la votació del projecte de proposició de llei de modificació de la Llei 10/1990, de 15 de octubre.
Comença la votació.
*(Remors)* De l'esmena a la totalitat, sí senyor.
Comença la votació.
Per 37 vots a favor, 40 vots en contra queda rebutjada l'esmena a la totalitat.

 

 

***Projecte de proposició de llei de modificació de la Llei 10/1990, de 15 d'octubre, de l'esport.
Esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE número 48.
044, BOCV número 183) (pàg.
4.
956)***

 

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Anem a passar al següent punt, punt número 3: debat de totalitat del projecte de proposició de llei de modificació de la Llei 10/1990, de 15 d'octubre, de l'esport.
Esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa.

Per a la defensa de l'esmena a la totalitat, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Cardona.

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyors diputats, senyores diputades.

En la meua intervenció darrera ja he indicat el camí que vaig a seguir en esta presentació d'aquesta esmena a la totalitat.

Des del meu grup parlamentari, des de la força política que jo represente, està clar que treballem per l'eradicació de la violència no només en els camps d'esport, sinó en totes les àrees de la vida quotidiana.

Nosaltres considerem que és important actuar davant els actes de violència, davant els actes d'exaltació de la xenofòbia, davant els actes fomentadors de racisme, etcètera, etcètera, etcètera.
No tenim cap dubte sobre això.
Però el que considerem que s'està fent aquí no tes res a vore amb la importància d'actuar contra la violència, contra l'exaltació de la xenofòbia, contra els actes fomentadors de racisme, etcètera, etcètera.

Aquí es presenta una proposta de llei per embolicar el credo, per polititzar aspectes que no haurien d'aparèixer per ací en una modificació d'un projecte de llei, per utilitzar aspectes puntuals que passen en un cap de futbol per a polititzar-lo tot.
Es una llei feta *ad hoc*, una llei concreta feta per a respondre de manera particular a un fet concret.

No és una llei que aconseguisca per a res els objectius que diu.
A mi m'agradaria que en la llei posara: «I es prohibirà que aparega un mapa d'una comunitat lingüística diferent a què jo considere».
Vostés es fan a ficar a prohibir les representacions i els llibres de text que consideren que hi ha una unitat lingüística entre els Roselló, Catalunya, el País Valencià i les Illes?
Vostés van a fer de prompte lleis que van a censurar les opinions científiques cadascú tinga?
Vostés van a fer una llei que impedisca fer en un teatre un acte que tinga un tipus de contingut polític?
Vostés estan fent una llei *ad hoc* per un cas concret.
I vostés, en el debat, acaben comparant una expressió política, més o menys desafortunada, de persones individuals i empreses privades, l'acaben comparant amb una apologia del terrorisme.
La pancarta que va aparéixer referida a Guillem Agulló era apologia del terrorisme.
I no és en absolut idèntic ni semblant comparar el que ha passat en el Camp Nou amb l'apologia del terrorisme i que aparega el nom de Guillem Agulló en una pancarta de la manera que apareixia és una infàmia.
I, per tant, de cap manera pot considerar-se comparable.
.
.
I si ho comparem, estem confonent-ho tot.
I si ho comparen vostés, és que estan utilitzant este parlament només per a embolicar, per a crear crispació, per a generar, si fa falta, agressivitat, i si fa falta, violència.
Per tant, això és inadmissible, absolutament inadmissible.

Han posat vostés en marxa l'article 543 del Codi Penal?
I ho pregunte amb tota la seriositat.
Han denunciat vostés davant els tribunals els actes del Camp Nou per transgredir l'article 543 del Codi Penal?
Sí o no?
Si ho han fet, vull saber-ho *(la vicepresidenta primera colpeja amb la maceta)* I si no ho han fet, me pregunte si vostés és que han considerat que l'acte del Camp Nou no ultratjava ni a Espanya, ni a les seues comunitats autònomes, ni als seus símbols i emblemes, perquè això és el que defensa l'article 543 del Codi Penal.
I el Codi Penal està per a alguna cosa.
Està per a dir quines coses són legals i quines coses són il·legals.
Quines coses són perseguibles i quines no són perseguibles.

Per tant, si vostés no han posat en marxa eixe article del Codi Penal, què fan venint ací a presentar una llei?
Que a més no es referix de manera concreta a res.
Simplement a embolicar, a *liar*, a polititzar allò que no haurien vostés de polititzar.

Vostés em comenten.
.
.
Em fan molts de comentaris, la veritat és que increïble el que ací hàgem d'estar parlant en dies com avui, en lloc d'estar fent coses realment útils per al País Valencià.
L'inici del procediment parlamentari està en esta presentació d'esta proposta de llei aquí.
L'inicien aquí, com si no tingueren tampoc vostés diputats en les Corts estatals.

Per cert, saben qui és el portaveu del Grup Popular en les Corts estatals?
Li diuen Eduardo Zaplana, que vostés supose que el coneixeran.
Que té possibilitat perfecta de presentar qualsevol modificació de qualsevol llei.
Ah, no, vostés no l'inicien per la via dels seus diputats, que els tenen en les Corts estatals.
Ho inicien aquí.
La seua intenció no és polititzar res.
No, ni l'esport ni res.

Estem debatent en este moment la Llei del consell valencià de l'esport.
En eixa llei Esquerra Unida-Els Verds-l'Entesa ha presentat moltes esmenes que es referixen al següent.
Actuar per a reduir i eliminar la violència en l'esport; actuar contra actituds xenòfobes i racistes.
Vostés, en la Llei del consell valencià de l'esport, només havien posat alguna indicació en el Consell Assessor, de manera que el que realment executa la política esportiva de la Generalitat, el que executarà la política esportiva de la Generalitat, si ningú ho impedix, el Consell de l'Esport, no tenia ninguna funció que diguera res sobre la violència.

Nosaltres hem presentat tres esmenes que li donen al Consell Valencià de l'Esport funcions contra la violència.
Funcions d'actuació per a reduir la violència.
Saben què ha fet el Grup Parlamentari Popular respecte eixes esmenes?
Ho poden endevinar.
Ha votat en contra de totes les que feien referència a la violència, a la xenofòbia i al racisme.

Per tant, de cap manera, de cap manera podem considerar que vostés estan presentant-mos ací, o tenen algun tipus de voluntat, d'actuar contra realment la violència en l'esport.
L'única cosa que volen és aprofitar un fet concret, un fet concret, que a uns els pot paréixer bé i a uns altres els pot paréixer mal, però aprofitar-lo només per al seu benefici polític.

És molt curiós com vostés només consideren partidista allò en el que vostés no estan d'acord.
Això és partidista.
Ara, quan vostés pensen una cosa i la fiquen en marxa en un camp de futbol o en un camp esportiu; això no és partidista, això, el que vostés pensen, és que hauria de pensar-ho tot el món.
És molt perillós això que vostés plantegen: que el que vostés pensen hauria de pensar-ho tot el món.
I per tant tenen dret a imposar-ho, i el que vostés no pensen no té dret a expressar-se en cap lloc, ni inclòs en un camp de futbol.

Nosaltres, senyor conseller, senyors diputats, som més normals que tot això.
A nosaltres la llibertat d'expressió ens pareix una gran llibertat.
I volem defensar-la.
Que una persona tinga llibertat d'expressió no vol dir que no siga responsable del que diu.
Quan una persona diu alguna cosa, se la pot criticar, se pot valorar el que ha dit, se pot estar en contra del que ha dit.
Però tots són responsables.
És tan responsable el que va dir les paraules del Camp Nou, i per això pot ser criticable, com és responsable el senyor conseller de torn, que diu que eixes coses que van passar ahí eren comparables a la invasió dels nazis en la Segona Guerra Mundial.

Per tant, tanta responsabilitat li poden demanar a un com a un altre.
I nosaltres demanem responsabilitat a tot el món.
Responsabilitat, que no és perseguible legalment l'afirmació que una persona fa.
Però és exigible responsabilitat, mesura i control.

Unes declaracions són tan incendiàries dins d'un camp de futbol com fora d'ell.
I hi ha que demanar a tot el món una miqueta de *cuidado* en les coses que diu, perquè això pot no només ofendre, sinó ser gasolina en llocs que a vegades hi ha un misto encés.

Evidentment no anem a recolzar la seua proposició de llei.
Però vull també ressaltar-los alguna altra cosa.
Vull ressaltar-los, per exemple, que en el 2004, en les Corts estatals, el nostre grup parlamentari, concretament la diputada Carme García i el senyor Gaspar Llamazares, van presentar una proposició no de llei, que tenia a vore en la violència en els esports.

Demanava que se revisara el codi d'ètica esportiva perquè, explícitament, s'adquirira un compromís contra les actituds racistes, xenòfobes i totes les seues manifestacions.
Demanava un pla concret en col·laboració en les comunitats autònomes, sense perjudici de les competències en esta matèria, per al foment de polítiques d'igualtat dels valors de solidaritat, de respecte als altres, de la participació, del joc net.
Demanava desenvolupar campanyes institucionals de conscienciació sobre els valors a favor de la tolerància i de no discriminació.

Bé, esta proposició no de llei va ser votada a favor per tots els grups polítics excepte per un.
Que afortunadament no va votar en contra.
Se va abstindre.
A vore si saben quin va ser el grup polític que se va abstindre?
Exactament, el Grup Popular és el que es va abstindre en esta.
.
.
a l'hora de parlar d'eixa llei.

Per tant, senyor conseller, senyors diputats, senyores diputades, crec que ja he parlat prou, i crec que ja els he dit concretament el que jo pense.
He intentat evitar el que vostés no han intentat o almenys no han aconseguit, i és polititzar l'esport.
Jo estic parlant d'una proposició no de llei que vostés presenten, que aconsegueix precisament, que està presentada per a aconseguir els fins que diuen voler evitar.
I per tant, com és una llei absolutament hipòcrita, absolutament inútil i sense sentit, és pel que anem a votar que no.
I vostés també haurien de votar que no a eixa llei.

Per tant, jo els commine que voten a favor de la nostra esmena a la totalitat.
És el que es mereix una presentació com estes que busca un objectiu de crispació, de polititzar allò que no s'hauria de polititzar.
Una llei que no s'haguera hagut de presentar mai aquí.

Adéu.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

En representació del Grup Parlamentari Popular i per a exercir el torn en contra, té la paraula l'il·lustre diputat se-nyor Ferraro.
*(Remors)*

 

**El senyor Ferraro Sebastiá:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Comparec davant de les seues senyories en nom i representació del Grup Parlamentari Popular, per a exercir el torn en contra a l'esmena de totalitat presentada pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana-l'Entesa, a la proposició de llei presentada pel Consell per a la modificació de determinats articles de la llei estatal de l'esport 10/1990, de 15 d'octubre.

Senyories, l'esport té com a fi particular i principal afavorir el desenrotllament psicomotriu de la persona, i com a fi social l'exercici dels valors de relació, fent de la persona un ser més grat a sí mateix i en els altres.
Quan es tergiversa esta harmonia i s'utilitza l'esport per a promoció política, la seua mateixa naturalesa es ressent i es crea un conflicte entre la bona relació del cercle de l'esport i els interessos creuats dels qui aspiren a altres intencions.

Si l'esport s'ajusta només a criteris de competició esportiva i no a valoracions pàtries, s'afavorix una major vinculació del grup social que el practica, l'organitza o dirigix les competicions.
S'aconseguirà aïllar la temptació a tanta manipulació, i a canalitzar als esportistes per un major reconeixement que els esdeveniments esportius servixen per a desenrotllar físicament a la persona, per a delectar-se en la seua contemplació, i participar, encara que siga com a espectador, del seu esperit competitiu.
Per a fer afició i no pàtria.
*(la vicepresidenta primera colpeja amb la maceta)*

Creure en l'esport de competició és creure en les relacions socials que els suporten com unes relacions humanes favorables a la integració de les persones.
Això pot i ha d'afavorir a l'esport i independitzar-lo de les múltiples temptacions de fer d'ell un element de confrontació.

La violència, que en massa freqüència s'instal·la en els espectadors d'un esdeveniment esportiu, no és aliena moltes voltes a motius reivindicatius contra greuges polítics patits per una determinada col·lectivitat, estat o nació; afavorint, per tant, l'enfrontament entre persones en contra de la sana competició esportiva.

Si el baró de Coubertin alçara el cap es ruboritzaria sorprés.
El renovador de l'esperit olímpic modern va concebre la reedició de l'olimpíada grega com la festa de la pau, l'amistat i la comunicació entre els pobles, sustentada en una independència absoluta de la política i la perpetuïtat de l'esport.

Els temps han canviat.
L'esport és hui, en les seues diverses manifestacions, un fabulós espectacle de masses, una festa esperada per moltes persones i de la que depenen també moltes persones.
Molts polítics també han endevinat al llarg del segle passat sobretot, el suculent benefici que podria representar per al seu carisma la utilització de grans esdeveniments esportius en fins més o manco perversos, encara que, en tot cas, en clara intenció de propaganda dels seus ideals polítics.

Exemples els tenim en abundància i no farem ací una relació d'ells.
Però sense que allò siga exclusiu d'elles, hem de destacar que les dictadures, del signe que foren, no han desestimat mai l'oportunitat que representa un esdeveniment esportiu per a, d'alguna manera, intentar consolidar la seua legitimitat.

Normalment una gran part de la població, generalment, no sol vore tal relació entre la política i els esports.
I per això, moltes voltes degut a eixa falta de conscienciació de la població, diferents fraccions polítiques, o inclòs persones vinculades a les direccions dels clubs, i moltes voltes fins als propis governants, manipulen conscientment esdeveniments esportius per a poder expressar dramàticament la seua agenda política.

Sense dubte, la popularitat mediàtica dels esdeveniments esportius es convertixen en un blanc atractiu on promoure vies socials i polítiques, i on les càmeres de televisió són les armes més importants.
Una manifestació sense càmera que la registre, pot evaporar-se ràpidament.
Una bona imatge en canvi, pot ser més efectiva que una protesta escrita.

Des del Grup Parlamentari Popular som conscients de l'associació d'estos fets que s'han produït a través dels temps.
I també, com no?
podia ser d'una altra manera, dels lamentables esdeveniments *(la senyora vicepresidenta primera colpeja amb la maceta)* del 22 d'octubre del passat any *(la senyora vicepresidenta primera colpeja amb la maceta)* en ocasió de celebrar-se en el Camp Nou de Barcelona, l'encontre de futbol del campionat nacional de lliga entre el futbol club Barcelona i l'atlètic Osasuna de Pamplona; que va ser televisat en directe a tota Espanya a través de la Forta i la Televisió Espanyola.

I quan, en la pròpia herba i en el centre del camp, en el consentiment dels organitzadors de l'encontre, es va desplegar una pancarta en què es representava un mapa dels anomenats, per alguns, els Països Catalans.
En els quals s'inclouen, junt al territori propi de Catalunya, el de les Illes Balears i la Comunitat Valenciana.
El que a més va ser magnificat per mig d'un discurs de clar matís polític en defensa de la unitat de la llengua catalana i la independència dels referits Països Catalans.

Senyories, si és trist i lamentable que es puga utilitzar la bona fe de les persones que acudixen a presenciar un partit de futbol, o dels qui el presencien, tant a través de la seua transmissió en directe a través de la televisió, com pels testimonis gràfics i audiovisual dels diferents i molt importants mitjans de comunicació, que sempre cobrixen estos esdeveniments esportius.
Si com dic, és lamentable açò, creem que encara ho és molt més que un esdeveniment esportiu de primer ordre es puga utilitzar per a llançar consignes defenent posicions polítiques que atempten contra la unitat de la nació espanyola, la seua Constitució i els drets i identitat històrica de les seues comunitats autònomes, reconeguts en els seus respectius estatuts d'autonomia, que, recordem-ho, són lleis orgàniques de l'estat i que, per tant, obliguen a tots els espanyols.

Però és que, a més, el poble valencià, eixos ciutadans i ciutadanes que mosatros, senyories i senyors diputats, representem en esta cambra, se senten menyspreats quan altres tracten d'integrar-los sense cap base històrica en una ordenació territorial que no desitgen i inclús amb pretensions de tipus de separatista que el nostre poble mai ha compartit i sempre ha rebutjat.

I exactament el mateix ocorre en el tema de la llengua.
Els valencians estem orgullosos de parlar l'idioma valencià, i així ho hem ratificat en la reforma de l'Estatut d'autonomia que hem aprovat fa molt pocs dies, i, per tant, no compartim en cap cas els desitjos imperialistes i annexionistes d'alguns il·luminats contraris a la identitat pròpia de l'idioma valencià, sense dependència de cap altre, i als drets estatutaris i constitucionals que fan del poble valencià una nacionalitat històrica.

Per tot això, el Grup Parlamentari Popular recolza esta iniciativa del Consell, la tramitació de la qual no fa una altra cosa que eixir al pas de l'alarma social que estos fets van produir en el seu moment i complir amb la seua promesa, feta llavors, d'impulsar una modificació de la llei 10/1990, de 15 d'octubre, de l'esport, de manera que es contemple en el marc jurídic de l'activitat esportiva en Espanya la prohibició d'utilitzar els espectacles i les instal·lacions i recintes esportius per a la realització d'actes de contingut polític aliens per tant als fins que els són propis.

Per tant, el Grup Parlamentari Popular recolzarà la tramitació d'esta proposició de llei en les Corts Generals, d'acord amb les facultats que a esta respecte atorguen la Constitució espanyola, Estatut d'autonomia i el propi reglament de les Corts i, en conseqüència, rebutjarem l'esmena de totalitat que presenta el Grup d'Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa.

Res més i moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Per a rèplica, ha demanat la paraula en representació del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa l'il·lustre diputat senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

Senyor diputat, resultarà sorprenent el que vaig a dir-li.
.
.
De debò que li resultarà sorprenent: jo mai ha estat tan d'acord amb vosté com en esta intervenció que vosté ha tingut.
De fet, si arriba a deixar-se els últims dos minuts, ni li conteste, perquè la reflexió que vosté ha fet sobre la utilització política de l'esport, els valors que té, etcètera, etcètera, jo els compartixc.

El problema és el següent, i vaig a intentar defugir el punt en què vosté i jo no estarem mai d'acord: el problema és que quan se fa una llei per a un cas concret i no parla d'eixe cas concret, primer, no l'evita; segon, munta una història que no té res a vore amb el cas concret.

El que va passar en el Camp Nou a vosté li podria no agradar i vosté pot dir-ho, no només pot dir-ho, sinó que vosté podria fer una cosa semblant amb l'equip que tant s'estima i si a un altre li pareguera mal, també podria dir-ho.
Que es facen coses que ens semblen mal, és normal en democràcia.
Pot criticar-ho amb tota l'acritud que li done la gana, de fet, pot dir inclús que és comparable a la invasió nazi i no passar-li res!
En democràcia és normal que n'hi haigga eixa oposició.
Per tant, vosté té tot el dret del món a dir que n'hi han certa actes que no li van paréixer bé.
Però gastar el temps de tot un parlament per a debatre una llei que s'ha fet només per a atendre un únic cas, que, a més, no parla clarament d'eixe cas i que no el va a evitar, no és possible, senyor Ferraro.

El problema de plantejar aquí esta llei és que aquí n'hi han 89 diputats, tots els periodistes, el públic i tots treballant per a una cosa que no haguera tingut de presentar-se aquí, que per a això tenim un codi penal, que per a això tenim una normativa esportiva, que per a això tenim també el Codi Civil inclús i la possibilitat de demandar una persona.
.
.
Per a això tenim tot això.

Però, anem a vore, ¿m'estan dient que vostés presenten una proposició de llei que anirà, a més, a les Corts estatals i que allí van a gastar temps 350 diputats per a tractar este tema?
M'estan dient que estan fent això perquè una cosa concreta no els va paréixer bé!
, i això no és possible, senyor Ferraro.
El problema d'esta proposició de llei és que està fora de lloc, és que busquen objectius que no tenen res a vore amb la proposició de llei, és que vostés mateixa no intenten.
.
.
Mire, per no intentar canviar, no han intentat canviar ni la llei de l'esport d'aquí!
, no han intentat fer-ho ni en el que és la seua competència, no han intentat fer-ho ni en allò que hagueren pogut presentar la llei i estaria presentada.

Per tant, mire, senyor diputat, clarament, si s'aprovara esta norma tal com vostés l'han presentat aquí.
.
.
, cosa que ja és impossible, perquè vostés mateixa no van tindre en compte que el Partit Popular en les mesures fiscals, administratives i d'ordre social del 2002 ja havien canviat esta llei, i esta llei que havien canviat justet l'havien canviat en eixe article que ara volen canviar i la redacció que vostés fan figurar aquí és l'anterior.
És a dir, no tenen en compte ni les mateixes variacions que havia introduït el Partit Popular en la mateixa llei!
, no les tenen ni en compte!

Per tant, anem a vore de què estem parlant.
Jo no estic parlant de cap cas concret, estic parlant en este moment puntual de que vostés presenten una llei que polititza l'esport, que vostés presenten esta llei i van en contra del mateix que vostés diuen perseguir i que vostés presenten esta llei d'una manera absolutament falsa i incorrecta, i vostés tindrien de donar comptes de per què estan utilitzant tants d'esforços, tants de recursos dels contribuents i els que utilitzaran per a fer açò que estan fent aquí.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Popular, l'il·lustre diputat senyor Ferraro.

 

**El senyor Ferraro Sebastiá:**

Gràcies, senyor presidenta.

Senyors i senyores diputats.

Senyor Cardona, anem a vore, si precisament vosté ho ha dit, diu: «Per què no han fet la llei per a este cas concret?
.
.
.
» És que mosatros no volem fer una llei per a este cas concret.
Vosté s'ha llegit la proposició de llei?
El que tenim de fer, precisament, senyories, és dotar d'un marc legal, d'una base jurídica les entitats esportives per tal que puguen eradicar la violència, que ja fa en una part la llei actual del deport, però no parla res de les actuacions de tipus de polític, *(remors)* no parla res en absolut!
, res en absolut!

Perquè una cosa és, a la millor, que la gent d'un estadi o d'un camp de bàsquet o del que siga presente una pancarta i una altra cosa és que el mateix club organitze eixa manifestació en les seues instal·lacions i ahí sí que li afecta la llei del deport, i la llei del deport no parla res del tema polític.
A vore si estem d'acord, senyor Cardona, no crec que vosté s'haja llegit la proposició, quan el que diu és que s'afegixca que queda prohibida la realització de la celebració de competicions de caràcter professional d'actes de contingut polític aliens als fins esportius, sempre que en tals actes polítics concórreguen una de les notes següents: que provocaren discriminació, odi o violència contra grups o associacions, per motius racistes, antisemites o d'altres referents a la ideologia, la religió o creences, la situació familiar, la pertinença dels seus membres a una ètnia o raça, al seu origen nacional, al seu sexe, orientació sexual, malaltia o minusvalidesa; que incitaren, animaren, provocaren o foren en si mateixos constitutius d'ofenses o ultratges de paraula, per escrit o de fet a Espanya, a les seues comunitats autònomes o als seus símbols o emblemes.
.
.

Jo me pregunte, senyor, és que vosté està en contra d'açò?
Que no ho entenc?
Mire vosté, s'ha presentat un cas, precisament, un cas, de Guillem Agulló, en partit Llevant-València, jo li puc dir a vosté que aquella pancarta fon retirada als pocs segons, fon retirada!
, però en cap lloc de la llei diu que això estiga prohibit, eh?
, que un senyor fique eixa pancarta en un estadi de futbol.
.
.
, no ho diu en ningun lloc, base jurídica no en tenim cap.
Si astò s'aprova, la tindrem els clubs esportius, senyor Cardona.

I tenim de tindre base legal, perquè, si no, ens enfrontarem a problemes amb la gent, perquè la gent també s'enfada quan algú li diu lleve vosté esta pancarta o aquella altra, perquè creu que és un atemptat a la seua llibertat d'expressió.
Me pareix molt bé que ho crega, però si n'hi ha una base jurídica, estaran més protegits els clubs esportius per a, a voltes, retirar pancartes ofensives i pancartes que no estiguen d'acord amb.
.
.
, estiguen en contra de la violència i de l'esperit esportiu.

Eixe és el tema, senyor Cardona.
El que estem fent és donar base jurídica als clubs esportius perquè puguen actuar en conseqüència.

Res més i moltes gràcies.
*(Aplaudiments)*

*(Ocupa la presidència el president, senyor Julio de España Moya)*

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Ferraro.

Tiene la palabra, para el turno de fijación de posturas de otros grupos políticos, la ilustrísima diputada señora doña Jeannette Segarra.

 

**La senyora Segarra Sales:**

Nosaltres ja hem defensat abans la nostra proposta, semblant als arguments que ha gastat el diputat d'Esquerra Unida, per tant, anem a donar-li *sí* a l'esmena de totalitat i, a més, perquè pensem, sincerament, i a més, perquè pensem sincerament que és una proposta totalment trampa.

És una proposició de llei que el seu objectiu és totalment contrari al que diuen, és polititzar d'una manera descomunal el tema esportiu i enfrontar a dos comunitats que no té raó el per què ser.
Per tant, anem a votar a favor d'esta esmena a la totalitat i creguem que si realment tenen ganes de lluitar en contra de la violència, racisme i xenofòbia en el esdeveniments esportius, hem presentat ­i torne a repetir­ una proposició no de llei, que estes Cortes insten al Govern central a traure endavant l'avantprojecte que té entre mans de la llei per a eradicar de forma integral la violència en els esdeveniments esportius.

Res més i moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señora Segarra.

Vamos a proceder a la votación.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 34 votos a favor, 41 votos en contra.
Queda rechazada la enmienda a la totalidad.

Y no habiendo más puntos que tratar, se levanta la sesión.

 

*(S'alça la sessió a les 12 hores i 47 minuts)*