Untitled Web Page



**Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de la Generalitat realitzada el dia 27 de juny de 2005.
Comença la reunió a les 10 hores i 45 minuts.
Presidix l'Il·lustre Diputat Senyor Rafael Maluenda Verdú.
Reunió número 11.**

***Debat en comissió de la Proposició de llei de proposició de llei orgànica de reforma de l'Estatut d'Autonomia de la Comunitat Valenciana***

**El senyor president:**

 

Bon dia, senyories.

Per favor, senyories.
Senyories, per favor, que anem a començar.

S'obri la sessió.

Pregue el senyor secretari comprove el quòrum.

 

*(El senyor secretari passa llista per tal de comprovar l'existència de quòrum)*

 

**El senyor secretari:**

 

Hi ha quòrum, senyor president.

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor secretari.

El primer punt de l'ordre del dia és aprovació de l'acta anterior, si procedix.
En la carpeta tenen les seues senyories l'acta.
Supose que ja l'hauran repassada.
És el moment de pronunciar-se sobre ella.
*(Pausa)* El silenci, com és habitual, s'entén que queda aprovada per unanimitat.
Moltíssimes gràcies.

Ara pren possessió de la presidència, la senyora vicepresidenta Herminia Palomar.

 

*(Ocupa la presidència la vicepresidenta, senyora Herminia Palomar Pérez)*

 

**La senyora vicepresidenta:**

 

Buenos días.

A la Mesa ha llegado una ordenación de enmiendas, y para la defensa, en turno a favor del bloque primero, con las enmiendas 1, 2 y 3, tiene la palabra el Grupo Parlamentario Izquierda Unida en su turno a favor.

Señor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Gràcies.

El Grup Parlamentari d'Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa ha formulat, en primer lloc, tres esmenes de caràcter global, que a nosaltres ens semblen importants plantejar.

La primera és una esmena amb un contingut polític important.
I és en tot el text substituir el nom de la nostra comunitat, "Comunitat Valenciana", per "País Valencià".
Per què?
Doncs per un motiu evident: és l'únic nom amb el qual es va arribar a un consens en la comissió redactora de l'Estatut de Benicàssim, de l'anterior estatut.
S'ha de recordar que aquest nom va estar acordat en aquesta comissió redactora i després va estar canviat en la comissió constitucional de les Corts Espanyoles de forma unilateral o, almenys, no amb acord de tots els grups, per part, en el seu moment, inicialment per un grup parlamentari i després mitjançant un acord entre la UCD i el Partit Socialista.

A nosaltres ens sembla, a més, que la denominació de Comunitat Valenciana és una denominació profundament descafeïnada i que l'únic que d'alguna manera fa és presagiar posteriors descafeïnaments al llarg de tot el text.

Per tant, proposem que es torne a allò que mai s'havia d'haver canviat, que és la denominació de País Valencià.

L'esmena número 2 sol·licita fer una correcció lingüística general a tot el text, amb la finalitat d'eliminar els continguts de caràcter sexista.
Encara que semble mentida, a més de diputats, en estes Corts hi ha diputades; en el País Valencià, a més de valencians, hi ha valencianes; a més de ciutadans, hi ha ciutadanes; i fins i tot en estes Corts, a més de presidents, hi ha hagut presidenta; i en el Consell també podria haver presidenta.
Nosaltres pensem que és imprescindible que aquest tema es plantege i es faça una correcció de tipus global, eliminant qualsevol plantejament de tipus sexista.

I l'esmena número 3 és també fer una correcció lingüística, en este cas, de caràcter general a tot el text.
¿Amb quina finalitat?
Amb la finalitat que es fa en qualsevol estatut i en qualsevol llei que meresca el seu nom, sobre tot si és de rang constitucional, d'adaptar-lo a les normes ortogràfiques i sintàctiques de la normativa vigent.

Jo en el Ple ja ho deia, i ho vull reiterar ací: molts professors de valencià afirmen que amb aquest text, abans i després de les correccions que es facen, hi ha errors gramaticals ortogràfics i sintàctics suficients com perquè si haguera de passar controls oficials que el Consell posa a aquelles persones que volen acreditar els seus coneixements en valencià, segurament no els passaria.

A nosaltres açò ens sembla greu, perquè d'alguna manera palesa una manera d'entendre la nostra llengua, el valencià, que ens sembla preocupant.
Sempre hem pensat que quan un està malalt, va a un metge, no va a un *curandero*; quan un té algun problema de construcció, va a un arquitecte, perquè és qui mes garanties li oferix.

Ens sembla que el que seria lògic i normal, en el tema de la correcció lingüística, és que es fera al final la correcció lingüística com toca.
Hi ha institucions, instàncies dins d'aquestes Corts, fora d'aquestes Corts, suficients perquè aquest text poguera quedar d'una manera exemplar en la qüestió lingüística, en la normativa que en estos moments està vigent.

Res més i gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta:**

 

Para el turno en contra, tiene la palabra el señor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor Ribó, anem a vore.

La primera esmena considere que és una greu irresponsabilitat per part del seu grup parlamentari, perquè voler furgar en una ferida que gràcies a Déu està cicatritzada des de fa molt de temps, tornar a allò de la guerra de València, em pareix a mi que és una autèntica irresponsabilitat.

És veritat que vostés tradicionalment, sempre que hem intentat la reforma de l'Estatut d'Autonomia, es basen en estes qüestions, més que en altres que puguen ser beneficioses per a millorar el text.
La comunitat en què mosatros vivim, d'acord amb el que establix l'Estatut d'Autonomia vigent, la nostra Carta Magna de 1982, diu clarament que esta comunitat es denomina Comunitat Valenciana, Comunitat Valenciana.
I això està assumit per totes i per tots els valencians.

Per tant, no cal que en estos moments vosté vullga furgar en un feria que, ja li dic, està cicatritzada, ja que és, com a mínim, una irresponsabilitat.
I el Grup Parlamentari Popular, és clar, no va a caure en eixa temptació.
Ja vam dir, quan vam iniciar la reforma, que era condició *sine qua non* respectar les nostres senyes d'identitat, respectar la denominació de la nostra terra.
I vostés, no obstant això, a pesar que en aquell moment formaven part de la ponència especial d'estudi, no obstant això, s'ho salten a la torera, valga l'expressió, i mos plantegen una qüestió que l'únic que pot fer és agreujar situacions entre la mateixa població.
Pensem que és una irresponsabilitat i en eixe camí, és clar, no anem a estar amb vostés.

La segona esmena diu: "Cal fer una correcció lingüística general a tot el text, amb la finalitat d'eliminar tots els continguts de caràcter sexista".
Mire vosté, senyor Ribó, vosté vol que li facen la faena els altres.
Vosté eludix la seua responsabilitat.
Si vosté entén que té caràcter sexista la redacció de l'Estatut, la seua obligació era haver plantejat alguna esmena puntual i concreta que diguera: on diu açò ha de dir allò altre.
I vosté no ho ha fet.
¿Qui és el que ha fer-li eixa faena?
¿Els servicis de la cambra?
Mire, no.
Som els diputats els qui legislem, no són els servicis de la cambra, no són els lletrats, senyor Ribó.
La seua senyoria ja porta molt de temps ací en les Corts com perquè estes coses li passen per alt.
Vosté abans parlava de controls oficials, de.
.
.
Mire, a la millor caldrà fer un control també oficial a vore si hem aprés la lliçó o no hem aprés la lliçó les diferents senyories d'esta cambra.
Perquè el que no es pot dir és que es corregisca.
¿Què és el que vosté vol corregir, senyoria?
Diga clarament què és el que vol corregir.

A més, li recorde, li recorde que hi ha una disposició, que és l'article 89, que diu: "Quarta.
Les institucions i administracions de la Generalitat evitaran utilitzar en les seues expressions públiques un llenguatge que supose menyscabament o minusvaloració per a cap grup o persona per raó del seu sexe o qualsevol altra condició social, el tractament del qual diferencial estiga vetat pel nostre ordenament constitucional".

Crec que és més que suficient.
Però si la seua senyoria concretament volia fer alguna modificació puntual, l'obligació era haver plantejat l'esmena i dir: "on diu tal, ha de dir tal".
Però no ho ha fet.
No li passe la faena als altres, que és la seua responsabilitat.

La tercera.
Mire vosté, la tercera.
.
.
¡Per favor, senyor Ribó!
És veritat que hi ha errors de traducció en el text original que es va presentar en el seu dia, però també és veritat que mitjançant les esmenes que hem presentat el Grup Parlamentari Popular i el Grup Parlamentari Socialista, se solucionen eixes deficiències, i se solucionen com se solucionen en tots els projectes de llei quan hi ha errors.
Però, a més, és que totes les paraules que es contemplen, que s'arrepleguen en eixe text una volta modificat, són conseqüents i concordants amb les normes de la Real Acadèmia Valenciana de la Llengua, són concordants amb les normes de la Real Acadèmia Valenciana de la Llengua.
No hi ha ni una sola que no siga concordant amb eixes normes.

Per tant, no entenc.
.
.
Però també li repetisc el mateix.
Vosté diu.
.
.
¿Qui ha de corregir-ho?
¿Qui va a legislar, l'Acadèmia Valenciana de la Llengua?
Faltaria més, senyor Ribó!
Legislen les Corts Valencianes, legislen les Corts Valencianes.
I si vosté té algun tema concret, igual que li he dit en la global anterior del tema sexista, hauria d'haver fet la proposta puntual, i l'haguérem analitzat i l'haguérem acceptat o l'haguérem rebutjat.

Per tant, pense que.
.
.
no vullga vosté encomanar als altres el que és responsabilitat seua.
Pense que per eixe camí no anem a aconseguir res positiu.
O ¿és que ara anem a abdicar de la nostra responsabilitat legislativa?
Mire, el Grup Parlamentari Popular, és clar, no està disposat a això, senyor Ribó.

Res més i moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta:**

 

Gracias, señor Maluenda.

Para réplica, tiene la palabra el señor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Bé.
S'ha afirmat que el tema Comunitat Valenciana estava assumit per tots.
Mire, jo li vaig a posar uns quants exemples que palesen que no està assumit per tots.
El nom oficial d'Esquerra Unida és Esquerra Unida del País Valencià, el nom oficial en esta comunitat del Partit Socialista Obrer Espanyol és Partit Socialista del País Valencià, el nom oficial de Comissions Obreres és Comissions Obreres del País Valencià, el nom oficial d'UGT és UGT del País Valencià.

Li he parlat d'una part important d'aquestes Corts, dels dos sindicats majoritaris.
No vaig a parlar de qüestions de tipus cultural.
Evidentment, hi ha una assumpció que és clara: Partit Popular de la Comunitat Valenciana.
És una assumpció per part de la dreta.
És un nom imposat com a dret de conquesta per part de la dreta.
I a nosaltres ens sembla que no anem a acceptar eixe dret de conquesta que es va plantejar en el seu moment.

Quant al segon tema.
Mire vosté, nosaltres pensem que és perfectament legítim fer una correcció sexista.
Hi ha elements clarament sexistes quan es parla de president.
Li he posat una sèrie d'exemples que són evidents i que estan en estos moments en el text.
Repetisc: poden haver presidentes, hi ha diputades, hi ha ciutadanes, hi ha valencianes.
I açò no és palesa en el text.
I és molt clar.

I, per últim, jo, és clar, en el tema de la correcció lingüística.
.
.
mire vosté, fins i tot en el text es diu que es farà un text acabat al final.
.
.
Hi ha determinats elements que vostés plantegen, vostés i el Partit Socialista, platengen que, des del nostre entendre, la seua validesa lingüística és, com a mínim, molt discutible.
Li posaré només un exemple.
Utilitzar la majúscula en l'adjectiu "les Corts", com sistemàticament es fica, és una qüestió lingüísticament i ortogràficament molt discutible, perfectament discutible.
I jo no sóc especialista, però crec que vosté tampoc.
I crec que no hi ha en els ponents cap especialista.

I el que sí que li vull dir, i el que sí que li vull repetir, per posar este exemple només, perquè està en les esmenes que després discutirem, per posar-ho, és que en tota la Junta Qualificadora, que és fins ara la que atorga la qualificació en valencià, açò és considerat una falta ortogràfica.
I resulta que estes faltes ortogràfiques les estan vostés ficant i ressaltant en les esmenes.
No vaig a ficar més exemples, però eixe és un exemple claríssim.

I a nosaltres ens sembla que açò, en un Estatut d'Autonomia, que és la nostra Carta Magna, és d'una extrema gravetat, perquè d'alguna forma simbolitza el menyspreu que es fa a la nostra llengua.
La nostra llengua pot ser manipulada, malinterpretada i utilitzada a l'ús i al capritx de qui vulga, en funció dels propis interessos.
I a nosaltres açò ens sembla gravíssim, sobre tot quan hi ha un article que planteja que la normativa del valencià està dita per una organització, i vostés ho fiquen.
I a nosaltres ens sembla que és gravíssim que després es puga fer exactament el contrari.

Gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta:**

 

Gracias, señor Ribó.

Para réplica, el señor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Mire, senyor Ribó, senyor Ribó, que vosté està defensant ara qüestions que quan estava en la ponència acceptava.
No me diga estes coses que està dient ara.

Quant a la denominació, no té ninguna raó.
El seu partit pot posar el nom que vulga, està en el seu dret, faltaria més.
I el Partit Socialista i el València Club de Futbol i l'Hèrcules Club de Futbol, qualsevol entitat privada pot posar-se el nom que crega convenient.
Però el nom d'esta Comunitat ho diu l'article primer del nostre Estatut, que està vigent, i no es modifica eixa qüestió, es diu Comunitat Valenciana.
Per tant, no és perquè és un capritx nostre, és perquè és un imperatiu del nostre Estatut, que assumim clarament.
Per què?
Perquè va acabar en una situació d'enfrontament entre els valencians i va ser una molt bona solució.

Quan a l'exemple que ha posat d'escriure les Corts en majúscula.
Mire vosté, vosté va donar l'acceptació a això en el si de la ponència -sí, sí- en si de la ponència especial d'estudi.
Vosté està totalment d'acord, perquè van dir "anem a valencianitzar el nom de les institucions, anem a valencianitzar-lo", no diguem ja las Cortes, anem a dir les Corts o Corts Valencianes.
Perquè només haurà un Parlament en tota Espanya que es dirà les Corts, però com anem a posar les Corts diguem que posen "les" en majúscula.
Igual que quan eliminem Generalidad Valenciana i Generalitat Valenciana, per la Generalitat, també vam acordar per unanimitat posar eixa "la" en majúscula.
Per què?
Perquè és el nom propi.
Igual quan vosté quan parla de l'Alcúdia, l'Alcúdia s'escriu la ela en majúscula també, vulga vosté o no vulga.
I no ens vinga amb eixos plantejaments.

I no insistisca en allò del vocabulari sexista, que no té vosté ninguna raó.
Nosaltres sí que hem plantejat esmenes que diu "el diputado o la diputada", perquè volíem que concretament en eixe article i en eixe punt diguera diputado o diputada.
Vosté, si també ho volia, per què no ho ha fet?
Per què ha deixat la responsabilitat als demés, senyor Ribó, per què?
Perquè vosté no vol fer front al que són les seues obligacions?
No es lamente ara.

I el mateix li dic quan a la normativa lingüística.
Deixar la seua responsabilitat a altres em pareix que diu poc en favor de vosté i del seu grup.
Mosatros hem fet correccions lingüístiques també al text, però hem dit clarament on diu també sense accent, ha de portar l'accent; o diu tal, ha de dir.
.
.
etcètera.
Ho hem especificat clarament.
I per això la Comissió té l'oportunitat d'assumir-lo i fer-lo bo.
Però si vosté no ha fet cap proposta en concret.
Vosté ha dit: que faça no sé qui i no sé quants.
.
.
Això què vol dir, senyor Ribó?
Que faça no sé qui no sé quants?
Això és el que diuen les seues esmenes?
Cal fer una correcció lingüística.
Però qui la ha de fer i amb quins termes l'ha de fer?
Això no és legislar, senyor Ribó, això està bé que ho faça vosté internament en el seu grup, està en el seu dret, faltaria més, però les Corts, les Corts són més serioses.
Les Corts per a poder legislar han de legislar sobre temes concrets, no es pot deixar eixa ambigüitat.
I són nosaltres els qui hem de fer eixes correccions, conforme les ha fetes el Grup Parlamentari Popular i el Grup Parlamentari Socialista.
I estem satisfets del text que queda, que és un text totalment respectuós amb les normes de l'Acadèmia.

Res més, senyora presidenta.
Moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta:**

Gracias, señor Maluenda.

Si no hay observación por ninguno de los grupos parlamentarios, pasamos a la votación del bloque primero de enmiendas.
¿Votos a favor?
¿Votos en contra?
1 voto a favor y 14 en contra.

Pasamos al bloque segundo de enmiendas, con las enmiendas número 4, 5, 6, 9, 17, 18, 19, 27, 31, 33, 34, 35, 36, 40, 43, 44, 60, 62, 65, 68, 71, 72, 73, 74, 76, 79, 80, 82, 83, 93, 95, 97, 99, 102, 103, 119, 126, 129, 155, 168, 171, 172, 173, 175, 180, 187, 188, 190 y 191.

En la enmienda número 5 hay una corrección, que donde dice "es", debe decir "és", con acento.
Solo en los artículos séptimo, 48, 55, 60, 61, 76.

Para su defensa, tiene la palabra en el turno a favor, el señor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

Gràcies, senyora presidenta.

També vull fer una observació.
I que és que hi ha una altra esmena, que a la seua senyoria li he deixat, que té una correcció, que fa rectificacions també lingüístiques i diu i diu l'esmena a tot el text de la llei, però en realitat que no és a tot el text de la llei, és a un número determinat d'articles que vulguera que es llegiren, perquè quede constància.

 

**La senyora vicepresidenta:**

¿Son los que he leído, señor Maluenda?

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

Sí, la corrección.
La enmienda creo que es la 190.
La tiene su señoría, la he dejado hay encima, que habla al todo el texto de la ley.
.
.
No es la 190.
Puede ser la 189.
No la sé de memoria.
Que dice a todo el texto de la ley y se refiere a un número determinado de artículos.
Ya se comentó en la ponencia esta enmienda y ya en la ponencia se hizo la aclaración que decía a todo el texto de la ley, pero que se refería al artículo 18 y al artículo tal.
Y entonces quedamos en que habría que matizarlo en la comisión para que quedase constancia en la grabación.

 

**La senyora vicepresidenta:**

Señor Maluenda ¿es la 190?

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

Es que de memoria no lo sé.
La 190 posiblemente hable de singular y plural.

 

**La senyora vicepresidenta:**

Donde dice "se incorporan al Estatuto todas aquellas instituciones de la Generalitat.
.
.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

No.

**La senyora vicepresidenta:**

¿No?
No puede ser.

 

*(Remors)* 

 

He leído todos los artículos a los que hacia referencia.
¿Quiere que le repita los artículos?

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

Sí, los artículos para que quede constancia.

 

**La senyora vicepresidenta:**

Artículo séptimo, artículo 48, artículo 55, artículo 60, artículo 61, artículo 76; la exposición de motivos en el párrafo 1, la exposición de motivos en el párrafo 3, la exposición de motivos en el párrafo 5, exposición de motivos en el párrafo 9.
¿De acuerdo?

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

Muchísimas gracias.
Y le agradezco enormemente una vez más su benevolencia.

Per què insistia en la lectura?
Senzillament perquè, què diu esta esmena?
Diu "on diu es --sense accent- ha de dir és --accentuat-".
Eixa és la diferència, senyor Ribó, eixa és la diferència.
Que mosatros sí que hem dit concretament què és el que volem corregir, fixe's vosté, a una sèrie d'articles i a una sèrie de disposicions que contempla la llei.
No hem dit que se subsanen els errors gramaticals que puguen haver, sinó que hem dit: hi ha un error gramatical en estos articles i per tant que se subsanen.

Hi ha altres esmenes, en este bloc que estic defensant, que estan en la mateixa línia, que estan en la mateixa línia.
Correcció d'errors.
I hi ha altres que tenen com a finalitat el millorar la redacció, correcció d'estil.
És cert que aquí en esta institució no existeix ninguna comissió d'estil, que en altres parlaments sí que hi ha.
Per què?
Precisament, perquè mantenim eixe criteri, perquè som mosatros qui hem de fer les pròpies correccions.

Este bloc d'esmenes que estem defensant, presentades conjuntament pel Grup Parlamentari Popular i pel Grup Parlamentari Socialista, ve a subsanar alguns d'eixos problemes; problemes que sempre s'ocasionen en qualsevol text legal.
Estem habituats des de la primera legislatura a què quan el govern presenta un projecte de llei després ve la correcció d'errors.
El que passa és que el govern no ha de presentar-la mitjançant esmenes.
Per què?
Perquè són correccions d'errors del seu text.

De la mateixa forma, el Grup Parlamentari Socialista i el Grup Parlamentari Popular, hem presentat tres esmenes, que ja van ser acceptades per la comissió i que vosté va entendre i comprendre perfectíssimament, que vénen a subsanar eixos errors.
Però després hi ha altres tipus d'errors que no es pot fer per eixa via, ha de ser per la via de l'esmena.
Però cal dir concretament a quin article es refereix i en què consisteix l'error i quina és l'alternativa que se li vol donar a eixa redacció.
I això és el que hem fet mosatros en esta sèrie d'esmenes que estic defensant en este moment.
També hem subsanat algun problema de redacció que en principi teníem i que algun article era poc entenible i que ara han quedat molt clar amb la modificació, mitjançant les esmenes que ha continuació votarem si és que prosperen.

Però també vull deixar constància d'una modificació molt concreta, que és la que feia referència a la Constitució Europea, que en aquell moment vam plantejar, però que ara hem modificat mosatros mitjançant una llei.
I sí que li diem clarament: mire, on diu Constitució Europea ha de dir la legislació europea.
Fixe's si ho diem concretament.
Així és com es fan estes coses, no que se subsane en tal.
Perquè en estos moments no hi ha Constitució Europea i l'haurà o no l'haurà.
I no anem a entrar a eixe tema.
El que sí que està clar és que volem que el text que nosaltres aprovem aquí que siga per a molts anys, com a mínim, per als mateixos anys que ens ha valgut el que hui tenim en vigor de la llei orgànica 5/1992, de 1 de juliol.

Per tant, així és com es plantegen les esmenes, així les hem fet.
No alteren este bloc d'esmenes substancialment cap contingut dels distints articles que presentem a l'aprovació sinó que tan sols fa eixes correccions d'errors gramaticals, fa eixa correcció d'estil en la redacció i subsana eixa qüestió referida a la Constitució Europea.

Per tant, jo pense que vosté en este bloc ens demanarà votació separada, perquè pense que algun d'eixos plantejaments, crec que vosté els acceptarà gustosament.

Res més i moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta:**

Gracias, señor Maluenda.

Tiene la palabra en turno a favor, el señor Such.

 

**El senyor Such Botella:**

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Les esmenes que hem presentat conjuntament el Grup Parlamentari Popular i el Grup Parlamentari Socialista, evidentment, són esmenes que no entren a modificar substancialment el que és el text de l'Estatut que hem presentat, però que sí que ajuda a millorar jo crec que d'una forma important el que són conceptes i el que són preceptes que podem considerar com a més moderns i més avançats.

A mi m'agradaria fer referència a algunes d'estes modificacions, que nosaltres entenem que són important.
I que després de repassar les esmenes, també, que ha presentat el Grup Parlamentari d'Esquerra Unida-l'Entesa fa referència al tema de modificar els termes Constitució Europea per legislació europea.
I que entenem, dins del que és la perspectiva comunitària, que seria més adaptable i sobre tot que ens ajudaria a tindre una vigència molt més gran, ja que es pot fer referència al marc legislatiu europeu de forma conjunta.
Jo crec que en això no hi haurà més inconvenient, perquè entenem que és fer una correcció per a millorar i sobre tot per a dotar de més possibilitat al nostre propi Estatut.

Després hem fet algunes aportacions que considerem interessants.
A part de fer una correcció, jo crec que lingüística, que hem intentat repassar article per article, perquè les qüestions bàsiques lingüístiques estiguen recollides en les esmenes que hem presentat, que considerem que s'adapten perfectament al que són les normes de la pròpia Acadèmia Valenciana de la Llengua amb la discussió, entre cometes, del tema de les majúscules i minúscules, que això és una discussió que està latent.
Però entenem que si els legisladors de les Corts Valencianes adopten el criteri de donar-li més fortalesa a determinats noms dotant-los de majúscules, entenem que seria el més correcte.

Nosaltres sí que ens hem preocupat d'alguna cosa que és substancial i que feia referència abans el senyor Ribó en la seua intervenció.
I és el tema del llenguatge sexista.
Anem a vore, en l'esmena 34 modifiquem el tema de ciutats per ciutadans i ciutadanes i ho modifiquem a l'article 11, a l'article 20, a l'article 86.
A més a més, també, hem fet una modificació important en l'esmena número 65, on diu "els diputats", parlem de diputats i diputades.
També a l'article 23.
1, a l'article 25.
3, a l'article 32, a l'exposició de motius.
És a dir, que estem incorporant també el llenguatge no sexista en el que són les esmenes que hem presentat i que esperem també que siguen de l'agrado del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, perquè si abans estava demanant-lo, jo crec que les esmenes ja ho incorporen d'una forma clara i evident, incorporant el llenguatge no sexista dins el que és el propi text de l'Estatut.

I, a més a més, hem intentat millorar alguns conceptes, com deia abans.
Per exemple, el concepte d'assistència social l'hem modificat pel concepte de serveis socials.
Nosaltres creguem que el concepte d'"assistència social" ens retrotrau al passat més fosc que hem pogut tindre, del que era l'assistència social derivada dels casos de necessitat i no com un servei social garantit com un dret necessari de la gent que té més dificultats.
Això nosaltres ho hem incorporat també per a millorar el que és el concepte en si mateix, a l'igual que el concepte de "discapacitat" per "persones amb discapacitat", amb el reconeixement de la capacitat com a persona que patix una determinada discapacitat, i per això ho incorporem també.

Esquerra Unida després, en les seues esmenes manté el terme "assistència social".
No sé si podem plantejar una discussió al respecte d'açò però creguem que sí que seria oportú que férem algun tipus de modificació en eixe sentit.

Després hem seguit fent esmenes per adaptar el que és la terminologia i clarificar determinats conceptes que no estaven ben aclarits en el mateix text estatutari i, en eixe sentit, ens hem intentat dotar d'una sèrie d'esmenes per a donar-li una major claredat, millor concepte tan jurídic com tècnic, al que és el mateix text estatutari.

M'agradaria ressenyar també, per exemple, l'esmena 187 que hem presentat també conjuntament.
Hem anat un poc més enllà, hem modificat el terme "assistència social" per "atenció integral", una atenció integral a les persones amb necessitat.
És a dir, que almenys sí que hem intentat fer un esforç per vore els conceptes que considerem que ja estan superats en el que és la realitat política, social i econòmica de la nostra comunitat, i l'hem dotat d'una terminologia molt més adequada i molt més adient a la mateixa actualitat.
A més a més de fer un esforç, com dia abans el senyor Maluenda, d'una correcció ortogràfica que l'hem fet al detall, l'hem fet al detall.
Jo crec que a excepció feta de la discussió de les majúscules i minúscules, tot el text està corregit ja d'una forma adequada.

Per tant, considerem que són esmenes que contribuïxen a millorar i a enfortir el mateix text, a clarificar conceptes, a donar-li una terminologia amb més modernitat, aplicar un llenguatge no sexista, és a dir, considerem que s'ha treballat en eixa línia i, per tant, per la nostra part res més al respecte, sinó per últim dir que considerem que la majoria de les esmenes han anat per tal de clarificar el que són els conceptes i adaptar-los a la més pura realitat de la nostra comunitat.

 

**La senyora vicepresidenta:**

 

Gracias, señor Such.

Tiene la palabra, en turno en contra, el señor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Nosaltres estem d'acord amb la majoria de les esmenes que s'han presentat.
Hem de reconéixer que suposen un avanç, una correcció d'algunes incorreccions clares que hi havien en el text.
I exceptuant determinades precisions que anem a fer, anem a votar favorablement a totes elles, precisions, en principi.

Nosaltres pensem.
.
.
, l'esmena número 6, quan parla de Constitució Europea, efectivament, qui va escriure açò donava per segur una cosa que després no ha estat segura, o siga, estava segura en Espanya però fora d'Espanya és evident que en estos moments el tema de la Constitució Europea no és prudent incloure'l en el tema de l'Estatut.
Jo crec que amb açò estarem tots d'acord.

Es planteja aquí com a substitució el "dret de la Unió Europea".
El nostre grup planteja la "legislació de la Unió Europea", perquè em semblaria, d'alguna manera pensem que comprén no solament aquells aspectes de dret sinó també molts altres plantejaments, directives, etcètera.
I pensem que és un terme més ample i plantegem si es podria canviar.
A nosaltres "dret" ens sembla un tema molt restrictiu.

Ara, hi ha una esmena que sí que anem a votar que "no" amb moltíssima claredat.
I em fa molta gràcia que ningú l'haja defensat, i ho entenc, perquè crec que és indefensable.
Ho vaig a comentar.
És l'esmena 44.
L'esmena 44, en primer lloc, té un error, perquè diu: "Article 11".
Un se'n va a l'article 11 i diu: "Cal suprimir al final del primer paràgraf 'inclús en matèria de salaris'".
En l'article 11 no es parla de "salaris" i no està la paraula, però, clar, l'error està clar, és l'article 14 que modifica l'article 11.
I jo vull llegir-lo perquè em sembla important.
Diu: "La Generalitat, sense perjuí.
.
.
*(Un diputat diu: "Perdone la interrupció, però està llegint-ho vosté mal".
)* L'article 14, d'acord, d'acord, article 14, d'acord.
És que aquí no està, aquí no està la modificació.
Aquí, és evident, però no està.
Però de totes maneres l'he trobat i diu: "La Generalitat, sense perjuí del contingut de la Carta de Drets Socials vetlarà perquè les dones i els hòmens puguen participar plenament en la vida laboral, social, familiar i política sense discriminacions de cap tipus i garantirà que ho facen en igualtat de condicions --i ara ve la supressió-- inclús en matèria de salaris".
I l'esmena del Partit Socialista i del Partit Popular elimina --diu textualment--: "Cal suprimir 'inclús en matèria de salaris'".

Es veu que el Partit Popular i el Partit Socialista no consideren que les dones en estos moments estiguen discriminades inclús en matèria de salaris.
Doncs, que miren qualsevol enquesta, que miren el tema dels salaris i veuran com les dones, en igualtat de condicions de treball, tenen una discriminació, en este país, molt accentuada.
I a nosaltres ens sembla de molta gravetat que es traga un tema tan important com el dels salaris.
Per descomptat, la nostra oposició rotunda que aquesta esmena s'incloga.
Em sembla gravíssim, eh?
Em sembla gravíssim perquè d'alguna manera, donat que el salari acostuma a ser una eina fonamental per a les condicions de vida d'una persona, eliminar "inclús en matèria de salaris", en definitiva, és deixar les dones en una discriminació de les més grans que en estos moments poden haver-hi.
I a nosaltres ens sembla que, efectivament, és greu, donat a més que este text estava d'alguna manera fet a proposta d'una proposta nostra, eliminar-lo em sembla encara més sagnant.
Per tant, evidentment, anem a oposar-nos amb rotunditat a aquesta esmena.

L'altra esmena és la 71.
Nosaltres anem a votar també que no, perquè estem en contra del text perquè la Llei electoral planteja que siga.
.
.
, continua mantenint en l'esmena 71, tant el Partit Popular com el Partit Socialista, que la Llei electoral haja de ser aprovada per les dos terceres parts de les Corts.
Em sembla --i ho hem manifestat moltes vegades-- que és un blindatge bipartidista.
L'estructura d'aquestes Corts impedeix que puga realitzar-se qualsevol plantejament de llei electoral i d'altres, que en parlarem, si no és amb la participació directa dels dos partits.
És a dir, dret de veto de qualsevol dels dos partits a la Llei electoral.
A nosaltres ens sembla greu i, per tant, tal com anàvem a fer abans, i tenim esmenes en este sentit, si és aprovada aquesta esmena nosaltres la mantindrem però ens sembla que és un plantejament molt bipartidista i em sembla que no ajuda.

Ens anem a abstenir en una altra sèrie d'esmenes, que no tenen ja el mateix caràcter, evidentment, que és l'esmena número 17.
Vaig a comentar-les.
.
.
Nosaltres pensem que esta esmena no aporta res i, per tant, ens anem a.
.
.
, inclús pot tindre alguns elements perillosos, ens anem a abstenir.
L'esmena número 60, el canvi també entenem que no aporta absolutament res i ens anem a abstenir.
L'esmena número 82.
.
.
Ja manifestàrem els nostres dubtes que el Tribunal de les Aigües de la Vega de València, nosaltres pensem, i tenim una esmena en este sentit, que és senzillament Tribunal de les Aigües de València, i entenem que la introducció de "la Vega", l'única cosa que fa és distorsionar.
.
.
La 92.
.
.
No, la 92 no, m'he equivocat.
I la 126, crec que és, 126, que entenem que tampoc.

I anem a demanar que es reconsidere, perquè pensem que hi ha algun error de tipus lingüístic, en l'esmena 43.
I la vaig a llegir.
El Grup Popular i el Grup Socialista planteja --no és una qüestió de fons sinó solament de forma--: "La Generalitat en el marc de les seues competències i per mitjà de la seua organització jurídica promourà les condicions necessàries perquè els drets socials dels ciutadans valencians --com es pot veure no hi han ciutadanes-- i dels grups i col·lectius que s'integren --nosaltres entenem que seria millor "que l'integren".
La modificació que plantejaríem seria "que l'integren", no "que s'integren"-- siguen objecte d'una aplicació real i efectiva.
" Per tant proposaríem, si ho consideren, substituir la "s" per una "l", perquè pensem que l'article és molt millor.

I per últim, la 82, que crec que li passa una cosa pareguda.
No, ja està, la 82 ja està.
Açò seria.
Per tant, eixos serien els planejaments.
La resta d'esmenes ens semblen correctes i votarem a favor d'elles.

 

**La senyora vicepresidenta:**

Gracias, señor Ribó.

Para la réplica, tiene la palabra el señor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

En primer lloc, vaja per davant l'agraïment del Grup Parlamentari Popular, com a copartícip en l'elaboració d'eixes esmenes, al seu pronunciament ja favorable a moltes d'elles i d'abstenció en algunes altres.
Anem a tractar d'aclarir i dir-li per què tenim una discrepància en el que es referix a la legislació europea.

Mire vosté, és molt més ampli, és molt més ampli el text en la forma que mosatros el plantegem, en la forma que mosatros el plantegem, que en la forma que la seua senyoria vol que quede reflectit.
Perquè legislació europea és només legislació, però el concepte del dret o de l'ordenament o de tal és molt més ampli.
Vosté està plantejant, vosté està plantejant només que diga "legislació europea", i mosatros volem que diga "el dret de la Unió Europea".
És un concepte molt més ampli, ahí cap tot, caben les directives europees, cap la legislació, caben els decrets, caben les resolucions, caben les órdens.
.
.
, ahí cap tot.
No sé per què la seua senyoria té eixe inconvenient.
Jo pense que si ho recapacite mos donarà la raó.
Mosatros també, quan vam plantejar esta esmena vam estar analitzant-ho i finalment vam coincidir, tant el Grup Socialista com el Grup Popular, que era la millor fórmula perquè estiguera previst tot tipus, tot tipus de resolució que de l'ordenament jurídic europeu poguera sorgir en el futur.
Per això "dret de la Unió Europea", senyor Ribó, "dret de la Unió Europea".
És molt més ampli eixe concepte que parlar només de legislació, que són només les lleis, com bé sap la seua senyoria.

L'esmena número 17, que diu que no està d'acord.
Mire vosté, l'esmena número 17 pensem que és molt adequada.
És la que se referix "als ciutadans espanyols residents a l'estranger que hagen tingut el darrer veïnatge administratiu en la Comunitat Valenciana i acrediten esta condició al corresponent consolat d'Espanya".
Ahí on està la modificació?
Ahí només hi ha una alteració de la sintaxi del paràgraf.
Pensem que és molt més entenedor de la forma que queda ara i no entenc per què la seua senyoria no està disposat a acceptar-ho.

Quant a l'esmena número 43.
.
.
, --perdó, perdó--, en tinc una altra abans que no me l'he anotada, però que era la que se referia a la Llei electoral valenciana, i vull matisar.
Mire, senyor Ribó, la Llei electoral valenciana està clar que requerix una majoria de dos terceres parts de la cambra.
Per què?
Perquè és una llei que afecta a tots els grups, no solament als grups parlamentaris sinó a tots els grups polítics, als que estan en la cambra i als que no estiguen en la cambra.
I és convenient, i és necessari i és adequat que s'haja de requerir un ampli consens per a poder-la modificar o per a poder promulgar en el futur una nova llei.
Per tant, per això volem que siga la majoria qualificada de dos terceres parts.

Però a més, a més, vosté no fa menció ahí, i vosté té una esmena, clar, que rebutja esta majoria qualificada, la deixa en majoria absoluta, però no se dóna compte que hi ha una contradicció en eixe article, una contradicció que està en l'Estatut d'Autonomia vigent, i mosatros hem aprofitat, per això vull matisar-ho, hem aprofitat per a esmenar l'error de l'Estatut del 1982.
Primera, que quan parlem de la circumscripció s'ha de matisar que és circumscripció provincial, el nombre mínim de 20 diputats.
Per què, senyoria?
Senzillament perquè com l'Estatut preveu la possibilitat que se faça una llei de comarcalització i que haja la possibilitat que la circumscripció electoral siga la comarca, per això matisem que siga la circumscripció provincial.

Però és que a més hi ha una contradicció greu quan diu, quan diu, 20 diputats com a mínim per circumscripció, elegits atenent a la proporció poblacional.
Això és una contradicció: o són 20 mínim, o es fa per proporció poblacional.
Per això hem dit "i la resta, fins el número que la llei electoral contemple, seran atenent a la proporció de la població".
I vosté d'això no s'ha percatat.
I per això jo pense que, amb independència del que hem diu de la majoria, pense que no vaig a convéncer-lo, en les altres coses sí que estarà d'acord la seua senyoria, que no s'havia percatat, perquè en la seua esmena es limita a modificar eixe article quan a la majoria absoluta, però no quan a este concepte que jo estic dient-li.
Era concretament l'esmena 71, era a la que em referia.
Que és a l'article 28 i l'article 24.
Vostè es donarà compte que totes les nostres esmenes, d'ahí la confusió que ha tingut abans la seua senyoria, és que déiem "l'article 28 -per exemple- és el 28 de l'ordre de la proposició de llei que estem debatent".
I després, l'article 24 és l'article de l'Estatut d'Autonomia.
Però crec que d'això ja s'ha donat compte abans, quan li he fet l'observació.

Mire, quan a la 126 no entenc per què la seua senyoria no l'accepta.
Perquè vostés, que sempre són partidaris que totes les coses vinguen a les Corts, que es facen els plans de no sé què i que vinga a les Corts, que es faça no sé quant.
.
.
i em pareix molt bé, és legítim, és legítim perquè vosté és d'un grup que no té participació en el govern i pense que és molt difícil.
.
.
i no ho dic en sentit pejoratiu, és molt difícil que forme part d'un govern.
Però, però.
.
.
aquí el que vosté està rebutjant és que la segona descentralització, les competències que s'hagen de transferir als ajuntaments es faça mitjançant una llei de les Corts Valencianes.
Això és el que està rebutjant la seua senyoria.
I pense que és una contradicció.
Res més i moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta:**

Señor Such.

 

**El senyor Such Botella:**

Sí.
Moltes gràcies, senyora presidenta.
I molt ràpidament.

Mire vosté, la veritat és que quan vérem allò de l'article 14.
.
.
vosté s'ha alarmat en el tema de.
.
.
fins i tot en matèria de salaris.
Ho hem parlat en col·lectius, no, el per què.
I a més els col·lectius de dones deien el per què fins i tot en matèria de salaris, quan és tot, no?
Quan és tot.

La veritat és que que constara en el document, en el propi text, fins i tot en matèria de salaris, no deixava de ser més o menys un reconeixement que hi ha una discriminació.
Però no sols en matèria salarial, senyor Ribó, sinó en moltes altres matèries.

I l'article quedava ja de forma que deia clarament que la Generalitat sense perjuí el contingut de carta de drets socials, vetlarà perquè les dones i els homes puguen participar plenament en la vida laboral, social, familiar i política sense discriminacions de cap tipus.
I això enteníem determinats col·lectius que era suficient.
Perquè el que sí que era.
.
.
posar el terme "inclús en matèria de salaris" sí que era generar una certa distorsió.
Perquè no sols en matèria de salaris, sinó en molts aspectes de la vida hi ha una discriminació entre homes i dones.

I nosaltres, atenent a eixa petició, és el que plantejàrem de llevar el terme "en matèria de salaris".

No ha sigut una cosa d'ocurrència, sinó ha sigut una cosa vista i estudiada.
I, finalment, compreníem que no sols és en matèria de salaris, com pareixia que anava a redundar en el propi Estatut, sinó que hi havia molts més d'elements que efectivament en estos moments tenien discriminació entre els homes i dones, i que el text en el qual quedava, en el que s'acordava per a la no discriminació i sobretot la igualtat de drets entre homes i dones era més que suficient, i per això plantejàrem la supressió d'eixa frase.
Que quan nosaltres ho parlàrem en la pròpia ponència, doncs realment no arribàrem a pensar el que suposava.
Sí que sabíem tots el que volia dir, evidentment, que hem de reconéixer que hi ha una discriminació en matèria salarial.
Però com hi ha altres discriminacions també en estos moments.
I per això acordàrem la supressió de la mateixa.

Jo, senyor Ribó, agrair-li també que vaja vosté a.
.
.
i que potser reconega la majoria de les esmenes, perquè suposa una millora substancial el que hem plantejat per part dels grups parlamentaris Popular i Socialista.
Entenem que s'adequa clarament a intentar reduir el llenguatge sexista i acabar amb el llenguatge sexista en les esmenes que em plantejat.
Intentem també donar major coherència i major sentit a allò que és el text estatutari que hem plantejat amb les esmenes que hem plantejat entre els dos grups parlamentaris.

Vosté feia referència al tema de l'article.
.
.
al tema de l'esmena 71, en l'increment de les dos terceres parts.
En esta cambra consideràvem nosaltres també, no, que una llei, com és la Llei electoral valenciana, que ha de generar un major consens, el major consens possible.
M'agradaria que la Llei electoral valenciana no fóra sols per dos terceres parts, sinó que fóra negociada i fóra aprovada per unanimitat d'esta cambra, per tant, passant per damunt del que són les dos terceres parts.
Perquè entenem que una llei electoral valenciana, que ha de fixar les regles del joc dels processos electorals, quan menys vaivens, quan menys vaivens tinga en la seua vida, millor per a tots, i quan més estabilitat tinga en la seua vigència, millor per a tots.

Considerem, per tant, que és una majoria adequada.
Ja dic, intentant sempre que se sobrepasse fins i tot la majoria dels dos terços, perquè això voldria dir que anàvem pel camí adequat, i que havia acord i unanimitat en les regles del joc que ha de fixar unes eleccions autonòmiques i regles del joc compartides i respectades per tots, perquè sinó realment li fem un mal favor a la democràcia.

 

**La senyora vicepresidenta:**

Gracias, señor Such.

Tiene la palabra el señor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

Sí.
Molt breument.

 

Nosaltres seguim considerant que el tema de legislació és una paraula més ampla que dret.
Però, bé, no vaig a insistir més en açò.
Crec que és una qüestió merament terminològica.

Sí que vull parlar en detall del tema de l'esmena 71.
Efectivament hi ha una sèrie d'aspectes que milloren el text.
Jo no he fet referència a ells, i no hi ha res a dir en açò.
És a dir, els 20 diputats com a mínim per circumscripció provincial, seria molt difícil plantejar-ho en comarcal perquè aniríem a un parlament model Unió Europea, no?
, en aquest cas.
Açò està clar.

El que no està clar és que, per una banda, ens haguem passat, haguem canviat les majories.
Si és millor dos terços que el que era abans, si no recorde malament tres quints en la llei electoral.
Home!
hem estat funcionant 23 anys en aquesta llei electoral, i no ha generat cap problema.
Si haguera estat millor unanimitat, doncs s'haguera pogut posar unanimitat, i aleshores haguera hagut de ser per unanimitat.
El que passa és que ficar precisament dos terços és la condició de tenir la clau qualsevol dels dos partits majoritaris.
És una condició de blindatge bipartidista.
Si repassem la història de les Corts Valencianes, les tres quints s'hagueren pogut aconseguir en determinats moments de la història, i per exemple en estos moments sense la participació d'un dels dos grans partits de la nostra comunitat.
Els dos terços si repassem la història d'este país només es poden aconseguir amb els dos grans partits.
Per tant, es ficar-se, es quedar-se una clau.
Per a fer aquesta llei fa falta dues claus: bipartidisme.
Jo me'n quede una, i l'altre se'n queda l'altra.
I no podrà funcionar d'esta manera.
Si havia de ser per unanimitat es diu, *estupendo.* Però no es diu per unanimitat, es diu dos terços, eh?
Es diu el 66,6%.
I es posen les condicions superiors a les anteriors.
En el mateix que es fica en una llei de comarcalització, per exemple, i el mateix que es fica en la reforma de l'Estatut augmentant també el plantejament que tenim en estos moments.

Jo vull insistir, eh, nosaltres considerem que és un blindatge bipartidista.
Són lleis amb dos claus: una pel Partit Socialista, una altra pel Partit Popular.
I només es podran obrir i canviar quan les dos diguen "val, d'acord".
Pensem que este és un poc el destí d'este Estatut i el destí d'esta comunitat, un blindatge bipartidista que ens preocupa, que en tornarem a parlar, però que a nosaltres ens sembla molt greu.

Bé, el tema, el tema de "inclús en matèria de salaris".
A nosaltres ens dóna la sensació que la dona s'està incorporant amb molts aspectes, sobretot de tipus jurídic, però hi ha un element molt cridaner en estos moments de discriminació, que el més cridaner segurament és el tema salarial en estos moments.
I eliminar açò és eliminar un tema de la realitat.
És no voler reconéixer la realitat que dos persones en la mateixa situació, una dona i un home, per mitjana, a nivell sociològic, doncs resulta que cobrem més els homes que les dones, a menys que estiga el salari totalment regulat en l'administració pública.
No voler reconéixer açò és no voler reconéixer l'element fonamental de discriminació de les dones en estos moments en la societat.
I a nosaltres açò ens sembla que és fer política, però pensant en altres coses, pensant no en la situació real d'este país, en la situació de discriminació, sinó que es vaja a veure, es vaja a veure la situació *de facto* de les persones quan són contractades en funció del seu sexe.
Jo crec que és una qüestió claríssima.
Eliminar-ho és dedicar-se a fer política de cara a la galeria, molt bonic, però en la pràctica sense voler afrontar els problemes reals, els problemes fonamentals.

És cert que està plantejada la vida laboral, la social, la familiar i la política, sense discriminacions de cap tipus.
Però després no volem ficar la discriminació fonamental, que és la discriminació salarial.
I és cert, eh, és una qüestió absolutament clara en estos moments, a nivell d'enquestes, a nivell sociològic, que les dones per un mateix treball estan cobrant doncs no sé quin percentatge, però el 20% segurament en estos moments com a mínim de mitjana respecte.
.
.
per sota dels homes.

I no reconéixer açò.
.
.
Doncs està molt bé després parlar d'una carta d'igualtat entre dones i homes.
Però després, a l'hora de cobrar a final de mes, no es reconeix.
Per tant, nosaltres, sens dubte, votarem que no a aquesta esmena.
Estava molt millor abans, eh.

 

**La senyora vicepresidenta:**

Gracias, señor Ribó.

Podría recordarme la separación en bloques.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

*(Parla sense connectar el micròfon)* Per una banda, en un bloc la 6, la 44 i la 71.
Per una altra banda, per un altre bloc, la 17, la 60, la 126 -que ens abstenim perquè tenim una proposta pròpia de l'administració local i, per tant, no té sentit que plantegem una votació sobre una cosa que nosaltres plantegem que es canvie totalment- i la 43.

I la resta tot alhora.

 

**La senyora vicepresidenta:**

De acuerdo.

Pues, si les parece bien, votaremos primero la 5, la 44 y la 71.
¿De acuerdo?

¡Ah!
¿Es la 6?
6, 44 y 71.
¿Votos a favor?
¿Votos en contra?
14 votos a favor y 1 en contra.

Votaremos ahora el bloque de la 17, 43, 60, 126.
¿Votos a favor?
¿Votos en contra?
¿Abstenciones?
14 votos a favor y 1 abstención.

Y ahora votaremos el resto de enmiendas.
¿Votos a favor?
15 votos a favor.
Unanimidad.

Si les parece bien, votaremos también ahora el artículo 1 que no tiene ninguna enmienda.
¿Votos a favor?
¿Votos en contra?
¿Abstenciones?
14 votos a favor y 1 abstención.

Y ahora ya pasamos al bloque tercero de enmiendas, presentadas por el Grupo Parlamentario de Izquierda Unida, que son las enmiendas 7, 8, de la 10 a la 16, de la 20 a la 26 y de la 28 a la 30.

Tiene, para su defensa, el turno a favor el señor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Anem a veure.
L'article.
.
.
Hi ha una sèrie d'esmenes a l'article 2, eh, concretament.
Nosaltres la primera esmena que plantegem és el tema concretament posa "el poble valencià, històricament organitzat com a Regne de València, es constitueix en comunitat autònoma.
.
.
", el que eliminem a continuació és "dins de la unitat de la nació espanyola".
Per què ho eliminem?
Perquè nosaltres entenem que este tema està suficientment clar en la Constitució i és absolutament innecessari ficar-ho en un estatut d'autonomia, que no és el marc per a definir unitats de l'estat espanyol, unitats espanyoles, sinó que és un altre marc.
I, per tant, a nosaltres ens sembla que és ser més papista que el papa.
Per dir-ho d'una manera ràpida.

A continuació, introduïm en esta esmena també una sèrie d'elements diferencials, fem un text alternatiu: en primer lloc, el valencià com a llengua pròpia; en segon lloc, una experiència foral dilatada, a través del Regne de València, l'antic Regne de València; i, en tercer lloc --i tan important com els anteriors--, la moderna voluntat democràtica d'autogovern.
Em sembla molt important insistir en la voluntat d'autogovern.

En una segona esmena, l'esmena número 8, nosaltres plantegem el reconeixement del concepte de "nacionalitat", punt, no veiem la necessitat de ficar la paraula "històrica", perquè entenem que el concepte de nacionalitat no és pel que fórem en el passat, sinó és per la nostra voluntat democràtica d'autogovern i és pels nostres trets diferencials.
Plantejar només el concepte de "nacionalitat històrica" d'alguna manera és voler comparar-se a alguna cosa que va passar i que no vam assolir, que és l'accés per l'article 151, però que entenem que és molt important definir la idea de nacionalitat no només pel que vàrem ser sinó pel que volem ser.
I, al nostre entendre, quan li fiquem la paraula "històrica" només pensem en el passat.

En l'esmena 10 insistim en la idea de voluntat, perquè em sembla un tema fonamental, voluntat d'autogovern del poble valencià.

En l'esmena número 11 insistim en el tema de participació.

L'article tercer diu: "El territori de la Comunitat Valenciana comprén els dels municipis integrats en les províncies d'Alacant, Castelló i València".
Una de les línies de treball que nosaltres anem a plantejar sistemàticament és el concepte de "província" reduir-lo i potenciar el concepte de "municipi" i el de "comarca".
I, per tant, efectivament, pensem que s'ha de parlar de província però nosaltres entenem que la demarcació administrativa ens sembla molt més clara i, a més, no insistir en una idea que a nosaltres ens sembla vella i imposada precisament per ara fa poc més de 300 anys.

En l'esmena número 13 insistim en la idea de "comarca" com una idea fonamental.

En l'esmena número 14 plantegem que l'estructuració, dintre de l'article tercer, de la nostra comunitat ha d'estar basada en els municipis i en les comarques, abans que en les províncies, evidentment.

En l'article quart hi ha un element que a nosaltres molt important, i és la definició de qui és valencià.
Nosaltres anem a un concepte, doncs, que ens sembla important : valencià és tota persona que viu i treballa, i, per tant, està censada administrativament en qualsevol dels municipis del nostre país.
Em sembla un element important.
Nosaltres ho plantegem, no a efectes polítics, perquè sabem que n'hi ha determinats efectes, ho plantegem a efectes de drets contemplats en aquest Estatut, que la delimitació de valencià haja de ser només una persona espanyola.
Volem insistir que açò és perfectament constitucional perquè està en un estatut actualment vigent com és l'Estatut de Guernica.
I no és correcte que només valga per a determinats efectes pels ciutadans de la Unió Europea.
Ha de valdre per tots els immigrants.

En l'article 5 nosaltres plantegem que la senyera amb franja blava està molt bé per a la ciutat de València, però pensem que no ha de ser la senyera de tot el País Valencià perquè, al nostre entendre, és un plantejament centralista d'este país.
Ho deia fa 23 anys el meu company Antonio Palomares, i jo ho vull repetir en estos moments.

L'article 7.
Nosaltres plantegem diferents versions, és el tema del valencià, plantegem diferents versions amb un objectiu en 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7 i 8 esmenes.
El primer element és no insistir de forma obsessiva com es fa en la redacció, en el terme "idioma" que repeteix quatre vegades l'article.
A vegades u té la sensació d'aquell acudit en castellà: "*Dime de qué presumes y té diré de lo que careces*".
Quan es presumeix tantes vegades que eixe idioma.
.
.
, segurament el que passa és que eixe tema ni qui ho escriu ell mateix s'ho creu.

Nosaltres plantegem amb molta claredat en este tema que la llengua pròpia, el valencià, és una variant dialectal d'una llengua més ampla, d'un sistema lingüístic més ample, que normalment en el món se li'n diu català, i que a nosaltres ens sembla que això s'ha de deixar clar.
Per què s'ha de deixar clar?
Perquè en estos moments este tema és un tema molt conflictiu, és un tema que està generant problemes en la Biblioteca Nacional, en la Unió Europea, és un tema que està molt clar per totes les institucions, i vull reiterar, per exemple, que la mateixa Acadèmia Valenciana de la Llengua en el dictamen que ha fet ho ha deixat claret, claret, i nosaltres no entenem com, per una banda, se li dóna capacitat normativa, i, per una altra banda, no es vol reconéixer el que ja es diu.
Em sembla absolutament contradictori.

També hi ha una altra esmena, la 30, on pensem que quan es parle de zones històricament castellanoparlants el que s'ha de ressaltar no és l'exceptuació, a l'hora, per exemple, de l'ensenyament, de donar valencià, sinó la delimitació, perquè pensem que este tema fins i tot la mateixa conselleria ho ha volgut ressaltar d'una manera clara.

En definitiva, pensem que les esmenes del valencià són esmenes molt importants, pensem que d'alguna manera en este país es gasta molt de temps i es gasta molt plantejament polític, concretament per este article, i si en este article quedaren clares determinades coses que des del Constitucional fins al Tribunal Superior de Justícia, l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, totes les universitats, tothom ho té molt clar, deixaríem de tenir molts dels problemes que tenim i podríem dedicar els nostres esforços a fer una cosa que pensem que és imprescindible fer, que és potenciar l'ús del valencià.

Volem ressaltar, per acabar, que és curiós que en els estatuts el preàmbul i el títol I, on es delimiten les característiques, la personalitat d'un país, estan blindats, estan blindats.
El primer dia que parlarem de reforma l'Estatut se'ns va dir: "s'ha arribar a un acord de què el preàmbul i el títol I no es tocaran".
I vàrem dir: malament ho tenim, perquè, en definitiva, una altra vegada els que guanyaren la batalla de València tornen a guanyar el preàmbul i el títol I i es neguen a arribar a cap acord de consens amb aquells altres sectors que pensaven el contrari i que estaven en les Corts espanyoles, en les Corts Valencianes i hem estat sempre, i molta altra gent que està al carrer.

A nosaltres ens sembla que és un tema preocupant i que és un tema que una altra vegada li passa el mateix que dèiem abans: és un blindatge bipartidista que impedeix parlar de temes que exclouen a molts sectors de valencians.
.
.
I pensem que, concretament, en el tema de la simbologia, la simbologia d'un país no pot ser només d'un sector, no es pot excloure, com s'ha exclós, absolutament a molts sectors en el temes de denominació, en els temes de llengua, en molts altres aspectes.
Pensem que açò l'única cosa que fa és, per una banda, allunyar a les institucions de la ciutadania.
És curiós com este país és un dels països que menys vinculació té la ciutadania amb les seues institucions autonòmiques.
Això ho diuen les enquestes del CIS.

Nosaltres pensem que en una gran part ací s'ha jugat a una política, a una política que amb una expressió futbolística es podria dir: passa la pilota, però no passa al jugador.
Passen determinats elements, de plantejaments d'autogovern, però totes aquelles persones que més lluitaren, que més treballaren i que més estan treballant en defensa del valencià, totes estes persones són excloses mitjançant aquest preàmbul i aquest títol I d'un estatut que hauria de ser l'estatut de tots, no l'estatut només d'una part que per molt majoritària que siga en estes Corts només és una part de la població valenciana.

Gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta:**

 

Gracias, señor Ribó.

Tiene la palabra para el turno en contra el señor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor Ribó, ací acudim a un bloc d'esmenes en el que vostés introduixen un abans i un després, plantegen una sèrie de modificacions a uns articles que a continuació, no sentint-se a la millor massa segurs del que estaven plantejant, presenten altres esmenes referides al mateix article i al mateix punt amb altra redacció distinta.
No sé si és inseguretat o poca fe en el que podria passar en eixes esmenes.
I diu: "ja que no puc aconseguir el màxim vaig a conformar-me amb el mínim".
No ho sé.
Vosté sabrà què és el que els ha inspirat a l'hora de presentar les esmenes.

Quant al contingut d'algunes de les de mosatros.
Mire, jo sí que m'ho crec, allò que deia de l'idioma, jo sí que m'ho crec, senyor Ribó, m'ho crec, i com m'ho crec per això està, i és bo que estiga, és bo que estiga.

Centrant-nos en les esmenes a l'article primer, de l'Estatut, en el punt 1, que diu: "Que desaparega dins de la unitat de la nació espanyola".
Es possible que tinga raó la seua senyoria quan diu que el que estiga en la Constitució és garantia suficient perquè aixina siga?
És possible que tinga raó la seua senyoria.
No vaig a discutir-li-ho, no vaig a discutir-li-ho, però entenem que és voluntat del poble valencià que es mantinga en el seu Estatut d'Autonomia que ens constituïm com a comunitat autònoma dins de la unitat d'Espanya, és voluntat del poble valencià, perquè aixina estan defensant-lo en estes Corts el dos grups que representen quasi al 90% de la ciutadania valenciana.
Per tant, està clar que és voluntat, i és bo que, encara que siga innecessari --com diu la seua senyoria-, el que es mantinga és bo.

Quant a la denominació.
Ja li ho hem dit abans.
No, mire, no, no insistisca, no insistica, que les senyes d'identitat del nostre poble són innegociables.
I clar que ho vam dir!
Clar que ho vam dir!
Però, el problema no és que ho vam dir, que ho van pactar el Partit Socialista i el Partit Popular, això no és cap problema, això és una garantia de què el poble té el que vol.
El problema pot ser per a la seua senyoria, perquè representa a un grup minoritàri, que no va voler entrar en eixe pacte, que està en la seua legitimitat de no entrar en eixe pacte.
Però, mosatros, com aixina ho vam acordar, aixina ho complim.

Quant a la denominació de la llengua.
Mire, no, el valencià té personalitat pròpia: l'idioma valencià.
I és molt important el que hem fet ja en este Estatut, que vosté mateix, la seua senyoria, en la comissió especial d'estudi, va acceptar allò de què la llengua pròpia de la Comunitat Valenciana és el valencià, i que els dos idiomes oficials de la nostra comunitat són l'idioma valencià i l'idioma castellà.
Però, ara, en les seues esmenes, ja no defensa vosté aquelles qüestions.
Jo veig ahí un canvi, com si li hagueren pegat una volta a la *tuerca*, com si anaren enroscant, enroscant.
.
.
, i veig que està canviant d'actitud, vosté manté ara uns plantejaments que en aquella ponència de la comissió especial d'estudi no mantenia.
I això és preocupant.
És preocupant per a la seua formació perquè denota inseguretat, inseguretat, que en qualsevol moment poden estar canviant d'opinió no per a millorar les qüestions, sinó perquè entenen que és convenient per adaptar-se a la millor al que pretenen altres formacions polítiques que hui no tenen representació en la cambra i que en el futur a la millor poden configurar una coalició electoral amb vostés.
És legítim pensar aixina, però també és legítim que jo ho denuncie.

Quant al que pretén d'eliminar la referència històrica del Regne de València, crec que vosté deu ser igual de respectuós que hem sigut mosatros amb el preàmbul.
Per què no toquem el preàmbul?
Perquè el preàmbul és el preàmbul de la Llei orgànica 5/1982, de l'1 de juliol.
El nostre Estatut d'Autonomia vigent té un preàmbul, que en aquell moment les forces polítiques van acordar i que mosatros respectem.
Bo, vosté, ara sí que entra a suprimir articulats que fan menció al que el propi preàmbul establix.
I mosatros no anem a passar per ahí, no anem a acceptar-li eixes proposicions.

Mire, el Regne de València forma part de la nostra història.
Mosatro naixem en el Regne de València, perquè el Regne de València ja en l'època dels àrabs era el Regne de València, el Regne Àrab de València.
Eixes són les nostres arrels, això és el nostre naixement com a poble.
Per tant, ara voler eliminar eixa referència.
.
.
què pensa vosté, que aixina està canviant la història del nostre poble?
En absolut, en absolut, el que està és una volta més entrant de forma irresponsable en eixe enfrentament, en eixa batalla de València que mosatros no volem que es produisca, perquè el poble valencià ho té --ho he dit abans i utilitze la mateixa expressió-- gràcies a Déu superada.
Vosté vol continuar per ahí?
Per això cada volta el seu grup és més minoritari, perquè no enllaça amb el que és el plantejament, amb el que és el criteri, amb el que és l'opinió de les majories d'este poble, del poble valencià.
Vosté vol continuar?
Bo, continue.
Però, mosatros reconeguem la seua legimitat de fer-ho, però no anem a entrar en l'error d'eixa discussió, perquè considerem que no és la més adequada.

Quant a allò de la Unió Europea.
Mire, pensem que està ben recollit en l'Estatut, en la proposta d'Estatut que estem defensant està ben recollit en la forma que està.
Està clar que s'ha de ser, per a gaudir de la condició política de valencià, s'ha de tindre la nacionalitat espanyola o reunir els requisits que com a membres de la Unió Europea mos exigix el dret europeu.

Vosté sabem que va més enllà.
Vosté està referint-se a.
.
.
Clar, està als emigrants, o en este cas nostre als immigrants, que venen d'altres països de qualsevol lloc del món, d'Amèrica, de l'est, de tal.
Que tenen els màxims respectes per part del nostre grup, i no tinc el mínim dubte que també per part del Grup Socialista.
Però tanmateix, no formen part del bloc de persones o de l'esperit, millor dit, d'eixos articles que estem defensant i que vosté vol esmenar.
Per tant, no podem de ninguna forma acceptar.

I fixe's, i continue entrant en la guerra de València.
Ara quant a la senyera.
Mire, la senyera de tots els valencians està molt clar què és, quina és.
És la que oneja, oneja.
.
.
No oneja perquè no fa vent, però la que està exposada constantment en el saló de plens de les Corts, que és on se reunixen els representants directes del poble valencià.
I allí està, junt a la bandera d'Espanya està la bandera de la nostra comunitat, que és la reial senyera coronada sobre franja blava.

Que vosté ara vulga recuperar la quatribarrada sense importar-li la història del nostre poble, i sense importar-li a més que fóra coincident en la senyera que tenen o en la bandera que tenen altres comunitats.
Mire, fins els equips de futbol, quan van a jugar un partit coincidixen en les camisetes i se les canvien.
Vosté no, vosté vol que coincidisquen.
Doncs mire, no.
Mosatros ni volem que coincidisquen ni volem que se renuncie al que és la nostra història, les nostres arrels i els nostres drets.
Per tant, tampoc anem a acceptar-li esta esmena.

Bo, en el seu afany de modificar vol modificar fins l'únic article de l'actual Estatut que no té modificació ninguna.
Només hi ha un article en la nostra proposta, un article de l'anterior Estatut d'Autonomia, que en la nostra proposta no es modifica.
El que ara serà article quart, que és el que parla del.
.
.
Perdó, el tercer el que parla del territori de la nostra comunitat.
És el que parla del territori.
El territori de la nostra comunitat és el que és.
El territori de la nostra comunitat és el que configuren les poblacions que estan integrades en les tres províncies valencianes.
I hi ha que mantindre-ho aixina perquè això és el que li dóna carta de naturalesa a la nostra territorialitat.
O siga, que jo podia dir-li d'altra forma.
Podria dir-li, mire, des de Vinaròs fins a Pilar de la Horadada, i des d'Ademús fins a Dénia.
Però preferisc expressar-ho de la mateixa forma que està recollit ja en l'actual Estatut d'Autonomia.

Després té una sèrie d'esmenes que no anem a acceptar-li.
Les de la unitat de la llengua, òbviament ja li ho dit anteriorment, que tenim un idioma, l'idioma valencià, que té personalitat pròpia.
Però quan fa la rectificació en la seua esmena que vol rectificar l'article sis, el punt dos concretament, no se dóna compte que mosatros tenim un error en la redacció.
Tenim un error.
I vosté manté el text en l'error quan diu 'el valencià és l'idioma oficial -del territori que vosté li diu d'altra forma al que diu el nostre Estatut d'Autonomia- com també ho és el castellà oficial en tot l'estat espanyol'.
Diu 'tots els valencians i les valencianes tenen el dret de conéixer i d'usar les dues llengües i a rebre l'ensenyament de i en valencià'.

Això és un error en la nostra redacció: és a rebre l'ensenyament 'del', precisament 'del', "i en valencià'.
L'ensenyament 'de l'idioma valencià i l'ensenyament en valencià'.
I vosté, com està obstinat només en canviar el nom de la denominació i buscar la unitat de la llengua, repetix, copia el text que mosatros tenim i no se dóna compte d'eixe error, que mosatros sí que hem solucionat mitjan esmena.
I com se m'acaba el temps, res més.
Anem a votar-li-les en contra.

Moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta:**

 

Gracias, señor Maluenda.

Para réplica, tiene la palabra el señor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

Mire, m'ha preguntat on m'havia inspirat doncs és cert que hi ha esmenes que estan a dos nivells.
Un nivell, per dir-ho aixina, en un llenguatge menys assimilable per les persones que fan un plantejament secessionista, i un altre un poquiu més *light*.

Doncs mire, m'he inspirat en un poeta indi.
Diu eixe poeta que no s'ha de plorar quan no pots veure el sol perquè les llàgrimes t'impediran veure les estrelles.
Aleshores jo pensava que igual en un plantejament *light*, utilitzant terminologia de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, era possible -no vostés, però serà altres dels qui defensen- que es poguera plantejar determinades esmenes en aquest sentit, que deixaren clar una cosa que moltes de les persones que estan en aquestes Corts, i avui voten aquest Estatut, tenen molt clar què és el valencià.

I aleshores, d'alguna manera, en l'esmena, per exemple 23 i 24, jo no em vull enganyar.
Jo ho he plantejat de dues formes.
En alguns llocs fins i tot nosaltres quan hem plantejat el text alternatiu només està d'una forma.
Ho diem amb molta claredat.
Com ho diu la universitat, perquè em sembla la manera més clara i constitucional, etcètera.

Però aquí, efectivament plantegem 'el valencià és el conjunt de variants dialectals parlades al País Valencià de la llengua catalana, que és també la llengua pròpia d'este país'.
Evidentment este és un format dur.
Després en tenim una altra més model Acadèmia Valenciana de la Llengua.
'El valencià és la denominació històrica que al País Valencià se li dóna a la llengua compartida i considerada com a pròpia a les comunitats autònomes de Catalunya, les Illes Balears i el mateix País Valencià'.

Bo, són dos formes de dir la mateixa cosa.
Una amb arestes i una altra sense.
Però nosaltres sabíem, ens temíem que vostés imposarien el seu criteri, perquè l'han imposat sistemàticament en aquest procés de redacció.
I nosaltres pensem que açò és molt preocupant per un motiu fonamental, i parlant del tema del valencià.
I és perquè el valencià, en un procés, si continuara i a través de la redacció d'este Estatut continua en un procés segregacioniste, es va a convertir en una llengua minúscula.
I es va a convertir en una llengua que la gent no li serà útil per a ser utilitzada després.
No podrà ser utilitzada en els grans mitjans de comunicació.
I a la llarga, la gent no la utilitzarà.
Jo no sé si vostés al final el que volen és açò.
Però és molt preocupant.

Mire vosté, en els països en els quals no hi ha massa crítica, i ho he dit moltes vegades i ho vull repetir, no hi ha massa crítica perquè hi haja un procés de comunicació en les noves tecnologies, en llibres, en diaris, etcètera.
La gent gradualment parla anglés, i podríem citar països de la Unió Europea tan xicotets com el nostre, o parla castellà o parla llengües de caire universal perquè no li és rendible.

I eixe és el problema que tenim ací.
I eixe és un dels problemes fonamentals de l'ús.
Si la gent no pot llegir, si la gent no pot veure en internet, si la gent no pot veure televisions en la seua llengua, gradualment es passarà.
Com està passant en estos moments.
Darrere de qualsevol plantejament secessionista hi ha un plantejament d'aniquilació de la nostra llengua.
Jo crec que ha de quedar molt clar este tema.
Perquè sociolingüísticament en estos moments açò s'està produint.
I ho vull ressaltar perquè pense que és un tema fonamental.

Després citar algunes coses que crec que és important.
Mire vosté, nosaltres no eliminen el tema de l'antic Regne de València.
Som conscients que en el tema de drets forals són importants.
I l'article vuité que diu 'continguts corresponents als furs de l'antic Regne de València', nosaltres no el toquem.
I per tant, no estem eliminant el tema de.
.
.
No volem reescriure la història.
El que no volem és que amb el nom d'antic Regne de València s'elimine el futur d'este país.
La voluntat d'autogovern d'este país.

La història ens interessa.
Però el futur i la voluntat d'autogovern, que no s'expressa necessàriament parlant de la unitat de la nació espanyola, sinó s'expressa en funció de la voluntat d'autogovern, a nosaltres ens sembla important.
Sense eliminar el futur en absolut.

I una última idea en els segons que em queden.
Qui és valencià és molt important, perquè ara parlarem de drets.
I si no són valencians aquesta gent que ens cuida a la gent gran, a la gent major.
Aquesta gent que està treballant en el camp en els pitjors treballs.
Si esta gent no és valenciana, estarem fent dues categories de persones que viuen ací: els que tenen drets i els qui no en tenen.
Estarem fent una cosa que per a nosaltres és gravíssima.

I volem insistir que és perfectament constitucional, donar-li el caràcter de valencià, a efectes de drets que es contemplen en el títol següent, a totes aquelles persones que estiguen censades perquè viuen i treballen ací.
I si no ho fem és perquè vostés no volen.
I estan fent una segregació gravíssima de persones que estan treballant ací.
I a nosaltres açò sí que ens sembla gravíssim.

Insistim, el nostre concepte de País Valencià és aquell que assimila a totes les persones que viuen i treballen.
El seu concepte de Comunitat Valenciana és una comunitat on n'hi ha almenys dos categories de persones: les que tenen tots els drets del títol que ve, i aquelles que encara que viuen i treballen aquí no els tenen.
I em sembla que és greu.
Insistisc per última vegada.
Hi ha estatuts que ho plantegen d'una altra forma i per tant és perfectament constitucional.

 

**La senyora vicepresidenta:**

 

Gracias, señor Ribó.

Tiene la palabra, señor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Mire, senyor Ribó, la seua senyoria, obstinadament, a clavar el clau per la cabota, i aixina el que fa és tirar el *tabique*.
Per la cabota no es posen els claus.

Jo crec que vosté té *(so per interferència d'un mòbil)* un plantejament totalment equivocat.
És molt legítim.
Però deu ser també respectuós en els plantejaments que defensem els altres.
Que jo, a més, estic convençut que són més representatius dels pensaments que té el poble valencià, i són més respectuosos en el que són els drets històrics en les arrels del nostre poble.

I mire, nacionalitat històrica, que clar, el nostre fet diferencial és el que mos dóna.
Però és que ja mos el donava aleshores quan érem Regne de València, i mos el continua donant ara quan som Comunitat Valenciana.
El nostre fet diferencial, la llengua pròpia, el dret foral, l'idioma valencià.
Faltaria més.

I açò està clarament recollit i no té ningun problema en la redacció que mosatros plantegem, sinó que és adequada.
I pense a més que encertada, perquè hem estat assessorats per experts que no coincidixen tampoc en els plantejaments ideològics.
Perquè per un costat ha rebut assessorament el Grup Parlamentari Socialista, i per altre costat l'hem rebut mosatros.
Per tant no tinga vosté eixa preocupació.

Mire, la universitat.
Bo, mire, en l'època de Copèrnic i de Galileu Galilei, vosté sap que també hi havia clares discrepàncies en la universitat.
I el temps ha situat a cadascú en el seu lloc.
Qui tenia raó?
Igual passa.
El que no se pot dir *(Remors)* El que no se pot dir *(Remors)* El que no se pot dir és *(Remors)* vull que en l'Estatut d'Autonomia, és el que no se pot dir, vull que es diga com ho diu la universitat.
No senyor.
*(Remors)* No senyor.
No, senyor Ribó.

La universitat ha de dir-ho com ho diu l'Estatut d'Autonomia.
És tot el contrari.
La universitat ha de dir-ho com ho diu l'Estatut d'Autonomia.
I si l'Estatut d'Autonomia diu que la llengua pròpia dels valencians es diu valencià, i que el nostre idioma és l'idioma valencià, la universitat ha d'admetre-ho aixina.
*(Remors)* Ha d'admetre-ho aixina.
No hem de posar-ho mosatros en l'Estatut com ho diga la universitat.
Tot el contrari.
És la nostra Carta Magna, senyor Ribó.
És la nostra Carta Magna.

Per tant, jo pense que el seu error de plantejament és precisament eixe.
És que ho diu la universitat.
No, la universitat ha d'acostumar-se ja a dir-ho d'una volta per a sempre com ho diga el nostre Estatut.
El nostre Estatut.
L'Estatut de tots els valencians, que inclús aquells que no estiguen d'acord en el seu contingut han d'acatar-lo.
I han d'assumir-lo.
Per tant, canvie vosté de plantejament.
No diga que es diga en l'Estatut conforme ho diu la universitat.
No, no, no.
Que ho diga la universitat conforme ho diu el nostre Estatut.

Bo, vosté se manté en eixa teoria.
Mosatros pensem que no.
Que el valencià és un idioma que té personalitat pròpia, clarament diferenciada.
Jo sovint li ho dic també, jo sovint li ho dic, jo diferencie clarament el que és altres llengües d'altres comunitats veïnes en la nostra.
Jo a voltes me llig en el *Diari de Sessions* -aixina li ho dic- en pesar, i no m'entenc el que llig.
No m'entenc, perquè m'ho han canviat.
En el *Diari de Sessions* d'esta casa, m'ho han canviat.
I el *Diari de Sessions* deu arreplegar, deu d'arreplegar.
.
.
Sí, sí, sí.
El *Diari de Sessions* deu d'arreplegar la manifestació que diga un diputat de forma literal, encara que siga un autèntic disbarat.

Mire, per fer-li una expressió, un exemple molt expressiu.
Si un diputat, parlant en castellà en la trona, si parlant en castellà en compte de dir 'enchufe' diu 'anchufe', haurien d'arreplegar-li-ho aixina, perquè ha de donar fe del que ha dit el diputat en cada moment.
Altra cosa és el *Diari Oficial de la Generalitat*, altra cosa és el *Botlletí Oficial de les Corts Valencianes*, que a partir de l'entrada en vigor d'esta reforma serà d'obligat compliment les normes de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, però en el *Diari de Sessions* se té de recollir conforme u ho diu, i jo em trobe a voltes que parle del meu poble, parle dels "monovers" i després me llig "monoverins" i me quede estranyat, si jo he dit "monovers" per què me tenen de posar "monoverins"?
I altres exemples que podria donar-li.
Per tant, dic que a voltes no entenc el que jo dia allí.
Espere que esta volta sí que ixca de forma literal conforme estic dient-ho.

Per tant, no podem acceptar eixes esmenes.
A banda de la broma que li he gastat finalment, però pels arguments seriosos, molt seriosos que anteriorment li he esgrimit.

Res més i moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta:**

Gracias, señor Maluenda.

Pasamos a la votación del bloque número 3 de enmiendas.
Votos a favor?
Votos en contra?
Por 1 voto a favor y 14 en contra.
.
.

Pasamos, si les parece bien, a la votación de los artículos del 2 al 10 de forma conjunta, o si hay alguna indicación para hacerlo separado.
.
.
*(El diputat Ribó i Canut parla sense micròfon)*

Pues, entonces, votamos primero el artículo 8.
.
.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

No, no.
Votamos.
.
.
Perdón, señora presidenta, sugiero a la señora presidenta que votemos los artículos por orden, pero separadamente que sea el 8.
Podemos votar hasta el 7, si no tiene inconveniente el señor Ribó.

 

**La senyora vicepresidenta:**

De acuerdo.

Pues, votamos del 2 al 7.
¿Votos a favor?
¿Votos en contra?
14 votos a favor y 1 en contra.

Artículo 8.
¿Votos a favor?
¿Votos en contra?
Por unanimidad.

Artículo 9 y artículo 10.
¿Votos a favor?
¿Votos en contra?
¿Abstenciones?
14 votos a favor y 1 abstención.

Pasamos al bloque cuarto, que recoge las enmiendas 32, 37, 38, 39, 41, 42, de la 45 a la 58, presentadas por el Grupo Esquerra Unida, y tiene la palabra en el turno a favor el señor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

Jo no puc deixar de començar sense fer una referència a una intervenció del senyor Maluenda en el sentit.
.
.
Ha parlar de Galileo, efectivament, i jo li vull recordar que quan Galileo era Galileo i amb el seu telescopi mirava les llunes de Júpiter i deia que donaven voltes al voltant de Júpiter --ho va descobrir ell--, la institució en aquells moments, que era els Estats Romans, li van dir que d'açò res, perquè anava en contra de tota la legislació vigent.
Galileo, que no era una persona que es deixara cremar, i jo ho entenc perfectament, no era Copèrnic, doncs, va dir que es retractava i en veu baixeta deia "eppur, si muove", eh?
, malgrat tot, es mou.
*(Veus)*

Mire, en estos moments, jo crec que en estos moments, per damunt del que diguen les institucions humanes, la ciència i el desenrotllament científic, cal tenir com a mínim sempre una llibertat de creació i una llibertat de dir el que vulguen, siga estatutari o no siga estatutari.
És molt greu plantejar açò en un sentit contrari.
No li vull posar exemples molt més greus de votacions que van passar allà en el començament dels anys trenta en Alemanya, perquè seria desagradable i no toca, però sí que li vull recordar allò que va fer Galileo, perquè crec que seria.
.
.
, sobretot per a la Universitat, és molt important.

 

**La senyora vicepresidenta:**

Señor Maluenda, tiene la palabra.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

¡No, no!
, no tengo derecho a la palabra, lo que ocurre, señora presidenta, que quiero dejar constancia de que el señor Ribó ha hecho un uso torticero del reglamento.
.
.
, *(veus)* sí, porque no podía referirse *(veus)* a mis manifestaciones de esta forma que lo ha hecho, *(el diputat Ribó i Canut diu sense micròfon: "Li he demanat la paraula")* porque le concedía la palabra la señora presidenta para defender sus enmiendas.

Por lo tanto, yo no quiero hacer un mal uso del reglamento; por lo tanto, no lo voy a utilizar, pero sí que quiero dejar constancia de que el señor Ribó ha hecho un mal uso.

Gracias.

 

**La senyora vicepresidenta:**

Gracias, señor Maluenda.

Señor Ribó, ¿a la defensa de enmiendas?

 

**El senyor Ribó i Canut:**

Anem a vore, l'esmena número 32 és respecte a l'article 11.
És una esmena que s'ha plantejat, nosaltres pensem, s'ha plantejat ja, s'ha votat ja sobre dret o legislació europea *(veus)* i, per tant, anem a retirar esta esmena, ¿eh?
, l'esmena número 32.
Per tant, la retirem, perquè ha estat votada, era la disquisició entre dret o legislació, no anem a repetir-la.
El que sí que és evident és que deixarem la Constitució Europea per al moment que es produïxca, si es produeix en algun moment determinat, esperem que es produïxca, però en unes millors condicions de constitució.

Anem a les esmenes de l'article 12.
Nosaltres hem plantejat en l'esmena 37 un element que ens sembla molt important, que és respecte als temes de participació.
L'article 12, concretament, es refereix a temes de participació.
Nosaltres volem insistir en els temes de participació autonòmica i municipal en l'esmena 37.

En l'esmena 38, concreta els mecanismes de participació política, per una banda el referèndum, per una altra banda els pressupostos participatius i, en tercer lloc, les formes de consulta i decisió.

I en l'esmena 39 intentem concretar, concretem, els elements de participació a nivell socioeconòmic, concretament, els temes d'autogestió, els temes de cogestió, les cooperatives i l'economia social o el tercer sector.

En l'article 13, que planteja.
.
.
Hi ha un element que ens sembla important, i en estos moments ens sembla més important encara.
Quan es parla de família, nosaltres volem incloure, per motius obvis, però sí que s'han de ressaltar, "en qualsevol de les seues manifestacions", perquè pensem que tant és família una família heterosexual, com una família homosexual, com una família uniparental.
Per tant, ens sembla molt important insistir en aquest tema.

No incloure aquest tema és fer una definició de família que no es correspon senzillament amb la realitat actual de les famílies, i, per tant, entenem que s'ha de deixar clar.

Hi ha un altra esmena, que és la 42, que crec que s'ha plantejat ja.
Era una esmena de correcció, la 42, a on, d'alguna manera, el que es protegia era les víctimes.
.
.
S'hauria de protegir les víctimes de la violència de gènere, però com estava mal redactat, semblava que es protegia els violents de gènere.
S'ha plantejat ja i, per tant, també la retirem, perquè, d'alguna forma, l'hem votat abans, eh?
, la 42.

En l'article 15, a nosaltres ens sembla molt important, concretament, insistir en el tema de poder desenvolupar la vida en este país en funció de la llengua i la cultura pròpies i en la necessitat d'introduir.
.
.
Hi ha una llei d'ús i ensenyament, pensem que és imprescindible avançar en una llei específica de normalització lingüística, i és una proposta que ens sembla important.

En l'article 16, quan es parla de persones amb minusvalideses, amb discapacitats, nosaltres fem una proposta concreta i és reservar un percentatge de llocs de treball específics en l'administració pública, concretament, el 5%.

En l'article 18, estem parlant també dels immigrants, polítiques d'integració sociolaboral als immigrants, en l'article 48; o, en el 47, la necessitat de garantir una vida digna i autònoma, pensem que és un tema que s'ha de plantejar també d'una manera clara.

L'article 20 és un altre que nosaltres proposem ahí eliminar una sèrie de coses.
Ens sembla important contar un poc la història d'este article, l'article 20, que parla del tema de l'aigua.
Nosaltres, en el seu moment, plantejàrem un apartat que era que els ciutadans tenien dret a gaudir d'una quantitat d'aigua de qualitat suficient i segura per a atendre les necessitats humanes.

El problema és que se'ns ha ficat darrere "també per a poder desenrotllar les seues activitats econòmiques i socials".
Entenem que, per exemple, una activitat econòmica és un camp de golf, eh?
, i, abans, se'ns fica la possibilitat de redistribuir els sobrants, eh?
, encara que es fica "amb conques excedentàries i amb criteris de sostenibilitat", ens sembla totalment contradictori.

Aquí, i ho dic amb antelació, també hi ha dues possibilitats.
Hi ha una possibilitat suau, que és eliminar la part anterior i la posterior a la vegada, o una altra proposta que nosaltres fem que és, directament, diferenciar, un altre plantejament, que és l'esmena 52, que vaig a llegir, que és la que nosaltres plantegem, que pensem que és la millor: 

"Es promourà l'ús sostenible i la gestió racional i pública de l'aigua i s'assegurarà el bon estat ecològic de les masses d'aigua i l'eficiència en la gestió dels recursos.
Amb aquesta finalitat, seran prioritaris l'estalvi i la millora d'eficiència, la reutilització, l'aplicació de la millor tecnologia disponible en cada moment, i es promourà un ús equilibrat i equitatiu de l'aigua entre els diferents usuaris.
Els valencians tenen dret a gaudir d'una quantitat d'aigua suficient i segura per a atendre les necessitats de consum humà i per a poder desenvolupar adequadament les activitats socials i econòmiques dins d'un desenvolupament sostenible".

Jo vull dir que, per una banda, este text és un text que nosaltres hem treballat a partir de la directiva de l'aigua; i, per una altra, és un text que nosaltres hem volgut treballar també en totes les institucions que estan plantejant una nova cultura de l'aigua, específicament en una institució que em sembla molt entranyable, que és amb Xúquer Viu, i que, d'alguna manera, aquest text és un text que nosaltres hem volgut consensuar amb ells.

Ens sembla important per a definir una nova cultura de l'aigua i entenem, efectivament, que és un plantejament, d'alguna forma, de mantenir una política de l'aigua distinta en uns moments en què, segurament, la insostenibilitat de les polítiques hídriques les anem a patir amb virulència com a conseqüència, concretament, dels temes de sequera.

Plantegem en l'esmena 53 els temes d'ordenació del territori, incloent-hi una part que ens sembla important.
Per una banda, els temes d'informació, de consulta i de participació en els temes d'ordenació del territori.
.
.
No ho diem nosaltres només, ho diuen també les comissions que vénen de la Unió Europea, de parlamentaris europeus, de la necessitat que l'ordenació del territori no la faça només un senyor que està en una conselleria, un altre que està en un ajuntament, i uns senyors que estan darrere movent les coses com si foren titelles a vegades.
Ens semblen molt importants els temes de participació i, també, es plantegen a continuació els temes de sostenibilitat.

En l'article 21, que ens sembla un article important respecte al sector agrari, nosaltres plantegem que s'afegixca una cosa que entenem que és important i que segurament serà molt de futur per a aquest sector, eh?
, el sector que aguante després de la pressió urbanística, que no sé si en quedarà molt: "i de producció d'aliments sans i de qualitat".

Entenem que en estos moments l'agricultura s'ha de basar molt en la producció d'aliments de qualitat, avançar cap a produccions el més ecològiques possibles i el més sostenibles possibles.

En l'article 22, quan es parla del món del treball, pensem que es deixa un aspecte, que n'hem parlat moltes vegades en estes Corts, i és que el treball, a més de ser estable, de ser de qualitat, també ha de ser segur, i ens sembla que és un element que hauríem d'introduir.

Introduïm en l'esmena 56 una altra cosa que ens sembla important: "i el dret dels funcionaris a negociar en l'àmbit competencial de la nostra comunitat".
Sabem que açò no està reconegut a nivell estatal, pensem que en l'àmbit corresponent seria avançar este tema precisament en uns moments en què sembla que açò no avança massa.

Plantegem també un article nou, l'esmena 58, que vull llegir, que és referent a la societat de la informació:

"El País Valencià" --nosaltres seguim amb el nostre nom-- "conscient de la importància estratègica, social i econòmica de la societat de la informació i del coneixement i de les tecnologies de la informació i la comunicació, promourà les polítiques i adoptarà les mesures necessàries per a assegurar-ne el desenvolupament adequat tant en l'àmbit públic com en el privat.

El País Valencià desenvoluparà la legislació necessària per a garantir el dret de protecció de dades personals en el seu territori.
Així mateix, els poders públics vetllaran pel respecte efectiu als drets de les persones com a ciutadans administrats i consumidors, davant el desenvolupament de la societat de la informació i del coneixement dintre del marc de les respectives competències.

Amb aquesta finalitat s'impulsaran polítiques d'integració i protecció de tots els col·lectius mitjançant accions formatives i de promoció a l'accés de les noves tecnologies, de lluita contra la discriminació en la implantació de la societat de la informació, de protecció dels consumidor en aquest context tecnològic i de cohesió i integració territorial del País Valencià en aquestes noves tecnologies".

Bé, i crec que és tot.

**La senyora vicepresidenta:**

Señor Ribó, ¿ha entendido esta presidencia que retira usted las enmiendas 32 y 42?

 

**El senyor Ribó i Canut:**

*(El diputat intervé sense micròfon)* Sí, perquè estan tractades en esmenes que hem votat a favor, eh?
, eren correccions de l'esmena 32.
.
.
Sí, estan tractades, eh?
La 32 era "dret o legislació", que ja està votada, per tant, és una ximpleria insistir-hi, i la 42 també està corregida, perquè era un problema d'a qui protegíem, a les víctimes o als botxins.
*(Remors)* Està corregit ja.

 

**La senyora vicepresidenta:**

 

Para el turno en contra, tiene la palabra el señor Camarasa.

 

**El senyor Camarasa Albertos:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señor Ribó, mi grupo quiere, en primer lugar, agradecer la tarea y el trabajo que ha realizado su grupo con la presentación de estas enmiendas, y decir que en algunos casos compartimos la filosofía de dichas enmiendas.
Pero también decirle que entendemos que un Estatuto no puede ser prácticamente el desarrollo reglamentario que tiene que acompañar a cualquier norma básica, y que quizá la precisión con la que el Grupo Entesa-Izquierda Unida ha querido incidir en las enmiendas presentadas al articulado, digamos que tienen poco que ver con lo que se espera precisamente de un texto básico y que seguramente en un posterior desarrollo reglamentario puedan encontrar cabida y puedan encontrar la aprobación que en este momento, lamentablemente, mi grupo no va a poder ofrecerle.
Pero, ya digo, reiterar nuevamente el reconocimiento al trabajo realizado.

Usted hablaba, concretamente, de algunos puntos que hacían referencia a la protección integral de la familia, y decía usted que habían hecho una enmienda que quería fijar básicamente lo que se entendía por familia.
Mire, señor Ribó, el Grupo Socialista no tienen ninguna duda en lo que es la familia, ninguna.
Y yo creo que lo sabe el Grupo Entesa y lo sabe el Grupo Popular, y yo creo que lo saben la inmensa mayoría de los españoles, que además recientemente yo creo que han tenido ocasión de asistir a alguna manifestación en este país precisamente, digamos, a la que le daban soporte otros grupos que sí que entendían que esa familia no sería así.
Nosotros no podemos entender, precisamente por la concepción que tenemos de la familia.
.
.
no podemos darle soporte a la enmienda que usted presenta, entendiendo, entendiendo la lógica que pueda tener el Grupo Entesa al presentar la misma.

Hablaba usted de otra enmienda que hace referencia a la normalización lingüística, concretamente.
Decirle que desde.
.
.
también desde la coincidencia quizá en la filosofía de lo que ustedes presentan, entendemos también que esta comunidad o este país necesita también un grado importante de consenso, sobre todo, en determinadas situaciones que han tenido a esta comunidad, en muchísimas ocasiones, más alterada de lo que debía y que, desde luego, ayn pretendiendo encontrar, ya digo, la unión entre todas las personas que quieren desarrollar la cultura y la lengua propia, no han conseguido eso sino, concretamente, efectos contrarios.
Y desde esa posición, nosotros creemos haber encontrado un clima de consenso que, en ese caso concreto de la enmienda, debería venir fijada por las posiciones de la Academia Valenciana de la Lengua y por la ley de uso.

Otra de sus enmiendas hacía referencia --creo recordar, y usted ha hecho hincapié en ella, me imagino que cuando lo ha hecho es porque pretendía.
.
.
las consideraba importantes-- al tanto por ciento que debía reservarse --me ha parecido entender-- a las personas discapacitadas, que si no me equivoco, en este momento debe estar en el 3% de reserva de plazas, y ustedes pretendían el 5%.
Yo creo que también debe ser una intención de ir dándole una mayor participación y unas mayores posibilidades de desarrollo personal a este colectivo de personas.
Pero lo mismo le diría que antes: no creo que sea el texto básico el que deba recoger el tanto por ciento.
Y en cualquier caso, le diría que a lo mejor hoy podemos estar en acuerdo o en desacuerdo y mañana podemos entender que quizá ese número sea insuficiente o haya que retocarlo.
No entendemos por qué habría que pasar del 3 al 5%, y no a 6 o no al 4.
Quiero decir que es número aleatorio y que yo creo que usted coincidirá conmigo que lo importante es que las administraciones públicas y los poderes públicos provean políticas de desarrollo participativo, de cara a que estos colectivos no pueden quedar abandonados.

Hacía referencia también a los inmigrantes, un colectivo que necesita también de una especial protección.
Y yo creo que en conjunto se les está facilitando.
De hecho, yo creo que el propio texto del Estatuto hace referencia a los derechos de los inmigrantes.
Yo creo que ustedes --permítame que se lo vuelva a recordar una vez más-- inciden, vuelven a intentar profundizar, vuelvan a intentar entrar en el detalle, pero, con todos los respetos, creo que el Estatuto tiene una definición concreta, básica y suficiente como para que esos derechos, que nosotros entendemos que deben estar reconocidos, lo estén.

Yo creo que una de las enmiendas que usted también defiende con mayor pasión es la que hace referencia al artículo 20 --creo que hacía usted referencia--, al tratar el tema del agua.
Y hacía referencia usted.
.
.
ponía unas ciertas limitaciones, entendía, que se podían entender limitativas, más allá de lo que al menos yo he entendido, las necesidades de ciudadanos y las necesidades humanas.
No sé si podríamos entender las necesidades básicas, el agua para beber.
Pero yo creo, señor Ribó, que con todas las cautelas que hay que tener en este asunto, en el asunto del agua, yo creo que no podemos limitar las necesidades solamente al recurso básico al agua para beber, sino que esta sociedad es una sociedad dinámica, pujante, que se tiene que desarrollar y que tiene que prosperar.
Y eso sí, desde luego, tratando, vigilando y sancionando, cuando hubiera lugar, a todas aquellas actividades productivas que estuvieran haciendo un mal uso del agua.

Usted hacía referencia a los campos de golf, y los campos de golf han sido un recurso manido y utilizado por todos los grupos, incluido el mío.
Pero vamos a ver, si estamos hablando de una cierta sostenibilidad, señor Ribó, habrá que entender también que por lo menos oficiosamente de lo que se está hablando es de que esos recursos, de determinados campos de golf --por lo menos lo que va apareciendo últimamente en prensa--, vienen referidos también a que la utilización de agua vendrá generalmente del agua depurada, reutilización de agua depurada.
Desde ese punto de vista, nosotros entendemos que ahí se seguirían de alguna forma garantizando la sostenibilidad y no un derroche ni un mal recurso al mismo.
Por lo tanto, en ese punto concreto tampoco podemos coincidir con usted.

Hablaba también de la ordenación del territorio, y concretamente a los derechos de información, consulta y participación.
Me da la impresión de que a lo largo de todo el texto, y en los puntos concretos que hacen referencia a la ordenación del territorio, de alguna forma esos derechos yo creo que están contemplados y están de alguna forma garantizados.
Y, por lo tanto, ya digo, más que andar concretamente intentando fijar un desarrollo reglamentario, no aportaría nada.

Luego, alimentos sanos y de calidad.
Yo creo que ahí concretamente, señor Ribó.
.
.
yo creo que es una aspiración que debe ser irrenunciable por parte de todos.
Pero mire, si colocamos lo de alimentos sanos y de calidad en el Estatuto, de alguna forma a lo mejor estaríamos mandando un mensaje a la sociedad de que en este momento cualquier alimento o cualquier producto que está en el mercado no tiene la garantía sanitaria y la garantía de calidad que en principio debemos entender que deben proteger, deben proteger, y protegen, los funcionarios públicos encargados de ello.
Yo creo que hay el cuerpo de veterinarios, el cuerpo de inspectores que están en los mercados, que si no nos creemos eso, evidentemente algo estaría fallando.

Y, concretamente, no sé si ha hecho referencia a algún otro punto, que yo no he podido contestarle, pero si es así, me imagino que en un posterior momento se lo podré comentar.

Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora vicepresidenta:**

 

Gracias, señor Camarasa.

Para réplica, tiene la palabra el señor Ribó.

 

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Bé, Comencem amb el tema de la família.
Mire vosté, jo crec que en estos moments és important insistir.
Hi ha coses que es consoliden amb el temps en els estatuts i en la legislació.
I crec que en estos moments és important consolidar un fet que és real, i és que hi ha molts tipus de família --ho diu la sociologia.
Hi ha una ofensiva contra determinats tipus de família per part d'un sector.
Jo crec que és molt important consolidar, deixant clar que en qualsevol de les seues manifestacions, que la família no és una concepció ideològica, sinó que és una realitat i té moltes manifestacions.
A mi em sembla que no es bo que determinats elements.
.
.
d'alguna manera no s'utilitze també l'Estatut per a avançar.
Hi ha moment en què s'avança, eh?
Jo no ho he dit abans.

Però sí que vull plantejar, per exemple, una cosa.
En el famós article de la llengua, hi ha alguna cosa en què s'avança.
Per exemple, l'Estatut anterior no deia una cosa que aquí diu, i a mi em sembla positiu: "Tots tenen dret a conéixer-lo i a usar-lo i a rebre l'ensenyament del i en valencià".
Jo deia valencià, idioma valencià.
Açò és un pas endavant, a mi me sembla.
En l'Estatut anterior no estava, i crec que s'ha reconéixer.
Per tant, en l'Estatut, vostés mateixos.
.
.
hi ha elements en què s'avança.
S'avança en el títol de drets.
.
.
Jo crec que s'ha de reconéixer.
Per tant, negar que no s'avança en determinades coses, a mi em sembla que no és un bon argument.
Es pot avançar més o es pot avançar menys.
Jo crec que està clar.

Per exemple, quan nosaltres plantegem el 5%, efectivament, jo sé que en estos moments hi ha cert vector que les persones amb minusvalidesa, amb discapacitats, puguen també tenir un lloc de treball i se'ls ajude en els llocs de treball.
I l'administració pública d'alguna manera introduïsca un vector en este sentit.
Ficar un mínim no vol dir que l'any que ve puga ser el 6, el 7 o el 10.
Ficar el mínim del 5% vol dir que fas un esforç i que d'alguna manera estàs intentant destacar la teua comunitat en un sentit d'ajudar a determinats sectors de persones.
Jo crec que està clar.
I, per tant, eixa és la idea.

Mire, en el tema de l'aigua, em permetrà dir-li que no, que no.
Anem a vore.
Anem a repassar l'article i anem a llegir-lo.
"Es garanteix el dret de la Comunitat Valenciana a disposar de l'abastiment suficient d'aigua de qualitat".
Estupend.
Em sembla perfecte.
Però el que ja no està tan clar és el que ve després.
"Igualment es reconeix el dret a la redistribució dels sobrants d'aigua de conques excedentàries, atenent a criteris de sostenibilitat".
A vore.
Conca excedentària és la del Tàmesi, per exemple?
Podria ser.
Pot ser.
Estem reconeixent.
.
.
?
O la del Mekong, que jo no sé si és excedentària o no.
*(Remors)* O la del Ródano, que el senyor.
.
.
bé, eixe senyor la demanava.
A mi em sembla que és poquiu aventurat, a mi em sembla que és poquiu aventurat plantejar-se un dret respecte no a altres comunitats autònomes, que ja és conflictiu, sinó a altres països en un sentit absolutament genèric.
Jo crec que és absolutament aventurat i crec que no té, no té, no té solvència.
Jo crec que realment açò és com allò "de la unidad de la nación española", que ho ha de defensar la Constitució, i aquí diguem: val.
I a més, jo vull insistir en el tema.
Jo crec que açò no té cap solvència.

Mire, vosté planteja el tema de l'aigua depurada.
I em permetrà que li diga amablement que el primer que fa qualsevol promotor de camps de golf.
.
.
sempre diu el mateix --faça un repàs--: "I regarem amb aigua depurada".
Sempre diuen tots el mateix.
Sempre ho diuen.
És una necessitat.
Mire, l'aigua depurada, en els països avançats, d'utilització de les aigües, s'utilitzen per a regar tarongers, o per a regar fruiters o per regar.
.
.
o per a altres utilitats.
L'aigua, independentment que siga depurada o no, es pot depurar adequadament i pot servir pràcticament per a tot.
No ens val l'argumentació.
I nosaltres utilitzem el tema dels camps de golf perquè hi ha una obsessió en el tema del golf en estos moments ací, que jo crec que no es correspon ni amb un mercat potencial, sinó que es correspon en una especulació urbanística, que té uns costos d'aigua que ens semblen importants.

I, per tant, nosaltres no entenem açò.
Entenem que l'Estatut hauria d'avançar en una nova cultura de l'aigua, una nova cultura de l'aigua.
I al nostre entendre, el plantejament que es fa ací no és una nova cultura de l'aigua.
És la vella cultura de l'aigua, que si no hi ha aigua suficient, l'anirem a buscar on faça falta.
Igual que el petroli.
I no és açò.
L'aigua és un recurs escàs, és un recurs amb molts conflictes.
Hi ha molts especialistes que diuen que el segle XXI serà un segle amb molts conflictes per este tema.
I, per tant, no es pot fer este plantejament.

I acabe amb una idea, el tema dels aliments sans i de qualitat.
No es tracta de dir que els actuals no són sans, es tracta de dir el contrari.
Es tracta de dir que segurament els llauradors, l'eixida que tenen en estos moments més rendible a nivell espanyol i europeu és avançar en una producció cada vegada *(so d'un mòbil)* amb menys tòxics, amb unes determinades forme d'abonament, amb el que en normal es diu agricultura ecològica o agricultura integrada.
És introduir un vector cara a l'agricultura que li siga rendible per als llauradors, i aixina ho diuen en estos moments.
Si no els hi contaminen els dels transgènics, per cert.
I que, per una altra banda, no està suficientment desenvolupada.
Per exemple, a Andalusia sí que l'estan desenvolupant, però aquí no ho estem fent.
Jo crec que esta és la idea.

Res més.

 

**La senyora vicepresidenta:**

 

Para réplica, señor Camarasa.
*(S'interromp la gravació)* Señor Camarasa, el micro.

 

**El senyor Camarasa Albertos:**

 

Perdón.
Gracias, señora presidenta.

Señor Ribó, comenzando por lo que había empezado usted, la familia.
Yo creo que.
.
.
bueno, voy a tener que repetir lo que he dicho antes.
Nosotros tenemos, y usted lo sabe bien, junto con su grupo, y junto con muchísimos españoles y otros partidos políticos, una concepción de lo que es la familia.
Y entendemos y entendíamos que aceptar esa enmienda, aun conociendo lo que hay detrás de la misma, sería como tener dudas nosotros mismos del apoyo y de la idea que tenemos de lo que es una familia en el día de hoy.
Y como no la tenemos y como nuestro grupo en el Congreso está legislando de la forma que está legislando, creemos que está clarísimo para nosotros y, desde luego, la interpretación que tendríamos no puede ser otra que la que en este momento hay.

Lo del 5 y el 3%, coincidir con usted que hay que seguir ayudando a los discapacitados pero no sé si eso tiene que ser necesariamente siempre guardando ese tipo de cupos y ese tanto por ciento que en este momento no sabría yo determinar si es suficiente pasar del 3 al 5 o al 4.
Quiero decir que es un número y los números, evidentemente, salvo que es más de lo que hay en este momento, yo en este momento no entendería si eso es suficiente ni oportuno, porque además podría ocurrir también, y yo creo que a ustedes y al resto de los grupos, que también hay otro, digamos, sector importante de la población que a veces también le cuesta entender lo que se está legislando precisamente para proteger a estos discapacitados.

Hablaba de cuencas excedentarias usted.
Conoce perfectamente su grupo y el Partido Popular cuál es y cuál ha sido la posición del Grupo Socialista y del Partido Socialista.
Y conoce también, por eso, que aunque nosotros hemos apostado definitivamente por superar el problema del agua mediante una serie de actuaciones que vienen recogidas fundamentalmente en el programa Agua, que yo creo que gran parte viene recogida también en sus enmiendas, también hemos dicho por activa y por pasiva que en un caso extremo y si eso fuera insuficiente, no renunciamos a actuaciones que irían dirigidas a obtener agua en un momento determinado, si sobraba, de otra cuenca.
Lo hemos dicho, creemos que es una solución extraordinaria y lo seguimos diciendo.
Entonces, comprenderá usted que no podamos aceptar esa enmienda que usted defiende, aun contemplando y coincidiendo en la filosofía reutilización, ahorro, y todos esos conceptos que están dentro de la cultura que usted explicaba, de esa nueva cultura del agua y que nosotros compartimos.

Pero convendrá con nosotros, señor Ribó, que en un momento determinado, en una emergencia, en una situación en que todo lo que se ha hecho hasta ahora fuera insuficiente, nosotros no queremos ponerle puertas al campo, sobre todo si en ese momento hubiese otra cuenca que pudiese aportar un caudal que fuese necesario para sacar a esta comunidad de una situación de emergencia.

Hablaba usted también de los alimentos sanos.
Yo comparto eso de que comamos sano.
Pero yo creo que en su segunda intervención usted ha sido más claro y ha precisado más en lo que había.
Y creo además que eso se puede conseguir, digamos, fácilmente con una actuación decidida por parte de la Generalitat pero en un desarrollo reglamentario protegiendo, subvencionando, ayudando, promoviendo y, de alguna forma, haciendo una campaña también entre todos los valencianos, en este caso, para que consuman este tipo de productos que hoy por hoy, como usted conoce, evidentemente tienen unas connotaciones que no son asumidas totalmente por la población, fundamentalmente por dos razones, por una razón económica y por otra razón también estética, ¿no?

Yo creo que en la segunda parte, lo que sería una actitud decidida de la Conselleria de Agricultura de cara a ir promocionando toda esta serie de cultivos, se solucionaría *(so d'un mòbil)* concretamente yo creo que lo que usted está pidiendo.

Y creo que le he dado contestación a su segunda intervención y lamentablemente decirle que no vamos a poder apoyar las enmiendas que presenta.

 

**La senyora vicepresidenta:**

Gracias, señor Camarasa.

Pasamos a la votación del bloque número 4, salvo las enmiendas 32 y 42 retiradas.
¿Votos a favor?
¿Votos en contra?
1 voto a favor, 14 en contra.

Pasamos a la votación de los artículos, si les parece bien, del 11 al 23, salvo que haya algún.
.
.
¿Se pueden votar conjuntamente?
Pues votamos del artículo 11 al 23.
¿Votos a favor?
¿Votos en contra?
14 votos a favor y 1 en contra.

Y si les parece, suspendemos la sesión durante cinco minutos.

 

*(Se suspén la sessió a les 12 hores i 45 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 13 hores i 7 minuts)*

 

**La senyora vicepresidenta:**

*(Inoïble)*.
.
.
61, 63, 64, 66, 67, 69, 70, 75, 77, 78 y 81, presentadas por el Grupo L'Entesa.
Tiene la palabra el señor Ribó en turno a favor.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Este és un dels títols que nosaltres no hem esmenat d'una forma generalitzada sinó a determinats temes en concret, i voldria comentar-los.

Comencem amb el primer, que a nosaltres ens sembla important que quan es parle de la Generalitat, que Generalitat siga alguna cosa més que les institucions autonòmiques i que arribe també als municipis i a les comarques.
No és una proposta que seria exclusiva de l'Estatut valencià.
Hi han altres estatuts que es plantegen que els seus ajuntaments i les seues comarques també siguen Generalitat o institució autonòmica, i a nosaltres ens sembla que donada la necessitat d'avançar en un model de segona descentralització, de potenciació, com després veurem, del tema dels ajuntaments, seria interessant que s'inclogueren també com a part de la Generalitat el tema dels ajuntaments i les comarques.
Seria l'esmena 59.

L'esmena següent, de l'article 26, concretar al poble valencià, em sembla una cosa poc important.
En l'article 26 sí que hi han dos aspectes que volem ressaltar.
Ens sembla que és important que les Corts assumisquen dos competències més, una que plantegem en l'esmena 63 i una altra que plantegem en l'esmena 64.
Està referit al tema de la Unió Europea, concretament l'esmena 63.
Pensem que ha de ser també funció de les Corts pronunciar-se però pronunciar-se concretament sobre determinades competències que són de la nostra comunitat, que han estat transferides per l'Estat però que en el procés de la Unió Europea d'alguna manera són exercides totalment o parcialment per la Unió Europea.

Ens sembla molt important perquè estem no només en un procés de descentralització de l'Estat cap a comunitats autònomes i esperem que cap als ajuntaments, sinó també en el sentit contrari, on l'Estat està cedint competències a la Unió Europea i moltes vegades hi ha un conflicte competencial entre la Unió Europea i les distintes comunitats autònomes en les seues competències.
Per tant, les Corts haurien d'emetre, haurien de pronunciar-se en aquests casos, perquè em sembla important.

Igual que en l'esmena 64, haurien d'emetre opinió, emetre dictamen sobre normes de la Unió Europea que els afecten.

Quan es va aprovar l'anterior Estatut no estàvem en la Unió Europea, en la Comunitat Europea d'aleshores.
Ara estem i sabem de la seua importància i pensem que el que no es pot fer és que la nostra comunitat, les seues institucions no es preocupen el que fa falta d'una instància tan important com és la Unió Europea i, en definitiva, les Corts no tinguem pràcticament, no es parle pràcticament mai de la Unió Europea.
Pensem que és un tema important, és un tema que d'alguna manera en el debat en comissió, l'apartat *k*) d'alguna manera ho contempla, però al nostre entendre ho contempla d'una forma totalment mínima i insuficient.

L'article 27 és un dels grossos per a nosaltres quant a manca de democràcia d'aquest Estatut.
Continua plantejant una cosa que no té cap Estatut d'Autonomia d'Espanya, que és condicionar la representació en les Corts Valencianes a obtenir un mínim del 5% dels vots emesos en tota la comunitat.
No hi ha cap precedent, eh?
Nosaltres ací també plantegem dues opcions.
Una, forta, que és la que estimem millor i és la que plantejàrem en el model d'esmena a la totalitat, que és baixar del 5%, en tota la comunitat, al 3% per cada circumscripció, i no dels vots emesos sinó dels vots vàlids.
Ens sembla la raonable i és la que està en moltes lleis electorals de comunitats autònomes.

Una segona possibilitat, que no ens agrada tant, és la de suprimir aquesta barrera totalment i deixar que aquests temes es contemplen només en la Llei electoral.
Dic que no ens agrada tant perquè el que veiem després en l'article següent és que la Llei electoral es blinda de nou amb caràcter bipartidista, no és les tres cinquenes parts que teníem ara sinó que es passa també als dos terços, que és un blindatge, com hem mencionat abans, d'una forma totalment bipartidista.

En l'esmena 70 plantegem una cosa que plantejàrem ja en el seu moment, l'hem atenuat, i és una cosa que si fan vostés els números és clara.
Si una persona viu en Faura, per exemple, el seu vot val, en estos moments, tres vegades menys que el d'una persona que visca en Almenara, que està a dos quilòmetres aproximadament.
Ho diem al revés: si una persona viu en Almenara, el seu vot val tres vegades més que el d'una que visca en Faura, que és de la província concretament de València.
No té sentit que hi hagen diferències d'aquest tipus, que l'Estatut establix --l'anterior-- d'1 a 3, i que aquí no es canvia.
Nosaltres plantegem que es rebaixe un poc almenys.
O siga, que es rebaixe a 2,8 no significaria un augment significatiu de diputats respecte als 99 com a mínim que es planteja, però sí que suposaria una voluntat que vagen votant les persones per damunt de tot i no voten les hectàrees com sembla que s'està plantejant en este Estatut.
Em sembla imprescindible anar-ho millorant.

En l'esmena 75 plantegem el tema de la iniciativa legislativa popular.
És l'article 30.
Qui té capacitat d'iniciativa legislativa?
Evidentment, el Consell; evidentment els grups parlamentaris i els diputats.
I es planteja, en funció d'un article de la Constitució, efectivament, que hi ha iniciativa legislativa popular.
Però jo vull recordar, en este cas al Partit Socialista i al Partit Popular, que la Federació Valenciana de Municipis i Províncies, que no està governada per nosaltres, que està governada pel Partit Popular i amb una presència important del Partit Socialista, va demanar i va demanar oficialment en la seua compareixença en la ponència, que els municipis tingueren competència legislativa.
I a nosaltres ens sembla important que ho tinguen.
Evidentment s'haurà de legislar i evidentment s'haurà de treballar.

Ens sembla una limitació greu als ajuntaments, i si este Estatut no s'arregla, és una constant que nosaltres volem denunciar, o siga, este Estatut és molt centralista i ajuda molt poc a la participació dels ajuntaments, ens sembla una contradicció que els ajuntaments, no un ajuntament sinó com es regule, no puguen tenir capacitat d'iniciativa legislativa popular.
Igual que ens sembla, i nosaltres ho plantegem, que determinades institucions sempre han ficat, per exemple els sindicats, han realitzat moltes iniciatives legislatives pel tema, per exemple, dels temes de la construcció i moltes altres, que no tinguen capacitat d'iniciativa en alguns temes almenys determinats.

L'article 32 que parla del president.
.
.
Hi han dos esmenes que nosaltres pensem que són importants.
Una d'elles és que el president de la Generalitat represente a tots els valencians en la Unió Europea.
Em sembla un tema important.
Em sembla.
.
.
Tornem a parlar d'Unió Europea perquè pensem que en este Estatut es pensa poc moltes vegades en la Unió Europea.

I un altre que sí que voldríem ressaltar.
Nosaltres estem totalment d'acord que el president de la Generalitat tinga capacitat de dissoldre, capacitat de dissoldre les Corts.
Ens sembla molt bé.
Però jo crec que hi han dos limitacions que són normals en tota la legislació.
La primera, evidentment, que aquesta capacitat no es puga exercir quan hi haja en tràmit una moció de censura amb els requisits corresponents.
És una qüestió lògica.
Hi han precedents per ahí, en la història, molt desagradables en este sentit.

I la segona, que nosaltres introduïm, que aquesta dissolució no es puga produir el primer any.
És una qüestió prou freqüent en els mecanismes, en les possibilitats de dissolució dels presidents.
I jo vull ressaltar que després aquestes Corts tenen la capacitat de dissolució automàtica si no hi ha possibilitat d'escollir.
No tindria sentit que un president de la Generalitat dissolguera als pocs mesos, pensem que ha de tindre almenys un període obligat d'intentar funcionar perquè entenem que este tema és fonamental.
Per tant, dissolució sí, però amb unes determinades condicions.

En l'article 39 demanem una cosa que demanem en tots els sectors.
I és que si volem viure en valencià necessitem que determinats sectors ens entenguen en valencià.
I, per tant, en la justícia també s'hauria d'introduir el requisit lingüístic.

I acabe amb un aspecte que pensem que és important.
I és l'article 46.
Nosaltres pensem.
.
.
Manifestàrem els nostres dubtes que l'Acadèmia Valenciana de la Llengua estiguera incorporada com a institució.
Nosaltres, en determinades condicions estarem d'acord.
Sense aquestes condicions, no estarem d'acord.
Quines són les condicions?
Les condicions de la seua creació, en primer lloc, el que va emetre el Consell Valencià de Cultura, de juliol del 1998, i que es realitzarà a partir del que diu el títol de creació de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, a partir de les normes de Castelló.
I la segona condició, que dóna la casualitat que la mateixa acadèmia ha plantejat que s'introduïsca, ha suggerit, i és el que tinga la possibilitat d'establir relacions normatives amb altres institucions anàlogues que parlen la mateixa llengua que nosaltres.

Ens sembla un tema fonamental, i jo sempre ho dic, eh?
, és a dir, les acadèmies de l'espanyol es reuneixen normalment per a millorar el castellà.
Nosaltres pensem que per a afavorir la pluralitat de la nostra llengua és imprescindible aquest tipus de relacions.

Gràcies.

**La senyora vicepresidenta:**

Señor Ribó, ¿entiende esta presidencia que ha incluido en el bloque número 5 las enmiendas 84, 85, 86 y 87?
*(Veus)* Gracias.

Para el turno en contra, tiene la palabra el señor Maluenda.

**El senyor Maluenda Verdú:**

Gràcies, senyora presidenta.

Mire, senyor Ribó, anem a entrar al detall, perquè és que hi ha coses que no poden quedar de la forma que vosté les planteja.
Diu l'esmena 59, "cal afegir al punt 2 de l'article 20", que és el que diu "Són institucions de la Generalitat", cal afegir: "els municipis i les comarques del nostre territori".
Vosté creu que això és possible?
Creu vosté que els municipis són institucions?
No!
, no, no, no!
Els municipis no són.
.
.
Podran ser institucions els ajuntaments, podran ser institucions les diputacions, podran ser institucions les mancomunitats, però, els municipis, és territori!
, són territori.
O és que diem que és institució el territori de la Comunitat Valenciana?

Jo pense que vosté s'equivoca, per tant, no podem acceptar-la, és que mos pareix de disbarat.
Jo crec que la seua senyoria, si reflexionara, ho retiraria.

Després, diu, "cal afegir un nou apartat darrere l'apartat *k*", quan estem parlant de les funcions de les Corts Valencianes, en l'article 22.
Diu, "pronunciar-se sobre aquelles matèries de la seua competència que siguen exercides per institucions de la Unió Europea", i a continuació diu en altra esmena al mateix punt, "i emetre dictamen".
.
.
*(Veus)* Senyor Ribó, si ahí van incorporar un punt en la ponència especial d'estudi que va plantejar la seua senyoria i que vam assumir i que ja ho diu el que vosté demana.
Mire el que diu: "Rebre informació a través del Consell, debatre i emetre l'opinió *(veus)* respecte dels tractats internacionals", i ara diu vosté en una esmena que pronunciar-se, li pareix poc pronunciar-se?
Això és el pronunciament que fa la cambra.

I després diu en l'altra, li pareix poc, o per si no prospera, el que jo dia, l'esmena d'abans i després: "emetre dictamen".
.
.
Està emetent dictamen cada volta que està pronunciant-se!
Si està debatent!

Jo pense que estes dos esmenes, senyor Ribó, la seua senyoria devia retirar-les també, perquè són incongruents amb el que vosté ha aportat en la fase prèvia a este tràmit legislatiu, quan estàvem reunits, quan mos reuníem en la ponència especial d'estudi.

Després, mire, això del 5%, diu en la primera esmena, diu que se suprimixca el punt 2.
El punt 2 no es pot suprimir!
, el punt 2, compartixca vosté o no el criteri del 5%, a més, diu: "Per a poder-se proclamar els electes i obtenir escó els candidats i les candidates de qualsevol circumscripció gaudiran de la condició política de valencians i hauran d'haver segut presentats per partits, federacions, coalicions o agrupacions d'electors".
.
.
Això cal eliminar-ho?
, això no val?
Ara, que diga vosté que vol eliminar això del 5%, doncs, és legítim que vosté vullga plantejar-ho, faltaria més que compartixca.
.
.
No compartix el criteri, però tota la resta cal llevar-la també?
Me pareix un disbarat.

Després se n'adona, reflexiona i en la següent esmena només diu, "baixar del 5% al 3%".
Mire, senyor Ribó, ací jo ja ho he dit altres vegades i altres voltes que hem discutit este tema, jo he conegut amb la barrera del 5% majories absolutes i majories simples del Partit Socialista i del Partit Popular, cambres on hi ha hagut representats tres grups parlamentaris, quatre grups, cinc grups i sis grups.
I li dic més, a tota Espanya totes les comunitats que tenen de tres en avall províncies, totes les comunitats que estan configurades per tres o menys províncies, tenen el llistó del 5%.
És a dir, que no són una excepció com vosté diu, tenen el 3% els que tenen més de.
.
.
Sí, sí, sí, repasse-ho vosté, més de.
.
.
, en este cas, no més de 3, passen automàticament a 5, a 5 províncies en la comunitat, eixes són les que tenen el 3%.

Però, a més, tinc de dir una cosa, ahí està la llei electoral general, la Lore, que establix també el llistó del 5% per als ajuntaments, i mai ha plantejat la seua senyoria el suprimir-lo!
Perquè, només aquí que no aconseguixen entrar algunes formacions polítiques?
, però no aconseguixen entrar perquè el poble valencià no els dóna la representació que ells demanen.
És a dir, que el poble valencià no els dóna el recolzament ells desitgen.
Per tant, anem a respectar la voluntat del poble valencià.

Mire, no és cert, jo crec que té una xiqueta confusió, no és cert que no hem rebaixat el sistema resultant de l'1 a 3, sí que l'hem rebaixat.
Hem dit que siga l'inferior de l'1 a 3.
Per tant, si és inferior de l'1 a 3, l'hem rebaixat.

La iniciativa legislativa.
Bé, vosté, en la seua intervenció, és que no diu el mateix que diu l'esmena, perquè vosté inclús ha parlat de la competència legislativa per als ajuntaments, ha aplegat a dir això, la competència legislativa.
Si no, repasse vosté el *Diari de Sessions* quan ixca, si no li ho canvien com a mi, i vorà que *(rient)* vosté ha parlat de la competència legislativa.

Mire, no, la competència legislativa és de les Corts, faltaria més.
Jo entenc que volia referir-se a la iniciativa legislativa, i ja existix la iniciativa legislativa popular, clar que existix!
, *(veus)* existix la iniciativa legislativa popular.
Com s'exercix?
D'acord amb el que determine la llei per la qual es crea.
El voler incloure també els ajuntaments a mi me pareix que no és allò procedent, ho haja dit qui ho haja dit, és molt respectable l'opinió de qui ho haja dit, però crec que la meua opinió també deu ser respectable, almenys la de vosté per a mi sí que ho és.

I, mire, i pense que seria duplicar el parlament.
Els ajuntaments estan configurats per grups parlamentaris, és a dir, per grups municipals que corresponen a les mateixes sigles polítiques dels grups parlamentaris en les Corts, per la qual cosa, qualsevol iniciativa és més fàcil que la presenten a través dels seus partits.

Altra cosa molt distinta és la iniciativa legislativa popular en favor del cos electoral, que poden ser independents o poden no pertànyer a ningun dels partits que formen part de les Corts, això seria altra qüestió i això ja està regulat per llei, una llei que amb un consens ampli per part del Grup Parlamentari Popular i el Grup Parlamentari Socialista, no per part del seu grup, que no la va votar a favor.
Per tant, tampoc podem acceptar-li eixa esmena.

Quant a que el president de la Generalitat represente al poble valencià davant els organismes europeus, clar que sí!
, si ja ho diu l'article 61.
3, lletra *c*, ja ho diu, per tant, per què volem repetir-ho?

 

La potestat de dissolució.
Vosté diu, "és que entenc que és lògic que quan no ha transcorregut un any de les eleccions, que no tinga potestat de dissolució el president de la cambra": i quan falte un any?
, sí?
Per què quan ha transcorregut un any.
.
.
?
Perquè en el primer no i en l'últim any sí?
Jo pense que l'única cota que té d'haver perquè no se puga exercir la capacitat de dissolució és quan hi haja presentada en temps i forma una moció de censura.
Si hi ha una moció de censura, perquè ningú eludixca la responsabilitat i la voluntat política dels grups que han signat la moció de censura, que ahí no se puga dissoldre la cambra, però, en el primer any?
, per què no.
.
.
?
, quina diferència hi ha del primer al segon o al tercer o al quart any de la legislatura?
Per tant, tampoc podem acceptar-li esta esmena.

Quant a la 81, mire la 81.
Diem que els coneiximent de l'idioma valencià és l'article 35.
Vostés volen el requisit lingüístic i ja saben el que pensem, per a què volem tornar a debatre eixa qüestió?
Creem que és adequat conforme està.
És més, el seu plantejament inclús podria --i dic "podria"-- ser inconstitucional, inclús podria ser inconstitucional, però no sóc jo qui ha d'afirmar si ho és o no ho és, això tan sols pot dir-ho el Tribunal Constitucional, però, a més, reunit a l'efecte, perquè a menut llegim declaracions de polítics que diuen això és inconstitucional o això deixa de ser-ho.
.
.
No, mire, això només pot dir-ho el Tribunal Constitucional si s'ha reunit a l'efecte, i jo dic que podria --"podria"-- inclús ser inconstitucional.

Quant a l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, mire, no, el que posa la llei de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, el que posa la llei de l'Acadèmia Valenciana.
Però jo tinc d'agrair-li que en l'esmena 46, encara que no anem a acceptar-li-la vosté haja canviat d'actitud i reconega això de l'idioma valencià, tinc d'agrair-li-ho, sí, sí, el 85 d'ordre de debat, que és a l'article 46, article 41, diu: "L'Acadèmia Valenciana de la Llengua.
L'Acadèmia Valenciana de la Llengua, institució de la Generalitat de caràcter públic té per funció determinar i elaborar, si escau, la normativa lingüística de l'idioma valencià".
Moltes gràcies!
Vosté ha dit abans que hi ha qui ho diu i no s'ho creu, ara m'adone que se referia a vosté quan diu que no és idioma i després sí que ho plasma en el seu escrit.

I, bé, per últim esta, esta és inacceptable, esta és que atempta contra el contingut del nostre Estatut d'autonomia actual quan parla *(veus)* de dialectes del català.
El que se parla en la Comunitat Valenciana ho diu l'actual article 7 de l'Estatut d'autonomia, és el valencià, i l'article 6 del nou projecte d'Estatut d'autonomia continua ratificant-se i dient que el que se parla en la Comunitat Valenciana és l'idioma valencià, no és ningun dialecte, és una llengua pròpia que té personalitat pròpia clarament diferenciada.

Res més i moltes gràcies.

**La senyora vicepresidenta:**

Gracias, señor Maluenda.

Para réplica, tiene la palabra el señor Ribó.

**El senyor Ribó i Canut:**

Sí, la primera cosa és que nosaltres reiterem que ens sembla important que en el Consell estiguen els ajuntaments i les comarques, perquè són les parents pobres d'este Estatut i ho estem veient en moltíssimes coses ja.

El segon tema, quant al 5% i al 3%.
Anem a vore, quan nosaltres plantegem el 3% i es diu que comunitats amb tres províncies no n'hi ha cap, no és cert açò, eh?
Jo el remetria, per exemple, de memòria se m'ocorre el tema del País Basc, amb el 3% es pot entrar en les Corts, sempre que els mecanismes de proporcionalitat ho permeten, i mire la legislació, perfectament, eh?
I en les últimes eleccions, amb menys del 5% s'hi ha entrat.
Per tant, el que ha afirmat vosté no és correcte.
*(Veus)* No, mire la comunitat catalana, perquè també amb el 3% provincial es pot entrar en les Corts, però eixa és de quatre, *(veus)* però el País Basc, que jo sàpiga, només en té tres, encara que a vegades pensen en altres províncies, però només en té tres, de moment, i és el 3%, jo li ho reitere.

El tema de la iniciativa legislativa popular jo crec que és important.
És a dir, estem una altra vegada menyspreant el paper dels ajuntaments i a nosaltres ens sembla que en el tema dels ajuntaments hi han temes específics on el plantejament que puguen plantejar iniciatives legislatives a nosaltres ens sembla interessant, i és una qüestió que, mire vosté, la federació valenciana ho ha plantejat, però s'ha plantejat també en la federació estatal de municipis i províncies i és una qüestió que a nosaltres ens sembla que ajudaria, i és una qüestió molt sentida per tots els sectors municipalistes, que jo crec que estan prou abandonats.
i nosaltres ho hem de lamentar.
És a dir, un ja es cansa un poquiu d'argumentar perquè sap que sembla que això està com molt blindat, per dir-ho aixina.

Però hi han afirmacions que, mire, no val, eh?
Quan nosaltres en l'esmena 77, i li dic amb el millor to possible, quan nosaltres en l'esmena 77 plantegem que el president de la Generalitat representa el poble valencià davant els organismes de la Unió Europea i vosté em respon, concretament, en un article que parla del Comité de les Regions, no val!
És que organismes de la Unió Europea, a més del Comité de les Regions n'hi han molts més, eh!
, estem fent un plantejament molt més ample i li vull recordar que el Comité de les Regions és una qüestió merament consultiva, etcètera.
No, no, estem plantejant molts altres aspectes a on, com a valencians, moltes vegades hem d'intervenir.

Per tant, la nostra afirmació, i que evidentment la reiterem, és que el president de la Generalitat ens representa en el Comité de les Regions i en tota la resta d'institucions on s'haja d'anar, que no està plantejat en este Estatut, i ho reiterem i pensem que és una aportació.

En el tema del requisit lingüístic, *(veus)* xe, xe, ja m'agradaria a mi que per alguna cosa d'estes se'ns declarara inconstitucional, que no ens passem sempre *por la unidad de las Españas*!
, que alguna vegada, per defensar una cosa que entenem que la defensa del valencià, de normalitzar l'ús del valencià en aquesta terra, doncs, que se'ns diga, mire vosté, s'han passat, a vore si ens passem per este costat alguna vegada, eh?
És que sempre ens passem per l'altra!
, per quedar-mos curts, i després parlarem de diners i parlarem de moltes altres coses, però no tenim esta sensació, eh?

I quan parlem del requisit lingüístic, si volem viure en valencià és important que en els temes jurídics puguem parlar en valencià, que no es pot parlar; és important que en els temes de l'administració, que no es pot parlar.
.
.
I jo li vull reiterar que per a parlar en una llengua, fa falta saber parlar i que l'altre que t'escolte et sàpiga escoltar i que puga contestar-te, i açò no es pot fer si no està garantit per part de l'administració, i açò és el que vol dir el requisit lingüístic, i vostés, si no l'accepten, no estan garantint que una persona puga desenrotllar-se normalment en este país en la seua llengua.
Eixe és el problema, que vostés no ho estan garantint.
Jo crec que està molt clar.

I s'ha tornat a equivocar, senyor Maluenda.
Mire vosté, allò de l'idioma valencià no se m'ha passat.
Anem a comprovar-ho.
Esmena número 84 --a mi se me'n passen moltes coses però estes, doncs, no sempre--, esmena número 84.
.
.
Però, és que abans de la 85 està la 84.
I diu: "L'Acadèmia Valenciana de la Llengua, institució de la Generalitat de caràcter públic, té per funció determinar i elaborar, si escau, la normativa lingüística de l'idioma valencià".
I diu a continuació: on diu: "de l'idioma valencià" ha de dir "del valencià".
Val?
Per tant, eixe plantejament no se'ns ha escapat.
D'acord?
Per tant, jo voldria que quedara clar.

De totes formes, volem insistir, volem insistir que és molta clara l'esmena que nosaltres plantegem, l'esmena 87, que a nosaltres ens sembla fonamental.
És molt important que l'Acadèmia Valenciana de la Llengua es puga relacionar de forma natural amb la resta d'institucions normatives d'una llengua que compartim amb les illes, amb Catalunya i amb la franja d'Aragó, i amb altres territoris que no són espanyols.
És tan important com que l'Acadèmia espanyola es puga relacionar amb l'argentina i amb la colombiana.
Exactament igual d'important, perquè si no ho fem d'esta manera estem condemnant el valencià a la seua extinció paulatina.

Gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta:**

 

Para réplica, señor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor Ribó, clar que estem d'acord que l'idioma valencià es relacione amb altres països on es parla valencià, vosté ha posat el cas d'Argentina, efectivament.
Mire, hi ha una regió argentina on fins els membres del govern regional són valencianoparlants.
O siga, és un orgull per a mosatros, però és l'idioma valencià el que allí està reflectit i el que s'utilitza, no allò altre, que ho dic amb el màxim respecte, que vosté ha comentat.

Mire, l'article 23.
Que no, que continua equivocant-se.
No pot dir: "bo, és que ara en la seua intervenció.
.
.
" En la rèplica ja no ha dit que formen part de les institucions de la Generalitat, sinó que formen part del Consell, ha dit que els ajuntaments i les mancomunitats formen part del Consell.
Pense que ha sigut un lapsus lingüístic i vol dir de les institucions de la Generalitat, podia referir-se.
Però, és que no són institucions, són territoris, no són institucions.
Si vosté haguera dit: "els ajuntaments valencians.
.
.
", bo, es podrà estar d'acord o no es podrà estar d'acord, però el que sí que està clar és que un ajuntament sí que és una institució, d'administració local però una institució, però no una institució de la Generalitat.

Quant a la barrera del 5%.
Mire, no és el cas del País Basc el més adequat.
Vosté sap que té una normativa singular per allò de les diputacions forals.
Eixe exemple no és bo, però el de Catalunya, clar, Catalunya té quatre províncies, jo li he dit de tres, però el País Basc és un cas singular, és un cas singular.

El requisit lingüístic.
Mire, ja sap que no, que pensem que el coneixement del valencià és l'adequat.
Vosté vol inclús que hi haja un recurs davant del Constitucional i que ens guanyen, que ens guanyen contra l'idioma valencià.
Mire, jo crec que no, que hem de ser mosatros a l'hora de legislar totalment respectuosos amb la Constitució espanyola i no vore'ns en eixa situació.
Si en algun moment cometem un error, ens recorreixen i ens guanyen, mala sort.
Però, a consciència de què el que estem fent podria ser inconstitucional, pense que no hem d'entrar per eixe camí.

El tema de l'idioma valencià.
Clar, jo li he dit que en la 84 ja ho he llegit, com en altres que també lleva vosté allò "d'idioma", però jo m'he referit a la 85.
Ara, hauré de preguntar-li, perquè resulta que l'esmena 84 --vosté m'ha donat la pista-- és a l'article 41 i també l'esmena 85.
Ara, quan presente eixes que fa de dos en dos o de tres en tres hauré de preguntar-li ans d'intevindre: senyor Ribó, quina és la vàlida?
La primera?
La primera és que si aconsegueix astò i la segona és que si no aconsegueix astò que siga això?
Hauré de demanar-li que m'ho aclare, perquè és que en la 85 diu clarament vosté, que està redactada per vosté: on diu "tal.
.
.
" ha de dir "l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, institució de la Generalitat de caràcter públic, té per funció determinar i elaborar, si escau, la normativa lingüística de l'idioma valencià".
Això és el que diu la seua senyoria!
I està firmada per vosté!
Ara, si ha sigut un lapsus, no solament ja lingüístic sinó escrit, vosté hauria d'haver-ho rectificat, i no ho ha rectificat.
I esta viva eixa esmena.
Es més, no ha volgut referir-se a la mateixa en el torn de rèplica perquè s'ha adonat de què, efectivament, en esta ocasió, i sense que servisca de precedent a la millor per a vosté, jo tenia raó.

Res més i moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta:**

 

Gracias, señor Maluenda.

Pasamos a la votación del bloque número 5 de enmiendas.
¿Votos a favor?
¿Votos en contra?
1 voto a favor y 14 votos en contra.

Quería comunicarles también que por error no habíamos citado en el bloque número dos las enmiendas presentadas por el Grupo Popular y Socialista 88 y 189.
Si están ustedes de acuerdo, vamos a pasarlas a votación.
¿Votos a favor?
¿Votos en contra?
*(Remors)* Pues, por error, en los servicios de la cámara no habían pasado las enmiendas número 88 y número 189 presentadas por los grupos Popular y Socialista.
189 ¿Están de acuerdo?
¿Votos a favor?
Unanimidad.

Ahora, estaríamos en disposición de poder votar de los artículos 24 a 49.
Pues, del artículo 24 al artículo 49, ¿votos a favor?
, ¿votos en contra?
14 votos a favor y 1 en contra.

Podemos votar el artículo 50 al 54.
¿Les parece bien?
¿Votos a favor?
¿Votos en contra?
14 votos a favor y 1 en contra.

Pasamos a debatir el bloque número 6, que son las enmiendas 89 a la 90, 92, 94, 96, 98, 100, 101 y de la 104 a la 118, presentadas por el Grupo Parlamentario la Entesa.

Para el turno a favor tiene la palabra el señor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Anem a vore.

L'esmena 89 és una part que nosaltres considerem que s'ha de deixar clara, que és on diu el punt 1.
2: "Conservació, desenrotllament i modificació del dret foral i valencià".
Nosaltres plantegem la seua substitució, més que substitució, perdó, és addició, és a partir d'ahí: "En aplicació de l'article 149.
1.
8 de la Constitució espanyola, el dret civil valencià existent, plasmat en els històrics furs, costums i privilegis, serà recuperat i desenvolupat per la legislació de les Corts Valencianes i s'atendrà també, fins on siga aconsellable, a les fonts jurisprudencials i als formularis pràctics de l'antic Regne de València".

Constatar, en primer lloc, que ací es menciona el tema del Regne de València, no hi ha cap problema, i, en segon lloc, i, sobretot, que aquesta és una de les formules que alguns dels especialistes van plantejar i que nosaltres pensem que s'ha de plantejar.
Jo vull recordar que l'aplicació del dret foral va tenir en el seu moment un problema constitucional i que seria bo garantir-ho, no solament d'una forma unilateral sinó per diferents camins.
Eixa seria la primera esmena.

La segona, concretament és a l'article 49, quan parle de competències exclusives, també fer una referència als drets lingüístics dels valencians i de les valencianes, que no hi ha cap referència i a nosaltres ens sembla que sí que s'hauria de plantejar d'una manera exclusiva i que no està plantejat.

Esmena 91.
Nosaltres plantegem també, quan es parla d'arxius, biblioteques, museus, hemeroteques, etcètera, un afegit: "La Generalitat Valenciana vetllarà per la recuperació de la documentació espoliada a les persones o ens públics valencians", per un motiu evident.
O siga, l'arxivística internacional deixa clar el tema de la unitat d'arxius, i la unitat d'arxius s'ha de fer on s'ha generat l'arxiu.
Per exemple, si l'ajuntament de Vinarós té una part de la seua documentació espoliada --com va ser espoliada ja en l'any 39--, la unitat d'arxius s'ha de realitzar en l'ajuntament de Vinarós i no en un altre lloc, com puga ser Salamanca.
I per aquest motiu nosaltres pensem que és important introduir aquest tema.

En la 92 incidir en la protecció del patrimoni cultural i natural.
És un tema en el que nosaltres insistim.

Com en la 94, quan es planteja el tema del turisme, insistim en el tema de la sostenibilitat.

En la 96, quan es parla de fundacions i associacions, nosaltres pensem que s'oblida del voluntariat social, que no sempre és benèfic assistencial.
I em sembla incorrecte incloure-ho en "semblants" perquè d'alguna forma és un dels elements d'associacions que està desenrotllant-se més en estos moments i que pensem que és important incloure-ho en l'Estatut com una competència.

L'esmena 98 també és una addició quan parla d'assistència social, protecció de col·lectius necessitats, especificar en el tema de barreres arquitectòniques, transport, comunicació i reserva per accés a la Funció Pública, perquè si ací estem parlant d'estos temes pensem que és important també concretar.

L'esmena 100 es retira perquè la 100 i la 101 es refereixen al mateix, ens parla de l'emigració però no ens parla de la immigració.
Nosaltres en la 101 el que plantegem és que s'inclouen els dos elements: emigrants i immigrants.
No solament immigrants perquè pensem que en estos moments segurament el problema més important no és l'emigració, sinó la immigració, i no està contemplat.
Per tant, seria incloure este tema.

La 104, una altra competència: mecanismes de participació del País Valencià a la Unió Europea.
Hem fet referència abans, però nosaltres sí que volem insistir molt en aquest aspecte.
Som una comunitat que estem a la Unió Europea i, per tant, necessitem parlar de mecanismes de participació en aquest tema perquè si no hi ha molts problemes que no podem tractar adequadament i que no és correcte tractar-los exclusivament des de polítiques estatals, perquè tenim un perfil propi i a vegades les polítiques estatals no ens beneficien o no ens permeten un tractament adequat.

En l'esmena 105 es planteja també un afegit quan parla del desenvolupament i execució dels plans de reestructuració de sectors industrials i econòmics.
Nosaltres demanem que s'incloga: "amb el respecte a les polítiques que tendeixen a la plena ocupació", precisament perquè estos mecanismes el que acostumen a fer és a generar molt més atur.
Pensem que és un element clau, que s'ha de contemplar i que d'alguna forma no es contempla.

L'esmena 106, que parla de la competitivitat, a nosaltres ens sembla imprescindible introduir aquí el tema de la investigació: "La Generalitat promourà, amb les universitats del País Valencià i altres organismes, polítiques de investigació per a la pau, amb especial atenció a la salut, polítiques mediambientals, a l'ocupació i a les noves tecnologies".
Parlar de competitivitat sense parlar d'investigació em sembla que en estos moments és totalment impossible.

En l'article 59, quan es parla d'educació, nosaltres plantegem un afegit que diga que: "La Generalitat Valenciana tindrà com a prioritat el suport a l'ensenyament públic".
Nosaltres entenem que la primera obligació de la Generalitat és l'ensenyament públic i ha de quedar constància d'açò.

En la 108, que és altra sobre educació, nosaltres plantegem: "Garantir el dret de totes les persones a l'educació, al coneixement i l'accés a l'ensenyament públic en valencià, laic i de qualitat".
Ens importa, una altra vegada, la introducció del concepte d'ensenyament públic, el concepte de valencià i el concepte de laic, a més de, naturalment, el concepte de qualitat.

En l'article 109 plantejar el tema de l'educació, un altre afegit: "educació d'excel·lència amb ple accés a les noves tecnologies, a la formació ambiental, etcètera".

En el tema de sanitat plantegem afegir un nou punt en l'article 60: "Totes les persones tenen dret a la protecció de la salut i a l'accés a una sanitat universal, integral, pública i personalitzada".

En el mateix article hi ha una esmena 111, que jo crec que és molt adequada a este país, és un afegit "la Generalitat gestionarà directament el sistema públic de salut".
Ens sembla important apostar per una gestió pública en esta direcció.

La 112, un tema que ens sembla important també recordant determinades informacions d'algun hospital de Madrid, es reconeix el dret a establir voluntats anticipades respecte a la pròpia salut.
Pensem que és un tema fonamental que no es contempla i que s'hauria de plantejar.

L'article 61 per a nosaltres és un article de molta importància també i és el tema de la policia autonòmica i de la seguretat.
Plantegem en l'esmena 113, en primer lloc, un sistema de seguretat propi que tinga dues vessants: en primer lloc, el tema de seguretat ciutadana recolzada en el tema de policia municipal i policia autonòmica i, en segon lloc, un tema de prevenció, extinció d'incendis, salvament i protecció civil recolzada fonamentalment en el que plantejarem després, un cos únic de bombers, com en la Llei de protecció civil es planteja.

En la 114 pensem que aquí no s'assumeix una competència, perquè no es vol, què és el tema del trànsit, seguretat viària i circulació, i entenem que és fonamental, igual que ho tenen altres policies autonòmiques, sobre tot com la catalana i la basca, i que pensem que s'hauria de plantejar.

En l'article 115 plantegem les distintes policies com a servei bàsic de seguretat autonòmica.
I l'article 116 plantejar la creació d'un cos únic de bombers que siga la base dels mecanismes de prevenció, extinció, salvament i protecció civil.

Plantegem l'eliminació de l'article 63, perquè senzillament no entenem eixe article el significat que té la Santa Maria de Valldigna.
Nosaltres podríem entendre que determinats monestirs pogueren tindre un sentit espiritual.
Al monestir de la Valldigna nosaltres no li entenem el sentit, a més veiem com determinats elements d'intentar reincorporar o de determinades coses no estan funcionant adequadament.
Ens sembla sobre tot un capritx que no està justificat que s'incloga en un text estatutari.

I, per últim, l'article 64, tornem a plantejar el tema del requisit lingüístic.
Perquè hi ha gent que parla en valencià normalment i ha de parlar amb notaris o amb registradors i ens sembla important, en una cosa a més que està molt vinculada al dret foral civil valencià, que es puga fer en valencià.
I, repetisc, perquè es puga fer en valencià s'ha de poder parlar i escoltar i respondre.
I això ha d'estar garantit també en aquest cas.

Gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta:**

Gracias, señor Ribo.

Turno en contra.
Tiene la palabra la señora Andrés.

 

**La senyora Andrés Barea:**

Gracias, presidenta.

Bueno, en principio, agradecerle, señor Ribó, el tono de explicación que ha hecho pormenorizada, aparte que las enmiendas y este propio debate enriquece el propio análisis de la reforma del Estatuto.
Usted ha hecho una explicación muy pormenorizada de las enmiendas muy diversas, recogen muchos temas.

Y entrando en concreto en algunas, puntualmente en ellas, habla del derecho civil valenciano y establece los límites que la propia Constitución, el derecho civil, las costumbres, los privilegios, y lo limita a cuando sea aconsejable.
Cuando en este momento hay una comisión de derecho civil valenciano que está haciendo unos estudios, que está haciendo unas publicaciones, que ha habido expertos que han venido aquí, que nos han sorprendido, pero que, sin embargo, todavía no se ha terminado lo que diríamos un análisis profundo del tema.
Con lo cual consideramos que, recogiéndolo en la propia Constitución, frenaríamos un poco el tema, aunque consideramos que se debe reconocer cuanto más mejor.

En cuanto a la enmienda 90 habla de los derechos lingüísticos, que también habla la 117.
Y, bueno, en un principio aquí parece ser que habla de la cuestión de derechos del reconocimiento en el lenguaje administrativo y el derecho procesal.
Y yo creo que no es un derecho sino más bien las normas lingüísticas que se establezcan por la Academia Valenciana de la Lengua y por la propia universidad.

En el artículo 91 se habla de la expoliación de documentos a personas o a entes públicos.
A mí me parece que esta es una cuestión que usted sabe que hemos realizado iniciativas aquí en esta Cámara y que usted ha estado presente en ellas; que nosotros hemos también impulsado con mucho interés.
Y consideramos que el hablar de archivos, el hablar de bibliotecas, no quiere decir que no haya un reconocimiento expreso, que me parece que es la recuperación real del expolio realizado en aquel momento o el reconocimiento por estas Cortes que se deben devolver a sus propietarios, tanto a personas como entidades, los papeles que en aquel momento se expoliaron.
Pero no unirlo al tema del bibliotecas sino tratarlo en un tema individual que sea propia iniciativa de esta Cámara.

En la 92 añade lo del tema de protección del patrimonio cultural y natural, que consideramos que es muy importante, que es de gran interés.
Pero que hay que tener en cuenta que no hay que exagerar el punto, porque en el punto nueve habla de la ordenación del territorio y del litoral y que, por lo tanto, lo que habla es de la ordenación del territorio y del litoral.
No vayamos a un exceso de preocupación y vayamos a meter, reiterativamente, como usted ha comentado antes, muchas veces las mismas apreciaciones de preocupación más que otra cosa.

Lo mismo le ocurre a la enmienda número 94, respecto al turismo, que vuelve a hablar de la ordenación del territorio y del litoral.
El turismo es un factor económico importante que hay que regularlo, que hay que establecerlo.
Y es una política importante que debe de hacer este gobierno y los gobiernos sucesivos, pero no es una cuestión puntual en un Estatuto, y hablando de competencias y hablando del turismo, el tema del litoral.

En la enmienda 96 habla usted del voluntariado social.
Y, claro, es complicado establecer solamente el tema del voluntariado social, porque nos dejaríamos excluidas a cantidad de urbanizaciones, organizaciones, que se regulan administrativamente de una forma, a través de asociaciones o bien subvencionadas por fundaciones.
Pero dejaríamos excluidas cantidad de entidades, como son muchísimas ONG.
O sea, la forma administrativa de constituirse esa una cuestión y la relación de entidades benéfico sociales, que usted ha dicho, y algunas más, es otra cosa, quedaría totalmente descontrolada la situación.
No se está hablando de la forma de organización sino de la relación de entidades.
Yo creo que eso no debería de constar en un Estatuto.

La enmienda 98 habla otra vez de asistencia social.
Creo que hemos hecho diversas enmiendas en este sentido.
El concepto actual y que recoge lo que es el interés por la ciudadanía es el bienestar social y ahí quedaría englobado todo el tema de barreras arquitectónicas y el tema del propio acceso a la función pública.
Yo creo que el concepto de bienestar social es un concepto más genérico, más amplio y más dinámico.
Y ese concepto debería de estar reflejado ahí y quedaría completamente integrado.

Ha dicho que retiraba el tema de la enmienda 100 y la 101 *(remors)* ¿La 101, no?
Bueno, pues la 100, en donde se relacionan instituciones y políticas activas.
Aparte de que aquí se relacionen instituciones y políticas activas, usted ha hablado de la inmigración, que yo creo que aquí hay una especie de olvido.
Si se habla de emigración, habrá que hablar de inmigración.
Y es un tema que podríamos consensuar en el propio Pleno, creo.

Ha hablado también de la enmienda 104, 105 y 106, que es empresa, mecanismos de participación, planes de reestructuración y la propia competitividad.
Es lo que serían los famosos planes que muchas veces reclamamos que vengan a estas Cortes, pero que consideramos que es exagerado plasmarlo en el Estatuto.
Igual en el tema de la educación, el tema de la enseñanza pública, el derecho a una educación laica, es un tema que se recoge en el propio concepto de educación, porque somos un país laico, así debería ser recogido.
Y en el tema de la salud, de la gestión, que es un tema que también nos preocupa importantemente, consideramos que en cuanto se llama gestión directa, nosotros consideramos que debería de ser tratado específicamente en los planes de acción de las propias consellerias.

Y ahora entraríamos en el artículo 61 que, como usted ha dicho, es muy importante, es una novedad de esta reforma estatutaria, la creación del cuerpo de la policía autonómica.
Usted sabe perfectamente que las competencias de tráfico las tiene Cataluña y las tiene el País Vasco, pero que el desarrollo de la policía autonómica en Cataluña, por ejemplo, ya son bastantes años.
Creo que hoy venía un artículo, no me acuerdo de la cantidad, pero creo que son alrededor de 14 años lo que lleva implantada la policía autonómica y desde el año pasado han asumido las competencias de tráfico.
Hasta ahora no habían sido asumidas las competencias de tráfico por Cataluña.
Creo que es un tema importante para esta Comunidad, pero que es un tema en desarrollo y que debe de ser establecido paulatinamente.

Respecto a la coordinación, en el propio punto 61 dice que se establecerá una comisión en donde se regulará la coordinación, con lo cual quedaría incluida en el tema.
El tema de los bomberos consideramos, usted sabe que estamos a favor de la creación de un cuerpo de bomberos, pero es un tema muy puntual para poner en un Estatuto.

No le quiero decir nada respecto al monasterio de la Valldigna.
Me parece curioso el que aparezca también en el propio Estatuto.
Pero consideramos que es un tema en el que se ha pagado una cantidad importante de dinero y que se recoja en el propio Estatuto es simplemente el reconocimiento de que ese patrimonio tiene que volver a la Comunidad Valenciana.

Muchas gracias.

 

**La senyora vicepresidenta:**

Gracias, señora Andrés.

Para turno de réplica, señor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

Anem a vore, en el tema del dret foral, el tema de quan siga aconsellable, no és una qüestió que ho decidim nosaltres.
Jo crec que hi ha determinats elements del dret foral i civil que en estos moments, després de molts anys que no estan aplicats, que en estos moments no tindria cap sentit incorporar-lo i això qualsevol jurista ho coneix.
El quan siga aconsellable, evidentment és una qüestió que a l'hora de plasmar-lo en llei hi haurà elements que es poden aplicar tranquil·lament i hi haurà elements que no es podran aplicar.
Per exemple, segurament, determinats elements podrien ser en estos moments entesos com a discriminatoris respecte el sexe femení, per exemple, per posar un exemple molt concret.

Anem a vore.
En el tema d'arxiu, nosaltres el que plantegem aquí pensem que és un tema important, fins i tot és un tema que hi ha un consens internacional en este tema, el tema de la unitat d'arxiu en el centre on es genera este arxiu.
I jo crec que és una qüestió molt clara que s'hauria d'incorporar, perquè és una qüestió genèrica i és una qüestió objectiva.
I això és el plantejament general de l'arxivística internacional i és el plantejament que nosaltres pensem que s'hauria d'incorporar.
No és una qüestió només de recuperació d'un patrimoni espoliat.
És una qüestió de gestionar adequadament els arxius, que fins i tot està plantejat en la legislació i jo crec que s'ha de plantejar d'una manera molt clara.

Efectivament, és cert, nosaltres estem profundament preocupats pel patrimoni natural d'este país i es nota, estem profundament preocupats, quan este matí agafem un diari i veiem que no sé quants milions de metres quadrats estan en estos moments transformant-se o projectes de transformació.
I pensem, estem preocupats, que els nostres fills o els nostres néts igual no poden veure una platja sense edificis al costat, etcètera.
I estem preocupats perquè pensem que açò pot afectar molt negativament al turisme, com ja en estos moments determinats sectors turístics, de determinades nacions, tenen una certa al·lèrgia a la massificació que hi ha en el nostre país.
I pensem que seria bo introduir paràmetres de restricció en este sentit.

En l'esmena de l'immigració i emigració, nosaltres tenim la sensació que l'article este un poc s'ha copiat del gallec, de l'estatut gallec.
En Galícia hi ha emigració.
Però aquí, en estos moments, hi ha una certa emigració en un moment determinat a recollir el raïm en França, que encara queda.
Però en estos moments el que tenim sobretot és immigració i crec que s'han de tractar les dues coses.
Però la més important ens oblidem d'ella.
Eixe és el problema de la redacció d'esta.
I jo crec que seria bo reconéixer que almenys estan els dos problemes.
Que l'únic problema no és que es vagen fora d'esta Comunitat, el problema fonamental és que ve gent a esta Comunitat, molts d'ells que en estos moments que a més no són de nacionalitat espanyola.
És el que volíem plantejar.

Mire, el tema de l'educació laica, tan de bo fora veritat, tan de bo fora veritat.
Però nosaltres trencar una xicoteta llança per una educació ja laica, pública, per una gestió de la sanitat de caràcter públic, des de una formació d'esquerra ho volem fer i ho volem plantejar.
I nosaltres sabem que tenim aquí determinats grups que tenen una política distinta.
Però, bo, estem plantejant unes opcions molt clares en estos moments, que a nosaltres ens sembla important fer una aposta pel caràcter laic de l'educació, pel caràcter públic de l'educació i de la sanitat.
I nosaltres pensem que açò s'ha de dir i almenys el nostre grup ho vol dir i l'agradaria que estiguera incorporat en este Estatut.
Entenem que si fora d'esta manera seria un Estatut més progressista, més avançat, més pensant en tota la població.

Voldríem insistir en el tema, a nivell de sanitat també, en el tema de les voluntats anticipades.
Pensem que seria important incorporar en l'Estatut una definició clara, en este sentit, de voluntats anticipades, perquè pensem que és una necessitat que cada vegada és més important.
Veure casos a Madrid com els que s'han produït amb sedacions en malalts terminals, a nosaltres ens sembla que és important plantejar un element de llibertat, com és el que cadascú puga decidir d'alguna manera com pot plantejar-se el fi de la seua vida.

I al final, el tema de la policia autonòmica.
Anem a vore, nosaltres pensem que és molt important el tema, per una banda, de tindre la competència que es pot tenir, es evident, perquè la tenen Catalunya i País Basc, la competència de trànsit.
I la policia autonòmica catalana, les competències de trànsit, almenys parcials, fa molts anys que les té.
A mi em van multar fa bastants anys ja, i ho vaig a confessar.
En una carretera d'aquell país per passar-me un poc de velocitat.
I no fa quatre anys, eh, fa alguns més.

Jo crec que és un tema important gestionar el trànsit en estos moments.
Totes les setmanes quan t'alces al matí i escoltes la ràdio el dilluns veus que, per desgràcia, han faltat una sèrie de persones com a conseqüència del trànsit.
I jo crec que és una competència fonamental per a la gestió i per al desenrotllament.

I, en definitiva, nosaltres hem de dir que si esta competència no està, aquí tindrem una policia autonòmica un poquet de segona divisió també.

 

**La senyora vicepresidenta:**

Gracias, señor Ribó.

Señora Andrés.

 

**La senyora Andrés Barea:**

Gracias, presidenta.

Bueno, señor Ribó, yo le agradezco muchísimo el tono, incluso a veces compartimos muchas cuestiones, y a mí me es tan preocupante la situación como.
.
.
como usted lo demuestra en muchas cuestiones.
Pero también es verdad que estamos hablando de un estatuto.
Y un estatuto es el marco, es la norma general que encuadraría el desarrollo actual y futuro, porque no vamos a cambiar de estatuto en poco tiempo, sino que vamos a tener que estar abiertos.

De alguna manera, por concretar en los temas que planteaba.
El tema del derecho foral, desde luego yo no soy ninguna especialista, pero considero que el derecho foral si la comisión, si no recuerdo mal, no se ha constituido hace dos años o una cuestión así, y está todavía en proceso de estudio, consideramos que sería una manera de cerrar la situación.

Con respecto a los archivos.
El elemento de gestión de los archivos, el elemento de unidad de archivos desde luego nos parece importante.
Lo único que queríamos resaltar es la aportación que la enmienda establecía con respecto a la expoliación de documentos que están en este momento en el Archivo de Salamanca.
Considerábamos que era una situación más bien especial y de reconciliación de la propia ciudadanía, y que debía ser una iniciativa independiente del Estatuto que se debería hacer en estas Cortes.
Hace poco se debatió y el Partido Popular votó que no.
Pero nosotros volveremos a continuar intentándolo.

Respecto a, ya lo hemos dicho, el tema del litoral de turismo, pues sí, es excesivamente preocupante el tema, pero también no podemos cerrarnos a que un estatuto recoja las situaciones pormenorizadas.

Con el tema de la inmigración, pues yo creo que es un error.
Vuelvo a reconocerlo, y creo que se subsanará de pleno.

Con respecto a lo del estado laico.
Pues mire, yo sí quiero que sea un estado laico como así se proclama la propia Constitución, no.
La educación debe ser laica y, por lo tanto, no creo que se deba de recoger porque no está en cuestión.
Es que es una cosa que no está cuestión, a pesar de que algunas personas tengan voluntad de que lo estuviera.
Pero en este momento, en este momento no está en cuestión.

Respecto a la sanidad, el tema de voluntades anticipadas.
Pues sí es un tema muy importante.
Pero no es un tema de derecho fundamental.
Es un tema de legislación que debería de homogeneizarse y debería de tomarse el testamento vital.
Debería de ser aprobado en estas Cortes y debería plasmarse la gestión de los propios hospitales.
No puede ser que no esté puesto en marcha, pero tampoco depender de un estatuto.

Y respecto a la policía autonómica, pues hombre, yo continuo considerando que es un avance.
A mí me gustaría que tuviera o reconocer las máximas competencias.
Pero también considero que nosotros en este momento vamos a dar un paso adelante, un paso gigantesco con la constitución de la propia unidad de policia autonómica.
Y que el propio desarrollo legislativo de esa ley nos llevará al máximo de competencias y de actividad de ese propio cuerpo que se está gestando ahora mismo.
Gracias.

 

**La senyora vicepresidenta:**

Muy bien.
Señora Andrés, gracias.

Una vez debatidas, si les parece bien, vamos a pasar a la votación del bloque número 6, retirada la enmienda número 100.
.
.

 

**La senyora Andrés Barea:**

Hay un error, perdón.
Hay un error ahí que jo, la veritat, és que he posat 14 a 118.

 

**La senyora vicepresidenta:**

Es 104 a 118.

 

**La senyora Andrés Barea:**

Sí, sí.

 

**La senyora vicepresidenta:**

De acuerdo.

Pues pasamos a la votación, si les parece, de este bloque número 6, como decía, retirada la enmienda número 100.

¿Votos a favor?
¿Votos en contra?
1 voto a favor y 14 votos en contra.

Y si les parece bien, también podríamos votar del artículo 55 al artículo 64.
¿Les parece bien?
Pues ¿votos a favor?
¿Votos en contra?
14 votos a favor y 1 en contra.

Y suspendemos la comisión hasta las cuatro y media.

 

*(Se suspén la reunió a les 14 hores i 9 minuts)*

*(Es reprén la reunió a les 16 hores i 46 minuts)*

 

**La senyora vicepresidenta:**

Buenas tardes, señoras y señores diputados.
Comenzamos en el bloque número 7, que es donde nos hemos quedado, y con el número de enmiendas de la 120 a la 123, presentadas por el Grupo la Entesa.
Tiene la palabra para el turno a favor, el señor Ribó.

 

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Són tres títols, el V, el VI i el VII, de relacions en altres comunitats, en la Unió Europea i en el 'mundo mundial', per dir-ho d'una manera ràpida.

En l'article 65, concretament, que és de relacions amb l'estat i altres comunitats, nosaltres introduïm aquí una esmena respecte el tema dels lligams històrics, lingüístics i culturals.
Ens sembla que és important, i ens sembla, d'alguna manera n'hem parlat ja també en el tema de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua.
Però nosaltres pensem que és important en este cas, manifestar algun tipus de relació específica amb totes aquelles comunitats que compartim elements lingüístics i culturals comuns.

No és una cosa nova.
En altres estatuts d'autonomia, jo vull ressaltar, per exemple, que l'Estatut d'Autonomia de les Illes Balears fa una menció expressa a les relacions amb les comunitats en les quals compartix una mateixa llengua, i a nosaltres ens sembla que s'hauria de fer una relació expressa també ací.

En l'article 67, que és de relacions en la Unió Europea, nosaltres estem d'acord en els elements fonamentals, però hi ha un element que voldríem ressaltar.
En la 121 concretament i en la 122, les dues esmenes són molt terminològiques però crec que són significatives.
És canviar el 'té dret a participar' per 'participarà, i també té dret a ser escoltada en aquells altres', tal, 'també serà escoltada'.
Entenem que d'alguna forma en les relacions en la Unió Europea, ho hem repetit i volem repetir-ho una altra vegada, és molt important que la nostra comunitat prenga una participació activa, molt més activa de la que ha tingut, per exemple fins ara, i estem tenint en estos moments.
Per tant, es tracta d'incentivar en aquestes dues esmenes la participació en tots els temes de la Unió Europea.

I per últim, en l'article 68, esmena 123, nosaltres afegim un apartat, i en definitiva es tracta d'afegir un apartat de cooperació, solidaritat i ajuda i al tercer món.
I és que en el termini de tres anys, que es dedique un mínim del 0,8% del pressupost a programes de solidaritat i ajuda al desenvolupament.
D'alguna forma açò fa molt de temps que ho ha plantejat l'ONU.
I fa molt de temps que no ho estem complint mai.
Pensem que s'hauria d'avançar en aquesta direcció.

Entenem que és l'únic camí per a arreglar algunes coses que si no no tenen arranjament, per exemple els problemes d'immigracions incontrolades, sobretot de zones d'Àfrica i altres llocs.
Que la causa és la manca de desenvolupament, i el que està clar és que la Generalitat fins ara no està complint en absolut determinats aspectes que hi ha un compromís, o un cert compromís implícit per part del nostre estat i per part de les organitzacions en el tema.

Volem recordar, hem ficat un 0,8 per a dir de complir un poquiu més del mínim.
Hem de recordar que d'alguna forma allò del 0,7% ha estat una reivindicació de moltes organitzacions no governamentals durant molt de temps.
I d'alguna forma entenem que s'hauria de traduir en un exercici de solidaritat concreta introduint-ho en aquest Estatut.

 

**La senyora vicepresidenta:**

 

Gracias, señor Ribó.

Para turno en contra, tiene la palabra el señor Such.

 

**El senyor Such Botella:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Bé.
Respecte a la primera esmena que planteja el senyor Ribó, que la Generalitat Valenciana establirà els convenis de col·laboració en altres comunitats.
Evidentment això ja ve recollit en el text del propi Estatut que s'ha presentat, però fa referència a l'antiga Corona d'Aragó per tal de mantenir lligams històrics lingüístics i culturals.

Jo crec que els lligams històrics lingüístics i culturals, en l'article, tal qual està, en el que la Generalitat mantindrà especial relació de cooperació amb les comunitats autònomes veïnes que s'incloguen en l'arc mediterrani de la Unió Europea, crec que és prou més ampli i pot comprendre perfectament el que està plantejat.

Entenem també i compartim, i així ja ho férem en la discussió en la pròpia ponència, el que era la referència a la Corona d'Aragó pel tema lingüístic.
Però nosaltres creiem que com a fórmula d'acord i de consens, la que buscàrem i la que està en l'Estatut, és suficient.
I jo crec que ens podem donar per satisfets en la que està referent a l'especial relació amb les comunitats de l'arc mediterrani, que es composa bàsicament també per les comunitats de l'antiga Corona d'Aragó.

Després es parla en dos esmenes molt concretes, 121 i 122, en el que estem establint mecanismes de dret, no de participar en els processos o de ser escoltada.
I vosté ho posa de forma imperativa, 'serà escoltada' o 'participarà'.
Ho posa de forma imperativa.
Jo crec que posar-ho en forma imperativa no és molt adequat, sobretot perquè la Generalitat, la nostra comunitat, pot fer-ho o no fer-ho, en funció de l'interés que tinga.
Tanmateix posar-ho de forma imperativa en el propi text de l'Estatut, evidentment obliga a prendre una determinada posició, a ser escoltada o a participar directament.

Hi ha qüestions, moltes qüestions que hem de deixar almenys a la Generalitat la capacitat de decisió de participar o no, de ser escoltada o no, en funció de l'interés que li pertoque.
Jo crec per tant que fixar fórmules imperatives en el mateix no és el més adient, no és el més adequat.

I respecte a l'esmena 123, compartint amb vosté la preocupació sobre el tema de la cooperació al desenvolupament.
Que jo crec que la meua organització, el meu partit, ha fet esforços en eixe sentit i podem compartir la finalitat.
Creguem que un estatut d'autonomia ni pot fixar terminis dins d'un article, dient que en el termini de tres anys s'arribarà al 0,8, ni és.
.
.
jo no estic molt per la labor de posar tampoc percentatges dins del propi Estatut.

L'Estatut este ha de tindre una visió molt més ampla i molt més llarga que el que nosaltres puguem posar terminis en un article mateix.
Una altra cosa haguera sigut una disposició transitòria per a algun efecte al respecte, en què transitòriament acaba i finalitza el pas.
Però en un article, incorporar un terme respecte a l'aplicació d'una determinada quantitat al tema de la solidaritat i ajuda al desenvolupament, ja dic, compartint el fons de la qüestió no podem compartir l'establiment ni del termini ni del percentatge, perquè entenem que això ha de ser i ha de fer referència en un desenvolupament legislatiu que siga el que realment es reculla i que tinga una vigència, una durada, determinada.
Però crec que no és el lloc adequat en l'Estatut d'Autonomia que estem plantejant.

Gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta:**

 

Gracias, señor Such.

Para réplica, tiene la palabra el señor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Anem a vore.
Quan parlem d'antiga Corona d'Aragó, contraposar-ho amb arc mediterrani, no, jo crec que no té massa sentit per un motiu.
El tema d'arc mediterrani és un concepte més ample i no és un concepte totalment paral·lel.
Arc mediterrani, per exemple pot ser Múrcia.
Jo crec que no.
.
.
respectant absolutament les possibles relacions que es puguen establir en la regió de Múrcia, o en la regió d'Andalusia que també té arc, també és arc mediterrani en una part, doncs jo crec que no és exactament el mateix.

Nosaltres no hem contraposat en cap moment el tema de l'arc mediterrani en l'antiga Corona d'Aragó.
Pensem que són dos elements diferencials.
Hi ha molts problemes d'infrastructures, per exemple el tema dels trens, de transport de mercaderies i altres.
Que efectivament necessiten un plantejament d'arc mediterrani.
Però hi ha altres plantejaments que són els que ens referim, i que pensem que s'ha de tractar de forma específica, que són els referits a l'antiga Corona d'Aragó en temes lingüístics i culturals, perquè en definitiva pensem que es tracta d'açò.

El segon aspecte, el caràcter imperatiu.
Anem a vore, si revisem el nostre Estatut, el nostre Estatut parla que es crearà una policia autonòmica, l'actualment vigent, i vint-i-tres anys després dons no tenim policia autonòmica.
Parla d'una llei de comarcalització, i vint-i-tres anys després no tenim llei de comarcalització.
Per tant, el caràcter imperatiu jo crec que és una qüestió que és donar-li un poquiu més d'importància, és voler ressaltar la importància del tema.
I nosaltres entenem que és fonamental en estos temes de la Unió Europea ressaltar.

Jo vull insistir que, per desgràcia, parlem poc, estem poc preocupats, estem poc vinculats en la problemàtica de la Unió Europea.
I és un element que moltes vegades l'estem discutint ja al llarg d'avui, l'interés del nostre grup de vincular les Corts, el Consell, tots els elements que d'alguna manera apareixen en este Estatut, al tema de la Unió Europea.
Perquè cada vegada els temes de la Unió Europea, malgrat les crisis que puguem veure en estos moments concrets, són més importants i hem d'estar i hem de participar en els mecanismes que se'ns deixe.

I en l'últim, doncs jo ho lamente, però dedicar un mínim del 0,8% no és ficar un percentatge, és ficar un mínim.
I açò vol dir, evidentment, que si no s'accepta este mínim és perquè no s'arriba a este mínim.
Jo crec que este és l'element fonamental.
L'element fonamental, el que volem quan plantegem un mínim, és precisament que almenys açò es dedique a solidaritat i ajuda al desenvolupament.

I la realitat trista i dura és que tots els anys plantegem este tema en els pressupostos de la Generalitat.
I com totes les seues senyories saben, tots els anys, cap any s'arriba ni al 0,8 ni a la mitat del 0,8.
Eixa és la trista realitat del nostre país, i per açò fiquem una cadència, una temporalització de tres anys per arribar a ell.
Perquè sabem que en un any només no es podria arribar.
Però entenem que un deure del nostre país és ser solidaris, un deure del nostre país és dedicar les ajudes que alguns països del nord d'Europa, per exemple complint aquest acord de l'ONU estan plantejant.
I que pensem que sí que seria bo donar un cert exemple de solidaritat incloure-ho en l'Estatut.
Però sembla que tampoc en açò.

 

**La senyora vicepresidenta:**

 

Gracias, señor Ribó.

Señor Such.

 

**El senyor Such Botella:**

 

Gràcies, presidenta.

No vaig a reiterar més els arguments que hem donat abans.
Si es vol parlar de lligams culturals històrics i lingüístics, perfectament no té perquè ser totes les comunitats de l'arc mediterrani.
Repetisc, és un concepte molt més alt.
No vull contraposar-ho al que és l'antiga i històrica Corona d'Aragó, no és la meua intenció contraposar-ho.
Però sí dir que el que és el concepte d'especial col·laboració amb l'arc mediterrani, es pot triar o bé col·laborar en Múrcia, en Andalusia, o bé col·laborar amb les Illes i Catalunya.
Jo crec que ni és contradictori ni és contraposar res, sinó que és obrir un espai molt més gran per a poder col·laborar.
I perfectament es pot col·laborar en lligams històrics, culturals i lingüístics.
No hi ha cap problema.

Però l'important era també que reconeguera que tenim una especial relació en el que és el fet del mediterrani en si mateix, de l'arc mediterrani.
I això no vol dir que renunciem a col·laborar ni en Catalunya ni en les Illes ni en ningú, sinó que tenim un espectre prou més ample que ens permet comprendre també l'esmena que vosté ha plantejat d'eixa forma.

Parlar de qüestions imperatives.
Nosaltres ho diem perquè estem parlant de relacions amb altres; és a dir, relacions amb altres.
Que no obligatòriament has de ser escoltat o has de tindre una presència, perquè igual el tema o la temàtica a la que es pot referir-se amb les relacions amb els altres no és la que es mereix una resposta, un imperatiu, una presència, una aportació, sinó que tu tens el dret i això també *subsumix* en la capacitat de poder participar i de poder opinar si tens el dret a fer-ho.
Si no tens el dret, evidentment no es pot fer.
Però posar com a imperatiu, quan moltes vegades els elements en discussió no té absolutament res que vore, ni es necessita la teua opinió perquè no t'afecta, jo crec que això no és molt adequat.

I ja li dic, en matèria del tema del 0,8 compartint en vosté l'objectiu, creguem que no és el millor lloc per a posar-ho.
No és el millor lloc posar-ho dins dels propi marc estatutari, i menys fixar una limitació temporal en un Estatut que ha de tindre una pervivència.
Perquè ací a quatre anys, de què estem parlant d'eixe article?
En el termini de tres anys, a què podem fer referència?
Una altra cosa és que evidentment pot haver voluntat política o no d'aplicar les coses.

Però és que jo crec que perfectament, sense eixe article, limitant temporalment i posant el percentatge, que nosaltres podem posar igual el 0,8 que el 2,4, el que ha d'haver és una voluntat política per a exercir.
I jo crec que incorporar eixe text al propi Estatut no és el més adequat en estos moments.

 

**La senyora vicepresidenta:**

 

Gracias, señor Such.

Pues vamos a pasar a la votación de este bloque número 7, número de enmiendas de la 120 a la 123.
¿Votos a favor?
¿Votos en contra?
1 voto a favor y 14 en contra.

Si les parece, vamos a pasar a la votación de los artículos del número 65 al número 68.
¿Votos a favor?
¿Votos en contra?
14 votos a favor y 1 en contra.

Y pasamos al debate del bloque número 8, con las enmiendas número 124, 125, 127, 128, de la 130 a la 138, presentadas por el Grupo Parlamentario la Entesa.
Para su defensa, tiene la palabra el señor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Abans de començar en les esmenes, em permetrà un xicotet comentari.
Jo crec que aquest títol, el títol VIII d'administració local, és un dels títols, no l'únic, però és un dels títols on més clar queda que les presses a vegades no són bones companyes per a fer una reforma de l'Estatut.
En quin sentit?
Jo crec que queda clar açò.

Jo crec que ha hagut una sincronia molt clara entre, per una banda tot el procés de redacció d'este Estatut, i per una altra banda tot el procés que s'ha iniciat per part de la Federació Espanyola de Municipis i Províncies, en el sentit de reivindicar una sèrie d'elements, i una sèrie de competències, i una sèrie de plantejaments a estar en tots els estatuts.

Jo crec que l'altre dia, d'alguna manera, la presència en la nostra.
.
.
en València, concretament, del president de la Federació Espanyola de Municipis i Províncies, com va estar uns dies abans per exemple visitant al president del govern andalús, palesa que la Federació Espanyola de Municipis i Províncies planteja una sèrie de reivindicacions, que clarament aquí no estan contemplades.
Entre les quals, doncs jo citaria el tema competencial, citaria el tema, per exemple d'un dels articles que parlem del Consell de governs locals.
I una sèrie d'elements d'aquest tipus, que sí que és una reivindicació, jo voldria ressaltar-ho, aprovada de forma unànime en la direcció de la Federació Espanyola de Municipis i Províncies per totes les organitzacions polítiques que estem ací.

Malauradament, doncs sembla que els que han plantejat tot el tema del títol VIII, en quatre capítols, quatre capítols dels quals hi ha dos articles dedicats als ajuntaments només.
Un article dedicat, un article curtet dedicat concretament a les comarques.
I un altre, el més gran de tots, dedicat a les diputacions provincials, intocable, des de l'any 82.
Doncs a mi em sembla que no li han fet un favor ni a aquestes reivindicacions de tots els municipalistes de tota Espanya, ni per suposat als ajuntaments valencians.

Nosaltres hem intentat, d'alguna manera, en els articles que plantegem, i que suposa una ampliació de tot el tema del títol i una ampliació del número d'articles de l'Estatut.
Hem intentat d'alguna manera respondre a aquestes iniciatives que s'han plantejat en la Federació Espanyola, que s'han plantejat en la Federació Valenciana de Municipis i Províncies, i que s'estan plantejant en molts estatuts d'autonomia actualment en procés de reforma.
I cite com a casos concrets en este cas, l'estatut andalús i l'estatut català, que estan els dos en procés de reforma.

Els articles que hem plantejat, canviant totalment el títols, són els següents, cada esmena és pràcticament un, excepte algun exemple que diré.
En primer lloc, un article, començament d'organització del poder local del País Valencià, que s'organitza territorialment en municipis i comarques.
Volem insistir aquí en la idea de comarca d'alguna manera que substitueix a la idea de diputacions, perquè ens sembla que és una idea important.

L'esmena número 125, sobre l'autonomia municipal, que correspon a la Generalitat el control de l'adequació de l'ordenament jurídic dels actes i els acords adoptats pels municipis, en la garantia de l'autonomia per l'exercici de les competències com elements fonamentals.
L'article 71 sí que hi ha una esmena relativa al text tal qual està plantejat, que és el tema de l'article de la comarcalització.

Curiosament una llei que ningú va plantejar, cap dels dos grans partits que signen avui aquesta proposició, cap dels dos va presentar una proposta de llei de comarcalització en els vint-i-tres anys que du aquest Estatut, i sí van votar en contra de propostes que vàrem presentar nosaltres.
En estos moments, per a complicar-ho un poquiu més encara una possibilitat de llei de comarcalització, s'augmenta a una majoria de dos terços.
A nosaltres ens sembla una exageració.
Una altra vegada ens sembla un blindatge, i en definitiva ens sembla un camí per a impedir en la pràctica que el tema de la comarcalització arribe mai a posar-se en marxa.

Volem insistir que hi ha, que tant Aragó com Catalunya, que tenen plantejaments al pertànyer els dos a l'antiga Corona d'Aragó, la idea de les províncies és una idea molt més feble, tenen en funcionament mecanismes de comarcalització les dues comunitats ja.
En canvi nosaltres no tenim cap d'elles.
La tercera.
.
.
l'article 71, hi ha, plantegem un article nou, també és el principi democràtic del sistema de règim electoral dels ajuntaments, la possibilitat d'altres procediments de participació i de consulta ciutadana.

En l'esmena número 130, plantegem els principis fonamentals d'organització i funcionament, ressaltant la plena capacitat d'autoorganització, el dret d'associar-se amb altres i cooperar entre ells.
Plantegem un article que per a nosaltres és molt important, l'esmena 131, que és el tema de les competències.
Una delimitació de les competències locals.
Volem insistir en una cosa que vàrem dir ja en el ple, el president de la Federació Espanyola de Municipis i Províncies, en una intervenció en el Senat, va dir textualment que si no estava un article en les reformes dels estatuts amb competències locals, anava a recórrer aquestes reformes de l'estatut al Tribunal Constitucional.

A nosaltres ens sembla que este tema és molt important, i és un tema que d'alguna manera s'ha de plantejar amb claredat, per a què els ajuntaments puguen se també, no solament un poc d'estat sinó un poc de comunitat.
No siguen agents estranys.
I a nosaltres ens sembla que este tema s'ha de clarificar.
Detallem ahí els elements fonamentals que al nostre entendre han de ser competències dels ajuntaments i han de quedar clares.

Ressaltaria en este sentit els temes d'ordenació del territori i urbanisme; d'habitatge; de prestació de serveis bàsics en matèria d'energia; en matèria d'aigua; en matèria de neteja i residus; en matèria de cementeris i serveis funeraris de salut pública; d'equipaments culturals i promoció cultural; de seguretat en llocs públics; de protecció civil i prevenció d'incendis; de salut; d'educació; de circulació i serveis de mobilitat; d'ocupació i promoció econòmica; de medi ambient, esport i lleure; telecomunicacions i serveis per a la integració i cohesió social.

Nosaltres pensem que són uns plantejaments, no són els màxims, sinó que són uns plantejaments en principi que hauria d'arribar a tots els ajuntaments que podrien desenrotllar, sols o mitjançant una mancomunació amb altres municipis, sobretot en caràcter xicotet, que considerem imprescindible.

Hi ha una esmena número 132 respecte a la potestat normativa municipal, concretant esta perquè em sembla que és important.
Una esmena 133 respecte el principi de diferenciació, les diferents característiques demogràfiques, geogràfiques, funcionals, organitzadores de dimensió i de capacitat de gestió.

Hi ha un altre que considerem molt important també respecte a les potestats dels governs locals i modalitats d'intervenció, donar capacitat jurídica d'intervenció als ajuntaments.

Hi ha una altra esmena respecte a finançament dels governs locals, creació d'un fons de cooperació municipal, la necessitat.
.
.
atendre a les necessitats socials consolidades i no ateses per altres administracions.

Hi ha un altre que volem ressaltar, per exemple, que a la Comunitat Autònoma Andalusa hi ha un compromís per part del govern d'introduir-ho en el nou estatut, que és el Consell de Governs Locals, que d'alguna manera ha de ser escoltat en la tramitació parlamentària de les iniciatives que afecten de forma específica a les administracions locals.

Hi ha una altra que afecta a la comarca, que pensem que és molt important la idea de la comarca, i acaba amb un referit al cap i casal del nostre país, que és respecte a la carta municipal de València, que pensem que és un tema important perquè el tema de la carta municipal de València en estos moments que s'estan discutint les cartes o iniciant el procés de discussió de les cartes municipals, tant de Barcelona com de Madrid, nosaltres entenem que València reuneix unes característiques semblants de gran ciutat, de cap i casal, de lloc on es produixen molts esdeveniments, d'elements de necessitat de col·laboració directa amb l'estat i la Generalitat, que d'alguna manera s'haurien de contemplar o almenys possibilitar mitjançant el tema de la carta municipal.

En definitiva, és un conjunt d'articles que d'alguna manera el que intenta és establir un marc en el qual els ajuntaments també siguen consell, tinguen una part important del tema de la Generalitat, que siguen part de la Generalitat.
Perquè nosaltres entenem que els ajuntaments en estos moments són els parents pobres de tot el procés de descentralització.
I per desgràcia aquest estatut s'està fent en un moment en el qual no està tenint en compte, a més d'altres coses, no està tenint en compte seriosament totes les demandes fonamentals que, repetisc, tots els grups sense excepció en la Federació Espanyola de Municipis i Províncies estan plantejant.

Arribar prompte a vegades és arribar malament.
I jo crec que en el tema dels municipis és un exemple clar de com s'està arribant massa prompte per a poder arribar a respondre les necessitats que tenen avui els ajuntaments valencians.
Gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta:**

Gracias, señor Ribó.

Para turno en contra, tiene la palabra el señor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Mire, senyor Ribó, jo no dubte en cap moment que les propostes que vosté fa referides al tema de règim local no hagen qüestions que puguen ser assumibles, que puguen ser compartides o que puguen ser transaccionals.
No dic que no.
El que sí que li dic és que, a pesar del que li acabe de manifestar, podria donar-se el cas que aquelles qüestions en les quals haja afinitat considerem que no són pròpies de l'Estatut d'Autonomia.
Vosté sap que anunciem en l'Estatut d'Autonomia la promulgació d'una llei sobre el règim local valencià.
A la millor és en eixe moment on hem de debatre, on hem de discutir i on hem de consensuar algunes determinades qüestions.
Però no en el nostre Estatut d'Autonomia.

Per altra banda, vol rebaixar el quòrum per a l'aprovació de la llei de comarcalització, igual que va fer en la llei electoral, igual que va fer en la llei electoral.
I mosatros entenem, entenem que no, que s'ha de mantindre en eixa majoria qualificada de dos terços, 66 vots, en el que es referix al nou parlament que es constituirà en les següents eleccions, després de l'aprovació d'esta reforma de l'Estatut d'Autonomia.
Pensem que està molt millor d'eixa forma.
Clar que és veritat que busquem, com en la llei electoral, que hi haja un consens per part dels grups majoritaris.
Faltaria més, faltaria més!
Tant el Grup Parlamentari Socialista com el Grup Parlamentari Popular en conjunt representen el màxim, porcentualment, el màxim.
.
.
porcentualment tenen la màxima representació de la nostra comunitat.
Açò no es pot discutir.
Per tant, que el que diguem per a dur endavant una reforma d'eixes lleis, de lleis referides a la comarcalització, a l'igual que hem dit quan a la Llei electoral valenciana que s'hagen de posar-se d'acord eixos dos grups, és que em pareix que és positiu, em pareix que no és res per a criticar, que no és per a "derrochar", sinó tot el contrari, és que em pareix que és positiu.
Que si el Partit Popular està governant en una majoria absoluta que no puga modificar eixa llei sense consensuar en el major grau possible amb la resta de forces polítiques.
Clar, el que no es pot entendre és que hi haja unanimitat.
És quasi inviable.
Això és quasi impossible.
Però que s'obligue el Partit Popular i el Partit Socialista, governe qui governe, a negociar amb el principal partit de l'oposició la reforma d'eixes lleis, a mi em pareix enormement positiu, i per tant no anem a canviar de pensament.

Això sí, ja li ho he dit abans, poden haver altres qüestions que vosté plantege, que vosté plantege en les seues esmenes, que han de ser objecte d'estudi, i anem a estudiar-ho al llarg d'estos dies per si pot haver alguna incorporació de cara al ple del dia 1.
Però la major part de les qüestions que vosté planteja, ja li dic, que han de ser objecte d'eixa negociació i eixe intent d'acord per a la promulgació de la Llei de règim local valencià.

Després en el que es referix a l'article 67.
Bé, vosté ja sap el que pensem quan a l'article 67.
Sap que ho hem manifestat per activa i per passiva.
Mosatros volem que el finançament de la Generalitat estiga basat en els principis d'autonomia suficients i en solidaritat.
I.
.
.
no és la 67?
.
.
.
Era la 124?
Té raó, perdó, el bloc 8, efectivament.
*(Pausa).* Sí és de la 124 fins la 138.

Sí totes elles es referixen al tema de comarcalització, al finançament dels governs locals.
Es referixen a les noves fórmules per a la administració local valenciana, que vostés, de forma legítima, incorpora un títol, incorpora un títol en el qual desenrotlla plenament el que són, al seu entendre, les competències que han de tindre els ajuntaments.
I jo li deia abans que no considere que en totes elles és impossible aplegar a acords.
És possible que hagen temes que siguen motiu d'estudi i d'anàlisi molt pormenoritzat, i que apleguem a concretar alguna qüestió amb vosté.
Ara bé, ara bé, entenem que no és tema de l'Estatut d'Autonomia.
Entenem que és tema de la Llei de règim local valencià.
Allí vosté planteja eixes esmenes, i a la millor està en situació quan aplege el moment de fer una esmena de totalitat amb text alternatiu, que no pot ser d'altra forma, si no és amb text alternatiu.
Perquè si és una iniciativa que en principi no naixerà del govern, sinó dels grups parlamentaris, ahí tindrà vosté l'oportunitat de lluir-se, presentar la seua alternativa en un text complet que discutirem en el moment oportú.

Però de moment ja li dic que no podem acceptar-li cap tipus d'esmenes d'estes que planteja i que ha defensat des de la 124 a la 138.
Perquè totes elles es referixen al règim local que vosté plasma com al seu model ideal.
I que nosaltres, en la seua totalitat, no és compatible en allò que nosaltres demanem.
Ara bé, pot haver alguna qüestió que sí que siga motiu d'acord i quan aplegue la promulgació d'eixa llei, quan es presente la proposició de llei del Grup Parlamentari Socialista i del Grup Parlamentari Popular per a crear la llei de règim local valencià serà el moment que ho discutim i que intentem aplegar a acords.
Mentrestant veiem impossible haver d'acceptar-li almenys en este moment alguna de les esmenes que vosté ha defensat.

Res més i moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta:**

Gracias, señor Maluenda.

Para réplica, el señor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

Sí.
Molt breument, perquè jo crec que fonamentalment el que hem de deduir d'ací són dos elements.
Primer que es va estudiar determinades coses, doncs bé, en el Ple ho veurem i no vaig a entrar ja al detall.
Sí que voldria ressaltar alguna cosa.

Anem a veure, açò.
.
.
i és una qüestió evidentment molt discutible.
Açò ha d'estar en una llei o ha d'estar en un estatut.
Doncs mire vosté, jo crec que és discutible.
Nosaltres pensem que hi ha coses que és bo que estiguen en un estatut.
Jo li vaig a posar un exemple.
El que està en la Llei de creació de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, per exemple, i este matí ho discutíem, nosaltres hem estat insistentment, i em sembla molt important, que haguera agarrat la categoria d'estatut, perquè d'alguna manera tanque polèmiques.
No és el mateix una llei normal, que un estatut que té un rang constitucional.
Aleshores estem segurs que l'agent municipalista preferiria que tots aquells elements que contemplen i detallen les seues competències, les seues capacitats d'incidir sobre la realitat municipal i també la part econòmica, de finançament, que acostuma a ser un finançament molt escàs, molt limitat, que moltes vegades ha de recórrer, per exemple, a uns mecanismes d'urbanisme a vegades un poc desfrenats, com a conseqüència de limitacions en el finançament, doncs jo estic segur que preferixen que estiga al nivell més alt possible.
I és clar que l'estatut està a un nivell superior a una llei que es puga fer en estes Corts, el seu mecanisme d'aprovació és distint.

No ho diem nosaltres.
Jo vull insistir.
Ho diu el president de la Federació Espanyola de Municipis i Províncies.
I ho va manifestar amb absoluta claredat en el Senat.
Les seues pretensions, i és una pretensió plantejada per tots els grups, és que estiguen en els estatuts d'autonomia, que agafen el rang constitucional, perquè els ajuntaments d'alguna forma deixen de ser el parent pobre de la democràcia espanyola.
El parent pobre a nivell econòmic i el parent pobre a nivell de moltes altres coses.

Per tant, açò és el que nosaltres plantegem.
No ens ho hem inventat.
Jo sí que voldria insistir que no ens ho hem inventat.
Jo crec que seria important fer un esforç perquè les preses en la redacció de l'Estatut no tinguen com una conseqüència fatal el no plantejar-se les reivindicacions d'entitats municipalistes tan importants com la valenciana o l'espanyola, ja ho reitere de Municipis i Províncies.

I després només fer un altre afegit.
Mire vosté, quan planteja el tema del quòrum dels dos terços.
Jo li he dit este matí que a nosaltres ens sembla que açò és un blindatge bipartidista i ens sembla que és un blindatge molt perillós.
Perquè, en definitiva, el que fa és separar.
.
.
A Espanya, la història del segle XIX, del Canovas i Sagasta i totes estes coses, el bipartidisme a vegades té conseqüències fatals a llarg termini.
Hi ha un moment de descomposició general d'un sistema, i a mi em fa l'efecte que no és bo.
És a dir, els plantejaments bipartidistes el que fan és segregar, allunyar, marginar als sectors importants de la societat.
I en este tema, per desgràcia, moltes vegades si amb una majoria absoluta no han estat capaços el Partit Popular i Partit Socialista en els 23 anys d'Estatut de fer una Llei de comarcalització, tenint un blindatge bipartidista nosaltres pensem que serà molt més difícil de fer encara.
I la història ens demostra que fins ara no han estat capaços de plantejar-se una llei de comarcalització.
El mateix que la policia autonòmica.
Jo crec que són les dos grans mancances o dos dels grans incompliments del passat estatut.

Introduir el bipartidisme amb un blindatge dels dos terços en una llei com la de comarcalització no ens sembla coherent.
Nosaltres podríem entendre que d'alguna forma s'introduiren reserves territorials respecte al municipis, respecte a la delimitació d'una comarca o altra, i aspectes d'aquest tipus, ho podríem entendre.
Però introduir un blindatge bipartidista ens sembla que és la pitjor de les solucions que es pot plantejar a la llei de comarcalització.

En definitiva, no ens voldríem equivocar.
Però pensem que aquest quòrum dels dos terços en la comarcalització és la pervivència de les diputacions, com el que són, i el no naixement de les comarques, com ha ocorregut en els últims 23 anys.
Gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta:**

Gracias, señor Ribó.

Tiene la palabra el señor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

Gràcies, senyora presidenta.

Mire, senyor Ribó, mosatros pensem que les corporacions locals inclouen al seu territori una administració, o tenen al seu territori una administració amb autonomia per a poder gestionar els afers propis, d'acord amb .
.
.
la constitució i este estatut d'autonomia.

Vosté planteja un model distint, que ja havíem dit, que haurà algunes qüestions que a la millor són susceptibles d'incorporar-les, però no perquè ho haja dit don Francisco Vázquez, la qual cosa em mereix el màxim respecte i la màxima consideració, és un polític de gran prestigi i faltaria més, no seré jo qui ose tacar la seua imatge, faltaria més.
Però pense que són qüestions que són més pròpies d'una llei de règim local de la Comunitat Valenciana, que no del propi estatut d'autonomia.

Jo crec que per ahí s'equivoquen, sinó anem a fer un estatut d'autonomia que, en compte de ser la norma marc per a legislacions futures, sinó ahí hauríem de recollir el contingut de la Llei de l'audiovisual, el contingut de la Llei electoral de la Comunitat Valenciana, el contingut de la Llei de comarcalització, el contingut de la Llei de descentralització.
I pense que això no seria bo.

Açò ha de ser la norma marc que ens permeta legislar al llarg d'estos pròxims anys.
I serà en eixos moments de la legislació que desenrotlle l'Estatut d'Autonomia on s'ha de buscar el consens, on s'ha d'aplegar a acords concrets.

Jo, mire que li dic, jo pense que en matèria de règim local, la forma que queda el nostre estatut després de la seua aprovació és suficientment favorable.
Diu vosté també que.
.
.
deia este matí, que el president de la Federació Valenciana de Municipis i Províncies també té reivindicacions, clar que sí.
Tothom ha fet reivindicacions.
I hem tractat d'harmonitzar les pretensions de cadascú en el que ha de ser la nostra norma marc.

Jo estic convençut, i aixina els ho dic, que podrem aplegar a acords puntuals quan aplegue el moment d'eixa legislació futura.
I serà quan vosté haurà de demostrar eixes mires tan marcades que té quant a l'administració local, eixos criteris, millor dit, que vosté ha manifestat i que segur que n'hi han molts d'ells que poden ser compartits o que a la millor amb matisos o mitjançant transaccionals podran ser acceptats, però no és ara, és el moment de la llei de l'administració local valenciana, a l'igual com tenim l'anunci fet que farem una llei però que se promulga el fons de cooperació municipal per a garantir que en tot moment els ajuntaments tindran el suficient finançament per a poder desenrotllar les competències que reben, també mitjançant llei de les Corts Valencianes, una cosa que vostés no compartixen; també mitjançant llei de les Corts Valencianes, una cosa que vostés no compartixen, la descentralització, atenent les característiques i les possibilitats de cada ajuntament per desenrotllar-ho.

Per tant, jo pense que vosté deu recolzar el contingut de l'Estatut en esta matèria perquè no és incompatible en moltes --en algunes, sí-- però no en moltes de les coses que vosté planteja, que seran objecte d'un estudi més profund quan aplegue el moment d'eixa llei que estem anunciant i que el mateix Estatut compromet que es promulgue.

Per tant, senyor Ribó, sentim una volta més que en este bloc no podem acceptar-li ninguna esmena de les que vosté ha defensat.

 

**La senyora vicepresidenta:**

Gracias, señor Maluenda.

Pasamos a la votación de este bloque número 8.
¿Votos a favor?
¿Votos en contra?
1 voto a favor y 14 en contra.

Si les parece, también vamos a pasar a la votación de los artículos 69 al número 72.
¿Votos a favor?
¿Votos en contra?
14 votos a favor y 1 en contra.

Y pasamos al debate del bloque número 9 de enmiendas, de la 139 a la 154, y de la 156 a la 167 y 169, presentadas por el Grupo L'Entesa.

Para su defensa, tiene la palabra el señor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Anem a vore, estem parlant ara d'economia i hisenda.
No sé si era.
.
.
, fa dos o tres dies, fa molt pocs dies que vam veure les dades del Banc d'Espanya de l'endeutament de les comunitats autònomes, i el País Valencià continuava al cap de l'endeutament de tot l'Estat espanyol, de les comunitats, doblant en percentatge de PIB a la mitjana espanyola.

Jo crec que açò és un indicador que passa alguna cosa.
A part del malbaratament de recursos dels governs del Partit Popular, que és evident, hi ha un altre factor que jo crec que és estructural, i és el tema que estem mal finançats.
Ho hem reiterat de moltes maneres i ho volem tornar a dir avui.
Des del començament dels anys 90 hi han hagut tres models de finançament de les comunitats autònomes.
En els tres models els grans perjudicats sempre hem estat els valencians.
I les dades són contundents, que demostren quant a finançament per càpita tant en lleis creades quan governava el Partit Socialista com en els dos models creats quan ha governat el Partit Popular, sempre hem estat en la cua del finançament per càpita.
Fins i tot en l'any 2004, amb dades del Ministeri, el nostre finançament, si haguera estat igual en finançament per càpita a la mitjana de totes les comunitats de l'Estat espanyol, excloses les forals, les que tenen concert econòmic, haguérem tingut un 20% més de pressupost.
Els números diuen exactament el 19,8.

Nosaltres pensem que ací és on és imprescindible plantejar un model de finançament que d'alguna manera trenque i elimine el que ha estat una discriminació històrica del nostre país i que té conseqüències terribles, per exemple, que estem en la cua quant a centres escolars, infraestructures educatives, infraestructures sanitàries, infraestructures d'atenció a les persones majors i que d'alguna manera quan estem parlant d'açò, si no estem parlant del tema més important de l'Estatut, estem parlant segur d'un dels temes més importants de tots.

Quan nosaltres veguérem este text, la primera cosa que manifestàrem és una certa sorpresa.
Hi ha una obsessió permanent a reduir les aspiracions que es planteja en este Estatut a les lleis orgàniques sistemàticament.
I, bé, quan ens plantejàrem en esta ponència fer una reforma de l'Estatut amb profunditat, tots estàvem d'acord que no anàvem a trencar el marc constitucional.
Era un acord entre tots els grups.
El que nosaltres no estem d'acord és que tampoc poguem canviar ni una sola llei orgànica, perquè les lleis orgàniques es poden canviar d'una manera molt clara i es canvien amb una certa normalitat en les Corts Espanyoles amb una majoria absoluta, senzillament, de les Corts.

Per què, per tant, --i són les primeres esmenes-- per què hem d'estar circumscrits sistemàticament a les lleis orgàniques de finançament?
Perquè a nosaltres ens sembla molt bé estar circumscrits a la Constitució, però no a determinades lleis orgàniques que es poden canviar amb una certa tranquil·litat i que altres comunitats autònomes quan aborden el model de finançament, no solament Catalunya, també les Illes Balears, que està governada amb majoria absoluta pel Partit Popular, es plantegen canviar aquests temes en funció del benefici de la seua mateixa comunitat.

El primer que plantegem és senzillament mantenir el tema de la Constitució, però no mantenir el respecte escrupolós a les lleis orgàniques.
A nosaltres ens sembla una altra vegada voler ser més papistes que el papa, o dit d'una altra manera, semblen textos redactats no en València sinó en Madrid, i per interessos no valencians sinó molt més globals.
A nosaltres no ens sembla correcte este tema i pensem que s'ha de plantejar.

Nosaltres plantegem un model alternatiu, i estem segurs que és el model al qual tendirà este país per a intentar avançar i per avançar en un model federal, que és un model d'un concert econòmic que siga clarament solidari entre les distintes comunitats.
I pensem que és el model que d'alguna manera s'està plantejant en altres comunitats, i és un model de tindre la corresponsabilitat fiscal en tots els impostos mitjançant una agència tributària i, al mateix temps, on es plantege d'una forma clara cedir a l'Estat els recursos econòmics necessaris per aquelles competències que són pròpies o no cedides.
I, per altra banda, insistir en dos aspectes clars de solidaritat, que jo voldria dir de pas que s'hauria d'incidir molt més en ells per part de les comunitats de tipus foral.
M'estic referint a Navarra i m'estic referint al País Basc, on s'ha de parlar més de solidaritat amb elles i incidir més en estos temes, com és el tema de fons d'anivellament per a, concretament, fons d'anivellament per a tindre uns serveis mínims equiparables i, en segon lloc, fons de compensació interterritorial que, per desgràcia, al llarg de la història del finançament de les comunitats autònomes, s'ha plantejat amb molt poca seriositat i d'una forma molt poc clara en el nostre país.

Nosaltres pensem que en este tema, eixe és el mecanisme.
Evidentment el que plantegem és una filosofia diferenciada respecte al que es planteja ací.
Pensem que no té sentit, per exemple, plantejar-se només un servei tributari, un servici tributari --perdó, he utilitzat mal el terme; es diu.
.
.
, posa.
.
.
, crec que és aixina--, s'ha d'avançar amb una agència tributària, amb competències, com estan les comunitats forals, i s'ha d'avançar d'una manera clara en la corresponsabilitat fiscal.

Ho deia un sindicat en la seua compareixença en la ponència.
Hem de passar d'un model de comunitats autònomes que l'única cosa que fan sistemàticament és demanar diners a Madrid, a un model en el qual hi haja una vertadera corresponsabilitat fiscal.
I pensem que el mecanisme és avançar en un mecanisme de concert econòmic, deixant molt clar --repetisc-- tots aquells elements de solidaritat.

S'ha plantejat algunes vegades, i jo he llegit en alguns articles que l'única manera de solucionar a nivell fiscal les asimetries de l'Estat espanyol és avançar en un mecanisme de concert generalitzat que puga a la vegada ser un mecanisme solidari, que trenque les preocupacions de comunitats autònomes que normalment són receptores de recursos per part de les altres comunitats.
I nosaltres estem convençuts que este és el camí de la federalització de l'Estat espanyol.
Un camí paregut, per exemple, al que ha funcionat, està funcionant a la República Federal Alemanya on els temes són molt clars, molt transparents, els mecanismes de solidaritat són evidents.

I jo voldria afirmar un aspecte que em sembla important.
O siga, la nostra comunitat.
.
.
, a tothom li sembla que açò és el *Levante feliz*, però no és tan feliç, és prou infeliç moltes vegades perquè estem per sota, quant a serveis, i per sota moltes vegades quant al producte interior brut, fins i tot per sota de la mitjana estatal.
Per tant, no sempre ens hem de plantejar les coses com jo crec que psicològicament ens les plantegem, com una comunitat.
.
.
, a l'hora dels recursos, moltes vegades en determinats aspectes educatius, sanitaris, etcètera, no solament per a aquelles persones que són, que vénen aquí, no viuen ni treballen aquí o no estan empadronades aquí, haurien de rebre recursos, sinó també per altres coses que en altres comunitats són dites, se'ls diu normalment el tema del deute històric.
La nostra comunitat té un procés seriós de manca de recursos i manca d'infraestructures que jo crec que s'hauria d'abordar.

Amb aquest sentit no vaig a fer una defensa de cadascuna de les esmenes, però sí que nosaltres hem intentat plasmar en aquestes esmenes un model diferenciat, un model en el qual la nostra comunitat recapta tots els recursos, com ho fa Navarra o com ho fa el País Basc, i un model en què a partir d'ahí l'agència tributària és l'encarregada d'arreglar amb l'Estat espanyol tots aquells elements per les competències no cedides o per les competències que són característiques de l'Estat de retribuir per estes competències, i després --i vull insistir i acabar amb aquesta idea-- caldrà establir els mecanismes entre tota la resta de comunitats perquè quede transparent.
Hauria de ser el Senat, però això implica una reforma evidentment del model d'estat, hauria de ser el Senat on es discutira un model general i transparent de solidaritat, perquè entenem que, efectivament, la solidaritat no ha de ser una qüestió bilateral.
Entenem que és una qüestió que s'ha de discutir multilateralment però que per desgràcia és un mecanisme que excedeix, que excedeix les relacions d'este Estatut específicament.

Però aquí ens trobem amb un altre problema que és el mateix que mencionàvem abans: tenir tanta pressa en la confecció de l'Estatut ens ha impedit accedir a determinats elements de discussió de quin model de país volem, a una discussió d'elements constitucionals on per a nosaltres, en este cas, el fonamental és el tema del Senat.
El Senat espanyol esperem que un dia s'assemble, per exemple, al Senat de la República Federal Alemanya on es discutixen una sèrie de temes i no siga el que és en estos moments que té molt poc.
.
.
Però no es pot abordar aquest tema d'una manera clara i d'una manera només a nivell de llei orgànica perquè entenem que mentres este tema no estiga contemplat i no tinga un lloc on es puga debatre, és difícil.

Insistir en la idea: nosaltres entenem que aquests aspectes s'haurien de resoldre en un sistema multilateral en el Senat, però no podem plantejar-ho en esmenes perquè en estos moments no tenim un Senat de tipus federal.
I, per tant, és un peix que d'alguna manera es menja la cua.

Ara, el que està clar --i amb açò acabaria-- és que o este tema s'aborda adequadament o el nostre país tindrà un dèficit malaltís no solament a nivell econòmic sinó també a nivell de recursos i a nivell d'infraestructures com en estos moments passa.
Comunitats autònomes amb molt menys producte interior brut que el nostre, tenen uns nivells d'infraestructures educatives, sanitàries, etcètera, molt més elevats que el nostre com a conseqüència que tenim un pèssim finançament autonòmic.

I des del nostre punt de vista, per suposat, per suposat, la proposta de reforma que se'ns planteja per part del Partit Socialista i del Partit Popular, no arregla els temes.
Serà, segurament, la quarta vegada que passa per davant de nosaltres el tren i no som capaços d'agafar-lo amb un mínim d'eficàcia.

Gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta:**

Gracias, señor Ribó.

Para turno en contra, señor Such.

 

**El senyor Such Botella:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor Ribó, jo crec que el seu grup està perdent una oportunitat magnífica, una gran oportunitat per a recolzar el que és una reforma del sistema financer, del sistema tributari de la Generalitat Valenciana.
Està desaprofitant-la.
I li ho dic sincerament i com ho pense.
Està desaprofitant-la sota uns plantejaments que són irreals, que són impossibles d'aplicar des de la perspectiva de la nostra Constitució, de la nostra legislació en estos moments.
Jo no dic que no es puga canviar la Constitució i es reconega a tots per igual, igual que se li ha reconegut a Navarra i a Euskadi la possibilitat de la quota i del sistema de finançament que tenen ells, en el qual ells recapten i després se repartixen.
Jo, si això es fa alguna vegada, no es preocupe la seua senyoria que intentarem que entre tots pugam avançar en una reforma açò.
Però vosté sap que això és irreal, senyor Ribó.

Estem plantejant un sistema de finançament que avança clarament en la corresponsabilitat fiscal, en una major possibilitat de recaptació, entenent necessari un finançament adequat i suficient per a garantir els serveis públics i plantejant un criteri d'anivellació que ens possibilite repercutir per càpita la disminució que es produïsca en el finançament dels serveis.
I a la vegada plantegem un servei tributari valencià, que vosté s'obstina en menysvalorar permanentment, perquè vosté li diu agència i nosaltres li diem servei tributari, i vosté creu que el servei tributari és menys que l'agència.
I jo li puc dir, li puc garantir que és exactament el mateix, amb una altra denominació, amb una altra denominació.
Vosté ho sap, que ha estat partícip de les discussions que hem tingut.
Vosté trau el tema de l'agència, com ho tragueren els altres abans.
Però, evidentment, *(remors)* té les mateixes funcions.

I mire, li vaig a dir per què està desaprofitant el que és l'esperit i, sobre tot, el plantejament de tindre una major corresponsabilitat fiscal, i sobre tot la possibilitat de tindre majors recursos econòmics.
Vosté planteja el mateix sistema de finançament que hem plantejat nosaltres, exactament el mateix, en l'article 67.
Ara bé, vosté s'obstina en llevar allò de la llei orgànica, igual que altres partits s'obstinaven en posar la llei orgànica.
Bé, jo l'únic que li puc dir és que la Constitució mandata, en el 157.
3, que una llei orgànica regularà el sistema de finançament.
Llavors, quin mal fa que es faça referència a la Constitució i a la llei orgànica?
Bé.
Jo crec que si la Constitució mandata i vosté se sotmet a la Constitució, com així ho diu, i s'obstina en llevar la llei orgànica.
.
.
és que dóna igual.
És que entrar en eixe tipus de discussions, em pareixen a mi puerils, em pareixen puerils, perquè considere que no té cap sentit entrar a plantejar esmenes d'eixes.
És per dir: algú s'obstina i jo també m'obstine.
Jo crec que no és correcte.

Vosté està plantejant exactament el mateix sistema de finançament que nosaltres plantegem, la màxima capacitat normativa, les màximes atribucions.
Exactament el mateix sistema.
Jo l'he estat repassant i no veig cap modificació, si no és que es lleve allò de la referència a la llei orgànica, però, ja dic, que és un mandat imperatiu que fixa la Constitució Espanyola, amb la qual vosté reconeix que està completament d'acord.
Per tant, no entenem exactament per què, no ho entenem exactament per què es vol fer això en esmenes en este sentit.

Ara bé, l'embolic ja és monumental, l'embolic ja és monumental després.
Ara et poses a vore les esmenes i l'embolic ja és una cosa que no té.
.
.
"La Generalitat té competència exclusiva per a l'establiment dels seus tributs mitjançant una llei de les Corts".
Evident, evident.
Jo crec que això se sobreentén, no?
Per a fixar els teus tributs, els teus, els que són competència exclusiva teua, és evident que la Generalitat té la seua competència.
Bé.
Això es modifica, quan nosaltres parlem del servei tributari, de la creació del servei tributari, i es fa eixa referència.
Bé.
No em pareix que s'haja de substituir que l'aplicació dels tributs propis de la Generalitat s'encomana al servei tributari, perquè la Generalitat té competència exclusiva per a fer les lleis en els tributs que són propis.
No li trobe jo cap sentit a això.

Després ve a dir-nos que la Generalitat té la capacitat normativa i la responsabilitat fiscal sobre tots i cadascú dels imposts estatals suportats al País Valencià, com també la participació sobre els rendiments.
I a la vegada després, en la següent esmena, una vegada dit això, ens diu que l'agència tributària del País Valencià és la responsable de la gestió, recaptació, liquidació i la inspecció de la totalitat dels tributs propis i cedits.
Com quedem?
Si és que la Generalitat té capacitat normativa i responsabilitat fiscal de tots i cadascun dels impostos estatals suportats al País Valencià, i després limita a l'agència tributària que vosté planteja sols el que és la gestió, recaptació i liquidació de la totalitat dels tributs propis i dels cedits, i no parla dels altres, no sé exactament a què està referint-se.
No ho sé.

I després, per a més inri, diu que els òrgans econòmics i administratius de la Generalitat coneixeran de les reclamacions interposades contra els actes dictats per l'agència tributària, quan es tracte de tributs propis i cedits.
És a dir, si té la competència en tots, per què limiten l'aplicació als tributs sols als propis i cedit i després el coneixement dels recursos sols en els propis i cedits i no tots.
No ho entenc.
La veritat és que m'agradaria que explicara quin és l'objectiu d'açò.
Jo puc compartir el fons, i l'entenc.
El fons final és el plantejament del concert solidari i el *cupo* com a plantejament, però la veritat és que està tremendament mal expressat, senyor Ribó.
Està tremendament mal expressat, perquè és completament incompatible.
.
.
les esmenes unes amb les altres.

Després, bé, és evident que hi ha qüestions més dolents, al nostre entendre.
És a dir, després de dir tot això, que l'agència tributària del País Valencià recaptarà, farà l'aplicació dels tributs, dels propis i cedits, després diu que la hisenda es constituïx per a la recaptació dels imposts i els tributs suportats del País Valencià, dels imposts i dels tributs suportats del País Valencià, menys les aportacions a la hisenda estatals.
És a dir, si sols gestiona i aplica els tributs d'uns i no d'altres, ¿com després l'agència pot suportar la recaptació dels impostos i els tributs suportats del País Valencià, de tots?
No té cap sentit tampoc.
Jo crec que no té cap.
.
.
jo crec que no s'ha sabut expressar bé açò.
Menys les aportacions a la hisenda estatal en concepte.
.
.
després d'atribuïdes les competències no cedides.
Quan està vosté recolzant el sistema de finançament que hem plantejat inicialment, quan diguem que cal garantir la suficiència financera per a pagar el que són els serveis públics i el criteri d'anivellació que li estem demanant a l'Estat.
Ací diu que ara ho recaptem tot, quan en un altra esmena diu que no és possible.
I que ara sí que ho recaptem tot?
La veritat és que.
.
.

I després, clar, ja una vegada aplicada la filosofia, ja se lleva rendiments dels impostos cedits per l'Estat, el recàrrec sobre els impostos estatals, un percentatge de participació en la recaptació de l'Estat.
I també es planteja que està cedit a la Generalitat el rendiment dels tributs següents, que també els posa.
Jo crec que és prou inintel·ligible.
I puc entendre el fons, eh?
L'entenc, senyor Ribó.
Entenc l'objectiu: és el concert solidari i el *cupo*.
Però també entenc que està prou mal expressat, perquè jo crec que el que s'hauria d'haver fet, si vosté realment reclama l'objectiu del concert econòmic i el concret solidari i el *cupo*, és no posar res de tot açò.
Dir: "Nosaltres recaptem tot i ja ens apanyarem, ja li donarem a l'Estat el que sobre".
Però és incompatible sustentar un sistema de finançament com el que vosté està aprovant i està recolzant, com és el que hem plantejat els dos grups, quan hem signat l'Estatut, és incompatible amb el que ve expressant a continuació.
No té cap sentit.
Jo supose que haurà sigut un poc d'embolic que s'haurà plantejat, però està tremendament mal expressat.

I l'últim tema que vull fer referència, el tema de la bilateralitat, la multilateralitat en la presa de decisions en matèria de finançament.
Si volem ser solidaris, i així ho diu també la Constitució Espanyola i la llei que ho regula, hem d'anar a la multilateralitat en allò que són els recursos econòmics, per a ser solidaris.
Si anem a la bilateralitat, difícilment anem a ser solidaris.
I si difícilment anem a ser solidaris, se cau el principi del concert solidari, es cau el principi del concert solidari.
Perquè vosté sap igual que jo que les dos comunitats forals que tenen el règim de concert i *cupo*, el que està primant no és la solidaritat precisament.
Està primant la insolidaritat.
Vosté ho sap, perquè és així.
Això ha sigut un privilegi que li ve donat a determinades comunitats, i jo crec que deuríem ser solidaris tots i tindre tots el mateix sistema de finançament.
Perquè jo crec que no és molt de rebut la gràcia que tenen uns de tindre avantatges fiscals en un determinat territori, en perjuí d'altres que no les tenen perquè són ciutadans d'una altra comunitat.
I si anem a ser solidari, anem a ser solidares de veres i no sols de boqueta a través d'este tipus de sistemes.

 

**La senyora vicepresidenta:**

 

Gracias, señor Such.

Para réplica, tiene la palabra el señor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Anem a vore.
Quan es presentes esmenes, es presenten esmenes a vegades a més d'un nivell.
I jo crec que a vosté li ha passat exactament el que li ha passat al portaveu del Partit Popular quan estàvem parlant del valencià.
Nosaltres, en el tema del valencià, com en altres temes hem anunciat, hem fet esmenes a dos nivells: un nivell en el qual plantegem les nostres opcions, quan déiem que el valencià és una variant dialectal de la llengua catalana.
.
.
I aquí és exactament el mateix.

Nosaltres fem esmenes a dos nivells: per una banda, presentem un model, que és el model de concert econòmic solidari que els hi diré, però per una altra banda, com que som mínimament realistes, sabem que intentem plantejar una sèrie de coses.
Per exemple, quan plantegem el tema dels impostos propis i cedits, nosaltres estem pensant en el model que vostés plantegen, però estem pensant que, per exemple, en les Illes Balears, el model de finançament es planteja els impostos cedits, i aquí no es plantegen.
I, per tant, nosaltres intentem plantejar també esmenes al segon nivell, al segon, possibilistes, per dir-ho d'alguna manera.
Jo crec que vosté entendrà perfectament que les esmenes, quan es plantegen, s'estan plantejant a estos dos nivells.

Anem a vore.
Nosaltres plantegem el model econòmic, insistisc.
.
.
si volguérem dir com Navarra i el País Basc, diríem concert econòmic.
Punt i final.
Per tant, no estem plantejant el model exclusivament com té el model navarrés o basc.
Estem plantejant un model concert econòmic solidari, on hi ha dos aspectes.
Hi ha una relació bilateral amb l'Estat, per dos coses: competències no transferides i competències estatals, en les quals els valencians hem de participar en elles.
Per exemple, les relacions amb l'exterior.
I això és una relació bilateral perfectament.
I relacions bilaterals, jo vull insistir-li que no només en tenen Navarra i el País Basc, també en té Andalusia, en el tema del deute històric, per posar un exemple.
Hi ha elements --jo he dit abans-- que entenem que són necessàriament multilaterals, que són els elements de solidaritat.
I els elements de solidaritat els intentem plasmar ací.
I abans li he dit: per a poder definir amb claredat la solidaritat fa falta tindre una eina que explicite d'una forma clara.
I eixa eina fins i tot m'he atrevit a definir-la: és un Senat que siga Senat, no que siga açò que tenim ara, que siga un Senat realment, com és el Bundesrat, en la República Federal Alemanya.
Llavors, els elements de solidaritat que estan concretats són dos també: anivellament, anivellament dels serveis, que és el primer factor; i el segon, fons de solidaritat de compensació interterritorial.
Estan plantejats.

Efectivament, si vosté em diu: "En el tema de la solidaritat.
.
.
*(inintel·ligible)*" D'acord.
Generem el mecanisme.
Però a continuació li dic: potser hem corregut massa, perquè ens plantegem el tema de la solidaritat abans de tenir l'organisme per a poder-la plantejar d'una forma multilateral.
I què és el que fem ací?
Renunciem a la solidaritat, a ser agents actius de la solidaritat.
I la solidaritat ens la fa per reial decret el govern espanyol.
A nosaltres no ens sembla correcte açò, perquè entenem que la solidaritat ha de ser un element transparent i un element perquè tothom puga veure-ho amb claredat.
Si no apareixen coses estranyes, reivindicacions, com balances fiscals, que jo crec que són conceptes que no necessàriament.
.
.
que nosaltres no compartim, perquè són conceptes amb uns plantejaments molt negatius en determinats factors, molt més complexos.
.
.
Però són conseqüència normal i raonable que les coses no estan realitzades d'una forma transparents i, sobre tot, no estan realitzades en un organisme multilateral.

Per tant, jo el voldria tranquil·litzar en dos aspectes que em semblen importants.
Primer, les esmenes estan fetes a dos nivells.
I dit açò, s'entendrà perfectament que estem treballant, primer, en un sentit de plantejar la nostra reivindicació, el nostre model; i en un segon, de dir: a vore si almenys aconseguim que el servici tributari es plantege seriosament el tema dels cedits, com almenys en les Illes Balears ho planteja el Partit Popular, per posar un exemple clar.

I acabaria amb un tema que a mi em sembla important.
Mire vosté, m'ha dit que hem perdut una oportunitat impensable de recolzar este model.
N'hem perdut més d'una.
O siga, quan es va plantejar el model Zaplana allà en el 2001, em van dir també que perdíem una oportunitat impensable que fóra un bon model de finançament.
I quan veiem els resultats en l'any 2003 i 2004, del finançament a la Comunitat Valenciana, hem de veure que estem molt satisfets d'haver criticat aquell model, perquè és un model que no funciona.
I és un model que continua discriminant, discriminant, a la nostra comunitat.

De totes maneres, de totes maneres, li faria una predicció de futur: si dintre d'ics anys eixe model és capaç de trencar amb la discriminació històrica, li assegure que li ho reconeixeré.
Però també voldria que si continuem amb el mateix rotllo que duem ja fa quinze anys, de discriminació negativa del País Valencià quant a finançament, també m'agradaria que m'ho diguera, que s'ha equivocat, perquè fins ara tots els elements que nosaltres veiem és que anem a continuar amb el rum-rum de sempre i la nostra comunitat va a estar contínuament sempre en la mateixa situació: en la cua de les comunitats autònomes, no ja de les forals, sinó de totes.

 

**La senyora vicepresidenta:**

 

Gracias, señor Ribó.

Tiene la palabra el señor Such.

 

**El senyor Such Botella:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Anem a vore, senyor Ribó.
Quan parlem del que és l'instrument que va a fer l'aplicació dels tributs propis, també parlem d'eixe instrument com que va a fer l'aplicació dels tributs cedits.
Jo no sé d'on s'ha tret que no va a aplicar els tributs cedits.
Està en el mateix text estatutari.
I a més a més, també diu el mateix text que s'establiran els mecanismes de col·laboració entre este instrument, d'aplicació de tributs, amb l'agencia estatal per a allò que són la resta de tributs.
Jo no sé per què fa referència sols als propis i no als cedits, quan està en el mateix text estatutari.
Per tant, jo crec que en això.
.
.
estiga's tranquil que realment està incorporat.
I nosaltres ens donem per satisfets en allò que s'ha incorporat tant als tributs propis com als cedits, perquè no sé d'on s'ha tret que no estarà.

Jo, la veritat és que entenent que vosté presenta distintes esmenes a distints nivells, la veritat és que en el correlatiu, en el correlatiu, és inaplicable el sistema que planteja.

Per això he plantejat jo eixe dubte de dir que és inintel·ligible un sistema de finançament tal qual està plasmat, perquè és que no són esmenes soltes al respecte, són de supressions de determinades matèries i de determinades propostes que estan en el propi text estatutari i de modificació per altres que no li donen ni sentit ni coherència a un text.
I el que és pitjor, és que ja en l'esmena a la totalitat venia plasmat així, en els correlatius articulats, en el que es reconeixia un sistema de finançament i es reconeixia l'aplicació dels tributs a l'Agència Tributària i, després, es deia que no, es deia el contrari.
No passava res.

Jo crec que en això sí que caldria donar-li un poc de coherència, encara que vosté planteja que està feta a distints nivells, el que són les esmenes.
Però, si u vol fixar en un text com alternativa el que és la seua alternativa pròpia en matèria de finançament, cal deixar-ho clar, perquè, si no, l'única cosa que genera és confusió.
Perquè jo no sé si ara vosté està d'acord amb l'article 67, a excepció feta de les referències a les lleis orgàniques com a criteri de finançament, o no.
No ho sé.
Jo puc entendre que sí, encara que després siga incompatible el que després planteja, però jo puc entendre i he d'entendre que vosté està d'acord amb el sistema de finançament que plantegem, així com també puc entendre que està d'acord que ha d'haver un instrument que gestione i que aplique els tributs els propis excedits.
Vosté també ho diu, li canvia el nom al que nosaltres hem posat.
I jo dic: està vosté d'acord amb el que nosaltres hem plantejat?
Jo crec que sí, jo crec que sí.

Per tant, l'oportunitat que deia que s'estava deixant passar és perquè no s'està tan lluny de les coincidències, a excepció feta ja del final que distorsiona tot, és a dir, quan s'és incompatible en el que es diu al principi amb el que es diu al final.
Evidentment, això és incompatible.
I quan es diu que es renuncia a les transferències de recursos, es renuncia al que és la participació en els tributs de l'Estat, quan es renuncia a tot això evidentment és completament ja incompatible amb l'article 67, amb el 68 i amb el 69, s'és completament incompatible quan s'ha renunciat a les rendes dels tributs estatals, que és el que conforma part de la hisenda de la nostra comunitat.
És completament incompatible.

Per tant, per això li feia jo el suggeriment o, almenys, l'aportació de què si u vol plasmar un model propi o un model diferenciat amb una aposta política, jo no dic en el nivell d'esmenes del doble llenguatge, les dobles esmenes o els dobles nivells, però si, almenys, en l'esmena a la totalitat hauria d'haver quedat clarificat, però és que tampoc, perquè açò, finalment, és la còpia literal de les modificacions a l'esmena a la totalitat que he pogut jo comprovar.
Per tant, això és el que no quedava clar.

I nosaltres sí que hem plantejat un sistema de finançament, un instrument de finançament, una definició, una solidaritat, una multilateralitat en les relacions i, a més a més, estem convençuts que si hi ha voluntat i fortalesa política pel govern que ha de portar endavant el sistema que li estem plantejant, ja pot a partir de demà executar i aplicar tributs per valor de 3.
000 milions d'euros.
Una altra cosa és que després el govern, el que hi haja ara o el que vinga després, tinga capacitat i fortalesa política per a poder fer-ho, que això no ho vaig a posar jo en dubte.
Eixa és l'altra.
Però, si volgueren demà ja es podria començar a aplicar un sistema de finançament basat en la corresponsabilitat, que els garantiria majors ingressos econòmics i major possibilitat de desenvolupament per a la nostra comunitat amb total certesa.
Però, ja dic, una altra cosa ja és la fortalesa, la capacitat o la voluntat política de portar endavant el sistema, però, almenys, el sistema està fixat en el nostre Estatut i això per a nosaltres és allò important.

 

**La senyora vicepresidenta:**

 

Gracias, señor Such.

Debatido el bloque número 9 de enmiendas, pasamos a su votación.
¿Votos a favor?
¿Votos en contra?
1 voto a favor y 14 votos en contra.

Pasamos, también, a la votación, si les parece bien, del artículo número 73 al artículo número 86.
¿Están de acuerdo?
¿Votos a favor?
Unanimidad.

Pasamos al debate del bloque número 10.
Repetimos la votación.
Repetimos la votación.
Votamos del artículo número 73 al artículo 86.
¿Votos a favor?
¿Votos en contra?
¿Abstenciones?
14 votos a favor y 1 abstención.

Pasamos al debate del bloque número 10 con las enmiendas número 170, 174, 176, la 177 ha tenido una enmienda de corrección, según Registro.
.
.
¿De acuerdo?
Enmienda 178, 179, 181 y 182, presentadas por el Grupo la Entesa.

Para su defensa tiene la palabra el señor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Bo, anem a vore.

La primera esmena, la 170, tracta de les majories concretament per a reformar l'Estatut, una altra vegada, és la tercera vegada, la primera ha estat la Llei electoral, la segona la Llei de comarcalització i esta tercera és la reforma de l'Estatut d'Autonomia, passa de les tres cinquenes parts dels membres a els dos terços.

Nosaltres volem insistir que ens sembla negatiu, no coneguem cap, d'estatut, que necessite els dos terços per a ser reformat, o siga, no el coneguem, és possible que n'hi haja algun, però em sembla que és negatiu.
I una altra vegada suposa un blindatge bipartidista del mateix.
I, per tant, nosaltres hem de plantejar que ens sembla negatiu.
Ja ho hem reiterat abans i no volem insistir més en el tema.

La segona esmena és l'esmena 174, que planteja els mecanismes de reforma.
Nosaltres pensem que ha d'haver un cert element de sobirania de les Corts Valencianes i l'intentem concretar en el dret de retirar la proposta de modificació en qualsevol moment abans de l'aprovació definitiva.
Nosaltres recordem i pensem que recordant la modificació de l'Estatut de Benicàssim -- que es va produir en el parlament estatal, allà en els anys 82--, pensem que és bo que les Corts Valencianes tinguen sempre el dret a poder retirar una proposta de modificació si aquesta es desvirtua fins a nivells en els quals siga irreconeixible la voluntat de les Corts en el moment de plantejar una reforma.
Em sembla que és un element de sobirania i em sembla que és un element que d'alguna forma s'hauria de plantejar sempre.

Plantegem, després, en l'article 88, el tema de les addicionals, la famosa addicional Camps.
Hi ha, precisament, ahí un error que nosaltres hem plantejat, una línia va desaparéixer, que era la supressió dels apartats primer i segon.
Jo no vaig a dir que és una addicional justa ni que és una addicional inconstitucional, ja ho han dit des de ponents de la passada Constitució fins a la majoria dels catedràtics de dret constitucional quan es va formular, però a mi sí que em fa l'efecte que és una addicional d'impotència, d'impotència de reivindicar els plantejaments que volem i de dir: "però, malgrat tot, nosaltres volem ser com és el que més".
D'alguna manera palesa la incapacitat de plantejar un estatut on defenguem allò que pensem que és imprescindible.
No hem suprimit l'apartat 3, només hem plantejat unes modificacions perquè pot haver a nivell de finançament autonòmic determinats elements que es puguen plantejar.

I plantegem una altra addicional, que hem de dir que està inspirada en una addicional que està en un estatut, que és l'estatut andalús --concretament li diuen allà l'addicional del deute històric--, i pensem que és important per a la nostra comunitat.
Enllaça perfectament amb el que hem plantejat fins ara i la vaig a llegir textualment: "Ateses les circumstàncies econòmiques i de finançament del País Valencià al llarg de la seua història autonòmica, que dificulta o impedeixen la prestació d'un nivell mínim en algun o alguns serveis transferits, els pressupostos generals de l'Estat consignaran, amb especificació de la seua destinació i amb fons excepcionals de finançament, unes assignacions complementàries per a garantir la consecució d'aquest nivell mínim.
Els criteris, l'abast i la quantia d'aquestes assignacions excepcionals seran fixades en cada exercici per la Comissió Mixta Estat-Generalitat Valenciana".

Nosaltres pensem que tenim una sèrie de serveis que estan clarament per sota del mínim en ensenyament, sanitat i atenció a persones grans com a mínim, i pensem que si esta clàusula de deute històric està incorporada en l'estatut d'Andalusia perfectament s'hauria d'incorporar en el nostre estatut perquè pensem que tenim determinats elements en la mateixa o en pitjor situació que la nostra.
Li volem recordar: any 2004, aquesta clàusula li va suposar uns beneficis de 1.
200 milions d'euros al govern andalús precisament per aquest concepte que a nosaltres ens sembla que és important.

Hi ha, després, dos esmenes, la 181 i la 182, sobre el tema del referèndum.
Evidentment, una de les diferències amb les nacionalitats històriques és que el poble corresponent ha tingut en un moment determinat la capacitat de decidir si l'Estatut els satisfeia o no.
Curiosament, en la disposició transitòria cinquena es diu no al referèndum en este procés, en el procés que estem en estos moments plantejant.
Nosaltres plantegem que se susprimisca este i que es fique una transitòria distinta que diu textualment: "Abans de la sanció, promulgació i publicació pel govern d'Espanya d'aquesta reforma, el president de la Generalitat, d'acord amb el govern estatal, convocarà un referèndum entre l'electorat inscrit en els cens corresponents del País Valencià".

Pensem que front al no al referèndum que es planteja en aquest projecte de llei que, d'alguna manera, ens diferencia i ens col·loca en una situació per sota de les nacionalitats històriques, les que anaren per l'article model 151, doncs, s'ha de plantejar un sí al referèndum perquè pensem que és un element fonamental, és un element que hem plantejat sempre i és un element que crec que ens diferencia per a mal de les comunitats històriques, de les nacionalitats històriques.

Gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta:**

 

Gracias, señor Ribó.

Tiene la palabra el señor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor Ribó, mire, ja hem discutit prou però, bo, està en el seu dret de continuar en la mateixa línia quant a les majories.
Jo pense que l'Estatut d'Autonomia de la Comunitat Valenciana és una cosa tan important i tan transcendent que ací, més que en altre lloc, està justificat que vulguem una majoria qualificada de les tres cinquenes parts --com diu vosté--, tres quints conforme dic jo, de la composició de la cambra, del nombre de dret que no de fet.

Per tant, pense que si ho hem acordat anteriorment per a la Llei electoral, si ho hem acordat també per a la Llei de comarcalització, inclús per a les mancomunitats comarcals, amb més motiu està justificat que també en la reforma de l'Estatut es contemple d'eixa manera.

Quant a poder retirar en un moment que hi haja una modificació, *(inintel·ligible)* estatutari, poder retirar la iniciativa.
Mire, jo no sé si voste s'ha fixat bé en el que plasmem en l'article 81, que diu clarament que: "Anirà a tràmit en les Corts Generals la comissió constitucional i allí es donarà una ponència, una ponència constituïda per representants de les Corts Generals i representants de les Corts Valencianes per aplegar a acords".
Si n'hi haguera alguna modificació.
.
.
Hi ha una esmena nostra que afegeix: "si fóra rebutjat i/o fóra modificat caldrà tornar-lo a les Corts Valencianes de forma motivada, argumentada i proposant alternatives perquè puguem dur-lo endavant".
Per tant, la preocupació que té la seua senyoria pel que va ocórrer en el 82 no és el cas que mos ocupa en estos moments.

Deia vosté: "L'exercici de les competències financeres s'estarà al que disposa la Constitució espanyola".
I la Lofca.
Sí, sí, ho diu vosté en l'esmena 176.
Sí, sí, la 176 a l'article 88.
I la Lofca.
Mosatros diem la Llei orgànica en el text.
I vosté vol canviar-ho "al que disposa la Constitució", però pensem que la Constitució marca la norma general, i és la Lofca, la Llei orgànica qui ho desenrotlla.
Per tant, no podem acceptar-li eixa esmena per este motiu.

La clàusula Camps.
Mire, vosté, la clàusula Camps jo pense que és una clàusula adequada, oportuna, necessària i convenient, que marca l'eficàcia del govern de la Generalitat perquè en el futur puguem ser receptors i beneficiaris d'aquelles competències que en qualsevol moment puga l'Estat assignar a alguna de les comunitats autònomes i que ens puga interessar, no imposar aquelles que mosatros vulguem.
.
.
o que puguem exercir el dret.

Per tant, pense que és adequada i tots els qualificatius que li he dit, que ja li vaig dir en el debat de totalitat i que ara no li repetisc.
Per tant, no anem a acceptar la modificació.

Quant al referèndum, per últim, que són les dos esmenes últimes del bloc que ha defensat.
Mire, el referèndum vosté sap que podria ser inconstitucional, podria ser inconstitucional, perquè diu la Constitució clarament que: "Els estatuts d'autonomia es reformaran de la mateixa forma, pel mateix procediment que serà utilitzat per a la seua aprovació".
I el nostre, malauradament, no va ser de la via del 151.
Per tant, com no ho va ser, ara no tenim per què fer el referèndum.

Però sí que hem contemplat en el nou Estatut el fer un referèndum.
Únicament que hi ha una disposició transitòria que diu que només tindrà aplicació.
.
.
, per això vosté fa dos esmenes basades en el mateix, la 185 i la 186, basades en el mateix.
Mire vosté, la tenim de mantindre també, la disposició transitòria, conseqüentment amb l'anterior, i és que per a futures reformes sí que se farà referèndum, però en estes no, perquè la Constitució diu el contrari.

Per tant, no podem acceptar ninguna d'estes esmenes.

Res més i moltes gràcies.

**La senyora vicepresidenta:**

Gracias, señor Maluenda.

Para réplica, tiene la palabra el señor Ribó.

**El senyor Ribó i Canut:**

La primera, l'esmena 176, que no l'havia comentat abans.
Nosaltres, insistir, el marc constitucional?
, d'acord; les lleis orgàniques són canviables i es cànvien amb una facilitat molt superior a la que es pot canviar un estatut d'autonomia, perquè els mecanismes són molt més fàcils i, per tant, no entenem com tenim d'estar permanentment.
.
.
, i entenem que açò és un element negatiu d'aquest estatut que es planteja, permanentment sotmesos a lleis orgàniques que poden estar canviades d'una forma fàcil.

El tema de la clàusula Camps, nosaltres sí que voldríem plantejar que ens sembla que és terriblement negatiu, és un element de subsidiarietat molt clar, eh?
Com que no puc, no tinc força, no tinc voluntat, em sento incapaç de demanar determinats temes, si altre aconsegueix, per exemple, competències en porc ibèric, encara que no tinguem porc ibèric, aquí les podem demanar.
M'estic referint ara, per posar un exemple, a Extremadura, però igual podríem plantejar-mos el cas Ibarretxe, el dret d'autodeterminació.
O no.

Jo crec que açò no és un plantejament raonable.
Jo crec que cada comunitat, en els temes de les relacions del seu estatut amb el Govern, és una relació bilateral, eixe tema jo crec que està clar i la seua plasmació és una plasmació entre les Corts Valencianes, en este cas, i les Corts Generals, i intentar buscar en altres, en les reivindicacions d'altres, allò que nosaltres no podem aconseguir, és, senzillament, la simbologia, la plasmació del que és este estatut.

A mi em dóna la sensació que plasma perfectament la tipologia d'aquest estatut, un estatut incapaç de plantejar-se el problemes fonamentals d'una manera clara, d'una forma seriosa i d'una forma decidida.
A mi em sembla que està clar.

En el tema del referèndum, home, si és inconstitucional i després no ho és és perquè fem una previsió de canvi constitucional, perquè, si no, no ho entenc!
Ara és inconstitucional i després ho serà.
*(Veus)* No, no, el mecanisme jo crec que està clar.
I a mi em fa l'efecte que és evident que no és inconstitucional, perquè tenim de ficar una transitòria per a dir que ara això no s'aplica.
No, jo crec que és evident que no és este l'argument.

L'argument real és que no ens atrevim a plantejar un referèndum perquè, en el fons, tenim dubtes raonables de la presentabilitat d'aquesta proposta de reforma de l'Estatut cara a la ciutadania d'este país, eixe és l'argument de veritat, i per açò nosaltres plantegem que es faça un referèndum, que al final decidixquen les valencianes i els valencians, que es tinga el valor no només de presentar-ho a estes Corts, sinó com han fet totes les comunitats que són nacionalitats històriques.
Després, que es tinga el valor de presentar-ho i defensar-ho cara a la ciutadania, que jo crec que no es té el valor.

Diguem, bé, a vore, dintre vint i tants anys, quan ja siguem ben majorets, si és que hi arribem.
A mi em fa l'efecte que açò és una plasmació de la inseguretat que tenen els grups que proposen aquesta reforma estatutària, de la inseguretat enfront del seus propis votants i enfront de la seua pròpia ciutadania.
Si es tinguera la seguretat i la confiança que aquest Estatut és un estatut que il·lusiona, és un estatut que suposa un canvi en positiu, s'arriscaria mínimament i es plantejaria un referèndum.

Però és cert, hi ha una llei en política que ens diu que ningú planteja un referèndum quan no té la seguretat de guanyar-lo, ningú planteja un referèndum si té alguna por raonable que es puga guanyar, i jo crec que, una vegada més, aquesta teoria s'ha concretat en esta esmena i en esta falta d'esmena: ningú s'atrevix a plantejar un referèndum que té por de guanyar-lo.

Gràcies.

**La senyora vicepresidenta:**

Gracias, señor Ribó.

Tiene la palabra el señor Maluenda para réplica.

**El senyor Maluenda Verdú:**

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor Ribó, ara entenc per què la seua senyoria no havia defensat l'esmena 176, perquè els arguments que tenia per a defensar-la és el contrari del que ha estat dient en la llei electoral o que ha estat diguent en la llei de comarcalització, etcètera, etcètera, perquè ara diu.
.
.
, ha dit que una llei orgànica es pot modificar en qualsevol moment.
.
.
Per a aprovar una llei orgànica fan falta 176 vots, *(el diputat Ribó afirma sense micròfon: "Sí.
.
.
")*, 176 vots que a vosté li pareix insignificant; per a aprovar la reforma de l'Estatut d'autonomia fan falta 60 vots, per tant, els seus arguments crec que se li cauen quan ha defensat l'esmena 176.
.
.
Sí, sí, per a aprovar-la aquí, clar està; allí són 176, *(veus)* que a la seua senyoria li pareixen molt poquets, a la seua senyoria li pareixen molt poquets.
Ja vorem, ja vorem.

Mire, la clàusula Camps: ja li he dit de la clàusula Camps el que pense.
No és una clàusula que es diu perquè no tenim el millor, perquè tenim inseguretat.
.
.
No, tot el contrari, perquè estem satisfets del que tenim, perquè tenim el que volem, i perquè no volem renunciar en el futur a qualsevol sostre competencial més elevat que puga arribar per decisió de l'estat, deixem la porta oberta per a poder-ho incorporar.
Pense que això és previsió de futur i no el que la seua senyoria diu.

I quant al referèndum, mire vosté: diu.
.
.
*(Rient-se)* És que és molt demagog, perdone que li ho diga, ara diu.
.
.
, ara va i me diu que, bé, que després serà inconstitucional igualment.
.
.
No, no, mire, el que diu la Constitució, senyor Ribó, és que els estatuts d'autonomia se reformen per la mateixa via que se va utilitzar per a la seua aprovació.
Mosatros tenim hui l'obligació de fer-ho per la mateixa via, pel mateix procediment, que és sense referèndum.

Clar que podríem fer una consulta popular!
, el que passa és que, com no seria vinculant, podríem fer el ridícul.
No val per a res!
Això és un *quiero y no puedo*, i mosatros volem estar al màxim nivell amb la màxim legitimitat.
Si ara reformem l'Estatut i diem que en el futur qualsevol reforma sí que s'ha de fer un referèndum que ratifique, però que siga vinculant, llavors no seria inconstitucional, perquè és per a futures reformes, no val per a la present, que se té de fer de la forma que la constitució establix en estos moments.

Per tant, senyor Ribó, ho lamente enormement, hui ha segut impossible acceptar-li ninguna esmena, només li'n queden quatre, que són les de l'exposició de motius, i si som conseqüents en el que hem fet fins ara, doncs, tampoc podré acceptar-li'n.
.
.
No ho sé, ara vorem .
.
.
*(inintel·ligible)* els seus arguments, però també em pense que va a ser impossible acceptar-los.
I de veritat que ho senc, veritat que ho senc.
Ho senc no solament jo sinó el meu grup, el grup parlamentari està ansiós, està desitjós d'acceptar-li alguna de les esmenes que vosté ha plantejat.
Esperem a vore si la reflexió d'ací al dia 1 mos permet que aixina siga.

Res més i moltes gràcies.

**La senyora vicepresidenta:**

Gracias, señor Maluenda.

Pasamos a la votación del bloque número 10.
Votos a favor?
Votos en contra?
1 voto a favor y 14 votos en contra.

*(Veus)*

 

Pasamos a la votación, si les parece bien, de los artículos número 87 al número 92.
¿Votos a favor?
¿Votos en contra?
14 votos a favor y 1 en contra.

*(Veus)*

 

Vamos a votar también la disposición final, ya que no hay enmiendas presentadas.
¿Votos a favor?
Unanimidad.

Y pasamos al bloque número 11, con las enmiendas 183, 184, 185 y 186, presentadas por el Grupo L'Entesa.

Tiene para su defensa la palabra el señor Ribó.

**El senyor Ribó i Canut:**

Amb la finalitat que augmenten les ganes d'aprovar-mos esmenes, les done per discutides.
*(Rialles)*

 

**La senyora vicepresidenta:**

Muy bien.

Señor Maluenda.

**El senyor Maluenda Verdú:**

Agraïx l'economia procedimental del senyor Ribó i la compartix.

*(Veus)*

**La senyora vicepresidenta:**

Muy bien.

Pues, pasamos a la votación.
¿Votos a favor?
*(Veus i rialles)* El bloque número 11.
¿Votos en contra?
1 voto a favor y 14 votos en contra.

*(Veus)*

 

 

***Designació del membre de la comissió que ha de presentar el dictamen de la comissió sobre la Proposició de llei de proposició de llei orgànica de reforma de l'Estatut d'Autonomia de la Comunitat Valenciana***

 

 

**La senyora vicepresidenta:**

 

A ver, un momento.
Pasamos a la votación de la exposición de motivos.
¿Votos a favor?
¿Votos en contra?
14 votos a favor y 1 voto en contra.

Y pasamos al siguiente punto en el orden del día, que es la designación de un miembro de la comisión para representarla en el Pleno.

¿Sí, señor Such?

 

**El senyor Such Botella:**

Pel Grup Parlamentari Socialista proposaré que fóra la senyora presidenta que defensara el que és el dictamen de la pròpia ponència.

*(Veus)*

 

**La senyora vicepresidenta:**

¿Señor Ribó?

 

*(Inintel·ligible)*

*(Pausa)*

Bueno, pues, muchas gracias, recojo la proposición.
.
.

*(Pausa)*

 

**El senyor Ribó i Canut:**

Volia demanar que prestara molta atenció a les esmenes que ens han estat aprovades, per a diferenciar-les de les que no, perquè és complicat.

 

**La senyora vicepresidenta:**

De acuerdo.

Señor Ribó, era lo que les iba a comentar.
Pero sí que le quería comentar a usted y al resto de los miembros de la Comisión, hacer mención de las tres que han sido retiradas, la número 32, número 42 y número 100.
¿De acuerdo?

Muchas gracias.

 

 

 

 

 

*(S'alça la reunió a les 18 hores i 16 minuts)*