Untitled Document


<!--
body {
color:black;
}
.text15 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text14 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text11 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.text4 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.text16 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text5 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text10 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
font-variantsmall-caps;
color:black;
}
.para1 {
text-align:justify;
}
.para2 {
text-align:center;
}
-->



Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 21 de desembre de 2010.
Comença la sessió a les 10 hores i 3 minuts.
Presideix la presidenta de les Corts Valencianes, senyora María Milagrosa Martínez Navarro.
Sessió plenària número 84.
Segona reunió.

Projecte de llei de pressupostos de La Generalitat per a l'exercici 2011.
Dictamen de la Comissió d'Economia, Pressupostos i Hisenda (BOC número 275).
Continuació

La senyora presidenta:

Es reprén la sessió.

Les informo a sus señorías que esta mañana las votaciones, como les dije ayer, se desarrollarán previsiblemente a las 13:30 horas.

Secció 08.
Infraestructures i transports, i entitats adscrites

La senyora presidenta:

Y vamos a continuar con la sección 08, infraestructuras y transportes y entidades adscritas funcionalmente a la
misma.

Comenzamos el primer bloque de enmiendas, que corresponde a las presentadas por
la Agrupación de Diputados y Diputadas No Adscritos.

Tiene la palabra el señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Bon dia a totes i a tots.

Gràcies, senyora presidenta.

Bé.
No cap dubte que ens trobem davant una de les seccions més significatives del pressupost de La Generalitat.

I és de les més significatives, en primer lloc, perquè és una conselleria de pes, lògicament després de les de sanitat i d'educació.
A més, ha estat de les més destacades, perquè ha estat també un dels pivots sobre el que s'ha volgut descansar en gran mesura la política del Consell i perquè -i açò jo crec que és el més important- és la conselleria que més reduïx el seu pressupost més d'un 26%.

A estes altures de la pel·lícula, ja sembla evident que el mite de les infraestructures, que alguns ens hem
entestat en denunciar, és purament això, un mite.
En compte de dinamitzar l'economia i generar treball, l'única cosa que han generat en abundància han sigut beneficis privats i un deute públic injustificable.

Les esmenes, lògicament, marquen prioritats, no pot ser d'altra manera, amb el mecanisme o amb el reglament que tenim, i sobretot una
situació en què el PP aplica la seua majoria absoluta, sense atendre normalment a cap raó.

I per eixa raó tractem de justificar les nostres esmenes, marquem prioritats.
D'una banda, reclamar actuacions que ens vénen una i altra vegada, però que mai no acaben de materialitzar-se.
O defendre actuacions en determinades
zones o poblacions que es troben discriminades per les polítiques del Consell.
O també impulsar l'accessibilitat universal, que és un dret que hauria d'estendre's de forma transversal a tota la secció.
Eixes són les grans línies.

Però, l'element clau, l'element que centra el que nosaltres volem defensar és que la concessió pública, la via del finançament, eixe finançament que diuen vostés conjunt públic-privat, es mantinga estrictament com a una excepció.
Això és l'esmena 410, que és, amb molta diferència, la més important de totes.
És a dir, que no es transforme en una norma eixa modalitat, que garantisca que
els interessos privats determinen o acaben determinant la despesa pública i que siguen els que determinen quines infraestructures es fan i quines
no.
I menys encara, mitjançant eixe mecanisme de cogestió amb interessos superiors al 8% i a més de vint anys de concessió.

Per tant, les nostres esmenes són un no rotund al finançament privat, amb endeutaments que superen la legislatura i que acaben
hipotecant el futur.
Per aquest camí, els pressupostos ja estem veient el que són.
Més que uns pressupostos són postsupostos, és a dir, un document que no aprofita més que per a certificar la despesa d'uns diners que s'han decidit amb anterioritat i, a més, fora del marc del debat pressupostari.

Volem, per suposat, defensar i potenciar el ferrocarril normal, el de les
persones normals, és a dir, el que s'usa quotidianament o amb freqüència, el que vertebra territoris i ens proporciona un patró de mobilitat sostenible, competint amb el transport privat i no estimulant-lo,
el que, a més, resulta econòmicament i socialment prou més eficient.

No és raonable que s'aproven estratègies de lluita contra el canvi climàtic mentre abonem un model de transport com el que està suposant l'AVE.

Ací defensem tretze esmenes en el sentit que he apuntat, amb una especial incidència en el que és la vergonya de l'administració pública -i quan dic «pública», em referisc tant a la valenciana com a l'estatal-, quan parlem del ferrocarril al País Valencià, que és, per suposat, la línia Xàtiva-Alcoi.
No puc evitar la indignació que em provoca com a ciutadà la marginació a què han condemnat un ferrocarril que tan sols necessita per a la seua adequació un 1%, un 1%, d'allò que s'ha invertit en l'AVE Madrid-València.
Per això, adrecem esmenes a aquest ferrocarril, com la 414, la 416 i la 417.

Però també a la línia Gandia-Dénia, que és clau com a pas inicial per a la generació d'un model de transport racional a la costa valenciana, on la seua política precisament ha accentuat la tendència que amuntega la població en esta estreta franja, sense dotar-la de serveis suficients.

La seua prioritat, lògicament, està molt clara, com demostra que a penes hagen pressupostat un milió d'euros per a l'ens gestor, amb una caiguda brutal impossible de justificar.

I el mateix passa a Ferrocarrils de la Generalitat.
Apostem per un transport de
proximitat eficient, i per això sol·licitem prolongacions del tram a la Vega Baixa o l'enllaç de Sagunt amb el port en una sèrie d'esmenes.

També l'accessibilitat en els temes de construcció de ports urbans o estudis específics que reclamem, com l'accés a l'hospital comarcal Verge dels Lliris d'Alcoi des de l'A-7.

En definitiva, volem posar punt i final a les concessions i les privatitzacions
en la gestió de la xarxa de transport, apostar per les vies i connexions de proximitat,
potenciar el ferrocarril, millorar la xarxa de carreteres evitant desdoblaments
innecessaris i cars, prioritzar el transport públic per sobre del privat, amb dos objectius: evitar els efectes perversos del
transport sobre el medi ambient, i particularment sobre el canvi climàtic amb les emissions de CO2 ; i sobretot pensar en el benestar de les persones, a part de deixar-se
enlluernar pel miratge de la falsa modernitat i abans de caure en el parany de
beneficiar els interessos privats per damunt dels interessos públics.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Torró.

Té la paraula el senyor Castejón.

El senyor Castejón Chaler:

Gràcies, senyora presidenta.

Molt bon dia.

Bé, senyor Torró, de nou veig que torna a posar en dubte la voluntat del govern de Francisco
Camps per apostar per les infraestructures, quan resulta més que evident que en els darrers anys l'avanç que s'ha fet en este tema ha sigut més que significatiu, en tot el que significa promoció de la més àmplia xarxa de transport públic, i especialment en el ferrocarril al qual vosté fea una incidència de manera especial.
És un transport deficient i per ell aposta des de fa molt de temps el govern de
La Generalitat.

S'ha fet molt, s'ha fet molt i es continua en aquesta mateixa línia ja que, a pesar de la crisi -que això sembla que a vegades ho oblidem-, l'esforç que es du a terme en el pressupost és molt important, tan important en infraestructura, especialment en el que és competència autonòmica.
I recorde, estem en una situació de crisi.

Precisament s'aposta per vertebrar allò a què vosté fea referència, vertebrar el territori i també -per què no negar-ho- d'una manera especial -és veritat- s'aposta en les àrees metropolitanes de les grans ciutats.

En la comissió ja vaig exposar -i ho vaig demostrar- que pensàvem que les seues esmenes resultaven totalment inacceptables, inacceptables
perquè tècnicament ja presenten una sèrie de deficiències -li ho vaig ficar de manifest-, al referir-se al transvasament de diners de quantitats que fan vostés, de dotacions econòmiques, presentant baixes que deixen sense fons partides que són totalment necessàries i que la seua viabilitat, en el que cas que féssem cas a les seues mocions, no es podrien portar a terme.

I tampoc vostés respecten, evidentment, el principi que cada esmena que suposa un augment de
crèdit, únicament podrà ser admesa si proposa al mateix temps la baixa en una quantia igual de la
mateixa secció.
I això vostés s'ho salten.
Vostés recorren a baixes fins i tot d'empreses que ni tan sols estan adscrites a la Conselleria d'Infraestructures i Transport, com és el cas -que sempre ha dit que aprovàvem-, del tema de l'aeroport de Castelló i després vostés fan transvasaments d'aquesta partida.

Això en l'aspecte formal, en l'aspecte purament tècnic.
Per tant, no compleixen la normativa pressupostària.

I si entrem al fons d'estes tretze esmenes que vostés presenten, mire, jo penso que de cap manera milloren el pressupost, un
pressupost amb el qual, en el 2011, continuarem duent a terme obres rellevants,
com són la línia 2 del Tram d'Alacant, la línia 2 de Metrovalencia, la prolongació de la línia 5 fins a Riba-roja de Túria, el tram Columbretes-camí Serradal del Tram de Castelló, o l'accés nord al port de València, l'estació marítima de Dénia.
.
.
, per ficar-li alguns exemples.
És a dir, que sembla que.
.
.
com si des de La Generalitat no es fes res.

Només en transport, en transport, el pressupost de la conselleria puja 62,6 milions
d'euros, si bé a aquesta cal sumar-li la quantitat de les assignacions que té Ferrocarrils de la Generalitat i l'Ens Gestor de Transports, el GTP, que sumen 175 milions euros.

L'Ens Gestor de Transports disposarà l'any que ve de 101 milions per a inversions reals, que es destinaran
principalment al soterrament del metro, un transport de proximitat, de Benimàmet a Alboraia, a la línia 2 de Metrovalencia, o a les línies 1 y 2 del Tram d'Alacant i actuacions en parcs logístics.

Per tant, esta referència que vosté fea, que no se fan obres, evidentment, sí que se'n fan, i a vegades cal recórrer, cosa que vosté nega rotundament, al finançament privat per a algunes d'aquestes obres.

Els 39,8 milions d'euros amb què comptarà Ferrocarrils de la Generalitat, que sembla que a vosté li preocupava molt, es dedicaran fonamentalment a la renovació de material mòbil i manteniment de les condicions adequades de les línies de Metrovalencia i també del Tram d'Alacant.

I una obra a què vosté fea referència -dia de vergonya, vosté recordava.
.
.
, inclús en la comissió se mos dia «situació tercermundista»-, el tren Alcoi-Xàtiva, i sap que el pressupost arreplega els estudis per a aquest tram central de
la línia Xàtiva-Alcoi, i també per al tren de la costa, que s'executarà conjuntament entre l'administració central i l'administració pública, una vegada que el ministeri, per la seua part, presente l'estudi informatiu i La Generalitat l'estudi o l'informe economicofinancer.

Per tant, aquesta redacció del projecte a què també fea referència en la comissió de l'estació intermodal d'Ontinyent, també figura en el pressupost.
Com també l'ampliació del tram Sagunt-Port de Sagunt, o la reformulació d'algunes altres línies, com parlava vosté de la Gandia-Oliva-Dénia.

Per tant, nosaltres pensem que les seues esmenes.
.
.
, per a nosaltres resulten
específicament.
.
.
Algunes de les línies que vosté proposa ja estan arreplegades, encara que no d'una forma tan detallada com la que vostés demanen, però pensem que arribar al detall d'una dotació concreta, a vegades no resulta inclús ni productiu.

Per tant, pensem que també el pressupost arreplega una sèrie de quantitats importants en algunes coses que vosté ha referència en comissió i avui ha ressaltar, com podria ser l'estació Albaida, que també està inclosa en els pressupostos, del que significa la millora dels trens de
rodalies.

I ja per acabar, dir-li que si entre les noves línies pressupostàries que proposen en les seues esmenes inclús s'atrevixen a incloure, com vosté fea referència avui, una connexió d'una autovia a una.
.
.
, una via que és nacional, com és la incidència o la connexió entre l'autovia A-7 a l'accés de l'hospital d'Alcoi.
.
.
I, bé, això cal dir que no podem actuar perquè no és competència autonòmica, ni tampoc per part de l'ajuntament s'ha sol·licitat la redacció inclús del projecte per a fer aquesta obra.

Vostés proposen aquesta obra, aquesta actuació, i la valoren inclús en 500.
000 euros, que detrauen sense cap problema d'altres partides, com seria el subministrament, rebaixant-la un 25%, que faria
inviable el que proposa aquesta partida.

Per tant, com veuen, cap de les seues esmenes es poden acceptar per inviables tècnicament i, evidentment, no aporten ni milloren res el pressupost.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Bé, anem a vore.

Ací discutim de dos coses bàsicament.
La primera és la voluntat del Consell, en este cas, en el tema de les infraestructures.
Vaig
a deixar de banda la qüestió de quines infraestructures i com s'opta per això.
En el tema simplement del finançament.

L'ens gestor rep enguany per a inversions un 98% menys que l'any passat, un 98% menys que l'any passat.
Per tant, tot el que vostés volen fer és a través d'estes fórmules estranyes de cogestió, que, en definitiva, és fer pagar les obres als ciutadans més cares.
I a més, posant en risc la gestió, perquè la gestió passa a mans privades.
I en això no hi ha cap, absolutament cap avantatge.
Eixa és la primera.

La segona qüestió, el tema de les obres que vostés diuen que fan o deixen de fer.
La llista d'obres que hi han ahí, la major part d'elles estan fetes.
I les que no estan per a fer i vostés apunten ací, no se sap mai quan es van a fer, perquè van anunciant-les una i una altra vegada i després no es duen mai a terme.

I en eixe cas especial es troba el ferrocarril Xàtiva-Alcoi.
És que és de deveres, és que sembla mentida que vinguen ací a dir-nos a les coses que vénen a dir-nos.
L'estació d'Albaida està en els pressupostos des de que jo estic en estes Corts, i això ja fa quatre anys.
Tots els anys apareix pressupostada i encara no han alçat ni una pedra.
Per a què aprofiten els pressupostos?

El problema del Xàtiva-Alcoi va des de fa quasi trenta anys.
Hi han compromisos del govern de
Madrid i del govern de La Generalitat que s'arreglarà, que s'arreglarà, que s'arreglarà, que s'arreglarà, que s'arreglarà.
.
.
.
Podia estar el minut que tinc dient això perquè seria tantes vegades com vostés anuncien a dir-ho ací.
I ara, que diuen que hi ha un compromís, que es partixen la inversió, que es partixen el que té de vindre.
.
.
, ¡no hi ha ni una
perra!
.
.
.
¡Ni una perra!
¿I vosté ve ací a defensar això, senyor Castejón?
, ¿té la barra de defensar això ací i de parlar de rodalies i de no sé què?
.
.
.
A mi em cauria la cara als peus de vergonya d'estar defensant això.
No sé, inventen-se una altra excusa, a la millor cola, però, per descomptat, no és eixa que el govern ho fa tot perfecte.
.
.
, per descomptat, no és eixa.

Igual que el tema del tren de la costa.
Jo no sé, al final, eixe pla de rodalies en què quedarà, però espanta quan es posen a parlar d'altes velocitats i coses d'eixes, perquè això no és el que està fent falta per als ciutadans que viuen en eixes zones, que necessiten trens,
que necessiten comunicacions de proximitat que resolguen els problemes que
tenen, uns problemes enormes de mobilitat que ha generat un model urbanístic insostenible i molt poc pensat, pensat només per a posar diners en la butxaca de la gent, i un model de transport que en
absolut pensa en les persones, sinó només pensa en els beneficis de les grans empreses constructores.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Torró.

Señor Castejón.

El senyor Castejón Chaler:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Bé, clar que vinc aquí a defensar els pressupostos de La Generalitat, evidentment, i ho faig convençut que són els millors pressupostos que, donada la situació econòmica actual, pot presentar un govern amb un objectiu molt concret, el millorar
la qualitat de vida a tots els ciutadans, i s'arriba a on s'arriba.
El que vosté sembla que, amb les esmenes que ha presentat, ha apostat per unes prioritats,
evidentment que vosté ha apostat per unes prioritats, i jo suposo, i avui m'he enterat de la localitat de la qual vosté és, que vosté podrà sortir d'aquí dient que no donem suport a les seues propostes en què d'una manera especial se millora una sèrie de condicions i una sèrie d'infraestructures que feen referència principalment a dos localitats, com puga ser la d'Alcoi i la de Sagunt, que me sembla molt bé, me sembla molt bé que vosté puga anar després dient d'aquelles prioritats que vosté ha marcat al pressupost no han segut acceptades pel Partit Popular.
Però, evidentment, un govern té de marcar, com vosté dia, les seues prioritats, i les prioritats són intentar millorar les infraestructures, en este cas, en el que estem debatent,
de tota la comunitat autònoma, ¡de tota la comunitat autònoma!

El que també té de dir en el seu moment és que si, per exemple, no podem fer cas, en la proposta que vosté me fea, d'una via de connexió a Alcoi entre la A-7 i el que és l'hospital, també té de dir al mateix temps d'a on detraïa estos fons de finançament.
.
.
Vull dir, inclús, doncs, d'alguna altra infraestructures com podia ser el que li dia al principi de l'aeroport de Castelló.

I el que vosté ara me parlava de la línia d'Alcoi, no, és que li ho vaig dir a la comissió, jo no voldria repetir una mica els arguments, ¿no?
És a dir, el protocol que es va firmar entre el Ministeri de Foment i el pla d'infraestructures ferroviàries, ahí, en el que és (inintel·ligible) .
.
.
de rodalies, en el programa 513.
20, existix un codi pressupostari que
correspon a les actuacions assumides per La Generalitat en uns documents, que és.
.
.
, com en l'estació d'Albaida, i està ahí.
Que vosté me diga que anteriorment estava, (veus) evidentment, no li puc portar la contrària.

Per tant, està clar que en una cosa no mos podem ficar d'acord, perquè estaríem debatent moltes vegades, que són les fórmules de finançament per a portar a terme aquestes infraestructures que són necessàries.
Doncs, si, damunt, evidentment, vosté marca com a prioritat que no se puga recórrer en este finançament en vinculació a allò privat, encara podríem fer moltes menys obres o moltes menys infraestructures de les que se porten a
terme.

Com veuen, el Partit Popular, el govern popular, doncs, aposta per les
infraestructures dins dels condicionants que els pressupostos poden assumir,
perquè si alguna vegada.
.
.
, moltes vegades (inintel·ligible) .
.
.
són realistes i realistes vol dir que som conscients d'aquelles coses que podem portar a terme.
Per tant, hem marcat unes prioritats
concretes que vosté ja he comprovat que no pot compartir.
No pot compartir, però pensem que, avui per avui, des del govern del Partit Popular són aquelles més urgents i més necessàries per a millorar, en definitiva, el que tots pretenem, que és millorar la qualitat de vida de tots els valencians.
I en esta línia seguirem treballant.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Castejón.

Pasamos a las enmiendas presentadas por el Grupo Compromís.
Tiene la palabra la señora Oltra.
(Pausa)

Cuando.
.
.
Perdón.
Cuando quiera, señora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyora presidenta.

Bon dia, senyories.

Bé, vinc ací a defensar les esmenes del Grup Compromís a la secció huitena d'infraestructures i transports, feliç, perquè, efectivament, ja veig l'interés que el govern en ple té per estos pressupostos, sobretot el conseller d'Infraestructures i Transport, que ens honra amb la seua no-presència, a la millor perquè no tinga de sentir-se que, com a conseller, deixa prou a desitjar, però com a pitoniso més encara, ¿no?
, per allò que va dir que l'AVE es retardaria dos anys i que Cascos havia promés que aplegaria en el 2010.
Llavors, a la millor, perquè no li tirem en cara que, com a pitoniso, tampoc no fa molt bon paper, doncs, a la millor per això no mos honra amb la seua presència.
En tot cas, feliçment, ningú no s'ha hagut de tirar per la finestreta de l'AVE, van estar tots vostés allí inaugurant-ho, els reis i.
.
.
, en fi, i tot molt bonico, però ara toca parlar de la realitat, i és de la realitat dels diners que ens toca als valencians i valencianes en
infraestructures i transports.

I ens trobem davant d'una conselleria que, com sempre, li toca ballar amb el més lleig, i és que han baixat el seu pressupost, de les conselleries que més ha baixat.
En tots els programes, absolutament tots, i un total, a més, de 113 milions d'euros respecte del 2010, ¡113 milions d'euros!
, que són moltíssims diners, ¿no?

I aposten, a més, seguixen apostant, malauradament, per la política d'escaparata, no només aquella que retribuïx millor els beneficis privats, sinó també aquella que retribuïx més els interessos partidistes, perquè ací s'està en la política de beneficiar, efectivament, els interessos privats, però també en la política de la foto i de traure rendibilitat electoral a curt termini en eixa miopia
política que malauradament invadix no només el Partit Popular, malauradament, sinó també el Govern d'Espanya.

I, això sí, tenim AVE, amb una inversió multimilionària, però la gent tardarà més.
.
.
, la majoria de valencians, els que no vixquen en la ciutat vella de València, tardaran més en arribar a l'estació eixa de Pintor Sorolla, que després en aplegar de València a l'Altet.
Un estudiant de Llíria que tinga d'estudiar en la politècnica, tardarà el mateix o més en aplegar de Llíria a la politècnica, en fer 40 quilòmetres, que una persona d'anar de València a Madrid en AVE, i això no és raonable, no és raonable.

I ací, efectivament, tenim uns pressupostos en què, novament, s'interessa la política de la foto, la política d'estàtues en els aeroports, que sembla ser que l'aeroport de Castelló per a l'única cosa que servirà.
.
.
, perquè, si l'inauguren, ja serà la ruïna total, per a l'única cosa que servirà és per a ficar una estàtua del senyor Fabra, que això no és raonable, perquè això no se fa en els sistemes democràtics, les estàtues als polítics i als cacics se fan en sistemes totalitaris, però sembla ser que, al final, l'aeroport de Castelló servirà per a tindre una estàtua, perquè no sé si servirà massa per al transport de passatgers.

En tot cas, nosaltres presentem 60 esmenes que recullen 116 propostes que ens
han vingut des dels distints territoris, perquè, efectivament, això de tots els valencians i valencianes és molt sofrit, però n'hi han alguns que ixen sempre més beneficiats que altres.
Hi ha territoris sencers que estan directament
oblidats de la mà del govern.

Nosaltres proposem unes esmenes que tenen dos objectius fonamentals.
Una, pal·liar en la mesura de l'obra pública.
.
.
pot contribuir a això, la crisi econòmica injectant diners i obra pública als municipis valencians, però també, efectivament, millorar la xarxa de transports pública, millorar el tema de les energies i la gran problemàtica que tenen hui en dia en les energies connectant-la amb la necessària política de lluita contra el canvi climàtic; mantindre també una xarxa de carreteres que siguen en condicions òptimes i de seguretat; mantindre una situació de seguretat en la xarxa ferroviària de Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana, perquè no puguen succeir novament accidents en la línia 1 ni en cap línia com el del 3 de juliol de 2006; eliminar els sistemes de contractació mitjançant pagament ajornat, peatges en ombra, eixe abús que ens està hipotecant per al futur i que està hipotecant ja hui les obres de hui; i també eliminar la privatització.
.
.
, diguen-li vostés «externalització», però és privatització dels serveis públics de transport, que cada vegada, precisament per la manca de possibilitats d'inversió, s'està anant a fórmules que, a curt termini, ja no a mitjà termini, a curt termini, són insostenibles.

En arquitectura, estem plantejant la rehabilitació de barris històrics emblemàtics i d'una vàlua cultural rellevant en ciutats com Alcoi, Llíria, Ontinyent, Vistabella, Cabanes, Benicarló; actuacions en recuperació de patrimoni històric en la línia defensiva el Puig-els Cara-sols, que, per cert, va ser aprovat per estes
Corts, però, després, de diners no se'n troben en el pressupost; la remodelació urbana de places i entramats urbans de diferents localitats.

En infraestructures de carreteres, presentem 36 propostes que seguixen apostant
per l'alliberament de l'AP-7 davant de l'estat, això que se li va omplir la boca al president Camps de fer un brindis al sol i que
després s'ha quedat en no res, com tot el que ix de la boca del senyor Camps; construcció de variants com Font de la Figuera, Teresa, Alcalà de Xivert, Cabanes, Llíria, Vilamarxant, CV-16-Vilafranca, Adzeneta del Maestrat, etcètera; construcció de carretera minera en Villar del Arzobispo, descongestionant el trànsit pesant de camions; estudi alternatiu Oriola-costa, més sostenible; construcció de viaductes en Canet-Sagunt i el de Llíria sobre la CV-35; construcció d'un carril bici a la comarca de l'Horta Sud que unifique les poblacions de Mislata, Quart de Poblet, Xirivella,
València; i algunes esmenes més que no me detindré ara.
.
.
, perquè les tenen les seues senyories ahí.

En ferrocarril apostem, efectivament, pel ferrocarril que empren diària i quotidianament les persones, (veus) aquell que ens servix per a anar a estudiar, que ens servix per a anar a
treballar, que ens servix per a anar d'esbargiment.
No per les obres faraòniques que se mengen la major part d'inversions públiques i que després només servixen per a desplaçar 8.
000 passatgers al dia a menjar paella en la platja o a vore un musical en
Madrid.

Apostem també per la millora de la xarxa d'autobusos i la millora.
.
.
, i la implementació de carrils exprés o vies exclusives per a este transport.
En especial, destacar aquell que fa que la gent puga accedir als centres
hospitalaris, per exemple, l'Arnau de Vilanova o, l'hospital de Manises, els ciutadans de la Foia Bunyol-Xiva.
També apostem per optimitzar el transport, també el cotxe privat, fomentant plans i programes de compartir cotxe per a, també, disminuir les emissions de CO
2.

En infraestructures de ports, aeroports i costes, hem presentat 5 esmenes que
recullen 10 propostes en el sentit de crear noves línies d'actuació per a atendre accidents o naufragis; redactar amb altres administracions un pla
de salvament marítim; elaborar un catàleg d'infraestructures existents que estiguen afectant negativament el manteniment de
platges, cordons dunars i prades de posidònia; establiment d'una moratòria en el (inintel·ligible) .
.
.
de construcció de nous ports o ampliacions mentre no estiga redactat un programa d'actuacions de ports de La Generalitat, recordem ací el cas del port de Xàbia; ampliar les partides destinades a la regeneració de les platges del litoral o (inintel·ligible) .
.
.
dels talussos al port de Xàbia; la defensa i millora del domini públic portuari i garantir l'ús públic de l'espai portuari valencià.

En el tema dels aeroports, seguim apostant per un pla aeronàutic, perquè amb este pla segurament.
.
.
, segurament, que combine les necessitats reals del
sectors i els recursos territorials, no se farien coses tan destrellatades com
l'aeroport de Castelló.

En energia vull detindre'm un poquet més, perquè per a nosaltres és un tema fonamental del qual dependrà el col·lapse o no ecològic d'este planeta.
Hem de fer ja polítiques energètiques que aposten nítidament per energies renovables, que reduïxquen dràsticament les emissions de CO2, que frenen el calfament global i que puguen garantir una viabilitat futura de
la vida humana en este planeta.
Per tant, volem que s'elabore un pla valencià d'energies en relació amb l'estratègia espanyola i de canvi climàtic i energies netes que tinga com a objectiu esta reducció d'emissions; la creació d'una comissió que faça el seguiment de la implantació del pla eòlic en el nostre territori i aporte sobretot solucions a aquelles demandes
judicials i demandes ciutadanes i també ecologistes que han sorgit, sobretot en allò que afecta l'avifauna del nostre territori.

La planificació, impuls i suport a la inversió en plantes o generació d'energia a través de la biomassa; l'establiment d'un pla de tancament gradual de les centrals nuclears i la prohibició d'ubicació de magatzems nuclears al territori valencià, són algunes només de les propostes que en deu minuts ens ha donat temps a ressaltar en este
plenari, que milloren, per descomptat, un pressupost que no està fet per a la qualitat de vida de les persones, no està fet per a eixa felicitat de tots els dies, sinó que més bé està fet, primer, de cara a la galeria, la política de la foto, i, després, també, per a beneficiar uns pocs enfront de la necessitat que la política afavorixca i garantixca una millor qualitat de vida de la majoria.

Moltíssimes gràcies.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Oltra.

Para el turno en contra tiene la palabra el señor Ferraro.

El senyor Ferraro Sebastiá:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats, bon dia a tots.

Senyora Oltra, efectivament, ja tenim ací l'AVE i jo crec que se congratulem tots, probablement vostés no, no sé per què.
Però jo voldria explicar-li una cosa.
Sap vosté el que se trobà el senyor Álvarez Casco en l'any 1996 quan arribà al Ministeri de Foment?
Jo li ho vaig a dir: una ratlleta en un plànol que deia AVE Madrid-Levante, ni passava per Conca, ni per Albacete, ni per
cap lloc, una ratlleta.
I fou aleshores quan se començà a preparar tota la infraestructura, tots els estudis, tots els plànols per a fer l'AVE que hui ha arribat a la ciutat de València
(aplaudiments) que no a la Comunitat Valenciana, que no a la Comunitat Valenciana com estava
previst des d'un principi.
Està clar?
Que no a la Comunitat Valenciana, perquè ni està fet el túnel passant per la ciutat de València, ni arriba a Alacant, ni arriba a Albacete.
I havia d'arribar, com no?
, com no?
, havia d'arribar a Albacete.
Ja me dirà vosté qui mana en Albacete, per això arriba a Albacete.
Està clar?

I li ho dic, perquè eixe és el tema.
No arriba a la Comunitat Valenciana.
Se passàrem ací, anys i anys en estes Corts demanant AVE a la Comunitat Valenciana.
Quan se dia
de València, se dia Comunitat Valenciana, Alacant, València i Castelló.
I encara no està.
Per això el senyor conseller dia que no arribaria i no ha arribat.
Ha arribat a la
ciutat de València només.
Que quede molt clar.

I ara parlem dels pressupostos.
Mire vosté, los presupuestos para 2011 de la Conselleria de Infraestructuras y Transportes
son coherentes y realistas, a pesar de que se ven afectados tanto por la crisis económica como por la insuficiente y discriminatoria financiación autonómica, ambas debidas a la desastrosa administración del gobierno socialista del señor Rodríguez Zapatero.

El grupo de infraestructuras y transportes, formado por la Conselleria de
Infraestructuras y Transportes y los organismos y entes de derecho público adscritos a la misma, Agencia Valenciana de Movilidad Metropolitana,
Agencia Valenciana de la Energía, Ferrocarriles de La Generalitat y el Ente Gestor de Transportes y Puertos,
disponen en 2011 de un total consolidado de más de seiscientos millones de euros y con una inversión presupuestaria consolidada de 377 millones de euros.
A esta inversión hay que añadir la prevista en el plan Confianza, que permitirá movilizar 260 millones de euros en proyectos que se encuentren en ejecución adjudicados, licitados o en contratación, con lo que llegaríamos a un total de inversiones para 2011 de 637 millones de euros.

Pero las inversiones en infraestructura y transporte no se va a limitar a estos
637 millones de euros, pues hay que aludir igualmente a las cifras de 2011 del
Plan extraordinario de inversiones mediante fórmulas de colaboración público-privada anunciado por el presidente de La Generalitat en el último debate de política general, por un importe total de 2.
000 millones de euros hasta 2014.
Yo ya
sé que a ustedes eso no les gusta, pero qué le vamos a hacer, es la solución.

Estos presupuestos disponen, pues, de una cantidad realista acorde a una
planificación responsable condicionada por la situación económica que el país está atravesando.
Como manifestó el conseller Flores en su comparecencia para explicar las cifras del presupuesto, estamos en
el momento álgido de una crisis económica que La Generalitat no ha generado, pero que sí repercute sobre nuestra capacidad de maniobra, porque implica menores ingresos
tributarios.
A pesar de ello, hay que subrayar que en 2011 vamos a seguir
llevando a cabo obras relevantes, como son, entre otras, la línea 2 del Tram de Alicante, la línea 2 de Metrovalencia, la prolongación de la línea 5 hasta Ribarroja del Turia, el tramo Columbretes-
camí general del Tram de Castelló, el acceso norte al puerto de Valencia o la estación marítima de Denia.

Respecto del plan Confianza hay que señalar que de las 481 actuaciones asignadas a la conselleria hay en ejecución 95, con una inversión de 76 millones de euros.
Además, 110 actuaciones están adjudicadas y que se van a iniciar en breve, con una inversión de 65 millones de euros, y 95 actuaciones están licitadas o en contratación, con una inversión de 124 millones de euros.
Esto supone, como ya hemos dicho, más de 260 millones de euros movilizados o que se van a movilizar en breve y que
van a servir para seguir creando empleo y para seguir cubriendo necesidades en
infraestructuras de los valencianos.

En transporte, el presupuesto de la conselleria asciende a 62,6 millones de euros, si bien la suma de esta cantidad y las
asignaciones de ferrocarriles y del ente gestor de transportes suman 175
millones de euros.
Como ya indicó también el conseller, se va a potenciar el funcionamiento de la Agencia Valenciana de Movilidad
Metropolitana y se mantienen los gastos de explotación de Ferrocarriles de la Generalitat.

El Ente Gestor de Transportes y Puertos dispondrá de 101,5 millones de euros para inversiones reales, que se destinarán, principalmente, al soterramiento del metro en Benimàmet y Alboraya, a la línea 2 de Metrovalencia y a las líneas 1 y 2 del Tram de Alacant y actuaciones en parques logísticos.
Los 39,8 millones de euros con que contará Ferrocarrils se dedicará fundamentalmente a la renovación de material móvil y al mantenimiento en las condiciones adecuadas de las líneas de Metrovalencia y Tram Alacant.

Señalar que los presupuestos recogen una cantidad de 1,3 millones de euros para la
estación de Albaida, incluida en el plan de cercanías, y los estudios para el tramo central de la línea Xàtiva-Alcoi y para el tren de la costa, que se ejecutará conjuntamente entre las administraciones central y autonómica, una vez que el ministerio presente el estudio informativo y La Generalitat
el informe económico-financiero.

En carreteras, el presupuesto en esta materia es de 134,4 millones de euros, de
los que 122,8 son los correspondientes a inversiones.
En puertos, costas y
aeropuertos, al igual que otros programas, se produce un aumento de los
recursos destinados al proyecto presupuestario, mantenimiento de
infraestructuras portuarias, si bien este se conjuga con la disminución de cantidades para nuevas infraestructuras portuarias y obras nuevas de
infraestructuras.
La filosofía es la misma que se utiliza en el programa de carreteras.
Se ha preferido
destinar mayores dotaciones a garantizar elevados estándares de calidad de servicio de nuestros puertos que a acometer nuevas
actuaciones.

En cuanto a la Agencia Valenciana de la Energía, dispondrá de 47,4 millones de euros para el apoyo al desarrollo del sector.
Las líneas de ayuda irán destinadas al plan de acción de la estrategia de ahorro y eficiencia energética, 36,1 millones de euros; al fondo de compensación del plan eólico, 6 millones de euros, y a energías renovables, biocarburantes e investigación energética, 4,7 millones de euros.

Así pues, señorías, y resumiendo, se trata de unos presupuestos coherentes y realistas, acordes
con la actual situación económica que atravesamos como consecuencia, como ya he dicho anteriormente, de la
nefasta política del señor Rodríguez Zapatero.

No obstante, y a pesar de que la situación económica en España está cada vez peor, La Generalitat, con el presidente Camps a la cabeza, sigue
esforzándose para cumplir con todas y cada una de las necesidades de los ciudadanos, a
través de unas previsiones presupuestarias que destinan a gasto social el 83 de cada
100 euros.

En cuanto a las enmiendas que el Grupo Compromís ha mantenido para el pleno, reiterarle cuanto manifesté en la Comisión de Economía, Presupuestos y Hacienda, aunque hablaré más tarde en la réplica.

Nada y muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Ferrraro.

Señora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor Ferraro, jo crec que s'ha enganyat vosté de debat.
Vull dir, això és el debat de la compareixença i normalment el seu discurs el fa el conseller.
Ací vosté hauria de parlar de les esmenes i no ha dit res de les esmenes.
Vosté ací hauria de fer el torn en contra i s'ha dedicat a parlar d'un pressupost que no existix, perquè ha parlat vosté de coses que no estan en el pressupost sinó que s'haurà llegit vosté les compareixences eixes que se fan a principi d'any dels consellers on prometen l'
oro i el moro i després no fan res del que prometen.

Per tant, vosté ha parlat d'un pressupost inexistent i després ha criticat Zapatero i ha dit que mos va molt bé amb Camps al cap.
He de dir-li a vosté només la imatge deplorable de que en este debat, en este moment no hi haja ni un sol
membre del govern en este debat.
Això és el que li interessa al govern valencià este debat amb Camps a la «cabeça», a la «cabeça» invisible.

I vosté diu, «ha de ser vosté l'única que no s'alegra que aplegue l'AVE».
Jo m'alegre de tot i m'alegre que la gent puge en AVE i tot estupend, senyor Ferraro.
Però el tema no és si a mi m'agrada l'AVE o no o si a mi m'agrada anar en una hora i mitja a Madrid, si he d'anar a Madrid, clar que m'agradarà, i si me teletransporten en deu segons m'agradara encara més.
Però no es tracta del que a mi m'agrade, ni el que mos agrade, perquè això clar que és bonic.
Però no és eixa la pregunta.
La pregunta és: mos ho podem permetre quan tenim a gent que per a anar a estudiar tots els
dies de Llíria a la Politècnica ha d'estar una hora i mitja en una línia 1 de FGV amb unes freqüències de pas letals, i després en un tramvia que falten les gallines per la velocitat que du, perquè no té ni la plataforma de tindre els semàfors prioritaris?
Una cosa tan senzilla com fer la prioritat semafòrica per al tramvia.
Una hora i mitja d'anar de Llíria al Politècnic, com exemple, o de Paterna al campus de Tarongers!
Tardar tant per a anar a estudiar tots els dies com per anar un dia a vore un
musical a Madrid, ¿a vosté li pareix raonable?

A mi m'agrada l'AVE?
M'agrada l'AVE o no m'agrada l'AVE.
Clar que m'agrada anar més ràpid a Madrid si he d'anar un dia a l'any a Madrid, ¿m'entén?
Però la pregunta quan se fan pressupostos i quan s'estan gestionant diners públics és si mos ho podem permetre.
La prioritat ha de ser els desplaçament diaris d'un milió i mig de persones, no els desplaçaments de 8.
000 persones al dia.
Eixa és la diferència entre vostés i nosaltres.
No és que mi no m'agrade l'AVE i que siga un bitxo rar, no se tracta d'això.
Se tracta del que mos podem permetre i el que no.
I vostés fan polítiques que no ens podem permetre.
Eixe és el problema.
Val?

I no vaig a entrar ja més en la discussió de qui va posar la primera pedra i qui va deixar una ratlleta i no sé què, perquè eixes són discussions entre vostés que no m'interessen, perquè són estèrils.
M'interessa parlar, efectivament, de per què vostés no aposten per un transport públic de qualitat, del transport que utilitzem les persones tots els dies.
Per què vostés no fan polítiques energètiques de reduir les emissions de CO
2 i de lluita contra el canvi climàtic i només se fan la foto del panell del canvi climàtic.
Però després no fan ni una política que ajude a la reducció d'emissió de CO2.

M'agradaria saber què pensa vosté del pal que els acaba de pegar a vostés la patronal hui dient que la política de La Generalitat no és correcta ni des del punt de vista de la patronal.
Vull dir, és que no acontenten vostés ni als seus, és que no acontenten vostés ni als seus.
I que me diga vosté que està l'estació d'Albaida quan és l'única aportació econòmica que fa el Consell en este.
.
.
, bé, l'única aportació pressupostada, després ja vorem que fa, després ja vorem que fa, perquè eixa és una altra.
Vostés fan els pressupostos i, com diu la cançó de Sabina
ni cuando ustedes mienten dicen la verdad.
Perquè després vostés fan dels pressupostos i de la gestió dels diners el que els dóna la gana.

Aleshores, l'estació d'Albaida està, ja vorem després en execució quan diners van, efectivament, a l'estació d'Albaida.
Però l'estació d'Albaida és l'únic que n'hi ha del pla de rodalies que vostés se feren la foto amb el senyor Blanco.
Si és que al final vénen, efectivament, a donar-nos la raó, política de foto i de privatització de serveis per afavorir només a uns quants.
Sí.
De tot el pla de rodalies que vostés presentaren a bombo i platerets només està pressupostada l'estació d'Albaida que, per cert, com s'ha dit adés, porta pressupostant-se ja algun temps.

Per tant, què m'està vosté comptat de l'aposta del govern de Camps per la creació d'ocupació, per l'obra pública, per un transport de qualitat.
Tot això són paraules, senyor Ferraro.
Però després en diners ni un gra, ni un gra.
I tenim un transport molt deficient, molt
deficient, un transport públic molt deficient.
I no tenim polítiques serioses d'anar reduint emissions de CO2, perquè això són fonamentalment dos grans blocs: transport públic i energies.
I és justet del pressupost que estem parlant.
I d'això vostés suspenen, però suspenen estrepitosament.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Oltra.

Señor Ferraro.

El senyor Ferraro Sebastiá:

Gracias, señor presidenta.

Señora Oltra, ¿pero qué me está usted contando a mí?
 Què m'està vosté contant?
Però vosté sap el que hi havia ací fa quinze anys en infraestructures.
Sí?
Vol que li ho conte jo.
Mire vosté, jo sóc utilitzador del transport públic, metro i autobús, les dos coses.
A mi vosté no m'ho ha de contar.
Jo sé com anava a Torrent fa vint anys, clar que ho sé, i el metro que hi havia en València, veritat que sí?
L'estació de la plaça d'Espanya que van fer estos senyors i poc més, senyora Oltra.

Vosté sap el que n'hi ha hui?
Vosté no s'ha enterat.
Vosté ha vingut ací fa quatre dies, segurament, i s'entera ara.
Però jo que tinc molts anys, tinc molts anys, he anat als pobles d'al voltant de València i m'ha costat hores d'anar, sap vosté, hores d'anar.
Però, vaja, què me conta vosté?
Això és un conte, però un conte.

Mire, anem als pressupostos.
Les esmenes.
Vostés ha presentant 57 esmenes als pressupostos, 28 no porten assignació pressupostària ni una, res.
Vostés volen que fem ací, no sé si s'enrecordarà vosté, a la millor vosté és més jove que jo, d'El libro gordo de Petete.
Vosté el que volen és que fem ací uns pressupostos, un bloc així, obra per obra, però la més xicoteta de totes que la fiquem en els pressupostos.
Això no és seriós, senyora Oltra, no senyor.
Se fiquen les línies i els objectius bàsics, les línies més importants, però totes les línies, si s'ha de fer la torre del campanar de Montolivet, també vol que la fiquem en el pressupost?
No senyora, no se pot ficar aixina.

Anem a més coses.
Després vostés.
.
.
Bé, no li dic res del tema.
.
.
Clar, vosté ja ho ha dit que vostés no estan d'acord en la col·laboració, que se busquen altres formes de gestió.
Però mosatros estem total i absolutament d'acord.
En això crec que coincidim amb el Partit Popular que va votar en contra de les seues
esmenes.
Clar, clar.
I crec que, almenys, en això, en alguna cosa anem d'acord.
Clar que n'hi ha.
Perquè no n'hi ha més remei.
No n'hi ha més remei que optar per col·laboracions privades, públic-privades.
Clar que sí, senyora Oltra, per a fer coses.
(Remors) Clar que sí, per a donar servici als ciutadans.
Què hem de fer?
Parar-nos, perquè no hi han ingressos?
Perquè hi ha cinc milions de parats i ací no treballa ningú i no n'hi han impostos que cobrar?
Per això?
Això és el que havíem de fer, no treballar?
Va, per l'amor de Déu!

En les altres esmenes, vostés.
.
.
Ahí sí que és de cum laude, de cum laude.
Fan vostés unes baixes en el capítol II: direcció general i servicis generals, 1.
100.
000 euros; en el programa 513.
10,
infraestructures i carreteres, 12.
730.
000 euros.
Sap vosté què té de pressupost en el capítol II, el capítol de.
.
.
, 16 milions d'euros.
Vostés volen carregar-se, total i absolutament, els cànons.
Clar.
Per què?
Que és un compromís fet d'una carretera feta, la V-35, que va a Llíria i al racó d'Ademús; vosté el que vol és que no la paguem, que la conselleria se declare en fallida, que no ho pague i
ja està.
Perquè clar, un compromís que té fet, doncs que no el pague.
Això és molt seriós.
Si vosté manara.
.
.
Clar, vostés és que no van a manar.
Per això fan estes coses.
Perquè no van a manar.
(Remors) No tenen.
.
.
, no, no, no van a manar.
Per això vostés fan estes coses.
Jo també ho faria, segurament.
Jo també he estat presentant 350 esmenes, ahí, en eixos bancs.
També sé què és això.
Haver de defensar 350 esmenes i prendre posició per a 3.
500 més.
Sí, sí, això ho he fet jo també.
I ho valore, i ho valore.
Però, senyora Oltra, anem a ser seriosos.
I, a més, la política de campanar deixem-la d'una banda.

Mire vosté, vostés, el problema que tenen és que no tenen ni idea del que és l'economia productiva.
I jo li vaig a donar una.
.
.
, jo no sé si vosté és cristiana, catòlica, coneix els evangelis, però Jesucrist deia als apòstols: «No les deis peces, enseñadles a pescar.
» Eixe és el tema, «enseñadles a pescar».
Cal fer economia productiva i no només distributiva.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Ferraro.

Pasamos al tercer bloque de enmiendas presentado por el Grupo Parlamentario
Socialista.
Tiene la palabra el señor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Senyories, en este punt del debat, quan abordem la Conselleria d'Infraestructures i Transport, el Grup Socialista hem de felicitar-nos i posar en
valor l'arribada de l'AVE a la nostra comunitat, que es va produir el passat dissabte -on, en aquell moment, sí que estaven presents tots els ocupants del escons blaus, que hui no estan ací.
El dissabte sí que ho estaven.

Però mire, senyor Ferraro, una ratlleta de Cascos, una travessa d'Aznar.
.
.
Això no és res, senyor Ferraro.
Vostés, en la Comunitat Valenciana, han fet tantes ratlletes i han posat tantes
primeres pedres i tants cartells que han quedat en res que.
.
.
això no és res.
És el mateix que passa en l'AVE.
La realitat és que l'AVE ha arribat amb una inversió de 5.
118 milions d'euros -la connexió directa, Madrid-Conca-València-, finançats tots per un govern socialista.
(Aplaudiments) I la realitat, i l'única realitat és que en l'AVE, Madrid-Castella-la Manxa-Comunitat Valenciana-Múrcia, s'han invertit prop de 13.
000 milions d'euros i quan aplegà el govern de Zapatero al Govern d'Espanya, únicament, el govern del Partit Popular havia executat un 1,56%.
I, els agrade o
no els agrade, miren, això és la veritat.

I vostés han posat molts dubtes en l'arribada de l'AVE.
Hui ho donen per fet, però han posat molts dubtes.
En l'any 2008, quan el Govern d'Espanya va anunciar que l'AVE arribaria a la Comunitat Valenciana en 2010 -això ha eixit estos dies-, l'alcaldessa de València, Rita Barberá, va dir que si això era aixina, en quina estació?
Que si això passava, ella es tiraria per la finestra.
Mire, que jo sàpia, el dissabte no es va tirar per la finestra.
I jo m'alegre que no es tirara per la finestra, per ella i per l'andana.
Però, bé.
(Rialles) Jo pense que eixes coses no es poden fer.
La veritat és que no es poden fer.

Però, desgraciadament, també és el moment de reconéixer -en el tema de l'arribada de l'AVE- que les credencials que vostés presenten davant d'este fet històric són ben pobres.
Miren, La Generalitat no ha fet els deures per a potenciar l'impacte econòmic de l'arribada de l'alta velocitat a la Comunitat Valenciana.
Un retall del 36% en el pressupost
global de la conselleria.
Una disminució del 30% de les inversions reals.
Una disminució del 76,8% del capítol VII, transferències de capital.
Tot això ha fet que la Conselleria d'Infraestructures haja passat de representar -ho vaig dir a la comissió- un raquític 2,9%, respecte al pressupost global de La Generalitat, en este 2010, a un
miserable 2,2% en 2011.

Les empreses públiques, Ferrocarrils i GTP, principals impulsores de les inversions en
infraestructures de transport, que haurien de potenciar l'arribada de l'AVE, han disminuït el seu capítol d'inversions per a 2011 en un 69% i en un 44%, respectivament.
I la pregunta,
senyories, és: «Ha estat, este, un retall planificat?
».
Eixa és la pregunta.
Ha estat un retall planificat, fruit d'una reprogramació de les inversions en infraestructures?
La resposta és no.
No.
I la prova està en que no ha sigut un retall planificat, en la irrealitat del PIE 2010-2020, que no va a poder complir-se i el pressupost
de 2011 és la primera constatació de que eixe PIE, senyories, no va a poder complir-se.

Miren, vostés sí que estan practicant la política de l'estruç, que tant critiquen a la resta.
Estan criticant la política de l'estruç.
En el programa d'arquitectura, en este pressupost de 2011, desapareixen deu actuacions.
I les que
continuen consignades, pateixen una disminució de 21 milions, respecte a allò que, en 2010, es preveia consignar per a 2011.

I en noves actuacions en carreteres, en 2011, desapareixen un total de 51
projectes que figuraven en 2010.
Únicament s'executarà una sola actuació nova en 2011.
Una, la variant de la Canyada, en la CV-81, en la província d'Alacant.
Cap obra nova en la província de Castelló.
Cap obra nova a la província de València.

I el conseller ens diu, en comissió, que l'esforç important en 2011 és que va a fer-se manteniment de carreteres.
No en noves carreteres.
Doncs,
mire, tampoc.
És mentira.
Si estiguera ací li ho diria.
Si estiguera ací li ho diria.
En el pressupost d'este 2010, present, hi havia prevista una consignació, en 2011, per a manteniment de carreteres, de 56,7 milions.
Que ara, en el
pressupost que debatem, s'ha quedat en 50 milions.
Un retall de l'11%.
En manteniment, tampoc.
En què se gasten els diners?
En manteniment, tampoc.
I, a més, el conseller mentix.
I si estiguera li ho diria.

En el programa d'infraestructures i de transport del pressupost de 2011 desapareixen 31 projectes
de ferrocarril, metro o Tram.
I la província d'Alacant no rep ni un sol euro de transports per a 2011.
La de Castelló, la friolera de 4,6 milions d'euros.
I la de València, 35.
Per cert, eixos 4,6 milions d'euros per a transport que rep la província de Castelló -com molt bé saben- és menys que els sobrecostos de l'aeroport de Castelló.

També seguixen incomplint amb els seus compromisos econòmics per a l'AVE, que ja ha arribat, i per al pla de rodalies de la Comunitat Valenciana,
signat entre Foment i La Generalitat.
A La Generalitat li corresponen 513
milions en actuacions del tren de la costa, tram Dénia-Alacant, i 30 milions l'adequació de la línea Xàtiva-Alcoi.

Senyories, ara ja sabem el valor de les firmes de recolzament al tren de la
costa dels alts càrrecs del Partit Popular i del Consell, quin valor tenen, els de vostés: zero.
Les seues firmes valen zero.
Perquè zero és el que vostés han pressupostat per al tren de la costa, en 2011.

I per al tren Xàtiva-Alcoi pressuposten -com s'ha dit- 1,3 milions d'euros per a l'estació d'Albaida, que era un compromís seu, anterior al pla, i que vénen arrastrant molts anys.

Per al Grup Socialista i per a Foment, estes actuacions són fonamentals, malgrat els dubtes que pose el conseller Flores.
I és per això que a l'igual que el ministeri, en 2010 i en 2011, ha fet un gran esforç, nosaltres demanem la correspondència de La Generalitat, com també demanem esforç i consideració econòmica per l'extensió del turcas fins la regió metropolitana de Castelló i la seua extensió als eixos nord i sud, per a que l'arribada de l'AVE a Castelló, en 2014, no els agafe amb els deures per fer -com ha passat a València.

I ací, senyories, la pregunta torna a ser: «¿Són, tal vegada, tots estos incompliments, la conseqüència del retall per la crisi -com deia el senyor Castejón?
¿És l'actual situació econòmica la responsable de l'abandonament de les infraestructures estratègiques de la comunitat -com també deia el senyor Castejón?
» La resposta és no únicament.
Perquè vostés, seguint amb la seua irresponsabilitat i megalomania, seguixen plantejant
projectes com l'esfera armil·lar, la ciutat de les llengües o el parc temàtic Ferrari.
Per tant, no únicament la crisi és la conseqüència, sinó que, a més i sobretot, la conseqüència és les seues ínfules, que encara no han parat.

Senyories, estos són els pressupostos d'arribar al 22 de maig i, després, ja vorem -com molt bé ha dit en la premsa el catedràtic Gregorio Martínez-.
Els pressupostos d'arribar a les eleccions i, després, qui vinga que s'apanye.

El meu grup ha presentat 20 esmenes que inclouen 379 noves actuacions que, únicament, mouen 18,2 milions.
Però que possibilitarien iniciar els estudis i projectes per a, en pròxims exercicis econòmics, tindre'ls suficientment madurs per començar a complir els plans, protocol i programes als quals s'han compromés, i que la societat i l'economia demanen.

Però, també demanem l'aprovació de la llei ferroviària, l'agència de seguretat dels sistemes de transport -acordades per la comissió d'investigació de la línia del metro-.
I demanem la llei de ports de la Comunitat Valenciana, compromesa en estes
Corts, pel conseller d'aquella època, el 17 de juliol de 2003, instat el Consell per a que la presentara en
2008, en un acord unànime de tots els grups polítics.
I que, a hores d'ara, encara no s'ha complit.
I demanem els plans d'acció territorial de ports i costes.

Senyories, el conseller Flores -si estiguera ací li ho diria- pareix que siga al·lèrgic a les lleis, al·lèrgic a les lleis.
En tota la legislatura només n'hem aprovat una.
Una només, la d'accessibilitat universal al sistema de transport.
Tota la resta les té pendents, total i absolutament.
I com els ho he dit ací, també a la meua comarca passa el mateix.
Des del passat diumenge, a un estudiant d'Alberic, Massalavés o Castelló de la Ribera, li està costant més temps en arribar a la universitat en la línia 1 del metro -que encara li queda molt per fer, per a ser segura- que a un usuari de l'AVE en fer el trajecte València-Madrid.

Senyories, les nostres esmenes pretenen posar coherència i planificació a un pressupost que, a dia de hui, solament és un desgavell de poques actuacions sense cap tipus de criteri ni priorització.
És el que nosaltres pretenem en les nostres esmenes i que vostés no estan fent.
Perquè vostés fan.
.
.
 s'autoesmenen en unes esmenes que han presentat, en les quals, lleven uns
projectes d'ací i en posen uns allà.
És a dir, igual els dóna una gorra que una boina.
És a dir, lleven un projecte prioritari i en posen tres que també són prioritaris.
I això ho fan en les esmenes que han presentat a esta secció.
Igual els dóna una gorra que una boina.
En funció de qui més els pega la tabarra.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Signes.

El senyor Signes Núñez:

.
.
.
vostés s'autoesmenen i punt.

Gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Tiene la palabra el señor Serra.

El senyor Serra Cervera:

Con la venia de la presidencia.

Señorías.

Señor Signes, como no podía ser de otra manera, ustedes comienzan poniéndose todas las medallas posibles de lo habido y de lo que todavía queda por haber.
Y claro, que vengan ustedes, cuando han sido capaces de
presentar 20 enmiendas a la sección 8.
.
.
Y habría que recordar que no hace muchos años, en estas Cortes, el Grupo Socialista, cuando trabajaba de verdad y se
preocupaba o tenía algún mínimo interés, presentaba de muy poca calidad, pero mucha cantidad, enmiendas.
Hoy, por
desgracia, ya no presentan ni calidad -continúan como antes- ni cantidad; veinte enmiendas a unos presupuestos que están hablando, en este caso, del capítulo VIII, de la sección octava, en las cuales hablamos de un presupuesto consolidado de 600 millones
de euros y ustedes han sido capaces de enmendar 18 millones, menos del 3%.

Y, hoy, me hacía yo la reflexión: ¿qué pasaría si hubiésemos aceptado mover esos dieciocho millones de euros, esos pocos millones de
euros?
¿Hubiesen votado a favor de los presupuestos?
¿Hubiesen cambiado el sentido de voto?

Señor Signes, el Grupo Socialista no podía intentar perjudicar más a los ciudadanos con estas enmiendas que engañar y manipular a los ayuntamientos.
Han presentado una serie de enmiendas -y hablaremos de cada una de ellas-, en este caso, al capítulo de arquitectura, en el cual piden cien actuaciones nuevas en la Comunidad
Valenciana y para eso presupuestan 35.
000 euros para cada municipio.
¡No se puede tomar el pelo así a los ayuntamientos!
¡No se les puede decir que se les va a rehabilitar un barrio histórico, que se van a restaurar edificios y que se va a cambiar la configuración de los municipios de esa manera!
Es una tomadura de pelo detrás de otra.
Y eso es fruto, no de la casualidad, sino que es fruto del trabajo
insistente y directo que tienen los socialistas valencianos en marcar ese claro
divorcio entre los problemas y las necesidades de los ciudadanos y lo que
ustedes hacen.
Pero, es que podemos continuar hablando de cualquiera de las
secciones.

En materia de carreteras ustedes plantean 187 actuaciones, a las cuales les
dedican 40.
000 euros a cada una.
¿Es serio venir y decir que vamos a hacer carreteras a 40.
000 euros, señorías?
Los socialistas no tienen ninguna autoridad en esta materia, pero venir hoy,
venir hoy y plantear que ahí van a hacer 187 actuaciones en el conjunto de la Comunidad Valenciana con ocho
millones de euros.
.
.
Pero, ¡qué tomadura de pelo!
Pero, ¿a quién quieren engañar ustedes?
Y no hablaremos de la falta de rigor de las mismas -que ustedes mismos lo reconocen-, la cantidad de iniciativas que están poniendo en el presupuesto obras inauguradas, obras en ejecución, obras licitadas, y piden que se vuelvan a hacer.
Falta de rigor, falta de
seriedad y falta de trabajo.
Son las enmiendas del mal estudiante.
Este año, en los presupuestos, el Grupo Socialista ha hecho un trabajo, una huelga de
brazos caídos, no han dado palo al agua, y así se ve en las actuaciones de los mismos.

Pero, hay que ver, hay que ver, señorías, que son capaces de venir y hacer actuaciones en costas; a lo largo de toda
la costa de la Comunidad Valenciana le quieren dedicar 515.
000 euros, quieren
modificar que con medio millón de euros se pueden suplir todas las carencias de inversiones del gobierno
central en nuestra costa, que regeneremos el litoral.
¡Es que no es serio!
No podemos dedicar 40.
000 euros para cada una de las
actuaciones que ustedes están pidiendo.
¿A qué municipio quieren engañar?
¿A qué alcalde le quieren tomar el pelo?
¡Es que ustedes no tienen una política presupuestaria seria!
¡No hay un presupuesto alternativo!
¡Y nunca lo ha habido!
Los socialistas en la Comunidad Valenciana no saben qué quieren hacer, no tienen ninguna idea, no tienen ninguna propuesta.
Y así se ve, en este caso, en las iniciativas que ustedes tienen.

Y podría decir lo mismo de los puertos o podría decir lo mismo del transporte, porque, claro, que ahora el Partido Socialista
salga aquí a decir que es el que pide amarres en la Comunidad Valenciana, pide el cambio,
la ampliación de los puertos y que existan más.
Pero, ¡habrase visto desfachatez más grande, señorías!
Es imposible con ustedes.
Los valencianos es imposible que puedan convivir
de una manera normal y razonable con ustedes.

Y salen y nos plantean que el PIE 2010-2020, que se ha presentado este año, que no se va a poder cumplir por lo que dicen los presupuestos del 2011.
¡Qué desfachatez!
¡Qué desfachatez, señorías!
¡Y cómo vienen ustedes y dicen que no se ha puesto ni un euro para cumplir con el
Plan de cercanías!
¡No!
Quien no ha puesto ni un euro para cumplir con el Plan de cercanías es el gobierno central, el gobierno socialista, el gobierno del señor Rodríguez Zapatero, que de los 3.
400 millones que tiene comprometidos ha destinado un
millón y medio.
Esa es la cruda realidad, eso es con lo que nos encontramos.

Pero, claro, ustedes tienen que venir aquí a sacar pecho del AVE, y, si lo decimos nosotros queda mal, pero, en cambio, si
lo dice.
.
.
y yo voy a utilizar las palabras que utiliza el nuevo y actual
secretario de organización de los socialistas españoles.
Las enmiendas que ustedes han hecho son unas enmiendas frikis, son absolutamente frikis, son una frikida, que responden a un grupo parlamentario friki que da color a un partido friki en la Comunidad Valenciana, (aplaudiments) como es el Partido Socialista.
Esa es su realidad, señorías, esa es su realidad.

Y, claro, es que he venido yo a decir que el AVE lo han hecho los socialistas
valencianos.
.
.
¿Ustedes se imaginan cuando llegó el domingo el primer convoy del AVE y bajaban señores, que no sabían ni conocían a nadie, y les daban una flor y una foto del señor Alarte?
Y decían: «¿Y éste quién es?
» Allí venía gente de todo el mundo y le daban un retratito de Alarte para que se lo
quedasen de recuerdo.
Esa es la utilización, esa es la utilización que hacen los socialistas valencianos de las grandes infraestructuras que
todos hemos hecho, porque la planificación fue necesaria, la planificación la hizo y la desarrolló un gobierno del Partido Popular.
¡Y han sido los propios ministros del Gobierno de España los que lo han reconocido!
Al señor Blanco no le dolieron prendas en reconocer el trabajo de los gobiernos
anteriores,
(aplaudiments), ¡algo que a ustedes sí que les duele de manera constante!
Esa es la altura de miras que tenemos en
estos momentos.

Señorías, las enmiendas que ustedes han hecho no aportan nada nuevo, no solucionan ni
mejoran las condiciones de vida de nuestros ciudadanos, las enmiendas del Grupo
Socialista, veinte hojitas, veinte hojistas que significan y reflejan el poco
trabajo que se está haciendo hoy en un grupo parlamentario que mira muy bien, no como decía algún catedrático de universidad, sino como también dicen ustedes; ya miran qué va a pasar el 22 de mayo, reflejan la falta de ganas, la falta de entusiasmo y
la falta de ilusión que debe de regir en este tipo de debates.
Con ustedes es imposible, se lo he
dicho: los valencianos, con el Partido Socialista tienen un imposible ante sí, no son capaces de plantear ninguna propuesta seria, no son capaces de plantear
ninguna propuesta razonable.

Y si, hoy, el Grupo Socialista es capaz de enmendar dieciocho millones de los
seiscientos consolidados que hay en este programa presupuestario, es que
ustedes no tienen alternativa, ustedes están de huelga de brazos caídos.
Y los más importante, mientras ustedes hacen eso, nosotros enmendamos el presupuesto, y
aquí sale alguien a criticar nuestras enmiendas cuando las apoya y las vota a favor
en comisión.
Es que las enmiendas del Grupo Parlamentario Popular, ¡los socialistas las han votado a favor!
¡Es que alguien les ha dicho que las vote a favor!
¡Es que han recibido la llamada de algún señor y les ha dicho: «Señor Signes, señores del Partido Socialista, ¡voten a favor de lo que está diciendo el Grupo Parlamentario Popular porque es bueno para el municipio, es
bueno para Santa Pola, es bueno para la provincia de Castellón, es bueno para el conjunto de la comunidad!
» Y ustedes no han tenido más remedio que votar a favor de nuestras enmiendas.
¡Es que es muy gordo, es que es muy gordo!

Y, luego, suben a esta tribuna los señores del Partido Socialista, se rasgan las vestiduras y nos dicen que nosotros
enmendamos.
¡No, no!
, nosotros mejoramos.
El problema es que, ustedes, no tienen capacidad de
mejora en ninguna de sus propuestas, es que son infumables, es que no hay ni
una sola propuesta que venga avalada por un ayuntamiento.
Es que estos señores proponen lo que les viene en gana; pasa un señor por la calle, les comenta algo, y hacen una propuesta.
¡Y eso no es serio!
¡Eso no es serio!

Señorías, no las aceptamos en comisión y, hoy, no las aceptamos en el pleno porque, siendo ínfimas las modificaciones, siendo casi de carácter residual, lo único que harían sería empobrecer el conjunto de inversiones y de un proyecto de infraestructuras que
viene de un PIE 2004-2010, y que va a continuar con un PIE 2010-2020 de
planificación estratégica, pensando en el presente y en el futuro de la Comunidad Valenciana.
Y esa
es la cruda realidad y esa es la gran diferencia.
Ustedes necesitan un parche
continuo y constante, nosotros necesitamos un proyecto de comunidad de presente
y de futuro.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Rafael Maluenda Verdú)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies a vosté, senyor Serra.

Per a rèplica, té la paraula el senyor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, president.

Mire, senyor Serra, la millor definició que es pot fer dels pressupostos que hui estem debatent ací no és la que jo puga fer, ni tan sols el meu grup.
Jo crec que l'ha fet i molt ben feta.
.
.
-és que no tinc més veu, ho sent, estic constipat, estic amb la grip-, l'ha fet i molt ben feta el president de la diputació de Castelló, el senyor Fabra, quan va dir que els pressupostos d'enguany de La Generalitat eren impresentables.
Eixa és la millor definició que es pot fer dels seus pressupostos, i, precisament, senyor Serra, no ha
vingut d'esta bancada, ha vingut del president de la diputació de Castelló, senyor Fabra.
I és veritat, i té molta raó el senyor Fabra, que sol tindre molt poques voltes raó, però en açò té molta raó el senyor Fabra.

Nosaltres.
.
.
, pareix que no ha entés el que ha sigut la meua intervenció.
Vostés, en els pressupostos, són un desastre, són un batiborrillo d'actuacions que tenen pendents, de PIE, de protocols, de promeses incomplides, d'exigències d'ajuntaments, i ahí posen i lleven, i si, ara, un ajuntament els demana que li'n posen unes que s'han oblidat, li lleven a un altre i posen a un altre.
.
.
No tenen cap planificació.

La nostra proposta, senyor Serra -li ho torne a insistir, li ho torne a explicar-, és una proposta per a posar uns diners per a començar a elaborar estudis i projectes per a posar-mos en el camí d'allò que hauríem de saber què és el que volem fer en la Comunitat Valenciana.
Eixa és la nostra proposta.
Nosaltres no canviem cromos, no canviem cromos.
Agafem el
protocol, el PIE, els plans, els programes que vostés han presentat, que no han executat, i assignem xicotetes consignacions per a
començar a treballar en estudis perquè en un futur això puga arribar a executar-se sense que se produïsca el desgavell al que vostés estan aplegant i que se plasma en estos pressupostos.

Mire, vosté m'ha dit: «No te poses les medalles perquè no són teues.
» Bé, si les medalles no són nostres, seran de vostés, que són els que estan posant la publicitat en Canal 9 o en la premsa tots els dies.
.
.
No, mire, perdone, ací no n'hi ha medalles ni d'uns ni d'altres, però sí algú té alguna medalla que posar-se som nosaltres molt abans que vostés, i ja els ho he explicat abans dalt la trona.

Mire, ací el que faltava per al xavo era el senyor Trillo.
El senyor Trillo, allò dels seus articles d'opinió en dos periòdics de la Comunitat Valenciana, diguent o posant-se ell les medalles que l'AVE era una qüestió d'ell, era una qüestió d'ell perquè en el seu moment el senyor Trillo va fer la baralla que dia el senyor
Ferraro.
.
.
És el que faltava per al xavo en este embolic que estem ací parlant tots de l'AVE.

Mire, el senyor Trillo, jo pense que és el abuelo Cebolleta, que el que està fent és intentar fer acte de presència mediàtica per a prendre forces en la seua lluita interna que està tinguent dins d'Astúries, per aconseguir deixar o intentar aconseguir que el deixen ser candidat a
la presidència d'Astúries.
I, bé, i apareix per ahí el senyor Trillo.
.
.
(veus i rialles), perdó, el senyor Cascos, apareix el senyor Cascos, disculpen, el senyor Cascos, i apareix el senyor
Cascos en eixa història i no té altra finalitat eixe tema.

Mire, el pla de rodalies, vostés no assignen absolutament res a l'estació d'Albaida en este pressupost de 2011.
El Ministeri de Foment ha signat moltíssimes actuacions -que en este moment no tinc temps de detallar- del que constituïx el pla de rodalies per al pressupost de 2011: l'eix passant de València; l'extensió de la xarxa prolongació de línies i nous trams en el tram Alacant-Torrellano-Elx-Crevillent, que té projectes consultius pràcticament finalitzats; la prolongació de Sant Vicent del Raspeig a Villena, millora de l'estació de Villena; actuacions d'ampliació de capacitat en el tram Xàtiva-Moixent, que ahí s'està executant, dins del marc de les actuacions de l'alta velocitat, les actuacions de duplicació de via d'ample ibèric, amb unes consignacions de 58.
000 milions, en 2010, i, 65 milions, en 2011;
el Ministeri de Foment, també, o el grup foment, està fent, redactant l'estudi informatiu de millora i augment de capacitat de la línia València-Bunyol; el projecte constructiu per a la seua electrificació.
.
.

És a dir, són tantes les actuacions que en 2009 i en 2011 el grup foment està executant per al pla de rodalies.
.
.
I vostés ¿què han fet?
Estan arrossegant, estan arrossegant una estació, que és l'estació d'Albaida, des de fa no sé quants anys abans que estiguera dins del pla de rodalies.
.
.
O siga, vostés no estan fent absolutament res.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Signes.

El senyor Signes Núñez:

.
.
.
no estan fent absolutament res en eixe pla, senyor Serra.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Per a rèplica, senyor Serra.

El senyor Serra Cervera:

Moltes gràcies, senyor president.

Señor Signes, el principal problema que tienen ustedes es que han acabado hablando
para treinta y cinco personas.
Ustedes no le hablan a la Comunidad Valenciana.
Ustedes solamente hablan entre ustedes aquí dentro; se miran los treinta y cinco, se sonríen, se abrazan, a ver quién insulta más, a ver quién miente más, a ver quién provoca más.
Y esa no es la realidad que tiene la Comunidad Valenciana.

Mientras ustedes tienen un proyecto político para treinta y cinco personas, nosotros hacemos propuestas para cinco
millones.
Y esa es la primera gran diferencia entre las 20 enmiendas que usted
ha hecho y los presupuestos de la Generalitat valenciana.

Mire, le voy a dar solamente diez obras, muy rapiditas, que están ya terminadas, que están en ejecución o están en licitación, y ustedes piden que se vuelvan a hacer y se plasman en este caso en los
presupuestos.
Y me da exactamente.
.
.
, de la provincia que sea: el paseo Vista Alegre en Torrevieja, el parque
litoral de L'Arbre del Gos de L'Albufera, la vía parque en el tramo de Denia-Juan XXIII, la casa consistorial de Alfarp, en
este caso la ronda norte de Biar, la rehabilitación del
convent de Sant Francesc de Biar, el acceso al hospital comarcal de Denia, la
urbanización en la plaza Mayor Miguel Hernández en Carcaixent, el Museo la Asegurada de Arte Contemporáneo en Alicante, y podría continuar.
Esa es la falta de rigor, esa es la falta de seriedad y ese es el
poco trabajo que realizan ustedes, obras inauguradas que continúan plasmándolas en estos presupuestos.

Aquí lo que hace falta es savia nueva.
Aquí lo que hace falta es un poquito de ilusión, gente que se crea lo de ser oposición y plantear alguna alternativa.
No únicamente meritorios que hablan entre sí treinta y cinco personas, se abrazan, van en un autobús de excursión contentísimos, «oye, y somos progresísimos, progresísimos.
» Señorías, hay que ser mucho más serios.

Miren, hoy ustedes tienen un problema: no tienen timonel.
Ayer, uno de los
grandes demagogos de su grupo parlamentario hablaba de los timoneles, y ustedes
van en un barco sin timonel y lo saben perfectamente.

Pero el problema no es que no tengan timonel, es que tampoco tienen brújula.
Ustedes única y exclusivamente se guían siguiendo a la luna.
Y la luna, la luna está menguando, la luna está triste, la luna está pequeña.
Y ustedes, siguiendo a la luna, ¿saben qué les va a pasar?
No lo que algunos creen de su grupo parlamentario que van a
embarrancar.
Ustedes no van a embarrancar.
Ustedes van a hundir el barco.
Ustedes van a conseguir hundir el barco del socialismo valenciano, que por
desgracia, a otros socialistas de bien y de pro tanto les costó montar y desarrollar durante muchísimos años.

Mientras ustedes continúen haciendo la política que hacen, sin alternativa, sin propuestas, únicamente haciendo demagogia continua y constante, únicamente reduciéndose.
.
.
, hablando entre ustedes.
.
.
Ustedes deben de hacérselo ver.
Deben de mirar si algún fallo tienen, si alguna equivocación hay.
Porque, claro, usted me dirá: «Es un lapsus.
Yo hablaba de Trillo.
» Pues mire, usted se ha equivocado, era el señor Álvarez Cascos, que fue ministro de Fomento de España.

Y le puedo decir una cosa muy clara.
Hoy el AVE es una realidad que todos
disfrutamos y que todos nos ponemos medallas porque todos hemos trabajado para
que sea una realidad.
Y eso es lo que hay.
Lo que pasa es que ustedes no han
asumido todavía el papel y el rol que la sociedad valenciana les ha dado, que la sociedad
valenciana les pide y les exige.
Porque de manera constante tendrán ustedes que reconocer que algún mérito hacen los socialistas valencianos para ser treinta y cinco y, según hablan todos los indicadores, poder ser alguno menos en los próximos meses.
Algo harán ustedes para merecerse esa realidad.

Y eso se ve en estas enmiendas, cuando hacen un trabajo absolutamente desligado
y divorciado de la realidad social de nuestra tierra es lógico que ese divorcio luego se materialice en el ámbito electoral, que es donde los ciudadanos hablan y se manifiestan con absolutísima libertad, con absolutísima libertad.

Por lo tanto, el próximo día 22 de mayo es muy probable, es muy probable que legítima y democráticamente, pues, ustedes ya no hablen entre ustedes treinta y cinco personas, es
posible que hablen entre algunos menos.
Y nosotros es posible que hablemos
entre algunos más.
Ya le digo, nosotros hablamos para cinco millones de personas.
Ustedes han
hecho unas enmiendas y han hecho una alternativa al presupuesto de obras públicas pensando en treinta y cinco personas.
Y eso es un error estratégico muy caro, que lo van a pagar donde se tiene que pagar en democracia, que se
llaman las urnas.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies a vosté, senyor Serra.

Senyories, hem finalitzat el debat de les esmenes a la secció 08.

Secció 09.
Educació i entitats adscrites

El senyor vicepresident primer:

I passem ara a debatre les esmenes a la secció 09, Educació i, conjuntament amb les de la pròpia.
.
.
, esmenes a la conselleria, també a debatre les de l'empresa CIEGSA.

Per tant, en primer lloc, passem al bloc de les esmenes que ha plantejat l'Agrupació de Diputats No Adscrits.
I per a la seua defensa, la representant de l'agrupació, la senyora Marga Sanz, té la paraula.

La senyora Sanz Alonso:

Gracias, señor presidente.

Señorías, cuando discutimos los presupuestos de educación para este año, desde Esquerra Unida planteamos que a ningún gobierno europeo se le había ocurrido en plena crisis recortar los presupuestos de educación.
Porque de la crisis, si se sale de alguna forma, si se sale de alguna forma,
se sale a base, entre otras cosas, de formación, de formación profesional, reforzando la cultura, porque son bases del nuevo modelo
productivo que todos estamos empeñados en sacar de esta crisis.
Al menos que nos sirva para reflexionar sobre eso.

Pero claro, aquí tenemos un recorte del 3,6%, y por más que se diga que ha aumentado el peso dentro de los presupuestos en dos décimas, realmente, es absolutamente insuficiente.
Pero ya no solamente porque
resulte insuficiente, sino por hacia donde se deriva y hacia donde va el dinero
del presupuesto en lo que concierne a la educación.

Y nosotros ya dijimos también que eran insuficientes, que no iban a resolver los problemas, que eran
continuistas, que eran irreales, que estaban escondiendo realmente un proceso
de privatización que era creciente dentro de la educación y la enseñanza, que la educación pública estaba en estos momentos en franco retroceso y realmente desprovisto de
protección cada vez más por parte de la conselleria.
Y en función de eso, hemos presentado distintos bloques de enmiendas que paso a defender.

Enmiendas que, por una parte, tratan de incrementar el presupuesto destinado a
la construcción, reforma y equipamiento de centros de infantil, primaria y secundaria que
permita la finalización de las construcciones escolares necesarias para la escolarización en calidad del alumnado valenciano; que ya sabemos que hay en la etapa de enseñanza obligatoria 900 barracones escolares que, recuerdo, escolarizan a 18.
000 niños y niñas y que nos están costando aproximadamente -calculamos- más de cuatro millones de euros todos los años.

Hacemos especial referencia a la etapa educativa de cero a tres años.
Y aquí recuerdo que de los 28.
040 niños matriculados en 2009, 18.
285 lo hace en un centro privado, es decir, el 66%
de los niños que en estos momentos están en la etapa de cero a tres años están en un centro privado; solo el 34% están en un centro público.
Es más, de los 5.
000 nuevos niños matriculados por primera vez en el curso escolar este año, solamente 1.
000 han encontrado en un centro público una plaza para estar escolarizados.
Por tanto, es una situación en esta etapa de cero a tres años donde la oferta pública es prácticamente inexistente, o absolutamente insuficiente, y donde además se va concertando.
.
.
-perdón- se va subvencionando cada vez más a centros privados sin que se aborde la construcción de centros escolares.

Estamos planteando este bloque de enmiendas cuando, además, la escolarización en esa etapa educativa es más baja que el promedio de la escolarización en el conjunto del estado, un 5,3% menos de la media nacional para el primer
ciclo de infantil y un 2,5% para el segundo ciclo de la Educación Infantil.
Por tanto, no solamente es que se privatice en esta etapa, sino que
además se amplía la privatización en los bachilleres y en la Formación Profesional, que son etapas no obligatorias y que además contravienen la propia LOGSE en su articulado y en sus intenciones.

Pero además también hemos presentado otro bloque de enmiendas que va dirigido a reforzar la
calidad, la seguridad, la sostenibilidad de las instalaciones educativas y nos
llevan a presentar.
.
.
, también hemos presentado enmiendas con estos criterios para la rápida sustitución del profesorado enfermo.
Ahora pasa un mes y no se sustituyen profesores que
tienen bajas de 30 días, no se sustituyen.
Y esto está sufriéndose en calidad en los centros educativos.

Estamos también apoyando la eliminación de barreras arquitectónicas, especialmente para centros donde hay niños con problemas de movilidad, que todavía, todavía hay barreras arquitectónicas, y que impiden la integración adecuada de este tipo de niños; la adecuación de las construcciones a los más pequeños; la introducción de las energías renovables, que es importante precisamente para la sostenibilidad y para el
ahorro.
.
.
y para el ahorro en los centros escolares.

Hemos planteado también otra serie de enmiendas para el reparto equilibrado de matriculación de alumnos con necesidades educativas especiales y, también, para alumnos que vienen de otras partes del mundo, donde podemos observar que
el 87% del alumnado que viene de fuera está en los centros públicos.
Aquí hay un reparto absolutamente desequilibrado, y ese reparto desequilibrado también se traduce en una falta de dotaciones para los centros públicos y revierte negativamente en la calidad.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

De todas formas, como hay réplica, podré completar mi intervención.

Muchas gracias.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Torn en contra, il·lustre diputat senyor Vicente Soria, té la paraula.
(Pausa) Té la paraula, senyor Soria.

El senyor Soria Mora:

Gracias, señor presidente.

Señor conseller.

Señora Sanz, mire, nos ha empezado hablando de recortes en el presupuesto, le oía hablar de miopía política, de que los gobiernos en crisis no recortan en educación, nos habla de fracasos, de déficit en infraestructuras.
.
.
Realmente, por un momento me ha parecido que estaba usted confundiendo el foro
donde estaba hablando, que estaba usted confundiendo los papeles, y por un
momento he pensado que estaba usted refiriéndose a los presupuestos generales del estado en educación o a los presupuestos generales con respecto a la Comunidad Valenciana.
Porque
decir que ningún gobierno europeo recorta en educación es tanto como decir, a lo mejor, que España está en África.
El gobierno español es el primero que ha recortado y el que más ha recortado en fondos europeos.
(Aplaudiments)

Es decir, que por un momento me ha parecido que estaba usted confundida.
Pero
no, lo que ocurre, señora Sanz, es que.
.
.
, en fin, oyéndole defender sus enmiendas da la sensación de que no vivimos en la misma comunidad o, evidentemente, la percepción es distinta.

Tienen ustedes una visión de la educación y en general de todo lo que ocurre en nuestra comunidad tan radicalmente
distinta a la realidad como son todas sus propuestas, tanto en educación, como en el resto de los intereses de la mayoría de la sociedad valenciana.
Si me permite la expresión, sus propuestas en educación, sus políticas son divergentes en relación a los intereses de nuestra comunidad.

Toda la batería de enmiendas que ha presentado son el compendio de un discurso que lo único que hace es distorsionar datos, distorsionar cifras y de intentar
enmascarar la realidad.
Y solo quien es ajeno a la realidad del día a día de lo que está ocurriendo en nuestra comunidad o de quien vive en la marginalidad política es capaz de presentar esta batería de enmiendas y es capaz de defender su presupuesto.

Mire, difícilmente, el Partido Popular, nuestro partido, podrá llegar a acuerdos en educación.
.
.
, a quien renuncia a algo que es fundamental y que está en la columna vertebral de todas sus enmiendas y de todo su discurso, que es
renunciar a la libertad de elección, a la libertad de elección de los padres para elegir el tipo de educación que quieren para sus hijos.

Pero mire, señora Sanz, afortunadamente, vivimos en una sociedad que no es.
.
.
, el gobierno hace los presupuestos, pero es la sociedad la que cada cuatro años nos dice: «Miren, queremos este tipo de modelo educativo para nuestros hijos.
» Y la sociedad valenciana lleva quince años diciéndonos claramente qué modelo educativo quiere para nuestros hijos.
Por tanto, señora Sanz, lo que tienen que hacer ustedes es hacérselo ver.

La política educativa de los gobiernos del Partido Popular, evidentemente, lleva quince
años en donde ha habido siempre un principio, y ha sido el principio de la
excelencia para la educación, porque solo los responsables de la conselleria saben en qué circunstancias recogieron la herencia del Partido Socialista; el principio de
igualdad de oportunidades; el principio de modernización de toda la red pública de centros, y sobre todo el principio de la libertad de elección.

Señora Sanz, usted ha presentado 78 enmiendas a un presupuesto elaborado en el
contexto de una grave crisis económica propiciada por las políticas nefastas del gobierno de Zapatero, en la que muchos.
.
.
, tienen ustedes un
gran parte de culpa, porque a veces han sido cómplices de esas políticas.

Y el presupuesto del Partido Popular es un presupuesto responsable, es un
presupuesto equilibrado y un presupuesto que lo fundamental es que lo soportan
todos los valencianos, porque le he decir, como en tantas otras cosas, que del
Gobierno de España para educación no viene ni un céntimo.

Por tanto, todo este presupuesto descansa sobre el lomo de los valencianos y
todo esto, como digo, con su silencio cómplice.

Usted ha presentado 78 enmiendas que vienen a modificar el presupuesto en 76
millones de euros, de los cuales, como no podía ser de otra forma, 36,5 millones vienen a cargarse todos los conciertos.
Y
mientras ustedes vayan por ese camino de querer cargarse la libertad de los
padres de elección, ahí no nos van a encontrar.
Ya pueden presentar ustedes enmiendas, que en ningún momento van a encontrarnos cuando todas sus enmiendas van concretamente
destinadas a cargase la enseñanza concertada.

Bien.
Señora Sanz, mire, en la segunda parte de mi intervención, tendré.
.
.
Pero usted ha presentado, por ejemplo, al programa 422.
20, una batería de enmiendas que, como le he dicho, van a cargarse, concretamente la 502 y la
521, van a cargarse todo lo que es la enseñanza concertada.

A mí me gustaría saber, señora Sanz, de dónde sacan estas enmiendas.
Solo con.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyor Soria, pregue finalitze.

El senyor Soria Mora:

Vale.
Pues en la réplica continuaré.

Gracias, señora Sanz.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies a vosté, senyor Soria.

Per a rèplica, senyora Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

Bien.
Señoría, yo quisiera saber dónde está la tan cacareada libertad de elección de centro para los padres y madres.
Yo quisiera saber dónde está.
Cuando este año un niño se haya ido a matricular, en la etapa de cero a tres años, por primera vez en su vida, su padre y su madre lo hayan ido a matricular, y
resulta que solo un niño de cada cinco ha encontrado una plaza en un centro público.
¿Cuántos niños buscando un centro público valenciano de calidad, de proximidad, lo han encontrado?
Uno de cada
cinco.
¿Hay libertad de elección?

Pasemos a la primaria y a la secundaria.
Ustedes esconden que cada vez se
conciertan más unidades porque el presupuesto de los conciertos permanece fijo desde hace
tres años, tres años, y hay cada vez más unidades concertadas.

Bien.
El 30% del alumnado matriculado en esta etapa educativa está en centros privados concertados, pero en las áreas metropolitanas pasan del 60%.
¿Cuántos niños y niñas se han quedado sin poderse matricular en un centro público valenciano de calidad y cercano a su casa?
¿Cuántos?

Porque aquí sí que es rentable el negocio y porque aquí se concierta.
Y ustedes están dando los conciertos fundamentalmente a los centros religiosos, que son los
que en estos momentos están educando en las grandes ciudades, en las grandes ciudades a las futuras
generaciones, están adoctrinando.
Y se están olvidando que la igualdad de oportunidades empieza desde los cero años.

Lo que ustedes dicen no es capacidad de elección de los centros, ustedes están privatizando y convirtiendo la enseñanza pública en centros y redes asistenciales.
Y eso es lo que dicen estos
presupuestos.
Y eso es lo que ustedes se tienen que defender.
Y dejen de engañar ya a la ciudadanía, a los padres y a las madres, diciendo que pueden elegir.
No pueden elegir.
Se
tienen que conformar, se tienen que conformar.
Y esos son sus presupuestos.

Y eso es lo que se siente en la calle y eso es lo que se ve en los colegios
cuando vamos por L'Horta.
Cuando vamos por las áreas metropolitanas de las grandes ciudades, lo que vemos son barracones,
desasistencia y niños que se tienen que ir de la privada concertada, porque sacan malas notas, a la
pública, porque les rechazan los expedientes.
Y porque han desaparecido las líneas para.
.
.
, las subvenciones para los niños que van con fracaso escolar y que necesitan orientación profesional de los centros privados concertados.
Eso es lo que está sucediendo.
Y eso ha desaparecido de la línea este año.
Y eso se llama elitismo.
Y eso es contrario a la igualdad de oportunidades.
Y
esos son sus presupuestos.

Y, por tanto, lo dejo aquí, porque realmente me indigna tanto, y me indigna tanto que digan que no
conocemos la realidad, cuando quien habla está en el sector, que realmente prefiero que mi subjetividad no afecte lo que.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

.
.
.
es objetivo y sienten los padres y las madres de esta comunidad.

Muchas gracias.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Senyor Soria.

El senyor Soria Mora:

Gracias, señor presidente.

«Quien habla está en el sector», pero ¿en qué sector del sector está quien habla?
Porque realmente usted dice que nosotros engañamos a los valencianos.
Yo no sé quién engaña a los valencianos.
El día 22 de mayo veremos quién engaña a los valencianos.

Pero, en cualquier caso, señora Sanz, usted ha presentado, usted ha presentado una batería de enmiendas, pero me gustaría resaltarle dos enmiendas.
Al programa 422.
20, enseñanza primaria, ha presentado dos enmiendas.
La primera, la 521, que dice: «En el punto 1.
1 eliminar: “y privados concertados.
”»

Pero es que la más grave, que es la 502, donde dice: «Escolarizar adecuadamente a toda la población de cero a doce años en centros públicos.
» Usted con esta enmienda se ha cargado a todos los conciertos de la enseñanza infantil y primaria.
¿Usted es consciente.
.
.
?
Objetivo.
.
.
.
Usted imagínese que por un momento.
.
.
Imagínese, señora Sanz, que por un momento tuviéramos un trastorno mental transitorio aquí y quisiéramos aprobarle esta enmienda.
¿Usted sabe cuántos niños se quedarían hoy en la calle si le aprobáramos esta enmienda?
150.
000 niños, señora Sanz.
¿Quién.
.
.
?
(Veus) 150.
000 niños, cuyos padres, cuyos padres han elegido la enseñanza concertada, cuyos padres han elegido la enseñanza concertada, porque aquí prima la libertad de elección.
(Veus) Estamos haciendo más colegios.
El Partido Popular es el que más colegios ha hecho.

Pero, en cualquier caso, ¿quién le hace estas enmiendas, qué sindicato o qué agrupación le hace estas enmiendas?
, porque no me puedo creer que sea usted, señora Sanz, la que haga estas enmiendas, que pretenda dejar a 150.
000 niños.
.
.

Y, por otro lado, y por otro lado, en la contradicción de su discurso, denuncia que el 87% del alumnado extranjero está en colegios públicos.
¿En qué quedamos?
¿Quieren ustedes los colegios públicos o no?
¿Por qué denuncia que el 87% de alumnos está en colegios públicos?
¿Adónde quiere mandar usted a los alumnos?
A los mismos que a los nacionales, adonde
elijan sus padres, adonde elijan sus padres.

Si usted dejara, con estas dos enmiendas, a 150.
000 niños.
.
.
, vamos, ni todas las caracolas, ni todas las caracolas, como lo llaman
ustedes en otras comunidades -de la comunidad autónoma catalana, de donde los han echado a patadas ahora hace poco los catalanes,
gracias a las políticas que han hecho-, ni todas.
.
.
, ni trayéndolas aquí podíamos escolarizar a los alumnos.

Por tanto, abandonen ese discurso radical si quieren de aquí cinco meses llegar a continuar en esta cámara, cosa que dudamos.
Y, sobre todo, si le importa la educación, traiga aquí enmiendas que aproximen un poco, porque usted trae enmiendas de campanario,
probablemente para contentar -hablaba el señor Serra antes de 35-.
.
.
, usted no sé a quién quiere contentar, yo supongo que a algún grupúsculo del que es presa.

Nada más, señora Sanz.
Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Soria.

Passem al segon bloc d'esmenes d'esta secció, que són les presentades pel Grup Parlamentari Compromís.

Per a la seua defensa, l'il·lustre diputat Josep Maria Pañella té la paraula.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, senyor president.

Miren, jo intentaré des d'ací, en nom de Compromís, en nom del meu grup, defendre totes i cada una de les esmenes que hem
presentat a este pressupost que, pel que acabe de sentir, és el pressupost de la llibertat, pressupost de la llibertat.

Però és una llàstima que se queden nomes amb eixa primera paraula, perquè després de la revolució francesa, quan s'organitzen els estats moderns, la paraula llibertat és la primera, però anava unida a la d'igualtat i a la de fraternitat molt conscientment, perquè saben que parlar de llibertat sense parlar d'igualtat és mentida i és impossible que hi haja llibertat sense igualtat.

Per tant, a nosaltres ens agradaria que foren els pressupostos de la llibertat,
de la igualtat i -li acceptaríem eixa tercera paraula- de fraternitat, perquè unida a ella va la vertadera igualtat, la que no consten privilegis per a ningú.

Per tant, este no és el pressupost de la llibertat, és el pressupost dels privilegis per a uns pocs seleccionats, per als seus amics.
I és el pressupost de l'opacitat, el pressupost que diu que és impossible saber què volen fer vostés amb els diners de les inversions i amb els diners de les construccions
escolars.

I, per tant, nosaltres dirigim, senyories, en quatre direccions diferents, amb
quatre finalitats diferents, les nostres esmenes.

Hi han una bona quantitat d'esmenes que van dirigides a les construccions escolars.
Una altra a l'extensió de la gratuïtat de l'educació pública -paraula que en la defensa que acaben de fer vostés de pressupostos encara no he sentit mencionar-, l'extensió de la gratuïtat de l'educació pública també a ella mateixa i als serveis complementaris.

Un tercer apartat, un tercer bloc d'esmenes van dirigides a la qualitat d'educació en els diversos nivells, a la millora de la qualitat de l'educació en els diversos nivells, tant des dels zero a tres anys fins a les
universitats, inclús -diria més- a l'extensió de la cultura a través de programes de formació de persones adultes i altres.

I un quart a la promoció del valencià, que també té adjudicada aquesta conselleria.

Senyories, tenim de parlar.
.
.
Comencem per construccions.
Reiteraré allò que vaig dir en la comissió.
Nosaltres fem unes ofertes determinades, unes propostes determinades de
construccions escolars.
Si no són les que vostés creuen convenients, canvien-les, però posen-les, diguen on van a dedicar vostés els diners d'inversions i els diners de CIEGSA.
Volem saber-ho i tenim dret a saber-ho.
Si
no, és un pressupost totalment opac, que amaga.

I qui amaga?
El que té vergonya, el que enganya, el que ven la publicitat en calendaris, però després resulta que té una empresa encarregada de construccions, que es diu CIEGSA, que en tot l'any 2010 no ha sabut fer ni una sola adjudicació, senyories!
Ni una sola adjudicació de les que tenen.
Perquè vostés entrem avui en la pàgina web i vorem totes i cada una de les licitacions que tenen aturades, allí ho diuen, en suspens el procediment, en suspens.
I només han adjudicat les que van deixar en suspens l'any passat.
I ahí ve la gran història de les grans inversions que vostés fan, senyories.
El govern del Partit Popular acumula les inversions de l'any passat durant tres o quatre anys, perquè, clar, resulta que la.
.
.
, primer se fa.
.
.
Mire, estan dient.
.
.
, acumulant unes
a les altres, acumulant, i grans inversions.
I després se gasten més diners en calendaris que en construccions.
(Veus) Sí, sí.

Jo invitaria a la seua senyoria, inclús al senyor conseller ací present, ja que me va invitar a fer una visita als calendaris.
.
.
Jo ja faré una visita també, sí, a tot allò que van ficar allí en el calendari.
Vinga a una població molt propera a la seua, que és Castelló, anem a visitar el col·legi Benadresa, anem a visitar-lo vosté i jo mà a mà, i qui vullga vindre, indubtablement, i després parlarem de la llibertat d'elecció de centre als pares del centre de Benadresa, que té vosté allí, allí, sí, licitat i suspés indefinidament la seua adjudicació, perquè no hi han diners.

I això és el que ha fet CIEGSA en este moment, això és el que ha fet CIEGSA: no adjudicar cap projecte nou d'este any.
Si volem entrar i saber.
.
.
I ací en el pressupost, si volem saber què van a fer, quines obres van a fer este any, no les podem saber.
Si només fóra això, CIEGSA ens porta al desastre, perquè el mateix conseller va admetre un deute de 2.
000 milions en esta empresa.
I si
no és prou això, darrerament La Generalitat ha fet pagament directament del que són les nòmines -almenys la notícia aixina va eixir-, perquè CIEGSA no es podia ja comprometre.

Eixa és la situació.
Eixa és la seua llibertat, eixa és la seua llibertat, senyories, la llibertat d'afavorir unes classes determinades, i no per classe social, sinó simplement per afinitat -i ho van declarar-, i portar a qui volen al centre que volen, la llibertat està en garantir una escola pública amb garanties de qualitat per a tots i cada un dels escolars valencians i
valencianes.
¡Eixa és l'única llibertat que jo entenc!

I, a més, i, a més,.
.
.
perquè vostés diuen «vostés no volen».
.
.
¡No sentirà d'esta boca mai la prohibició que existixquen escoles d'un altre tipus!
, ¡mai!
Però l'oferta que té de garantir La Generalitat és l'oferta pública.
.
.
, i de qualitat.
I, de qualitat, entrem en la segona part, perquè nosaltres hem presentat moltíssimes esmenes, senyories, destinades a garantir.
.
.
, a millorar, no a garantir,
ho dia malament i rectifique, a millorar la qualitat educativa que vostés estan oferint.

Vostés.
.
.
, és un autèntic desastre, és un autèntic desastre, i jo ho he dit, i, a més, els assegure que ho farem abans d'acabar el període.
.
.
, este, el proper període de sessions, abans d'acabar la legislatura, anem a tindre un debat sobre qualitat d'educació ací, i l'anem a tindre perquè anem a proposar-lo, i parlarem, perquè vostés no volen participar ni en l'informe PISA.
.
.
Ja sé que després va eixir una senyoreta, la senyora Fabra, ¿eh?
, a explicar, «que si participamos».
.
.
Clar, en la part obligatòria, en la part que no poden distingir la comunitat d'uns altres, perquè la mostra no és suficient, en la part que vostés no poden negar-se, però en la que.
.
.
, «es que nos cuesta 100.
000 euros» dia esta senyora.
.
.
¿I què?
Per a trobar, per a saber les causes, per a saber les causes del fracàs escolar, no hi han diners.
.
.
(Remors) Efectivament, efectivament, estic d'acord, les causes no les diu el PISA, fa una valoració, i jo el que propose és que parlem de causes, però vostés no volen tampoc.

Perquè, a la millor, al parlar de causes del fracàs escolar, parlaríem de valors, senyories, i arribaríem a la millor a punts que a vostés no els interessen, perquè, a la millor, si resulta que veem a on està acumulat el fracàs escolar en este moment, a la millor resulta que des del govern de La
Generalitat, des del Partit Popular, se'ls està dient a tots els nostres escolars quins són els valors.

Senyories, ¿per a què val un títol universitari?
, senyories, ¿per a què val un títol tècnic?
, ¿per a què val estudiar, si tenint un amic de bigots llargs me servix per a obrir-me totes
les portes de treball que podem tindre?
És més important ser amic del Bigotes que no tots els títols universitaris que vostés puguen tindre, i això ho està dient el govern de La Generalitat a tots els nostres joves, això és el que els està dient.

Per tant, ¿per a què tenim d'estudiar?
Ací cal ser submisos, cal que el professorat siga submís, que no proteste, perquè, si no, després diran, vostés, ¿com poden presentar estes esmenes?
, això serà cosa d'algun sindicat.
.
.
Podria lletrejar.
.
.
, podria lletrejar, ¿no serà eixe sindicat que vostés estan llevant subvencions durant tot un any?
.
.
.
Doncs, no.
Si jo crec.
.
.
,
igual el grup abans, que ha parlat abans, el grup de no adscrits, com
nosaltres, tenim suficient personalitat per a poder parlar de les nostres
propostes, que poden coincidir no en un, en un, en dos.
.
.
, li assegure que
coincidixen amb pràcticament tots els sindicats.
.
.
, amb pràcticament tots els sindicats.

Senyories, és el seu repte, no és el meu, el meu repte l'estic complint ací, descobrint cartes, parlant clar, deixant les coses clares davant de tot el
poble valencià.
És el seu repte millorar-la, i és la seua vergonya no intentar-ho.
És el seu repte que acabem amb totes les construccions escolars, és la seua vergonya que acabem dins de barracons; és el seu repte no parlar de llibertat, sinó aplicar-la al cent per cent en tota la comunitat escolar.

Moltes gràcies, senyories.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Pañella.

Per a torn en contra, il·lustre diputat senyor Vicente Soria, té la paraula.

El senyor Soria Mora:

Gracias, señor presidente.

Señor Pañella, mire, la responsabilidad de gobernar conlleva la obligación de administrar el presupuesto, es decir, los fondos públicos que los ciudadanos depositan para nuestra gestión cada cuatro años.
Por tanto, el gobernante tiene la obligación de atender las demandas ciudadanas, responder a las prioridades en cada
momento y sobre todo a la gestión de presupuesto.
.
.
, el presupuesto que se destinan a los fondos públicos, que, al final, es lo que quieren los valencianos cada cuatro años, como he dicho antes.

En este sentido, la Conselleria de Educación para 2011 ha hecho un presupuesto, evidentemente, que continúa con los objetivos marcados en otras legislaturas, y, fundamentalmente, en esta
legislatura.
La conselleria ha apostado por la optimización y la eficiencia en la gestión de personal, la prioridad en las iniciativas sociales en estos momentos difíciles para muchas familias, la cualificación del profesorado y su continua formación, la priorización del fomento del éxito escolar y, sobre todo, en la mejora de la red de centros educativos públicos, junto con otros objetivos para 2011.

Mire, señor Pañella, 4.
273,4 millones de euros del total de los 13.
713 que conforman el
presupuesto de La Generalitat van destinados a educación.
Usted sabe, porque lo hemos hablado en otros foros, que es el 31,2%.
En ese
sentido, es un presupuesto realista, un presupuesto que responde a las demandas
de los valencianos y, muy importante, señor Pañella, es un presupuesto que se ha elaborado en la coyuntura difícil en la que nos encontramos y a la que nos ha conducido las políticas erráticas del gobierno del señor Zapatero.
Y, en ese sentido, pues, el gobierno valenciano, y solo el gobierno
valenciano, ha elaborado un presupuesto para educación que mantiene su compromiso en gasto social.

Por ello, la Conselleria de Educación ha destinado unos recursos que nos sitúan en cabeza a nivel nacional de todas las comunidades autónomas en cuanto a educación.
Y, mire, es verdad que se ha reducido, como usted sabe, un 3,6% el
presupuesto, pero ya también lo hemos hablado y se sabe, que ese.
.
.
, ese 3,6% se debe fundamentalmente al
capítulo I, es decir, a los recortes que el gobierno del señor Zapatero ha obligado a hacer en los gastos de personal.

Mire, señor Pañella, estamos cuatro años debatiendo de presupuestos de educación aquí, unos presupuestos que, año a año, han ido aumentando, salvo el recorte de este año debido a los salarios, pero hay algo que en cuatro años no ha cambiado un ápice, ¿eh?
, han cambiado los presupuestos, pero lo que no ha cambiado en cuatro años han sido ni su discurso ni sus enmiendas ni su visión de la política educativa ni sus radicalismo sectario en educación ni su miopía en educación ni sus sistemáticas críticas y continuas.

Ya sé que usted está en la oposición para eso, pero ¿es que no ha cambiado en nada en cuatro años la educación en la Comunidad Valenciana, señor Pañella?
Los mismos argumentos en todas sus enmiendas, que en muchos casos han sido
fotocopiadas.
Nada ha cambiado para ustedes, pero, afortunadamente, para los únicos que no ha cambiado la educación ha sido para ustedes, para ustedes.

Señor Pañella, el mismo discurso en cuatro años, las mismas enmiendas en cuatro años, pero 51.
854 docentes, 500 más que el año pasado.
Usted, las mismas enmiendas, pero 500 docentes más.
Usted, las mismas enmiendas, pero 7.
000 docentes más que en 2003.
Usted, el mismo discurso y usted, las mismas enmiendas, pero
387.
000 beneficiarios del bono libro en el próximo curso escolar, que extiende la gratuidad de los libros de texto.
El mismo
discurso y sus mismas enmiendas, señor Pañella, pero 64 millones de euros para trasporte en ayuda escolar.
Su mismo
discurso, pero 40 millones de euros para el comedor escolar que favorecen a
146.
000 alumnos.

Y lo que es más importante, señor Pañella, el mismo discurso y las mismas enmiendas al presupuesto que más esfuerzo inversor ha hecho en infraestructuras en la red pública en la historia de nuestra comunidad, 394 centros nuevos, y usted hablándonos de un centro que tiene aluminosis de los 45 que hay en Castellón.
No nos habla de los 394, ¿eh?
(Aplaudiments) El mismo.
.
.
, las mismas, enmiendas sin tener en cuenta lo 1.
782 millones de
euros gastados en estos últimos años, señor, (inintel·ligible) .
.
.
, Pañella, 175.
930 nuevos puestos escolares, y usted las mismas enmiendas.

Esa es su realidad, el que no ve el cambio en la educación no es la Comunidad Valenciana, es usted, señor Pañella, y su grupo.
Ustedes han presentado, como ha dicho, 67 enmiendas, que,
sumadas, de aprobarlas, hubieran supuesto una modificación presupuestaria (inintel·ligible) .
.
.
de 54.
213.
630 millones de euros.
.
.
Mire, si de 4.
000 millones de euros
ustedes modifican un 1%, yo creo que hay que dar la enhorabuena al conseller, (veus) se podría decir que es un éxito, porque ustedes modifican una parte mínima.

Pero, bueno, mucho ruido y pocas nueces.
Lo que pasa es que, claro, el tema es
que la modificación es cualitativa, yo ya lo sé que no es cuantitativa.
(Veus)

Mire, señor Pañella, al programa.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyora Mollà, senyora Mollà, pregue guarde silenci i respecte l'orador.

El senyor Soria Mora:

.
.
.
al programa (inintel·ligible) .
.
.
presentan 49 enmiendas que modifican el presupuesto en 45 millones de
euros, (veus) de los cuales muchos van al centro de primaria de Daimús, al CEIP Ambaixador Beltrán d'Almassora, al Benadresa de Castelló, que está ya presupuestado, al quinto de Vinaroz, al.
.
.
, todos incluidos ya en el plan
Creaescola, (veus) todos en distintas fases de ejecución, pero, señor Pañella, la realidad es tozuda y la realidad les demuestra que a ustedes se les está acabando el discurso y el tiempo.
Hagan un esfuerzo en lo que les queda de
legislatura y pueden propiciar todos los debates en cuanto a calidad de educación que quieran, hagan un esfuerzo por reconocer los cambios que ha habido en la
Comunidad Valenciana en educación, no nos vengan con casos puntuales, porque eso no nos vale ni a nosotros ni a
la Comunidad Valenciana ni a los electores, como ustedes
(inintel·ligible) .
.
.
el día 22.

Mire, el enorme esfuerzo inversor que ha hecho el gobierno valenciano lo sitúa en líder en construcciones educativas, en líder en construcciones educativas públicas (veus) en.
.
.
, no, en barracones, no, en líder en construcciones, en líder, señor Pañella.
(Veus)

Mire, y otro tema del que ha estado hablando, la universidad, el programa
422.
60.
Usted ha presentado dos enmiendas.
Una va relacionada con la
universidad.
.
.
, con las ciencias de la salud en la Universidad de Castellón Jaime I.
Lo primero que llama la atención es que usted no sabe hacer un presupuesto porque da.
.
.
, pone 4 millones de
euros y detrae 2 nada más.
.
.
, y detrae 2.
.
.
Bueno, es.
.
.
, puede ser una anécdota, porque usted, lógicamente, ni hace ni va a hacer el presupuesto, pero, sobre todo, lo que
evidencia es que usted debe ser el único que no se ha enterado del plan plurianual de financiación de las universidades valencianas, ¡si es el único que no se ha enterado, señor Pañella!
, 940 millones de euros para las universidades públicas valencianas en 2011, y usted diciendo que los universitarios aquí, en Valencia,.
.
.
que las universidades valencianas no sirven para nada.

Señor Pañella, usted sabe perfectamente que las universidades valencianas son un
referente en investigación, en resultados, en excelencia, y ahora también en financiación.
Y usted, criticando.
Mire, el último informe de la conferencia.
.
.
, de la CRUE, de la conferencia de rectores,
sitúa a la Comunidad Valenciana como segunda autonomía que mayor esfuerzo inversor ha hecho por estudiante: dedica el 0,87% del PIB a
las universidades, mientras la media nacional es el 0,68, y usted, sin
ruborizarse, se atreve a decir aquí que aquí se prima a las universidades públicas y que no se atiende a las universidades privadas.
Ah, perdón, las universidades privadas y no atiende a las públicas, sí.
.
.
(Veus) No, no, no és el mateix, no és el mateix, senyor.

Lo que pasa es que usted no se entera de nada, señor Pañella, tiene miopía, nada más ve.
.
.
, no ve más allá, (veus) porque, si se enterara, si se enterara, si se enterara, no habría presentado esa enmienda de la UJI en ciencias de la salud, porque usted sabe
que hay una comisión mixta consellera.
.
.
, Conselleria de Educación, Generalitat valenciana y universidad (veus) que en el marco nuevo de financiación se va a encargar de implantar ciencias para la salud.
No, desde luego, ¿cuánto?
, no, no serán los 4 millones de euros que usted se ha inventado o no sé de dónde ha sacado.

Además, ha presentado usted otro grupo de enmiendas, lo que podríamos denominar gasto social.
Mire, el gobierno valenciano, en esta coyuntura
económica, ha elaborado un presupuesto en donde no ha reducido ni un solo euro en
gasto social en educación, ¡ni un solo euro!
Y este gasto social, señor.
.
.
, la gratuidad de los libros de texto, las ayudas al trasporte escolar, los
comedores escolares, el bono infantil, las guarderías municipales, las subvenciones a los centros de formación de personas adultas, las ayudas a gabinetes psicopedagógicos municipales, suman un total de 190 millones de euros, pero sin rebajar un
céntimo de eso cuando el gobierno no aporta ¡nada!
para esto, nada el gobierno del señor Zapatero.

Lo que pasa es que ustedes, en lugar de ayudar al gobierno valenciano, son cómplices, como fueron cómplices el gobierno catalán, y ahora lo que ha pasado es que.
.
.
, (veus) y ahora lo que ha pasado es que han ido a la calle todos.

Al fomento del valenciano, al programa 422.
50, fomento y uso del valenciano, (veus) usted ha presentado 8 enmiendas que modifican.
.
.

(Ocupa la presidència la presidenta, senyora María Milagrosa Martínez Navarro)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Soria.

El senyor Soria Mora:

Gracias, señora presidenta.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyora presidenta.

Ho sent molt, estem parlant d'estudis, senyor Soria, s'hauria d'aplicar un poquet més.
S'hauria d'aplicar un poquet més, perquè o bé el seus professors l'enganyen o vosté me vol enganyar a mi, que és cosa de mal professor també voler-me enganyar.
I ho dic perquè el primer que me diu és que eixos centres ja estan tots previstos.
Bé, com ho sap?
Perquè, mire, tinc una contestació: jo ho vaig demanar i justet avui, no ho he dit abans perquè m'ha arribat ara, mire, tinc la contestació que me donen en el desglossament de centres i on va la inversió: «En relació amb la petició de documentació sol·licitada l'informe que els crèdits pressupostats amb capital d'inversions reals del projecte de pressupost de La Generalitat per a 2011 per als
programes pressupostats 422.
20 i 422.
30 es corresponen a la previsió d'execució de les obres de construcció i/o reforma, així com d'equipament corresponent que han sigut licitades, que es troben en licitació o pendent d'esta.
»

Mentira, mentira!
, li ho dic clar.
Una obra licitada ha de tindre una retenció de crèdit.
I, per tant, si se va a licitar eixa retenció de crèdit ha d'estar feta i no se farà amb càrrec al pressupost de 2011.
Si està licitada s'ha de fer amb càrrec al pressupost de 2010.
Mentixen.
O els mentixen a vostés també o me mentixen a mi i deixen constància d'eixa mentida en este text.
Ho vol més clar?
Ho vol més clar?
Aplique's, aplique's.

Ni sap parlar de llibertat de veritat, ni sap parlar de construccions escolars,
ni sap parlar del pla plurianual, perquè vosté sí que parla del que li conten.
Jo vaig a enterar-me.
Sap vosté el pla plurianual, està inclòs, jo no demane això.
Jo estic dient: vostés han aprovat ací obrir els estudis de ciències de la salut en la Universitat Jaume I de Castelló.
Els estudis de ciències de la salut necessiten infraestructures específiques que avui no se tenen.
M'està dient vostés que ho han de fer en el pla plurianual, tal com està exactament igual quan no els tenien previstos?
Està dient que si volen tindre ciències de la salut que ho detraguen del seu pressupost habitual?
Està dient això?
Molt bé.

Sí que és veritat, perquè és el que li han dit.
Però també és veritat quan me van mentir quan me ve a mi darrere, després en la mateixa comissió on vénen els pressupostos on se van presentar i me diuen: tranquil que això ho tenim tot acordat amb la universitat.
Mentida.
Acordar significa acord per
dues parts; acceptat, perquè és l'única opció que vostés els donen, vos ho fareu amb els diners que teniu per la línia habitual i vos apanyeu.
Això és el que diu.
Això és el que diu vosté.
Això és el que diuen el seu partit i el seu govern, el nostre govern, però això és el que diuen.
I això no és el que m'agrada sentir, això no és el que m'agrada sentir.
Perquè els estudis de ciències de salut també estan boicotejats des del govern de La Generalitat i s'han ficat després d'haver-los donat l'avantatge a altres centres privats.
Per tant, hauria de saber de què parlen.

Perquè jo quan pose 4 milions no els pose tirant una moneda a l'aire, no els pose tirant una moneda a l'aire.
Està clar?
Vosté s'hauria de documentar un poquet més del que fa.
I tirant a terra a mi o al grup no s'alça vosté, no s'alça vosté.
Vosté ja té la terra damunt, la que li toca, i li toca la de la falta de responsabilitat
amb un govern que de cara a l'educació va venut, venut, ofenent; ofenent el professorat, ofenent els sindicats i
ofenent moltes famílies que han d'estar en barracons dels quals sí que som líders, sí que som líders.
Mentixen moltíssim i això és greu, senyories, és molt greu.

M'ha parlat de tants professors més.
Escolte, la ràtio ha pujat, la ràtio ha pujat.
Que no té relació el professorat en la ràtio, no té relació?
Vostés parlen de gratuïtat de llibres, però rebutgen una esmena que augmenta cinc milions d'euros la gratuïtat de llibres, que la presente jo, que la presenta Compromís.
Com solucionar açò?

En la rèplica mos tornarà a tirar es que ese grupo donde ustedes están, que hacen tantos cambios y demás.
.
.
Doncs, no n'han fet vostés de canvi, -mire la senyora Amor com me mira- no n'han fet canvis fins i tot a la senyora Amor del lloc on se senta, perquè estava al costat d'una persona a la qual no se li podia permetre ni que parlara.
O no és aixina?
O no recordem com estaven sentats i on l'han canviada?
(Remors) Sí, sí, en todas partes cuecen habas.
(Rermors) Sí, sí, en todas partes cuecen habas.
Ho dic en castellà per a que s'enteren.
.
.
(Remors) Sí, sí.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Pañella.

Señor Soria.

El senyor Soria Mora:

Gracias, señora presidenta.

Señor Pañella, mi ideología política desde luego, como usted ha dicho antes, es la libertad y el ejercicio del
respeto y la intolerancia, cosa que les falta a ustedes.
(Aplaudiments).
Pero, en cualquier caso, no voy a perder, no voy a perder ni un ápice más el tiempo en discusiones de quién cambia de sitio.
Ustedes, desde luego, fueron colocados con unos votos y son
deudores de ellos.
Pero, bueno, no voy a decirle más que lo siguiente, señor Pañella, para acabar, porque está claro que ni hablándole de infraestructuras, de lo que se ha invertido, ni del plan plurianual en
las universidades a ustedes eso les da igual.
Lo único que le digo es.
.
.
A mí también, sí.
Y por supuesto que me fío y por supuesto que me fío de lo que me dice el
conseller, pues faltaría más, o el gobierno valenciano.
¿Me podría fiar de ustedes, de los que no se fían ni los de atrás?
Pero, bueno, pero bueno.
.
.
(Aplaudiments)

Lo único que le voy a decir, para acabar, es lo siguiente.
Con el gobierno
valenciano, con el gobierno valenciano, ese gobierno que apuesta por la
libertad, afortunadamente los militantes, las personas que piensan como usted,
pueden, pueden elegir dónde estudiar.
Si ustedes aplicaran, si aplicáramos su programa, si aplicáramos su programa, si gobernaran ustedes, desgraciadamente nuestros votantes no
podrían elegir dónde estudiar.
Con eso tengo todo dicho.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Pasamos al último bloque de enmiendas que corresponden a las presentadas por el Grupo
Parlamentario Socialista.
Tiene la palabra la señora Noguera.

La senyora Noguera Montagud:

Señora presidenta, buenos días.

Bueno, no esperamos desde el Grupo Socialista novedades en las enmiendas
presentadas y va a seguir, supongo, el mismo debate que está siguiendo estos días y que ha seguido en comisión.
Porque es cierto que ustedes se estudian mucho las enmiendas que presentan
los grupos de la oposición, pero con la voluntad de hacer venga subrayados y venga notas para ver cómo las tumban, no cómo las consensúan, sino para ver cómo las tumban.
La obsesión es conseguir ver si sacan un error, si matemáticamente no suma, si esto no cuadra, si no están bien hechas, si no tienen sentido.
Hay que estar siempre buscando argumentos
para ver cómo tumbamos las enmiendas y no buscando la voluntad de consensuarlas.

Y da igual de lo que hablemos.
En la última comisión de educación planteé yo una serie de puntos que podrían tener sentido en un debate si se quisiera hacer un pacto por la educación.
Pues ver, por ejemplo, el fracaso escolar, ver enmiendas relacionadas con más profesorado, mayor número de centros y de plazas para los adultos, ver la formación profesional, esa asignatura que quedó pendiente y que además el señor Camps, en la última bronca que le echaron los empresarios, no esta sino la anterior, dijo: «Claro que voy a hacer más plazas de formación profesional, 2.
000 más.
» Pero en este presupuesto no estaban.

Pero, claro, como ustedes se han acostumbrado ya al rictus permanente del señor Camps, con esa sonrisa que exactamente igual le sirve para ir a declarar de Gürtel que para prometer 2.
000 plazas de formación profesional, pues, oiga, ustedes parece que aplican el refrán ese, pongan ustedes el calificativo, de que a algunos hay que darles siempre
la razón.
Y eso suelen hacer ustedes yo creo que con el presidente.

Pero lo cierto es que ustedes nos tienen entretenidos aquí con un presupuesto de educación que, permítanme, pero no es nada para el apretón que a partir de enero va a realizar el señor conseller en materia educativa.
Porque no va a servir para nada lo que aquí hablemos, y ya es duro el presupuesto de educación que nos presentan, no va a servir para nada, porque aunque estemos hablando de
las mismas palabras no compartimos los mismos criterios.

Nosotros estamos haciendo el esfuerzo de intentar reforzar la educación pública y ustedes están desfigurándola.
Si ya veremos qué rastro queda de esto!
Porque, vamos a ver, se lo comenté en la comisión de educación y todavía no he encontrado explicación.
Yo no le voy a hablar de los conciertos, no vamos a hablar de conciertos
educativos.
Yo quiero saber qué va a ocurrir a partir de enero cuando el señor conseller saque ese famoso decreto, ley, propuesta, convenio, contrato, no sé cómo, donde se va a ceder el suelo público a 75 años para construir colegios.
Porque con eso todo este presupuesto de educación que ustedes nos traen no sirve para nada y es papel mojado.

Porque, en primer lugar, si ustedes van a ceder suelo público a 75 años, ¿significa eso que vamos a congelar su conselleria con usted dentro y dentro de 75 lo descongelamos y empieza usted a fiscalizar?
¿O para qué va a servir usted?
Porque si la Conselleria de Educación es la encargada de contratar el personal y profesorado y realizar los centros
públicos se los van a realizar y además le van a contratar el profesorado, ¿ya me dirá usted para qué va a cobrar?
No sólo para qué va a cobrar sino qué haremos con la conselleria.

En segundo lugar, esa magnífica y modélica empresa que es CIEGSA, que ya no puede ni pagar las nóminas ¿para qué la queremos?
¿O es que entra en ese plan de privatizaciones de los que ustedes hablan con
Radiotelevisión Valenciana pero que la deuda pesa tanto.
.
.
?
Por cierto, esa deuda sí que no les importa a las espaldas de los valencianos, se ven que los
valencianos tienen espaldas grandes y anchas para soportar deudas y las que
vengan.

Pero, claro, ¿qué hacemos con CIEGSA?
Porque si la única labor que CIEGSA tenía, y bien lo ha dicho el señor Pañella, desde luego en 2010 no adjudicó ni una sola obra de colegio, es realizar colegios y centros de educativos, si
se los van a hacer, ¿qué hace CIEGSA?
¿Qué hacemos con CIEGSA y cómo le paga las nóminas el señor Gerardo Camps, que ya no sabe cómo?

Y, por cierto, si una vez hechos los colegios y aprobado que van a hacer
colegios los privados, en lugar del público, que es su obligación y usted ya veremos a qué se dedica, ¿cuántas modificaciones de crédito más va a tener este presupuesto para contratar al profesorado que hace falta?
Porque no lo va a contratar usted.
Usted ya ha despedido a 3.
000 interinos que
no van a volver a tener plaza pública, porque lo que tendrán que hacer es llamar a la puerta de los concertados privados para que se les
contrate.
Y usted tendrá que modificar esos conciertos.
Entonces, ¿de qué presupuesto estamos hablando?
Acaban de cambiar ustedes todo el modelo
educativo.
Ya no va a existir educación pública, lo hacen conscientemente.

El problema, señora Barrieras, es que en mis enmiendas encontrará usted errores, pero en este presupuesto no hay errores, hay una clara intención de mala fe y de mala voluntad política.

Pero, claro, para llegar a este punto primero había que labrar el camino.
Lo primero que había que hacer es ser unos absolutos manirrotos y despilfarradores, cosa que la
verdad es que no se han esforzado mucho, porque lo han conseguido y bien con
creces, para decir que ahora ya no hay dinero para seguir construyendo colegios
públicos.
¿Cómo lo va a haber si cada colegio público nos costaba tres veces más de lo que le podía costar a cualquier comunidad en toda España?
Si aquí han ayudado ustedes y los invitados a la fiesta a gastar en despilfarros todo
lo que quedaba escrito.
La administración se ha quedado más chupada que un esqueleto.
Ahora ya no hay.
Es decir, manirrotos, sobrados.

Pero había que tener una segunda condición y era labrar el camino para que eso se produjera.
Claro, ahora entendemos la
cabezonería, por ejemplo, de la señora alcaldesa de Valencia cuando en su momento cerró todas las escuelas infantiles públicas de cero a tres años y no quería construir ninguna.
Y yo decía: fíjate esta mujer, con la sensibilidad que tiene para poner flores cada mes en un
puente y que tenga tan poca para los niños pequeñitos y hacerles colegios.
¿Qué les tendrá alergia?
Ah, no.
Pero luego veías construir barrios nuevos y venga barrios, Ademuz, avenida de Francia,
Campanar, Benicalap y ni un solo colegio.
No había solares públicos para los barrios nuevos que se creaban.
Y, fíjate, la libertad de elección, esa que ustedes, la señora Sanz y el señor Pañellla reivindicaban, la libertad de elección que hablaba anteriormente el diputado del Partido Popular, hacía que los niños cogieran autobuses para irse a veinte y treinta kilómetros a buscar un colegio, porque no había plazas públicas.
¿Esa es la libertad de elección?
Hombre, la libertad de elección sería escoger farolas o flores, pero no colegios ni público ni concertado.

Ahora ya hay solares, ahora ya hay solares que se pueden ceder, porque ustedes
lo que han hecho no era una cuestión de miopía de la señora alcaldesa por mirar tanto el ordenador.
No, su problema no es de miopía.
Ha sido de mala intención y voluntad política.
Así hemos llegado a eso.
Y el año pasado se ponía el grito en el cielo cuando se recortaban los presupuestos un 35%.
Este año es que ya no se puede ni poner grito en el cielo, porque no sabemos lo que va
a venir.

Lo cierto es que ustedes, que son modélicos, transparentes, comprometidos socialmente con la educación, no quieren participar en el informe PISA.
No, no, no, en el informe PISA no
van A participar.
Hombre, cualquiera que los oyera, que viniera de la comisión europea diría: será por un problema de espionaje industrial, a lo mejor es que tienen el magnífico sistema educativo público y no quieren que nadie lo copie y nadie lo vea.
Pero no.
A lo mejor es que
a ustedes les costaría mucho explicar cómo es posible que en estos años, desde 2009, 2010, presupuesto de 2011, hayan desaparecido todas las ayudas
que tienen que ver con las prácticas formativas en centros de trabajo.
Hombre, en época de crisis los chavales para qué van a hacer prácticas formativas en centros de trabajo.
O, por ejemplo, las ayudas para el
funcionamiento de las bibliotecas escolares.
Si van sobrados.
Oiga, y si no
entienden y comprenden el lenguaje y resulta que los niños valencianos no, para qué vamos a comprar libros.
O por ejemplo el incentivo en el uso de nuevas tecnologías, en eso también vamos sobrados, que no hace falta ni siquiera el dinero que nos llegue del
ministerio.
Pedigüeños seremos un rato, pero firmar los convenios no.

O casi todas las líneas formativas de formación del profesorado.
Casi todo.
.
.
¿Sabe usted, señor conseller, haciendo un balance de la época Camps -ya que él la hace, y ayer, en la comida de Navidad, creo que estaba haciendo y dando
palmadas en la espalda, para que todos le pudieran reír la gracia del rictus-, de cuál es su período del 2003 al 2011?
Pues, podemos hacer balance.
Mire, el balance es que la
formación del profesorado ha caído en un 90%, desde el 2003 al 2011.
El balance es -y ya le saqué yo su propio cuadro; su cuadro, es suyo- que decía aquí que en el año 1999-2000 habían 1.
947 colegios.
De ellos, 1.
444 públicos.

Hoy, sus mismos datos, con la cuenta general, dice que públicos hay 1.
575; 131 más, ¡oigan!
, no 394 -eso son reformas y arreglos y persianas y canchas de baloncesto o comedores o
bibliotecas.
Arreglos.
Y no sé cuántos-.
Pero públicos han crecido un 9%.
¿Dónde está el crecimiento de los colegios?
En los privados, que de 503, en el año 2000, han pasado a 950.
Y eso sin cederles solares.
Sin cederles solares,
ustedes han conseguido que las plazas públicas concertadas hayan invertido, en estos momentos, su oferta.
Ya tenemos un
40%, en la Comunidad Valenciana, de plazas concertadas.

Claro, para eso, también había que manipular el presupuesto y desvirtuarlo.
Y lo que no iba a la educación pública tenía que ir a los conciertos.
Porque del 2003 al 2011, los conciertos educativos en
primaria y secundaria han crecido un 65%.
Lógico.
Si se hacen colegios privados habrá que concertar las plazas de profesorado.
¿Dónde ha estado su inversión y su dinero?
Justamente ahí.

Mire, le voy a dar el último dato ahora, antes de acabar y pasar a la réplica.
España es el tercer país de la Unión Europea -el tercero- que tiene más plazas concertadas.
Solamente un 25%, un 25%.
La Comunidad Valenciana, un 40%.
¿Sabe lo que eso significa?
, que usted va en contra de la dirección de cualquier país europeo.
Y eso es lo que genera, justamente, el fracaso escolar.
La menor
inversión pública de toda la etapa de la democracia, se creo cuando el señor Rajoy se fumaba un puro siendo ministro de Educación -que de puro en puro, sigue columpiándose-; siguiendo las directrices de aquella primera ministra de Educación, tan sabia, Esperanza Aguirre, que dijo aquello de: «La educación es como un supermercado, oiga, ustedes van y cogen el bote de tomate que
puedan pagar o que quieran comprar.
»

Y, como en todos los regímenes tienen que haber soldados y verdugos, a usted le ha tocado el papel de
verdugo, señor conseller.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señora Barrieras.

La senyora Barrieras Mombrú:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Senyor conseller.

Senyora Noguera.
Bé, el paper que a vosté li toca representar no vaig a definir-lo.
Tots sabem el paper que, de vegades,
li toca fer.
Jo estic convençuda que, en el fons, vosté no pot estar d'acord en totes les coses que diu ací; i menys quan comença en tots eixos insults i eixa manera de.
.
.
, no sé, de destil·lar eixe odi al Partit Popular i al govern del Partit Popular.
Jo estic convençuda que vosté, en el fons, només ve que a representar un paper.
Per tant, no vaig a definir-lo.

Estem parlant d'unes esmenes d'uns pressupostos que, bé, en la secció 9, uns pressupostos que tenen un import de 4.
273 milions d'euros -que representen un 31,2% del total del pressupost de la Generalitat valenciana-.
Per tant, jo crec que deurien felicitar-nos perquè és la segona autonomia de tota Espanya que té més part del pressupost general a l'educació; que junt en sanitat i benestar social, cada 100 euros n'hi han 83 que es dediquen a polítiques socials.
I això és una cosa que crec que es deuria.
.
.
, almenys, no sé, almenys de tindre en compte a l'hora de criticar estos pressupostos.
I més en matèria educativa.

Vosté ha presentat 89 esmenes.
Vosté ha parlat de les esmenes ben poquet.
És a dir, ha parlat de les esmenes el que vosté li ha interessat i el que vosté ha cregut convenient.
Ha dit que no venia a parlar dels concertats.
Bé, doncs jo vaig a intentar parlar, en el temps que tinc, d'allò que deuríem de parlar, que són les esmenes.
Vosté n'ha presentat 89.
33 han sigut per a suprimir.
Vosté, la seua intenció és suprimir, desfer tot allò que el govern del Partit Popular té en el seu programa electoral, que és, ni més ni menys, que el que després ve representat en els objectius d'estos pressupostos.

És que, pareix, de vegades, que quan vostés presenten les esmenes i presenten modificar els objectius, no tinguen clar què són uns pressupostos.
Els pressupostos no són res més que el poder dur a terme totes les polítiques -totes les polítiques- que presenta un partit polític en unes eleccions, en un programa electoral.

Per tant, el nostre model educatiu crec que està claríssim.
Està claríssim.
És un model educatiu, on defensen el sistema públic, però també defensem el sistema públic-concertat.
I ho he dit massa vegades, massa vegades, senyora Noguera, que
eixos concerts que va, en un moment, el senyor Rubalcaba, implantar, que eixos
concerts que jo felicite, doncs això és el que nosaltres defensem; i l'elecció de centres, per part de les famílies.
I això ho diem en el nostre programa electoral.
I això és el que ens voten els valencians i valencianes.
I no anem a canviar la nostra
manera de fer política perquè vostés vinguen ací a presentar una sèrie d'esmenes.
.
.
, que Déu ens il·lumina i no li les aprovem.
I no li les aprovem.
Perquè si tinguérem el mal dia d'aprovar les seues esmenes -ja ho vaig dir l'altre dia en la comissió-, el caos educatiu que es muntaria en esta comunitat quedaria curt al costat del
caos que van muntar els controladors aeris.
I li ho dic de veritat, i en la mà al cor.
Seria horrible.
Perquè vostés deixarien.
.
.
; i vostés són, encara, el grup que menys alumnes deixarien al carrer.
Si tenim en compte
tots els que deixarien entre tota l'oposició ens quedaríem en més de dos-cents mil -no vull dir quants més de dos-cents mil- sense una plaça escolar, sense una plaça escolar.

Vostés posen les esmenes, les amollen, queden la mar de bé -no sé amb qui, no sé amb qui perquè encara no he entés amb qui han de quedar bé-, i, després, doncs, ahí estan.
No, les esmenes no són aixina.
Les esmenes han de saber el que vostés estan dient.
Estan dient que volen llevar els cicles formatius de grau
superior i de grau mitjà i el batxillerat, les línies concertades.

Què volen vostés, a vore?
És que m'agradaria que vingueren ací i ho explicaren.
Però no ho he aconseguit, i mire que porte temps, en esta casa, parlant d'educació.
No he aconseguit mai que vingueren ací i digueren: «Doncs, mira, tots eixos xiquets que jo no vull que vagen a la concertada.
.
.
».
Perquè, clar, els xiquets i els pares, en l'elecció del centre -gent, com dic sempre, amb possibilitats econòmiques i gent que no té possibilitats econòmiques-, decidixen portar els xiquets a un centre concertat.
I clar, arriba el moment
en què acaben l'obligatòria i volen seguir estudiant -perquè tots voldríem que tots estudiaren, i com més, millor.
Perquè volem un índex cultural ací, que siga bo i que puguem competir amb els altres països-.
I resulta que arriben, a l'hora de fer un cicle formatiu, o un batxiller, i, aleshores, no volen que
seguisquen estant en un col·legi concertat.
Que se'n vagen.
.
.
, on se n'han d'anar?
On se n'han d'anar?
Però tinguen la valentia de dir ací on se n'han d'anar.

Perquè, per exemple, parlem de la privada i concertada.
Ací tenim un 65 de pública i un 35 de privada-concertada.
Per exemple, en el País Basc, on governa el Partit Socialista, tenim un 50-50, i no passa res.
I ningú s'escandalitza.
Perquè és una cosa d'allò més normal i que crec que tots, tots, del primer a l'últim, en esta cambra hauríem de recolzar.
És que no sé quina mania els ha agarrat a vostés de llevar el privat-concertat.
És que no sé quina mania!
 Perquè, evidentment, a la societat valenciana, açò no els ha de convéncer de cap de les maneres.

Vosté, em parla, ací, d'una sèrie d'esmenes, que pareixia que eixes podrien arribar a uns acords.
.
.
Doncs mire, en
el fracàs escolar, ací n'hi han 135 milions d'euros per a fomentar l'èxit escolar.
Vosté parla de l'informe PISA.
L'informe PISA no demostra res més -i li ho dic, per activa i per passiva, sempre que isc a esta trona- que el fracàs absolut i total de les lleis educatives socialistes -
llámese LOGSE o llámese LOE-.
Això és el que hem de canviar, senyora Noguera.
(Aplaudiments) Adone-se'n, d'una vegada per totes, que eixe és el fracàs escolar en este país -la LOGSE i ara la LOE- i ens tindrà de la mà.
Ens tindrà de la mà.

Parla d'una sèrie d'esmenes i de que si més diners ací, si més diners allà.
.
.
A vosté li dóna igual on hagen d'anar els diners.
I, a més, torne a insistir, sempre li ho dic a vosté i a qualsevol intervenció que tinga en tema pressupostari, que totes les partides les hauríem d'omplir més de diners.
Clar que sí!
 Com no he d'estar d'acord amb vosté?
Que sí, que sí, que quan més sucre més dolç.
I si n'hi hagueren més en construccions educatives i si n'hi hagueren més.
.
.
Clar, però hem de ser seriosos i responsables.
Hem de ser seriosos i responsables i
rigorosos.
I rigorosos.

Vosté parla que no fem cas ací del que ens donen des del govern central, de.
.
.
Però como s'atrevix a dir això, senyora Noguera?
Quan, per exemple, en eixe tema que vosté té tant d'interés, que també tindria alguna cosa a vore el Ministeri de Ciència i Tecnologia, i jo li ho dic per activa i per passiva, que la manera de
discriminar esta comunitat és vergonyosa.
Però és que, justet, en eixe punt que vosté parla, ací, en la nostra comunitat, ens han arribat 72.
000 euros -72.
000 euros, vull tornar a insistir perquè no sé si és que no se m'entén- i al País Basc 71,7 milions d'euros pel mateix, per a ciència i tecnologia.
Són mil vegades menys, senyora Noguera.
On està vosté quan es fan eixes barbaritats, des del govern central, discriminant esta
comunitat?
On està vosté?

I, en canvi, sí que està a l'hora de criticar que un govern -com el del Partit Popular-, ací, l'únic que ha fet és rebaixar el mínim i degut -com ha dit el meu company- als sous dels funcionaris; i el seu govern ha rebaixat un 13% -tenint en compte, també, les universitats- en matèria educativa.
Això és el que a mi m'agradaria sentir-li a vosté, senyora Noguera, que vinguera ací a dir que no n'hi ha dret la discriminació que està patint esta comunitat.
I els sap molt de mal que ho diguem per activa i per
passiva, que si som cinc milions i només ens en consideren quatre.
Però és que eixa diferència d'un milió, en un dels temes on es nota moltíssim -i vosté ho sap- és en matèria educativa, igual que en matèria sanitària.

Per què no som una miqueta més conscients i ens n'adonem de la manca de finançament que patix esta comunitat i que l'esforç que fa el nostre govern en matèria educativa és importantíssim.
Vosté no s'enrecorda, senyora Noguera.
Estic convençuda que no s'enrecorda.
Però ací n'hi han il·lustres diputades que han donat classe en una aula provisional que no tenia ni
finestres.
Vosté s'enrecorda de les ràtios que teníem en esta comunitat?
Vosté s'enrecorda dels instituts en doble torn, com el Ribalta de Castelló?
Vosté d'això no s'enrecorda.
Jo sé que és més jove que jo, evidentment; però n'hi ha moltíssima gent ací que se'n pot recordar del caos que n'hi havia en l'ensenyança no fa tants, anys.
No fa tants anys, perquè en l'any 1990 es va aprovar una llei i en l'any 1995, quan vam vindre nosaltres a esta comunitat a governar no n'hi havia ni mapa escolar.
I, de tot això, vostés s'obliden, tan que li donen importància a la memòria històrica.
Doncs eixa memòria històrica també hauria de ser important recordar quina era la situació educativa en esta comunitat.

Evidentment que ha d'estar millor.
Això és el que volem, que estiga millor, senyora Noguera.
El senyor conseller Font de
Mora -que per cert, el disculpe perquè se n'ha anat a entregar els premis de formació professional i de batxiller, que havia d'anar-se'n i m'ha demanat que el disculpara-, evidentment, és qui més interés té, senyora Noguera, que tot això millore.
I per això treballa, per què tot això millore.

Jo li ho dic de veritat, i li ho dic amb tota la meua estima -que sap que li tinc, que sap que li tinc-; però m'agradaria que vostés feren una oposició una miqueta més constructiva.

Allò de què me parlava, del sòl privat, pregunte-li-ho a municipis de Madrid.
Pregunte-li-ho al senyor Gómez, que li ho explique, que molts municipis socialistes també han fet el mateix que anem a fer ací.
Sí, senyora Noguera, pregunte-li-ho al senyor Gómez i li ho dirà.

Jo, de veritat li ho dic que m'agradaria que fera una oposició constructiva perquè, a la llarga, els aniria molt, molt millor a tot el Grup Parlamentari
Socialista i a tota l'oposició.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora Noguera Montagud:

Mire, señora Barrieras, yo estoy encantada de que el señor conseller se haya ido a dar unos premios de formación profesional.
Pero podría llevarles profesores y módulos que, a lo mejor, les hacen más falta.
Porque hoy, éste, era el debate más importante que él tenía que hacer.
Y, a lo mejor, podría haberse llevado algún saco de buenas propuestas y no unos premios.

Usted, ¿de verdad se cree que lo de la financiación es el problema que tiene la educación, la financiación de estos años?
¿Usted se lo cree?
No lo pensaron cuando ustedes hacían puentes, maquetas, cánones, Gürtel, Brugal y todo eso.
Ahí no reclamaban financiaciones para los cinco millones.
Parece que las espaldas
de los valencianos, para invitar a los amigos, sí que estaban bastante bien llenas.
No es ese el problema.

Y, efectivamente, si le tengo que preguntar a alguien por el suelo privado es a
Madrid, pero a Esperanza Aguirre.
Claro que sí, que ha sido la precursora, la ministra de Educación que dijo: «La educación es como un supermercado.
» Y que aquel señor la sigue a pies juntillas, que parece el espejo de Blancanieves, mirándose siempre y reflejándose en la madrastra.
Lo que haga aquella lo hace él.
(Rialles) Pero totalmente.

Dice usted: «Está clarísimo el proyecto educativo del Partido Popular.
» Sí, pero a usted no se lo han contado.
Lo siento mucho, pero a usted no se lo han
contado.
Ni a usted ni a nosotros ni a los valencianos.
Usted, simplemente,
sigue el guión, a pies juntillas, como cualquier otro diputado del Partido Popular.
Pero a
usted no se lo están diciendo.

Cuando yo le pregunto por los suelos públicos, no le hablo de concierto.
Mire, los conciertos se renuevan cada cuatro años.
Cada cuatro años la legislación manda que se renueven los conciertos, y se vea si se tiene que, automáticamente, seguir o no.
¿Qué hacemos con un suelo a 75 años?
¿Quiere usted decirme que se va a dar la paradoja de que daremos el suelo y no el
concierto y lo revisaremos?
¿O no será al revés?
¿No será que daremos el suelo y forzaremos a que los convenios y los contratos estén hechos a 75 años también?
¿Eso es lo que ha hecho el señor c
onseller?
Acaba de congelar una Conselleria de Educación, acaba de desmantelarla, no tuvo bastante con CIEGSA que ahora lo que acaba de
hacer es dotar y dar la única competencia de derecho universal.
¿Esa es la libertad de elección que usted dice?
¡Claro!
, si no hay colegios privados y concertados, me dice usted: «¿Dónde van los niños?
» ¡Claro!
, si el público no está, ¿adónde van a ir?
Si usted misma lo ha contestado.
¿Al público?
¡No!
¿Por qué?
Porque no lo han hecho.
Esa es la realidad.

Y dice usted que tenga que ser yo rigurosa cuando han estado buscando en todo
el presupuesto general una sola enmienda en la cual la Comunidad Valenciana
pudiera estar agraviada frente a otra comunidad, la única que ustedes sacan, la del País Vasco.
¡La única!
La única que han sacado sus diputados de la Comisión de Educación porque no han habido más.
¿Qué quiere que sea, tan rigurosa como eran los diputados que precedían en esta cámara, del Partido Popular, donde decían que no había nada de dinero?
Nada de dinero, ¿quiere decir los planes PROA, Plan de aprendizaje, lenguas extranjeras, PASE,
abandono escolar, programas de rendimiento escolar, Formación Profesional.
.
.
?
Todo lo que ustedes han reducido.
O, por ejemplo, ¿quiere decir todas las construcciones educativas de cero a tres años que ha creado el gobierno Zapatero mientras CIEGSA ha hecho cero inversiones
en el 2010?
¿O quiere decir las más de cien ayudas y reformas en centros educativos que han pedido los
ayuntamientos?
¿O quiere decir la mayor apuesta de becas que se ha vivido en la Comunidad
Valenciana desde que gobierna el gobierno central?
¿Eso no es dinero para ustedes?
¿Eso es rigurosidad?

Mire, le voy a decir cuál es el balance Camps.
Y solamente he sacado unos cuantos datos.
.
.
, le voy a
decir unos cuantos porque tengo toda la lista completa.
Formación de personas adultas, del 2003 al 2011, ha caído un 28%; el transporte escolar público para los alumnos ha caído un 30% -le hablo en la gestión del señor Camps del 2003 al 2011-; pero es que la promoción y uso del valenciano, ese programa que nos va a hacer trilingüistas, que todos los niños valencianos que quieren ir en primaria, pueden ir en secundaria, que supera
al inglés y al chino mandarín, resulta que, en el 2003, habían 5.
753.
000 euros de presupuesto, y, ahora, hay 5.
200.
000.
Estos son los datos
de un balance educativo público, del señor Camps, del 2003 al 2011.

¿Sabe con qué programa se presentó el señor Camps en el 2003?
Dijo: «Realizaré el mapa escolar de 1996.
» Ni lo busquen porque todavía no ha acabado.
«Crearé 45.
000 plazas de cero a tres.
» Supongo que se refiere a las que está creando Zapatero porque él no ha puesto ni un solo euro en el convenio.
«Potenciaré un educador infantil.
» ¿Cuál, si los niños de cero a tres años están con ratio superando los 20 en cada clase?
«Incorporaré unidades de acogida de inmigrantes.
» ¿No será los niños del colegio de mi hija que los lavan en los duchas del colegio?
«Haré la libertad de elección de centros.
» Sí, la que usted dice, privatizando suelos.
«Desarrollaré la formación de personas adultas.
» ¿Cuál, la bajada de un 30% en ocho años?
«Y todos los niños de primaria impartirán inglés en todas sus clases en alguna asignatura y en todos los niveles.
» Pues, no sé en qué colegio, será en los privados o en los concertados que el señor
conseller vaya a dar el suelo.

Ustedes, acaban de darle una vuelta de tuerca al sistema de educación público sin precedentes.
No es que están haciendo recortes, es que han cambiado el modelo y lo han cambiado porque sabían muy bien que lluvia fina estaban haciendo, y, mientras, el señor Rajoy seguirá fumándose el puro.
(Una diputada diu: «Muy bien.
»)

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señora Barrieras.

La senyora Barrieras Mombrú:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Bé, senyora Noguera, vosté no m'ha entés, m'hauré explicat jo malament.
Parlava del «suelo», del «suelo», no parlava de la.
.
.
Primer, ha parlat de la privada-concertada.
No!
Ara, al
final, parlava del «suelo».
Quan parlava de Vaciamadrid i de Gómez.
.
.
i li dic Gómez perquè és el referent que li ha guanyat a la ministra, ho sent molt, però el senyor Gómez és qui li ha d'explicar per què n'hi han ajuntaments del Partit Socialista en Madrid que estan encantats amb la
idea de la senyora Esperanza Aguirre, i, com estan encantats, doncs, ho estan
duent a terme.

Per tant, això és el que m'agradaria a mi que preguntara, i quan sapiem allí com ho han fet, vinga ací i ens ho explique, perquè, a la cap i a la fi, mosatros encara estem en negociacions, encara no n'hi ha res decidit.
I vosté s'ha passat tots els pressupostos parlant que si el «suelo», que si el «suelo» i que si la «privada».
Doncs, mire, que vaja el senyor Gómez, que li ho explique, i, després, ve ací i ens ho explica vosté a mosatros i a la millor, inclús, poden fer igual que el Partit Socialista ho està fent a Madrid.
Eixa la primera.

Després, vosté, m'està parlant que si les beques que vénen.
.
.
¿Vosté sap la quantitat de beques, senyora Noguera, els alumnes que tenim ací, els alumnes que tenim ací, que n'hi ha un 81% d'alumnes que tenen alguns tipus d'ajuda, li agrade vosté o no li agrade?
¡Un 81%!
Eixa és la política educativa del Partit Popular.

I, a més a més, vosté ens parla de tot el que és roí, de tot el que és roí.
.
.
.
Vosté sap -i jo vaig a parlar-li del que és bo, del que és bo-, vosté sap que la major plantilla de la història de la comunitat, de 51.
854.
200, cinc-cents més que el curs anterior, és el que tenim en estos moments en la Comunitat Valenciana?
¿Vosté sap que s'ha incrementat en 7.
009 el nombre de docents, que és un creixement del 15,62% des de l'any 2003, i, des de l'any 1995 s'ha incrementat un 50,52%?
¿Vosté sap que la Formació Professional, per segon any consecutiu, tenim més alumnes en cicles formatius que en batxiller, que tenim 65.
205 alumnes, que són moltíssims més que els que n'hi havien l'any passat?
¿Vosté sap que en educació universitària tenim un pla plurianual de finançament -que es va signar el 30 de setembre, i, encara, torne a insistir, no ha sentit a
ningú que felicite el conseller- i que és una referència tant per al Ministeri d'Educació com per a les altres comunitats autònomes?
Això, tampoc no ho he sentit.

¿Per què no fa cas, per què no fa cas, senyora Noguera?
Perquè, mire, mosatros els hi diem.
Però, no me faça cas a mi, no me faça cas a mi ni als meus companys.
Però, per què no fa cas al senyor Morcillo, per exemple?
El senyor Morcillo que diu que «la Universidad es el espacio donde tienen cabida y expresión todas las ideologías, no una tribuna para hacer oposición, no para hacer oposición política».
«Morcillo considera que las universidades públicas y privadas no deben vivir de espaldas, porque comparten el mismo
objetivo.
» Açò són gent que tenen coneixement i que saben que la pública i la privada han d'anar de la mà, no una cosa que vostés pareix que no ho poden ni resistir, és que és com si tingueren una fòbia a la privada.
¡I no han de tindre una fòbia!
Eixa privada ha d'ajudar que el sistema educatiu valencià funcione bé.

¿O per què no fan cas al senyor Blanco, que ha de vindre ell?
¿O al senyor Rubalcaba, que ha de vindre ell?
Per a dir-li al senyor Alarte que
es deixe ja de televisions, que deixe ja de Gürtels i que se'n vaja a peu de carrer, a tocar el carrer, que s'enteren del que volen els socialistes valencians, que la gent encara no s'ha enterat?
Açò és el que han de fer, senyora Noguera, no vindre ací a dir que «si el suelo privado» i que «si el suelo privado.
»

Pues, mire, el «suelo privado», si en un moment determinat la conselleria decidix fer un conveni, el farà, i, aleshores, parlarem d'eixe conveni.
Aleshores, parlarem.
Però, ara, estem parlant de pressupostos.
I vosté, ¡no!
Vosté només ha d'eixir ací a insultar el conseller, a dir que si se'n va, a dir que si ve, a dir que si el Gürtel, a dir que si el Camps, a dir que si CIEGSA.
.
.
Però, ¿què han dit de CIEGSA?
«El Tribunal de Cuentas ve anomalías en los convenios que firma el gobierno, exige más control porque en la práctica hay contratos con subvenciones públicas encubiertas, y no se especifican los compromisos que asume la
administración.
» Açò, ho diu la premsa del govern central.
I ve vosté ací a parlar de transparència en CIEGSA quan sap que està auditada la Sindicatura de Comptes, té tot el que haja de tindre per a saber el que s'està fent.
(Aplaudiments) ¡Va!
¡Home!
, senyora Noguera, una miqueta de seriositat.
Només el demane una miqueta de rigor i seriositat.
I podríem arribar a molts acords, que és el que vosté havia dit al principi.
Perquè, en el fons, vosté n'estic segura que arribaria a acords.
I quan dic vosté sap per què ho dic.
¡Vosté!
A la millor, algú del seu grup és el que no vol que hi hagen acords.
Vosté, n'estic segura que arribaríem a molts, a molts acords.

I, després de parlar de la ni-ni -que me dia l'altre dia el senyor Crespo-, «la generación del ni-ni.
» Doncs, la generación del ni-ni, vaig a dir-li que jo li diria: la posición del ni-ni, la posición del ni-ni; ni escolten, ni atenen, ni reaccionen, ni saben el que volen, ni
estan encertant amb el seu líder, i mire que n'hi ha hagut ¿eh?
, de líders, cap ací, cap allà, a vore si, al final, ho encertaven.
Ni encerten amb el seu líder ni guanyaran les eleccions a la seua manera de fer oposició.

I que sàpia que hui n'hi ha hagut eclipsi de lluna, però jo li augure al PSOE que si no canvien serà eclipsi total.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments) (Alguns diputats diuen: «¡Muy bien!
»)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Barrieras.

Secció 10.
Sanitat i entitats adscrites

La senyora presidenta:

Señorías, continuamos con la sección 10, sanidad.
Empezamos con el primer bloque de enmiendas que corresponden a la
Agrupación de Diputados y Diputadas No Adscritos.

Tiene la palabra la señora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Bon dia.

Bon dia, conseller.

Els pressupostos de la Conselleria de Sanitat enguany baixen un 3,6%.
Jo dic -i ja comence per ací- perquè no tornen a repetir des d'aquesta trona que aquestos són uns pressupostos socials, perquè res més lluny de la realitat.

El que són aquestos pressupostos són uns pressupostos que consoliden la privatització de la sanitat, que desvien els diners de tots i de totes a les grans empreses a
les quals el Partit Popular ha donat la gestió de molts dels nostres hospitals, centres de salut, ressonàncies magnètiques, etcètera.
I, en aquest sentit, van moltes de les esmenes d'Esquerra Unida.

Volem que tots els centres de salut, que tots els hospitals i que tots els
serveis sanitaris siguen gestionats directament per l'Agència Valenciana de Salut, perquè els beneficis que tenen aquestes empreses: Sanitas, Adeslas, Constructores, la
DKV, etcètera, deurien anar a parar a acabar els centres de salut que, enguany, han
tornat a pressupostar però que ja haurien d'estar acabats des de fa anys; alguns en 2007, alguns en 2008, alguns en 2009.

I és que aquestos pressupostos de sanitat, en realitat, són una farsa perquè, si agafem els pressupostos de l'any 2007, ¿val?
, per exemple, aquestos, 2007, fitxa FP6, la relació de centres de salut a construir, i tenim: Paiporta, Picanya, València-Nou Moles; San Joan d'Alacant; Oriola; Borriana; Benicarló; Peñíscola; Alacant-Benalua; Alacant-Gabinet; Alacant-La Condomina.
.
.
I no vaig a
continuar perquè no me dóna temps a tots.
Però, si agafem els de 2011, la mateixa fitxa, ¿val?
, de FP6, del programa assistència sanitària, llegim: Paiporta, Picanya, València-Nou Moles, Sant Joan d'Alacant, Oriola, Borriana, Benicarló, Peñíscola, Alacant-Benalua, Alacant-Gabinet; Alacant-La Condomina.
.
.
Exactament els
mateixos, els mateixos centres de salut quatre anys després en els pressupostos, els mateixos centres de salut.

Per tant, aquestos pressupostos són una farsa un any, una farsa un altre any i una farsa un altre any.
Sempre
igual.

Per tant, el primer que demanem des d'Esquerra Unida és que deixen d'enganyar ja els ciutadans i ciutadanes amb el tema de la construcció dels centres de salut, ¿val?
, i amb els hospitals més del mateix.
Disset hospitals anava a fer el senyor conseller aquesta
legislatura, disset hospitals.
Açò són promeses i més promeses, i mentides i més mentides.
¿Com va vosté a construir disset hospitals si no estan als pressupostos, si no estan
pressupostats?
Promeses incomplides que, evidentment, nosaltres des d'Esquerra Unida el que fem és traslladar-ho a esmenes com, per exemple, l'hospital de la Vall d'Uixó, que només té pressupostats tres-cents mil euros per a enguany i res per a l'any que ve i res per a l'altre.
¿Val?

I parlàvem de la privatització.
I la veritat és que la privatització no la fan només amb la gestió dels hospitals, la fan, també, desviant pacients, per exemple, per a les interrupcions voluntàries de l'embaràs; o les fan desviant pacients per acabar amb les llistes d'espera, que, encara aixina, no acaben les llistes d'espera, que estan absolutament desorbitades; un any per a la consulta del neuròleg; sis mesos per a l'oculista; huit mesos per a una colonoscòpia; sis mesos per una ecografia.
.
.
Absolutament desorbitades.

Des d'Esquerra Unida el que volem: que acaben ja amb les llistes d'espera, de les proves i dels especialistes, i que ho facen des de la sanitat pública i d'acord amb els sindicats.

I una de les qüestions urgents també: acabar amb el forat negre que representa la despesa farmacèutica, eixe més de 20% del pressupost, que me jugue el que vullgau, que damunt serà més del que està pressupostat.
¡Serà més!
Som els primers en despesa farmacèutica i som i estem a la cua en genèrics.
I la seua nefasta gestió està menjant-se els recursos que haurien d'anar a millorar la formació dels nostres professionals, que haurien d'anar a salut públic, a la qual sols destinen el 0,8% del pressupost, i a investigació, que enguany baixa un 20%.
¿Val?
No podem ser capdavanters en absolutament res si no invertim en investigació i en formació, en fibromiàlgia, en alzhéimer, en diabetis, en sensibilitat química.
.
.

¿Quin futur ens espera a este país?
¿Quin futur ens espera si no n'hi ha inversions, si cau la inversió cada any en investigació i en formació?
¿On estan els diners que haurien d'anar a salut mental?
¡A eixos cinc hospitals de crònics!
¿On estan els diners per a les unitats de salut mental?
¿On estan els diners per a l'hospital de Peníscola, que no està als pressupostos, però del que ni tan sols tenen els terrenys i que vostés van prometre en l'any 2007?
En l'any 2007 van prometre l'hospital de Peníscola; en el 2011, no estan ni en els pressupostos.
¿I on estan els diners que haurien d'anar a tindre més metges d'atenció primària perquè puguen dedicar, almenys, deu minuts per pacient?
¿On estan els diners?
Doncs, els diners estan, per una part, en els comptes
bancaris de els empreses a què vostés han regalat la sanitat; per una altra, en les empreses farmacèutiques que tenen un xollo a nivell estatal, però, sobretot, en el País Valencià, i estan també en les despeses supèrflues del Consell, en els sobrecostos i en els amiguismes.
¿Quants diners tindrien per a hospitals, per a centres de salut, per a formació, per a investigació, si acabàrem amb aquestes despeses supèrflues i si acabàrem amb els amiguismes el Consell i amb totes eixes despeses?

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Rafael Maluenda Verdú)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Gràcies.

El senyor vicepresident primer:

A vosté.

Torn en contra, la il·lustre diputada, senyora Ángela Barceló, té la paraula.

La senyora Barceló Martorell:

Gracias, señor presidente.

Señor conseller.

Señorías.

Señora Albiol, de verdad, que mi intención desde que estamos aquí ha sido la de llevarme bien con usted.
Pero sinceramente que me lo pone cada año más difícil.
No solo repite enmiendas año tras año, sino que incluso las triplica y las cuadriplica.

Pero no vamos a hablar de las enmiendas, puesto que eso ya lo hemos debatido en
comisión.
Yo creo que lo que debemos es centrarnos en el funcionamiento de la sanidad
en la Comunitat Valenciana.

Hace pocos días se presentó el plan de salud 2010-2013 de la Comunitat Valenciana, donde la delegada de la
OMS públicamente reconocía que la sanidad valenciana es un ejemplo a seguir por otros países, lo cual quiere decir que debemos de sentirnos orgullosos del funcionamiento
de nuestra sanidad.

Los presupuestos para la sanidad del 2011 recogen los principios de austeridad,
eficacia y eficiencia del gasto público ante una situación económica adversa como la actual y que trae su consecuencia de la crisis económico financiera que viene padeciendo España desde finales del 2008.

No obstante, y teniendo en cuenta que la sanidad constituye uno de los pilares
básicos del estado del bienestar de nuestra sociedad, la Generalitat valenciana
destina la partida más importante de sus recursos a estas políticas sanitarias.
Los créditos asignados se elevan a un total de 5.
515 millones de euros.

Como principales líneas de actuación para alcanzar los objetivos, se encuentra el incremento del número y calidad de los procesos asistenciales, así como la potenciación de la cirugía mayor ambulatoria, hospitalización de día y hospitalización a domicilio y la de dotar a los centros asistenciales de tecnología dirigida a mejorar su capacidad de resolución de problemas, y así mejorar la accesibilidad al sistema sanitario público y el nivel de nuestras prestaciones, aumentando, por tanto, la calidad
asistencial del paciente.

Con independencia del gasto sanitario per cápita que por la falta de una justa financiación de la comunitat es menor que en el resto, la comunitat sigue siendo la autonomía que más invierte en sanidad, de tal manera que aún en esta época de restricción desde La Generalitat se sigue haciendo un gran esfuerzo presupuestario.
Y si
en el ejercicio 2010 el porcentaje de participación de sanidad en el total del presupuesto de esta fue de más del 39%, para el 2011 el porcentaje pasa a ser más del 40%.
Todo esto para más de cinco millones de habitantes, es decir, un millón más de los que nos reconoce el gobierno central.

Seguimos mejorando la calidad de la asistencia sanitaria en todos sus ámbitos, tanto en prevención, como en atención sanitaria, en atención primaria y ambulatoria, y seguimos luchando por la ampliación de la atención domiciliaria.

Usted plantea más de treinta enmiendas de creación de nuevos centros de salud y hospitales, llegando incluso a pedir la reforma
de hospitales que son de nueva creación.
Por tanto, no se trata solo de insistir tanto en la creación de centros de salud y hospitales, como usted plantea en sus enmiendas; sino de
aplicar principios racionales y de aplicar principios de eficiencia en un
momento económico como el actual.
Aun así, todo lo que usted plantea, o se ha hecho, o está en tramitación, licitación de proyecto, licitación de obra, por lo que no pide nada que no estemos haciendo ya.

Es muy fácil desde su posición plantear temas con recursos económicos altos cuando usted no está gobernando, ni tiene posibilidad de ello.
Usted es muy demagoga en sus
planteamientos.
Tengo la sensación, como ya le he dicho en anteriores ocasiones, que usted no vive en la misma
realidad que nosotros, que sí estamos gobernando en una situación de dificultad económica que obliga a realizar esfuerzos que por lo que parece usted no entiende.
Por eso, pide lo que pide y se hace evidente su falta de criterio a la hora de
demandar actuaciones que no son prioritarias en este momento.

En fin, señora Albiol, yo de verdad que no sé qué más decirle y no quiero repetirme.
Por lo tanto, le pido encarecidamente que el año que viene realice unas enmiendas más ajustadas a la realidad y sea consciente de la situación económica por la que estamos atravesando.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Barceló.

Per a rèplica, senyora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Senyora Barceló, com que hem d'estar orgullosos de la sanitat valenciana?
Però de què està vosté orgullosa?
De què està orgullosa?
, que tarden sis mesos en fer una ecografia?
D'això està vosté orgullosa?
O de què està orgullosa?
, que la visita al neuròleg li la donen per a d'ací a un any?
D'això està orgullosa vosté?
Molt bé!
A muntó bé!

Nosaltres, per descomptat, no estem orgullosos de la sanitat valenciana.
I no
podem estar orgullosos d'una sanitat que està a la cua de l'estat espanyol, d'una sanitat que té la ràtio més baixa de llits hospitalaris de l'estat espanyol, d'una sanitat que té la ràtio més baixa de metges i personal sanitari, personal d'infermeria de l'estat espanyol.
D'això, senyora Barceló, no se pot estar orgullosos, i per descomptat, des d'Esquerra Unida, no ho estem.

I sí, en un moment de crisi té raó vosté, és una qüestió de prioritats.
Clar que és una qüestió de prioritats.
I vosté què m'està dient?
Que és prioritari fer la Ciudad de las Lenguas de Castelló, o el mundo Ferrari, o l'escultura de Fabra en l'aeroport de Castelló?
Això és més prioritari que el centre de salut d'Alacant-Benalua, que porta deu anys promés?
Això és prioritari a l'hospital de la Vall d'Uixó, que fa quinze anys que estan prometent-lo, l'hospital de la Vall d'Uixó?
I vosté me diu que és qüestió de prioritats?
Sí.
I vostés les tenen molt equivocades eixes prioritats.

I, senyors i senyores diputades del Partit Popular, a mi m'agradaria explicar-los de què van a votar vostés en contra.
Vostés van a votar en contra de totes les esmenes que ha presentat Esquerra Unida.
Bé, van a votar en contra de la formació per als professionals en fibromiàlgia; van a votar en contra de millorar l'atenció als pacients d'alzhèimer, de càncer, de diabetis; van a votar en contra que les dones puguen tindre accés a l'epidural; van a votar en contra de la prevenció del càncer del mama, de la prevenció de malalties laborals.
De tot això és del que els senyors i senyores del Partit Popular ara després van a votar en contra, que són les millores que Esquerra Unida demana per a la sanitat valenciana.
Es donen
compte vostés del que estan fent?

Al final, tots els que estan assentats ahí en eixos escons de la part dreta de l'hemicicle estan al servei del president Camps únicament, i no dels interessos dels valencians i les valencianes.
Perquè els valencians i valencianes en estos moments el que volen és que s'acaben les llistes d'espera, més centres de salut, més hospitals, més investigació, més formació per als professionals.
Però vostés voten en contra dels interessos dels valencians i valencianes, perquè únicament voten a favor dels interessos del Partit Popular i de determinades
empreses que evidentment estan molt contentes amb la gestió que fa el Partit Popular de la sanitat valenciana.

I abans parlava de promeses incomplides del Partit Popular.
Vostés tenen la barra d'anar als pobles prometent hospitals, prometent centres de salut, i després no ho pressuposten.
I quan Esquerra Unida ho posa en els pressupostos, damunt,
vostés voten en contra.
Ja està bé, per favor, i facen mirar un poquet el sentit de les seues votacions i voten
per als interessos dels valencians i valencianes, i no per als del seu partit.

Gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Albiol.

Senyora Barceló.

La senyora Barceló Martorell:

Gràcies, senyor president.

Mire, señora Albiol, yo sí que me siento orgullosa, primero, porque me siento orgullosa de ser valenciana.
(Veus) También me siento orgullosa de vivir en la Comunidad Valenciana y de pertenecer a
ella.
Ya le dije el otro día que vivíamos en sitios diferentes: usted vive en el País Valenciano y yo, desde luego, vivo en la Comunidad Valenciana.
(Aplaudiments)

Me siento orgullosa de la sanidad, de la sanidad de la Comunidad Valenciana.
Me
siento orgullosa porque funciona bien.

Todo lo que usted ha dicho de todos los programas que usted dice de prevención de cáncer, de fibromialgia.
.
.
Si todo eso lo está haciendo el Partido Popular.
Si todo eso lo ha puesto en marcha la Conselleria
de Sanidad, gobernando el Partido Popular.
(Aplaudiments) ¿Qué quiere que le diga?

Yo antes ya le he dicho que usted era demagoga, y usted es muy demagoga.
Usted
plantea una serie de historias que a usted le parecen bien; usted coge un mapa
de la Comunidad Valenciana y dice: «Aquí vamos a poner un centro de salud.
Aquí vamos a poner un hospital.
» (Veus) ¡No!
Así no funciona.
Hay que coger los presupuestos, hay que leérselos.
El año pasado en la réplica terminé diciéndole que por qué no leía usted un poquito.
Y sigue usted sin leer.
Usted no se lee lo que se hace en la
Comunidad Valenciana.
Léalo.
Yo de verdad.
.
.
Además, mire, lo que sí que le agradezco es que usted intente mejorar la sanidad de nuestra comunidad,
pero céntrese.
.
.
, la sanidad de nuestra comunidad, que es muy importante y que funciona muy
bien.

Y no me voy a extender más, porque yo creo que ha quedado claro.
Estoy orgullosa de ser valenciana.

Feliz Navidad a todos y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Barceló.
Igualment, bon Nadal.

Senyories, passem al segon bloc d'esmenes d'esta secció, que són les que ha presentat el Grup Parlamentari Compromís.
Per a la seua defensa té la paraula la il·lustre diputada senyora Mònica Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Puge ací a defensar les esmenes de sanitat del Grup Compromís, però en realitat ací.
.
.
, açò pareix cada vegada més un sainet, no?
Ja si posaren música a algunes intervencions de «me siento orgullosa de ser valenciana» i eixes coses.
.
.
No sé molt que té a vore, perquè supose que tots els que estem ací mos sentim molt orgullosos de ser valencians, però cada un té una visió política diferent.

I vostés tenen molta costum de.
.
.
, en fi, d'utilitzar arguments ad hominem quan no tenen arguments per a defensar este pressupost.
I quan a més tots sabem que el sainet més gran d'açò és que aprovaran vostés este pressupost, i després faran el que es donarà la gana!
Exactament, sort que almenys per lo bajini ho reconeixen.
Perquè si almenys servira açò perquè mosatros sapiguem que el que s'aprova avui ací, després vostés ho van a respectar.
.
.
Però vostés després, entre modificacions de crèdit, entre pagar allò del papa del 2006 a càrrec d'un pressupost tancat, fan vostés amb els números el que els dóna la gana.

En tot cas, deurien vostés agrair que, malgrat la poca lleialtat institucional i el poc apego que tenen vostés al compliment de les lleis, nosaltres ens prenguem la molèstia d'intentar millorar açò que vostés ens presenten ací.
I esta burla que suposa que.
.
.
, això: any rere any, se pressuposta el mateix, després no se posa ni una pedra; any rere any.
.
.
Vostés diuen que mosatros mos repetim?
Vostés diuen que mosatros mos repetim?
Però si vostés se repetixen més que l'allioli.
Però si vostés un centre de salut el pressuposten deu anys i se queden tan tranquils!
I del
centre de salut no està ni la ratlleta que parlaven abans de l'AVE.
I aleshores, doncs, és indignant ja.
.
.
un puja ací ja, després d'estar tot el matí sentint-los a vostés, ja puja destarifat, completament destarifat.

Però en fi, jo voldria defensar les esmenes que nosaltres presentem, que intenten
arreglar un poc el desficaci que vostés tenen muntat.
Vullguera destacar algunes, perquè no me dóna temps a totes.
Però com segur que vostés sí que se les han llegides, perquè vostés lligen molt, voldria destacar algunes.

Mire, la política de personal en la sanitat.
Nosaltres hem fet una esmena que planteja que
tot personal que treballe en la xarxa hospitalària pública, encara que siguen de gestió privada els hospitals, cobre el mateix.
Ahir ho dia el senyor Marí, que calia baixar el 5% a tot el món perquè el Partit Popular està «por igual trabajo, igual salario».
Doncs ací no se nota.

Perquè per què un auxiliar ha de cobrar en La Fe un 30% més que en l'hospital de Manises?
Per què?
Si està en la mateixa xarxa pública, encara que siga de gestió privada.
Per què?
Per què?
No és a igual treball, igual salari?
Per a mi és un principi molt vàlid.
I jo estic per la gestió pública dels hospitals.
N'hi ha una altra esmena en este sentit.
Però mentres vostés mantinguen la gestió privada d'alguns hospitals, jo vaig a reivindicar per a eixos treballadors i treballadores
el mateix salari que cobren els del Peset o que cobren els de La Fe.
Els pareix
important això o no els sembla important?

Nosaltres estem per línies d'investigació de malalties com la síndrome de sensibilitat química múltiple, fatiga crònica, fibromiàlgia i altres malalties que són rares.
Són rares perquè tenen poca incidència, però amarguen la vida als que la patixen.
I evidentment les farmacèutiques ahí no van a investigar, perquè no és rendible i les farmacèutiques volen guanyar diners.
I se necessiten línies públiques que puguen investigar i buscar pal·liatius per a eixes malalties que són molts invalidants i que amarguen la vida a les persones que les patixen.
I per
ser poquetes, també tenen dret a un poquet de felicitat en esta vida, si han tingut menys sort que
els altres.
Això estem defensant amb les nostres esmenes, que vostés votaren en contra en la comissió.

Estem també demanant que s'investiguen els camps electromagnètics i la seua incidència sobre la salut.
Perquè què està passant?
Per què uns barris tenen a muntó d'antenes mòbils i altres no?
Açò a vostés se'ls ha ocorregut pensar-ho, que tot el món té dret a una salut pública, encara que visca en un barri més deprimit i no visca al carrer Colom de València?
A vostés se'ls ha ocorregut per què a Benicalap n'hi ha vint antenes en un espai de metres quadrats?
Se'ls ha ocorregut preguntar-se si això té una incidència sobre la població d'eixa gent?
I per què n'hi han finques senceres, finques senceres.
.
.
?
Doncs pose-ho en el pressupost,
senyor conseller, pose-ho.
No, no està, no està.
Pose-ho.
I faça investigació de quina incidència té epidemiològica.
No, no ho han fet vostés.
No ho estan fent.
I té el mateix dret una persona que viu a Benicalap que una persona que viu al
carrer Colom de València a tindre una exposició.
.
.
, la mateixa exposició a eixes línies.
Està clar que hem de parlar pel mòbil i estes coses, però també està clar que hem de repartir eixos camps electromagnètics i que tots ens hem de portar un poquet, no només uns, la gran majoria.

Estem plantejant també el tema de les prestacions farmacèutiques, però no només perquè el seu pressupost és mentida, i vosté, senyor conseller, ho sap.
.
.
Si vosté ha pressupostat menys del que portaven en setembre d'execució de l'any passat en despesa farmacèutica.
I vostés ho saben.
Ho pressuposten per què?
Perquè quadren a martellades.
I aleshores, com s'ha de quadrar, s'ha de quadrar.
Però vosté sap, vosté sap que no té prou diners amb el que ha pressupostat per a pagar la despesa farmacèutica.
Eixa és una raó.

La segona és que estem per una sanitat menys medicalitzada, que és possible, no tan medicalitzada.
La gent no ha de per què confondre salut amb medicina necessàriament, amb medicines de prendre.
I estic segura que el conseller en això està d'acord.

També fem una sèrie d'esmenes que plantegen dotar els centres escolars d'infermeres.
Alguns centres escolars ho han fet pel seu compte amb un conveni amb
l'escola d'infermeria, però pensem que és una línia que s'hauria d'implementar.

Estem per la gestió pública d'hospitals.
I en eixe sentit, va una esmena també, la 774.
Volem la gestió pública d'hospitals.
Per què?
Perquè és més barat, perquè és més eficient, perquè garantix millor els drets dels treballadors i treballadores i perquè dóna millor atenció als usuaris i als pacients.

Estem plantejant una sèrie d'esmenes perquè les probes diagnòstics no es demoren més d'una setmana, les intervencions quirúrgiques 45 dies.
I no me diguen vostés que està en 44 l'espera, perquè és mentida.
O jo tinc tot el cercle de coneguts, gran cercle de coneguts, no
familiars directes, que tenen mol mala sort i esperen molt més.
Però ningú baixa de sis mesos, eh?
, ningú baixa de sis mesos.
Aleshores.
.
.
No, ningú baixa de sis mesos, eh?
Home!
, si tens un càncer quasi terminal, sí, aleshores t'agarren.
Però per a coses.
.
.
, per a intervencions com a hèrnies.
.
.
, coses xicotetes.
.
.
Això és el que està passant.

Igual que -això sí que és veritat-, igual que la duplicació de proves que vostés estan fent.
Vostés estan afavorint les empreses privades, perquè com estan demorant-se en el pagament.
.
.
Sí, senyor.
Estan duplicant proves.
Estan cridant-los dels hospitals privats del
pla xoc i a la setmana els criden de l'hospital públic, quan ja s'han fet les proves allí.
I estan duplicant proves que les estem pagant dos vegades.
Sí, senyor.
Això està passant, senyor conseller.
I si no, òbriga els ulls.

Estem plantejant també esmenes en el sentit que, en primària, l'atenció puga ser almenys de deu minuts per pacient, com reivindiquen, per altra banda,
els professionals d'açò, la Plataforma Deu Minuts.

Estem plantejant esmenes en el sentit de millorar l'odontologia dels valencians i valencianes i millorar les cobertures públiques en este sentit.

També adrecem una esmena al tema de les persones majors i al dret a tindre una xarxa
pública que els atenga amb dignitat.

Després tenim un seguit d'esmenes que parlen de centres de salut que vostés pressuposten any rere any, prometen a la gent, van allí, se fan la foto.
.
.
I la gent els creu, perquè la gent té bona voluntat.
I normal, no pensen que un govern tinga la capacitat de mentir
tant com mentixen vostés.
I nosaltres estem posant eixes línies que vostés no han posat.

Igual que d'hospitals.
Hospital comarcal als Ports, hospital de Torrent, l'exhospital militar de Mislata -que no saben vostés què fer amb això, i de moment és un aparcament ahí-, l'hospital de la Foia de Bunyol-Xiva, millorar les dotacions d'Ontinyent, un hospital públic a Marina Baixa, el tercer hospital d'Alacant.

Igual que el servei d'urgència en el Grau de Gandia, una altra cosa que és una vella reivindicació i que jo volia destacar.
O el fet que s'implemente un servei d'hemodinàmica i cardiologia a l'Arnau de Vilanova, que no el tenen i tenen de desplaçar-se.

O la formació de metges.
I vostés diuen: «És que això ja està.
» És mentida!
No és veritat!
La gent ha d'anar-se'n a l'estranger quan té sensibilitat química múltiple, perquè ací no n'hi han metges formats.
O té d'anar-se'n a una altra comunitat autònoma, en el millor dels casos, quan són casos no tan greus.

I, per tant, vostés no tenen ninguna sensibilitat en estos temes, però ninguna, ninguna sensibilitat.
I això, doncs permeta'm que els diga, és prou lamentable, sobretot quan després van vostés per ahí dient que és que l'OMS no els felicita.
«La OMS dice que somos ejemplo.
.
.
» Però és que l'Organització Mundial de la Salut és mundial, mundial.
I jo no vull comparar-me amb Burkina Faso.
M'entén vosté?
Clar!
, si vosté va a Burkina Faso, segurament estarien encantats en tindre una sanitat com la
nostra, lògicament.
Però nosaltres hem d'aspirar a allò que podríem ser, el que podríem tindre si vostés no tingueren un forat ací i un altre ací per on se'n van els diners dels valencians i valencianes, si vostés no hagueren dilapidat milers i milers i milions d'euros en coses estúpides i aires de grandesa del seu president.
Eixe és el problema.
Jo no vull comparar-me amb Burkina Faso.
Clar que si me compare
amb el món, amb la sanitat del món, estem molt bé.
Però què podríem ser si vostés no s'hagueren gastat els diners en les
tonteries que se'ls han gastat?

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Oltra.

Per a torn en contra, la il·lustre diputada senyora Esther Franco té la paraula.

La senyora Franco Aliaga:

Gracias, señor presidente.

Señorías.

Honorable conseller.

En primer lugar, le felicito por estos presupuestos, que un año más cumplen las necesidades de los hombres y mujeres de esta comunidad.

Señora Oltra, yo le he escuchado, he leído sus enmiendas, y realmente yo considero que usted haga su defensa, pero
realmente no tiene defensa posible.
Mire, de las 154 enmiendas que usted
presenta, unas son de adición, otras de modificación y otras están confundidas.

Pero, fíjese, si hiciésemos caso de todo lo que usted hace, resulta que los presupuestos serían un verdadero desastre, porque pide, por ejemplo, que se quite dinero a los
centros que están funcionando con relación a la atención a los drogodependientes para crear otros nuevos, o los quita de los capítulos de gasto de funcionamiento o de prestaciones externas.

Mire, no se enfade usted, pero es que por mucho que se ponga aquí y que salga su tono un poco alterado, no significa que tenga más razón.
Porque, fíjese, yo estoy convencida, y lo hago, de que lo tenemos que hacer es defender
los presupuestos que presenta el gobierno del presidente Camps.
¡Claro que sí!
Es que son unos presupuestos realistas, es que son unos presupuestos.
.
.
, que
somos conscientes de la grave crisis que estamos sufriendo, que no hemos.
.
.
, no
nos hemos metido en esa crisis el gobierno del Partido Popular.
No se olvide de
que es un gobierno socialista, el gobierno del señor Rodríguez Zapatero, el que nos ha llevado.
.
.
Desde el año 2008 le veníamos avisando que iba a aparecer una crisis, que estábamos entrando en una recesión, pero el nunca hizo caso.
El erre que erre que estábamos mejor que nunca, y ahí es donde estamos.

Mire, para el 2011, como le decía, son unos presupuestos.
.
.
, son un ejemplo de responsabilidad y compromiso con
nuestra sociedad, poniendo especial énfasis en la continuidad del gasto social.
Un gasto social que asciende a
13.
713,6 millones de euros, de los cuales 5.
515 van dedicados a la sanidad de
nuestra comunidad.

Con estos presupuestos, la Generalitat valenciana, una vez más, encabeza la inversión sanitaria mayor de toda España, el 42% de estas cuentas del Consell para el próximo año.
Para que se hagan una idea, un 10% más que la comunidad andaluza, que con alguien nos tenemos que comparar.

Es cierto que si nos comparamos con el ejercicio anterior, hemos disminuido en
este presupuesto un 3,58% frente a lo que le decía.
Andalucía ha decrecido un 5% y Castilla-La Mancha un 7%.
La rebaja de nuestro
presupuesto, como pueden observar, es inferior a la de estas dos comunidades,
con las que muchas veces nos podríamos comparar.
Y se debe al recorte de los salarios de los profesionales, que es
un recorte decidido por el gobierno del señor Rodríguez Zapatero, no por el gobierno del presidente Camps, que con su nefasta gestión, nos viene arrastrando, como le decía, año tras año a una crisis económica.
Y además, llena de una serie de despropósitos que vuelve a dejar a la Comunidad Valenciana a la cola de todas las
comunidades.
Y eso sí que lo tendrían que defender, señorías, defender a la Comunidad Valenciana ante el señor Rodríguez Zapatero, que nos margina y nos discrimina año tras año.

Mire, pero frente a la marginación a la que nos somete el señor Rodríguez Zapatero, el Consell del presidente Camps, asumiendo su responsabilidad, ha
programado unos presupuestos austeros, rigurosos, realistas, pero reforzando,
como le decía, el peso específico en el gasto social, que vuelve a crecer este año más y que representa el 83% del presupuesto general.

Con esto lo que conseguimos es que nos sitúa en la primera comunidad que más invierte en sanidad, la primera comunidad de toda España, la segunda que más invierte en educación.
Y para que se hagan una idea, y también importante decirlo, es que cada día el Consell, la Conselleria de Sanidad, dedica 15,1 millones diarios de euros a
atender a los ciudadanos.
Eso es lo importante y eso es lo que tenemos que
defender.

Algunos de ustedes se preguntaran por qué no crecemos más, y la respuesta es muy sencilla: porque el gobierno central, además de no pagarnos los 7.
000 millones de euros que nos debe, no contento con eso,
nos rebaja el 7% de aportación.
No nos paga los gastos que se generan por atender a todos los ciudadanos
extranjeros que vienen a atenderse a esta comunidad, porque saben que aquí se les atiende bien.
No nos paga los gastos que generan los visitantes de otras
comunidades.
No financia la construcción del nuevo Hospital La Fe y no les oigo protestar por ello.
Saben que sí han financiado el hospital de Asturias y el Hospital Clínico de Barcelona.

Saben también que para el gobierno del Partido Popular la sanidad constituye uno de los
pilares básicos.
Y usted y sus tres compañeros critican estos presupuestos, pero les pido que reflexionen y acepten que
aunque les pese, somos los primeros en inversión sanitaria.
Somos la comunidad autónoma que ha implantado el cien por cien de la carrera profesional.
Somos la
primera comunidad en transplantes hepáticos.
Sabe que las políticas del uso racional del medicamento implantado, que usted critica, van a
conseguir un descenso o un ahorro, como ustedes lo quieran llamar, de 190
millones de euros en la factura farmacéutica.

Con la oferta de empleo público que hemos hecho en esta comunidad, la tasa de interinidad baja de un 24% a
un 5% que tenemos en la actualidad, que además con esa oferta de empleo, 5.
500 nuevas plazas son las que van a aumentar la
plantilla de los profesionales y llegaremos a tener 61.
000 profesionales
trabajando en la sanidad pública.
Aunque les cueste reconocerlo, la realidad es muy tozuda, y esta oferta pública de empleo es la más importante que se ha hecho en toda España.

La Conselleria de Sanidad ha decidido mantener el pago de la carrera
profesional, mientras que otras comunidades, como Asturias, la han eliminado.
El comité de expertos dice que estamos mal financiados, que el Gobierno de España es insolidario con esta comunidad.

Con el programa «Construyendo salud», ustedes dicen que no construimos, pero bueno.
.
.
Hay siete hospitales nuevos
que están ahí.
¿Sí o no?
Se van a construir tres nuevos hospitales, ¿sí o no?
Están en las líneas presupuestarias.

Pero es que, además, con la construcción de estos nuevos hospitales -que esto nunca se había hecho en la historia de los gobiernos anteriores- hemos aumentado el número de camas, que ustedes a veces también critican, y llegamos a un total de 11.
431.

Señorías, antes de que finalice el 2011 habremos cumplido al cien por cien el
compromiso de instaurar los centros integrados de salud para los ayuntamientos
de más de veinte mil habitantes.
Y, bueno, a nivel de salud mental, no sé exactamente si usted lo ha nombrado, pero usted sabe que ha sido y será la piedra angular de las políticas de este gobierno, sabe que hemos progresado mucho, sabe que tenemos mucho
por hacer, pero ahí están los presupuestos, ahí están los centros que se han reformado, ahí están los que se han creado y ahí están las unidades de asistencia, que son 187, que ya existen, y ahí están las líneas presupuestarias para ayudar a las personas que ayudan o están relacionadas con los enfermos de salud mental.

La Comunidad Valenciana, como el resto de comunidades, no es ajena al fenómeno de las drogas y, por ello, estamos trabajando en líneas muy importantes.

Señorías, las palabras, como dijo alguien, se las lleva el viento, pero los hechos
prevalecen.
Eso es lo que ha pasado con la gestión del gobierno del presidente Camps en nuestra comunidad, sus hechos han
demostrado ser el cabeza de un Consell comprometido por y para los valencianos,
lo que es su función y además su deber.
Los más de cinco millones de ciudadanos de esta comunidad que sigue sin reconocer el
gobierno central conformamos esta comunidad, y estamos orgullosos porque
tenemos un gobierno autónomo cuya capacidad para priorizar todos los recursos que necesita el bienestar
de las personas, y porque, les digo, somos una comunidad privilegiada en
asistencia sanitaria y en muchas más cosas.

Por tanto, señorías, cómo vamos a aceptar sus enmiendas si ninguna de ellas aporta nada nuevo.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Franco.

Per a rèplica, senyora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Mire, senyora Franco, té vosté raó, els fets han demostrat el que és el senyor Camps i el seu govern, això és l'única cosa que és veritat del que vosté ha dit, els fets han demostrat el que és este govern i tots els valencians ja saben el que és este govern i el que és capaç de fer.
Això ho tenim claríssim.
(Remors)

Però, mire, ací hi ha hagut una calculada estratègia d'espoli de les arques públiques, d'espoli de les arques públiques, i la sanitat no ha sigut aliena a això, lamentablement, i tot el que estem parlant en els pressupostos per al 2011 té a vore amb açò, que és.
.
.
, això sí que és la pedra angular, i és l'estratègia calculada, no casual, d'espoli de les arques públiques, començant per on vosté vullga i acabant per la cooperació.

¡És un desastre!
Vostés, a més, han demostrat que aquella màxima que la dreta són bons gestors, també és mentida, ¡també és mentida!
, perquè vostés són uns pèssims gestors i, a més, tenen molt clar als interessos dels quals servixen, i llavors ací se barreja ideologia, ideologia, i una profunda incompetència per a gestionar, i en açò també la sanitat n'és una mostra i estos pressupostos també.

Vosté diu que és que les esmenes.
.
.
lleva de gasto.
.
.
, de despesa corrent i de centres (inintel·ligible) .
.
.
, mire, jo lleve d'a on jo vullc, ¿m'entén?
, perquè ací les regles de joc (veus) les han marcat vostés.
.
.
, ¡clar que sí!
, ¡a vore què s'ha pensat vosté!
(Veus) Vostés han marcat ací les regles de joc amb un reglament marcat, que no n'hi ha ninguna comunitat autònoma que tinga un reglament aprovat només pel partit de la majoria més que ací, perquè, clar, si ja estem en la fase de hacerles estatuas a los caciques, doncs, el reglament, doncs, ja veu.

Aleshores, vostés, (veus) clar.
.
.
, perquè jo lo ho llevaria açò de totes les favades que vostés tenen en el pressupost, però com tinc de moure els diners en sanitat, els menege d'a on me dóna a mi la gana, perquè per a posar les esmenes del que fa falta i vostés no han ficat.
.
.
, ¿però com té la barra de dir-me que açò és un desastre si vostés no complixen el pressupost?
, ¿com m'explica vosté que s'haja pressupostat en despesa farmacèutica «menys» del que s'havia gastat fins a setembre d'enguany?
¿Això és seriós?
¿Vosté me diu que «estos presupuestos son realistas y serios»?
¿Açò és seriós, senyora Franco?

Si vosté ja.
.
.
¿Com.
.
.
, com és possible que vostés hagen pressupostat dos terços de las despesa farmacèutica de l'any passat?
¡Vosté sap que això no se pot complir!
.
.
.
¿Això és seriós?
¡Això no és seriós!
Aleshores, jo lleve els diners d'a on jo vullc, ¿m'entén?
, perquè vostés no són seriosos.
I pose els centres de salut que vostés prometen als valencians i després no posen en el pressupost.
Vostés van per ahí prometent amb la boca molt gran i després no està ni tan sols en el pressupost, cosa que tampoc és garantia, perquè si estiguera en el pressupost, ¿quants centres de salut han aparegut any rere any en el pressupost i després, de forment, ni un gra?
¿Quants centres de salut apareixen any rere any i no n'hi ha ni una pedra posada?
¿Això és seriós, senyora Franco?
¡No!
, ¡això és enganyar la gent!
, ¡això és enganyar la gent!

I, a vostés, el que els pica és que mosatros posem en el pressupost el que vostés prometen, i això els pica.
¿Per què?
Perquè els posem en evidència a vostés, apuntem la seua falta d'anar dient una cosa i després fent-ne una altra.
I, ja dic, no tan sols és garantia que estiga en el pressupost, però és que si no està.
.
.
, si no està, a vore a quina finestreta única van a anar els afectats a protestar.

¿I vosté me diu que és seriosa i que la crisi «la ha creado Zapatero»?
¿Vosté (veus) de veres està ací demanant seriositat?
¿Vosté ha sentit parlar de Lehman Brothers, de la borsa de Nova York, de tot això n'ha sentit parlar?
Llavors, clar, tindre un debat en este nivell, doncs, ¡és molt lamentable!
I no és que jo m'altere, jo no m'altere, perquè si jo me tinguera d'alterar amb vostés, ja tindria set infarts, ¿m'entén?
(Veus) Jo no m'altere, ¡jo no m'altere!
No m'altere, però, clar, vosté.
.
.
, tindre de fer un debat en este condicions ínfimes des del punt de vista ja no.
.
.
, de moral, ja ni en parle, però des del punt de vista intel·lectual, que vosté diga això, doncs, a mi me deixa, doncs, sense arguments, efectivament, perquè a mi una persona que me diu això me deixa sense arguments, perquè ¿què li vaig a dir?

Perquè no va vosté a les dades objectives, a llits per habitant, a metges per habitant, a
especialistes per habitant, a personal d'infermeria per habitant, ¿per què no mira vosté les dades objectives?
Vostés poden estar molt orgullosos de ser valencians i molt orgullosos de la sanitat,
¡però a dades objectives!
, tant que els agraden a vostés les estadístiques.
.
.
, de «gastamos 15 millones de euros por día y habitante».
.
.
¿Vostés fan estadístiques?
Unes estadístiques que jo no sé ni d'a on se les trauen, perquè, vaja, és que vostés les solten i ja està, i se queden tan amples.
(Veus) Vagen vostés a això, a coses objectivables, que ahí sí que mos podem comparar amb altres, amb coses objectives.

I, li torne a insistir, vostés confonen gasto amb inversió: ¡vostés no invertixen, vostés gasten!
, ¡se'ls cauen els diners pels dos forats que tenen!
, ¡gasten i malgasten!
, però, invertir, senyora Franco, no invertixen.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Oltra.

Per a rèplica, senyora Franco.

La senyora Franco Aliaga:

Gracias, señor presidente.

Intentaré poner un tono de voz mucho más racional que el de la señora diputada.
(Veus)

Mire, yo le tengo que decir que, usted, al presidente Camps no le llega ni a la
suela del zapato.
(Aplaudiments) Usted es una persona.
.
.
Mire, yo no quería entrar en el tono personal, (veus) pero le voy a decir una cosa.
.
.
(Veus; algú diu: «¡Que calle ya!
») Le voy a decir una cosa.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyories, per favor, respecten la intervenció.
(Veus)

Senyories.
.
.
Senyora Mollà i senyora Oltra.
Senyora Oltra, mentres la seua senyoria ha estat parlant, ningú l'ha interromput.
Tinga vosté el mateix tarannà, respecte la intervenció de la senyora Franco.
(Veus)

Senyora Franco, pot continuar.

La senyora Franco Aliaga:

Usted y sus tres compañeros tienen una misión muy concreta, porque, además, la están cumpliendo a rajatabla, y es armar ruido a costa de lo que sea.
Ustedes
insultan, ustedes se ponen camiseta, usted hacen todo lo posible (veus) para salir en los medios de comunicación a costa de lo que sea, y usted no nos puede dar lección de nada, porque usted es una tránsfuga ¡que engañó a los valencianos!
(Veus) Usted se fue con unas siglas que eran Esquerra Unida y ahora no está con ellos.
.
.
(Veus) Lo que tendría que hacer es no estar ahí, haber devuelto su acta de diputada, porque engañó a todos los valencianos.
Y los señores de detrás asienten, (aplaudiments) porque saben que es verdad.

Usted habla de encuestas, ¿pero se está leyendo las que están diciendo ahora?
¡Si ustedes van a desaparecer del mapa político!
, ¡si lo saben!
Si es que, además, los valencianos, los pocos que les votaron, se sienten engañados.
.
.
No, por el gobierno popular no están engañados, al contrario, léase las encuestas, de los periódicos que ustedes leen y de los que no leen, y verán lo que les dicen.
Ustedes desaparecen, por tanto, haga el favor, como mínimo, de hacer críticas.
.
.
Haga críticas constructivas.

Mire, yo no le he oído en ningún momento a usted (veus) felicitar al conseller por el hospital nuevo de La Fe.
Usted no es capaz de reconocer que 7.
000
profesionales van a trabajar en el mejor hospital de Europa, usted es incapaz
de hacer ningún reconocimiento, ustedes solamente van a la crítica destructiva, y eso no es bueno, porque nosotros.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Perdone un.
.
.
Perdone-me, señora Franco, un minut.

Senyories, jo crec que per respecte a les persones que no han autoritzat que
siga gravada la seua imatge en l'hemicicle (la diputada Franco Aliaga diu: «¡Está grabando!
»), s'abstinguen les seues senyories de gravar o de fer fotografies.
(Veus) Simplement pregue tinguen en compte la consideració que acaba de fer.
.
.
(Veus) Pregue tinguen en compte la consideració que acaba de fer esta presidència.

Senyora Franco, pot continuar.

La senyora Franco Aliaga:

Esto confirma, señorías, lo que yo he dicho, que con tal de salir en los medios, son capaces de
hacer.
.
.
, romper hasta la normativa de lo que es este arco parlamentario.
(Veus)

Yo les he visto.
.
.
(Veus) Yo les he visto, señorías, que.
.
.
, bueno, hay un vídeo, que es divino de que lo vean, cómo bailan y cómo aúpan el corredor mediterráneo.
.
.
Bueno, no sé, muchas cosas, que es muy (inintel·ligible) .
.
.
Son mediterráneos, no son valencianos, ¡qué pena!

Mire, lo que le decía es que ya está bien (veus) de criticar y destruir.
Somos una comunidad que construimos hospitales.
Nosotros
no quitamos los presupuestos y los ponemos donde quieren, como hacen ustedes.
Nosotros lo que hacemos es coger los presupuestos y adaptarlos a las
necesidades de los valencianos, no como hacen ustedes.

Mire, señoría, yo es que, de verdad, creo que es muy lamentable que usted no reconozca que
ahorramos en gastos farmacéuticos, que está ahí escrito y en los papeles, que usted no reconozca que somos 61.
000
profesionales, que hemos ido aumentando la plantilla de los profesionales, que
hemos aumentado la carrera.
.
.
, mantenemos la carrera profesional, que usted no
la nombra y, sin embargo, otras autonomías la han quitado, y, señoría, yo vuelvo a decirle, el que usted diga que no construimos.
.
.
, fíjese, pero si hemos construido 7 hospitales, 79 centros de atención primaria, hemos puesto en funcionamiento 21 centros de especialidades, 30 de
salud integrados, con una inversión 1.
800 millones de euros, y todo con el esfuerzo de los valencianos, señorías.

Y eso, además, tiene que ponerse a nuestro lado, se lo dije el año pasado, vengan al lado de este partido, de este grupo parlamentario, y únanse a nosotros a pedirles a los señores socialistas (veus) que dejen discriminar a esta comunidad, que nos den lo que nos deben, que nos
reconozcan el millón y medio más de ciudadanos que somos en esta comunidad, que paguen todo aquel dinero que
nos corresponde por atender a ciudadanos que vienen de otras comunidades, y,
entonces, tendremos muchos más recursos y podremos invertir mucho más, y a lo mejor hasta podremos dejar que usted, caprichosamente, pueda poner en
alguna línea presupuestaria que le guste algo más de dinero.

Le vuelvo a decir, nuestros presupuestos (veus) no están hechos con capricho, están hechos con las necesidades que cada uno de los valencianos tiene en esta
comunidad.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Franco.

Senyories, passem a l'últim bloc d'esmenes a esta secció, que és les esmenes presentades pel Grup Parlamentari Socialista.
Per a la seua
defensa, l'il·lustre diputat senyor Ignacio Subías té la paraula.

Quan vullga, senyor Subías.

El senyor Subías Ruiz de Villa:

Muchas gracias, señor presidente.

Señor conseller.

Señoras y señores diputados.

Bueno, en primer lugar, yo, señor conseller, lo lamento pero no le puedo.
.
.
, le podría felicitar por otras cosas, pero no por los presupuestos, como se ha hecho
anteriormente.
.
.
, y yo no vengo aquí a dar lecciones.
.
.
, antes se ha hablado de dar lecciones, pero sí que se me gustaría hacer una reflexión y que fuéramos capaces de hacer una reflexión sobre lo que hoy estamos tratando y hablando aquí, que son los presupuestos, en este caso, de sanidad.

Y estamos viviendo las consecuencias de un proceso de años, porque, estos presupuestos, el problema no solamente son los propios
presupuestos, sino el recorrido que hemos tenido durante estos años y que nos ha llevado hasta aquí, donde ustedes han llevado una administración de los recursos públicos poco realista.
Y no es exagerado decir que la situación de las finanzas públicas de la Conselleria de Sanidad son críticas, sin que se haya reaccionado de una forma acorde con las circunstancias
específicas que atraviesa nuestra economía y así resulta francamente complejo afrontar el problema.

Ya les dije que estamos ante una situación de emergencia en la que ustedes nos han metido a los ciudadanos de la
Comunidad Valenciana y ustedes han decidido simplemente llegar a las próximas elecciones y después ya veremos.
Lo que es una auténtica irresponsabilidad.

Estamos ante unos presupuestos que dejan bien a la clara las ineficiencias de
quince años de gestión.
Además, están alejados de la realidad y no son creíbles.
Para ustedes sí que han sido un puro formulismo estos presupuestos.
Ustedes no cumplen ni
cuando se equivocan y miren que se equivocan veces, lamentablemente.
Presupuestan 900 millones de euros menos que los gastos del año 2009 y los que vamos a tener en el año 2010.
Sus inversiones suelen ser del 50%, por eso, entre otras cosas, repiten
ustedes año tras año en los presupuestos repiten todas las cosas los centros de salud, los
hospitales, porque no lo cumplen.
A finales de septiembre llevaban ustedes
obligado solo el 32% de las inversiones y de ese 32% solo ha pagado el 18%, por
eso la inmensa deuda que tienen.

En farmacia presupuestan ustedes 700 millones de euros por debajo del gasto de
2009 y del que van a tener en 2010.
Pero da lo mismo, ustedes a la suya,
encantados con ustedes mismos, sin ningún tipo de autocrítica y de reconocimiento de la realidad.
Por eso, estos presupuestos no van a
solucionar ni los problemas de endeudamiento, ni los problemas estructurales y
funcionales que llevamos denunciando durante toda la legislatura, siendo
consciente que estamos, en este caso, lamentablemente, ante un diálogo de sordos donde no va a haber reflexión a lo que vamos a decir, porque ustedes, sus argumentos son: «Lo que no está, no es necesario -gran argumento-, lo que se pide, ya está hecho» -otro gran argumento y no real-.
Y además dijeron el otro día: «y los especialistas ya están aquí».
Sí, pero no dijeron que ya están aquí pero que son pocos, porque tenemos los ratios más bajos del estado.

Y además ustedes han paralizado este año la carrera profesional, tanto en el acceso, lo que decía usted antes -no está la señora Franco- la han paralizado en el acceso y en las retribuciones la carrera profesional.
Y
finalmente utilizan el victimismo, utilizan el victimismo con esa afirmación tan castiza por ustedes de que somos ejemplo.
¿Somos ejemplo de qué, de qué?

Vamos a incidir sobre alguna de las enmiendas, volvemos a repetir.
Pedimos la
revisión y evaluación de los modelos de gestión de departamentos de salud de gestión por concesión administrativa.
Pedimos una evaluación seria, una evaluación pública, una evaluación transparente.
¿Tanto les cuesta hacer una evaluación desde el punto de vista de la eficiencia económica, de la eficiencia sanitaria y de la eficiencia social?
Solicitamos la
elaboración y la presentación en Las Cortes de un informe anual sobre el estado de salud de la Comunidad
Valenciana, ¿no les parece bien?
Solicitamos la creación de un servicio de salud medioambiental, ¿no les parece bien?
Si hace poco estaban hablando ustedes en el consejo
interterritorial sobre la importancia que tiene el medio ambiente sobre la
salud, ¿por qué no un servicio de salud medioambiental?

En investigación disminuyen ustedes todo lo que se dedica a investigación.
Somos la comunidad que menos gasta en investigación del estado.
Por eso, nosotros incrementamos en 3 millones de euros la
financiación en investigación y en biomedicina.
Pedimos planes de garantía de tiempos máximos de espera.
No son verdad sus afirmaciones de que hay 44 días de lista de espera, no son verdad, y eso lo padecen todos los ciudadanos.
Como volvemos a recordar la necesidad de asegurar tiempos mínimos de consulta y volvemos a pedir que haya un número determinado de no más de 1.
400 personas por médico de familia y no más de 900 por pediatra.
¿Que eso les parece mal?

Ustedes han privatizado la alta tecnología y por eso han provocado la desmotivación de los profesionales.
Se limita a la formación de los profesionales de la pública.
Se provoca un incremento de los estudios, se provoca un incremento del
gasto, porque ustedes no tienen control sobre el tema.
Nosotros pedimos la
implantación frente a todo ello de nuevas tecnologías públicas en diversos hospitales de la Comunidad Valenciana, en Alicante, en
Valencia y en Castellón.
Pedimos que se dote de SAMU a muchas zonas de la comunidad que no están cubiertas sus necesidades en cuanto a la actuación de urgencias o emergencias, como la zona del Rincón de Ademuz o Benidorm o Ibi o Burjassot o el Grao de Castellón o Onda o Morella o Villafranca del Cid las veinticuatro horas del día.

En centros de salud ustedes invierten el 50% de lo que invirtieron, invierten,
no, presupuestan el 50% de lo que presupuestaron el año pasado y solo dedican el 13% del presupuesto a atención primaria.
Presupuestan 30 centros de salud, 24 de ellos llevan más de cinco años presupuestándose y la mayor parte de ellos no están iniciados.
Nosotros pedimos en 12 centros que se incrementen 5 millones de
euros en total para el año 2011 y 45 centros de salud más por 18 millones en el año 2011, que la mayoría son centros prometidos por ustedes y no cumplidos.

Ustedes van a decir que ya está hecho o van a decir que nosotros incidimos siempre en lo mismo.
Pero es que
ustedes son los que inciden en lo mismo y lo que suelen hacer, además, es no poner en presupuesto lo que prometen.
En hospitales sus grandes
incumplimientos, ni 12, ni 17; 6 hospitales han realizado.
Por eso solicitamos
que se incrementen las cantidades para Onteniente o para Vall d'Uixó.
Una vergüenza en Vall d'Uixó, por ejemplo, ponen 300.
000 euros y no ponen nada ni para el año 2012 ni para 2013.
¿Qué quiere decir, que piensan hacer un hospital por 300.
000 euros?
Es una vergüenza.

Por eso pedimos que se presupuesten hospitales prometidos por ustedes en
Alicante, en Benidorm o en Torrent.
Y asimismo pedimos que haya unidades, como
la de hemodiálisis infantil en el Hospital General de Alicante o la hemodinámica del Hospital Arnau o que realicen de una vez la reforma del Hospital Clínico de Valencia.
Y, por lo tanto, ponemos 800.
000 euros más de lo que ustedes ponen, que es una auténtica vergüenza y que es insuficiente para reformar el Hospital Clínico.

Pedimos la implantación de enfermeras, a las que ustedes se comprometieron, en los centros de educación y que no han cumplido o que se garantice el derecho al tratamiento de
paliativos y garantizar el proceso a una muerte digna.

Pedimos que se priorice el pago de las subvenciones a asociaciones sin ánimo de lucro que desempeñan funciones asistenciales y que ustedes pagan tarde y mal.
Que se lleve
adelante de una vez el Plan integral de salud mental, aplicando los objetivos y
las recomendaciones de la estrategia de salud mental del sistema nacional de
salud.
Pedimos que se amplíen los recursos con ocho unidades de salud mental y ocho unidades de salud
mental infantil.
Que se dote de personal para llegar a unos ratios razonables.
Tenemos la mitad de psiquiatras, una tercera parte de enfermería, una quinta parte de psicólogos, una quinta parte de trabajadores sociales.
Así es muy difícil.

Que se construyan los hospitales sociosanitarios a los que ustedes se
comprometieron y no han cumplido; dijeron cinco y han hecho uno.
¿Dónde están los hospital de Benidorm, de Peñíscola, de Elche o de Valencia-Campanar?
Asimismo, pedimos la reforma de
hospitales, como el de San Vicente del Raspeig o el del Doctor Moliner, que
llevan años presupuestándole y no han iniciado.

Y, finalmente, proponemos que se garantice el pago a las empresas
suministradoras en un plazo no superior a 120 días, porque queremos ser realistas.
Se debiera pagar en menos, pero ustedes están pagando a más de 500 días y están hundiendo a muchas empresas.
Y, por lo tanto, están echando a la calle a muchos trabajadores con la política que ustedes están haciendo de no pagar.
Por eso, pedimos que se pague durante el año 2011 en un tiempo no superior a los 120 días.

Señoras y señores del Partido Popular, ustedes que han sido capaces de hacer creer a los
ciudadanos que defendían, por ejemplo, el corredor mediterráneo y, claro, ahora sabemos que fue su gobierno, el de José María Aznar, el del señor Rajoy, aplaudido sin duda, sí por usted seguro que también, señor Serra, seguro que aplaudió también, y aplaudido por el señor Camps, verdad, pues, ahora sabemos que fueron ustedes quienes paralizaron el
corredor mediterráneo por falta de criterio, según dice el Tribunal de Cuentas de la Unión Europea, no lo dice este humilde diputado.
¿También serán capaces ustedes ahora de intentar hacernos creer que han presentado unos
presupuestos acordes con las necesidades?
Pues, no.

La realidad es que esto huele a quiebra.
La realidad es que llegarán ustedes con dificultades a mayo.
La realidad es que sus presupuestos carecen
de prioridades.
La realidad es que ustedes han hecho insostenible el sistema.
Y, finalmente, y sinceramente, no espero que nos aprueben nada.
¿Saben por qué?
Porque ustedes están en otra historia.
Ustedes están en el ya veremos y nosotros estamos por defender los intereses de los
ciudadanos de esta comunidad.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència la presidenta, senyora María Milagrosa Martínez Navarro)

La senyora presidenta:

Tiene la palabra la señora Alicia de Miguel.

La senyora De Miguel García:

Buenos días.

Señora presidenta.
Señoras y señores diputados.

Señor conseller, yo sí que le felicito a usted por estos magníficos presupuestos, porque son unos presupuestos bien ordenados, bien
organizados, que priorizan lo que tienen que priorizar y que son capaces de
mantener un importante porcentaje del total de los presupuestos de La
Generalitat, nada más y nada menos que un 40% en estos tiempos de graves dificultades económicas.
Y se vuelve a demostrar que para el gobierno del Partido Popular, del
presidente Camps, la sanidad sigue siendo una prioridad.

Querido compañero, querido diputado Subías, yo creo que usted se esfuerza, pero no lo consigue.
Y, desde luego, su
realidad nada tiene que ver con la realidad.
Y me voy a permitir, si le parece
a usted oportuno, voy a intentar explicarle porqué estoy diciendo esto.
Yo creo que es necesario hacer una pequeña introducción de lo que ha ocurrido en estos años, no solamente en la Comunidad Valenciana sino también en España.
Hemos logrado los españoles en estos últimos años una gran gesta colectiva y es que nuestra historia reciente hay una etapa de
enorme progreso.
Desgraciadamente, la marca España ahora ya no significa lo que se significó, pero significó algo muy importante y con el esfuerzo de todos lo conseguimos.
Y en estos
momentos en que hay grandes incertidumbres, yo creo que ustedes siguen
empecinados en hacer un análisis absolutamente erróneo de las nuevas reglas de juego, de las reglas de juego que están y que rigen en este momento el mundo de hoy.

Yo creo que ustedes no son capaces de valorar las modificaciones internas y
externas que están ocurriendo en el mundo y en nuestro entorno más cercano y una parte de la problemática en la que estamos inmersos.
Y yo creo que es un error de ustedes que
permanecen de una forma muy dogmática anclados a un pasado y a una realidad que ya no existe.

Y, por eso, porque ustedes, señores socialistas, no contactan con esta sociedad, gestionan y así lo están demostrando pésimamente una realidad que desconocen.
Y por eso yo creo que un año más el gobierno del Partido Popular demuestra una elevada capacidad a la hora de
unos recursos que no son, evidentemente, todo lo abundantes que nos gustaría o que les gustaría, pues, ser capaces de ordenarlos, organizarlos y priorizarlos.

Sus enmiendas, ya se lo dije en la comisión y no voy a peder mucho más tiempo en ello, son un corta y pega.
Ya sé que ustedes tuvieron que corregir lo del año 2009, pero era muy sintomático, porque el enunciado.
.
.
Ustedes, en realidad, estaban hablando del presupuesto del año 2009, ya sé que lo corrigieron.
Pero, bueno, de entrada ustedes cometieron ese error, con
lo cual la evidencia del corta y pega está clara.

Yo creo que, además, ustedes no siguen ni las propias recomendaciones de su propio gobierno, que
están diciendo y están obligando a las comunidades autónomas a tener una serie de recortes en su gasto corriente y una serie de
recortes en los presupuestos por la situación en la que vivimos.
Y este gobierno demuestra que, a pesar de los recortes que
tiene el Gobierno de España en materia de infraestructuras, y concretamente infraestructuras e inversiones
sanitarias, este gobierno no lo hace.

Y yo creo que no es irrelevante el decir que ustedes ya no tienen credibilidad,
señor Subías, por eso es muy complicado que lo que usted diga aquí, pues, por mucho que nosotros lo intentemos, suene a algo más que buenas intenciones y lo que de un año para otro van diciendo.

Yo creo que vuelven ustedes al viejo discurso de la privatización.
Y yo creo que ya le dije en la comisión que es que, vamos, ahora tal y como ustedes tienen en el gobierno del señor Zapatero el tema de la privatización que siga usted insistiendo en algo que está ampliamente superado.
Pero si, oiga, el señor Zapatero es el más privatizador en estos momentos que hay sobre la faz, por lo menos, de España.
Si se ha hecho neocon, oiga, se ha ido ahí a Chicago con Obama de extranjis y ha hecho un master.
Si es que lo privatiza
todo, privatiza aeropuertos, privatiza la lotería, por favor, nos ponen alarma, nos militariza.
Oiga, no me venga usted aquí.
.
.
Claro, es que ustedes tienen una credibilidad en estos momentos muy bajita.
Pero, en fin, no quiero seguir por este camino y no voy a ser más cruel.
Vamos a pasar directamente a hablar un poco, si le parece, de sus
enmiendas.

Mire, en farmacia.
Pues, mire, tengo que decirle que es el Ministerio de
Sanidad el que ha destacado la contención de gasto farmacéutico y poniendo de ejemplo a la Conselleria de Sanidad en el tema de gasto
farmacéutico.
Qué casualidad.
Es más, en estos presupuestos del año 2011 todavía se va a poder contener más el gasto farmacéutico.
Por lo tanto, lo que usted dice no tiene ningún sentido.

Habla usted de personal.
Mire, perlas, plantillas en el año 1995, incremento del 79,6% de la plantilla del año 1995, de la plantilla de sanidad.
En solo una legislatura, en esta
legislatura, hemos pasado de 32.
000 a 58.
000.
¿Le parece a usted poco personal?
Oiga, yo creo que la Conselleria de Sanidad está muy bien dotada de personal.

El SAMU, ¿no le da a usted vergüenza, oiga?
Si ustedes tenían dos SAMU en el año 1995, y, en estos momentos, son 45.
Y habrá más, claro que sí.
Pero es que ustedes tenían dos.

Es que para usted, vamos a ver, usted, la sanidad sólo existió cuando vino el Partido Popular a gobernar.
Pero si ustedes estuvieron
gobernando unos cuantos años, y así hacían la sanidad ustedes.

Vamos, lo de la carrera profesional, sabe usted, perfectamente -sabe usted, perfectamente- que se ha llegado a un acuerdo en toda España -perdone- de paralización de la carrera profesional.
Pero no de la parte administrativa, porque va a
seguir contando, desde el punto de vista administrativo.
Y sabe usted -y lo sabe usted- que va a haber una reunión, a nivel de la conselleria, con la parte social y con todos los afectados para poner negro sobre blanco lo
que va a ocurrir con la carrera profesional.
Pero, claro, ustedes, que no
parece que se enteren del tema de la contención del gasto, que su señor presidente Zapatero, está insistiendo el hombre, dale y dale, y aquí, los socialistas valencianos, oiga, se fuman un puro con lo que este señor dice, que es su jefe de filas y el presidente del gobierno de todos los españoles, y ustedes, alé, a gastar.
Y ahí, venga, la carta a los Reyes Magos y a poner cosas.
Un poquito más de seriedad le suponía yo a usted, señor Subías.

En fin, lo de la salud mental ya es para nota.
Porque si hay alguien, ha habido
gobierno que ha hecho esfuerzos en salud mental es este gobierno del Partido
Popular.
Y usted lo debería de saber.
Oiga, y un ejemplo, mire, ayer, fíjense, el Ministerio del Interior del Gobierno de España, socialista, deja a un solo funcionario para 120 presos mentales de
Fontcalent.
Esa es la gestión del gobierno socialista cuando tiene responsabilidad de gobierno.
Esa es su
gestión.

Y mire, en primaria, pues, oiga, si es que, en esta sola legislatura se han
construido 51 centros de primaria.
Y se han dotado de personal.
¿Qué está usted inventando que tenemos la peor ratio?
Pero si es que usted se lo inventa,
oiga.
Es que no es cierto.

Y vamos a hablar, en lo que queda, de financiación.
Mire, yo le invito a que se lea usted tres papeles, que no están mal.
Y, además.
.
.
Bueno, que se los lea y que, en fin, que se los aprenda.
Porque si los ha leído, usted no se los ha aprendido.
Valoración, desde la perspectiva de la Comunidad Valenciana, de la reforma del sistema de
financiación de las comunidades autónomas de régimen común y ciudades con estatuto de autonomía, hecho por expertos en estas Cortes.
Pero, vamos a ver, si es que usted no
puede venir aquí, a parecer un ignorante, con el desconocimiento de la intensidad de nuestra
problemática histórica, de baja financiación por habitante.
Es que, lastra nuestra capacidad de cumplir con la obligación de prestaciones en la comunidad autónoma valenciana.
Y si no hubiéramos ido a tener una buena gestión presupuestaria y, evidentemente, a tener que hacer una deuda productiva -como ayer dijo mi compañero- para poder hacer infraestructuras.
.
.
, ¡si estamos mal financiados por habitante desde que comenzaron las transferencias
autonómicas!

Pero si es que hay otro problema -y pregúntele al Gobierno de España, a ver qué opina de esto-.
Es que hay una simetría entre el fondo de cooperación y el de competitividad que nos perjudica, gravemente, a la Comunidad
Valenciana y que no ha corregido el gobierno socialista.
Porque si lo hubiera
corregido, nos hubieran devuelto 7.
000 millones.
Y no, no me hable usted del
plan del Partido Popular, porque ese plan tenía una cláusula, que el gobierno socialista incumplió, y era de revisión de la población.
Pero usted, lo que no quiere y no le gusta oír, pues no lo dice y acabáramos, ¿verdad?

Entonces, hay distintos criterios que nos perjudican claramente, a la Comunidad
Valenciana.
Pues, apréndaselo.

Hay, también, un papel, muy interesante, que se llama «Un momento clave de oportunidad para construir, entre todos, la España admirada del futuro», ¿vale?
, por la Fundación Everis y que se denomina el papel de los cien o la propuesta de los cien.
Le
recomiendo también que se lo lea y que se lo estudie.
Y, quizá, ese pelo de la dehesa que ustedes, los del Partido Socialista, tienen -todavía no sé por qué, porque deberían haberse hecho.
.
.
, en fin, un poquito más modernos-, pues, a lo mejor, usted, aprendería tanto.
.
.
No serían tan dogmáticos, no estarían tan anclados al pasado, no serían tan antiguos y podrían mejorar las prestaciones sociales, si fueran ustedes capaces de reformarlas y
adaptarlas a este siglo XXI, como ha hecho el gobierno del Partido Popular, con
una serie de iniciativas de gestión extraordinarias.

Y tercer papel, y acabo, que le recomiendo que se lea, es una importante
revista, en la página web, que se llama Healthcare Europe -si no les importa que lo diga en inglés- y que habla de la «administrative concessions, the future».
Es decir, que las concesiones administrativas del gobierno valenciano, de la
Conselleria de Sanidad, son puestas de ejemplo por una importantísima revista, que se dedica a estudiar los distintos sistemas sanitarios
europeos.

Entonces, señor Subías, usted ahora subirá aquí y dirá lo que le parezca.
Pero yo creo, sinceramente, que esa realidad que usted
describe no es la realidad.
Que ustedes tienen una dificultad extraordinaria de
ser capaces de valorar, realmente, en que siglo estamos viviendo.
Están ustedes lastrados por un presidente de gobierno -señor Zapatero- que está demostrando una extraordinaria incapacidad, que está bajando el gasto social, diciendo que haciendo lo que juró que nunca haría.
.
.
Porque ustedes hablan de gasto social.
Oiga, si este gobierno del Partido
Popular es el que más invierte en gasto social; si es que el gobierno del Partido Socialista, ahora
que está gobernando, ha demostrado.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora De Miguel.

La senyora De Miguel García:

.
.
.
que lo del gasto social no le importa nada.
No le importan los españoles y las españolas, señor Subías.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señor Subías.

El senyor Subías Ruiz de Villa:

Gracias, señora presidenta.

Mire, señora De Miguel, este diputado friki -porque esta mañana han dicho que somos diputados frikis, los del Partido Socialista, y no me importa-, este diputado friki, pero que toda su vida se ha dedicado al servicio público, que toda su vida se ha dedicado a la sanidad pública -no sé si todos ustedes podrán seguir diciendo lo mismo, la bancada del Partido Popular, de que se han
dedicado a los servicios públicos y a la cosa pública-, pues, este diputado le va a decir varias cosas.
En primer lugar, yo nunca la
llamaré ignorante, porque creo que no lo es; pero creo que no dice la verdad.
En
segundo lugar, creo que la mayor alarma en esta comunidad son ustedes.
Y, en
tercer lugar, yo tampoco la llamaré a usted, nunca, autosuficiente ni actuaré con la autosuficiencia que usted ha actuado; porque yo pretendo reflexionar y
pretendo que lo que se mejore son las condiciones de vida de los ciudadanos de
esta comunidad -cosa que parece que a ustedes no les importa, les importa más el «mantenella y no enmendalla».
Y en ningún caso el intentar buscar qué es lo mejor para los ciudadanos de esta comunidad.

Cuando usted dice que somos los que más invertimos, pues ustedes están falseando la realidad.
Porque, ¿cómo es posible que siendo los que más invertimos seamos los que tenemos los ratios de camas más bajos?
¿Cómo es posible que tengamos un centro de salud cada 18.
000 habitantes -y eso no me lo invento yo, está en múltiples estudios-, mientras que el estado español tiene un centro de salud cada 15.
000 habitantes?
¿Cómo es posible que nuestras listas de espera no se correspondan, en absoluto, con
lo que ustedes dicen, pero en absoluto?
¿Cómo es posible que los ratios de personal.
.
.
?
Decían antes que teníamos un 5% de interinidad.
Mire, esto es un insulto a la inteligencia, tenemos más de un 40% de interinidad y eventualidad en nuestro sistema sanitario, señora De Miguel y señoras y señores del Partido Popular.
Dicen ustedes.
.
.

Mire, le voy a decir, hablan ustedes de historia comparativa.
Y estoy ya
cansado, estoy cansado de escuchar lo que han hecho ustedes y de que nos digan
que nosotros no hicimos nada.
Pues, no pensaba, pero ya que usted ha insistido,
le voy a contar un cuento.
Provincia de Castellón, años.
.
.
, desde 1983 a 1994, se crearon 30 centros de salud -ya los hubiéramos querido durante sus legislaturas-; se reformaron más de 51 consultorios; se realizaron nueve unidades de salud mental; 12 unidades
de rehabilitación; más de 25 unidades de psicoprofilaxis obstétrica; se incrementaron en más 1.
600 personas; 12 unidades de radiología básica en centros de salud; se extendió la pediatría rural, había 15 puntos, previamente, cuando, en el año 1994 había más de 46.
¿Qué quiere que le diga, señora De Miguel?
Esa es la realidad de lo que hizo el Partido Socialista cuando
gobernó.
Y esos son datos reales.
Mientras que ustedes son incapaces de salir aquí a mantener datos reales porque no los tienen.
Los que cuentan son ficticios,
absolutamente.
(Aplaudiments)

Y dicen ustedes si invertimos, sí, por ejemplo, en investigación.
¿Sabe usted que Extremadura invierte, en cifras absolutas, tres veces más que nosotros en investigación?
¿Que Andalucía invierte tres veces más que nosotros?
¿Que Madrid invierte tres veces más que nosotros?
¿Que Castilla-La Mancha invierte el doble?
¿Que Cataluña invierte el doble?
¿De qué estamos hablando?

¿Sabe usted que nosotros dedicamos el 13% a atención primaria y que somos la comunidad que menos dedica a atención primaria?
¿Sabe usted que somos la comunidad que más dedica, de nuestro presupuesto, a farmacia, con un 25%; mientras que la media
de las comunidades está por debajo del 20%?
Cuando usted dice el esfuerzo que están realizando en farmacia, yo le digo: «Vale, ¿vamos a ahorrar 50 millones de euros?
Estupendo, estoy encantado de la vida.
» Pero sabe usted que se han pasado en 700 millones de euros
(una diputada diu: «¡Mira!
»), en 700 millones de euros.
¿Cómo lo van a solucionar eso?
¿Cómo lo van a hacer, señora De Miguel?
¿Cómo pueden hacer todo eso?

En el mes de septiembre llevaban ustedes, en inversiones, el 32%; y habían pagado el 18%.
En ordenación e investigación, llevaban ustedes el 1,4% en transferencias corrientes.
En salud pública, en capítulo VI, llevaban gastado el 0,3%.
En salud mental y en crónicos, llevaban ustedes el 24%; y habían pagado el 34%.
Y en programas de salud, en transferencias corrientes, habían ustedes realizado el 28%.
Tenemos una deuda de más de ocho mil millones de euros.
Tenemos más de seiscientas sentencias, porque nos han llevado a los juzgados, con más de quinientos millones de euros.
Y hemos tenido que pagar más de sesena millones de euros de intereses de demora.
¿Usted cree que así es posible?

Hagan el favor.
Reflexionen.
Trabajen por los ciudadanos de esta comunidad.
Déjense en paz de monsergas y de decir aquí cosas que no se corresponden con la realidad.
Y de una vez -les hemos ofrecido en muchas ocasiones-, hablemos conjuntamente.
Hablemos e intentemos solucionar el tema de la
sanidad.
Estamos dispuestos a ello.
Ustedes no han querido nunca; y, ¿saben por qué?
Porqué no saben qué hacer ni qué decir.
Todo es victimismo y todo son falacias.
Lo lamento, señora De Miguel.
(Alguns diputats diuen: «Muy bien.
» Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Tiene la palabra la señora De Miguel.

La senyora De Miguel García:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señor diputado, mire, usted pretende lo que quiera pretender, pero le aseguro que
no lo consigue.

Yo no le he dicho que usted sea ignorante, sino que lo parece.
Y, desde luego,
me parece impresionante que hable usted aquí de otras comunidades autónomas con esa alegría.
E intereses de demora, lo hemos dicho muchísimas veces, en muchas comisiones, y usted, que de oído anda bien y de capacidad de comprensión también, lo ha escuchado.
Por lo tanto, usted sabe que está diciendo falsedades.
Intereses de demora están teniendo en todas las comunidades autónomas; porque, como usted también debería de saber, en el Ministerio de Sanidad, en estos momentos, se está hablando con el resto de comunidades autónomas de la dificultad de financiación del sistema sanitario español.
Por lo tanto, no venga usted ahora, aquí, a contarnos que usted nos tiende la mano y tal, porque no es cierto.
Porque,
en el Ministerio de Sanidad, todas las comunidades autónomas se están poniendo de acuerdo.

Pero ponerse de acuerdo con ustedes es imposible.
Porque, es que, están en otra realidad.
Y yo comprendo que es muy duro para ustedes, señoras y señores diputados del Partido Socialista, estar.
.
.
, claro, en el debate de si llegamos al 30% de voto o menos.
Comprendo que sea
duro.
Comprendo que sea, para el Partido Socialista, duro el hecho de que el
gobierno del señor Zapatero los ha hundido a ustedes en la miseria.
Oiga, por algunos de
ustedes, a los que les tengo verdadero afecto personal, pues mire, lo siento.
Pero no es culpa de nadie, más que de ustedes mismos.
Yo comprendo que sea muy duro que haya gran mayoría de comunidades autónomas que, según las encuestas, las van ustedes a perder; esas de las que usted tanto habla
que, por cierto, han tenido una financiación extraordinaria y se la han dado así, de tapadillo.
Que lo sabemos todos y, además, se lo hemos demostrado a usted, señor Subías, y se lo ha demostrado el
conseller más de una vez en las numerosas comparecencias que hace.

Bueno, que me hable usted de investigación.
.
.
Pero si ustedes han privatizado el Carlos III.
Oiga, ¿sabe que el Carlos III cobra?
El gran hospital de referencia de la salud pública de España, donde toda la sanidad y toda aquella muestra que nadie podía identificar iba al Carlos III, y lo hacía absolutamente gratis.
Ahora tiene cartera de servicios -como está con la señora Garmendia, debe ser que.
.
.
, en fin-.
Y, ¿usted está hablando de lo público, por parte del gobierno Zapatero?
Oiga, mire, es que ustedes no están ya en capacidad de dar clases ni lecciones de nada.
Pero si están ustedes absolutamente acabados.
Si es que no tienen ustedes ninguna
credibilidad, porque lo que se demuestra todos los días, cuando llega el gobierno, cuando llega un Partido Socialista a
responsabilidades de gobierno, oiga, cómo gestionan.
Pero si, es que, lo que han hecho, lo que han organizado ustedes
aquí es absolutamente desastroso.
Y usted lo sabe.

¿Y me habla de investigación?
¿Que nosotros no ponemos dinero en investigación?
Oiga, no diga usted barbaridades.
Lo que pasa es que sí que es cierto que ante la disminución del ministerio de turno para.
.
.
, y la investigación en toda España, que ha sido impresionante, más del 40% por parte de su Gobierno de España, del Partido Socialista, aquí hemos hecho un enorme esfuerzo.
Pero, ¿sabe en lo que hacemos un enorme esfuerzo y hace la
conselleria?
, en lo que se llama la gestión y en lo que se llama la capacidad, cada vez mayor, de nuestros investigadores
en conseguir dinero por parte de becas, por parte de Europa y por parte del
mundo.
Porque aquí no estamos a la sopa boba, que es lo que nos ha ocurrido con ustedes -tanto tiempo a la sopa boba, tirando la pasta y malgastando y venga a darnos
toda una serie de cosas que no se nos podían permitir.
.
.
-.
Pues, oiga, a nosotros, como Partido Popular, no creemos en eso.
Creemos en la
sociedad.
Creemos en la capacidad del individuo.
Confiamos en la gente.
Y, por
lo tanto, lo que la
conselleria hace -y muy bien- es fomentar y ayudar a que los investigadores consigan dinero de becas de muy
diversas partes del mundo, como así lo estamos haciendo.

Pero, ustedes son un gobierno, el socialista, que se caracteriza por malgastar,
por malgastar y por subvencionar a tontas y a locas y por dejarnos
absolutamente con la caja vacía.
Mire la que está liando con las pensiones, metiendo la mano en las pensiones y regalándolo.
Y, ahora, ¿qué pasa?
Ahora, ¿qué pasa?
¡Si hasta ustedes mismos, dentro de su propio partido, tienen un jaleo enorme!

Vuelvo a decir que su gobierno, el señor Zapatero, ¡ha traicionado a los que lo votaron!
¡Se ha hecho un haraquiri político!
Ha dicho que nunca haría disminución del gasto social.
¿Y qué está haciendo?
Disminuyendo el gasto social y privatizando a destajo, amén de militarizándonos y alarmándonos.
Pero, ¡si aquí lo único alarmado es la sociedad por cómo gestionan ustedes, el Gobierno -en este caso- de España.
¡Oiga!
, insisto, ¡tranquilícense!
, pues, yo no sé si van a sacar ustedes malos o peores resultados, pero no quiera usted venir
aquí a contar algo que usted sabe perfectamente que está muy bien, que es la sanidad valenciana, que, evidentemente, va a estar cada vez
mejor, porque siempre quedan cosas por hacer, quedan cosas por hacer.
Pero, lo
que ha hecho este gobierno del Partido Popular en el área de la sanidad, usted lo sabe que ha sido muy importante.

Y una pregunta -hablando de lo que ustedes hacían-: ¿cuál era su lista de espera cuando usted era gerente del Hospital de Castellón y cuál es ahora?

Muchas gracias, señor diputado y feliz Navidad.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señor Subías, vamos a proceder a la votación.
Se han terminado los turnos.
(Veus)

Señorías, esta presidencia entiende.
.
.
, señorías, que no hay alusiones.
Si estamos atentos.
.
.
Señorías, vamos a proceder con la sección 08, infraestructuras, transportes y entidades adscritas funcionalmente a la
misma.

Comenzamos con el bloque de enmiendas del Grupo Parlamentario Socialista.
Y
vamos a votar de la 388 a 390 y de la 392 a 399, y de la 402 a 404.
Señorías, comienza la votación.
Votos a favor, 42; votos en contra, 52.
Quedan desestimadas las referidas
enmiendas.

Ahora, votamos la 391, 400 y 401.
Comienza la votación.
Votos a favor, 35; votos en contra, 52; abstenciones, 6.
Quedan desestimadas.

Y, ahora, votamos el resto de enmiendas del Grupo Parlamentario Socialista.
Comienza la votación.
Votos a favor, 42; votos en contra, 52.
Quedan desestimadas el resto de
enmiendas del Grupo Parlamentario Socialista.

Y, ahora, pasamos al bloque de enmiendas del Grupo Parlamentario Compromís y votamos de la 331 a 339, de la 342 a 351, de la 353 a 363, de la 367 a 380,
de la 382 a 386.
Señorías, comienza la votación.
Votos a favor, 42; votos en contra, 52.
Quedan desestimadas.

Votamos la 340, 352 y 364.
Comienza la votación.
Votos a favor, 7; votos en contra, 87.
Quedan desestimadas.

Ahora, votamos la 341, 365, 366 y 381.
Comienza la votación.
Votos a favor, 39; votos en contra, 52; abstenciones, 3.
Quedan desestimadas.

Y, para finalizar con este bloque, votamos la número 387.
Comienza la votación.
Votos a favor, 39; votos en contra, 52; abstenciones, 33.
Queda desestimada
la referida enmienda.

Y, ahora, señorías, votamos todas las enmiendas de la Agrupación de Diputados y Diputadas No Adscritos.
Comienza la votación.
Votos a favor, 42; votos en contra, 52.
Quedan desestimadas todas las
enmiendas de la Agrupación de Diputados No Adscritos.

Y, ahora, señorías, votamos, propiamente, la sección 08, infraestructuras y transportes.
Comienza la votación.
Votos a favor, 52; votos en contra, 41.
Queda aprobada la sección.

Y, ahora, vamos con los organismos.
Votamos la Agencia Valenciana de la Energía.
Comienza la votación.
Señor Mata.
.
.
Votos a favor, 52; votos en contra, 42.
Queda aprobada.

Y, ahora, seguimos con la Agencia Valenciana de Movilidad Metropolitana.
Comienza la votación.
Votos a favor, 52; abstenciones, 42.
Queda aprobada la Agencia Valenciana de
Movilidad Metropolitana.

Y, ahora, continuamos con el Ente Gestor de la Red de Transportes y Puerto de
la Generalitat valenciana y Ferrocarrils de la Generalitat valenciana.
Comienza
la votación.
Votos a favor, 52; votos en contra, 42.
Señorías, queda aprobada la sección 8.

Ahora, continuamos con la sección 9, educación.
Empezamos con el primer bloque de enmiendas del Grupo Parlamentario
Socialista.
Votamos todas las enmiendas del Grupo Parlamentario Socialista.
Comienza la votación.
Votos a favor, 42; votos en contra, 51.
Quedan desestimadas las enmiendas del
Grupo Parlamentario Socialista.

Señorías, votamos todas las enmiendas del Grupo Parlamentario Compromís.
Comienza la votación.
Votos a favor, 42; votos en contra, 52.
Quedan desestimadas las enmiendas del
Grupo Parlamentario Compromís.

Y finalizamos votando todas las enmiendas de la Agrupación de Diputados No Adscritos.
Comienza la votación.
Votos a favor, 42; votos en contra, 52.
Quedan desestimadas las enmiendas de
la Agrupación de Diputados No Adscritos.

Y, ahora, señorías, votamos la sección 09, educación.
Comienza la votación.
Votos a favor, 53; votos en contra, 41.
(Veus) Queda aprobada.
.
.

Señorías, continuamos.
.
.
, señorías, los veo muy animaditos.
¡Venga!
Vamos a ver.
Señorías, continuamos.
Votamos construcciones e infraestructuras educativas de la
Generalitat valenciana, CIEGSA.
Comienza la votación.
Votos a favor, 52; votos en contra, 42.
Queda aprobado.

Y, para finalizar, votamos la Agencia Valenciana de Evaluación y Prospectiva.
Comienza la votación.
Votos a favor, 52; votos en contra, 35; abstenciones, 7.
Señorías, con esta votación queda aprobada la sección 09, educación y entidades funcionalmente adscritas a la misma.

Continuamos con la sección 10, sanidad.
Empezamos con el primer bloque de enmiendas, todas las enmiendas
del Grupo Parlamentario Socialista.
Comienza la votación.
Votos a favor, 41; votos en contra 53.
(Veus) Quedan desestimadas todas las enmiendas del Grupo Parlamentario Socialista.

Señorías, procedemos con las enmiendas.
.
.
Es que no nos oímos, ¿eh?
, de verdad.
Ya no queda casi nada.
¡Venga!
Continuamos con las enmiendas del Grupo Parlamentario Compromís.
Procedemos a votar la 686, 687, 695, 702, 763, 764, 765, 767, 768, 771, 781 a
791, 801, 802, 803, 804 y 809.
Comienza la votación.
Votos a favor, 7; votos en contra, 52; abstenciones, 35.
Quedan desestimadas
las referidas enmiendas.

Y, ahora, votamos el resto de enmiendas del Grupo Parlamentario Compromís.
Comienza la votación.
Votos a favor, 42; votos en contra, 52.
Quedan desestimadas el resto de
enmiendas del Grupo Parlamentario Compromís.

Y, ahora, vamos con las de la Agrupación de Diputados No Adscritos.
Vamos a votar de la 870 a 872, 874, 875, de la 879
a 888, de la 890 a 893, 896, de la 905 a 910, y de la 913 a 919 y 930.
Comienza
la votación.
Votos a favor, 7; votos en contra, 52; abstenciones, 35.
Quedan desestimadas
las referidas enmiendas.

Y, ahora, votamos el resto de enmiendas de la Agrupación de Diputados No Adscritos.
Comienza la votación.
Votos a favor, 42; votos en contra, 52.
Quedan desestimadas el resto de
enmiendas de la Agrupación de Diputados No Adscritos.

Y ahora, señorías, votamos la sección 10, Sanidad.
Comienza la votación.
Votos a favor, 52; votos en contra, 42.
Queda aprobada sanidad.

Continuamos con el Instituto de Acreditación y Evaluación de Prácticas Sanitarias, SA.
Comienza la votación.
Votos a favor, 52; abstenciones, 42.
Queda aprobado, señorías, el referido instituto.

Y ahora vamos a proceder a votar el Centro Superior de Investigación en Salud Pública.
Comienza la votación.
Votos a favor, 52; votos en contra, 4; abstenciones, 38.
Señorías, con esta votación, queda aprobada la sección 10.

Les informo a sus señorías que esta tarde las votaciones se desarrollarán previsiblemente a partir de las ocho de la tarde.

Se suspende la sesión, y el pleno se reanudará a las cuatro y media de la tarde.
(La senyora presidenta colpeja amb la maceta)

(Se suspén la sessió a les 14 hores i 24 minuts)

(Es reprén la sessió a les 16 hores i 33 minuts)

Projecte de llei de pressupostos de La Generalitat per a l'exercici 2011.
Dictamen de la Comissió d'Economia, Pressupostos i Hisenda (BOC número 275).
Continuació

La senyora presidenta:

Les recuerdo a sus señorías que las votaciones se desarrollarán previsiblemente a partir de las 20:00 horas.

Secció 11.
Indústria, comerç i innovació, i entitats adscrites

La senyora presidenta:

Continuamos con la sección 11, industria, comercio e innovación.

Y comenzamos con el primer bloque de enmiendas, que corresponde a las
presentadas por la Agrupación de Diputados No Adscritos.
Tiene la palabra el señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Bona vesprada a totes i a tots.

Bé.
A esta secció hem presentat un total de 49 esmenes, entre les esmenes que hem presentat a la
conselleria, a l'Impiva, a l'Ivex i al Sepiva.

I el primer que vull fer, en primer lloc, és agrair.
.
.
, perquè és l'única secció en què se'ns ha acceptat alguna esmena.
Concretament, una se'ns ha votat a favor i dos les hem pogudes transaccionar.
I, sense dubte, almenys les esmenes de literatura, estic segur que hagueren pogut
ser moltes més, perquè en moltes qüestions jo crec que el que ens separa no són tant les declaracions com els fets, que és el que realment ací importa de deveres en el tema de pressupostos.

Perquè estem parlant dels pressupostos d'una conselleria que cauen un 8%, que disminuïx d'una forma molt important l'esforç pressupostari.
Si comptem des del 2008, la traducció ha sigut progressiva.
Una conselleria que cada volta, com altres -ja ho tornaré a citar en alguna ocasió esta vesprada-, depenen cada vegada més de fons europeus.
Sense el concurs d'estos fons, realment no hi hauria política industrial valenciana.

I a més, una sèrie d'esmenes que, lamentablement, no són les que a nosaltres ens agradaria fer.
No són les que a nosaltres ens agradaria fer, perquè, en primer lloc, nosaltres hem fet una política d'incrementar els ingressos de La Generalitat, per tant, per a poder invertir en
allò que fa falta en els moments adequats.
Estem passant una època de recessió i, per tant, fan falta precisament eixe tipus de polítiques anticícliques que no es practiquen des d'ací.

I, en segon lloc, perquè a més caldria redistribuir les partides.
Només cal tindre en compte, per posar un exemple que a mi em sembla suficientment il·lustratiu, que la Ciutat de les Arts i les Ciències té un pressupost que dobla el pressupost de la Conselleria d'Indústria, és a dir, el doble de pressupost.
Per a una activitat que té un caràcter secundari en el que hauria de ser l'activitat normal d'una política desplegada per un Consell, i molt especialment en una època de crisi, resulta que dobla els pressupostos d'una conselleria que hauria d'estar mimada en una època com aquesta, que és la Conselleria d'Indústria.
Per tant, pensem que això no és que.
.
.
, ja no és que ni tan sols siga raonable, és que és una qüestió que ratlla la immoralitat des del nostre punt de vista.

Bé.
Ja ho vam comentar el dia de la presentació en comissió, però a mi em sembla que és especialment important vore la distància tan abismal que hi ha entre allò que es diu i allò que realment es fa.
I ho dic fonamentalment pel tema de l'estratègia de política industrial.

L'estratègia de política industrial, que es va presentar a penes dos o tres dies abans de la
presentació dels pressupostos, no està continguda en els pressupostos, més que de forma enunciativa, de forma enunciativa i només en la problemàtica i els objectius, ni tan sols en les línies d'actuació.
Jo no sé si el senyor conseller, que fa aixina que no amb el cap.
.
.
Si fa aixina que no
amb el cap és perquè no s'ha llegit els pressupostos.
El convide que es llija les fitxes FP4 dels
pressupostos i mire la part de línies d'actuació.
Es repetixen en un 95% les mateixes línies d'actuació i en ninguna, en ninguna, es fa esment de l'estratègia de política industrial.
En ninguna.
I això tampoc seria greu, vull dir, tampoc seria greu.
Perquè el que és realment greu és que quan anem a la substància, a les partides, són les mateixes partides d'altres anys, algunes, molt poquiues, amb increment, i la immensa majoria reduïdes, que a més l'únic que fan és el mateix, però, a més, en referència a l'estratègia de política industrial.

Per tant, què és el que demanem nosaltres i per què fem les esmenes, en quin sentit?
D'una banda, en el tema de comerç exterior, defensem la implantació comercial exterior de les empreses valencianes.
Però no entenem i no compartim, denunciem, i volem que se suprimisca la política d'ajuda a les deslocalitzacions.
No anem a oposar-nos que les empreses, si volen
anar-se'n, que se'n vagen, però el que no anem a fer és ajudar-les.
Les ajudarem que venguen més en l'exterior, que facen màrqueting en l'exterior, però no que traslladen les seues instal·lacions productives d'ací a fora.
Si ho fan, que ho facen ells, però no amb l'ajuda dels diners públics.

El gros de les esmenes, de totes maneres, van destinades al tema de la política industrial.
Podria parlar també d'algunes esmenes referides a comerç, etcètera, però no tinc més temps.
Sobretot increment de les partides destinades a innovació, desenvolupament i, sobretot, també a la qüestió referida als instituts tecnològics i als CEI.
És importantíssim.
Resulta que tenim una conselleria que té els instruments, els instruments, sobretot els CEI i la ret de centres tecnològics, els instruments per a desenvolupar una política industrial i no té els diners necessaris per a poder-ho fer, no té els recursos necessaris per a poder-ho fer.

Si realment volen vostés complir amb l'estratègia de política industrial valenciana, no haurien d'aprovar estos pressupostos.
Esperem que siguen els últims i que l'any que ve puguen haver-hi uns altres pressupostos on realment es tinga en
compte diners per a desenvolupar una autèntica política industrial valenciana.

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

Para el turno en contra, tiene la palabra el señor Mundo.

El senyor Mundo Alberto:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Bé, obrim en este moment el debat a la secció 11, amb les esmenes que presenta el grup d'ADNA.

I com li indicava en la comissió d'hisenda, hem donat conformitat a dos esmenes transaccionals, que és el que ha dit vosté anteriorment, a banda de la que li vam aprovar, que hem signat tots els grups.
I, en conseqüència, seran aprovades amb posterioritat, i correspon a les esmenes 1.
041 i
1.
042.

M'agradaria que.
.
.
Durant el debat en la comissió, i segons el que en esta li vaig expressar, abans de mantindre vives -el que passa és que aquell dia va estar la seua companya la que va defensar el tema-, abans de mantindre vives una sèries d'esmenes al ple -ho pot després retirar si vosté ho creu oportú-, vostés han fet una sèrie d'esmenes a esta conselleria, a esta secció 11 dels pressupostos que no corresponen a la mateixa conselleria.
Jo, eixa
voluntat seua de mantindre-les, com la 1.
025, 26, 27, 29, 45, 46, 47, són una sèrie d'elles que van dirigides a temes d'altres conselleries.

Per tant, estan vostés en estos moments.
.
.
Parlen de plaques solars, d'auditories de consum energètic, reglamentació i normatives elèctriques, torres d'alta tensió en nuclis urbans, fomentar els desplaçaments de torres d'alta tensió en nuclis urbans, millorar la qualitat de vida desplaçant les torres d'alta tensió en nuclis urbans i en els centres d'ensenyament i centres de salut.
.
.
Totes eixes esmenes corresponen a la
Conselleria d'Indústria, l'Aven no està aquí.

Per tant, vosté s'ho hauria de fer mirar perquè estes no li corresponen.
I l'únic que fan és engrossir el nombre d'esmenes.
Haguera pogut vosté canviar-les de secció, però, indubtablement, les ha mantingut en esta secció.
I penso que eixe gran nombre d'esmenes no.
.
.
, d'alguna forma no entren al que és el fons de la qüestió.
I, per tant, nosaltres li demanem.
.
.
, junt a altres, les quals no estan
equilibrades quant al que és la quantitat que fiquen de descompte d'unes partides i suplementar altres, que són la 1.
030, 37, 38, 39 i 40, que tenien la mateixa situació.

Mos han fet també una sèrie d'esmenes al Sepiva, on tan sols volen incloure en les línies d'actuació una sèrie de qüestions molt específiques, molt puntuals, que no tenen la seua forma d'inclusió en les línies d'actuació.
Per exemple, es diu que, en la 1.
099, incloure els elevadors industrials; la
1.
050, dipòsits de combustible; la 1.
051, establir un nombre de revisions de.
.
.
, per torn i
per dia; la 1.
053.
.
.
O siga, tota una sèrie d'esmenes al Sepiva que, indubtablement, no obeeixen al que és el fonament de les línies d'actuacions i el que són els objectius del mateix Sepiva.

Altre grup d'esmenes no aporten cap millora.
Tan sols són maquillatge de propostes que ja es troben incloses en els objectius i en les línies d'actuació.
Ja consten en el projecte de llei de pressupostos i, en conseqüència, no podran ser tingudes en compte de cap forma.
Vol dir que estan incloses
en els pressupostos.

I en la línia d'austeritat que contemplen estos pressupostos, totes les conselleria tenen un
retall important en el capítol II, i concretament en l'aplicació 227, gastos de funcionament.
I això és una cosa repetitiva en tots, perquè vostés han utilitzat estes línies com a úniques línies de salvació per a poder fer esmenes quant a contingut econòmic.
Penso que no és la forma.
Les conselleries han fet un retall en estes.
.
.
, a causa del pla d'austeritat que han tingut, i difícilment podríem tindre empreses i tindre professionals que estan contractats o se contracten
de cara a abastir els objectius establits en el projecte de llei de
pressupostos.

I voldria incidir -ja per a finalitzar, en este temps que em queda- en el que ha sigut vosté l'esmena que més ha fet, com a cosa global, esment en el seu parlament, que és que estos pressupostos no contenen les línies marcades en l'estratègia de política industrial 2010-2015 i que el senyor conseller aquí present li estava indicant que sí que estan contingudes.

Jo mantinc la proposta que estes línies estan ahí incloses.
Són unes propostes.
.
.
, un document signat per tots els sindicats, pels empresaris
i per la conselleria, on es marquen quines són les polítiques a seguir dins de tots els departaments de la Conselleria d'Indústria en un període de cinc anys.
I que, indubtablement, se reflectixen en tres temes: objectius
i línies d'actuació, consignació pressupostària per a aconseguir eixos objectius i eixes línies d'actuació, sense els quals no podrien estar compreses.

No obstant això, indicar-li també que n'hi ha una comissió de seguiment.
N'hi ha una comissió de seguiment que, indubtablement, és la que té de tindre en compte si estan o no estan incloses estes partides.
I que,
indubtablement, és -penso- una negligència, que no està en este cas ahí en els pressupostos, el voler confondre a unes persones que en el dia que
estaven presentant el document i signant el document, sindicats com UGT i
Comissions Obreres, van fer una insistència important sobre la importància del que era este document per a poder sortir d'esta crisi que en estos moments mos trobem.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

Señor Torró, cuando quiera.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyora presidenta.

Anem a vore, senyor Mundo.
La veritat és que, d'una banda, tot el que està.
.
.
, li reconec l'esforç que ha fet, de deveres, de mirar-se les esmenes i de considerar-les.
Vull dir,
li ho reconec de deveres, perquè és una pràctica que no és massa habitual entre la gent del seu grup parlamentari quan té de vore amb les esmenes que presentem des de l'oposició.
I, per tant, li reconec eixe esforç.

I el que ha de convindre amb mi és que, bé, és possible que hi ha algunes esmenes que podrien també, podrien també estar en altres seccions, però estan en esta.
Nosaltres entenem que les qüestions referides a estalvi energètic, etcètera, són una qüestió de caràcter transversal.
I especialment que les empreses tenen molt a vore amb el fet
de desenvolupar una estratègia que tinga un caràcter ambientalment sostenible.
Això inclús es reconeix en la mateixa estratègia de política industrial valenciana.

Per tant, tot el que nosaltres plantegem en eixe sentit ho adrecem precisament
en eixa direcció, en la direcció de tractar que, des de la Conselleria d'Indústria, també s'incidisca en estos aspectes.
Podrien estar en altres?
Algunes a la millor sí, però el fet és que estan en estes i que no estan en altres.
Això per un costat.

Per l'altre, el tema del Sepiva.
Les esmenes que presentem mosatros per al Sepiva
simplement són per a remarcar fonamentalment que el Sepiva no està complint el seu paper.
No està complint ni el paper de generar sòl industrial, que no en fa res, ni el paper tampoc de mantindre les inspeccions
tècniques, perquè a més això ho fan empreses privades i això és un desastre absolut, i en els mateixos pressupostos això està reflectit.

I després, que em diga el tema de l'austeritat.
.
.
Mire, mentre el pressupost de CACSA duplique el pressupost de la
Conselleria d'Indústria, no em val ningun conte d'austeritat, ningun, ningun, ningun em val.

I finalment, el tema de l'estratègia de política industrial valenciana.
Anem a vore.
Jo espere que vostés, si tenen ocasió, puguen corregir el que hi ha al pressupost, perquè ho fan habitualment.
I espere que eixa comissió de seguiment de la qual s'ha dotat l'estratègia de política industrial valenciana, primer es reunisca -que no li passe com a l'observatori industrial-, primer es reunisca i, segon, puga realment tindre els elements per a avaluar
eixa estratègia.
I en tercer lloc, que puga, efectivament, ratificar que això és complix, perquè la veritat és que hui, en estos moments, eixa estratègia de política industrial no es complix.
Hui estem aprovant un document que incomplix l'estratègia de política industrial.
I -li ho torne a dir- en les línies d'actuació no es reflectix.

Mire, nosaltres, els de l'oposició, tenim una qüestió, i es que quan agafem el pressupost, el primer que fem és comparar el pressupost d'enguany amb el pressupost de l'any anterior.
I una de les coses que fa és comparar la fitxa FP4 per a vore si hi han canvis o no.
Lamentablement, moltes
voltes reiterem esmenes perquè eixes fitxes no canvien, i en este cas li ho tinc de reconéixer, han canviat objectius i han canviat problemàtica, però les línies d'actuació són les mateixes i no fan referència a eixa estratègia de política industrial.
(Veus) Pot dir vosté el que vullga, però la realitat és eixa.

El senyor Mundo Alberto:

Gràcies, senyora presidenta.

Bé, vosté en esta rèplica em parla del Sepiva amb unes apreciacions que jo li indicava que eren molt
puntuals, a temes concrets que, indubtablement, estan dins del marc del que són les línies d'actuació del Sepiva i que, indubtablement, nosaltres no les acceptem, però amb eixe contingut que jo li dia anteriorment.
Són simplement uns matisos que, indubtablement, està dins dels objectius del que és el Sepiva en tot el seu contingut.

Quant al tema de sòl industrial.
.
.
, el tema de sòl industrial jo crec que el Sepiva està fent el que és una bona planificació del sòl industrial, està creant el mapa de zones industrials de la Comunitat Valenciana, que
sortiran.
.
.
, ja estan pràcticament solucionades, i que, indubtablement també, estem en un moment en el qual les demandes de sòl industrial tots sabem que no són les mateixes que fa uns pocs anys, però que, indubtablement, el potencial de sòl industrial públic que es disposa en la Comunitat Valenciana és important i localitzat en.
.
.
, realment, en tot el que és l'extensió de la nostra comunitat.

Una cosa que adés no li he dit, també, és que també vosté, en les seues esmenes, traïa una part fonamental del que és finançament i el funcionament de la fira de València.
Fira de València vosté la utilitzada també com un dels capítols per a eliminar una quantitat important, per a poder dotar vosté certes esmenes, i, indubtablement, nosaltres, la política de fira de València, pense, que és important, necessitem una fira de València forta, competitiva i que siga referent en molts dels certàmens que ahí se celebrem, ho ha segut fins ara i que, indubtablement, vostés, amb este ànim de voler eliminar-li moltes partides, jo crec que li estan fent un flac
favor al que és la fira de València.

I quant a estratègia de política industrial, que era l'últim tema que em parlava vosté ara, indicar-li que nosaltres sí que.
.
.
, des del govern, des de la conselleria, estan tenint molt de compte de
tirar endavant tots los projectes inclosos en eixa estratègia.
Estan en els objectius i en línies d'actuació, n'hi han objectius que ja s'estan treballant, n'hi han temes nous, novedosos, com és el tema del bo ecoinnovació, com és altres temes de.
.
.
, està Interinnova, està la gestió i difusió del coneiximent, n'hi han dos noves línies de comerç innova.
.
.
O siga, n'hi han una sèrie de coses, en fi, ficades dins de l'estratègia de política industrial que ja s'han ficat en marxa durant este any 2010 i vostés el que fan és agarrar i dir, doncs, si en cinc anys tenim de fer una inversió de 1.
000 milions de pessetes, en este any tenim de tindre una inversió de tants diners.
.
.
No, tot això va en proporció a les línies que es fiquen en marxa i com se fiquen en marxa, que, indubtablement, en
estos cinc anys la i inversió serà d'eixos 1.
000 milions d'euros, que és el que el document contempla, i que, indubtablement, jo crec que, amb tot això, tiraran endavant, tal com està signat i tal com amb gran il·lusió està tirant endavant la Conselleria d'Indústria amb estos pressupostos.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Rafael Maluenda Verdú)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies a vosté, senyor Mundo.

Senyories, passem al segon bloc d'esmenes d'esta secció, que són les presentades pel Grup Parlamentari Compromís.
Per a la seua defensa, l'il·lustre diputat i síndic del Grup Parlamentari Compromís, senyor Enrique Morera, té la paraula.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president.

La veritat és que no sé molt bé què estem fent ací, i ho dic sense ningun tipus de conya.
Ho dic perquè un pressupost que ni el mateix govern complix, el pressupost actual, un
pressupost que la seua execució és absolutament deficient i un pressupost que vostés han modificat, sense anar més lluny, el passat més d'agost, en 400 milions d'euros, doncs, és un pressupost que no aprofita, i estem repetint l'error que vostés van propiciar en el pressupost de l'any passat.

En el pressupost de l'any passat ja els ho vam advertir, no era el pressupost que necessitava el poble
valencià per a reorientar el model productiu, i, efectivament, la realitat ens dóna la raó, dóna la raó al Grup Compromís, perquè el nivell de desocupació, d'atur, ha continuat creixent, el nivell de persones desocupades al nostre país ha continuat creixent, i el deute ha continuat creixent.
Per tant, el
pressupost que vostés mos dien que era meravellós, no ha aprofitat per a un objectiu clau, l'objectiu de crear ocupació, de crear riquesa, de crear benestar.
I si vostés li tiren tota la culpa al govern central, vostés estan diguent que no aprofiten, que vostés sobren, que vostés no fan bé les coses, que són mals gestors.
.
.
Si vostés volen dir això, els donarem la raó.

I des del Grup Compromís els tornem a dir: estos pressupostos no aprofiten, perquè un país que no té una indústria potent, és un país que va a la deriva.
Vostés han confiat el model productiu valencià bàsicament al monocultiu del desordre urbanístic, del monocultiu de la rajola i els grans saraus, i així ens ha anat.
Així ens ha anat, que, des de l'any 2001, el PIB de la indústria ha baixat deu punts, i això és una catàstrofe, la catàstrofe d'indústria que mos ha portat el Partit Popular.

I vostés ara mos porten un pressupost que no està en consonància amb les paraules que vostés van dir en l'acord d'estratègia empresarial, l'acord que vam plantejar de forma molt solemne, un nou acord, estratègia en política industrial, doncs, ja no aprofiten, perquè no es veuen reflectits en estos pressuposts tan reduïts, este pressupostet de mínims, no es veu reflectit el que vostés es van comprometre per a fer un model productiu on la indústria tinguera un pes important, innovador, de qualitat i competitiu.

Clar, ¿què es pot aconseguir amb 222 milions d'euros?
Es molt poca cosa el que es pot construir, una tercera part el que el
govern valencià dedicarà a pagar deutes de la gran gresca.
.
.
El servici del deute és triple que el que anem a dedicar a tota la indústria.
.
.
¡Clar, aixina no es pot fer una política industrial!
I no es pot fer una política industrial quan, vostés, en les modificacions de crèdit d'este estiu, en el poquet que ja tenim, el poquet per a indústria, dediquen 2 milions d'euros a pagar els deutes de la visita del papa.
.
.
¡2 milions d'euros, senyories!
, del 2006, encara estem pagant el que va ser eixa presència del papa a la nostra terra, encara estem pagant a la Fundación V Encuentro de las Familias, estem pagant el que va suposar a totes llums un
gran balafiament de recursos públics, i ja vorem els delictes que d'ahí es deriven, perquè això està en estos moments en dansa.
Només en Televisió Valenciana això ja va ser un escàndol absolut, però encara estem pagant tota la parafernàlia anticristiana que va comportar este acte.

Si vostés, els pocs recursos que ara destinen ací, després mos van a fer una modificació de crèdit per a destinar-ho a tot açò, ¿ací què estem fent?
Açò és un acte que no aprofita, que no toca, que no és el que necessita el nostre poble per a eixir, perquè necessitem una indústria potent que estiga a l'alçada dels reptes del futur, i necessitem un nou govern que tinga en compte que la
indústria és fonamental per a crear llocs d'ocupació i riquesa.
Vostés han abandonat la indústria productiva, perquè el seu model és un model d'especulació amb el nostre territori.

El seu pressupost, este pressupost tan xicotet, tan xicotet que quasi no es
veu, no diu quasi res d'innovació en màrqueting, no n'hi ha res en innovació organitzativa, no s'ajuda ni s'estimula l'augment de la dimensió empresarial, no se creen les condicions per a les activitats i mercats
emergents, cap proposta de millora de l'eficiència en el sistema d'innovació, cap indicació sobre l'agroindústria, ara més necessària que mai des del moment que tenim una amenaça sobre el camp valencià amb l'acord de la Unió Europea amb el Marroc, que el govern central ha estat incapaç de defensar els interessos estratègics de la nostra agricultura i de la nostra agroindústria.

Vostés van de fracàs en fracàs, i quan nosaltres els assenyalem l'eixida positiva per a fer una indústria de qualitat, innovadora, que cree valor afegit i, sobretot, una indústria sostenible, i li ho haurien de preguntar vostés, senyora Marisol, li haurien de preguntar a la seua correligionària Angela Merkel, que estan aplicant el que estem diguent nosaltres en la nova
economia verda, en el new green deal, (veus) vostés, d'això, senten parlar i no saben ni del que els estan diguent, però els que els factors de creiximent industrials i de futur caminen per ahí, caminen per ahí, en sectors com l'energia, que vostés tampoc hi estan fent res.

I quan nosaltres, a través de les nostres esmenes, millorem de forma substancial, amb aportacions
substantives, sí, senyor, conseller, amb aportacions substantives, el seu text de mínims, vostés mos apliquen el rotavàtor popular, no ja el rodillo socialista, el rotovàtor, perquè no n'accepten ni una.
I així anem, de mal en pitjor.

Estos pressupostos no aprofiten, no aprofiten pel que va dir el president
Camps.
Va dir que l'objectiu de creació de llocs de treball nets van ser 5.
400 llocs de treball, llavors, ¿ací què estem fent?
¡És que no aprofiten!
Si amb 16.
000 milions d'euros les perspectives de dinamització de la nostra economia són la de generació de 5.
400 llocs de treball nets, ¿on anem?
No anem a ningun lloc.

Jo recomanaria, per no parar en totes les esmenes, que tingueren en compte l'esmena número 1.
003.
.
.
Sí, i és que, a més, és d'absoluta actualitat i potser en la rèplica en pugam parlar.
L'esmena 1.
003 és molt important, perquè marca la filosofia de tot el que hauria de ser una nova política industrial a la nostra terra, una nova política industrial que conté els principis que els he assenyalat ací: productivitat, valor afegit als nostres productes, perquè no anem a poder competir amb la Xina en precarització de les condicions laborals, en poca higiene, poca seguretat i uns preus que
estan en gran mesura marcats per l'explotació dels treballadors a la Xina.

No podrem competir per ahí i, per tant, necessitarem buscar fórmules per a cooperar -per a cooperar- també amb les regions europees del nostre entorn.
Perquè, sí, senyories, compartim amb les regions europees del nostre entorn una idea molt
clara i una mateixa estructura productiva basada en la xicoteta i mitjana
empresa, basada en l'empresa familiar, basada en la innovació, que, per desgràcia, això no ha estat acompanyat per un govern responsable.
Necessitem tot això i necessitem posar en valor eixa articulació.

Hui s'ha produït l'elecció del president de la CEOE a nivell d'Espanya, i els empresaris valencians, que sí que estan començant a vore la necessitat de cooperar i no fer anticatalanisme com han fet vostés, han prestat el seu suport al nou president de la CEOE, que és el senyor Juan Rosell, perquè entenen.
.
.
, les cambres de comerç també, les cambres de comerç els estan donant, a este govern, una lliçó, perquè estan diguent que ja n'hi ha prou de ser marginats, que el model productiu que nosaltres representem
estiga marginat també per decisions del govern central a nivell d'infraestructures o a nivell de decisions.
Per cert, espere que no s'aprove la llei eixa, «Sinde», la
ley sin descargas, perquè llavors, ja, apaga y vámonos en el que serien l'actuació en les empreses TIC de les noves tecnologies.
Espere que això no s'aprove.

Però els dic que necessitem cooperar, necessitem bastir lligams, necessitem formular
peticions al govern central, que, per desgràcia, en molts casos estan més pensant en una economia estatalitzadora i no en l'economia productiva, i necessitarem articular propostes en el que és el que nosaltres denominen l'arc mediterrani, l'Euram.
Ahí estan condensats alguns dels principis per a començar a canviar.

Vostés són el grup parlamentari de les paraules, de les paraules que no es concreten en
els diners, i sense diners no n'hi han torrons, i una política que cree un marc positiu de confiança per a fer possible que les xicotetes i mitjanes empreses, els emprenedors, els
que arrisquen, els que sí que invertixen, els que tenen ganes d'exportar.
.
.
, ha caigut molt l'exportació des que vostés governen i érem una comunitat autònoma líder en exportació, amb vostés no n'hi ha política industrial.
.
.
que necessita el poble valencià.
Nosaltres els hem indicat a través d'un conjunt d'esmenes l'eixida per a fer una política industrial potent i passar d'un model improductiu, insostenible, d'especulació, a passar a un altre model productiu reorientant el model valencià, un model productiu i sostenible.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Morera.

El senyor Morera Català:

Eixe és el repte del nostre grup parlamentari que vostés sistemàticament desprecien, i així ens va.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Morera.

Torn de rèplica, l'il·lustre diputat senyor Jaime Mundo té la paraula.

El senyor Mundo Alberto:

Gràcies, senyor president.

Abans de començar una mica el contingut del que tenia preparat per a dir-li, senyor Morera,
indicar-li que dels deu minuts que ha estat vosté a la trona la primera part, els set minuts primers, li servien per a la secció 11, per a la secció 21, per a la secció 30, per a totes, perquè tot el seu discurs ja mos és habitual i conegut.
Jo que l'he conegut en la comissió d'economia estos dies, les seus intervencions sempre han girat en els mateixos
principis.
I dic, ara mos traurà els 5.
400 llocs de treball i els ha tret.
Els 5.
400 llocs de treball nets que
li va dir el president que es crearien.

I mos falta saber la notícia del dia, perquè avui sempre tenen els dies una notícia per a donar-nos i per a dir-nos.
La notícia d'avui ha sigut l'elecció del nou president de la CEOE i també mos l'ha dita.
O siga, que el seu contingut normalment no se centra en el que era la
secció.
I de la forma que està parlant pareix que vosté haja presentat aquí una sèrie d'esmenes tan importants que hauria de canviar mitja.
.
.
, senyor conseller, hauria de canviar l'estructura de la conselleria, quan en realitat, després, quan les analitzarem vorem quines són les seues aportacions que realment mos està fent.

Són un total de 23 esmenes les presentades pel seu grup.
11 van dirigides a la
conselleria i 12 a l'Impiva i 1 a l'Ivex.
O siga, eixe és el seu contingut total.
I voldria, en primer lloc, analitzar el que representa
per a mosatros les grans línies generals que han sigut fixades pel govern del president Camps al moment de
confeccionar estos pressupostos, fruit d'un gran esforç de gestió i econòmic en els moments en què ens trobem.

Estic dient de gestió, perquè el treball es centra en buscar augmentar dos factors que considerem
irrenunciables per a millorar dos aspectes fonamentals, com són la confiança i la il·lusió.
Confiança i il·lusió tant del món empresarial, dels treballadors i, com no, dels consumidors.
Hem de tindre
confiança en quantes accions se puguen dur a terme, accions encaminades a que tots els
nostres sectors productius mantinguen i amplien la seua producció i se consideren novament il·lusionats.

Per arribar ací s'ha negociat, s'ha signat -subratlle allò de «negociat»- amb tots els sectors productius.
L'Estratègia de política industrial 2010-2015, acord subscrit pels sindicats UGT i Comissions
Obreres, per la empresarial Cierval i, com no, pel conseller d'Indústria en representació del govern.
.
.
, tots ells en el moment de la seua firma van indicar la importància del moment i de les ferramentes contemplades en el mateix document;
document que es plasma en forma d'objectius, línies d'actuació, així com les consignacions pressupostàries necessàries per a dur a terme els compromisos subscrits.

En el pressupost podem contemplar més de 120 milions d'euros dirigits a accions derivades de l'estratègia de política industrial, tant recolzar la innovació empresarial com el desenrotllament tecnològic en les pimes de la Comunitat Valenciana.
Els programes d'innovació i internacionalització, que s'incrementen en un 3,8% i un 0,8%, assolixen la xifra de 31,8 milions d'euros.
Com a novetats, la creació de (inintel·ligible) .
.
.
i 22 milions en comerç exterior.

Com a conclusió, en estes propostes tan sols podem indicar que a través d'estos pressupostos volem donar la confiança i il·lusió no com en improvisats i a través de decrets que volen donar i després suprimir, donen i ajuden després.
400 euros per a que es puga reactivar el consum en l'estat, en l'estat espanyol, i després se trauen; que baixen el sou als funcionaris; que volen allargar l'edat de jubilació; congelació de pensions, etcètera.
Tot improvisació i mesures que inciten a la desconfiança i a la desil·lusió de les persones.

En conseqüència, de tot això, es disminuïx el consum intern i tota la indústria té com a única solució acudir al mercat exterior.
Ara mateix, ahir, sense anar més lluny, m'indicava preguntant-li a un company que com anaven les vendes del sector tan
important, com és el tema ceràmic en la nostra comunitat i en la província de Castelló.
I em deia que el mercat interior estava pràcticament a zero.
Que es veuen signes de recuperació en l'exterior.
Però, senyories, necessitem la confiança i el consum en el mercat interior i per això devem treballar tots junts per a generar confiança.

Però entrem en les seues esmenes, senyor Morera, encara que vosté pareix que tan sols pretén que tinguem en compte una sola d'elles, que és la 1.
003, que és la que en la comissió ja me va indicar, però no per tot el contingut que vosté m'ha dit avui aquí sinó pel tema del corredor mediterrani.
Sobretot, en allò referent al corredor mediterrani, ja li indicava al senyor Morera que en les
diferents línies de la Conselleria d'Infraestructures estan contemplades accions encaminades a aconseguir objectius
concrets del corredor mediterrani.
Per tant, no utilitze el rebuig d'esta esmena per a dir que el Grup Popular està en contra del corredor mediterrani.
El que ha de fer és conéixer on i en quina conselleria es porten a terme les accions i no ser
repetitives cada vegada on sortim, com abans li deia, que vosté el que ha dit ahí ha sigut possible per a qualsevol secció de les que estem parlant en estos pressupostos.

Nou són les esmenes que modifiquen dotacions pressupostàries, totes elles li deia i li repetixo, de cara a la galeria.
I tan sols volen donar-li discurs polític, senyor Morera.
Doten amb 100.
000 euros més, partides amb dotacions pressupostàries que tenen 43,6 milions.
A vore si amb 100.
000 euros solucionarem el que en
una aportació de 43 milions i mig ja tenim als pressupostos.
Això què vol dir?
Que hem de dir que li done 100.
000 euros més per a la xarxa d'instituts tecnològics de la comunitat.
O siga, que ara anem dient que no fem la inversió necessària en la xarxa d'instituts tecnològics, perquè falten 100.
000 euros, quan ja se n'aporten 43,5 d'euros.
Jo crec que això és la crua realitat del que representen les seues esmenes de tot a 100 que li
deia la comissió de 100.
000 euros, 100.
000 euros, 100.
000 euros, quan en realitat el que no
estan comportant són solucions a temes concrets.

La resta d'esmenes que vosté fa a l'Impiva tenen dos referents comuns totes elles.
Si les miren i analitzen li ho
demostraré en este moment.
Estan totes encapçalades per dos paraules: incrementar i reforçar.
Parlen d'incrementar i reforçar.
Si un incrementa és perquè encara té, si incremente és per a donar-li una miqueta més en eixe contingut no econòmic que li fa vosté a les esmenes sinó un contingut únic de literatura.
Incrementem, ja ho tenim, li fiquen alguna cosa més.
Vol dir que el pressupostos ho contemplen.
Reforçar, perquè ja està fent-se i se reforcen.
Vol dir que estan en els pressupostos.

I li vaig a dir l'encapçalament de les seues propostes per a dir-li la importància del que estes tenen i el contingut d'estes.
Incrementar els mitjans per a reforçar la capacitat de realitzar projectes d'R+D+I.
Incrementar el suport de la innovació de recursos humans d'R+D, xarxa de centres tecnològics.
Reforçar el suport a la innovació empresarial.
Reforçar el recolzament a les cambres de comerç de València centre Luis Vives.
Incrementar el suport a l'Associació de Setmana de la Moda de València.
Incrementar el suport al Centre Europeu d'Empreses Innovadores d'Alcoi.
Incrementar el suport del Centre Europeu d'Empreses Innovadores de Castelló, el d'Elx i el de València.
Incrementar el suport a la investigació en R+D+I.
Incrementar el suport a la xarxa de centres tecnològics i incrementar el suport per a realitzar accions d'innovació.

Com vorà, aquí hi ha una, dos, tres, quatre, cinc, sis, set, vuit, nou, deu, onze i dotze,
dotze de les seues esmenes, totes elles dirigides a l'Impiva, que en realitat l'únic que pretenen és donar-li eixe discurs polític que li deia anteriorment, però no un contingut important a estes.

En definitiva, senyor Morera, vosté mos demana que li aprovem les seues esmenes i jo li vaig a fer una altra
proposta, que tal com li indicava anteriorment, estos pressupostos volen generar confiança i il·lusió.
Tots junts devem enviar el missatge de recolzament.
I, per tant, senyor
Morera, retire les seues esmenes i done el suport als pressupostos de la secció 11, de la Conselleria d'Indústria, Comerç i Innovació i les seues entitats adscrites.
Per tant, amb tot això, donant suport i retirant les esmenes que, com li deia, no servixen per a res
en este moment, li donarem eixa confiança que des dels pressupostos volem donar a tot el que represente la indústria en la nostra comunitat.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, a vosté, senyor Mundo.
(Aplaudiments)

Per a rèplica, senyor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Mundo, jo crec que vosté no ha entés la profunditat de les nostres esmenes, perquè ha trabucat corredor mediterrani amb l'arc mediterrani i això és estratègia, és estratègia de futur.

Mire, corredor mediterrani, afortunadament el Partit Popular ara està d'acord amb el corredor mediterrani.
Però esta setmana passada vam conéixer, i al final se pilla més a un mentirós ràpidament, i vostés han de conéixer que el seu partit, el senyor Aznar, va falsejar la documentació i això és el que diu el Tribunal de Cuentas de la Unió Europea, perquè totes les inversions quan Aznar va estar governant les va dedicar a Madrid i al
corredor mediterrani, que és una infraestructura fonamental, només va dedicar algun euro per a estudis.
És a dir, vostés, com són un partit subordinat a Madrid, que s'agenolla davant Madrid, quan Aznar governava a Madrid vostés no van moure ni un dit per aconseguir esta infraestructura tan fonamental.
Ho
diem nosaltres, el Grup Compromís, i ho diu el Tribunal de Comptes de la Unió Europea, senyoria.

Per tant, sobre el corredor mediterrani no mos donen lliçons perquè vostés van estar callats quan tocava.
Aleshores, no mos donen ninguna lliçó en el que és una infraestructura fonamental, perquè jo parle que si això no ho aconseguim com a objectiu estratègic, ja ha anunciat la Ford que se'n va.
I vostés continuen en eixe pressupost de fracàs en fracàs fins a la victòria final.

Vosté no ha entés res de les meues esmenes, però el conseller sí que sap del que estic parlant.
I el que li estic dient és que apliquen eixa reforma de l'estatut que van pactar amb el PP.
L'esmena 1.
003 estem dient que s'execute el que diu eixa reforma de l'estatut en el seu article, apunte-s'ho si vol, 59.
4.
Tan senzill com això.
Veu com no entén res del que li estava dient?
I me diu que les meues esmenes.
.
.
Però és que vostés no fan cas.
Vostés volen continuar cap al precipici, un govern seriós que ha fracassat en política industrial diria: senyors, jo d'açò no entenc, podem posar-mos d'acord per arreglar el tema.
Perquè el
brindis al sol, brindis al sol que han fet vostés amb els empresaris i amb els sindicats no s'ha vist reflectit en estos pressupostos, senyoria!
Si el document pot estar bé com a declaració d'intencions, però vostés ho han convertit en paper mullat!
I sap per què?
Perquè com s'ho han gastat en juerga, que fins al mateix conseller este estiu dels pocs diners que té esta conselleria li va llevar dos milions d'euros a la Fundación V Encuentro de las Familias per a pagar factures de 2006, senyoria!
Eixa és la realitat.

Un govern sensat que ha fet que la indústria en deu anys perga deu punts del PIB és un govern que no sap d'indústria, poden saber de cavallets, poden saber de saraus, poden saber de juergues, poden saber.
.
.
De tot això en saben molt, de tot això han demostrat que ho saben fer molt bé.
L'altre dia, al golf de Castelló, al golf de Castelló el senyor Carlos Fabra, que té 25 assessors, 2 milions d'euros per a un torneig de golf, cosa que no s'ha enterat ni Déu -és una expressió popular- no s'ha enterat ningú.

I, bé, eixa és la seua política industrial: portar-nos al desastre.
I sense una indústria potent no eixirem de la crisi.
Perquè la indústria crea ocupació, sobretot la que és indústria productiva i no l'especulativa.
I, clar, vosté quins números mos pot exhibir ací.
Eixa confiança, eixa il·lusió que mos ha repetit deu voltes: la il·lusió dels més de mil aturats, valencians i valencianes, parats per culpa de les seues polítiques?
La confiança de tindre el deute públic a nivell de comunitat més gran de tota Espanya?
Eixa és la confiança que exhibix vosté?
Doncs, anem apanyats, eh?

Aleshores, quan nosaltres els diem que és necessari canviar el model i vostés pacten i fan un acord que no es concreta en estos pressupostos, què vol que li diem?
Continuen, persistisquen en l'error.
El problema és que mos porten a tot a l'error, mos porten a tots a la catàstrofe, mos porten a una situació molt més catastròfica de la que tenim en el conjunt de l'estat.
I eixa és la realitat.

I si tota la culpa és de Zapatero, que en té molta, vostés sobren.
Perquè què estan fent vostés en polítiques actives d'ocupació, m'ho pot dir?
Res.
Què estan fent vostés en planificació econòmica?
Res.
I quan nosaltres els diem, bé, anem a vore, vostés desprecien les aportacions de millora substantiva que els estem fent, des de
fa molt de temps, no només en els pressupostos sinó en les propostes que estem fent a nivell de comissió parlamentària, vostés estan persistint en l'error.
I els números estan ahí.
I la realitat és la que és.

Per tant, jo de vosté demanaria.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Morera.

El senyor Morera Català:

.
.
.
perdó pel que va fer Aznar i el Tribunal de Cuentas li ho ha assenyalat.
D'acord en que anem tots junts a demanar el corredor mediterrani, però ara el que toca, senyor Mundo, és l'articulació.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyor Morera, moltes gràcies.

El senyor Morera Català:

.
.
.
de l'arc mediterrani -reforma de l'Estatut, article 54.

El senyor vicepresident primer:

Senyor Morera, pregue acabe.

Moltes gràcies.
Moltes gràcies.

Senyor Mundo, rèplica.

El senyor Mundo Alberto:

Gràcies, senyor president.

Bé, si.
.
.
, l'únic que puc demanar-li disculpes és per si he dit «parc mediterrani» i no he dit «arc mediterrani» o «corredor mediterrani».
Jo, indubtablement, me referia -i vosté ho ha entés bé- al corredor mediterrani.
Per tant, tots estem en la possibilitat de fer un
error en la nostra interpretació.
I no tinc cap inconvenient en reconéixer-ho.
Però també reconec que nosaltres -totes les iniciatives que hem fet des d'este parlament en relació al corredor mediterrani- mos hem posicionat, sempre, al costat d'este, com a una forma de sortir, no tan sols pel tema industrial, sinó per moltes de les facetes que la nostra economia necessita per a
desenrotllar-se.
Per tant, nosaltres, li dic el mateix que li deia a la comissió, que l'esmena que vosté té, la 1.
003, que parla del corredor mediterrani, indubtablement, està dins de les línies d'actuació del que representa la Conselleria d'Infraestructures, com una infraestructura vital per a la Comunitat Valenciana i
vital per al desenrotllament nostre.
Per tant, des d'eixe lloc hem de reivindicar tot el procés.
I no he vist cap esmena, de ningú, parlant en eixe sentit, dins del que és la secció corresponent a infraestructures -que l'hem debatut este matí, la secció número 8.

Per tant, vosté aquí, el que està fent és vindre aquí a vore d'un error seu tractar de fer un totum revolutum, com ho fa d'eixa esmena, que té dos fulles de contingut, de les quals, li he de dir que una part d'eixes propostes que vosté està formulant ahí, no tenen cabuda en el programa de política industrial, són d'altres llocs -com li deia anteriorment.

I, pel que fa a la resta de coses, ja estan recollides; el que passa és que d'una forma més sintetitzada.
Vosté aquí fa una exposició de motius i el que realment contemplen els pressupostos són objectius i línies d'actuació.
I això s'ha de recollir en eixe tipus: objectius i línies d'actuació.
No recollir-ho en una exposició de motius, que l'exposició de motius sí que la té la llei, en un principi, i és un altre lloc on cabria una altra esmena d'este tipus.

I la resta de contingut d'esmenes -li ho he dit clarament, senyor Morera-, la resta de contingut, jo pense que no tenien cap importància.

I la confiança l'hem de crear, i la il·lusió, en els nostres sectors productius.
En la forma en què vostés estan parlant, la forma en què vostés estan rebutjant i criticant.
.
.
Sobretot, una cosa que els ha dolgut molt, els
ha dolgut que este govern haja sigut capaç de firmar una resolució, o firmar un acord, amb totes les centrals sindicals, amb les empreses i La
Generalitat.
Com els va doldre molt que firmaren un acord en el Pavace I i el
Pavace II, que no han aconseguit a altres llocs.
I, per tant, vostés l'únic que tracten és que eixe acord signat, anar a -en les seues actuacions, en les seues preguntes i en les seues formes de parlar-, anar a tirar-lo per terra dient que no està contingut; dient que això, aquí, als pressupostos, no obeïxen al que allí s'ha firmat, quan li estan dient -des de la conselleria, des d'este grup parlamentari- que no és així, que realment sí que s'ha tingut en compte.
I eixes són línies que hi havien anteriorment, més altres que se ficaren en marxa i altres que se ficaran en marxa, les que estan
contemplades dins d'eixe projecte d'estratègia industrial 2010-2015.
I, per tant, obeïx a que vostés sempre estan en el missatge negatiu que aquí tot és roí, tot és malament, tot són desqualificacions, no hi ha res bo, aquí tot anem malament; i que, indubtablement, de recolzar, a ningú -no siga cas que això servisca per a encara fer més gran l'aspecte de diferència entre uns i uns altres.

Nosaltres pensem que tots junts hauríem de demostrar-li al poble valencià que volem donar-li confiança i il·lusió de sortir d'esta situació que mos han portat (aplaudiments) els governs d'Espanya estos últims anys.
I que, indubtablement, en l'esforç de tots, sí que ho tirarem endavant.
I si no volen, no es preocupen que este Partit Popular
tirarà endavant eixes propostes, en el bé de tots els ciutadans de la Comunitat Valenciana.
I, cada vegada, el forat
entre vostés i nosaltres serà més gran.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Mundo.

Senyories, passem al tercer bloc d'esmenes a esta secció, la secció 11.
I corresponen les presentades, per al tercer bloc, pel Grup Parlamentari
Socialista.
Per a la seua defensa té la paraula la il·lustre diputada senyora Amparo Marco.

La senyora Marco Gual:

Gracias, señor presidente.

Señor conseller.

Señorías.

Los presupuestos de industria, comercio e innovación son los mismos año tras año.
Los de este año son los mismos que los del año anterior y los mismos que los del anterior y los mismos que el anterior.
Las
mismas soluciones para época de crisis económica y lo mismo para épocas de auge económico.

Ustedes, ante diagnósticos diferentes, aplican siempre el mismo tratamiento.
No dan solución a los problemas de las empresas y menos a los problemas de los ciudadanos de
esta comunidad.

Unos presupuestos que hacen que el peso de la Conselleria de Industria,
Comercio e Innovación vaya cayendo desde el año 2008 -año en el que empieza la crisis económica-, pasando de un 1,70% a un 1,55%.

Unos presupuestos que no sacan a nuestra comunidad de la crisis económica, y menos marcan la senda de un crecimiento económico sostenible.
Aquí por más decir -aunque lo diga el presidente de la Generalitat valenciana- que vamos a ser los primeros en salir de la crisis económica, no por más decirlo se sale de la crisis económica, no por más decirlo.
Es como aquel alumno que por más decir que va a aprobar un examen, no por ello va a aprobar el examen,
evidentemente.

Unos presupuestos que demuestran, claramente, que ni tienen ustedes dinero,
pero tampoco interés en la política industrial y en la política de innovación, a pesar de que tienen competencias exclusivas en ambas materias, de acuerdo
con el Estatuto de autonomía.

Un presupuesto que desvela que quien hace política industrial y de innovación, en esta comunidad, no es el Partido Popular, sino Bruselas -sino Bruselas-.
Porque el 69% de la política industrial son fondos europeos.
Y el 64% de la política de innovación también procede de Bruselas.
Menos mal que el leitmotiv de esta conselleria es la industria y la innovación.
Pues no sé cuál sería el leitmotiv si no estuviera Bruselas.

Ponen al descubierto, también, que sus palabras están vacías, tanto de presupuesto como de voluntad.
Y para muestra un botón: la Estrategia de política industrial 2010-2015.

Unos presupuestos a los que el Grupo Parlamentario Socialista ha presentado 37
enmiendas -29 a la sección y 8 a los organismos-.
Enmiendas que han eliminado gastos superfluos e innecesarios, tanto en época de crisis como en época de auge económico.
Unas enmiendas que nos dan margen de maniobra para hacer política industrial, comercial y de innovación -algo que debería de hacer un buen gobierno, un buen gobierno preocupado por los ciudadanos y
que, aquí, esa preocupación brilla por la ausencia-.
Unas enmiendas que nos dan un margen de maniobra de 33,5 millones de euros
adicionales a lo que es la política de esta
conselleria.

Hemos presentado enmiendas de supresión de las aportaciones a las fundaciones que gestionan el museo de la taronja, el del joguet, el del textil, el del calcer i el industrial de Sagunt.
No porque estemos en contra de los museos, que no lo
estamos; todo lo contrario, creemos que es importante apoyar los museos y
apoyar nuestra cultura, evidentemente, pero no desde el presupuesto de
industria, comercio e innovación, sino desde el presupuesto de la conselleria ex profeso para ello que es la de Cultura, la Conselleria de Cultura.
La
Conselleria de Industria, Comercio e Innovación se debe dedicar a crear empresas y empleo, y no a ponerlas en los museos.

También hemos presentado enmiendas que, fíjese, a pesar de que es una alegría ver en los presupuestos un objetivo concreto -porque no aparece, absolutamente, ningún objetivo concreto, aparece que quieren destinar ustedes un 2% del PIB a I+D+I,
pero para el año 2015-, pues es triste, muy triste que nos tengamos que limitar al objetivo revisado
de la estrategia de Lisboa.
La estrategia de Lisboa establecía que para el año 2010 -el que termina ahora- teníamos que dedicar a I+D+I un 3% del PIB, si queríamos ser la economía basada en el conocimiento más competitiva del mundo.
Y ustedes se conforman con la estrategia revisada.
Nosotros les proponemos ser ambiciosos y tratar de alcanzar ese 3%, que debería de ser hoy ya una realidad, en el año 2015, si es que queremos ser una economía competitiva.
Otra cosa es que queramos ser competitivos en otros terrenos en
los que ustedes ya han demostrado que lo son y mucho, y mucho.

También hemos presentado una serie de enmiendas para apoyar.
.
.
, una enmienda para apoyar la Fira de Cocentaina -dada su importancia tanto a nivel económico como turístico-, que es lo que se debe de hacer, en lugar de apoyar redes, como la red AFIC,
que más que servir a los intereses generales de los ciudadanos y los particulares del
comercio y de los municipios, sirven más a los intereses particulares y generales del Partido Popular.
Porque, incluso,
en algunos municipios nadie sabe quién es el agente y nadie sabe dónde está la oficina de la red AFIC.

También hemos presentado, hemos suprimido otro de los engaños que ustedes pretendían ofrecer a los ciudadanos.
Porque, ya nos dirán ustedes qué significa F.
C.
M.
C.
¿Qué significa F.
C.
M.
C?
¿Qué es, otro presupuesto que, en lugar de ser otro presupuesto adicional,
presupuesto ordinario, lo sacan ustedes del presupuesto ordinario para hacer
creer que dotan más, que ayudan más a los municipios?
Por favor, señorías, no nos traten de tontos; y menos a los ciudadanos, porque no lo son.

También hemos presentado una serie de enmiendas al Sepiva.
Porque, fíjese, es cuanto menos gracioso leer, entre los objetivos del Sepiva, que se
encuentre la mejora de las infraestructuras existentes en las inspecciones técnicas de vehículos y la mejora de la imagen de la red de inspecciones técnicas de vehículos.
¿No es un servicio privatizado, señorías, la inspección técnica de vehículos?
Yo entendía que era un servicio privatizado.
Yo no sé lo que tiene que hacer Sepiva, qué es lo que está haciendo Sepiva dando una buena imagen de la red de servicios de inspección técnica de vehículos.
Más que hacerlo a través del presupuesto del Sepiva, el Sepiva, de lo que se tendría que encargar es de que ese servicio fuera el que corresponde, el adecuado.
El
Sepiva se debería de encargar de bajar las tarifas de las ITV y que la segunda revisión fuera gratuita, como lo es en otras comunidades autónomas.
Y, además, debería de encargarse de cumplir con los acuerdos que esta cámara adopta por unanimidad de todos los grupos parlamentarios -que la verdad es que no cumple con esos acuerdos-.
También, el Sepiva debería de dedicarse a hacer suelo, a desarrollar suelo industrial asequible, por
ejemplo en municipios como Callosa de Segura.

Una de las grandes mentiras de este presupuesto, una de las estrellas que,
realmente, es una política estrellada es la política industrial.
La política industrial en este presupuesto cae un 7,31%, un 7,31%.
Pero todavía es más duro comprobar, cuando se analiza poco a poco el presupuesto, ver que la
Estrategia de política industrial 2010-2015 -que se presentó cuatro días después de presentar estos presupuestos- no tiene la suficiente dotación.
La estrategia de política industrial, señorías, tenía que estar dotada con 1.
000 millones de euros -1.
000 millones de euros- para cinco años.
Haciendo una simple, una simple división son 200 millones por año.
Si sumamos todas las partidas presupuestarias de la ficha FP7, en la que, de
una forma u otra, aparece este concepto, estrategia de política industrial, solamente aparecen 144 millones de euros -144-, de los cuales 13 son el presupuesto del Ivex, con los cuatro millones
dedicados a personal; y 115 son los presupuestos del Impiva, incluidos, también, los gastos de personal, las compras de bienes y las amortizaciones; el resto
va a distintas organizaciones.
Y, realmente, a política industrial tan solo van 11 millones de euros, destinados a las empresas y a
los autónomos -11 millones de euros de los 200 que deberían estar destinados-.
Con voluntad, con austeridad, con transparencia y con realismo se obtienen,
realmente, esos 200 millones que son las enmiendas que ha presentado este Grupo
Parlamentario Socialista.
Porque consideramos que desde hace tiempo se debería de haber hecho política industrial.
Y así han sido nuestras líneas de actuación, nuestras iniciativas para que en esta comunidad se hiciera política industrial de verdad, con presupuestos serios y realistas, y no con fantasía.

Y, por último, hemos presentado toda una serie de enmiendas -seguiremos presentándolas- para eliminar cualquier línea, cualquier puerta, cualquier rendija que nos aboque a la deslocalización industrial, sobre todo cuando la estrategia de política industrial no está suficientemente dotado.

Señorías, la mayoría de los votos no dan la razón.
La mayoría de los votos ustedes la utilizan, en esta cámara, simplemente como una consigna política.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies a vosté, senyora Marco.

Torn en contra, l'il·lustre diputat senyor Vicent Betoret.
Té la paraula.

El senyor Betoret Coll:

Muchas gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Tengo entendido que fue Einstein el que dijo algo así como: «Si buscas resultados distintos, no hagas siempre lo mismo.
» Y tenía razón.
No por presentarlas muchas veces, las enmiendas que ustedes presentan a los
presupuestos de industria, cobran más sentido.
No porque ustedes lo digan más veces, vamos a dejar de apoyar a las entidades fundamentales para el
desarrollo económico de la comunitat, ni vamos a dejar de ejecutar los planes que dinamicen nuestra economía, ni vamos a entorpecer el correcto y eficaz funcionamiento de la conselleria, ni, en definitiva, vamos a dejar de hacer nuestro trabajo.

No llegamos a ningún acuerdo en la comisión, y no llegaremos a ningún acuerdo en este pleno, no mientras ustedes se empecinen en hacer de los
debates de presupuestos la típica película que ponen antes de Navidad, todos los años la misma.
Ni siquiera este año, a las puertas de unas elecciones autonómicas que decidirán la continuidad o no de muchos de nosotros en esta cámara, se han aplicado ustedes un poco.

Pero, en fin, nos vemos aquí, de nuevo, usando nuestro tiempo para debatir enmiendas parciales presentadas a
la Ley de presupuestos del ejercicio 2011.
Y ya que estamos, desde el Grupo
Parlamentario Popular aprovecharemos la ocasión para intentar debatir con ustedes y trasladar a la cámara y a todos los valencianos cuál es nuestra propuesta de acción para el 2011, de acción y no solo de palabra; de evolución, señora Marco.

A diferencia de ustedes, nosotros seguimos queriendo hacer cosas, grandes cosas
por y para la comunitat, y por y para nuestros conciudadanos.
Vamos a seguir apostando por los planes
de competitividad, por la estrategia de política industrial que, por cierto, consensuamos con todos los agentes sociales,
las líneas de actuación conjuntas con el sector empresarial y con las universidades para aplicar la
innovación a nuestro tejido productivo y seguir siendo competitivos.
Seguimos queriendo
internacionalizar nuestras empresas y abrir nuevos mercados: en Rumanía, en Brasil, en Emiratos Árabes Unidos.
.
.
, en cualquier lugar del mundo donde nuestras empresas puedan
encontrar un mercado, generar trabajo y riqueza y contribuir a salir de esta
crisis económica que empobrece la vida de los ciudadanos y dificulta su bienestar.

Tanto el gobierno valenciano como el Partido Popular seguimos empeñados en que la comunitat sea la primera en salir de la crisis y arrastrar con ello al resto de España, una España a la que el presidente Zapatero ha llevado al endeudamiento, a los recortes
sociales, al paro, a la desconfianza, a la que ha puesto el apellido de «peligro» en el mercado inversor, a la que ha rebajado la fiabilidad de su deuda.

Por eso, efectivamente, los presupuestos de La Generalitat para el año que viene son continuistas, lo son porque aquí no nos gusta hacer las cosas a trancas y a barrancas, a salto de mata, a golpe
de titular como el señor Zapatero.
Lo son porque ya empezamos la legislatura visionando una crisis
económica -que ustedes negaban- y trabajando para que la comunitat estuviera preparada cuando llegara, y elaborando, por tanto, unos presupuestos
que, año tras año, contribuyeran a mejorar la situación y dieran confianza.

Usted me ha comentado en su intervención: «mismos presupuestos, mismas enmiendas».
Bueno, yo le tengo que decir que mismos resultados: progreso para la comunitat, retorno al cajón de sus enmiendas y vapuleo de los valencianos a los socialistas, según todas las encuestas.

No son los mismos presupuestos que el año pasado, señora Marco, son la continuación, porque hay que ser coherentes, y este año seguimos trabajando en torno a los mismos ejes, pero no significa inmovilismo,
sino coherencia.
El gobierno valenciano sigue priorizando la política industrial a la que destina el 54,1% del presupuesto.
Se dice pronto: 144
millones con el fin de aumentar la productividad de las empresas, el desarrollo
de los grupos empresariales y la creación de una estructura productiva industrial y de servicios diversificada, con
actividades de creciente intensidad tecnológica y mayor valor añadido; 122 millones a innovación; más de 20 a comercio exterior; otra vez la doble
i, innovación e internacionalización, la fórmula para salir de la crisis.

Dicho esto, de esta manera general quedaría argumentado por qué mi grupo parlamentario no puede aceptar sus enmiendas.
Pero, en un ejercicio de
responsabilidad, intentaré explicarle por qué mi grupo no puede aceptar ninguna de ellas.

El objetivo primordial de estos nuevos presupuestos pasan por mantener y
afianzar la ejecución de la política industrial del Consell.
Bajo estas dos premisas, no cabe prescindir del
concurso de otras empresas y profesionales en el día a día, pues -como ya le comentado en otras ocasiones- permiten una gestión más eficiente de los recursos al aportar flexibilidad y especialización.

Como en todo, si se da por un lado, hay que quitar del otro.
Por eso, nuestro
compromiso con la contención del gasto se materializa en los capítulos de gestión interna de la conselleria, el 1, el 2 y el 6, para preservar el apoyo a las ayudas a las empresas,
asociaciones y comercio en un momento donde se demanda este tipo de acciones
frente al gasto corriente, inversión interna y personal.

Con menor acierto, y a pesar de lo que opinan sus compañeros en Madrid, vuelven a enterrar una clave fundamental en el progreso: las
implantaciones productivas o comerciales en el exterior.
Como ya le dije,
recuerde usted las dobles íes de las que tanto hemos hablado.
Bueno, pues un estudio del ministro Sebastián explica que la internacionalización alimenta la creación de empleo estable y de calidad, además de mejoras en términos de productividad y competitividad de las empresas y de las economías.
En dicho estudio, las empresas internacionalizadas afirman «que, de no haberlo hecho, no serían lo que son en la actualidad y habrían sido adquiridas por grandes multinacionales, o, incluso, habrían desaparecido.
» ¡Quítense la venda de los ojos!
Hasta sus compañeros de Madrid saben que apostar por la internacionalización de nuestras empresas es apostar por un valor seguro.

También se ceban con los planes sectoriales de competitividad, a pesar de estar
integrados dentro de la EPI, recientemente aprobada, y de enmarcarse como un
compromiso adquirido por el Consell con los agentes económicos y sociales que abarca el conjunto de ésta y de la próxima legislatura.

Vuelven a ir contracorriente, de nuevo, cuando hablan del objetivo a alcanzar
del 2% del PIB regional en el gasto de I+D, que se encuentra recogido también en la estrategia de política industrial 2010-2015, después de ser negociado y consensuado con los sindicatos y las asociaciones
empresariales como un objetivo asumible en la actual coyuntura económica y con el horizonte temporal que contempla la propia EPI.
Actualmente,
ninguna comunidad autónoma se aproxima a esa cifra; los porcentajes más altos -como usted conoce- se dan en Navarra, con el 2,13, País Vasco y Madrid, con un 2,6 del PIB, y, en la Unión Europea, el porcentaje se sitúa en torno al 1,90, según los últimos datos disponibles en 2008.

Señorías, ustedes, cada vez se alejan más de la realidad, de la situación que vive nuestra comunidad y nuestro país en cada momento.
Ya se lo dijo el conseller de Industria hace unas semanas: «La sociedad va por un lado, y, ustedes, van por otro».
Por eso, sus enmiendas no pueden ser respaldadas por mi grupo parlamentario.

Y, señora Marco, se lo dije en la comisión y se lo reitero en este pleno.
A nuestro entender, ninguna de sus propuestas
responde al interés general ni va acorde a lo que el gobierno valenciano tiene pensado para
continuar progresando en esta comunidad.

Por lo tanto, como ya le he dicho, votaremos en contra de sus enmiendas.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies a vosté, senyor Betoret.

Per a rèplica, la senyora Marco, té la paraula.

La senyora Marco Gual:

Gracias, señor presidente.

Señorías.

Mire, señor Betoret, da lo mismo, si es que da lo mismo, a ustedes les da lo mismo que
presentamos 177 enmiendas, 28, 24 que 37.
Les da exactamente lo mismo, su
discurso es el mismo año tras año.
He tenido el tiempo, la precaución de leerme todas sus intervenciones durante estos cuatros años y hay párrafos calcados, exactamente iguales, calcados, señor Betoret.

Mire, el ejercicio de responsabilidad no es buscar argumentos para rechazar las
enmiendas, el ejercicio de responsabilidad es buscar argumentos para aceptar y
consensuar enmiendas en eso que decía antes el señor Mundo de aunar esfuerzos y de ir de la mano, señor Betoret.
Ese es el ejercicio de responsabilidad, no el de buscar argumentos
para el rechazo de las enmiendas.

Y a ustedes les da lo mismo que nosotros dotemos las políticas de I+D+I con más cantidad que dotemos los planes de competitividad, que ustedes no dotan
suficientemente, que dotemos la estrategia de política industrial, que ustedes tampoco dotan.
¡Les da lo mismo!
El rechazo sigue siendo la consigna política para lo que hoy alguna diputada de su grupo decía: «para acojonarnos», ¿eh?
, para acojonarnos.

Señor Betoret, acuden ustedes siempre a la ofensa, señor Betoret, cuando no tienen ustedes argumentos políticos, cuando no tienen argumentos políticos.
Y en ese repaso, ¡fíjese!
, en el año 2007 usted decía que «era un despropósito apoyar un parque industrial como el Parc Castelló».
Mire, despropósito, señor Betoret, es tener un grado de ejecución del 40% del presupuesto de industria, que llega al 75% de no ejecución en las transferencias de capital.

En el año 2008, usted decía: «con reducción de enmiendas -decía- nos repetimos demasiado.
» ¡Vaya!
Cuando tratábamos de dotar los planes de competitividad con la cuantía suficiente.
Y usted nos decía que nos repetíamos demasiado.
Repetitiva, señor Betoret, repetitiva es su arrogancia, su actitud quejica y su discurso.

En el año 2009, cuando pasábamos de 177 enmiendas a 28, decía que «apostábamos por la cantidad y no por la calidad bajando de enmiendas», por la cantidad y no por la calidad, y que «teníamos un perfil caduco».
O sea, caduco era incrementar las dotaciones a I+D+I; caduco era dotar un plan
de competitividad para el comercio con 3,6 millones de euros; caduco era dotar
la política industrial con presupuesto; y caduco era apoyar el sector azulejero de
Castellón, una situación de monocultivo industrial.
Caducas, señor Betoret, son sus políticas y sus discursos siempre mirando al pasado y a Madrid.

En este año, señor Betoret, vamos contracorriente, tenemos la crítica vacía, argumentos anclados en el pasado, y eso que hemos dotado lo que ustedes han
sido incapaces de dotar en estos presupuestos: la Estrategia de política industrial 2010-2015.
Y ya -me alegro que lo haya dicho otra vez-, o sea, la sociedad va un por un lado y resulta que nosotros vamos por otro.
Pues, justamente, hoy -me parece que sale en los medios-, AVE, la Asociación Valenciana de Empresarios, pone en cuestión toda la gestión económica del Consell.
Y no lo decimos nosotros.
Esto lo venís diciendo vosotros hace tiempo.
Lo dice AVE.
No sé quién está contracorriente o contra la sociedad.

Pero, además, también sale que AVE reclama al Consell que frene ya su deuda e incluya recortes de
personal, recortes de personal en una conselleria, señor Betoret, que es un Titanic: 673 empleados, de los cuales hay 17 palmeros y jaleadores, 17 palmeros y
jaleadores que cobran 750.
000 euros, más de 750.
000 euros, más del doble de lo que se dedica a la línea Interinnova, el doble de lo que dedica a Redit, el doble de lo que se dedica
a los CEI de Alcoy, de Castellón, y lo mismo que se dedica al CEI de Valencia.
¡Por favor, señor Betoret!
¡Por favor!
Y eso que nosotros vamos contra lo que dice la corriente.

Mire, señor Betoret, ustedes siempre acuden a la ofensa cuando no tienen argumentos políticos, y no tienen argumentos políticos para rechazar las enmiendas que sistemáticamente presentamos en estas Cortes.
Esta mañana, decía un compañero suyo que éramos frikis, que nosotros éramos frikis.
He tenido la precaución de irme al diccionario y resulta que es un concepto que no está aceptado por la Real Academia Española, pero que significa que «un individuo se muestra inusualmente interesado u obsesionado por un tema
particular».
¡Háganselo ver!
Porque los únicos frikis aquí, porque están obsesionados con Zapatero, son ustedes, señor Betoret, son ustedes.

Igual que esta mañana, también, hemos oído que hay eclipses de luna.
Déjenme que les recuerde que también hay eclipses de sol, y el día 22 de mayo veremos el eclipse del presidente «sol».
(Veus)

Feliz Navidad, señorías, el año que viene este grupo parlamentario aceptará sus enmiendas.
No se preocupen.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Marco.

Senyor Betoret.

El senyor Betoret Coll:

Señora Marco, vamos a ver, si la acepción que usted ha leído de frikis.
.
.
, debe ser friki toda España, porque yo creo que está toda España obsesionada con el presidente Zapatero porque, desde luego, yo creo que no
somos solo los del Grupo Parlamentario Popular.

Mire, veo que, al final, sigue mi discurso y va leyendo mis intervenciones, algo
que yo ya hice en su primera intervención.
Y ya le pude decir en la primera ocasión, si usted las ha podido leer, que eran las mismas que la legislatura pasada.
Y, año tras año, le voy repitiendo las mismas argumentaciones porque las enmiendas son
exactamente las mismas, no cambian ni las comas, en algunos casos cambian los números, y, en algunos, ni tan siquiera los números.
Los argumentos tienen que ser absolutamente los mismos.

Y, mire, que usted nos hable a nosotros de talante, usted que pertenece al
partido del talante.
Ya hemos visto el talante que hemos tenido los últimos meses y lo que les ha costado ese talante, y el talante que están tenido ahora y lo que les va a costar, por desgracia, el talante.

Mire, yo no necesito acudir a ninguna ofensa, yo califico tal cual creo que
son, adjetivo lo que son sus propuestas.
Y sus propuestas, a mi juicio -me va a permitir que yo tenga también opinión- son un despropósito, son un despropósito.
Y lo dije antes y lo mantengo: me parece que usted lo que hace es cubrir
el expediente -que lo hace muy bien- presentando las enmiendas -como digo- año tras año.
Bajan la cantidad; empezó con muchísimas enmiendas, la verdad es que me dio muchísimo trabajo el primer año, pero ha ido bajando la cantidad.
La calidad es la misma.
Me va a permitir que le diga que.
.
.
pues no excesivamente.

En cualquier caso, en cualquier caso, al final, de la calidad de las enmiendas
y de la calidad de las políticas no tengo que darle yo mi opinión.
La opinión se la darán a usted y a todos nosotros el día 22 de mayo.
Y seguramente, seguramente, ustedes tendrán el mismo disgusto que vienen teniendo desde hace ya unas cuantas legislaturas,
que tendrán que volver a presentar las enmiendas a los próximos presupuestos de La Generalitat porque, por desgracia para ustedes, al que
ustedes llaman el «rey Sol» continuará siendo el
president de La Generalitat, por lo menos, la próxima legislatura y todas las que él considere necesario.
(Aplaudiments)

Mire, vamos a ver, que me hablen ustedes de palmeros y jaleadores cuando tienen
ustedes 600 compañeros en Moncloa, que sí que son jaleadores y palmeros, (veus) 600 señores en el presupuesto de Presidencia, por lo tanto.
.
.
Mire, hablemos de política industrial, porque si hablamos de jaleadores y de palmeros, yo creo que
ustedes tendrán.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyories, per favor, guarden silenci.

El senyor Betoret Coll:

.
.
.
tendrán que callarse respecto de eso.

Y, en cualquier caso, yo le digo que al final nosotros hemos tenido la
capacidad de firmar una estrategia de política industrial con sindicatos, con los empresarios, como ya firmamos el Pavace
I y el Pavace II.
Y ustedes, que son los grandes visionarios, los
pronosticadores, ya dijeron que el Pavace I no se cumpliría, y se cumplió.
Y han pronosticado que el Pavace II no se cumplirá, y se cumplirá.
Y ya vienen pronosticando que la EPI no se cumplirá, y también se cumplirá.

Por lo tanto, para suerte de las empresas, para suerte de los sindicatos, de
todos los firmantes de esa EPI, la estrategia de política industrial se cumplirá.
Está dotada suficientemente.
.
.
y no se adelante, quedan todavía cinco años.
Cuando llegue el último año, entonces, usted podrá decirnos si hemos cumplido o no hemos cumplido, pero no sea usted tan.
.
.
, de alguna manera, no se adelante a las circunstancias y deje que evolucione
todo.
Deje que nosotros continuemos trabajando también como lo hemos hecho con el Pavace I y como lo estamos haciendo en el Pavace
II, y esté usted tranquila y esté usted segura de que cumpliremos con la estrategia de política industrial y seremos los primeros en salir de la crisis.

Muchísimas gracias y feliz Navidad también.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Betoret.

Secció 12.
Agricultura, pesca i alimentació, i entitats adscrites

El senyor vicepresident primer:

Finalitzat el debat de les esmenes de la secció 11, senyories, passem a la secció 12, agricultura, pesca i alimentació.
Anem a debatre les esmenes a la pròpia secció conjuntament amb les que han presentat a l'Institut Valencià d'Investigacions Agràries i a l'Agència Valenciana de Foment i Garantia Agrària.

En primer lloc, correspon el bloc d'esmenes que ha presentat l'Agrupació de Diputats No Adscrits.
I per a la seua defensa, l'il·lustre diputat senyor Lluis Torró té la paraula.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Lamentablement estem davant d'uns pressupostos, els de la Conselleria d'Agricultura, que són semblants per les seues característiques al que hem estat parlant en el tema de la Conselleria d'Indústria, uns pressupostos que tenen una tendència a la baixa, uns pressupostos que demostren que, no des d'ara, sinó ja des de fa temps, per al Consell l'agricultura ha deixat de ser fa molt de temps, si és que en alguna ocasió ho havia segut, un sector estratègic fonamental com així hauria de ser en qualsevol lloc.

Manquen actuacions estratègiques, i nosaltres entenem que manquen sobretot dues qüestions que són especialment importants.
D'una banda, una qüestió global i genèrica perquè no soles afecta a l'agricultura, que és el tema de la seguretat alimentària, i un altre bloc de qüestions que afecten estrictament les qüestions del sector, com sobretot són els temes de la viabilitat econòmica i social de la pròpia activitat.
Tot això, junt a algunes altres importants qüestions que no formen part directament del que hauria de ser l'activitat estrictament econòmica, però que entenem que són claus i que haurien de ser objecte de l'atenció de la pròpia conselleria, com és el tema de la fixació de la població al camp o l'ús adequat del territori.

Entenem que la transversalitat a la qual vostés tantes vegades adduïxen realment.
.
.
, eixa transversalitat que hauria de dotar de béns equiparables al camp a la població urbana i que hauria de dignificar i valorar el treball social i ambiental de la
població rural no es contemplen per cap lloc del pressupost, i molt menys encara en les
accions.
Este cap de setmana ens hem escudellat precisament amb l'anunci de la Conselleria d'Educació de tancament de línies de primària que fonamentalment afecten a nuclis rurals.
I, per tant, per eixe camí, senyora consellera, no anem a millorar en absolut el camp valencià.

En aquesta dècada, vostés han perdut en la conselleria més de la meitat del pressupost, més de la meitat del pressupost, i el seu pes proporcionalment, lògicament, ha anat disminuint.
Ha anat disminuint quan el pressupost creixia, i
ara seguix disminuint quan el pressupost baixa perquè cau per davall de la mitjana.
I evidentment La Generalitat no està disposta a ajudar al camp perquè no posa diners, cada volta en posa menys.
I jo em pregunte que en l'any 2013, quan s'acaben les ajudes europees, supose que hauran de dissoldre directament la
Conselleria d'Agricultura o reconvertir-la en una espècie de direcció general i clavar-la en una altra, perquè realment ja serà com a de turisme, una microconselleria sense a penes diners perquè vostés no ho fan.

D'ahí que les nostres esmenes tracten de resoldre totes aquestes qüestions.
Són unes esmenes a més que creguem que són moderades i prou possibilistes.
Creiem que hi han algunes qüestions que haurien de tractar altres administracions.

I el tema de les externalitzacions, d'ahí hem tret diners, encara que la major part de les esmenes són de caràcter literàries, per a tractar qüestions com.
.
.
, sobretot els temes de la seguretat alimentària, tant pel que fa l'amenaça dels transgènics per al productor i els consumidors, amb quatre esmenes al respecte; com
també sobretot allò que afecta els productors, especialment totes aquelles qüestions que afecten el transvasament de rendes agràries al sector industrial de les grans transnacionals, i també que afecten directament els consumidors perquè no saben què estan consumint.
Estem referint-nos a totes les qüestions fonamentals claus que estan exigint des del propi sector referides al
tema de l'etiquetat, i ahí presentem una bateria de cinc esmenes.

Tenim un problema enorme, que és el problema de la baixada del programa de qualitat dels productes, que baixa
un 42.
.
.
(inintel·ligible) per cent.
.
I nosaltres tractem de compensar-ho mitjançant dues esmenes que tracten de garantir la qualitat dels productes, o de
contribuir a la garantia de la qualitat dels productes del país, i també de millorar la seua comercialització.

També tota una sèrie d'esmenes adreçades al tema del cooperativisme.
Entenem que la política en eixe sentit per part de la conselleria ha estat un autèntic i sonor fracàs, i creem que cal un nou model de cooperativisme, sobretot potenciant la fusió i la integració de cooperatives i, també, el recolzament i la vertebració del treball dels productors i les productores agràries.
A tot això dediquem esmenes, com també esmenes adreçades a la investigació i formació agroambiental; al desenvolupament rural, ajudant els col·lectius més febles com els joves i les dones, fent èmfasi en el tema de la reestructuració i el manteniment de conreus o, també, en el recolzament també d'infraestructures per a ajudes de inversions, l'ús de les noves tecnologies, que tot són una sèrie de segments que enguany tornen a baixar, insistisc, des d'una tendència que ve de molt de temps, i que nosaltres tractem de compensar encara que
siga mínimament perquè realment hi ha poc d'on detraure.

I, finalment, en la qüestió referida a la millora de rendes i l'assegurament de rendes presentem un parell d'esmenes.
I també al tema de l'IVIA, que entenem que és un organisme fonamental perquè la seua actuació en matèria d'innovació és bàsica en estos moments, i que vostés en compte d'ajudar-los, el que fan és anar rebaixant-li progressivament el seu pressupost, enguany, un 7,32%.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Torró.

Torn en contra, l'il·lustre diputat senyor Antonio Lorenzo té la paraula.

El senyor Lorenzo Paredes:

Muchas gracias, señor presidente.

Señorías.

Honorable consellera.

Señor Torró, tal y como les indiqué en el debate de enmiendas, que por cierto fue defendido por una compañera, parece ser que ustedes han estado analizando un trabajo muy poco fructífero, e indudablemente esto tiene una explicación.
Yo creo que al final eso se debe no tanto a que las enmiendas sean
rechazadas, sino a que de forma permanente, como en otros muchos ejercicios,
ustedes se están reiterando siempre en contarnos la misma historia.
Queda claramente expuesto,
desde que en este caso defiende la postura de la
conselleria, que esa duplicidad permanente que se establece reivindicando una serie de
condicionantes en la agricultura, pues, son poco creíbles.

En cualquier caso, lo más relevante de nuevo es que nos plantean lo mismo que en el pasado presupuesto.
Y además fue muy poca la defensa que se hizo en aquel momento sobre ciertas enmiendas.
Esto se entiende, porque hablar siempre de lo mismo todos los años incomoda, porque resulta al final curioso que se pueda creer la defensa de
esas enmiendas, y en los temas concretos que ustedes plantearon.

Pero sin lugar a duda a ustedes lo que más les gusta es divagar y andar introduciendo elementos de oratoria para
justificar unas propuestas que nos hacen poco viables.
Más allá de esos planteamientos serios, que son realmente de los que se encarga la conselleria, de realizar todos los días ese esfuerzo y valorar la realidad del momento de la agricultura, de la
ganadería, de la pesca y de la alimentación en nuestra comunidad.
Y ese esfuerzo se ve, todos los años, plasmado en la solución de los verdaderos problemas que les afectan a todos los agricultores,
ganaderos y el sector pesquero en esta comunidad.

También quisiera resaltar algo que llama la atención, y es el hecho de que introducen en el debate cuestiones que en muchos de sus
casos no dependen de esta administración.
Yo creo que a ustedes también les sirve esto para justificar cómo dar cobertura a unas enmiendas que nos plantean.

En conclusión, creo que todos sus argumentos van encaminados a cuatro o cinco asuntos, donde
habría que resaltar que uno en el que más insisten es en los alimentos modificados genéticamente, como en años anteriores también se produjo.
Esto parece ya que es como un vicio, el hablar siempre de esto
mismo.

Pero, desde luego, indicarle por enésima vez que el procedimiento de autorización y el uso de este tipo de cultivos -de organismos modificados genéticamente- pasan por las competencias de la Unión Europea y que además cuentan con las herramientas, precisamente, adecuadas para realizar ese
control de la actividad de manera objetiva e independiente, y también indicarle, como no, que en lo relativo en este mismo apartado a nivel nacional
existe concretamente la Comisión Nacional de Bioseguridad, que es la que aplica la ley correspondiente que está en vigor, la 9/2003.
Y a pesar de todo ello, y para su tranquilidad, le indicaré que no teniendo bastante con esto, la
conselleria también realiza una gran labor en este campo, y lo hace de forma seria y muy
importante para el control a este respecto, sobre todo en el etiquetado de
productos por medio de ese plan valenciano de seguridad alimentaria, que en
cualquiera de los casos lo que hace es orientar al consumidor.

Para variar de nuevo y repitiéndonos en lo mismo, indicarle que las deducciones y la desaparición de las cámaras agrarias, que sigue siendo también un monólogo, pues entendemos que siempre hay que volver a incidir en lo mismo, no
solamente son necesarias, sino que son un elemento esencial para el buen
desarrollo de los agricultores por su apoyo y gestión en asesoramiento para todos ellos.

De igual forma, es sorprendente su sección sobre la fundación valenciana de agricultura y la Asociación del Comité de Gestión de Cítricos, que también necesita de esas partidas para subsistir.

Y qué decir tiene que la renta de los agricultores es de vital importancia para esta conselleria.
Por supuesto que sí.
Pero usted se empeña en que se empañe esa labor que ya hace la conselleria en lo relativo a este tema.
La conselleria, dentro de este apartado, en cuanto al año 2010, ha atendido mediante su línea correspondiente todas estas demandas de forma suficiente.
Y hacer hincapié que se tiene previsto dar cobertura para el 2011, puesto que se cuenta con
presupuesto suficiente.
Cabe pensar que a usted le alegra que se produzcan
estos hechos, que en este caso son fenómenos atmosféricos, por los que justificar que los seguros agrarios no dan cobertura
suficiente a nuestros agricultores.

Bien, como queda poco tiempo, simplemente le indicaré que ahora en la réplica podremos profundizar en algún tema que se (inintel·ligible) .
.
.
en alto.
Pero sin lugar a duda, vuelvo a reincidir que ustedes permanentemente
lo que hacen es duplicar sus enmiendas año tras año, establecer el mismo criterio sin atender a las justificaciones que desde aquí se hacen.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies a vosté, senyor Lorenzo.

Per a rèplica, senyor Torró.
Quan vullga, senyor Torró.

El senyor Torró Gil:

Moltes gràcies, senyor president.

Anem a vore.
Bé, convindrà amb mi, senyor Lorenzo, que la crisi del camp que tenim actualment, perquè supose que estarà d'acord que hi ha una situació de crisi i que el camp particularment té una crisi específica i profunda.
Perquè jo no li diria d'altra forma el fet que només entre 1995 i 2005 hagen passat d'una pèrdua de renda agrària de 13 a 10 milions d'euros i que hàgem estat davant d'un degoteig constant de baixa d'actius agraris.
Jo crec que això és una situació de crisi.

I si estem d'acord que el camp té dificultats, si estem d'acord amb això i si estem d'acord que les competències de la Conselleria d'Agricultura són fonamentals, no veig de quina manera vosté pot justificar la política de la Conselleria d'Agricultura, quan la política de la Conselleria d'Agricultura no ha fet res per a evitar això.

I sí que és cert, evidentment, nosaltres tots els anys reiterem esmenes.
No tinc ningun
empatx en dir-ho, i ho he dit en més d'una ocasió i en moltes (inintel·ligible) .
.
.
Però és molt fàcil: mosatros reiterem esmenes perquè vostés reiteren els pressupostos.
Si vostés canviaren els pressupostos, nosaltres no podríem fer les mateixes esmenes, però com s'entesten una vegada i una altra a presentar el mateix, que no aprofita per a
res, o per al que aprofita és per a empitjorar les coses, aleshores nosaltres no tenim més remei que presentar les nostres alternatives, que no són les seues.

Jo no sé al final qui tindrà la raó o no.
Si la raó es jutja per les urnes, a la millor la tenen vostés, però si la raó es jutja per les dades objectives de l'evolució d'un sector, és clar, jo no sé si jo tinc la raó, però que vostés no la tenen estic absolutament convençut d'això, absolutament convençut.

I vosté em diu ací.
.
.
El tema dels transgènics.
És que es contradiu.
Al mateix temps que diu que depén de la Unió Europea i de no sé què i que hi ha una oficina en.
.
.
, al mateix temps diu que la mateixa conselleria té un programa de seguretat alimentària.
Per tant, dins d'eixe programa cap el que es facen qüestions perquè el País Valencià es declare un territori lliure de transgènics.
Perquè encara que això siga una qüestió merament testimonial, tindrà la seua importància, perquè significarà posar una pedreta més en l'ajuda del xicotet llaurador i en la defensa de la seguretat alimentària dels consumidors, que sembla que a la Conselleria d'Agricultura això li importa ben poquet, li importa ben poquet.

Igual que tampoc es tenen competències plenes per a fer tot el tema de l'etiquetatge, però es poden avançar en moltes qüestions respecte d'això.
Està reclamant-li-ho el sector des de fa molt de temps.
I ací per una orella els entra i per l'altra els ix, perquè els dóna exactament igual.

I si no, com em justifica vosté que la conselleria haja perdut el 50% de recursos en una dècada?
Com em justifica vosté que cada vegada posen menys diners, perquè els diners que vénen només vénen d'Europa?
I li torne a fer la mateixa pregunta i amb això acabe: quan en el 2013 s'acabe, dissoldran la conselleria per falta de diners?

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Torró.

Senyor Lorenzo.

El senyor Lorenzo Paredes:

Muchas gracias, señor presidente.

Señor Torró, usted no tiene que convencernos a nosotros.
Hay que convencer a los
agricultores con hechos, no con propuestas vacías de contenido.
(Aplaudiments)

Yo creo que ustedes se encuentran fuera del marco de nuestra comunidad, sin
lugar a duda.
Y en este sentido, todavía mucho más.

Mire usted, no es cuestión de hacer comparativas con el gobierno central respecto a las ayudas o no que
se puedan producir o a los importes que en alguno de los casos corresponde.
Con
los recursos propios, dentro de.
.
.
, que son limitados, se está haciendo un esfuerzo extraordinario por conseguir el objetivo de culminar un
presupuesto que entiendo que después del momento en el que nos encontramos, es el ideal para dar cobertura a esas
necesidades, por mucho que usted plantee esto de otra manera.

Y le digo que está usted fuera de la comunidad, porque a veces sus propuestas vienen encaminadas más a plantearse si su credibilidad está en lo que recibe a nivel electoral o lo que recibe del agricultor.
Nosotros
entendemos que para nosotros lo que nos sirve es la justificación que da el agricultor y el ganadero al respecto de lo que recibe de esta conselleria, no otras propuestas.
No estamos buscando con esto otra cosa.

Sin lugar a duda, usted tiene que convencer a esos ciudadanos.
Claro que tienen
que convencerles, pero con propuestas que tengan sentido y que sean realmente
beneficiosas para la agricultura, la pesca y la ganadería de nuestra comunidad.
Yo creo que usted también sigue divagando por esa zona.

De cualquier forma, le indicaré que el esfuerzo, a pesar del momento en el que nos encontramos, de esta conselleria, es excepcional, con un trabajo excepcional.
Y esto queda rubricado -sí señor-, queda rubricado, porque le voy a decir también que con menos recursos, se está siendo capaz de conseguir los mismos logros que en otros anteriores
presupuestos.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies a vosté, senyor Lorenzo.

Senyories, passem al segon bloc d'esmenes a esta secció, que són les presentades pel Grup Parlamentari Compromís.

Per a la seua defensa, l'il·lustre diputat senyor Josep Maria Pañella té la paraula.

Quan vullga, senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, senyor president.

Consellera, gràcies per la seua presència.

Senyories, del discurs que ha anat fent-se ja, hem pogut captar alguna idea.
Abans he sentit que este pressupost no és idèntic, que és la continuació.
Des d'agricultura no hem d'estar gens contents que no siga idèntic.
Seria bo, o seria millor, o seria menys roín que fóra idèntic al de l'any passat, perquè això significaria que no tenim una pèrdua de 40 milions en el pressupost.

Però m'he espantat, m'he espantat, de veritat, quan he sentit en el mateix raonament «és la continuació».
Efectivament, efectivament, senyories, les dades ho confirmen, les dades ho
confirmen que és la continuació.
I m'espanta, perquè el camí que vostés han pres realment és el camí del desastre.
(Veus) Sí, sí, sí.
El problema és quan les paraules no vénen refrenades pels fets, senyoria.

El problema és que l'any 2001, el pressupost d'agricultura era el 4,77 del pressupost global.
Va anar iniciant la línia descendent fins arribar a l'actual pressupost de 2011, on és el 2,11% del total del pressupost.
I si circumscric el que afirme a l'actual legislatura, he de dir que l'actual consellera es va trobar un pressupost que era pràcticament el 4% del global i el deixa en el 2,11%.
Senyories, el camí de la continuïtat significa una pèrdua en quatre anys del 47% del pressupost.
Què hem de fer -me diuen?
O una cosa aixina.
Què hem de fer?
El problema que són dades: pèrdua de pes del 47% del pressupost, pèrdua d'entitat.
I eixe és el camí, la continuïtat.
I he dit «continuïtat», senyories, que m'espanta.

Després he sentit també que estan fent un esforç considerable, senyoria.
Els demanaria, per favor, que no s'esforcen tant, que no s'esforcen tant, perquè si seguixen amb eixe esforç, en dos anys ja no queda pressupost d'agricultura.
Eixa és la fredor de les xifres.
Me poden dir els diners que són cada any, però la realitat és que la pèrdua d'entitat de la conselleria en el global del pressupost és d'escàndol en el que portem.
.
.
Això mos porta a una situació en el camp valencià gens, gens agradable, gens positiva.

I sí que és veritat -i ho tinc de reconéixer clarament- que en tot el problema agrari tenim de tindre en compte tres nivells de gestió: la gestió internacional, depenent majoritàriament dels nostres tractes, la nostra dependència, la nostra integració -seria la paraula més correcta- dins la Unió Europa; el pressupost estatal i a vegades, més que el pressupost, les decisions a nivell d'estat; i en el tercer lloc, el de la comunitat.

Però no és el tercer en importància, perquè la importància és inversa i la capacitat ha de ser inversa.
Qui té les competències és La Generalitat i el Consell, i és el primer responsable, i per això estem ací parlant-ne.
Els altres es constituïxen en marcs que ajuden o, al revés, entrebanquen la nostra acció.
Però la responsabilitat no la podem defugir d'ací, del govern de La Generalitat.
I ahí està, senyories, i ahí està on dirigixen vostés els diners.

I per això he començant claríssimament quina és la primera responsabilitat que té el Consell, quina és la primera responsabilitat que tenen les Cortes Valencianes, que són les que aproven o qui aprovem el pressupost.
Eixa disminució progressiva del pressupost agricultura en una situació de crisi, de crisi que no poden esgrimir -i ja els ho he dit diverses vegades, i ho torne a dir-, que no poden esgrimir perquè els números que acabe de presentar estan dient que la davallada de pes de l'agricultura ací al País Valencià, ací en el govern, en el Consell, és independent de la crisi econòmica que tenim, perquè la crisi de l'agricultura fa massa anys que la tenim.

Com tenim de respondre a això?
Quines propostes presentem?
Senyories, hem presentat propostes concretes,
propostes concretes dirigides, en primer lloc, a la vertebració del sector, que no són partides noves, entre altres coses, perquè la possibilitat de crear noves línies és molt limitada per les quantitats que nosaltres tenim.

Però també ens hem basat en dir: com a mínim, volem deixar constància d'allà on nosaltres augmentaríem eixes quantitats.
Suport a les organitzacions professionals agràries, responsables de dues línies, la d'informació i formació.
Ahí demanem un augment considerable.

També de cara a l'Institut Valencià d'Investigació i Formació Agroambiental, on se demana un augment de 6,5 milions.

Al desenvolupament rural i joves, al desenvolupament rural i integració de la dona.
Per què ahí?
Perquè són dos conceptes en els quals creguem i considerem que són inevitables i ineludibles.
El primer, el canvi generacional dins.
.
.
, la
renovació més que el canvi, la renovació generacional dins del treball del camp, dins del conjunt de treballadors i
treballadores del camp, i la integració de la dona com a un objectiu global que nosaltres tenim.

Però hi ha un altre aspecte tan important o més, jo diria que en este moment vital, el de la protecció a la renda.
Sí que em diran, o no -però com ho han dit tantes vegades, jo he sentit ja tantes vegades, ho done per dit-, allò de dir que repetim.
Sí, per ser conseqüents.
I este tema, este tema ho repetirem contínuament, contínuament, allò que és la importància de dedicació econòmica a la millora o l'assegurança de la renda de l'agricultor.
I, per tant, ahí hem posat unes partides molt importants.
Per què?
Perquè en esta situació en la qual he introduït abans els tres estadis en els quals s'actua, el internacional, l'estatal i el de país, senyories, en eixa integració, la capacitat que tenim s'ha de vore orientada a un lloc determinat.
On demanem que se pose la màxima importància?
En la protecció de la renda de l'agricultor.

He de recordar, senyories, i no me cansaré per coherència.
.
.
I dic «coherència» perquè.
.
.
Alguns se reien, però és que ho vam aprovar en la tercera vegada que ho vaig presentar.
Això de cabuderia o tossuderia també és bo.
A la tercera vam aprovar fer camí de cara a una assegurança de renda dels agricultors.
I ací ho hem aprovat per unanimitat, però en el pressupost no està.
I segurament, pel que hem vist en la comissió, tampoc s'aprovarà.
Però tranquil, senyories, que tindran l'oportunitat encara de tornar-ho a debatre i tornar-ho a votar.
I els donaré.
.
.
Des de Compromís, els donarem l'oportunitat de complir amb la paraula que vam assumir un dia ací quan vostés van votar favorablement eixa proposta d'iniciar totes les gestions necessàries per a fer eixa assegurança de renda.

I algú dia abans: «A qui han de convéncer és als agricultors.
» No s'obliden que el fòrum on tenim de treballar és este.
On hem de convéncer és ací, i han de convéncer-nos i actuar en la línia que els agricultors ens demanen.
Al cap i a la fi, quan demanem esta
assegurança de renda, no és altra cosa que el que estan demanant tots els treballadors i treballadores del
camp.

Per tant, ahí sí que hem posat, en diverses partides.
.
.
, en una són 4 milions, en altra són 10 milions i en la renda apícola una altra quantitat també de mig milió més ahí.
Però que podien anar perfectament totes unides, podien anar perfectament totes
unides, senyories, si tingueren la voluntat de complir amb un acord que prenguérem ací, que avui per avui no veig la voluntat, senyories, no la veig, de complir eixe
acord.

I, per tant, quan tornen a dir: «A qui han de convéncer és als agricultors», jo els contestaré: a qui no han d'enganyar és als agricultors, perquè prendre un acord, votar-lo per unanimitat i després no fer res en eixa direcció, és enganyar-los, senyories.
Jo no me queixe que m'enganyen a mi.
.
.
, en eixe aspecte, com a mínim, tindrà d'admetre que no han actuat amb la responsabilitat que els corresponia i la
responsabilitat que tots els agricultors i agricultores estaven esperant de
vostés.
Una cosa són paraules i, altra cosa, els fets.
La paraula va dir «sí», els fets diuen «no», claríssimament.

Nosaltres seguim presentant esmenes a la millora de la promoció de la competitivitat dels mercats, la millora de les estructures de les
cooperatives, la millora de sanitat vegetal, amb una atenció específica que saben també, per tossuderia, i ho seré, és que les ajudes fagen el favor de pagar-les en el temps que toca.
.
.
No em
convencen les explicacions que van donar, (remors) perquè.
.
.
, ¡no, no!
, perquè no són reals.
Són reals en el moment que l'agricultor té l'ajuda en la seua mà.
.
.
La resta és evitar la responsabilitat que vostés tenen.

Miren, hem demanat també, per al morrut roig, o per als estudis que està, realment.
.
.
, els estudis que s'estan fent del morrut roig, perquè està acabant, està sent una plaga.
.
.
, acabant, encara no, però, donem-li temps,.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

.
.
.
-disculpe, senyor president- amb les nostres palmeres.

Senyories, hi ha moltes coses més, però tindrem un segon torn per a discutir.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Pañella.

Torn en contra, senyor diputat Antonio Lorenzo.

El senyor Lorenzo Paredes:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señor Pañella, continuidad, lo que se dice dar continuidad, usted a su discurso, ¿eh?
, usted a su discurso, eso sería dar continuidad.

Nosotros ya, de hecho, cuando se debatieron las enmiendas correspondientes a
este apartado, usted ya nos planteaba de antemano que no se iban a poder variar
las partidas, lo afirmaba así.
.
.
Indudablemente, no se pueden variar, porque se establecen por parte de un
gobierno, en este caso, de una conselleria, unas partidas determinadas para un fin determinado, no es cuestión de que se planteen variaciones, que entendemos que no se ajustan a los
criterios que la conselleria tiene asumidos para cada uno de los distintos apartados.

Por otro lado, usted también nos indicó que la conselleria no está intentando siquiera ayudar ni apoyar a los agricultores y que, además, no se preocupa de los mismos.
Bien, no deja de ser una operación dialéctica la que usted utiliza aquí, en esta tribuna, porque esto hay que explicárselo a los agricultores, a los agricultores.

Sin lugar a duda, la Conselleria de Agricultura, Pesca y Alimentación está no solamente preocupándose, sino que, además, se ocupa de los problemas de lo agricultores y los ganaderos de esta
comunidad.
Por todo ello, le indicaré que con lo que ahora mismo le voy a decir, se justifica, cómo no, el presupuesto de esta conselleria.

Usted viene repitiendo año tras año, que parece que sea el único discurso que conoce en este sentido, y digo que viene repitiendo año tras año, porque la cantidad de enmiendas que se repiten son considerables.
Indudablemente, si los ejercicios se van produciendo con normalidad y van
saliendo todas y cada una de las cuestiones que se plantean dentro del ámbito de la agricultura y la ganadería, no se estarán haciendo tan mal las cosas como usted indica, ni es necesario, además, el cambio de todas esas partidas.

También manifiesta usted que se iba a anticipar al no aceptar las críticas que se pudieran producir.
Eso lo manifestó textualmente usted.
También es cierto que nos dice eso muy de vez en cuando.
Y yo le quiero decir que
siempre que se reitera en este sentido, que no quisiera pensar que es el
trabajo al que usted se dedica, porque, sin ligar a dudas, usted ejerce dentro
de la comisión un cargo de relevancia y, por lo tanto, tiene conocimiento de la misma, en
estos planteamientos expuestos, el 90% de ellos es el que se analiza en los últimos años, las disminuciones de las cámaras agrarias, que es algo en usted habitual como propuesta a retirar, y, además, el hecho de que no se considere que la tutela de las mismas y el apoyo económico es indispensable y corresponde a la administración autonómica, como también indiqué.

También pone en tela de juicio que la Fundación Valenciana de Agricultura y Medio Ambiente sea algo innecesario.
.
.
Al menos así lo plantea.
También hace hincapié en las protecciones de renta de los agricultores, como bien dijo hace un
momento, y el sistema de seguros, y yo le indico que durante el año 2010 se ha atendido por medio de su línea y del programa correspondiente tanto a la moratoria de los préstamos de las heladas del año 2005 como a las ayudas a los afectados por las tormentas de septiembre de
2008, así como muchas de las necesidades que planteaban al respecto en las protecciones
de rentas.

De igual forma, se da cobertura por parte de estos seguros y se proporcionan
ayudas a las no coberturas, más las bonificaciones en los intereses de préstamos que se vienen practicando y las ayudas y suscripciones de pólizas en el plan de seguros agrarios combinados, destacando que dentro del
conjunto del estado español, precisamente esta comunidad y esta conselleria es la que más presupuesta dentro de este ámbito, con una 21% sobre el total.

Luego, no deja de sorprender cómo de forma habitual nos pide también que se reitere algo que.
.
.
, lo ha dicho usted de pasada, y es que se retiren
las ayudas al riego gota a gota.
Mire usted, yo no es que esté obsesionado con el riego gota a gota, pero bien es cierto que, agua, en la
comunidad hay bastante poca.
Encima, no la reivindicamos, o no queremos que
venga, y encima de todo ello, no queremos que haya un riego racionalizado para
ajustarnos a las demandas necesarias sobre todo por la agricultura.
Parece ser
que en esta comunidad sin agua se puede cultivar.
Bien, eso es un criterio que
tiene usted en base a sus enmiendas.

Yo también le pediría algo más de sentido común, ya que no si no se dispone de esa agua para el riego, es necesario, además, dotar de estos medios económicos para que este sistema al menos pueda racionalizar, como he dicho
anteriormente, y justifique suficientemente el que los agricultores
fundamentalmente puedan producir sus cosechas.
Por cierto, a ver si es que
estamos equivocados y usted pretende que retiremos esta partida a cambio de
reivindicar el trasvase del Ebro.
Yo estaría dispuesto a hacerlo.
.
.
, pero bien es cierto que creo que ese no es el camino,
no es el camino que ustedes emprenden.

Cabe resaltar que en lo relativo a la conversión varietal de cítricos, que también usted nos indica algo, están aprobados los planes del año 2009 y 2010 y que, además, se prevén actuaciones para el año 2011, haciendo hincapié en la lucha contra la tristeza de los cítricos, algo esencial también para los agricultores.
También la conselleria tiene un gran interés en solucionar, y soluciona, los problemas de la apicultura con las ayudas
necesarias a la producción, comercialización, así como para la mejora de la biodiversidad.
Igualmente, la CAPA, como le dije
anteriormente, se encarga, dentro de este apartado, de realizar anualmente una
estadística, que usted demanda, sobre el número de colmenas tanto de carácter fijo como móviles, a partir de las explotaciones del directorio Rega así como de la producción también, sus características y sus precios medios.
Como no puede ser de otra manera, la
conselleria también se preocupa y ocupa de las mejoras de las explotaciones ganaderas y, como ya
le indiqué también anteriormente, queda perfectamente justificada esa pequeña disminución planteada porque, además, se pone de manifiesto la disposición de los ganaderos de todas esas series de convocatorias y ayudas para paliar
las adversidades económicas, las cuales ayudan a la mejora de la competitividad de los ganaderos.

Pasando al apartado de la calidad reconocida en nuestros productos, indicarle
que quedan perfectamente garantizados los mismos con las dotaciones consignadas
y que, además, con el apoyo de los consejos reguladores, como los proyectos establecidos
para abarcar este ámbito concreto.

Sobre las cooperativas y su vertebración, queda constancia de la voluntad de la conselleria para llevar a cabo cuantas medidas sean necesarias, y, prueba de ello, la orden
del 14 de abril de 2009 por la que se aprueban las bases reguladoras de las
ayudas al cooperativismo agrario valenciano, primando a aquellas que incorporen
a jóvenes dentro de las mismas.

Es necesario también hablar de los proyectos de investigación teniendo en cuenta que estos deben ir dirigidos a objetivos concretos apoyados
desde la fundación Agroalimed, y, como consecuencia, tiene su dotación establecida en su línea correspondiente para garantizar este hecho.

Hablar de los acuerdos contractuales entre industria y agricultores, que también algo nos indica, así como del fomento de la transformación agraria de los productos valencianos, le indicaré, en primer lugar, que uno de ellos escapa del ámbito administrativo para pasar al contractual privado.

Sobre el sostenimiento de los precios en origen, se han destinado y se destinarán importantes esfuerzos y recursos para que impulsen el acuerdo entre todos los
operadores que participan en este sector, siendo esta Conselleria de
Agricultura, Pesca y Alimentación la que más activamente ha promovido los contactos para el buen desarrollo y fin.
Todo
ello teniendo en consideración que la transformación industrial que actualmente se ejecuta en las industrias agroalimentarias de la
Comunidad Valenciana ya utiliza prioritariamente materias primas de origen en
la propia comunidad.
Ya existe un comité de agricultura ecológico y es beneficiario de una orden de ayudas en este ejercicio, por lo que
entendemos que se da con el mismo cobertura suficiente a este apartado
concreto.

Además, hay que tener en cuenta que las semillas ecológicas también están sometidas a este propio comité.
Nuestros productos, como no puede ser de otra manera, ya tienen el apoyo con
las líneas de actuación correspondientes para su promoción y apoyo, y, además, es necesario para ofrecer su calidad.
Se podría hacer alguna mención de las más características y le pondré solamente un ejemplo: nuestra chufa.

Destacar que el propio campo ya ofrece los datos necesarios dentro del apartado
frutícola, indicándole, además, que dentro del tratamiento estadístico son con esos mismos datos con los que lo realizan.

Sobre el etiquetado de los productos agrarios y las estructuras comerciales del
sector vitivinícola, le puedo indicar que es el programa de comercialización de los productos agroalimentarios quien lo establece.

Y, para finalizar, le indicaré sobre el apartado y la importancia que tiene el mismo, como es lo relativo al
turismo rural, que existen unas líneas presupuestarias dentro de estos programas de desarrollo rural que quedan
establecidas dentro de la línea Ruralter-Leader, Ruralter-Paisaje, que atienden todas y cada una de las
demandas dentro de este campo.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència la presidenta, senyora María Milagrosa Martínez Navarro)

La senyora presidenta:

Senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor Lorenzo, bé, crec que estem tenint un debat moderat i bé, però que, en el fons, el que és important no és la moderació sinó (inintel·ligible) .
.
.
és arribar al fons de la qüestió, i jo he sentit ahí que vostés ho fan molt bé.
.
.
, he sentit perfectament que vostés ho fan molt bé.
.
.
No m'explique com tenim el camp com el tenim.
.
.
, no m'ho explique.

Si vol que parlem de la situació lloc per lloc, sector per sector, eixa gran preocupació per l'agricultura i ramaders, jo no li negaré que la tinguen, però el problema no és la preocupació, sinó l'efectivitat de les mesures que vostés proposen, (remors) i ho senc molt, però la situació del sector primari valencià.
.
.
, parlem del camp moltes vegades i mos oblidem que estem parlant de tot el
sector primari, ¿eh?
, jo el primer també, no és un retret en absolut, sinó que quan l'utilitzem, l'utilitzem globalment, però que el sector primari està des d'anys en un profunda crisi, en una profunda crisi, com hem dit tantes vegades que
té una part que és, diguem, estructural, però vosté m'explica moltes coses, perquè no m'explica per què ha desaparegut el programa de cultiu en comú, la dotació, que li ho he dit moltes vegades i no tinc mai una contestació, que és un programa «seu».
.
.
, no és meu, ¡és seu!
¿I a on està?
Zero.
Tenim de posar nosaltres una dotació econòmica per a recordar-los que vostés van ficar un programa i que se n'han oblidat.
¿Per què?
Me dóna la impressió que allò que podia ser bo, se desestima en el seu govern, se desestima.

M'ha dit una cosa que ja hem explicat altres vegades, això de la partida del reg per degoteig.
A vore, el que crec que posa en dubtes la
necessitat, no sóc jo, és vosté, perquè, clar, si diu «és que si portem l'aigua de l'Ebre no farà falta».
.
.
malbaratarem, ¿no, aleshores?
No, no, jo el que vaig dir ja l'any passat, quan vaig presentar, i ho sap vosté perfectament, és que van crear una conselleria que se diu Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i
Habitatge, que té una dotació econòmica en la qual, a més, se'ns va explicar, si no m'equivoque, fa dos, este serà el tercer, que.
.
.
, i se mos va explicar ací, en este mateix pressupost d'agricultura, que les competències de l'aigua passaven precisament a eixa conselleria.
I el que jo dic és que ho facen efectiu.
No m'ha sentit a mi una paraula dient que no siga necessari, no, no.
Però el que li estic dient és que si ací el pressupost d'agricultura hem de jugar amb els diners que tenim, lògicament, que es faça càrrec la conselleria d'aigua, que és on li toca, i els deixen estos diners per a poder fer totes estes coses que
hem parlar.
La més important: l'assegurança de renda.
I ahí hi havien quantitats per a fer-ho.

No seré jo qui defenga que no s'efectuen millores, no.
Però és que no m'ho ha sentit i si algú ho diu li ho diré clarament que mentix.
Simplement entrem en el joc que vostés aproven, en el reglament.
Jo he de tocar partides d'ací i lògicament dic: bé, este tema, que és d'on puc traure diners directes per a l'agricultor per a eixa assegurança de renda, que passe a la conselleria d'aigua, que se diu així, i se diu així perquè el nom li l'han posat vostés i perquè l'han creat vostés, i que se faça responsable.

Per tant, ja té eixa explicació.
Ara ja pot estar d'acord o no, però l'explicació ja la té, per si no la tenia, però que no és la primera vegada que la dic.
Per tant, quan parle de sentit comú, home!
, jo no he dit que no tinguen sentit, vostés tenen els seus objectius, jo discutixc sobre els objectius que marquen este
pressupost.
És més, n'accepte molts dels seus i els millore i altres són propis que posem.

Però, clar, si esta és la situació de la ramaderia i de tant que se preocupen, no es preocupen tant i actuen,
perquè en la davallada de preus.
.
.
Si mirem el sector oví de més del 12% en la carn o més del 25% en els lactis, mos dirà que vosté es preocupa molt, però les mesures són poc eficaces, les mesures són poc eficaces.
Perquè a això si unim l'augment del cost dels pinsos, per posar un exemple, perquè, clar, no podem parlar de tot, que en este últim se classifica, en estos dotze mesos, al voltant d'un 30%, vosté m'explicarà la rendibilitat que té el ramat d'oví en estos moments.

M'ha parlat de l'apicultura, podíem parlar més també, però ja ho férem l'altre dia ja en la mateixa comissió i parlàrem de les condicions: 900 ruscos menys serien este any.
La davallada de la
productivitat dels apicultors és gran.

Jo els propose una mesura clara, una mesura clara en eixa assegurança de renda.
I només que ens posàrem d'acord amb això faríem un gran favor a tot el sector.
És possible?
Sí, perquè no seríem el primer país en fer-ho.
Per tant, els correspon a vostés.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

.
.
.
els correspon a vostés en la seua voluntat.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Señor Lorenzo, cuando quiera.

El senyor Lorenzo Perales:

Gracias, señora presidenta.

Señor Pañella, yo sé que hace usted un gran esfuerzo, sin lugar a duda.
Como le he dicho
anteriormente, justifica suficientemente su presencia en la comisión de agricultura y queda (inintel·ligible) .
.
.
el esfuerzo que usted hace.
Pero bien es cierto que no hace el suficiente y
le explico.

Usted de alguna manera me pide que yo le diga cómo va a desarrollarse todo un presupuesto de la conselleria de agricultura.
Yo le he hablado de lo que usted plantea cómo enmendar, simplemente.
Por lo tanto, las otras partidas, si quiere, en tener
tiempo las repasamos una a una.

Pero bien es cierto, como le digo, que su trabajo, que viene siendo efectivo, a
veces adolece de cierta, no sé si llamarle credibilidad.
Y ¿por qué?
Porque usted en ningún momento ha planteado ninguna fórmula, por mucho que usted diga que garantiza por este motivo común o cualquier otra de las partidas que puedan haber desaparecido, que tendrán una explicación, y lo cierto es que los ganaderos y los agricultores de nuestra comunidad lo
que están demandando de nosotros son otras cosas.

Usted me dice también que no desviemos la atención del agua y por qué se plantea de forma reiterada el apartado del gota a gota.
Pues, muy fácil: en la suma de propuestas que usted nos hace de que tengamos que disminuir
la cantidad de esa partida, nos falta dinero.
O sea, la ha consumido con
creces, quiero decirle.
Es que está pretendiendo que la quitemos, sin lugar a dudas.
No sé si habrá sido ese su deseo, supongo que no.
En cualquier caso le diré que imprescindible el agua, es imprescindible racionalizar el riego.
Y, sin
lugar a dudas, quien primero lo agradece es aquel que tiene la necesidad de
producir sin ese medio necesario.

Yo también quisiera resaltar, como no puede ser de otra manera, el buen hacer de la conselleria, sin lugar a dudas, por mucho que usted se esfuerce en contradecirlo.
Y prueba
de ello, como he dicho anteriormente, es que mediante el esfuerzo permanente, año tras año, se consiguen los logros establecidos y todavía, si cabe, en este año, con las incidencias económicas y de crisis, el poder lograr los objetivos que se han logrado tiene un mérito excepcional.
No desprecie usted ese trabajo, ni ese buen hacer de la conselleria.

Yo, además, creo que hay que ser consciente de la necesidad de los recursos, por supuesto
que sí, y comparto que hay que trabajar para obtener recursos.
Pero lo que no es
posible es que simplemente entendamos que es suficiente bailando los números de las partidas presupuestarias.

Desde la conselleria se actúa con objetividad para dar cobertura a aquellas necesidades que los
agricultores, ganaderos, el mundo de la pesca y la alimentación solicita de todos nosotros.
Por lo tanto, podemos compartir algunas
cuestiones, sin lugar a duda.
Pero creo que la esencial para todos nosotros es
garantizar que con esta partida presupuestaria y con estos presupuestos podamos
conseguir el objetivo que se ha planteado de la conselleria.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Pasamos al tercer bloque de enmiendas que corresponden al Partido Socialista.
Tiene la palabra el señor Lozano.

El senyor Lozano i Pastor:

Gràcies, senyora presidenta.

Bona vesprada a tots, senyories.
Bona vesprada, senyora consellera.

En la presentació dels pressupostos d'agricultura en la comissió d'economia vaig finalitzar la meua intervenció demanant-li a la consellera que utilitzara el seu valor i el seu coratge per a
tornar-li el pressupost al president i per a dir-li que ne fera un nou que
maltractara menys o menos al nostre benvolgut sector.
Li feia esta demanda perquè, després de repassar els últims deu anys de pressupost del Partit Popular en matèria d'agricultura, hem vist com han caigut els seus pressupostos d'un 4,77 a un 2,11 en 2011.
I no sols, per desgràcia, han disminuït en quantitat sinó que també, en part, hem perdut competències.

Per contra, si analitzem l'exportació del sector agroalimentari, en els últims anys ha representat este sector el segon en xifra d'exportació i en 2009 inclús foren superiors al sector del metall, passant a ser el primer exportador de la
Comunitat Valenciana.
I açò, de veritat, jo crec que crea un interrogant: com és possible que quan exportem les rendes dels llauradors són més baixes?
Això jo crec que és una pregunta que s'haurien de fer.

La resposta, senyories, és que l'agricultura, ramaderia i pesca estan tan bé que si l'objectiu final és donar de menjar a tots nosaltres, insistisc que ho fa tan bé que sobra de tot.
El problema el tenen els llauradors i llauradores, els homes
i dones que viuen en el món rural.

Este és un pressupost que any darrere any ha disminuït les seues partides pressupostàries.
El Partit Popular pretén fer les mateixes que fa deu anys amb moltíssims menys recursos.
Això sense tindre prioritats.
I açò, que ja és una dificultat a l'hora d'esmenar-los, el problema més greu és que durant estos últims anys els pressupostos que mos ha presentat han sigut al meu entendre
enganyosos i falsos.
Vostés conscientment sabien que estaven pressupostant uns diners que no eren per als
llauradors i pescadors.
Vostés estaven enganyant conscientment i això me dol.

En el pressupost de 2010 presentaren una partida per a millora de les OCAPA de 6,15 milions d'euros i una altra de 2,3 milions per als pescadors.
I el 16 d'agost de 2010 hi hagué un canvi pressupostari i el conseller d'Hisenda s'emportà 7 milions, dels quals 2 se n'anaren per a pagar la Fundació V Encuentro Mundial de la Familia celebrat en l'any 2006.
En este context cregant-se vostés que hem fet un esforç per vore com se pot arreglar un pressupost paupèrrim, enganyós i de dubtosa fiabilitat.

El Grup Socialista presentà 48 esmenes, més 2 a l'Agència Valenciana de Foment i Garantia Agrària i 1 a l'institut d'investigacions agràries.
Amb elles, senyories, tracten bàsicament de prioritzar els pocs recursos de què disposa la conselleria i que ací jo crec que els altres portaveus han deixat també molt clar.
Creem en este moment que és una prioritat democratitzar el camp valencià.
I no és, senyor Giner, que vulguem carregar-se les cambres.
El que sí que diem, com vosté va dir l'altre dia que mosatros volíem carregar-se les cambres agràries provincials, el que diem és que durant un any s'utilitzen eixos recursos, s'utilitzen eixos recursos per a fer eleccions al camp i que les cambres,
finalment, estiguen representades i siguen útils, però a més pels vots que els han donat els llauradors a les distintes organitzacions agràries.

Senyories, coneguem el mateix president de les cambres des de fa més de trenta anys.
I la vergonya és que hi ha comunitats autònomes que van per la quinta convocatòria a eleccions a cambres.
I les convocatòries les fan els governs i partix que tenen com a valor fonamental el ser democràtics.
No diga que no se fan, perquè no se fiquen d'acord les organitzacions agràries, que és una cançoneta que en totes les ocasions m'ixen.

En moments de dificultats i poc recursos hem tractat en les nostres esmenes el
prioritzar en alguna cosa que considerem fonamental: la investigació, el desenvolupament i la transferència del coneixement.
En ningun cas eren noves aportacions per a fer front a una
situació quasi estructural que patix el camp valencià.

Mire, vostés s'enrecorden del pla Millorar?
El senyor Cotino invertí, deia que anava a invertir 1.
500 milions d'euros en el sector citrícola i 700 en el sector vitivinícola.
Pressupost de l'any següent: menys diners percentuals que l'any anterior, però totes les partides portaven afegida en majúscules, la paraula millorar.
I això és el que vostés han fet enguany amb les partides nugades als ajuntaments, que han afegit el
F.
C.
M.
, com l'altre dia irònicament jo li comentava a la senyora consellera.
I la realitat ara és que en estos moments això és una mentida, perquè l'únic que se vol donar a entendre és que els ajuntaments van a tindre més pressupost i van a tindre més diners per a poder pal·liar el seu dèficit econòmic que tenen.

Senyories, sé que és una obvietat, però m'agradaria recordar dos coses, que estem debatent, criticant i fent aportacions
als pressupostos de La Generalitat.
I, segon, que La Generalitat té les competències plenes en matèria d'agricultura, ramaderia, pesca i alimentació.
Dic que és una obvietat, però l'experiència me diu que vostés, per raons òbvies, obliden fàcilment i utilitzen la falta d'arguments per donar-li la culpa del que passa en l'agricultura valenciana sempre als altres, a la Unió Europea, al govern central o a qui siga.

Vull avançar-me avui, ja que sé el que vostés mos van contestar en la comissió quan no tenen resposta a les nostres demandes i als nostres arguments i mos
tiren en cara el conveni Unió Europea-Marroc i que calcule que hui també ho dirà.
Avui supose que també ho farà i, si no, la veritat, senyor Giner, és que me quedaré inclús sorprés per la seua lleialtat i compromís amb el Govern d'Espanya i amb els valencians.

Senyories, després de quatre anys de negociació és que m'agradaria explicar el que ha sigut este conveni, perquè és que si no fa l'efecte que els mals sempre som els de fora i mai cap responsabilitat de la
conselleria.
Dic que fa quatre anys de negociació en novembre de 2009, el col·legi de comissaris de la Unió Europea acabaven les negociacions per a renovar el protocol agrari de la Unió Europea-Marruecos.
Insistisc, senyories, en renovar un protocol que està en vigor des de l'any 2000 i, si la memòria no me falta, aquí governava en Espanya el Partit Popular.
I si no me seguix fallant, si no
recorde mal, estava ací el senyor Zaplana i el Partit Popular en la Comunitat Valenciana i, si no
recorde mal, era el senyor Arias Cañete el que va a fer eixe acord de la Unió Europea o almenys va consentir des d'Espanya que se fera.
En paraules del senyor Arias Cañete el protocol era
justo y necesario.

Senyories, aquell acord i este no mos agrada, ni aquell ni este, perquè afecten els nostres productes.
Però també és veritat que els països del nord d'Europa demanaven que foren de lliure comerç i amb les negociacions, i vostés ho saben, s'ha aconseguit ficar traves per preservar els productes que mos afecten als
valencians, com són: límit de tonatge, calendaris per a que no.
.
.
, les exportacions de tomaques i taronges afecten el
menys possible en campanya; i també endurim les traves fitosanitàries per a garantir la salubritat dels productes que entren en Europa.

Però, a vostés, totes aquestes consideracions jo crec que els importen ben poc.
Els importa
el mateix que els importen les persones que viuen i treballen en el món rural -jo sé que el que estic dient pot ser o pot quedar dur.

Senyories, perquè, si no és així -i m'agradaria que no fóra així-, jo crec que vostés ho tenen molt fàcil, molt.
La renovació del protocol agrari del conveni Unió Europea-Marroc ha de ser aprovada o no pel parlament europeu.
I allí, que jo sàpia, vostés, el Partit Popular Europeu, és qui té la majoria absoluta; com ací, per si no ho entenen, que vostés poden aprovar o fer el que els done la gana perquè tenen eixa majoria.
Allà també.
Són vostés, que si de veritat se creuen el que diuen, convenceran els seus amics -el Partit Popular Europeu- i votaran en contra de la renovació de l'acord.
Però no sé per què, vostés, ací, molta demagògia però
agalles per a defensar els interessos del camp valencià, en Brussel·les, jo crec que poc i res.

Deia que era obvi, però si és possible jo els demanaria que se centraren en els pressupostos de La
Generalitat -els seus companys, en els pressupostos de la nació- i se ficaren a treballar per a vore com aconseguim paralitzar, si és veritat que vostés estan tan preocupats, en Brussel·les i paralitzar l'acord.

Per a acabar, senyories, quan vostés vullguen, parlem amb profunditat, en estes Corts, sobre el protocol d'Unió Europea-Marroc.
I de què, sobretot de què hauríem de fer per a pal·liar els efectes negatius.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Lozano.

El senyor Lozano Pastor:

.
.
.
, però això seria lleialtat i això seria responsabilitat.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señor Giner, tiene la palabra.

El senyor Giner Giner:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Senyor diputat.

En primer lloc, ha fet vosté una intervenció, com ha vingut sent habitual, recorrent a eixe plantejament demagògic de la baixada dels pressupostos.
Però no vaig a perdre molt de temps en esta qüestió perquè és evident que, entre altres qüestions, n'hi ha una minoració de competències que té, indubtablement, un impacte pressupostari, en el canvi dels anys, en què determinades competències que estaven en la Conselleria d'Agricultura han passat a altres conselleries.
Però ja li dic que no vaig a perdre el temps en esta qüestió.
Ni tampoc vaig a entrar en les desqualificacions que ha repartit vosté a tot arreu.

Vosté ha plantejat ací que té la Conselleria d'Agricultura les competències plenes.
I ja anava dirigit a intentar posar-se la vena en la nafra abans
que es produïra eixa nafra.
Però, en tot cas, vosté m'ha posat en un carreró sense eixida, per una qüestió, perquè vosté diu: «Si no parlara de l'acord Unió Europea i Marroc, estaria vosté mostrant una lleialtat amb el Govern d'Espanya i amb els valencians -ha dit, m'ha paregut entendre-».
Doncs, mire, precisament per la primera part de la seua afirmació, per eixa suposada lleialtat amb el Govern d'Espanya m'ha obligat vosté a que jo li parle d'esta qüestió i li done absoluta prioritat.
Perquè jo no li tinc ninguna lleialtat a un govern que està arruïnant el país, a un govern que li ha girat l'esquena als interessos dels llauradors, a un govern que ha venut l'agricultura mediterrània i que ha permés que es fera este acord, este acord, este acord.
(Remors) No obliden vostés, per molt que vaja vosté intentant ací, recorrent a martingales, donar la imatge que ací els populars tenen alguna cosa a vore.
No, el Govern d'Espanya, el Govern d'Espanya és socialista.
(Remors) Les competències en Europa són de vostés.
I si els pica es rasquen.
Però eixa és la realitat.
Eixa és la realitat (aplaudiments) i no ninguna altra.

Vosté ha volgut fer ací la quadratura del cercle.
Ha vingut a parlar.
.
.
, és que.
.
.
, d'un acord; estem parlant d'un nou acord.
Ah!
, no estem parlant d'un nou acord?
Aleshores, de què estem parlant?
(Remors) Estem parlant d'un nou acord que incrementa les dotacions; que incrementa, en molt, la quantia
dels contingents de taronges i d'hortalisses que liberalitza, en la pràctica, les exportacions del Marroc sense cap aranzel.
D'això estem parlant.
I això ho ha permés el seu govern.
D'això és del que estem parlant.
I, a més, sense les exigències fitosanitàries que a mosatros mos exigixen des de la mateixa Unió Europea.
Això està permetent, en eixe nou acord, el seu govern, el seu govern, el govern
socialista.

Mire, jo li ho diré gràficament.
Una nova sabatada, però sabatada amb «z» de Zapatero.
Una nova sabatada als interessos dels espanyols, en general, i
dels valencians, en particular.
A més, a vosté li serà (inintel·ligible) .
.
.
dir ací que no li pareixia molt bona eixa solució, que no li pareixia molt correcte eixe acord.
Doncs, faça-li-ho saber a la ministra del Mar, d'Agricultura, a la senyora Rosa Aguilar; perquè, públicament, la senyora Rosa Aguilar ha cantat les excel·lències d'este acord entre la Unió Europea i Marroc.
Rosa Aguilar, ministra del govern socialista; crec que no té, absolutament, res a vore amb mosatros.
I, a més, ho fan vostés, han permés eixe acord, l'han beneït, estan defensant-lo públicament -vostés, els seus companys socialistes del Govern d'Espanya-, estan defensant-lo públicament en un país, com és Marroc, que ja incomplia els contingents.
Ja els incomplia.
I ara, vostés, el que fan és obrir-li l'aixeta i donar-li barra lliure.
Vostés han fet això, donar-li barra lliure.
Una nova baixada de pantalons del govern socialista,
com sona, una nova baixada de pantalons del govern socialista.
(Aplaudiments)

Un acord -eixe que vosté pretenia que jo no nomenara per una suposada lleialtat, de la qual jo no em
sent responsable ni obligat, jo no tinc cap necessitat de mostrar-me lleial a
qui no es mereix que se li manifeste la lleialtat-, que ara, en este cas, mos ha pillat quasi, quasi, que de sorpresa, senyor
diputat.
Ha sigut una pèssima notícia.
I què ha fet, davant d'eixa notícia, el seu govern?
Què ha fet el senyor president del govern?
Què han fet els seus companys?
Per què, senyor diputat, per què no han defensat els interessos dels valencians, i de l'agricultura mediterrània en general?
Això sí que ha sigut una autèntica maçada a la nostra agricultura i no tots eixos romanços que ha fet vosté ací, intentant retrotraure's en la història dels pressupostos de la Conselleria d'Agricultura.
Açò que han fet vostés, açò que són responsables vostés i només que vostés, això sí que és una autèntica maçada.
I una maçada que ja compta -com li he dit- amb el vistiplau de la senyora Rosa Aguilar.

I ja està parlant-se de fons d'inversió que vénen d'Abu Dhabi, que van a anar a Marroc per a ficar en funcionament, ni més ni menys que més de set-centes mil hectàrees a competir, directament, amb la nostra agricultura.
Això és el que han permés vostés, entre altres coses.
Ho ha permés un govern -li ho diré en valencià- cendrós, un govern cendrós que quan, enviscat en tots els paranys, torna a ficar com a moneda de canvi
els interessos del nostre poble.
D'un govern, que li reitere, que s'agenolla davant eixe sultanat -vostés sabran per què té eixa actitud absolutament d'agenollar-se davant eixe govern, vostés sabran el per què-.
Un govern que es plega.
.
.
(Remors) Jo també ho sé, jo també ho sé; vosté ho sap, però jo també ho sé, senyor portaveu, no li càpia dubte.
Vosté ho sap i mosatros també ho sabem.
(Remors) Un govern que es plega a totes les pressions, oblidant el que havia de ser
sagrat per a ell, que és la defensa dels interessos del poble a què es deu.
Un govern que, per molt que els dolga a vostés, deixa en ridícul el nostre país.

Miren, és molt senzill hui dir, per exemple, una sola paraula, dir Sàhara -hui, dir Sàhara-, doncs és més que suficient, és prou per a saber el que significa respecte al govern socialista.
(Aplaudiments) Esto tiene que ver, esto tiene mucho que ver, muchísimo que ver con el acuerdo de la Unión Europea con Marruecos.
Mucho que ver.
El que passa és que a vostés els agradaria que no tinguera res a vore.
Però té molt a vore, però té molt a vore.
(Remors) Perquè, mire, li diré una cosa més que té molt a vore, li diré una cosa més que té molt a vore.
(Remors) Hui li diré.
.
.
, li diré que hui.
.
.

Senyora presidenta.
.
.

Li diré que hui.
.
.

La senyora presidenta:

Señores diputados.
.
.

El senyor Giner Giner:

.
.
.
que hui, govern socialista -o Zapatero, com vostés vullguen- és sinònim de dir necessitat urgent de canvi.
Això també té molt a vore.
Perquè eixe govern, eixe president, són responsables directes d'un acord que va a ser nefast per als interessos de l'agricultura valenciana.

I, en total, senyor diputat, vostés han presentat, efectivament, 51 esmenes.
.
.
(Remors) No, però si les esmenes són tan insubstancials, són tan pobretes que no mereixen més que l'escàs minut que em queda.
.
.

La senyora presidenta:

Perdón, perdón.

Señor Giner, por favor.

¿Serían tan amables de guardar silencio mientras.
.
.
?
(Remors)

Vamos a ver, señor Ximo Puig, si hace usted el favor de guardar silencio y escuchar.

Muchas gracias.

Señor Ginés, continúe.

El senyor Giner Giner:

Si no li importa, em diuen Giner, però dóna igual.
(Rialles)

Estes 51 esmenes que vostés han presentat tenen molt poca substància, molt poca substància.
Tan sols han merescut que el senyor diputat defensara la necessitat d'unes eleccions, que jo li torne a reiterar que el sector no ha arribat a un
acord en eixe sentit.
I, aleshores, vostés, una volta més, vénen amb la mateixa cançó.

O les cambres agràries, que vosté s'atrevix a dir ací que vostés no volen, home!
, no volen suprimir-les i els eliminen tota consignació pressupostària; obviant una cosa que és importantíssima -que haurien de saber-, que la tutela i el recolzament a les cambres agràries provincials les deuen exercir les comunitats autònomes, l'administració autonòmica, en compliment del Reial decret 1.
372/1992, del 13 de novembre.
Això ho han de saber, ho han reiterat fins la sacietat.

I com esta, perquè no em queda més temps, la resta d'esmenes que vostés han presentat.
Insubstancials, mancats de sentit; quan no, eliminant milions i
fent.
.
.
, si s'aplicaren, farien inviable l'aplicació de les polítiques que necessita la nostra agricultura.

Moltes gràcies, senyora.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Giner.

Señor Lozano.

El senyor Lozano Pastor:

Senyor Giner, la veritat és que no m'ha decepcionat.
Jo estava un poquet preocupat, dic: «Igual no entrarà.
» Però sí, sí, vosté ha complit.

Mire, estos pressupostos són tan indefensables que vosté portava un escrit de deu minuts, només per a parlar del tema Marroc.
I jo li he dit, des de la tribuna, que quan vosté vullga preparen ací una proposició no de llei i discutim de l'acord.
(Aplaudiments.
Un diputat diu: «Muy bien.
») I discutim seriosament.

Segon.
Mire, senyor Giner, que diu vosté que estava jo utilitzant demagògia contra unes dades que estava jo constatant i que estan constatades i
escrites.
Jo no sé on està la demagògia.
A mi m'ha paregut més eixa que vosté ha fet que la que jo he estat fent.

Però, mire, li diré una altra cosa -que ja li ho he dit diverses vegades, però jo crec que en la cambra és bo que ho recordem-.
En els mateixos pressupostos, en les mateixes lleis espanyoles, en la mateixa
política agrària comunitària -en la mateixa-, les altres comunitats autònomes han fet polítiques pròpies per a solucionar els errors o les deficiències que ells tenien.
I, lògicament, ara tenen el seu fruit.
I Extremadura està fotent-mos -perdó-, està agafant els mercats de fruita dolça que mosatros hem anat deixant.
¡I Andalusia en agricultura ecològica!
¡I Múrcia en sucs!
¡I Navarra en transformats!
¡I Lleida en ramaderia!
¡Amb els mateixos, senyor Giner!
Però, li diré, perquè açò no té ningun secret, ¡cap!

Pressupostos de La Generalitat, el 2,11% en el 2011; el de Múrcia representa el 9% del seu pressupost; el d'Extremadura l'11; (veus) el de Castella-Lleó el 6%; Castella-La Manxa el 16%; Aragó el 12%; i la que més s'aproxima a mosatros és Andalusia i encara està per damunt de la nostra, el 3%.

¿Veu com no n'hi han secrets?
Que quan u se creu que ha de fer polítiques pròpies, perquè se creu que té l'autogovern, i, per tant, ha d'exercir-lo.
I a mi me fa l'efecte que vostés ni els importa açò de l'agricultura, si no, les xifres ho diuen clarament; han desaparegut més del 70% de tots els actius agraris de la comunitat en a penes fa dotze anys.
(Aplaudiments) Han abandonat setanta-quatre nuclis rurals en la Comunitat Valenciana.
Vostés en setze anys no han adoptat ni una sola mesura estructural de política agrària a la realitat valenciana.
S'han limitat a desenvolupar les mesures generalistes de política agrària comunitària, i, any darrere any, han disminuït els pressupostos d'agricultura.

Per a vostés el sector s'ha convertit ja en un problema, perquè vostés han creat un problema.
La falta de mesures estructurals que vostés han fet fa que, en estos moments, tingam un problema i greu, perquè els altres sí que han anat avançant i mosatros mos hem quedat ancorats en el passat.

La mala situació del camp valencià és producte del seu abandonament, no de l'abandonament d'ells, sinó del que ha fet vosté, de tots els llauradors i ramaders valencians.
Vostés ho han fet tan malament que exportant més taronges.
.
.
¡És que açò ja és el súmmum!
Com un dia va dir ací el president de vostés, que va dir que «no aniria tan malament quan estaven cada any exportant més».
I, clar, jo torne a repetir, si exportar és enviar la taronja, i, el que quede, per als llauradors, aixina exportaria jo
tot el que fem ací en la comunitat, encara que jo no fóra l'amo perquè, efectivament, el que se fa és això: com que no se és l'amo, s'envia i se queda un poc per als llauradors.

¡Fan falta polítiques per a les persones!
¡Fan falta polítiques perquè puguen viure els llauradors i ramaders del seu treball!
¡No fan falta polítiques per a l'agricultura!
Perquè eixe és el tema, perquè vostés ho tenen molt clar: només deixant-la morir, qui se faran amb l'agricultura seran els que, d'alguna manera, poden comprar-la i poden fer que la terra estiga en el seu
moment.

Eixe és el drama nostre, que puguem mantindre un sector amb molta mà d'obra, que això en este moment és un valor, i que, ara, si el tingueren com Déu toca haguera absorbit un poc de la qual mos sobra en altres sectors, estem en
este moment en un sector que és incapaç ni tant sols de mantindre's.
(Veus)

Senyora consellera,.
.
.
(El senyor Ximo Puig intervé sense micròfon)

La senyora presidenta:

Señor Ximo Puig, le llamo al orden.
(Veus) A usted, le llamo a usted, señor Ximo Puig.

Señor Lorenzo.
(Algun diputat diu: «¿Lorenzo?
»)

Lozano, perdón, perdón.

El senyor Lozano i Pastor:

Senyora consellera, jo crec que vostés poden prendre la paraula quan creguen convenient.
Quan vosté vullga, jo estic encantat, parlem d'estes coses i de més, però vosté sap que és un plaer per a mi.

Senyor Giner, de veritat, busque's altres excuses perquè les que mos donen cada any, cada vegada són pitjors.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments) (Algus diputast diuen: «¡Muy bien!
»)

La senyora presidenta:

Señor Giner, tiene la palabra.

El senyor Giner Giner:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor Lozano, a vore si es fiquen d'acord i si s'aclarixen vostés.

Permeta'm que, en primer lloc, li agarre la paraula i li diga que per part del meu grup
parlamentari estem encantats que, en la primera ocasió que n'hi haja, debatem al voltant de l'acord Unió Europea i Marroc, i que fiquem les cartes damunt la taula.
Per a mosatros serà una autohonor poder desemmascarar-los a vostés, tot un honor.
(Aplaudiments) (Alguns diputats diuen: «¡Muy bien!
»)

Després, dir-li, senyor Lozano -no es fique nerviós, tranquil-, dir-li que a vore si es fiquen d'acord, perquè vosté ve ací amb eixe discurs derrotista, victimista, amb eixe discurs que està més passat de moda.
.
.
, ve ací i mos conta una milonga.
Però, resulta que fa unes hores jo llegia que la seua ministra conta una milonga
totalment al contrari, perquè acaba de fer unes declaracions diguent: «L'increment de la renda agrària -ja li dic, no segons els Partit Popular, no segons la conselleria, no perquè ho diga jo-, l'increment de la renda agrària -segons el MARM- s'estima que en el 2010 -en l'any que estem acabant- està al voltant del 6,5%.
» A vore si vostés s'aclarixen.

¿Estem visquent eixa situació quasi de final del món, apocalíptica?
¿O estem visquent una situació en què ha hagut un increment del 6,5% de la renda agrària?
I dóna més dades la senyora ministra.
Situa la renda agrària al voltant dels 22.
547,5 milions d'euros, la renda agrària expressada en UTA -ja ho sap-, en unitat de treball anual.
Això, segons el MARM, s'ha produït eixe important increment.

¡I fixe's vosté!
I diu que eixe increment, pel que fa referència a les fruites, és del 8,1%.
¡A vore si s'aclarix vosté!
Faça cas al que li diu la seua ministra i quan vinga ací, doncs, faça un discurs molt més raonable, més centrat en la realitat, menys perdut en les ja tradicionals castanyes que mos
venen ací tots els anys, perquè allò de les seues esmenes és de castanya, sempre amb les mateixes; de les cinquanta-una, quasi la meitat són pura fullaraca, pura literatura, lletra sense més fons.

Ha fet referència vosté al tant per cent que representa la Conselleria d'Agricultura, al pressupost de la conselleria, respecte al global del pressupost
de La Generalitat.
¡Home!
, doncs, jo li brinde que faça un exercici d'humilitat, i, també, un exercici de sinceritat, compare vosté el percentatge que representa el pressupost del MARM respecte al pressupost
global de l'estat, i vorà vosté com estem en percentatges ínfims.
No vinga ací a utilitzar un raonament que, quan se l'aplique vosté allà on governen vostés, es cau pel seu propi pes de pura vergonya, ¡de pura vergonya!
, senyor Lozano.

I quan debatem eixe acord, podríem debatre també de com n'hi ha una disparitat en els tractaments, segons de quina comunitat es tracte.
Mentres a Andalusia vostés li amollen dos mil milions d'euros, a mosatros mos amollen dos-cents.

I mire vosté, la nostra agricultura representa el 6,4% del PIB.
Vosté ha fet referència a l'agricultura d'Extremadura, a l'agricultura d'Andalusia, a l'agricultura.
.
.
¡Escolte!
Doncs, ara, se sent esta dada, que eixa sí que no té volta de fulla.
I vostés, tanmateix, amb la seua actitud, amb la seua política sectària a tots els nivells, a tots els nivells, ací tenen un exemple més d'eixa política sectària que castiga la Comunitat Valenciana, no perden ocasió per a castigar la Comunitat Valenciana, els agrade sentir-ho o no.
Però, lamentablement, eixa és la trista realitat, la trista realitat.

I com que vosté en la seua intervenció a penes ha parlat de les esmenes, a penes ha parlat de les seues esmenes, perquè s'ha dedicat a parlat del que li ha convingut, jo sí que vull dir-li que, a més, les seues esmenes, en el seu conjunt -li ho dic si li serveix per a alguna cosa-, per a l'any que ve, perquè com vostés continuaran estant en eixe costat, doncs, a vore si modifiquen un poc la mecànica, trenquen les plantilles que ja tenen, les trenquen i en fan alguna nova,
perquè és que sempre és el mateix; el conegut recurs a les oficines comarcals, que ¡quina mania li té vosté a les oficines comarcals!
Un home que ve les comarques, ¡quina mania li té vosté a la descentralització, a la possibilitat de donar informació, formació també, als llauradors, a la ingent faena que fan des d'eixes oficines comarcals.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Giner.

El senyor Giner Giner:

.
.
.
que vostés, un any més, carreguen contra això!

Quan vullga, debatrem de la Unió Europea i del Marroc i de com és de garrepa el seu govern socialista respecte a la Comunitat Valenciana.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Giner.

Secció 14.
Medi Ambient, aigua, urbanisme i habitatge, i entitats adscrites

La senyora presidenta:

Señorías, pasamos a la sección 14, medio ambiente, agua, urbanismo y vivienda.

Para la defensa de las enmiendas presentadas por la Agrupación de Diputados No Adscritos, tiene la palabra el señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Bé, moltes gràcies, senyora presidenta.

Ja no tornaré a pujar perquè ja no hi han més intervencions hui, així és que l'última que faig.

Anem a vore, nosaltres, evidentment, hem presentat esmenes a la secció de medi ambient, moltes esmenes, perquè és una secció ampla, amb moltíssim contingut, moltíssim contingut de caràcter més que res d'intencions, perquè de diners poc i cada vegada menys.
Estem davant de la segona conselleria que més baixa, la qual cosa, a més, és tota una declaració d'intencions en una època de crisi.
És a dir, les qüestions ambientals queden en una segona banda quan venen les vaques flaques.

Bé, són 314 esmenes que -com ja vaig dir en la comissió- tenen dos característiques fonamentals.

La més important de totes és que suposa, de fet, un programa alternatiu complet a la política de la conselleria, ¿val?
, no sols d'allò que es veu explícitament en les partides, sinó també en allò que respecta la definició de la problemàtica, perquè entenem que no es pot abordar amb correcció els problemes que tenen si no es definixen quin són eixos problemes de forma adequada i sense buscar eufemismes o justificacions
de les polítiques.

I, en segon lloc, també, naturalment, detraure diners de les enormes borses que es generen en
aplicacions pressupostàries que suposen externalització dels serveis, que és un abús, que és especialment greu en aquesta conselleria, i, per tant, que dóna un cert marge, dins de les limitacions del debat pressupostari, per a buscar
diners que aplicar a altres qüestions.

Bé, i, en eixe sentit, plantegem esmenes, sobretot en la política d'habitatge, buscant -no vaig a citar-les totes-, però sí buscant l'element fonamental, que és incidir sobre la rehabilitació.
Nosaltres pensem que la política d'habitatge del Consell és inexistent -incidisc-, fonamentalment, en tractar de resoldre els problemes de la construcció en compte de resoldre els problemes de l'accés a l'habitatge.

També incidim en matèria de depuració d'aigües, que insistim molt, any rere any, en el tema de l'aplicació de la Directiva Europea de l'Aigua, que acabarà el termini i no haurem fet, bàsicament, res.
I, sobretot, en aquest moment, molt important: la creació de l'Agència Valenciana de l'Aigua perquè entenem que cal crear-la per a poder anar a exigir les competències que l'Estatut d'autonomia atorga al País Valencià en aquesta qüestió.
I d'això, lògicament, detraem els diners dels convenis amb Agua y Progreso, que no servixen
per a res més que per a fer pura propaganda.

Un element molt important és el tema dels espais naturals.
Pensem que cal canviar radicalment la política d'incendis forestals -ho diré ací i ho repetiré demà en la Conselleria de Governació-.
No entenem una política d'abordar la problemàtica d'incendis forestals que no partisca de la prevenció dels incendis.
I, això, evidentment, no es fa, es fa molt poc en prevenció, i, el que es fa, es fa molt malament fet.

I, en eixe sentit, la conversió d'espais naturals que, com sempre, tota esta partida és la que més baixa, doncs, incidim, a més, en el tema -que vaig dir ja en la comissió- del Parc Natural de Serra Escalona, que ens demostra perfectament que hi ha
diners de sobra, amb el que costa de posar en un parc natural, dins dels propis
pressupostos de la conselleria.

Evidentment, en temes de canvi climàtic també insistim moltíssim en les nostres esmenes.
Volem que s'incrementen les dotacions, per això les esmenes 1.
586 i 1.
587.
Es parla de desplegar l'estratègia valenciana de canvi climàtic, però no n'hi ha un duro per a fer-ho, per tant, difícilment podrem desplegar estratègies.
I jo insistisc molt en açò perquè ens estan fent treballar molt en esta qüestió perquè, després, en la pràctica no hi hagen diners.

També volem que se substituïsca la propaganda per informació als ciutadans, especialment en qüestions que tenen molt a vore amb el tema de la informació, que no es dóna, o en temes, qüestions que són inexistents, com el tema de la contaminació per radiacions electromagnètiques, la contaminació atmosfèrica, la contaminació acústica, les inspeccions, la introducció d'ecotaxes, i, finalment, sobretot, l'establiment d'un gir copernicà en la política de residus, que és un autèntic desficaci, un autèntic desastre planificat, un desastre planificat -i estic dient-ho aixina amb totes les lletres- per part de la conselleria.

Entenem que és prioritària la reducció de la producció de residus -si no fem això, la resta de qüestions no servixen per a res- i, sobretot, el redissenyament dels plans zonals.
Per tant, paral·lelament al PIR, creguem que eixes qüestions deurien estar.
.
.
, si el PIR va a posar-se en marxa a partir d'enguany, lògicament, els elements fonamentals deurien estar contemplats ja en els
pressupostos que es presenten per a la seua aprovació.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Senyora Díaz.

La senyora Díaz González:

Gracias, señora presidenta.

Señoras y señores, debatimos la sección 14, relativa a medio ambiente, agua, urbanismo y vivienda, a la que ustedes
han presentado nada más y nada menos que más de trescientas enmiendas.

Yo no digo que esté mal o que esté bien presentar más o menos enmiendas, pero con este número es evidente que podíamos llegar a pensar que algo constructivo tiene que haber ahí.
Sin embargo, tras el examen de las mismas nos damos cuenta de que no.

Ustedes piden por aquí y por allá, y no digo que alguna de sus peticiones sea buena y positiva para el medio
ambiente o para cualquiera de las otras competencias que tiene esta conselleria.
Probablemente lo sea.
Lo que pasa es que resulta que ustedes las presentan, y
las presentan sin darse cuenta de que.
.
.
, entiendo que no se den cuenta, porque como no gestionan y no han gestionado
nunca ni lo harán, pues no se dan cuenta de que contamos con un presupuesto determinado y
concreto y que tenemos que jugar con ese presupuesto y que hay que cuadrarlo.

Ustedes presentan todas esas peticiones sin determinar un coste económico que conlleva esas actuaciones que presentan.
Claro, sin ese coste económico, ¿cómo sabemos si las vamos a poder llevar a cabo o no?
Es imposible.

Pero es que además no solo no.
.
.
, o sea, las presentan sin ese coste económico, es que además no indican qué partidas presupuestarias deberían reducirse, ni cuáles deberían aumentarse para poder llevarlas a cabo.
Le repito, los presupuestos deben de
cuadrarse y ustedes al presentar sus propuestas no lo hacen, no cuadran
absolutamente nada.

Se lo hemos dicho en repetidas ocasiones, el presentar enmiendas a los
presupuestos -al proyecto de ley de presupuestos- conlleva eso un contenido económico y, luego, además, un reajuste que haga posible llevar a cabo esas propuestas.
Pero por mucho
que le decimos, ustedes siguen en la misma línea.
Una muestra de su ineficacia.

Y le voy a decir lo que sí hace esta conselleria, lo que se plantea, lo que pretende hacer, la forma de hacerlo, porque esta conselleria trabaja, y trabaja con lo que tiene de la mejor manera posible.

Mientras que la Conselleria de Medio Ambiente, Agua, Urbanismo y Vivienda se
marca como objetivo, entre otros, entre muchos otros, que la Comunidad
Valenciana mantenga el liderazgo -porque lo tiene- como la comunidad más eficiente en el uso del agua, ustedes se dedican a presentar las mismas
enmiendas que en años anteriores sin ni siquiera hacer una previa lectura de las mismas.

Usted antes decía: «Claro que presentamos las mismas enmiendas.
¿Cómo no, si ustedes presentan los mismos presupuestos?
» Perdone, nosotros nos leemos los presupuestos, los estudiamos y los
presentamos.
Ustedes las enmiendas no se las leen; ni se las leen, ni.
.
.
, presentan las mismas, y ya se lo dije en comisión.
Una muestra de ello es que presentan enmiendas que contenían errores y las vuelven a presentar con los mismos errores.
Y se les advirtió en años anteriores y las siguen presentando.
Lo siento, discúlpeme, pero es que eso demuestra su falta de trabajo y su falta de rigor y su
falta de responsabilidad.

Ustedes se dedican a presentar estas enmiendas con errores y que no sirven
absolutamente para nada.
Mientras esta conselleria apuesta por invertir en infraestructuras productivas, en contener impuestos,
porque se mantiene congelado el canon de saneamiento, ustedes pierden el tiempo
pensando que cuantas más enmiendas presenten tal vez así sea mejor.

He de decir que la mayoría de los objetivos y líneas de actuación que plantean en sus enmiendas resulta que ya los contempla la conselleria en sus actuaciones, por lo que creo que, por un lado, se podrían haber ahorrado el presentar todas estas enmiendas y que, por otro lado, creo
que nos está dando la razón y que están de acuerdo con esos objetivos, lo cual es de agradecer.

También se podría haber ahorrado todas esas enmiendas que hacen referencia a materias que no son
competencia de esta conselleria.
Si no son competencia de esta conselleria debería de presentarlas ante otra conselleria o dejar de presentarlas.
Y también todas esas que van referidas a programas distintos a los que las presenta.
Pero claro, su manera de actuar está llena de incongruencias, como cuando propone suprimir unas líneas de subvención cuando seguidamente pretende que esa misma línea de subvención se utilice para financiar una nueva actuación.
No tiene sentido, de verdad que no hay quien les entienda, más de trescientas enmiendas cuando las podrían haber reducido a unas veinte, por decir algo.

Es sorprendente que el número de enmiendas, todas las que presentan, las pocas que tienen ese contenido económico, que es bastante ínfimo y que denotan una vez más su ineficacia e incongruencia, le vuelvo a recalcar para que se vea de nuevo
que ustedes ni se leen el proyecto de presupuestos presentado por el Consell,
ni las enmiendas que ustedes mismos presentan.
.
.

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Rafael Maluenda Verdú)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Díaz.

La senyora Díaz González:

Muchas gracias, seguiré en la réplica.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Per a rèplica, senyor Torró.

El senyor Torró Gil:

Ens acusa que no fem bé les esmenes, no?
, que hi han alguns errors.
Jo no sé, probablement els hi haja, quan un fa tres-centes esmenes, doncs, és molt probable que faja errors.
A més, som humans i estem disposats a admetre el que siga.

El que no li consent de cap manera és que diga que no treballem.
Perquè a mi m'agradaria vore a qualsevol de vostés en el lloc en el qual estem els que s'assentem en esta part d'ací, val?
, a qualsevol de vostés, i a vore si serien capaços de desplegar la tercera o la quarta part de l'activitat política que fem nosaltres, la tercera o la quarta part.
Els ho dic seriosament, els
ho dic molt seriosament.
Això per a començar.

Segon.
Després, vosté parla d'ineficàcia, d'incongruència.
.
.
Jo no sé si mosatros som ineficaços o incongruents.
No ho sé, a la millor tampoc sóc qui per a jutjar-ho.
Però la veritat és que vostés sí que són congruents; congruents en mantindre any rere any la mateixa política; congruents en mantindre una política que ens conduïx al col·lapse ambiental.
I això no ho dic jo.
Això només cal anar a la comissió del canvi climàtic perquè allí els experts, que són teòricament imparcials, ens expliquen les coses que estan produint-se en qüestions que tenen a vore amb el planejament urbanístic, amb el sistema de transport, amb els residus.
.
.
en totes eixes qüestions, que són molt importants i que tenen a vore amb aquesta conselleria.

Vosté diu: «És que vostés plantegen coses que tenen a vore amb altres conselleries.
És que m'ho diu en esta, m'ho diuen en l'altra.
» Si les qüestions ambientals són transversals, lògicament, en totes les conselleries hauran d'aparéixer qüestions d'este tipus, i viceversa.
O no hi ha transversalitat?
Vostés per a unes coses diuen que és transversal, per a altres diuen que no.
Si presentem moltes esmenes, «és que en presenten massa»; si en presentem poquetes, «és que en presenten poques».
I, clar, sempre hi ha alguna forma a la qual agafar-se per a justificar l'injustificable.

No ha entrat per a res, per a res, a respondre'm en el contingut, ni de les meues esmenes, ni de l'argumentació que li he posat jo damunt la taula.
Ni una sola consideració sobre el contingut.
Ni una sola miqueta de debat polític sobre el que està passant amb esta conselleria i en què es gasten vostés els diners.
I per què?
Expliquem -puge ahí i diga per què- com es pot justificar que mentre que el pressupost global de La Generalitat
baixa un 5%, el de la Conselleria de Medi Ambient baixa un vint i tants per
cent.
Explique-m'ho això.
Per què duem acumulats en més de dos anys quasi el 50% de disminució en la Conselleria de Medi Ambient?
Per què es disminuïxen més les partides de conservació d'espais naturals que les altres?
, quina culpa tenen?
Per què?
Expliquem totes eixes coses i em demostrarà que realment coneix la política de medi ambient i que està capacitada per a defendre ací eixa política.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Torró.

Senyora Díaz.

La senyora Díaz González:

Muchas gracias, señor presidente.

Por supuesto que estoy capacitada, yo y todo mi grupo parlamentario.
Yo no sé lo que trabajarán ustedes.
Lo que le digo es lo que demuestran con estas enmiendas presentadas.
Mi grupo parlamentario, cada uno de los diputados que lo forman (inoïble) .
.
.

El senyor vicepresident primer:

Perdón, señora Díaz, si se vuelve no se graba.
Por favor (inoïble) .
.
.
ni se oye.

La senyora Díaz González:

No repito, porque como el tiempo sigue.
.
.

El senyor vicepresident primer:

(Inoïble) .
.
.
que está justificado.

La senyora Díaz González:

Entonces se lo repito para que quede bien grabado y bien claro.
Ustedes no sé lo que trabajan.
Tampoco pongo en duda que trabajen algo.
Lo que pasa es que
ustedes lo que demuestran es lo contrario.
No digo nada más que eso.
Ustedes cuando presentan las enmiendas, ya no solo con los errores,
como, por ejemplo, esta que la proponen ya por segunda vez consecutiva en
relación al programa de gestión de residuos, que usted tanto critica, destinada al sellado del vertedero de
Garrut, sabiendo perfectamente que se trata de una obra ya finalizada.
Y
ustedes lo vuelven a presentar, cuando ya se rechazó el año pasado por el Partido Popular precisamente por esto.
Es que son errores, son
incongruencias.
.
.
es eso, un mal estudio de los presupuestos.
Probablemente trabajen, claro.
Y yo
entiendo que ustedes son menos y que los presupuestos son muchos y son muchas
consellerias.
Y aquí somos más, y a lo mejor por eso nos repartimos mejor el trabajo (inoïble) .
.
.

El senyor vicepresident primer:

Pruebe con el otro.
.
.
(veus) el otro aparato, nunca mejor dicho.

La senyora Díaz González:

Gracias.

Me dice que no entro en las enmiendas.
Vamos a ver.
Desde el momento en que
usted presenta unas enmiendas sin contenido económico, sin decir de dónde quitamos para poner.
.
.
(Veus) ¿Cómo que es mentira?
¡Esto es cierto!
¡Pero vamos a ver!
¡Eso es totalmente cierto!
Lo que tienen que hacer ustedes es presentar unas
enmiendas debidamente y cuando lo hagan, las podremos considerar.
Mientras
tanto, es imposible que las consideremos.
Eso es totalmente cierto.

Por otro lado, es que.
.
.
No, vamos a ver, no diga que no.
Eso es así.
Eso es así.
Nos dice que si es una conselleria que cuenta con el presupuesto más bajo, que ha sido en la que más se ha disminuido el presupuesto.
Bueno, pues a lo mejor es precisamente
porque, como bien sabe, hemos apostado por un presupuesto en bienestar social
que se eleva.
.
.
, en asuntos sociales que se eleva.
Sí, lo que quiere decir que con un presupuesto inferior con el que contamos en años anteriores hemos tenido que hacer un reparto con el que podamos mantener ese.
.
.
(veus) ese bienestar social y que, aún así, aún así, y se lo dije también en comisión, con todo el poco presupuesto con que contamos en la Conselleria de Medio
Ambiente conseguimos que se mantengan los objetivos y se mantengan las
actividades de esta conselleria.
Puede que a usted no le guste, pero resulta que es nuestra política y es la política que apoyan la mayoría de los valencianos.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies a vosté, senyora Díaz.

Senyories, passem al següent bloc, que és el presentat pel Grup Parlamentari Compromís.
Per a la seua defensa, té la paraula la il·lustre diputada senyora Mireia Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

(Inoïble) .
.
.
 poguera posar el micro abans del temps, seria a la millor una fórmula bona i adequada per a començar una defensa d'unes esmenes que presentem Compromís a una conselleria amb doble personalitat.

Per un costat, tenim una conselleria on el seu tarannà, fins i tot per la seva pròpia nomenclatura, implica una importantíssima aposta -creguem- política i d'intencions d'un govern.
Una conselleria que té les competències sobre medi ambient, sobre aigua, sobre urbanisme i sobre habitatge.

Aquest últim, jo voldria que entenguera tot el món la importància que té a nivell social, de les polítiques socials, de les persones.
L'habitatge va íntimament relacionat amb les persones, amb les persones i la seva qualitat de
vida.
No puc entendre una conselleria com aquesta que la vullguen separar d'un tarannà importantíssim des de l'àmbit més social que es puga imaginar, perquè parla de les persones i d'allà on fan el seu projecte de vida.

I després tenim l'altra personalitat, la correspondència amb els seus mateixos pressupostos.
Uns pressupostos de vergonya, uns
pressupostos que no sé exactament encara per què estan tan minvats any rere any.
Jo li feia una reflexió al senyor conseller, potser siga perquè és un dels consellers amb més tendència a desviar els fons públics, a caure en el parany de la corrupció, que potser Camps diga: «No anem a donar-li massa dinerets no vaja a ser que mos faça un altre Gürtel, o un altre Brugal, o ser ell mateix una figura tan gran com puga ser
Carlos Fabra.
» No sé si és açò.

Li vaig dir que potser també estiguera perdent la guerra interna en el seu mateix partit.
Potser el senyor
Blasco, estant tan propet del senyor president, li haja dit: «A Cotino, no, a Cotino, no, que es del lado más oscuro del Partido Popular.
» Potser també siga açò.
O potser siga també perquè vostés no se creuen allò que vénen com a políticament correcte, que és que esta conselleria, veritablement, fóra una pota fonamental de les polítiques a desenvolupar per un govern que vol situar-se de forma valenta i
responsable per a fer front als reptes del segle XXI.
Eixe és veritablement el problema.
Potser els altres també i siguen un afegit.

Diu la senyora Díaz: «Con todo el poco presupuesto que tiene esta conselleria.
.
.
» I això ha sigut l'única veritat que ha dit, que es poco, que ho reconeix.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyora Mollà, vosté està defensant les seues esmenes, no referint-se a la il·lustre diputada que ha intervingut en el bloc anterior.
Per favor, respecte el
reglament!
(Veus)

La senyora Mollà Herrera:

Dien els responsables del Partit Popular en la cambra autonòmica: «Con todo el poco presupuesto que té esta conselleria, estem intentant complir els objectius.
» Amb això estem d'acord, senyor president?
, que ho diuen els representants del Partit Popular, que
valoren com a poc el pressupost.
I almenys amb això coincidim.
I el que no coincidim és en el que vostés destinen els diners, i eixe és el problema.

Vostés diran que les esmenes són moltes d'elles repetides, que despersonalitzem el capítol II, de despeses de funcionament.
Però, clar, què hem de fer?
Què hem de fer quan veiem una altra i vegada els mateixos problemes, els mateixos
reptes no assumits, les mateixes solucions que planteja qualsevol govern
responsable?
Què hem de fer?
I d'on hem de treure els diners quan vostés bloquegen, via tràmit parlamentari, les conselleries en un bloc que no poden trastocar els diners
d'altres, com siguen, per exemple,
los macroproyectos i publicitats diverses que fan vostés en altres conselleria, que ja ens agradaria poder agafar i justificar per a
fer política sobre medi ambient, aigua, urbanisme i habitatge.

Què hem de fer?
Doncs bé, la solució és mol senzilla, és molt senzilla.
Esta despersonalització del capítol II és si vostés aprovarien totes les esmenes del meu grup parlamentari.
No fa falta que les
aproven totes, no fa falta.
Ja li alforre açò.
Aproven les que consideren que són vàlides i diguen quines són vàlides.

Per exemple, vostés no creuen que és vàlid apostar per una bona adequació dels nuclis de les ciutats valencianes?
No creuen que cal promoure i aportar
ajudes que faciliten el lloguer o la venda de les vivendes deshabitades a preus
assequibles per als joves?
No creuen que és important tot açò?

No creu que dels 10 milions d'euros que el govern valencià ha retirat per al pla de vivenda, potser deuríem reconduir-lo i fer més baix el capítol de despeses diverses i treballs realitzats per altres persones, per a
intentar compensar coses tan importants com els objectius que li acabe de dir?
No pensen que açò és important?

No pensen, per exemple, que és important fer una bona gestió de les nostres conques hidrològiques?
Vostés despersonalitzen completament la línia pressupostària cap a açò, la reduïxen al mínim exponent.
No creu que cal augmentar estes aportacions?

No creuen que és injustificat, per exemple, la reducció de més del 25% de la conservació del medi natural?
No creuen que cal compensar-lo realitzant més línies que vagen en la línia de fomentar la conservació d'estos recursos propis?

No creuen que cal estudiar mecanismes per a fer front als incendis forestals?
No creuen que cal apostar per ampliar els recursos humans i també materials per a fer front als incendis forestals per a la seva prevenció, per a quan estan els incendis actius i, sobretot, per a després la seva reforestació?
No creuen que és important açò?

No creuen que també cal apostar per la conservació del sòl i la recuperació de la cobertura vegetal?
No creuen que és important açò?
Diguen què és el que no està bé d'estes esmenes.

Per què, per exemple, vostés reduïxen sistemàticament els crèdits destinats a la gestió dels nostres recursos hídrics?
Diuen vostés ser líders.
.
.
, encara no se sap bé de què, perquè amb els diners que té esta conselleria poques coses se podran fer -alguna, plorar pel transvasament-, però estar gestionant molt malament els nostres propis recursos, que són els que deurien estar-li ocupant el temps al govern valencià, sobretot a estos.

I la gestió de residus?
Han deixat el programa de gestió de residus a un mínim brutal.
Fins i tot a un punt ja del tot esquizofrènic.
Vostés els han reduït les partides als consorcis de residus.
Però vostés se n'adonen del caos generat en la gestió de residus?

Miren, vostés podran compartir amb mi o no les solucions d'una bona gestió de residus, però el que no poden negar és que aquí s'ha obert una guerra important en esta comunitat derivada de la mala gestió dels residus, on han fet vostés que surten no solament els ciutadans valencians, sinó de la mà dels seus propis alcaldes del seu partit dient prou ja amb esta mala gestió de residus.
I amaga un tuf darrere, amaga el tuf de la corrupció.

Doncs bé, vostés sobre açò no volen incloure ni tan sols objectius que vagen de la mà d'avançar per la instal·lació de plantes de tractament en totes les zones on hi ha a dia d'avui mancances importants.

I sobre el canvi climàtic i la qualitat ambiental, arribem a la trista, trista situació que anem a patir durant el 2011.
Vostés han deixat 5 milions d'euros, d'un pressupost de més de 13.
000 milions d'euros, 5 milions d'euros per a canvi climàtic i qualitat ambiental.
Això a vostés no els fa per dintre remenar-se els estómacs?
5 milions d'euros de més de 13.
000 milions.
Quins objectius pensen complir vostés en la lluita enfront del canvi climàtic amb uns ridículs, insultants i desvergonyits 5 milions d'euros?
, que al senyor Cotino li serviran per a fer-se alguna fotos en alguns
debats que promou, però després, de forment, ni un gra.

Res més i moltes gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Mollà.

Per a torn en contra, la il·lustre diputada senyora Elisa Díaz té la paraula.

Puede comenzar.

La senyora Díaz González:

Gracias, señor presidente.

Señoras y señores, no quiero resultar cansina con discurso alguno y no me gusta repetirme.
También es verdad que creo que no resultaré tan cansina como otros diputados, otras diputadas que se repiten mucho con su
discurso.
Sí, me refiero a la señora Mollà, que se repite mucho con su discurso, que es bastante, bastante cansino ya.

Pocas opciones me dejan ustedes cuando presentan.
.
.
, en esta ocasión no llegan a las 300, pero, bueno, 250 enmiendas, muchas de ellas completamente
idénticas a las que presenta la Agrupación de Diputados No Adscritos.
No digo que se las hayan copiado los unos a los
otros, pero es la realidad, son exactamente iguales.
Entonces, claro, la misma
respuesta sirve para unos que para otros.

Todo esto que usted dice de dónde está el presupuesto, que es poco presupuesto.
.
.
Para empezar, le diría.
.
.
, le corregiría.
Usted dice que intentamos llevar a cabo todos esos objetivos.
No lo
intentamos, lo conseguimos.
Lo que le he dicho antes al señor Torró es que con menos presupuestos conseguimos llevar a cabo los mismos objetivos y
las mismas actuaciones.
Creo que no me ha entendido bien.

Se clama la austeridad, se clama la austeridad por todos los grupos
parlamentarios por algo evidente: la situación en la que nos encontramos.
Más que nunca.
.
.
, dada la situación económica esta a la que nos ha llevado la nefasta gestión que lleva a cabo el gobierno central del Partido Socialista.
Esa gestión que además hace que la Comunidad Valenciana reciba una financiación autonómica muy por debajo de la que debería recibir, muy por debajo teniendo en cuenta que no nos reconocen a todos los
valencianos que hoy por hoy estamos aquí en la Comunidad Valenciana.
Si esto fuera de otra manera, otro gallo cantaría.

Sin embargo, ustedes, conocedores de esta situación, hablando de austeridad, estando conformes con reclamar al Gobierno de España del Partido Socialista una financiación autonómica en la que se nos reconozca a todos los valencianos, nos encontramos con que
todos los grupos parlamentarios de la oposición, todos sin excepción, no hacen más que pedir más para todo.
A todas las consellerias les han pedido más, un presupuesto mayor.
En todas las consellerias, han dicho que el presupuesto es demasiado bajo para llevar a cabo todas las
actuaciones que quieren llevar.

Bueno, pues yo le diría que bien y que (inintel·ligible) .
.
.
Este es el presupuesto que hay precisamente porque sí aplicamos esa austeridad.
Otros hablan de austeridad y no la aplican.
Nosotros
hablamos de austeridad y la aplicamos, y la aplicamos de manera que luego
llevamos a cabo todo lo que nos planteamos, y de manera muy correcta, la mejor
posible.

Lo que no tienen en cuenta es que ha disminuido el presupuesto del Consell, eso
no lo tienen en cuenta, y que siguen perjudicando a los valencianos.
Pero aquí seguimos con un presupuesto muy inferior, sin mermar ni los intereses de los
valencianos ni esos objetivos que nos planteamos.

Les diría también que, bueno, tratándose de una cantidad considerable de enmiendas las que ustedes presentan, en
realidad presentan bastante poco.
Digamos que vuelven a presentar las mismas
enmiendas que años anteriores prácticamente, muy acorde a su línea de pensamiento.
Y lo peor, aun hablando de presupuestos.
.
.
De verdad, le
digo: el problema está en que no cuentan con un contenido económico.
Es que si ustedes se plantearan que todas esas propuestas que ustedes
plantean cuesta llevarlas a cabo, a lo mejor sería distinto, no las plantearían, o se lo plantearían de otra manera.
Pero es que todo eso cuesta dinero.
Pues aquí el contenido económico brilla por su ausencia.

Y cuando sí lo hay, porque hay algunas poquitas enmiendas que sí que conllevan ese.
.
.
, que sí que incluyen ese contenido económico, se trata de dar de alta, por ejemplo, la misma línea de actuación que en el 2010.
O sea, que tampoco se han calentado mucho la cabeza.
Algo que
no tiene ni pies ni cabeza es hasta dónde son capaces de llegar.
Resulta que de esas poquísimas enmiendas que sí tienen un contenido económico, disminuyen partidas de programas presupuestarios, que, bien, hasta ahí podríamos llegar.

Lo que no me explico es que dejen a cero, en negativo, o prácticamente sin dotación económica esas partidas, con una dotación económica totalmente insuficiente para llevar a cabo los programas presupuestarios.
Supongo que el proponer dejarlos así es que no les importa nada en absoluto todas estas partidas para qué son.
No les importa, por ejemplo, garantizar el funcionamiento de los servicios
necesarios para el acceso a la vivienda, ni la investigación y asistencia técnica dentro del programa de vivienda o dentro del programa de gestión de residuos, que tanto critica.
Los dos programas los ha criticado mucho.
Tampoco les importa el plan de vigilancia de incendios forestales y otras
actuaciones de prevención contra el fuego.
Y esto a modo de ejemplo.

Y sí le digo lo mismo que a sus antiguos compañeros de grupo: algunos de los objetivos, de esos pocos que presentan ustedes
como nuevos, ya vienen recogidos con carácter general en el objetivo básico de los programas, por lo que entiendo que están ustedes de acuerdo, y, claro, se repiten también en decirle que se habría ahorrado unas cuantas enmiendas si atendieran a las competencias que tiene
esta conselleria, que no sé si las sabe, pero es que presentan enmiendas que no competen a esta conselleria.

Decir que todos esos medios humanos y materiales que pretenden incrementar para
el desarrollo de las actividades competencia de esta conselleria, que están bien, están muy bien.
.
.
Disculpen.
.
.
De acuerdo, vamos a incrementarlos, pero, claro, dígame usted de dónde.
.
.
Por lo menos, ¿qué coste económico supone?
O sea, usted dice, vamos a incrementar todo esto.
.
.
¿Qué coste?
, ¿qué coste va a tener?
No lo dice, claro, ¿cómo lo va a decir?

Pues, todo esto supone un incremento que no plantean.
Se les ha olvidado
mencionarlo, como parece.
O a lo mejor no saben que aquí no se trata de plantear lo que nos gustaría tener o lo que nos gustaría hacer, sino lo que podemos tener y lo que podemos hacer, y hacerlo de la mejor
manera posible, se trata de ajustar y repartir los presupuestos de esa mejor
manera posible.
Aún no se ha enterado de que los presupuestos han de cuadrarse, que no solo debe
determinarse el coste económico que va a suponer una propuesta u otra, sino que, además, deberían de indicarse dónde habrían de reducirse los recursos económicos necesarios para hacer realidad ese objetivo, de manera que los presupuesto
queden cuadrados.

Pero ustedes no hacen ni una cosa ni la otra.
Ahora sí, quedan de maravilla, porque a los suyos les dirán que propusieron incrementar los recursos materiales y humanos dedicados a la
inspección ambiental, incrementar los medios materiales y humanos dirigidos a la inspección urbanística y ambiental, ampliar los medios materiales y humanos dedicados a la
vigilancia y observatorio forestal, todo lo que aquí ya ha dicho.
Solo falta que lo hagan correctamente.
Si lo hicieran
correctamente, tal vez.
.
.
, le repito lo mismo que a su anterior compañero de grupo, tal vez así lo podríamos considerar.
Pero si no nos dicen qué va a costar y de dónde quitar para poner ahí, es imposible.

Mientras tanto, no podemos denominar estas enmiendas presentadas por ustedes de
otra manera más que como fraude al debate presupuestario.
Y como ya le hemos dicho desde mi
grupo parlamentario en otras ocasiones, deberían ustedes darse una vuelta por nuestra comunidad, para ver in situ todo lo que
estamos haciendo, todas esas obras tan necesarias y que desconocen.
Y no estaría de más que leyeran el proyecto de presupuestos en su totalidad, que yo sé que es muy denso, pero si yo he sido capaz de leer las 250 enmiendas que
presenta su grupo parlamentario, más las 314 enmiendas que han presentado los diputados no adscritos, creo que
ustedes son muy capaces.
.
.
, fíjese lo que le digo, creo que son capaces de leerse el proyecto de ley a los
presupuestos, ¡creo que lo son!
, pero no me lo están demostrando.
Deberían de leérselo para poder enmendarlos de manera más correcta.

Supongo que, además, ya sabe por dónde voy en cuanto a que visite la comunidad y conozca todo lo que estamos
haciendo.
Mire, se lo dije a su compañero en comisión, la enmienda que presentan referida a la inversión en defensa de las inundaciones de San Juan, ¿es que no saben que el proyecto de ley de presupuestos de 2011 ya contempla con
una cantidad superior a 1,6 millones de euros para 2011 la primera actuación que se ha puesto en marcha del plan de actuaciones contra inundaciones que ha
elaborado la
conselleria junto a la Mancomunidad de L'Alacantí?
Ya está el colector sur de drenaje de aguas pluviales de San Juan de Alicante.

Pero ustedes parecen desconocer lo que pasa en esta comunidad.
Por cierto, San
Juan, municipio que gobierna el Partido Socialista y una muestra más de que este gobierno, el gobierno de Camps, del presidente Camps, el gobierno
del Partido Popular, no hace desmerecer a nadie, da igual quién gobierne en un municipio o en otro o quién deje de gobernar, nosotros hacemos un reparto muy proporcional y muy
equitativo para todos.

Ya que estamos hablando de.
.
.
, bueno, seguiré en la réplica.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señora Díaz.

Per a rèplica, senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Si fóra possible parar el temps, m'agradaria respectar que la senyora Díaz arribara al seu lloc abans de contestar-li.
.
.
, president, una petició.
.
.
(Veus) Sí fóra possible.
.
.
(Veus)

El senyor vicepresident primer:

Senyora Mollà, si vol intervindre, pot fer ús de la paraula.

La senyora Mollà Herrera:

Bé, la manca de respecte del president en este cas a la senyora Díaz.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Home, el respecte deu tindre'l vosté, amb el reglament i amb les normes.

Pot continuar, si ho creu convenient.

La senyora Mollà Herrera:

Bé, senyora Díaz, ara que vosté ha arribat al seu lloc i entenc que és millor parlar-li aixina i no mentres vosté està arribant, doncs, vosté ha fet referència al tema de l'austeritat com si fóra una cosa de la qual vostés tingueren una premissa marcada i que la compliren sistemàticament.

Jo, de vegades, sincerament, no pretenc que vosté m'entenga, ni tan sols que siga capaç de creure'm quan li dic que, home, molta austeritat.
.
.
, que de l'any 2009 al 2010, per exemple, urbanisme, vostés van fer créixer el 50% de les despeses de funcionament, i que ara facen la reducció.
.
.
¿Això és austeritat?
Vostés, l'any passat la van augmentar el 50%, les despeses de funcionament, i ara li reduïxen una miqueta, 15%, i diuen, «som austers».
Però és que vostés l'any passat van pujar totes les despeses de gastos de personal en les direccions
generals i els alts càrrecs, i ara reduïxen un poquet i diuen, «ai, és austeritat».
I això és el que han estat fent vostés amb els comptes.

I diu vosté que és que «creo, fíjese, creo que son capaces».
.
.
Jo no li vaig a demostrar la meva capacitat.
L'única cosa que sé és que hi haurien molts companys de vosté que no tindrien la gosadia de dubtar de la meva capacitat en un debat
pressupostari, li ho puc assegurar.
A mi em sembla curiós que vosté ho dubte, perquè, en tot cas, demostra prou d'ignorància al respecte de la meva persona.

O, per exemple, crida l'atenció la reducció del capítol I, que, en general, en tots els programes, en tots els programes importants,
siga entre un 8 o un 10%, però, en canvi, en direcció general siga un 6%.
O crida l'atenció que tots els programes en general se reduïxquen entre un 25 i un 45%, i direcció general un 11%.
.
.
¿Veritat que crida l'atenció?
I, eixos programes, ¿què són?
, ¿què són eixos programes?
La gestió dels nostres recursos hidràulics, projectes urbans cap als municipis o de vivenda, canvi climàtic.
.
.
Si a vosté no li sembla tot açò important, i sí que li sembla important direcció general, diga-mos-ho, perquè jo l'única cosa que he fet és intentar compensar, compensar amb el pressupost que me dóna ja de per si el conseller.

Mire, vosté diu que «no cuadran las cuentas».
.
.
¿Com que no quadren els comptes?
Jo retrec i pose dels diners que me diu el
conseller, ni un més ni un menys, i el que dic és que hi hagen objectius per a complir en 2011 dels diners que jo crec que
deurien destinar-se a esta conselleria.
I diu vosté: «y es que eso es un fraude».
.
.
Mire, ¿sap què és un frau?
Un frau és que vostés se dediquen l'1 de gener a sortir a la ciutadania a vendre els pressupostos, als dos mesos
modificar-los i no informar-los fins a agost d'eixe mateix any, i passar-se més de quatre mesos la gent confiant que tenen unes determinades partides a
desenvolupar, i després adonar-se que vostés els han enganyat.

¿Sap qui sap molt bé d'açò?
El senyor Blasco, mire'l, este senyor se dedica a fer les fotos, ¿eh?
, amb la gent que treballa dignament per la solidaritat i la gent que passa
fam en el Tercer Món, se dedica a fer-los fotos, i el que no els diu és que en febrer els ha llevat els diners, i se n'enteren en agost, i se n'enteren perquè els grup de l'oposició ho diguem públicament.
.
.
Este senyor d'ahí.
Això és un frau, ¡això sí que és un frau!
, no el que faig jo, que el que dic és, d'objectius per al 2011, el que voldríem és millorar la gestió que se fa d'esta conselleria, i intentarem treure els diners d'a on faça falta.
Ja ho mirarem entre tots, són objectius.

I de les línies, les poques que s'han pogut fer en el pressupost minvat, vosté encara no ha dit quina no és vàlida, encara no ho ha dit, no n'ha dit ni una.
I vaig a posar-li un exemple que és molt curiós.
Fixe's què li vaig a dir: ¿vosté creu normal.
.
.
, sincerament, que per a les campanyes municipals de
sostenibilitat local, «beneficiarios previstos: ayuntamientos», li hagen reduït 200.
000 euros i hagen deixat una partida de 10.
000 euros?
¿10.
000 euros per a 5 milions de valencians i valencianes per a les seves
corporacions municipals?
¿10.
000 euros?
(Veus) ¿Vosté entén que això no és normal?
, ¿vosté entén que no és normal que hagen reduït per al pla d'habitatge més de quinze milions d'euros?
¿Vosté entén que això no és normal?

El senyor vicepresident primer:

Pregue finalitze, senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

¿Vosté entén que no és normal totes estes coses que vostés han posat en els pressupostos, com, per exemple, deixar en 12.
000 euros la
protecció,.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyora Mollà, pregue acabe, que està en torn de rèplica.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
conservació i millora dels (inintel·ligible) .
.
.
de la comunitat, reduint-li més de 2,8 milions d'euros?
¡12.
000 euros per a.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
dotació dels (inintel·ligible) .
.
.
d'esta comunitat!
¿Això és normal?
(Pausa)

El senyor vicepresident primer:

Senyora Díaz.

La senyora Díaz González:

Gracias, señor presidente.

Y gracias, señor diputado, por su.
.
.
, por prestarme su escaño.

Señora Mollà, creo que no entiende muy bien que.
.
.
, a qué me refería con ese fraude.
¡Es que es así!
O sea, si ustedes.
.
.
, y, además, me lo está demostrando, todo lo que he dicho, no hacen más que pedir, pero, sin decir qué es lo que cuesta, es imposible valorarlo.
O sea, ustedes digan qué va a costar, y entonces lo podremos considerar.
Si no, ¡no se puede!
Es que por mucho que diga.
.
.
, ¡es un fraude!
, ¡claro que es fraude!
, lo que ustedes hacen es un fraude, lo que hace el Partido
Popular, no, de eso nada, ni el señor Blasco ni ninguno de los diputados que forman parte del Grupo Parlamentario
Popular, por mucho que usted diga.
(Veus)

Lo que le decía también, un discurso cansino, todos los días lo mismo.
Bueno, ya lo dirán los jueces, si me permite.
Llévelo a juicio, y ya dirán los jueces lo que tengan que decir.
Mientras tanto, (veus) olvídese.
.
.
, olvídese.
.
.
¡Hombre, claro!
(Veus) ¡Claro!
, si tanto dice.
.
.
, si tanto dice que se está llevando a cabo un fraude, llévelo, llévelo a juicio, y entonces que los jueces decidan qué es lo que tienen que hacer.
Pero usted aquí no hace más que repetir siempre lo mismo, y son palabras vacías, porque, realmente, es todo falso.

Los únicos que cometen fraude aquí y los que han cometido fraude con estos presupuestos, son ustedes, y no hay
nada más que decir respecto a eso.

Luego, hablamos de, por ejemplo, lo que me decía también, gestión de infraestructuras de recursos hidráulicos.
Resulta que critican muchísimo nuestra política con respecto a los regantes.
Bueno, pues, decirle que nosotros mantenemos
acuerdos con las comunidades de regantes.
Y no solo eso, llevamos a cabo todos
esos acuerdos, mejoramos los medios de regadíos y seguimos adelante con todos esos acuerdos.
Sus enmiendas no sirven
absolutamente para nada, pero ni en este ni en la gestión de infraestructuras de recursos hidráulicos ni en ninguna otra.
Es el resumen, a grosso modo, de lo que usted
proponen, nada,
(veus) nada de nada.

Les digo que nada que pueda resulta útil para mejorar el proyecto de presupuestos, razón por la cual, por supuesto, vamos a rechazar todas sus enmiendas, (veus) si bien nos queda la esperanza, remota, pero algo queda, por esa capacidad que
dice usted tener, nos queda esa remota esperanza de que si, al año que viene, bueno, al año que viene, tras las elecciones municipales, si alguno de ustedes sigue
manteniendo el escaño que hoy por hoy ocupan, (veus) que espero que no sea así, pero si lo hacen, espero que sean capaces de presentar unas enmiendas a los
presupuestos del año que viene con esos requisitos mínimos que son necesarios para que las podamos considerar.

Muchas gracias y nada (inoïble) .
.
.
.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies a vosté, senyora Díaz.

Passem a l'últim bloc d'esmenes de la secció 14, medi ambient, auia, urbanisme i vivenda.
Per a la seua defensa té, en nom del Grup Parlamentari Socialista, la paraula l'il·lustre diputat senyor Adolf Sanmartín.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Gràcies, gràcies president.

Un conjunt d'al voltant de setanta esmenes, 66 esmenes, per a intentar modificar aspectes
essencials, pensem que estructurals del pressupost d'aquesta conselleria.

Si comencem per les empreses públiques, en el tema de VAERSA, li dia l'altre dia en comissió a la secretària autonòmica, insistixc de nou, perquè s'ha introduït en els pressupostos.
Tres qüestions, els demanem a través d'una esmena tres qüestions que ens pareix bàsic.

En primer lloc, apliquen d'una vegada per totes el corresponent pla de viabilitat econòmica d'aquesta empresa, donat el desequilibri patrimonial que patixen molts
pressupostos moltes vegades, autèntiques mesures estructurals.
Però no és que li ho demane jo, li ho ha demanat ja també algunes vegades la mateixa Sindicatura de Comptes.
Li recorde que aquesta
societat VAERSA es trobava en un dels supòsits de dissolució previstos per la mateixa llei de societats anònimes.

Els demane també, respecte a VAERSA, que modifiquen d'una vegada per totes, les formes, els procediments d'adjudicació contractual.
El que li demane no és la lluna; únicament els demane que apliquen tres principis bàsics de qualsevol societat democràtica: el principi d'equitat, el principi d'igualtat i, sobretot, el principi de mèrit.
El que no és possible és que bona part del contractes, el 80% dels expedients s'adjudiquen mitjançant procediments negociats restringits.
No hi ha cap tipus de publicitat, afecta
al 80% dels expedients i al 50% del pressupost.

I, en tercer lloc, li demane respecte a VAERSA, per favor, que no actuen en
frau de llei a l'hora de contractar al personal.
No ho dic jo, ho diu la mateixa inspecció de treball de la província de València.
El que no poden fer vostés és que encadenen un darrere d'altre contractes d'obra i servei per evitar que determinats treballadors es convertixquen en fixos.
I el que no pot ser és que personal laboral desenvolupe tasques pròpies de funcionaris, no solament a la meua conselleria, a la Medi Ambient, sinó també a la Conselleria d'Agricultura.

Segona qüestió que poso damunt la taula.
Urbanisme.
Solament els demane una cosa: reformulen d'una vegada per totes, perquè ara és la conjuntura propícia per a fer-ho, reformulen el que és el marc legislatiu urbanístic de la Comunitat Valenciana per a evitar, sobretot, o donat sobretot el caràcter dispers, confús i contradictori de bona part d'aquesta legislació.

Jo per això els proposava que s'elabore un nou compendi per a concentrar l'actual dispersió normativa i sobretot i sobretot que regulen, regulen o regulem entre tots el
concepte de sostenibilitat.
Els recorde que bona part d'aquells ajuntaments que han desenvolupat tota una sèrie de reclassificacions urbanístiques es troben a hores d'ara amb uns greus problemes per a mantenir estes infraestructures, però sobretot per a posar en funcionament els serveis resultants d'aquestes infraestructures.

Si passem a la tercera qüestió: restauració i protecció dels recursos naturals, la secció o el programa 442.
40.
Els demano tres qüestions, tres: una, que recuperem d'una vegada per totes el que és el consell forestal de la Comunitat Valenciana que vostés van eliminar ara fa set anys mitjançant una llei d'acompanyament de pressupostos; els demane també que elaborem, consensuem, d'una vegada per totes, el Pla general d'ordenació forestal de la Comunitat Valenciana, que des de l'any 2007 està suspés per sentència del Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana; i, sobretot, els demane que incrementem d'una vegada per totes aquelles partides destinades al manteniment i a noves
infraestructures de prevenció en incendis forestals.

El que no pot ser, el que no resulta lògic, independentment de la formació política que estiga governant, és que es dediquen únicament dos milions de les antigues pessetes per a subvencionar els propietaris
particulars i els propietaris públics, sobretot ajuntaments de monts, per a dur a terme una política de prevenció.
Dos milions de les antigues pessetes per a subvencions.
S'adonaran vostés que és tremendament insuficient.

Si passem a la secció 442.
80, que és la de conservació d'espais naturals, vostés saben -i li ho deia l'altre dia a César en la discussió en comissió- vostés saben que la figura de parc natural és la figura de màxima protecció que tenim aquí a la Comunitat Valenciana.
El que no és acceptable és que a hores d'ara encara no tots els parcs naturals tenen un pla de prevenció d'incendis forestals.
Demanem una cosa tan senzilla com que incloguen actuacions bàsiques, com tallafocs adequats, adequació de pistes i vials, creació de punts d'abastiment d'aigua i prevenció, manteniment de cultius i regulació de ramaderia per a fer front als incendis, sobretot des d'un punt de vista de previsió.

Gestió de residus.
Què vaig a dir jo que no haja dit en aquesta trona o en la comissió!
 Els demane que d'una vegada per totes finalitzem la totalitat d'infraestructures previstes en els plans zonals, no solament en plantes de
reciclatge i en abocadors controlats, també en centres voluminosos, ecoparcs i plantes de transformació.
El que no té sentit a hores d'ara, deu anys després d'haver-se aprovat la Llei valenciana de residus, és que no s'haja constituït l'entitat de residus de la Comunitat Valenciana, com una entitat de caràcter públic que ens serviria ara perfectament per a coordinar totes les polítiques de reciclatge i reutilització de residus sòlids urbans a la Comunitat Valenciana.

Per últim, en el tema dels residus, com és possible que estem parlant d'un Pla integral de residus 2011 quan els objectius previstos en el Pla integral
de residus de l'any 1997 encara està per complir en una part molt important, sobretot en el tema de reciclatge i
reutilització de residus sòlids urbans que entren en planta.
Apliquem la penalització per gestió inadequada, a penes reciclem, a penes reutilitzem el 5-10% només de residus que entren en les plantes de tractament.

El tema de l'aigua, perquè ens queden estos dos minuts, mire, com és possible, la pregunta que jo els faig és, que el Consell fa a penes tres setmanes aprove esmenar els pressupostos generals de l'estat dient: els 135 milions d'euros que l'estat central dedica a dessalació que passen -diu el Consell- que passen a reutilització d'aigües o prevenció d'inundacions i modernització de regadius.
Per favor, ¿com volen parlar vostés de reutilització d'aigües, quan bona part dels municipis de menys de dos-cents habitants no tenen
depuradora, quan bona part dels municipis de menys de cinc mil habitants que
tenen depuradora no tenen tractament terciari per a reutilitzar estes aigües, quan vostés dediquen únicament a sanejament i depuració en els pressupostos actuals 7 milions d'euros?
Els recorde que a penes fa quatre anys dedicàvem 31 milions d'euros, ara sols dediquem 7 milions.

Com s'atrevix a parlar vosté de prevenció d'inundacions, quan és la Generalitat valenciana la que incomplix de forma sistemàtica el Patricova, el pla de prevenció d'inundacions, les infraestructures que s'han d'executar?
De fet, a la província de Castelló dels 56 milions d'euros executats fins a la data, 81% els ha posat la Confederació Hidrogràfica del Xúquer i únicament el 17% la Generalitat valenciana.

Com s'atrevixen a parlar de modernització de regadiu?
Aquí està el company Toni que ho sap perfectament.
Com s'atrevixen a parlar de modernització de regadiu, quan únicament en els darrers sis anys el Ministeri de Medi Ambient, mitjançant les confederacions hidrogràfiques i les societats estatals, han invertit 520 milions d'euros, bé siga en el Pla nacional de regadius o en Pla de xoc per a modernitzar els
regadius.
Com és possible que parlen de modernització de regadius, quan som mosatros els qui hem executat el pla d'Alarcón que fa firmar Zaplana respecte a la modernització del reg en la séquia real del Xúquer.
Com és possible que parlen de modernització dels regadius, quan vostés no tenen voluntat política de modernitzar el regadiu aquí, a la Comunitat Valenciana.
A penes fa quatre dies 25 milions d'euros per a modificar el regadiu en la localitat de Vila-real.

Acabo, president.
Simplement dir que per favor analitzen, estudien les esmenes
que nosaltres aquí hem presentat.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Sanmartín.

El senyor Sanmartín Besalduch:

.
.
.
perquè pensem que són aspectes bàsics, no solament per a modernitzar el medi ambient a la Comunitat Valenciana
sinó pels interessos que ens comporten a tots.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies a vosté.

Per a torn en contra, té la paraula l'il·lustre diputat senyor César Sánchez.

El senyor Sánchez Pérez:

Muchas gracias, señor presidente.

Señor Sanmartín, hemos trabajado las cerca de setenta enmiendas que ha presentado su grupo político.
Durante estos últimos días tuvimos la ocasión de debatir también en comisión estas enmiendas.
Y, como bien sabe, hemos alcanzado el acuerdo en una de
ellas, la 1.
819, en la que proponemos conjuntamente impulsar la legislación adecuada para promover los usos recreativos y medioambientales de las vías pecuarias, garantizando su compatibilidad con los usos tradicionales, como
dice exactamente la transaccional que hemos firmado y que después votaremos positivamente.

Pero también hemos intentado dialogar y consensuar una enmienda más durante las últimas horas y no hemos llegado a acuerdo.
Concretamente la 1.
851.
Pero como
siempre en esta cámara y en esta comunidad el Ebro nos ha separado al Partido Popular y al Partido
Socialista.
Una vez más se ha puesto de manifiesto, con el rechazo a esa transaccional que ha hecho el
Grupo Parlamentario Popular, que el Partido Socialista no quiere el Ebro para
la Comunidad Valenciana; una vez más el Grupo Socialista en esta cámara ha negado el agua del Ebro a la Comunidad Valenciana; una vez más el Partido Socialista pone de manifiesto que quiere seguir secando las cuencas
del Júcar y del Segura en la Comunidad Valenciana y una vez más el Partido Socialista ha puesto de manifiesto que sí quiere el Ebro para transvases dentro de Cataluña, ya van más de 11 transvases, pero no los quiere para la Comunidad Valenciana y para las
cuencas del Júcar y del Segura.

Voy a continuar por donde ha terminado su señoría, con algunos datos bastante relevantes y que hacen frente a las afirmaciones
que su señoría ha hecho al final de su intervención.
La Comunidad Valenciana tiene 450 depuradoras, que tratan más de 500 hectómetros cúbicos al año.
En 2009 se reutilizaron más de 300 hectómetros cúbicos en la Comunidad Valenciana, lo que supone el 60% del agua depurada.
En
2010 la conselleria ha puesto en marcha el Plan 100x75 para construir o mejorar 83 depuradoras en
los próximos tres años.
Con ello se alcanzará el 75% del agua reutilizada y llegaremos técnicamente al máximo.

Y en relación a la modernización de regadíos, señoría, como bien sabe, alcanza ya la Comunidad Valenciana las 283.
000 hectáreas, lo que supone el 74% de la superficie de regadío existente en nuestra comunidad.

En relación al resto de enmiendas, señor Sanmartín, del mismo modo que le avancé en comisión, no se pueden aceptar en ningún modo por distintos motivos, por irrelevancia presupuestaria -y después pasaré a mencionar el porqué- porque algunas de ellas son un auténtico fraude presupuestario; porque existe en ellas descoordinación y desorden, descontrol; porque muchas de ellas se refieren a cuestiones ajenas
al debate presupuestario; porque algunas de ellas no tienen el más mínimo sentido común; porque muchas de ellas hacen referencia a una cuestión clave en su grupo parlamentario en relación a las enmiendas de esta
conselleria, el desconocimiento más absoluto de las funciones que corresponden a cada uno de los programas de esta
conselleria y del presupuesto; y porque algunas de ellas, incluso, llegan a menospreciar el
medio ambiente.

Irrelevancia presupuestaria.
La mayor parte son totalmente superfluas, no hacen
en modo alguno relación a cuestiones económicas, como también ha avanzado antes la portavoz del Partido Popular en relación a las enmiendas del resto de grupos políticos son de mera literatura las del conjunto de los grupos de la oposición en relación a la Conselleria de Medio Ambiente.
Lo único que hacen es descalificar la gestión del Consell o defender las actuaciones del gobierno socialista.
Y bien sabe
que algunas de ellas, incluso, defienden la gestión de algunas confederaciones hidrográficas que tanto han laminado las posibilidades de futuro, en cuanto al
urbanismo, en nuestra comunidad.

Por cierto, señoría, en relación a alguna de sus enmiendas, el futuro del Tajo-Segura se encuentra en la
Confederación Hidrográfica del Tajo, que quiere sacar adelante el Partido Socialista, y que pone en
riesgo el propio trasvase.

Me refería a fraude presupuestario.
Algunas de las enmiendas que ha presentado su grupo
proponen añadir nuevas actuaciones que implicarían más gasto, pero no indican de dónde tiene que salir ese gasto.

Descoordinación y desorden.
Algunas enmiendas sacan dinero de unos programas para destinarlo a
otros; y, al tiempo, otras enmiendas añaden dinero a los primeros.

Descontrol.
En varios casos, las reducciones que pretende el Grupo Socialista
son mayores que la propia dotación presupuestaria.
Y, en este caso, hay distintas enmiendas.

Diversas enmiendas se refieren a cuestiones que podrían ser objeto, perfectamente, de una proposición no de ley o, incluso, de una proposición de ley.
También, tuvimos la ocasión de debatir esta cuestión en comisión.

En algunos casos se pretende, con alguna de las enmiendas, crear líneas de subvención -y es una cuestión en la que insistí mucho en comisión-; líneas de subvención a determinados ayuntamientos, a colegios oficiales, con el objetivo de
cuestionar nuestra normativa urbanística.
Decía que el Grupo Parlamentario Popular, en materia urbanística, no dialoga y no consensúa.
Y debería saber su señoría que su grupo político -y lo sabe- ha tenido la oportunidad de participar en el planteamiento de participación pública y de participación ciudadana de la estrategia territorial valenciana; y su grupo político no quiso participar.

Hay diversas enmiendas, incluso, señoría, que restan 15 millones de euros a programas que van destinados a la
conservación del medio y a la protección de los recursos naturales.
Y también, en su intervención, hacía mención a esas cuestiones, en relación al presupuesto.

Por poner algunos ejemplos más, bastante gráficos.
Con una de las enmiendas, señor Sanmartín, añaden 750.
000 euros al capítulo VI, en relación al programa de ordenación del territorio del litoral -añaden 750.
000 euros al capítulo VI-.
Por otro lado, con otra enmienda, le restan, al capítulo VI, 300.
000 euros.
Pero eso no es todo, porque los 750.
000 euros primeros,
que añaden al capítulo VI, salen de una partida que apenas tiene 650.
000 euros.
Es imposible de
comprender cómo hacen ustedes los números.

En relación a otro de los programas, el programa de saneamiento, plantean proyectos
concretos.
Pero no dicen de dónde tiene que salir el dinero para esos proyectos.

En relación al programa de conservación del medio natural, que presentan dos enmiendas, una de ellas es totalmente
superflua y la otra es un auténtico -como decía al inicio de mi intervención- fraude presupuestario, con el agravante de pretender incluir proyectos de
parques urbanos -el Paseo de la Alameda o los encauzamientos de barrancos-, que sabe usted, perfectamente, que no forman parte del medio natural.
Para
esas inversiones y para esas infraestructuras hay otros programas en el
presupuesto de La Generalitat.

Una cuestión que llama mucho la atención, señor Sanmartín, pretenden dejar vacía la partida destinada a inversiones en infraestructuras de caza y pesca.
Lo que
impediría, por ejemplo, cumplir con los compromisos con los ayuntamientos de la reserva
valenciana de caza, de la Muela de Cortes, luchar contra las plagas de conejos
y otras especies, o desarrollar los programas de reintroducción de especies cinegéticas.
Son frecuentes, señorías, las iniciativas del Grupo Socialista que pretenden criticar la actuación del gobierno valenciano en materia de la defensa de la caza y la pesca.
Y, sin
embargo, en una de sus enmiendas pretenden dejar prácticamente a cero la inversión del gobierno valenciano en esta materia.

En gestión de residuos, han presentado seis enmiendas.
En unas pretenden criticar,
simplemente, la gestión del Plan integral de residuos del gobierno valenciano.
No solamente no aportan
ninguna idea, sino que siguen insistiendo en esa cuestión.
Las demás ignoran el reparto de competencias establecido que la conselleria tiene en relación a la gestión de residuos.
Intentan entrometerse en competencias que bien son locales, de
los ayuntamientos, o bien son de los consorcios.
E insisten en que la
Conselleria de Medio Ambiente y el gobierno valenciano insista en cuestiones de
las cuales no es competente.

Seguiré en la réplica.
Pero, señorías, el resto de enmiendas serán rechazadas.
Hemos transaccionado una y lamentamos que no hayamos podido llegar
a un acuerdo en relación al Ebro, una vez más, en esta cámara.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència la presidenta, senyora María Milagrosa Martínez Navarro)

La senyora presidenta:

Señor Sanmartín.

Señores diputados, por favor.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Gràcies, presidenta.

A vore, senyor César, (rialles) deixe's ja, d'una vegada per totes, de galimaties i martingales, al respecte.
I argumente el
perquè no s'ha mirat o no ens ha aprovat part de les esmenes.

Mire, és que és tremend.
Vosté diu: «És que, el que fa és traure diners d'un programa per a posar-los a un altre.
» Però, què ho he de traure de la butxaca i portar-ho ahí en caixetes?
(Rialles) Per favor, clar que trac diners d'un programa per a posar-los en altre.
És l'única forma de fer correccions pressupostàries.
Però que, a més, és que tècnicament se fa així, no se fa d'altra manera.
El que no puc portar és diners físics aquí.
Per tant, no ho puc entendre.

Segona qüestió, a vore, argumente vosté que el pressupost d'esta conselleria s'ha disminuït, aproximadament, un 23, un percentatge d'uns 80 milions d'euros.
Però diu: «Però és que ha estat conjuntural.
Això és deu a la crisi econòmica actual i serà passatger.
Després, ja tornarem a incrementar les partides».
Això és, rotundament, fals.
És rotundament fals, perquè li pose exemples il·lustratius: sanejament i depuració d'aigües porta cinc anys baixant el 25% el pressupost, des de l'any 2008, 2009, 2010, 2011.
De 80 milions d'euros a 30 milions d'euros.
I que jo sàpiga fa quatre anys no estàvem en una conjuntura de crisi econòmica.
Per tant, el que vostés.
.
.
és, amb l'excusa de la crisi l'han utilitzat per a què?
Per a retallar partides pressupostàries bàsiques per al medi ambient, aquí a la Comunitat Valenciana.
Esta és la realitat.

Tercera qüestió, el problema que té vosté -igual que la resta de grup- és que li falta voluntat política.
Perquè hi han partides pressupostàries que no valen ni un duro, que la inversió és zero, i no hi ha forma de posar-les.
Li pose com a exemple els plans d'actuació municipal davant del risc, per exemple, d'inundació; que no valen un duro, és assessorar a ajuntaments i tal, i vostés no ho fan.

Tercera qüestió -jo no volia parlar-, el tema de transvasaments.
Però vosté ha posat el Tajo-Segura, li ha faltat el Xúquer-Vinalopó -ha posat també l'Ebre-.
Mire, que li quede clar d'una vegada per totes -que li quede clar d'una vegada per totes-, li he de recordar que els socialistes valencians, escolte bé, els socialistes valencians estarem sempre al capdavant de la defensa del
transvasament Tajo-Segura; a l'igual que ho hem estat sempre, siga quina siga la conjuntura i siga qui siga el
partit polític que governe a Madrid.
Que li quede clar d'una vegada per totes.
Hem estat i estarem sempre en defensa del transvasament
Tajo-Segura.
El que li hauria de donar vergonya a vosté és la pregunta que jo li vaig a fer: «On estava el senyor Camps el dia que es debatia el transvasament Tajo-Segura, en
la comissió constitucional del Congrés dels Diputats?
(Remors.
Aplaudiments) On estava?
» No hi havia cap representant del Consell.
Això és el que hauria de dir aquí, en el tema dels transvasaments.

I segon, és vergonyós que vostés encara no vullguen reconéixer les facilitats que ha donat la nova conducció Xúquer-Vinalopó, gràcies a la qual podrem solucionar dèficits d'abastiment, no solament en l'Alacantí, sinó també en el Vinalopó.
I vosté sap millor que jo una cosa, que sempre, únicament, es transvasaran sobrants -ho han dit per activa i per passiva-, els sobrants que arriben a l'assut de la Marquesa; i que mai se canviarà el règim actual de la conca cedent, que és la del Xúquer.
Per tant, no faça política barateta.
El que han de fer vostés, i sobretot vosté, particularment, i el conseller, és complir el seu programa electoral, complir l'Estatut d'autonomia de la Comunitat Valenciana.
En què?
, en el sentit de crear, d'una vegada per totes, l'agència valenciana de l'aigua per a administrar les competències en matèria de planificació dels recursos hídrics de les conques intracomunitàries de la nostra comunitat.
Això és el que han de fer, perquè ho han dit al programa electoral i perquè està a l'Estatut d'autonomia.
I no anar amb galimaties i martingales, com ho fan sempre.

I finalitze.
Ha parlat d'ordenació del territori.
Vostés estan incapacitats, incapacitats políticament, per a parlar d'ordenació del territori.
El que han de fer és aplicar, d'una vegada per totes, els plans d'ordenació territorial de caràcter sectorial que inclou la Llei d'ordenació del territori i protecció del paisatge.
Han passat molts anys i no els han executat, ni el Pla d'acció territorial contra el risc sísmic, ni el sistema rural valencià, ni el de protecció de recursos hídrics, ni els recursos naturals minerals, ni protecció de l'horta de València.
No n'han executat ni un, absolutament, ni un.
El que sí que han fet és carregar sobre els ajuntaments tota una sèrie de plans d'acció territorial per a ordenar l'entorn metropolità de les grans ciutats.
I no han fet res, ni el PATEMAE ni el Patecas ni el Pla d'ordenació de la Vega Baixa.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Sanmartín.

El senyor Sanmartín Besalduch:

.
.
.
Al contrari, al contrari.

Per tant, en definitiva, me pareix que en la defensa que vosté fa.
.
.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Sanmartín.

Señor Sánchez, tiene la palabra.

El senyor Sánchez Pérez:

Señor Sanmartín, nos gustaría, al Grupo Parlamentario Popular, que usted le explicase a esta cámara dónde estaban los diputados, en el Congreso de los Diputados, del Partido
Socialista cuando se votaba la reserva del Tajo.
(Aplaudiments.
Un diputat diu: «Muy bien, ¿dónde estaban?
») Que votaron lo que votaron.
¿Dónde estaban los diputados socialistas en el Congreso de los Diputados?
Porque
esa reserva no salió adelante gracias al Partido Popular, no gracias al Partido Socialista.
Bien decía una cosa Alarte, por un lado, y bien hacían, después, los diputados -en el Congreso de los Diputados- socialistas, por otro.

Señor Sanmartín, cuestionaron el Tajo-Segura y no podrán hacer creer lo contrario a nadie en esta comunidad.
A nadie.
Lo cuestionaron.
Lo cuestionan con el plan hidrológico del Tajo, que pone en riesgo este trasvase.
No solamente cuestionaron el Júcar-Vinalopó, sino que, además, cambiaron el trasvase, trayendo agua de peor calidad a la Comunidad
Valenciana.
(Una diputada diu: «Sí señor, sí.
».
Aplaudiments) El Plan hidrológico nacional se negoció, se dialogó y se consensuó.
Y en una mañana lo laminó el Partido Socialista con un decreto, eliminando el trasvase del Ebro -que tanto necesita y necesitaba y necesitará la Comunidad Valenciana- y que será una realidad cuando ganemos las próximas elecciones generales.
(Algun diputat diu: «Bravo.
» Aplaudiments)

Ustedes, en materia de agua, no pueden dar lecciones a nadie, y menos al
Partido Popular, y menos a los responsables de la Conselleria de Medio Ambiente
del gobierno valenciano.
Absolutamente a nadie.
Han claudicado con muchos de
sus discursos.
Han tenido que cambiar de opinión, no sabemos si queriendo o sin querer.
Pero hay una cosa que le tiene que
quedar muy clara, nosotros seguiremos estando donde estábamos hace diez años, defendiendo el agua para la Comunidad Valenciana, defendiendo el
Tajo-Segura, defendiendo el Júcar-Vinalopó, y solucionaremos los problemas que tiene el Júcar-Vinalopó -que no han sido capaces de solucionar ustedes-.
Y vamos a defender el trasvase del Ebro, y lo vamos a llevar a cabo cuando
ganemos las elecciones.
(Aplaudiments)

Mire, tenemos los campos más modernos de España.
Reutilizamos más que nadie.
Con menos hacemos más, efectivamente, porque tenemos una crisis económica galopante, gracias a la mala gestión del gobierno de Zapatero; y porque, además, no estamos bien financiados -que es algo que ustedes también saben, que estamos muy mal financiados-.
Ese es el motivo por el cual rebajamos el presupuesto de La Generalitat este año.
Ese es el motivo, porque no tenemos financiación para atender los servicios que, en estos momentos, necesitan los ciudadanos de
nuestra comunidad.

Mire, en materia de vivienda, sepa su señoría que, esta mañana, la directora general de vivienda ha entregado veintiuna viviendas de
protección oficial en Jávea -veintiuna-.
¿Qué tiene que decir a eso?
(Aplaudiments) Veintiuna.

Mire, señor Sanmartín, no hemos aprobado sus enmiendas por irrelevancia presupuestaria, porque son
un fraude, porque no hay por donde cogerlas, porque están totalmente desconcertadas, porque es un quita de aquí y pon aquí, sin ningún tipo de sentido ni de criterio.
(Veus)

Hemos intentado llegar a un acuerdo con una, la del Ebro, e, insisto, y ustedes
han vuelto a decir «no» al agua del Ebro a la Comunidad Valenciana.
Y su partido dice «sí» al agua del Ebro, con trasvases -más de once- a Cataluña.
(Veus)

Ustedes, lo que debieran hacer es hablar con el Partido Socialista en Madrid y
decirles: «Señores, tenemos un problema muy grande, y el problema que tenemos es que ustedes
les están dando agua del Ebro a otras comunidades, por ejemplo, a Cataluña, y a nosotros no nos llega el agua.
» Y aquí la gente en la Comunidad Valenciana nos está diciendo: «¿Qué está haciendo el Partido Socialista en Madrid, que nos estáis dejando -y perdonen la expresión- con el culo al aire?
» Que es como se encuentran ustedes.

Muchas gracias.
(Aplaudiments) (Alguns diputats diuen: «¡Muy bien!
»)

La senyora presidenta:

Señorías, vamos a proceder a las votaciones.

Empezamos con la sección 11, industria, comercio e innovación.
Vamos a empezar con las enmiendas del Grupo Parlamentario Socialista.
Procedemos a votar la 1.
060, 1.
065, 1.
066, 1.
068, 1.
071, 1.
072 y 1.
074.
Comienza la votación.
Votos a favor, 40; votos en contra, 50; abstenciones, 3.
Quedan desestimadas
las referidas enmiendas.

Ahora, votamos todas las enmiendas del Grupo Socialista restantes.
Comienza la
votación.
Votos a favor, 42; votos en contra; 50.
Quedan desestimas el resto de
enmiendas del Grupo Parlamentario Socialista.

Ahora, pasamos a las del Grupo Parlamentario Compromís.
Votamos la 1.
002.
Comienza la votación.
Votos a favor, 4; votos en contra, 49; abstenciones, 38.
Queda desestimada la
enmienda 1.
002.

Ahora, votamos la 1.
004, 1.
005, 1.
006, 1.
008 y 1.
011.
Comienza la votación.
Votos a favor, 7; votos en contra, 50; abstenciones, 36.
Quedan desestimadas
las referidas enmiendas.

Votamos la 1.
009.
Comienza la votación.
Votos a favor, 4; votos en contra, 86; abstenciones, 3.
Queda desestimada la
enmienda 1.
009.

Ahora, votamos la 1.
010 y 1.
012.
Comienza la votación.
Votos a favor, 4; votos en contra, 50; abstenciones, 39.
Quedan desestimadas
la 1.
010 y la 1.
012.

Y votamos el resto de las enmiendas del Grupo Compromís.
Comienza la votación.
Votos a favor, 43; votos en contra, 50.
Quedan desestimadas el resto de
enmiendas del Grupo Compromís.

Ahora, vamos con las de la Agrupación de Diputados No Adscritos.
Votamos, en primer lugar, la enmienda transaccional
número 1 a la enmienda 1.
041.
Comienza la votación.
Votos a favor, 91; votos en contra, 1.
Queda aprobada la enmienda
transaccional número 1.

Señorías, vamos la enmienda transaccional número 2 a la enmienda 1.
042.
Comienza la votación.
Votos a favor, 92.
Queda aprobada la enmienda transaccional segunda.

Y, ahora, señorías, votamos la enmienda 1.
015.
Comienza la votación.
Votos a favor, 8; votos en contra, 84.
(Veus) Queda desestimada la enmienda 1.
015.

Y, ahora, señorías, votamos las enmiendas números 1.
017, 1.
024, 1.
030, 1.
034, 1.
036, 1.
037, 1.
038, 1.
040, 1.
043, 1.
044,
11.
001, 11.
002 y 11.
009.
Comienza la votación.
Votos a favor, 8; votos en contra, 49; abstenciones, 36.
Quedan desestimadas
las referidas enmiendas.

Y, ahora, votamos todas las enmiendas restantes de la Agrupación de Diputados No Adscritos.
Comienza la votación.
Votos a favor, 43; votos en contra, 50.
Quedan desestimadas todas las
enmiendas restantes de la Agrupación de Diputados No Adscritos.

Y, ahora, señorías, votamos la sección 11, industria, comercio e innovación.
Comienza la votación.
Votos a favor, 50; votos en contra, 42.
Queda aprobado.

Señorías, ahora, votamos el Instituto de la Pequeña y Mediana Industria de la Generalitat valenciana, Impiva; el Instituto
Valenciano de la Exportación, Ivex; y Seguridad y Promocional Industrial Valenciana, SA, Sepiva.
Comienza
la votación.
Votos a favor, 50; votos en contra, 43.
Señorías, con esta votación queda aprobada la sección 11.

Pasamos a la sección 12, agricultura, pesca y alimentación.
Empezamos por el bloque de enmiendas del Grupo Parlamentario Socialista.
Votamos de la 1.
184 a la 1.
199, y de la 1.
201 a la 1.
207, y de la 1.
209 a
1.
231.
Comienza la votación.
Votos a favor, 42; votos en contra, 51.
Quedan desestimadas las referidas
enmiendas.

Ahora, votamos la 1.
200 y 1.
208.
Comienza la votación.
Votos a favor, 40; votos en contra, 50; abstenciones, 3.
Quedan desestimadas
las referidas enmiendas.

Y, ahora, votamos el resto de enmiendas del Grupo Parlamentario Socialista.
Comienza la votación.
Votos a favor, 43; votos en contra, 50.
Quedan desestimadas el resto de
enmiendas del Grupo Parlamentario Socialista.

Ahora, pasamos a las del Grupo Parlamentario Compromís.
Votamos la 1.
114.
Comienza la votación.
Votos a favor, 43; votos en contra, 50.
Queda desestimada la enmienda 1.
114.

Y, ahora, votamos, señorías, la 1.
115, 1.
120, 1.
121, 1.
122, y de la 1.
126 a 1.
129.
Comienza la votación.
Votos a favor, 7; votos en contra, 50; abstenciones, 36.
Quedan desestimadas.

Votamos de la 1.
116 a 1.
119.
Comienza la votación.
Votos a favor, 43; votos en contra, 50.
Quedan desestimadas.

Y, ahora, votamos, señorías, la 1.
123, 1.
124, 1.
125 y 1.
130.
Comienza la votación.
Votos a favor, 40; votos en contra, 50; abstenciones, 3.
Quedan desestimadas
las referidas enmiendas.

Y votamos de la 1.
131 a 1.
156.
Comienza la votación.
Votos a favor, 43; votos en contra, 50.
Quedan desestimadas las referidas
enmiendas.

Y, ahora, votamos la 1.
200 y 1.
208.
Comienza la votación.
Votos a favor, 43; votos en contra, 50.
Quedan desestimadas la 1.
200 y 1.
208.

Y, ahora, votamos el resto de enmiendas del Grupo Parlamentario Compromís.
Comienza la votación.
Votos a favor, 43; votos en contra, 50.
Quedan desestimadas el resto de
enmiendas del Grupo Parlamentario Compromís.

Ahora, pasamos a las de la Agrupación de Diputados No Adscritos, votamos las enmiendas números 1.
157, 1.
158, 1.
161 a 1.
166, 1.
168, 1.
177 a 1.
182.
Comienza la votación.
Votos a favor, 7; votos en contra, 50; abstenciones, 36.
Quedan desestimadas
las referidas enmiendas.

Y, ahora, votamos el resto de enmiendas de la Agrupación de Diputados No Adscritos.
Comienza la votación.
Votos a favor, 43; votos en contra, 50.
Quedan desestimadas el resto de
enmiendas de la Agrupación de Diputados No Adscritos.

Y, ahora, procedemos a votar, dentro de la sección 12, agricultura, pesca y alimentación.
Comienza la votación.
Votos a favor, 50; votos en contra, 43.
Queda aprobada agricultura, pesca y
alimentación.

Y ahora vamos a votar el Instituto Valenciano de Investigaciones Agrarias
(IVIA) y la Agencia Valenciana de Fomento y Garantía Agraria.
Señorías, comienza la votación.
Votos a favor, 50; votos en contra, 39; abstenciones, 4.
Con esta votación, señorías, queda aprobada la sección 12.

Y ahora pasamos a la sección 14, medio ambiente, agua, urbanismo y vivienda.
Empezamos con el bloque de
enmiendas del Grupo Parlamentario Socialista.
En primer lugar, votamos la
enmienda transaccional número 3 a la enmienda 1.
819.
Comienza la votación.
Votos a favor, 86; abstenciones, 7.
Queda aprobada la enmienda transaccional
número 3.

Y continuamos con las enmiendas del Grupo Socialista.
Votamos de la 1.
804 a
1.
816, 1.
818 y de la 1.
820 a 1.
847, 1.
849, 1.
850, 1.
852, 1.
854, 1.
856 a 1.
865.
Comienza la votación.
Votos a favor, 43; votos en contra, 50.
Quedan desestimadas.

Señorías, votamos la 1.
817, 1.
848, 1.
851, 1.
853 y 1.
855.
Comienza la votación.
Votos a favor, 40; votos en contra, 50; abstenciones, 3.
Quedan desestimadas.

Y ahora votamos el resto de enmiendas del Grupo Parlamentario Socialista.
Comienza la votación.
Votos a favor, 43; votos en contra, 50.
Quedan desestimadas el resto de
enmiendas del Grupo Parlamentario Socialista.

Y ahora pasamos a las del Grupo Parlamentario Compromís.
Votamos de la 1.
239 a 1.
248, de la 1.
250 a 1.
273, de la 1.
278 a 1.
315, la
1.
317 a 1.
367 y de la 1.
369 a 1.
489.
Comienza la votación.
Votos a favor, 43; votos en contra, 50.
Quedan desestimadas.

Ahora votamos la 1.
249, 1.
275, 1.
276, 1.
277 y 1.
316.
Comienza la votación.
Votos a favor, 42; votos en contra, 51.
Quedan desestimadas las referidas
enmiendas.

Y ahora votamos, señorías, la 1.
368.
Comienza la votación.
Votos a favor, 8; votos en contra, 85.
Queda desestimada la 1.
368.

Señorías, ahora votamos el resto de enmiendas del Grupo Parlamentario Compromís.
Comienza la votación.
Votos a favor, 43; votos en contra, 50.
Quedan desestimadas el resto de
enmiendas del Grupo Compromís.

Y ahora vamos con las enmiendas de la Agrupación de Diputados No Adscritos.
Votamos la 1.
668.
Comienza la votación.
Votos a favor, 7; votos en contra, 86.
Queda desestimada la enmienda 1.
668.

Ahora votamos la 1.
717.
Comienza la votación.
Votos a favor, 7; votos en contra, 50; abstenciones, 36.
Queda desestimada la
enmienda 1.
717.

Y ahora votamos el resto de enmiendas de la Agrupación de Diputados No Adscritos.
Comienza la votación.
Votos a favor, 43; votos en contra, 50.
Quedan desestimadas el resto de
enmiendas de la Agrupación de Diputados No Adscritos.

Y ahora, dentro de la votación de la sección 14, votamos medio ambiente, agua, urbanismo y vivienda.
Comienza la votación.
Votos a favor, 50; votos en contra, 43.
Queda aprobado medio ambiente, agua,
urbanismo y vivienda.

Y ahora votamos, señorías, el Instituto Valenciano de la Vivienda, SA i Valenciana de Aprovechamiento
Energético de Residuos, SA (VAERSA).
Comienza la votación.
Votos a favor, 50; votos en contra, 43.
Queda aprobado.

Y continuamos votando, señorías.
Votamos la Entidad Pública de Saneamiento de Aguas Residuales de la Comunidad Valenciana.
Comienza la
votación.
Votos a favor, 51; votos en contra, 42.

Señorías, y antes de finalizar, votamos el Instituto Cartográfico Valenciano.
Comienza la votación.
Votos a favor, 50; abstenciones, 42.
Queda aprobada, señorías, la sección 14.

Les informo a sus señorías que mañana las votaciones serán a partir de la una y media de la tarde.

Se suspende la sesión que se reanudará mañana a las diez.
(La senyora presidenta colpeja amb la maceta)

(Se suspén la sessió a les 21 hores)