Obres%20P%C3%BAbliques%067505.03.03%20macro.html





Comissió d'Obres Públiques, Infraestructures i Transports realitzada el dia 3 de març de 2015.
Comença la reunió a les 10 hores i 6 minuts.
Presideix el diputat senyor Rafael Ferraro Sebastiá.
Reunió número 22/I.

El senyor president:

(Inoïble) .
.
.
la Comissió d'Obres Públiques, Infraestructures i Transports convocada per al dia de hui.

En primer lloc, la senyora secretària passarà llista per tal de comprovar si n'hi ha quòrum.

Senyora secretària.

(La secretària passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

Moltes gràcies, senyora secretària.

Comprovat el quòrum, senyories, i abans de començar amb el punt 2 de l'ordre del dia informar a les seues senyories que, a demanda dels grups parlamentaris, acabarem la comissió del dia de hui el més tard a les dotze i mitja.

En tot cas arribaríem, si arribàrem, fins al punt 7 com a màxim.

I a més, a demanda del Grup Parlamentari Socialista, els punts 4 i 5 se debatran conjuntament.
Alguna observació?

Aprovat el tema, passem al punt número 1, lectura i aprovació, si correspon, de l'acta de la reunió anterior.
Les seues senyories tenen en la seua carpeta l'acta, i ara és el moment si han de fer alguna observació i, si no, l'aprovem per unanimitat.
Queda aprovada.
Moltes gràcies.

Suspenem per un minut per a rebre el secretari autonòmic d'infraestructures.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

El senyor president:

Reprenem la sessió, senyories.

Preguntes

El senyor president:

Passem al punt 2 de l'ordre del dia: pregunta número 1.
374, al senyor secretari autonòmic d'infraestructures i transport, formulada per la diputada Esther López Barceló, del Grupo Parlamentario Esquerra Unida.

Senyora López, té vosté la paraula.

La senyora López Barceló:

Gracias, señor presidente.

¿Qué gestiones está llevando a cabo la conselleria para desbloquear la situación de las obras del túnel del tramo de la serra Grossa en Alicante?
¿Y si entre éstas se encuentra la previsión de habilitar una línea presupuestaria específica al efecto de finalizarlas?

Gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señora López.

Señor secretario autonómico, tiene usted la palabra.

El senyor secretari autonòmic d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

Muchas gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Como ya señalé en la comparecencia que tuvo lugar el pasado 30 de septiembre en esta comisión al referirme a las obras inacabadas en Alicante, competencia de la conselleria y sus entes adscritos, la obra de infraestructura del túnel está finalizada y recibida, y la reanudación y finalización de las obras depende fundamentalmente de las disponibilidades económicas.

La Ley de presupuestos de La Generalitat para el 2015 no recoge una partida específica para esta actuación.

Es todo por el momento.
Muchas gracias.

El senyor president:

Señora López, tiene usted la palabra.

La senyora López Barceló:

Gracias, señor presidente.

Bien, la situación es muy clara, y es que está parado desde prácticamente 2011, porque ahora mismo lo que faltaría sería simplemente una última inyección de dinero.
Yo estoy convencida de que toda la anterior inversión es muchísimo mayor que ésta, porque ahora simplemente faltaría la instalación de vías, la catenaria y la electrificación, que, dada la gran infraestructura de la que estamos hablando, lo que se ha hecho hasta ahora, que ha sido evidentemente hacer ese gran agujero dentro de la sierra, seguro que ha costado mucho más dinero.

Ahora sí, la pregunta sería si es que se ha pagado la obra.
La obra está finalizada y recibida, como ha dicho usted, ¿se ha pagado absolutamente todo lo que se ha hecho hasta ahora?
¿Queda alguna deuda por abonar por parte de la conselleria y por eso no se reanudan las últimas obras que hacen falta, que son simplemente ya de colocar todo aquello que es necesario para que pueda, efectivamente, iniciarse el tramo del tranvía?

Señor secretario autonómico, la cuestión es que esto tenía un presupuesto de 36 millones de euros.
Se suponía que hasta 2012 se habían cumplido los plazos.
¿Qué ha pasado desde entonces?
¿Ese presupuesto de 36 millones era para la obra total?
¿Era simplemente para una primera fase?
¿Qué es lo que ha ocurrido?
Porque estamos en 2015.

Al parecer, según las noticias que hemos visto en los medios de comunicación, se dice que en 2016 se prevé que se pueda terminar la obra, pero es una obra faraónica que ahora mismo lo único que hay es que es un tapón que se ha taponado, se ha tenido que tapiar, se tapió en 2013 para que no hubiera actos vandálicos dentro.
Es decir, que hemos hecho una obra increíble dentro de la serra Grossa, se supone que para realizar un servicio mucho más eficiente de los tranvías, porque sabe lo importante que sería liberar de la avenida de Villajoyosa hacía el mar para proyectar esa zona verde que estaba proyectada desde el principio y que después tuviera una doble vía dentro del túnel de la serra Grossa.
El tener el tranvía ahí una doble vía sería un servicio muchísimo más efectivo, sería más efectivo porque ahora mismo existe un tramo de única vía, ya sabe usted eso lo que conlleva, pues esperar para que puedan pasar los demás, efectivamente un servicio pues bastante, bastante deficitario, con lo cual muchísima gente no coge el tranvía para ir de Alicante a la playa de San Juan o a El Campello porque efectivamente es un tramo que se recorre a una velocidad muy lenta.

Por tanto, señor secretario autonómico, las preguntas son concretas.

Usted me dice que no hay ninguna partida presupuestaria para poder finalizar esta obra.
Entonces, ¿qué va a ocurrir?
, que en Alicante nos quedamos con ese túnel tapiado, con ese túnel que hemos horadado, tapiado, para que no sirva absolutamente para nada, después de haber acometido ¿cuántos millones de euros?
, ¿cuántos millones de euros hemos pagado?
, señor secretario autonómico, ¿cuánto nos queda por pagar a la empresa que ha realizado la obra?

Señor secretario autonómico, ¿por qué no hay partida presupuestaria mínima para poder acometer el final que, simplemente, como decimos, y parece surrealista, que simplemente falte instalar las vías, la catenaria y la electrificación, para eso no haya dinero, pero sin embargo para haber horadado toda la serra Grossa, que ha sido la extracción de 98.
000 metros cúbicos, es decir, 147.
00 toneladas de tierra, roca y arena, para eso sí que haya habido dinero, y resulta que para esto último no haya dinero?
Es absolutamente incomprensible.
Solo se comprende si es que no ha habido dinero nunca para nada.
Si es que no hemos terminado de pagar la obra.
Si es que a la empresa a lo mejor le ha salido mucho más barato para ella el terminar el agujero para que la maquinaria no la tuvieran que retrotraer, sino salir por el otro agujero que hicieran dentro de la sierra; a lo mejor lo que ha ocurrido es que la empresa ha preferido para abaratar costes de la deuda que ya tiene contraída con ustedes, terminarla, la maquinaría traerla antes de terminar el agujero.
¿Ha pasado eso, señor secretario autonómico?
Porque al final es lo que se escucha en la ciudad de Alicante que es lo que ha pasado.

Así que, explíquenos qué deuda se nos va a quedar con esta empresa, a dónde se ha ido el dinero presupuestado, esos 36 millones de euros que al menos sí que estaban presupuestados en un principio a dónde se han ido.
Y explíqueme, señor secretario autonómico, por qué no es una prioridad para ustedes el hecho de que tengamos un servicio mucho más eficaz tranviario, el hecho de que podamos hacer zona verde toda la zona de la avenida de Villajoyosa al mar y el hecho de que tengamos una sierra horadada que ahora mismo no sirve absolutamente para nada y que encima está tapiada para que no pueda entrar nadie y realizar actos vandálicos.

Una auténtica vergüenza.
Nos parece que es otra chapuza más en Alicante de todas las que la conselleria de infraestructuras nos ha venido haciendo en los últimos años.
Así que explíqueme por qué esto no es una prioridad después de horadar una sierra.

El senyor president:

Muchas gracias, señora López.

Señor Sánchez, tiene usted la palabra.

El senyor secretari autonòmic d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

Sí, señoría, vamos a ver.
El importe aproximado de la obra era del orden de los 40 millones.
La obra que falta por ejecutar es del orden de los 10 millones más o menos.

¿Qué ha pasado?
Pues que este año no ha habido consignación presupuestaria, la obra que está hecha está hecha y está parada evidentemente.

¿Y por qué no ha habido consignación presupuestaria?
Porque cuando el dinero de que se dispone no da para hacer todas las obras que uno desearía, pues lógicamente hay que fijar un orden de preferencia.
Y aparte del orden de preferencia general de La Generalitat, del gobierno de La Generalitat, que son el gasto social, sanidad, dependencia y educación, dentro de lo que son infraestructuras y en concreto en la provincia de Alicante, se ha considerado como prioritaria la modernización de la línea 9.
Y esa obra es la que se ha considerado como más prioritaria.
Entonces, al destinar el dinero a esa obra pues para ésta otra este año no ha habido partida presupuestaria.

¿La obra se va a acabar?
Sí, evidentemente.
¿Cuándo se acabará?
Pues será ya si puede haber alguna modificación de crédito este año, cuando haya una modificación de crédito y se dote de dinero.
Y si no en el 2016, cosa que ya dije yo también la otra vez.
Pero es que se ha considerado prioritaria la modernización de la línea 9.

Su señoría sabe que en la modernización de la línea 9 hay previstos del orden de 78 millones de euros, es decir, una cifra importantísima todas las que hace La Generalitat en la provincia de Alicante.

Pero en estos momentos esa obra pues no se ha podido terminar, como no se han podido terminar otras.
Y en Valencia tenemos parada una también, que es el túnel de la línea 2 del metro de Valencia.

Bueno, yo lo que sí le puedo decir a su señoría es que la obra se va a acabar.
Tenemos un problema presupuestario en las obras en que no se han podido acabar, y fundamentalmente le estoy comentando estas dos, y por lo tanto hay que resolver el problema presupuestario para que se pueda terminar la obra.
Pero ésta es una obra que evidentemente se va a acabar y que lo que ha tenido es lisa y llanamente un problema presupuestario, nada más, presupuestario de que este año no ha habido inversión.

Yo en la comparecencia que tuve en el mes de septiembre dije, Â«si se puede poner inversión la terminaremos este año, si no pues en 2016Â».
Desgraciadamente no ha habido la inversión prevista este año, como su señoría conoce, porque conoce perfectamente el presupuesto de La Generalitat.
Y, por lo tanto, pues en estos momentos la obra sigue parada.

Pero, insisto, hay compromiso absoluto de que la obra se va a acabar y que Alicante, si es posible una modificación de crédito en el 2015, con esa modificación de crédito, y si no es posible la modificación de crédito en el 2016.

No se debe nada.
Se debe lo que… la obra que no se ha hecho no se debe.
Simplemente es lo que hay que pagar de la obra que falta, que es toda la superestructura de la obra, la vía, la catenaria, etcétera, etcétera.
Una vez que se haga la vía y se ponga en servicio el túnel habrá que desmontar la vía exterior y terminar el proyecto del paseo que su señoría conoce, que se ha hecho en estos momentos la parte que se podía hacer, con un presupuesto más o menos de 700.
000 euros, pero que cuando desaparezca la vía ya se podrá hacer el gran paseo con la acera, con carril-bici y con plantaciones que merece Alicante para unir dos zonas de la ciudad.

Eso es lo que puedo comentar a su señoría.
Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Sánchez.

Concluido el turno de preguntas, y antes de despedirle, señor Sánchez, quiero agradecerle muy especialmente no solamente su comparecencia esta mañana, sino en el transcurso de toda la legislatura, que hemos tenido el honor de recibirlo para darnos sus explicaciones.
Muchas gracias y…

El senyor secretari autonòmic d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

Muchas gracias, señorías.

El senyor president:

.
.
.
suspendemos un minuto para despedir al compareciente.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

El senyor president:

Senyories, es reprén la comissió.

Proposició no de llei sobre la regulació de l'ús de la col·locació de plaques commemoratives de finalització d'obres pagades amb diners públics, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 89.
513, BOC número 271)

El senyor president:

Punt número 3: presa en consideració de la Proposició no de llei sobre la regulació de l'ús de la col·locació de plaques commemoratives de finalització d'obres pagades amb diners públics, presentada pel Grup Parlamentari Compromís.

Per a la seua defensa, té la paraula la senyora Mollà.
(Veus) ¿Retirado?
(Remors)

Senyora Mollà, té vosté la paraula.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Bé.
Com ja vam comentar farà un parell de setmanes en un ple de les Corts Valencianes, el Grup Parlamentari Compromís vam presentar, en juliol de 2014, una proposició no de llei, que, per determinades circumstàncies, no ha pogut entrar abans a esta comissió, i que hui la tenim ací i que va una miqueta més enllà del que se va plantejar en el ple i que ja vam mostrar la nostra postura.

Una postura que ens resultava incòmoda en el ple, tenint en compte que no s'estava aprofundint en el que nosaltres pensem que és el debat real a tindre sobre esta qüestió, i no un debat real a tindre perquè ho vullgam marcar Compromís.
Jo crec que tota la gent que estem ací, els grups polítics som conscients del qüestionament que està fent la societat respecte a la figura dels polítics quant a la gestió dels diners públics.

Això, que és una evidència, eixe qüestionament i que no crec que s'haja de debatre, se visualitza en determinades circumstàncies.
Bé, n'hi ha sobre els papers que fan els polítics en determinats organismes, les despeses, els conceptes de retribucions.
És a dir, vostés són conscients que eixe debat s'està plantejant en el seu conjunt, el paper de la política i dels representants polítics en la gestió dels diners públics, la gestió pública, en general.

Un dels qüestionaments que fa la ciutadania té a vore amb les plaques commemoratives de les inauguracions d'edificis públics, obres públiques que se paguen amb diners públics, amb els diners de tots i totes.

Saben vostés que durant molt de temps, açò és una cosa històrica, la utilització que s'ha fet d'eixes plaques sempre ha sigut…, doncs, una utilització per a retre pràcticament homenatge al polític o política de torn, que feia d'inaugurador de l'obra determinada.
Una obra, ja dic, pagada amb diners de tots i totes, una obra que és responsabilitat dels gestors fer, en tot cas.

I que no solament eixes plaques…, bé, el que pot ser raonable, la seua data d'inauguració, sinó que comptava…, compta -és una cosa pareix ser que molt de costum-, compta amb el nom de determinat polític o política que, en l'exercici de la seua obligació com a càrrec públic, doncs, ha sigut el que ha vist la llum d'eixa obra, que l'ha promogut, que l'ha acabat gestionat o fins i tot no.
O fins i tot obres d'altres polítics o polítiques, fins i tot amb diferents colors polítics en els governs, doncs, han promogut determinada obra i han vist la seua execució durant un temps i la finalització d'eixa obra ha canviat de govern o de responsable de la conselleria o de presidència i se li ha acabat donant el nom de la persona que ha vist el final.

Per a nosaltres això és una patrimonialització d'una qüestió que deu quedar al marge del nom propi del polític de torn.
Nosaltres considerem que eixes obres són de tots els valencians i valencianes, són propietat de tots els valencians i valencianes.
No s'ha de retre homenatge a algú que no paga una obra, la paguem tots els valencians i valencians, i no entenem per què se té de seguir este costum quan és un costum per a nosaltres equivocada i damunt qüestionada.
Equivocada i damunt qüestionada.

Per això, no estàvem molt còmodes en el debat que se va fer en el ple, perquè se va centrar en una cosa que a nosaltres també mos pareix prioritària, i és davant d'una evidència, i és que hi han responsables públics condemnats per greus casos de corrupció, davant d'un evidència, i és que existeixen plaques commemoratives o d'inauguració amb el nom d'eixos responsables públics condemnats per greus casos de corrupció, greus casos de corrupció de desviament de fons públics, malversació de fons públics, de prevaricació, és a dir, la utilització dels seus càrrecs per a desviar diners de tots els valencians i valencianes, i el seu nom apareix en edificis o en infraestructures públiques que s'han gastat els diners dels valencians i valencianes en fer eixes determinades obres.

És a dir, una contradicció per si mateixa.
Un homenatge a un determinat polític, suposadament al que cal agrair que haja inaugurat una obra, perquè no sabem quina és la raó per la qual ha d'aparéixer el seu nom en la placa, i al mateix moment que la justícia els condemna, i en alguns casos ja estan en presó, per utilitzar els diners dels valencians i valencianes per a desviar-los, en alguns casos, per al seu profit i, si no, de les seus amistats.

Vull dir, és una cosa que no se suporta, no se suporta.
És una vergonya col·lectiva.
I a eixa vergonya col·lectiva, la gent està demanant contundència i resposta.
¿En quin sentit?
Doncs que qualsevol referència a les plaques actuals on apareguen els noms de polítics o polítiques condemnats per corrupció, que se facen desaparéixer eixes referències.
En alguns casos ja s'ha pres la iniciativa pròpia en ajuntaments.
Fins i tot en altres comunitats autònomes, vostés ho saben que també tenen casos d'estos.

Jo sé que algú pot utilitzar en contra d'esta proposta el que jo faça menció al senyor Blasco, al senyor Carlos Fabra, al senyor Hernández Mateo.
A mi me supera.
Vull dir, no és una qüestió de noms.
Eixos són exemples.
I també és una evidència, ¿no?
¿Per què anem a negar-la?
Han sigut responsables públics polítics que han gestionat diners públics, que se'ls ha condemnat, en quasi tots els casos, per desviament de fons públics, malversació de fons públics.
Vull dir, ¿és una evidència?
Sí.

¿Que això és un argument per a dir que no a esta proposta?
Vostés poden llegir la proposta de resolució i no fa cap menció a ningun nom propi, a ningun color polític, a ningun govern determinat.
El que diu és que on hi hagen plaques amb noms de polítics condemnats per corrupció, se retiren immediatament eixes plaques, eixes referències a eixos noms, perquè suposa una vergonya col·lectiva, i perquè no se li pot donar carta de certificació a persones que han fet este tipus de delictes.

I per una altre costat, anem a regular…, que el Consell regule a partir d'ara el que és una demanda social, ajustada als temps que corren i coherent, i és, en el plaques d'inauguració, commemoratives, o el que siga, sobre un determinat edifici públic i infraestructura, que no apareguen els noms dels gestors polítics que han vist eixe finalització d'eixa obra.

En tot cas, en tot cas, en eixa regulació, nosaltres estaríem d'acord, o podríem estar d'acord, que se faça referència, si és un edifici educatiu, cultural, artístic, etcètera, a persones de rellevant prestigi en els seus àmbits.
És l'únic que nosaltres creguem que se li pot donar viabilitat, però ja està.
Més enllà d'això, nosaltres, si no entren en el debat este, no anem a acceptar altres postures.

Este és el debat que a dia d'avui està en la societat i és el que esperem que avui se resolga.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Mollà.

A esta proposició no de llei s'ha presentat una esmena, registre d'entrada número 108.
848, per part del Grup Parlamentari Popular.

Per a la seua defensa, té la paraula la senyora Marcos.

La senyora Marcos Puig:

Gracias, señor presidente.

En primer lugar, decir que el Partido Popular está de acuerdo en que este es un debate que está en la calle, y por eso hemos presentado una enmienda.

En segundo lugar, decir que el Partido Popular está completamente de acuerdo con que se tiene que regular el uso de placas conmemorativas.
Y de hecho, ya en la ley de transparencia realizada por el Consell, en su artículo 23, se hace alusión a la regulación de las placas conmemorativas.

Y en tercer lugar, decir que la enmienda presentada por el Grupo Parlamentario Popular no tiene otro objetivo nada más que ir más allá de las propuestas que se han planteado en estas Cortes, tanto por parte del Grupo Compromís como por parte del Grupo Socialista, en el pleno de las Cortes.
Y me explicaré.

En primer lugar, nuestra enmienda, como he dicho al principio de mi intervención, la hemos presentado porque entendemos que es necesaria una regulación de reconocimiento honorífico y conmemorativo en la Comunidad Valenciana.
Tanto la regulación del uso como la retirada de placas, si no se hace por ley, señorías, no podía afectar a todas las dependencias públicas, sino únicamente a las que corresponden a la Generalitat valenciana.

Hemos visto, y así lo ha mencionado la señora Mollà en su intervención, que en algunos municipios ya se han tomado decisiones con respecto a este particular y se han retirado algunas de esas placas.
Y para el Grupo Parlamentario Popular es necesario que se regule en todo nuestro territorio, y por eso presentamos esta, como digo, esta enmienda.

No basta, señorías, con una mera declaración de intenciones, una proposición no de ley, sino que, a nuestro entender, es necesaria una regulación mucho más amplia, mucho más amplia.
Y por eso nosotros proponemos que, efectivamente, el Consell realice esta regulación.

Por tanto, el Partido Popular propone hoy aquí en la cámara legislativa, en Les Corts, que es donde toca, instar al Consell a la regulación de la colocación de placas conmemorativas.
Pero proponemos, además, una condición en la que creo que todos los grupos parlamentarios estamos de acuerdo, y es que en ningún caso, en los reconocimientos honoríficos o conmemorativos figure ninguna persona condenada por cualquier delito tipificado en el Código penal -y repito-, por cualquier delito tipificado en el Código penal.

Y sus señorías y los ciudadanos pueden preguntarse: ¿y qué pasa con las ya existentes?
Pues bien, el Grupo Parlamentario Popular propone también con esta enmienda que se revisen las ya existentes y que en ellas no figure ninguna persona condenada penalmente.

Por tanto, en base a este principio, el Partido Popular lo que está proponiendo hoy aquí es que se inste al Consell a retirar las placas en las que figure el nombre de cualquier persona condenada por cualquier delito, señorías.

Esta enmienda cumple con un objetivo fundamental, y creo que es que los representantes políticos no podemos condenar a las instituciones públicas por las acciones individuales de personas que han sido condenadas penalmente, pues entendemos, o así lo entendemos desde el Grupo Parlamentario Popular, señorías, que las condenas son personales y las placas y las instituciones -y ahí voy también el meollo, entre comillas, de la cuestión a que hacía alusión también la señora Mollà-, las placas de las instituciones son públicas y de todos, como las obras de las que dan fe esas placas.

Las obras, señorías, que se reflejan en las placas son el resultado del esfuerzo colectivo de todos los ciudadanos, representados en las instituciones públicas por las personas que ellos libremente votaron.
Y quiero decir que desde el Partido Popular de la Comunidad Valenciana no vamos a permitir que se condene a las instituciones públicas, que son del pueblo valenciano, por las acciones individuales de unos pocos.

Creemos sinceramente que si todos estamos de acuerdo, y todos los grupos parlamentario tenemos intencionalidad política de regular el uso de las placas conmemorativas y revisar las ya existentes, y en el caso de que no cumplan los requisitos establecidos retirarlas, aceptarán la enmienda del Grupo Parlamentario Popular y podemos debatir en estas Cortes sobre cómo se regulan estas placas conmemorativas y también así otras distinciones que pueda realizar la Generalitat valenciana.

Señorías, ya tenemos un punto de encuentro, y es que no figure en ninguna distinción y en ninguna placa conmemorativa el nombre de ninguna persona condenada por sentencia, pero por ningún delito, señorías.
Tampoco centralicemos la cuestión en determinados delitos de los que todos nos avergonzamos y a los que todo esto nos repugna.

Mire, demostremos que somos capaces de llegar a acuerdos, precisamente por lo que decía la señora Mollà, porque hay un debate en la calle, porque las instituciones públicas están denostadas por el comportamiento que todos condenamos de unos pocos, y esperemos que aquí haya altura de miras y madurez democrática con respecto a esta cuestión.
Si realmente queremos regular el uso de placas conmemorativas, debe ser a través de una ley, debe ser en esta cámara y deberíamos hoy aquí empezar en ese punto de encuentro que tenemos todos.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Marcos.

Per a acceptar o no l'esmena, té la paraula la senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies.

Si jo entenc que el primer sempre és l'acord, sempre, és el més positiu.
El problema és que jo no veig on en l'esmena que presenta el Grup Parlamentari Popular es podria evitar que se continuaren posant plaques amb el nom del conseller, consellera, president, presidenta, gestor polític de torn.
Eixa és la qüestió.

El que hi ha és un xoc de propostes, és que hi ha un xoc de propostes.
El que diguem Compromís és que no entenem eixe concepte que una obra pública pagada amb diners dels valencians i valencianes, que mos pertany al poble, té de tindre una placa on figure el nom del gestor polític de torn.
És el que no entenem.

A la millor el Grup Parlamentari Popular considera que és una manera de reconéixer la tasca d'eixe polític de torn.
I nosaltres no entenem que això tinga de ser reconegut, quan és la teva obligació com a gestor el gestionar els diners de tots i totes.
I davant de necessitats bàsiques que paguem els ciutadans i ciutadanes, ja siguen col·legis, centre de salut, infraestructures públiques, etcètera, que has de desenrotllar-les perquè per això ho paguen, tu vulgues reconéixer la teua labor com a gestor d'eixos recursos i que aparega el teu nom i que quede emmarcat en la història.
És que és un concepte tan antic, tan caspós.
Sincerament és un concepte que la gent està qüestionant.

Per tant, jo acceptaria un acord en el moment que se diguera literalment que eixa regulació, que de fet és el que demanem, jo no faig llei sobre la meua proposta, el que dic és que se regule, que Les Corts insten el Consell a regular, per tant en un marc legislatiu, lògicament, que se diga explícitament en este acord avui el que en tot cas s'ha d'evitar que apareguen reflectits els noms dels gestors o gestores polítics de torn.

Que jo accepte que se puguen fer reconeixements honorífics o commemoratius en persones d'un compromís públic rellevant; quan estem parlant d'àmbits de la cultura, l'educació, etcètera, me pareix raonable que isquen a més a proposta de la ciutadania.
És a dir, hi ha un artista, un poeta en Alcoi reconegut com és l'Ovidi i que en un moment donat s'inaugure un centre cultural i decidisca el poble d'Alcoi tindre un reconeixement a l'Ovidi amb una placa.
Això me pareix raonable?
Me pot paréixer raonable.
Però que no siga.
.
.
Diu, Â«y esto fue el día no sé cuántos inaugurado por la señora María José Catalá en su condición de consellera de Educación y CulturaÂ» que, per cert, ho va fer no perquè va treure els diners de la seua butxaca, oiga, que és que resulta que els valencians i valencianes hem pagat uns impostos perquè se faça eixe centre cultural, per exemple.

Aleshores, si la seua proposta en algun moment donat literalment indicara el que creguem que és el fons, el fons de l'assumpte i és que no apareguen, fixeu-vos, estem discutint si sentencias firmes, si condenados por cualquier delito o con delitos de corrupción, veritat que això no passaria si deixem de posar els noms dels polítics en les plaques commemoratives?
És que, clar, s'adonen que això s'acabaria si el que estiguérem dient.
.
.
una cosa és revisar les que ja estan.
Jo estic d'acord.
.
.
, crec que tot el món estem d'acord en revisar les plaques que existeixen i on hi hagen referències a noms de gent condemnada que se retiren.

Diu, Â«condenada por otros delitos que no sea corrupciónÂ», perfecte.
Jo no acceptaria, me pareixeria una vergonya col·lectiva que un polític o política condemnat per maltractament a la seua dona, violència de gènere, tinguera la seua referència en una placa.
Perfecte.
Mire, jo m'aproxime al que vosté ha dit.
Aproxime's vosté al que jo he dit, perquè, si no, no hi ha acord.

L'acord que jo propose és, eixes referències, eixa ampliació de mires sobre les plaques existents jo li l'accepte.
Ara, el present i el futur a partir d'ara de la regulació no puc acceptar que passe per una ambigüitat.

En quin moment la seua proposta evitaria que se tornen a posar plaques dels noms de polítics i gestors de torn?
En quin moment?
No.
S'evitaria amb la meua.
Aleshores, jo m'aproxime a vosté i vosté s'aproxima a mi.

I el punt 1, que se diu Â«evitant una atribució patrimonialista del gestor o la gestora política de tornÂ», eixa referència evitaria que fem un abús del que és una qüestió de tots els ciutadans.
Abusem, perquè aixina ho ha escrit la història, perquè els polítics sembla que com que la història els ha deixat fer estos determinats comportaments abusen d'una no norma i d'una qüestió que trunca les regles democràtiques.
Els diners són de tots els valencians i valencianes i les obres que s'inauguren són de tots els valencians i valencianes.

I li pose un exemple.
Jo visc en una pedania.
Se va fer l'institut després que estigueren un any, un any els pares i mares tancant la carretera general, creant, efectivament, malestar i que després d'eixe malestar i d'eixir al carrer dia rere dia els pares i mares, se féu l'institut.
Doncs, no és per res, però l'homenatge d'eixa obra, que tinga el nom del conseller o consellera de torn, quan ha sigut promoguda i provocada i pagada per eixes persones, home!
, a mi me pareix una perversió del sistema.
Este sistema fa aigües per tots els costat.
I, per tant, l'acord jo el propose en eixes línies.
Altres tipus d'acord, ja dic, no entre, és que no entre, ja ho vaig dir en el ple, no entre més enllà del que és el que cal assumir ja en l'actualitat i en ple debat que està en el carrer.

El senyor president:

Gràcies, senyora Mollà.

Abans d'entrar en el torn de rèpliques, les seues senyories volen que parem la comissió per tal de vore si s'arriba a un acord o comencem les rèpliques?

La senyora Marcos Puig:

Senyor president, abans de la comissió hem parlat la senyora Mollà i jo i.
.
.
no.

El senyor president:

No n'hi ha.

Torn de rèplica.
Senyora Marcos, té vosté la paraula.

La senyora Marcos Puig:

Gracias, señor presidente.

No, efectivamente, no hay acuerdo, porque lo que plantea el Grupo Popular es regularlo mediante ley.
De hecho, el Grupo Popular y el Partido Popular en la ley de transparencia ya hace referencia a la regulación en el artículo 23 de la ley de transparencia.
Por cierto, artículo que no ha sido enmendado por parte del Grupo Parlamentario Compromís, sí ha sido enmendando por parte del Grupo Parlamentario Socialista, pero con la redacción exacta en esta materia.

Por lo tanto, si todos estamos de acuerdo con que hay que regular el uso de placas conmemorativas, pues, no entiendo por qué no ha habido una alusión explícita en lo que es la ley.

Señora Mollà, para el Partido Popular, efectivamente, nadie puede atribuirse méritos personales, porque para el Partido Popular estar en política es para servir a los demás.
Y nadie por ser responsable de una institución en un momento en el que se realiza una obra importante para la Comunidad Valenciana puede atribuirse méritos personales.

Yo no sé si en otras formaciones políticas el que aparezca un nombre en una placa se realiza para tener méritos personales.
Desde luego, en el Partido Popular no, porque tenemos claro que las obras se hacen con el dinero público de todos los valencianos y que las leyes se hacen, también, para todos los valencianos y en función de la demanda social.
Porque para el Partido Popular las conquistas sociales no son patrimonio de los partidos políticos sino de la sociedad que reivindica nuevos derechos.
Y creo que en eso estamos todos de acuerdo.

Por lo tanto, creo que que figure el nombre de una persona en una placa conmemorativa no es más que una referencia a la datación de la inauguración, a la finalización de las obras.

Ahora, si la intencionalidad política de esta propuesta de resolución es que no figure el nombre de ninguna persona que en un momento determinado ha militado o es responsable, porque el Partido Popular ha confiado en esa persona, pues, entonces, ya estamos hablando de otra cosa, porque ya estaríamos hablando de borrar la historia, la historia de cuando ha gobernado el Partido Popular en esta comunidad, que yo ya lo dije bien claro en el pleno.

Nos podremos haber equivocado en muchas cosas y en haber dado responsabilidad a determinadas personas en un momento determinado, pero, desde luego, lo que no vamos a pedir perdón es por haber realizado con el dinero de todos los valencianos más de seiscientos centros educativos, etcétera, etcétera, y toda la cantidad de hospitales y de centros de salud que se han realizado bajo la gestión, digo Â«gestiónÂ», del Partido Popular, porque así las urnas nos dieron la confianza y los ciudadanos nos dieron la confianza, señora Mollà.

Yo creo que sinceramente al final la intencionalidad política de su propuesta se ha visto que no es la de regular el uso de las placas conmemorativas, porque si no yo creo que tenemos un punto de partida importante que es que, en primer lugar, se realice por ley e instamos al Consell a eso y, en segundo lugar, que no haya ninguna persona que pueda avergonzar a ningún valenciano de estar en ninguna plaza, ni en ninguna placa y, en tercer lugar, que se realice, como no puede ser de otra manera aquí, en las Cortes Valencianas, que es donde se tiene que legislar.

Pero, bueno, yo creo que ustedes al final están por contar la historia oscura de la Comunidad Valenciana y no la historia positiva.
Y, por tanto, por eso, no vamos a llegar a ningún acuerdo.

Gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Marcos.

Senyora Mollà, té vosté la paraula.

La senyora Mollà Herrera:

És que jo crec que és un manipulació totalment del meu discurs.
Però qui està parlant d'esborrar la història del Partit Popular?
És que no s'adona que estem en unes eleccions i que és probable que hi haja un canvi de govern on el Partit Popular deixe de formar part?
Per passar podria passar, ¿veritat?

I jo el que estic dient és a vore en quin moment.
.
.
vosté diu, Â«no, el meu és un marc legislatiu, que ho regulen per llei, i el seu noÂ».
Â«Les Corts insten el Consell que es regule l'ús de les plaques commemoratives.
Â» Això és la literalitat de la seua proposta.
La meua, el punt 1: Â«Les Corts insten el Consell a regular l'úsÂ»… Perdone?
En quin moment el meu no és un marc legislatiu?
No manipule.
Jo estic dient que se faça en un marc legislatiu, igual que vosté.
Punt 1.
No és argument de disconformitat entre vosté i jo.

I, després, jo li estic parlant que accepte, tot el món acceptem que se revisen les plaques que existeixen i que estiguen noms de corruptes o de persones condemnades per qualsevol delicte, li ho accepte.
I li he dit.
.
.
escolte, me faria una vergonya tremenda que hi hagueren els noms de condemnats per delictes de maltractament.

Per tant, jo m'aproxime a la seua postura.
I vosté sap que no hi ha acord, perquè vostè no vol aproximar-se a la meua postura i és… És que he abusat jo, és que he abusat jo de Rafael Blasco, de Carlos Fabra, d'Hernández Mateo, etcètera?
Li ho he dit.
Jo podria estar parlant d'això, no és l'objectiu de Compromís en esta proposta.
Jo he abusat amb la meua argumentació d'estar aquí, que si borrar la historia del PP, que si las manzanas podrides aquí y tanta gente que lo ha hecho bien y por unas manzanas…

Mire, jo no entrat en això.
No manipule.
Jo li he dit que hi ha un qüestionament en el carrer que és lògic i evident.
I el que passa és que ara està en el carrer, però que eixa lògica i eixa evidència deuria ja estar ací dintre i deuria haver estat des de molt abans.
I és, amb els diners públics, un gestor públic que fa una obra pública, que és un servei que paguen els ciutadans, per què s'ha de patrimonialitzar eixa obra?
Per què?

Vosté mateixa, quan hem estat intentant pactar això, vosté m'ha dit, bé, podem posar allò que Â«retirar estas placas sería como una reprobación a estas personasÂ».
Done-li la volta.
Per què retirar-les és una reprovació?
Perquè posar-les és un homenatge.
No se n'adonen.
Posar el nom és fer un homenatge, patrimonialitzar a eixes persones una gestió, que era la seua obligació.

I, per tant, nosaltres el que estem dient és que ni homenatge, ni reprovació; directament que se regule per marc llei el que no haja d'aparéixer el nom dels polítics gestors de torn.
I mos evitaríem estar ací discutint si delito es esto, esto, los de fraude, los de corrupción, los de todos, los de no sé qué menos.
Mos ho evitaríem si per fi reaccionàrem des de la política a una evidència i una cosa lògica i és que no han de aparéixer el nom dels polítics de torn en les plaques commemoratives.

Jo, disculpe'm, però no intente manipular… Crec que he sigut bastant racional amb la proposta i bastant justa, justa en els meus arguments.
La resta són manipulacions.

Gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyora Mollà.

Conclòs el debat, senyories, passem a la votació.
Vots a favor… (Remors) Perdó, perdó.
Anava molt de pressa jo.

Torn de fixació de posició.
Senyor Torró, té vosté la paraula per part del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Bé, anem a vore.
Jo crec que són dos coses distintes les que estan plantejant-se ací que no tenen res a vore, que són diferents definitivament.
Vull dir, que una cosa és la regulació de l'ús de la col·locació de les plaques i l'altra és la retirada de les plaques.
Són dos coses diferents, perquè en el primer cas el que es proposa és acabar amb un costum que està molt arrelat, que a més és un costum que probablement remunte els seus orígens a l'època predemocràtica.
I quan dic Â«predemocràticaÂ» no estic referint-me ni tan sols a la dictadura sinó a la monarquia absoluta, quan hi havia una necessitat per part del monarca, del detentador de la sobirania, de fer present el seu imperi davant tot el món.
I, per tant, el que es feia normalment és que quan s'inauguraven o es feien edificis d'alguns tipus sempre es posava Â«fet en l'època de tal reiÂ».
I això després en l'època.
.
.
quan arriben les institucions de caràcter representatiu, se substituïx el rei per la figura de torn del govern, bé siga l'alcalde o qualsevol altra qüestió.

I tenim plaques en què apareixen una retafila enorme de vegades d'il·lustres pròcers que han estat darrere.
.
.
, més bé que darrere sobretot davant, perquè en realitat en eixe tipus de plaques sol produir-se de vegades alguna injustícia, no tan sols amb la gent en general sinó inclús amb els mateixos gestors polítics.
Perquè moltes coses que s'han inaugurat posa el nom de la persona que les inaugura, però no de la persona que a la millor ha estat tota la vida darrere d'aconseguir això i ha estat inclús dedicant molts anys del seu esforç com a gestor públic en fer això.
Per tant, en eixe tipus de coses també es generen algunes injustícies.

Però ahí jo entenc que el que es demana sembla raonable; vull dir, no té per què aparéixer.
Encara que, des d'un punt de vista d'historiador, a la millor, doncs, no tires de més que apareguen els noms en les plaques, lògicament estem davant d'una època molt diferent, en què la ciutadania està demanant coses molt distintes.

I, davant d'eixa exigència i eixe, diguem, aprofundiment de la democràcia, jo crec que el que es demana és una cosa prou raonable.
Perquè, en definitiva, el que hi ha darrere d'aparéixer el nom és un tribut al poder, en compte de ser una manifestació, diguérem, de què hauria de ser el reflectir d'una distribució democràcia d'eixe poder, no?

Per tant, jo crec que és raonable el que es planteja.
I estaria bé acabar amb un costum que, a més, genera el segon problema, i genera el problema que, de vegades, en les plaques apareixen persones que, doncs, lògicament, no mereixen, per la seua trajectòria, sobretot pública, encara que també ho podria ser en algun cas per la trajectòria privada, però, sobretot, per la seua trajectòria pública, aparéixer persones que han estat.
.
.
, ací posa Â«condemnatsÂ».
Jo aniria inclús més lluny de la condemna.
Vull dir, perquè la condemna.
.
.
, de vegades hi ha qui no acaba sent condemnat, però és evident que ha fet coses que política i èticament són reprovables, no?

Ara mateixa, acabem de vore, en el tema de la CAM, com dos o tres càrrecs de la cúpula de la CAM han estat jutjats i han estat exonerats de la seua responsabilitat penal en una sèrie de fets que, tanmateix, seguixen sent absolutament reprovables des del punt de vista ètic i polític.
I jo entenc que estes persones, que mereixen com a persones tot el respecte del món, no haurien de figurar en cap reconeixement públic -de la CAM o de qualsevol altre lloc-, independentment que no hagen sigut condemnades.

Per tant, inclús crec que es queda curta en eixa part, però, per una raó i per l'altra, entenc que és extremadament raonable.
Que podien haver-se.
.
.
, si les coses no anaren per separat, possiblement hagueren hi hagut punts de connexió entre el que proposa el Partit Popular i l'altre.
Ho entenc.
Però són dos qüestions diferents en què jo crec que tan lícita i tan raonable és la primera com la segona.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Torró.

Per banda del Grup Parlamentari Socialista, té la paraula el senyor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, president.

Bé, nosaltres anem a votar a favor de la proposició no de llei de Compromís.

I ja, en el punt 2, jo pense que hi ha un acord entre Compromís i el Partit Popular que és obvi, és evident, és a dir, que se lleven totes les plaques de totes aquelles persones que han estat condemnades penalment mitjançant sentència ferma.

Però hi ha una qüestió que jo crec que és important fer èmfasi en ella, que és possibilitar que el nom de polítics, com a reconeixements honorífics o commemoratius, puguen figurar en les plaques en persones d'un compromís públic rellevant, doncs, faltaria més.
És a dir, tots.
.
.
És que, quan se posa el nom d'un conseller en una placa o d'un alcalde en una placa, evidentment no és possible pensar que, en eixe moment, el personatge públic està condemnat.
És que la condemna ve després, la condemna ve després.

Per tant, eliminant eixa possibilitat, és a dir, que figure cap nom.
.
.
És el mateix que a les plaques dels carrers.
Jo sempre he sigut partidari que no es pose cap placa a nom de ningú en cap carrer que estiga en vida; perquè, en vida, pot ser un excel·lent polític, pot ser un excel·lent cantant, pot ser un excel·lent poeta, pot ser un excel·lent dramaturg, però li queda vida i pot convertir-se en un maltractador.
És a dir, que.
.
.

Per tant, jo açò crec que és un poc el mateix, no?
És a dir, que ací, quan un posa una placa, evidentment que no és un maltractador, evidentment que no ha estat condemnat, evidentment que no és un corrupte; però és que, en la trajectòria política que li queda, com hem vist en el cas Blasco i com hem vist en altres casos, doncs, acaba esdevenint sent un condemnat, un corrupte i que, d'alguna manera, doncs, vore el seu nom en un institut o en qualsevol obra pública, doncs, bé, és fort, és fort, no?

Per tant, el punt eixe de.
.
.
, no l'entenc, no?
És a dir, que per ahí no aniria, no?
I, per tant, recolze el punt primer també de la PNL de Compromís.

En tot cas, en tot cas, no passaria res que, quan s'inaugurara alguna cosa, figurara la data; i en la data se pot, en un moment donat, recordar qui era el conseller, qui era l'alcalde, qui era.
.
.
, Perico el de los Palotes, posant la data.
O, fins i tot, doncs, es pot posar la institució que ha executat l'obra, el nom de la institució, fins i tot; encara que els diners, com deia molt bé la representant de Compromís, no són de la institució, sinó dels veïns i veïnes, però bé.
És a dir, que.
.
.

N'hi han ajuntaments que mai, mai, en cap tipus d'obra han posat cap placa de l'alcalde que l'ha inaugurat.
Per exemple, el meu.
El meu, des de 1979 fins ara, totes les obres que ha executat l'ajuntament, sense cap tipus d'ajuda de diputació o de Generalitat, figura la data d'inauguració, sense el nom de l'alcalde.
I, si algú vol saber en quina època es va fer això, simplement vegent la data, doncs, va a l'alcalde i veu quin alcalde va ser i el jutja, i el jutja.
I això és una qüestió que és òbvia.
És a dir.
.
.

I repetisc, és a dir, el que no té sentit és que.
.
.
Que bé, que qui haja de posar les plaques siguen persones rellevants, evidentment.
És que després, després.
.
.
Tots els qui han posat les plaques han sigut rellevants quan les posaven, però, després, tots -tots els qui estem parlant- han esdevingut corruptes i han esdevingut persones condemnades per casos de corrupció.

Per tant, sigam sensats en este tema.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Signes.

Ara sí, conclòs el debat, anem a passar a votació.
¿Vots a favor de la proposició no de llei?
En seran 5.
¿Vots en contra?
8.
Per 5 vots a favor i 8 en contra, queda desestimada.

Proposicions no de llei sobre l'oposició a la supressió o reducció dels serveis ferroviaris València-Terol i València-Conca i sobre la retirada del pla de racionalització del transport ferroviari aprovat pel Consell de Ministres el passat 28 de desembre de 2012, presentades pel Grup Parlamentari Socialista (RE números 92.
443 i 92.
444, BOC número 273)

El senyor president:

Senyories, passem ara al següent punt de l'ordre del dia que és el 4 i el 5.
Presa en consideració de la Proposició no de llei sobre l'oposició a la supressió o reducció dels serveis ferroviaris València-Terol i València-Conca, presentada pel Grup Parlamentari Socialista, acumulada a la presa en consideració de la Proposició no de llei sobre la retirada del Pla de racionalització del transport ferroviari, aprovat pel Consell de Ministres el passat 28 de desembre de 2012, igualment presentada pel Grup Parlamentari Socialista.

Per a la seua defensa, té la paraula el senyor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, president.

En el passat 7 de març de 2013, el Ministeri de Foment va publicar un llistat de serveis ferroviaris a suprimir, al retirar-los a eixos serveis ferroviaris l'obligació de ser servei públic per tindre una ocupació de menys del 15%.

Ara després, a finals del mes de juny de l'any passat, de 2014, es pretenia suprimir, per tant, un total de 40.
500 trens anuals, un 25% dels que circulaven a mitja distància en aquells moments.

D'aquestos 40.
500 trens, 2.
200 trens connecten la Comunitat Valenciana amb altres comunitats, sobretot amb Aragó i amb Castella-la Manxa, fet que representa 35 i 40 trens setmanals de reducció, és a dir, un 9% dels que circulaven amb anterioritat.

Les obligacions de servei públic per a transport suposen l'obligatorietat de l'estat de fer-se càrrec dels costos del servei, encara que, amb criteris purament econòmics, no es considere rendible.
Així, per damunt d'este criteri, s'ha de garantir el servei a la població, facilitant així la cohesió territorial.

Sense perjudici d'aquest objectiu immediat, s'ha d'incidir sobre la millora dels esmentats serveis i sobre la seua programació, per tal de fomentar un major ús del ferrocarril.

Amb data 27 de novembre de 2012, el Ministeri de Foment, també, va publicar el document Â«Proceso de declaración de obligación de servicio público para los servicios de mediana distancia convencional referenciados por la comunidad autónomaÂ».
Aquest document es fonamenta en un estudi realitzat per Ineco, el famós estudi d'Ineco, sobre l'eficiència dels serveis ferroviaris de mitjana distància, tenint en compte, fonamentalment, el nivell d'ocupació dels trens -15%- i que sembla adreçat a justificar una decisió presa prèviament, que és el tancament de línies, ja que no contempla eixe estudi d'Ineco cap alternativa per a la seua millora.

Les dades que s'utilitzen són exclusivament els de mitjana distància convencional, deixant de banda els de mitjana distància d'alta velocitat -que també hi ha molts que no arriben al 15%, com sabem i hem vist en els últims mesos-, sense que s'expose la justificació d'aquesta limitació.

La metodologia que s'utilitza no té en compte altres hipòtesis, com l'adaptació del tren a les necessitats dels usuaris d'autobús o de vehicle privat en relació amb les freqüències, els horaris, els temps de viatge i les tarifes.

Mire, la intenció de tancar línies i suprimir serveis contrasta -i crec que això ho he dit alguna volta ja- amb les polítiques adoptades per altres països del nostre voltant, com puga ser Alemanya, França, etcètera, que durant les últimes dècades han reforçat els seus serveis regionals, mitjançant la modernització de línies, la introducció de trens nous amb disseny adequats als traçats, l'adaptació dels serveis als horaris demandats i la contenció o reducció de tarifes, tot el contrari de què es pretén fer ací.
Aquesta millora s'ha produït després d'una adequada reflexió i amb la concertació i el consens de les autoritats regionals i les poblacions locals.

Els motius d'estos reforçaments han estat la major eficiència energètica, ja que el ferrocarril convencional és el mitjà que amb un menor gasto d'energia és capaç de transportar un major número de persones i mercaderies; el menor impacte atmosfèric, degut al menor consum de combustibles fòssils, principals causants de l'efecte hivernacle.
.
.
, de persones i mercaderies que altres mitjans de prestacions similars; els seus avantatges socials, ja que el ferrocarril és el mitjà de transport més segur, així com el més escaient per a la integració de col·lectius de persones amb mobilitat reduïda; i també els avantatges econòmics, perquè, si al compte dels resultats dels diferents mitjans de transport se'ls imputara els costos externs, estos afavoririen significativament el ferrocarril convencional enfront de qualsevol altre mitjà de comunicació, particularment del transport per carretera.

De fet, en el Consell de Ministres de 28 de desembre de 2012 ja s'havia aprovat un pla de racionalització del transport ferroviari.
Jo estic ara, en estos moments, parlant.
.
.
, després, no?

Així, la clàusula de línies de ferrocarril, del tancament d'estacions i la supressió de serveis i la falta de manteniment i de renovació de material han sigut les causes principals de la pèrdua d'usuaris -i això no es contempla quan se parla del 15%-, conseqüència de polítiques del transport que han beneficiat la carretera enfront de la consecució d'un sistema equilibrat de mobilitat a mitjà i llarg termini.

Segons el document Â«Transporte ferroviario del servicio público en la Unión Europea: una perspectiva generalÂ», publicat en novembre de 2011 per la comunitat de ferrocarrils europeus i recollit en el tercer informe sobre el seguiment de l'evolució del mercat ferroviari de la Comissió Europea, el 90% del mercat domèstic, de passatgers, tindria obligació de serveis públics, el 90%.

El Pla d'infraestructures -per una altra banda-, transport i habitatge, 2012-2014, Pitvi, l'esborrany del qual va presentar el Ministeri de Foment el dia 28 -i que ara està en vigor ja- de setembre de 2012, perquè la PNL està presentada molt anteriorment, establix cinc objectius estratègics que són contraris, precisament també, a la supressió de línies o serveis ferroviaris: optimitzar la utilització de les capacitats existents; contribuir al desenvolupament econòmic i equilibrat; promoure una mobilitat sostenible, comptabilitzant els seus efectes econòmics i socials amb el respecte al medi ambient; reforçar la cohesió territorial i l'accessibilitat de tots els territoris de l'estat, a través d'un sistema de transports; afavorir la integració funcional del sistema de transports en el seu conjunt, mitjançant un enfocament intermodal.

Per tant, l'informe elaborat per Ineco manca de rigor metodològic i sembla orientat a justificar la supressió de serveis i el tancament de línies, en lloc d'analitzar el problema en el seu fons, no?

Totes aquestes mesures, en definitiva, deixen un servei.
.
.
, o deixaran un servei, estan deixant ja i acabaran de deixar un servei molt en precari per a les línies València-Conca i per a la línia Sagunt-Saragossa, sobretot Sagunt-Terol, no?
, que serien les afectades de la Comunitat Valenciana.

Per això, nosaltres, les dos nostres PNL, que són pràcticament el mateix, el que demanen és retirar eixe pla de racionalització del transport ferroviari, iniciar un procés de diàleg en les comunitats autònomes i els ajuntaments que és molt important, oposar-se a qualsevol reducció o eliminació, supressió dels serveis ferroviaris València-Terol i València-Conca per les afeccions que açò tindria en tots els pobles d'interior pels quals passen eixes dos línies ferroviàries.
I el que demanem també és efectivament no únicament que no es tanque, sinó que se procedisca a una millora d'elles, sobretot en el tram València-Utiel, i sobretot en l'altra línia, en el tram Sagunt-Terol.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Signes.

Torn de fixació de posicions.
Pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, té la paraula el senyor Torró.

El senyor Torró Gil:

Sí, no, nosaltres anem a recolzar les dos proposicions no de llei que, com molt bé ha dit el senyor Signes, pràcticament parlen de la mateixa cosa.
Parlen d'un pla de racionalització que, com sempre, darrere de la paraula racionalització s'oculta una intenció que no és de racionalitzar, que seria administrar les coses d'una forma racional, sinó d'una intenció de retallar, que és suprimir serveis que es considera que són poc útils.

I jo voldria fer una doble reflexió.
D'una banda, perquè quan es parla d'este tipus de coses normalment sempre es diu: Â«N'hi han raons econòmiques.
Â» Em vull rebel·lar contra eixa accepció, perquè el que hi han raons són de pura comptabilitat, de cost-benefici, parlant exclusivament del que seria la cobertura econòmica, que és una cosa molt diferent de l'anàlisi econòmica.
Una anàlisi econòmica d'un servei públic implica tractar d'analitzar totes les implicacions que té eixe servei, més enllà del que seria una anàlisi estrictament de cost-benefici, en el sentit que Â«bé, açò ens costa tant de mantindre, i obtenim tants diners d'açòÂ», i això dóna un resultat que estem parlant de taxes de cobertura per davall del 15%.

El problema és que no es tenen en compte tota una sèrie de factors econòmics que són tan importants com a mínim com eixe, i és totes les externalitats econòmiques estrictament que generen eixos serveis, que són d'una banda els costos d'oportunitat.
Que són, d'una altra, els impactes econòmics que es generen per tindre eixe servei en marxa i per tindre un ferrocarril.
Tot això normalment no es té absolutament en compte quan es parla d'estes qüestions, i per tant el que es fan són anàlisis esbiaixades que el que volen directament és retallar els serveis ferroviaris a una part important de la població.
Que normalment, a més, sol ser aquella que més ho necessita, perquè són els que menys alternatives de transport tenen per, en este cas, trobar-se en zones de caràcter econòmicament més deprimit, i en una tendència important a perdre població.
Però, per una altra banda també n'hi han tota una sèrie de qüestions que tenen a vore amb les qüestions de caràcter de sostenibilitat quant a l'eficiència en l'ús de l'energia que tampoc es tenen en compte quan s'analitzen este tipus de coses.

I és que amb moltíssima diferència sobre qualsevol altre mitjà de transport, el tren, quan parlem de transports -diguérem- de caràcter continental, és el més eficient de tots quant a unitat d'energia consumida per unitat d'energia transportada, però també pel que fa a la balança total d'emissions que suposa tot el cicle.
És a dir, tenint en compte no només el viatge en sí, sinó tot el que suposa la construcció dels materials, etcètera, etcètera, és a dir, el balanç entre la mina i l'abocador dels productes.
Amb moltíssima diferència i de forma aclaparadora contra qualsevol altre tipus de mitjà de transport.
I és que, a més, estem davant d'una política, per part del Partit Popular particularment, en la qual la política de mobilitat substituïx la política d'accessibilitat.
És a dir, caldria supeditar la mobilitat a l'accessibilitat i el que es fa és just el contrari.
I al final tenim davant de nosaltres una proposta que és la proposta en què s'entén que el més raonable, el més eficient i el més modern és que tot el món vaja en cotxe a tots els llocs i els que no tinguen cotxe doncs ja s'apanyaran.

Eixe -diguérem- és com es resumix la política del Partit Popular i davant d'això estem davant d'un autèntic atac indiscriminat a serveis que són extremadament eficients des del punt de vista ambiental, des del punt de vista econòmic i des del punt de vista social.
I per tant, això deuria ser una raó més que suficient per a votar a favor d'estes proposicions no de llei.
I si no tenen prou amb això, espere apel·lar al seu patriotisme - entre cometes- valencià perquè reclamen davant del govern central que no es tanquen estes línies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Torró.

Per part del Grup Parlamentari Compromís té la paraula el senyor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Bien, desde Compromís también vamos a apoyar las dos proposiciones no de ley del Partido Socialista, porque van en la línea que hemos defendido siempre: apostar por un transporte público frente al transporte privado, y en el caso del transporte público el que resulta más eficiente social y ambientalmente es el transporte por ferrocarril.
Otra cuestión es que la rentabilidad social y ambiental se mida solamente en términos económicos, lo cual es desvirtuar lo que es el concepto de rentabilidad.
Y eso es lo que está haciendo el Partido Popular.
En el anuncio de eliminar las líneas, se trataba de eliminar hasta 48 líneas ferroviarias de media distancia en todo el estado español, un 32% de las que estaban funcionando entonces.
Estaba yo hablando del anuncio realizado en 2012 por parte del gobierno del estado.

En lo que respecta a nuestro territorio, las dos líneas que se veían amenazadas, aunque a priori se iban a conservar, eran las que unían con las capitales de provincia contiguas, Cuenca y Teruel, que por presentar una frecuencia de uso inferior al 15%, o cercana al 15%, se consideraba que estaban en vías de eliminación.
Incluso que, si bajaba esa rentabilidad, entrarían en el saco de las eliminables.

Y esto, claro, lo que hace es acabar de aislar de nuestro territorio territorios limítrofes.
No se incluye dentro de esto de la rentabilidad de 15% de uso los AVE, cosa que en muchos casos han visto que no se llegaba a esa frecuencia de uso tampoco.
Sin embargo, claro, como la inversión ha sido desproporcionada y, bueno, sí que en algún caso ha habido que cerrarlos, no se propone incluirlos también en ese saco.
Pero en cualquier caso lo que consideramos es que deberían de potenciarse estas líneas, favorecerse, buscar la intermodalidad para mejorar el uso de estas líneas.
Y eso, digamos reforzar esa conexión con otros territorios limítrofes que sí que se potencia de todas, todas con la capital del estado, pero que deja de tener presencia e importancia con cualquier otro punto del territorio estatal, y también dentro del territorio valenciano.

No hablemos de los déficits históricos de la línea de tren Xàtiva-Alcoi, i todas las deficiencias respecto a nuevas líneas que están prometidas reiteradamente durante décadas y que no han llegado a realizarse, lo cual ha redundado en una falta de vertebración de nuestro territorio, en problemas ambientales fuertes, en apostar decididamente por las autovías y por las carreteras, cuando si se hubiera apostado decididamente por el ferrocarril no hubieran sido necesarias determinadas infraestructuras, que son costosas de fabricación, de mantenimiento y que además tienen una repercusión ambiental en su uso que es considerablemente más negativa que un ferrocarril que, modernizado y adecuado a las necesidades de uso y potenciado para poder de alguna forma desviar transportes por carretera hacia el transporte por ferrocarril, redundaría en un beneficio social actual y futuro.

Pero bueno, estamos en lo de siempre.
Sabemos que la inmensa mayoría de las mercancías que salen de nuestro territorio es por carretera, no es por ferrocarril, es algo que se supone que se tenía que haber paliado hace muchísimo tiempo.
No se ha hecho, llevamos toda la legislatura oyendo hablar del corredor mediterráneo como necesidad imprescindible de futuro que al final va a quedar en un tercer carril, que es algo que se viene reivindicando por la sociedad civil desde hace dos décadas, el tener una línea de ancho europeo, pero sobre todo acabar con el cuello de botella de Vandellós.
Y es algo acabará esta legislatura sin haberse realizado.
Esa es la muestra de que no hay ningún tipo de interés por potenciar el ferrocarril por parte del gobierno central, y que va a seguir siendo una rémora del pueblo valenciano hasta que -esperemos- puedan cambiar los gobiernos y las mayorías.
Pero de momento seguiremos en esta misma situación.

Y por supuesto que es fundamental mantener estos trenes de cercanías y regionales por parte del gobierno del estado, porque de otra forma se seguirá en detrimento del mundo rural y de la vertebración del territorio a todos los niveles.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ponce.

Por parte del Grupo Parlamentario Popular, tiene la palabra la señora Torregrosa.

La senyora Torregrosa Orts:

Gracias, señor presidente.

Señorías, vaya por delante, porque hay que decirlo, desde luego, y no puedo discrepar más de los grupos de la oposición en cuanto a la apuesta que hace el gobierno del Partido Popular por el transporte público.
Pero si es evidente.
Vamos a ver, aquí ha habido una apuesta por el Tram, ha habido una apuesta por el tren de cercanías, ha habido una apuesta por la alta velocidad, y creo yo que eso es indudable.
Es indudable que el Partido Popular y que el partido del gobierno del Partido Popular apuesta por una movilidad sostenible, y además por un transporte que cuida el medio ambiente, y como lo demuestra en los recorridos de los diversos tranvías de las vías del Tram.
Se ha cuidado hasta el extremo de que se han mejorado barrios enteros al paso de este transporte.
Y esto hay que decirlo.

Por otra parte, yo al señor Signes no le entiendo, porque ustedes ya presentaron esta misma PNL en otra comisión, en el año 2013, en octubre, y en los mismos términos, y ya fue rechazada entonces.
Y fue rechazada entonces por los mismos motivos que ahora la vamos a rechazar.
Porque ustedes podían haber dicho algo y podían haberse manifestado en contra cuando el gobierno del Partido Socialista en el año 2010 manda elaborar el informe Ineco.
Y cuando obtiene los resultados, también se podían haber levantado y sublevado, porque evidentemente todo lo que decía aquel informe era que ni más ni menos pretendía suprimir evidentemente 48 líneas, servicios de ferrocarril de media distancia en todo el estado.
Y además, entre ellos, el Teruel-Valencia y el Cuenca-Valencia.
Pero, vamos a ver, lo que hace el plan de racionalización del gobierno del Partido Popular es precisamente asegurar esos servicios, y que no se eliminen, como decía el informe Ineco.
Entonces, yo creo que estas PNL debían de haberlas presentado ustedes a su propio gobierno socialista en el momento que tienen los resultados del informe Ineco, porque es el gobierno socialista el que manda elaborar dicho informe.

Y claro, mandó elaborar dicho informe porque evidentemente ya veían venir que venía una crisis económica importante, y entonces había que garantizar servicios, había que rentabilizar los servicios, y había que buscar una mayor eficiencia y eficacia en las líneas de ferrocarril.
Y entonces está claro que, ante resultados de un uso de dichos servicios, por ejemplo, en el corredor Valencia-Teruel, con 14 circulaciones semanales, una media de 23 viajeros circulando, un 12,3% de ocupación, un déficit de explotación de 1,5 millones de euros, y con un 8,1% de cobertura en cuanto a ingresos y gastos, se tenían que plantear qué tenían que hacer con este corredor.
Lo mismo ocurría con el corredor Valencia-Cuenca, con 29 circulaciones semanales, con una media de 28 viajeros por circulación, con un 17% de ocupación y un déficit de explotación de 1,7 millones.
Está claro que el informe Ineco se pide para hacer más eficientes y más eficaces todas estas líneas.
Y, como les digo, si hubiera hecho caso el gobierno del Partido Popular del informe Ineco, con el cual se encontró, probablemente esas líneas que ustedes nombran y citan en sus PNL, a fecha de hoy estarían cerradas.

Lo que hace el gobierno del Partido Popular con el plan de racionalización es respetar esos servicios, no cerrar las líneas, pero sí evidentemente redistribuirlas.
Entonces, lo único que les puedo decir para terminar es que no podemos aceptar su PNL, la vamos a rechazar por los motivos que les he dicho, y evidentemente que tengamos claro que el plan de racionalización del gobierno del Partido Popular lo que hace es conservar estos servicios a los que ustedes ser refieren y no eliminarlos como indicaba el informe Ineco elaborado a instancias de un gobierno del Partido Socialista.

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Torregrosa.

Per a la rèplica, sí, senyor Signes té vosté la paraula.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, senyor president.

Bé, nosaltres, han de tindre la seguretat el seu grup, que sempre, sempre defensarem els interessos de la Comunitat Valenciana.
Nosaltres hem estat sempre en estes Corts en contra d'allò que es recomanava en l'informe Ineco, l'encomanaria qui l'encomanaria però quan se fa públic l'informe Ineco nosaltres sempre, sempre hem expressat en estes Corts el que l'informe Ineco dia respecte de les afeccions que este informe anaven a produir o podrien produir en les línies de mitjana distància de la Comunitat Valenciana -com mos hem referit abans-, la València-Conca i la de Sagunt-Teruel, sempre.

A més, també n'hi ha una qüestió, és a dir, vosté s'ha referit als trens de rodalies lloant la gestió del Partit Popular, bé, precisament, en este moment el tren de rodalies ha tingut una (algú tus) pujada d'un 40% en el preu per a estudiants i treballadors i ahí n'hi ha una batalla important i forta -digam- plantejada perquè és una forma d'eliminar els usuaris dels trens, que és el que en definitiva ací tots pareixem pretendre, amb eixa pujada del 40%, ¿no?

Jo crec que aprovant estes PNL estem -digam- reforçant la nostra petició de defensar dos línies que en este moment estan servint per a mantindre la dinamicitat de molts, molts pobles i comarques de l'interior de la Comunitat Valenciana que està passant-ho molt greu amb una despoblació continuada i que el tancament d'estacions o la supressió final, en cas de vindre, de les dos línies, els deixaria completament morts, ¿no?

També, vullc fer referència a una qüestió, és a dir, he llegit que pareix ser que el govern de Rajoy pretén a final de 2015 llevar-li la qualificació de servei públic a la línia Xàtiva-Alcoi i substituir-ho per un servei d'autobús.
La línia Xàtiva-Alcoi és una línia a preservar i a racionalitzar i millorar, segons figura en el Pla de rodalies de la Comunitat Valenciana 2010-2020, aprovat pel ministre José Blanco i pel president Camps de La Generalitat i presentat ací, en el palau de La Generalitat.

Per tant, eixa intenció del govern de Rajoy en este moment respecte a eixa línia també -i perdone que me n'isca un poc del tema d'estes dos línies-, de Xàtiva-Alcoi, de llevar-li la condició de servei públic i substituir-ho per un servei d'autobusos trenca totalment la firma d'eixe pla de rodalies i el compromís del Govern d'Espanya, socialista en aquell moment, i del Partit Popular, ací, a la Comunitat Valenciana, trenca totalment aquell compromís d'eixe primer pla de rodalies.

I per acabar, jo pense que, de veritat, de veritat, el que el govern de Rajoy hauria de pensar és, en compte de gastar-se els diners que va a gastar-se, a pesar que puguen haver-hi quitaments en el rescat de les nou autopistes radials de Madrid, gastar els diners en la supervivència i en la racionalització i modernització d'estes i altres línies de l'estat espanyol que fa molta més falta ahí els diners que en tapar el forat a unes empreses que han tingut un dèficit i que, en este moment, doncs va a costar-mos molts diners a tots els espanyols.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyor Signes.

Señora Torregrosa tiene usted la palabra.

La senyora Torregrosa Orts:

Gracias, señor presidente.

Señorías.

Bueno, señor Signes -como usted bien ha dicho-, cree que la intención del señor Rajoy es esa y, bueno, es lo que usted cree y es lo que usted piensa que es su intención.
De aquí a que llegue a ese extremo pues tendremos que esperar.

Otra cosa es -como usted bien ha dicho- que usted haría y usted destinaría, y cuando usted tenga la responsabilidad de preparar unos presupuestos, de aprobar unos presupuestos y de dirigir esta comunidad, si ese día llega, pues, evidentemente, usted tendrá unas prioridades y ahora, pues, tendrá que respetar que el gobierno que es el que está gobernando esta nación, que es España, pues tenga las prioridades que estime convenientes.
Eso es así y, desde luego, por decisión de los ciudadanos, no porque nos lo hayamos inventado nosotros.

Bueno, yo replicarle es decirle que tanto Teruel-Valencia como Cuenca-Valencia tienen servicio, el servicio está garantizado, se puede utilizar y se puede realizar este recorrido con trenes de media distancia, con trenes de alta velocidad y con servicios de autobuses que funcionan perfectamente bien, de tal manera está garantizado el servicio.

Si hubiera hecho caso el gobierno del Partido Popular del informe Ineco estaríamos hablando de otra cosa, pero con buen criterio dejó atrás el informe Ineco y aprobó un plan de racionalización de servicios ferroviarios que -creo- es un éxito para la situación económica que está atravesando este país.

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Torregrosa.

Conclòs el debat, passem, senyories, a votació.
¿Vots a favor de la proposició no de llei?
4.
¿Vots en contra?
8.
Per 4 vots a favor i 8 en contra queda desestimada.

Proposició no de llei sobre l'adopció de mesures per a minimitzar la velocitat dels vehicles que transiten per la serra de la Carrasqueta, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 93.
106, BOC número 283)

El senyor president:

Passem, senyories, a la següent proposició no de llei, que és la número 6: presa en consideració de la Proposició no de llei sobre l'adopció de mesures per a minimitzar la velocitat dels vehicles que transiten per la serra de la Carrasqueta, presentada pel Grup Parlamentari Compromís.

Para su defensa tiene la palabra el señor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Bien, nuestra proposición no de ley se centra en un problema bastante puntual relativo a la circulación en una sierra, la sierra de la Carrasqueta, en la que pues fruto de la orografía, del interés paisajístico de la misma, de las poblaciones que une, de las sierras por las que circula pues tiene una gran afluencia de visitantes, sobre todo en periodos -digamos- festivos, ¿no?
, fines de semana, en vacaciones y, entonces, pues fruto de esa afluencia se generan conflictos.

Al mismo tiempo que está siendo usado por ciclistas, que el uso de la bicicleta como deporte y en fines de semana está en auge, ¿eh?
, pues también coincide con el uso que hacen los motoristas de estos tipos de trazados muy sinuosos que, bueno, para ellos son muy atractivos y, también, la confluencia con paseantes en determinados lugares lo que hace que, bueno, la confluencia de todo tipo de vehículos y de viandantes por la vía pues pueda generar conflictos.

Paralelamente, lo que sí que se ha detectado es un uso con excesiva velocidad por parte de determinados usuarios, ¿no?
, que, bueno, en confluencia con el resto de usuarios pues pone en riesgo la seguridad de todos ellos.
Y de lo que se trata es de, después de que ha habido históricamente distintas remodelaciones respecto a las velocidades máximas, respecto a la prohibición o la posibilidad de adelantar en determinados tramos, ¿eh?
, ya que hay unos límites de velocidad establecidos pues que se cumplan esos límites de velocidad.

Nuestra PNL va en ese sentido, es triste recordar que a finales de enero un motorista murió al salirse de la vía, precisamente ese fin de semana los seis muertos que hubo en todo el estado fueron motoristas con distinto tipo de accidente pero, precisamente, en este caso fue por salida de la vía, seguramente, bueno, un exceso de velocidad o algún tipo de problema en la propia vía que hizo que esta persona falleciera.
También hubo accidentes durante el año pasado, siempre de motoristas y, bueno, es normal, hay una gran afluencia de motoristas, algunos de ellos sobrepasan las velocidades máximas, no hay control, no hay controles de velocidad y, bueno, al final, el coctel deriva en situaciones que son muy lamentables, que todos lamentamos profundamente pero que quizá se podían haber evitado.

Nuestra propuesta de resolución es muy concreta y es que las Cortes insten al Consell a solicitar a la Dirección General de Tráfico que se tomen todas las medidas necesarias para minimizar la velocidad de los vehículos que transitan por la sierra de la Carrasqueta, con la finalidad de garantizar la seguridad de todas las personas que hacen uso.
Insisto, de lo que se trata es de que se cumplan los límites de velocidad en aras de garantizar la seguridad de todos y de todas las usuarias.

Y, bueno, hay una enmienda del Partido Popular -que ahora valoraremos- pero nosotros nos ratificamos en este contenido como imprescindible.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ponce.

Efectivamente, hay una enmienda presentada pel Grup Parlamentari Popular amb registre d'entrada número 120.
867.

Per a la seua defensa té la paraula la senyora Díaz.

Señora Díaz, tiene usted la palabra.

La senyora Díaz González:

Gracias, presidente.

Sí, muy brevemente, primero explicar el hecho de por qué presentamos esta enmienda, ¿no?
, que al fin y al cabo es nuestro rechazo a cómo está redactada pero por cuestiones muy sencillas.

Miren, bueno, para situarnos, para quien no conozca la carretera, la CV-800, en la sierra de la Carrasqueta, que es de titularidad autonómica, este tramo formaba parte antiguamente de la carretera nacional, nacional 340, que era de titularidad estatal, la carretera atraviesa el puerto de montaña de este mismo nombre, la Carrasqueta -bueno, aquí tenemos una persona que seguro que la conoce bien (rient) puesto que vive por ahí-, está situado a 1.
022 metros de altura sobre el nivel del mar, con una longitud de casi 13 kilómetros, un desnivel de 588 metros y una pendiente máxima del 8%.

Bueno, en el preámbulo de la proposición no de ley se dice que en esa carretera se han detectado episodios de conducción temeraria por conductores de motocicletas de gran cilindrada.
Dice hace unos meses, bueno, yo recuerdo que es prácticamente de toda la vida.

Mire, en este tema puedo decir que soy bastante sensible porque soy motorista de moto de gran cilindrada, me muevo en ese ambiente y conozco a mucha gente que, también, además, desgraciadamente, alguno ha estado, incluso, a punto de perder la vida en esa carretera, conozco bien el tema.

A este respecto, hay que señalar que la Guardia Civil del sector de tráfico de Valencia, dentro de su cometido de vigilancia de la circulación, para garantizar la seguridad, ha realizado campañas especiales dirigidas al cumplimiento de los límites de velocidad por parte de motoristas que, al fin y al cabo, es el fin, ¿no?
, el que se cumplan esas velocidades, esos límites de velocidad; además, debe citarse la realización de campañas divulgativas sobre el cumplimiento de las normas por los motoristas, conducción seudodeportiva, dirigida a erradicar la conducción de este tipo, especialmente en carreteras sinuosas en zonas de montaña.

La proposición no de ley pretende la adopción de medidas para minimizar la velocidad -como bien ha explicado el señor Ponce- de los vehículos que transitan por la carretera.
En este sentido, debe señalarse que, en principio, por parte de la conselleria y avalado por este grupo parlamentario, las velocidades máximas permitidas se consideran las adecuadas.

Por otro lado, por la redacción de la proposición no de ley, cabe señalar que la Dirección General de Tráfico no tiene competencias para implantar las medidas propuestas en la proposición no de ley.
Por lo tanto, no podemos admitir esta redacción de esa manera puesto que no tiene las competencias.
Le diría más.

Ustedes, en su proposición no de ley, afirman que se circula a velocidades completamente desorbitadas cuando en la mayoría de los tramos de estas carreteras el límite no supera los 80 kilómetros por hora, con lo cual no se trata tanto de disminuir la velocidad sino -como también han apuntado aquí- de que se cumpla ese límite de velocidad, pero ese, el de 80, que desde la conselleria consideran los técnicos competentes y entendidos en la materia que es la velocidad adecuada.

Por todo ello le presentamos el texto, un texto de sustitución como enmienda en el que dice: Â«Les Corts instan al Consell a que elabore un estudio integral sobre las condiciones de la carretera CV-800 en el que se tenga en cuenta, entre otros, los aspectos relativos a seguridad vial, accesibilidad a las urbanizaciones colindantes y potenciación de los valores paisajísticos.
Â»

Creemos que sería una forma de actuar, que es necesaria porque la problemática existe y que, conforme a este estudio que se lleve a cabo y que podamos pedir al Consell que se lleve a cabo, ya tomar las medidas oportunas posteriores que sean necesarias.

Nada más.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Díaz.

El señor Ponce tiene la palabra para aceptar o no la enmienda.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Nosotros estamos de acuerdo en lo que pide el Partido Popular.
Es complementario a lo que estamos solicitando nosotros, que se elabore un estudio integral sobre las condiciones de la carretera; que se tengan en cuenta, entre otros aspectos, los relativos a la seguridad, accesibilidad a urbanizaciones y potenciación de los valores paisajísticos.
Estamos complemente de acuerdo, lo que pasa es que son algo complementario a lo que nosotros estamos proponiendo.

El Consell claro que puede solicitarle a la Dirección General de Tránsito para que se tomen las medidas necesarias para minimizar la velocidad.
Luego, habrá que remitirse a las instancias que haya que remitirse.
Pero desde las Cortes Valencianas no vamos a irnos directamente a la dirección de la Guardia Civil para que ponga un radar en no sé dónde o a… Nosotros nos dirigimos al Consell para que el Consell haga las acciones necesarias para conseguir que se cumplan esos límites de velocidad y se garantice la seguridad de todos los usuarios.
Entonces, esto es un aspecto y, complementariamente a esto, se puede hacer ese estudio integral que ustedes proponen, que nos parece fantástico.

Entonces, por acabar y no alargarme más, yo lo que le propongo es que el punto 1 se mantenga.
Si quiere modificamos…, matizamos el redactado, pero de lo que se trata es de que el Consell se moje, tome cartas en el asunto y haga todo lo posible, desde su punto de vista, y ya, para que se hagan cumplir los límites de velocidad.

Y como segundo punto, podemos incluir el de ustedes y, como tercero, el de las Cortes rendirán cuentas en el máximo plazo de tres meses.

Esa es la propuesta y yo creo que es clara, clarísima y yo creo que, en aras del consenso, se podría aceptar.
No sé si ahora al resto de grupos les parecerá bien, pero yo creo que desde nuestro punto de vista sería aceptable, ya le digo, incluir su punto como punto 2.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ponce.

Sí, señora Díaz.

La senyora Díaz González:

Solicitar ya dos minutos para ver.
.
.

El senyor president:

¿Paramos?

Suspendemos por un minuto o dos, o por el tiempo que necesiten, para llegar a un acuerdo, si llegan.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

El senyor president:

Senyories, ha arribat a la mesa una esmena d'aproximació que diu el següent:

Â«Punt 1.
Les Corts insten el Consell perquè es prenguen totes les mesures necessàries a fi de garantir el compliment de les línies de velocitat establerts pels vehicles que transiten per la serra de la Carrasqueta amb la finalitat de garantir la seguretat de totes les persones que en fan ús.
Â»

Punt 2, és el mateix text de l'esmena presentada pel Grup Parlamentari Popular.

I, el punt 3, Â«el Consell retrà compte d'este acord en un termini màxim de tres mesosÂ».
Firmat per tots els grups parlamentaris.

Anem a votar-la i després els grups que no han intervingut explicaran el vot.
Senyories, vots a favor de l'esmena?
Per unanimitat queda aprovada.

Ara tenen la paraula els grups parlamentaris que no han pogut intervindre.

Per a fixar posició, el senyor Torró.
Té vosté la paraula.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Nosaltres, per començar, felicitar-nos de l'acord i que hi haja accions o es plantegen accions per a millorar la seguretat vial en esta carretera.
Esta carretera era una carretera de trànsit habitual, perquè era una nacional fins que es va acabar l'autovia que per Ibi i la serra del Maigmó va fins a Alacant.
I és una carretera que té problemes greus de trànsit.
Ja els tenia amb anterioritat i ara els té accentuats.
El senyor Ponce ha parlat de l'accident que va haver-hi al gener, però en desembre en va haver un altre on un altre motorista va estar ferit.
I si fem una cerca més acurada ens trobarem que hi ha accidents probablement quasi a un ritme mensual de.
.
.
, sobretot de motoristes.

I és que buscant en Internet m'he trobat una foto que jo crec que definix perfectament el que passa en esta carretera.
Això que es veu ahí és una qüestió que és habitual; qualsevol que passe per esta carretera serà estranyíssim, si no és que va a altes hores de la matinada, que no es trobe amb una gran quantitat de motoristes.
Particularment els caps de setmana encara més perquè van en grups i fan coses com el que es pot vore ací, que són avançaments d'estos ultraperillosos en revoltes molt tancades, perquè és una carretera d'un traçat molt sinuós, no?

I així com hi han algunes carreteres en les quals hi ha una certa especialització en trànsit d'este que genera problemes de seguretat vial.
Jo estic pensant, per exemple, en la CV-700 que hi ha un problema prou greu, encara que no és tan greu com este, en el tema del trànsit de bicicletes, perquè és una carretera preferida pels ciclistes que l'usen en gran afluència i a més en grup, que és el més perillós.
I esta és particularment les motos de gran cilindrada.

Per tant, senzillament és això, és felicitar-se de la decisió d'haver fet això i esperar que es prenguen mesures, que jo crec que sobretot, perquè hi ha més mesures, la carretera està en prou bon estat, amb el ferm també està prou ben senyalitzat i, per tant, els problemes no són de millora d'això, sinó bàsicament problemes de control i vigilància perquè este tipus de qüestions no es puguen produir.

I, per tant, bé, senzillament això, felicitar-nos de la decisió i esperar que les mesures es preguen si pot ser demà, millor que despús-demà.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Torró.

Per part del Grup Parlamentari Socialista, té la paraula el senyor Martínez Juan.

El senyor Martínez Juan:

Gràcies, president.

Bé, res, fixar la posició.
Sabem que.
.
.
, bé, els que som de la zona, els que vivim prop de la Carrasqueta, ha sigut l'únic mitjà i l'única via de comunicació durant molts anys entre les ciutats interiors i la costa, i les platges, i Alacant, la capital de la província.

I bé, una vegada que es van inaugurar totes les noves vies, la Carrasqueta es va quedar com una carretera de poc ús, de poc trànsit, diríem que únicament el que va entre Alcoi i Xixona.
Però bé, els caps de setmana sí que es convertix en una carretera de molt ús perquè la veritat és que un paratge jo crec que dels pocs paratges que hi haurà en la Comunitat Valenciana, en la qual les vistes són extraordinàries, connecten dos tipus de poblacions d'interior i de costa.
I sobretot jo crec que ací el problema del motor és que aquí du unes dimensions que fins i tot els mateixos.
.
.
, i tinc informació i declaracions del mateix president del Motoclub d'Alacant que diu, Â«lo que pasa en la Carrasqueta da miedo, la Guardia Civil no da abasto, es una barbaridadÂ».
Estes persones són les que fan ús d'esta carretera.

I sobretot perquè allí també, i jo crec que és un tram, com dia, amb un gran valor turístic, és un traçat molt sinuós, però és un traçat jo crec que de gran valor turístic i sobretot perquè allí hi ha molta gent, no és una carretera aïllada, és una carretera on viu molta gent i amb urbanitzacions de la Penya Rodona, hi ha una sèrie d'urbanitzacions, inclús una sèrie d'establiments hostalers que donen una.
.
.
, bé, donen uns serveis de turisme d'interior i de turisme rural, i que ací a voltes, i els que som usuaris i ho hem conegut fa molta por, fa molta por els caps de setmana utilitzar eixa carretera per la gran quantitat.
.
.

Estem parlant per notícies que es tenen ací, que diuen els mateixos motoristes.
Estem parlant de 200 motoristes en una carretera que té únicament 14 quilòmetres, i que si qualsevol fa una recerca en Google tens mitja hora per a pujar un port de 14 quilòmetres, vull dir, la velocitat a què es pot arribar és molt poca i en estos casos sí que es fan grans velocitats.

Jo, bé, satisfacció per l'acord arribat.
Jo crec que açò ha de donar el pas de millorar molt esta carretera, de donar-li un ús també, a part de l'ús de les motos, que està bé i que jo crec que no s'enfronta a l'altre, també que siga la potenciació perquè tota la gent vivim per la zona puguem utilitzar i reutilitzar esta carretera pel seu gran valor turístic.
I jo crec que és una oportunitat ara que no podem perdre, quan estem tots d'acord, quan sabem la problemàtica que existix en prendre de deveres les mesures oportunes perquè això es complisca.

Res més.
Alegrar-nos un poc d'este acord i, com dia també el representant d'Esquerra Unida, que açò es porte a efecte el més ràpid possible.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Martínez Juan.

Proposició no de llei sobre la reducció de la velocitat dels vehicles que transiten per la CV-500 a un màxim de 50 km/h, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 99.
624, BOC número 299)

El senyor president:

Senyories, acabat este punt, passem al punt següent, que és presa en consideració de la Proposició no de llei sobre la reducció de la velocitat dels vehicles que circulen per la CV-500 a un màxim de 50 quilòmetres hora, presentada pel Grup Parlamentari Compromís.

Per a la seua defensa, té la paraula el senyor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Bien, la alcaldía pedánea de El Saler y diferentes asociaciones vecinales, con el apoyo de más de cuatro mil firmas, vienen manifestando desde hace ya demasiado tiempo los problemas que respecto a la seguridad, y entidad y bienestar de sus habitantes, y también para la conservación del medio ambiente y su fauna, supone la actual carretera CV-500 al paso por El Saler.

Es incuestionable que esta carretera representa una auténtica barrera con la Albufera y con su puerto y supone un impacto sonoro inadmisible para cualquier persona y más todavía en el caso de…, bueno, para velar por el bienestar de la gente.

El impacto al bienestar de las personas también es un impacto económico, en la medida que afecta a la calidad de vida y a su entorno, suponiendo una zona de atropello de fauna por el incremento de la velocidad que se permite en este tramo.
La imagen turística queda muy afectada por la afección al paisaje que tiene esta autopista.

Por todo ello, proponemos que las Cortes insten al Consell a solicitar a la Dirección General de Tránsito que se tomen todas las medidas necesarias con el fin de reducir la velocidad de los vehículos que transitan por esta autovía a un máximo de 50 kilómetros hora.

Que se realicen los condicionamientos necesarios para garantizar la seguridad en los pasos de viandantes y que comiencen de manera inmediata los estudios necesarios y consensuados con los agentes sociales de la pedanía de El Saler con el objetivo de transformar ese eje de la CV-500 en interurbano, circunvalar la pedanía, retornar el puerto de El Saler a su tamaño original e integrarlo en el espacio urbano y la construcción de un paso inferior de viandantes.

Bueno, esto es lo que estamos proponiendo, que no es más que hacer de transmisión de lo que está solicitando la ciudadanía de allí, la que está viviendo en la pedanía de El Saler.

Hemos de recordar que esta autovía y todo el enorme proceso de urbanización de El Saler se remonta a la época franquista en la que se consideraba que el parque natural de la Albufera, en su conjunto, y sobre todo la dehesa de…, la restinga, no, de El Saler, pues todo ello era terreno urbanizable.
De hecho, fue fruto de una enorme movilización de la ciudadanía valenciana, reivindicando El Saler para el pueblo, el que consiguió que una vez iniciado ese proceso y después de construir del orden de veinte torres y varias urbanizaciones de baja altura se consiguiera frenar el proceso absolutamente destructivo que amenazaba toda la restinga, insisto, de la Albufera.

Bien, fruto de aquello nos encontramos con una autopista que está circulando varios kilómetros por el parque natural, lo cual es absolutamente inaudito, y que acaba pasando junto a una pedanía, una población con un marcado carácter turístico, hay un montón de restaurantes y algunos hotelitos donde la gente va, obviamente, a disfrutar del entorno, de la gastronomía, del paisaje, y resulta que tiene una autopista que pasa a muy pocos metros de esta pedanía.
Insisto, fruto de una gestión urbanística absolutamente sin sentido de la época franquista, pero que no hemos sido capaces de corregir durante toda la época de la democracia.

Entonces, de lo que se trata es básicamente, yo creo que todos ustedes conocerán la zona más o menos, poco antes de que se convierta la autopista en carril único, hacer ahí una…, intentar habilitar, pues realizar una especie de rotonda con un acceso hacia la propia pedanía, al propio núcleo urbano de El Saler, y facilitar que el puerto vuelva a ser, a estar, digamos, más o menos integrado con el casco urbano, el pequeño casco urbano, y que sea fácil, cómodo y, digamos, atractivo el poder estar circulando en esa zona.
O sea, convertir aquello, que es una autopista, en un entorno urbano, puesto que es un entorno urbano.
Eso es en esencia lo que está demandando la sociedad civil y lo que nosotros tenemos aquí a Les Corts.

Y bien, de nuevo tenemos una enmienda del Partido Popular y vamos a ver si somos capaces de llegar a un acuerdo.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ponce.

Efectivamente, hay una enmienda presentada por el Grupo Parlamentario Popular, número de registre de entrada 120.
866.

Per a la seua defensa, té la paraula la senyora Díaz.

Senyora Díaz, té vosté la paraula.

La senyora Díaz González:

Gracias, señor presidente.

Pues vamos a ver si somos capaces.

A ver, también por situarnos, y por los datos que me trasladan sobre la CV-500, es una carretera de la Comunidad Valenciana, que discurre entre Valencia y Sueca, atravesando la pedanía de El Saler, su trazado alcanza unos 30 kilómetros.
Los seis primeros kilómetros constituyen la llamada autopista V-15, se encuentran desdoblados para reducir los atascos de tráfico producidos sobre todo en época estival.
Es el principal acceso al parque natural de la Albufera y a las playas del sur de la capital, donde existe una importante población residente, como ha apuntado el señor Ponce, y sobre todo, por supuesto, en período estival.

El tramo al que se refiere la proposición no de ley se corresponde precisamente con el que circunvala la pedanía de El Saler, donde la autopista, la V-15, pasa a ser CV-500 hasta llegar a una rotonda donde enlaza a su vez con la CV-401, que va hacia Alfafar.

Respecto a su proposición, le vuelvo a decir, que en cuanto a solicitar a la Dirección General de Tráfico, que se adopten las medidas necesarias a fin de que se reduzca la velocidad a un máximo de 50 kilómetros por hora, ya le digo que le vuelvo a decir que la Dirección General de Tráfico, dependiente de la administración del estado, no es el órgano competente para adoptar esas medidas que se proponen en una carretera que es titularidad de La Generalitat.
Es algo que ya hemos solventado antes y supongo que aquí entenderá que también se deba de hacer.

En cuanto a los límites de velocidad que aparecen señalados en el tramo al que hace referencia la proposición no de ley, son también, me trasladan desde conselleria, y así lo creemos, los adecuados para esa vía.

En ese sentido, y además aquí hay una explicación que creo que es bastante coherente, debe tenerse en cuenta que el tramo se inicia inmediatamente después de la autopista, donde se va a una velocidad de 120 kilómetros por hora.
Por lo tanto, el hacer ese cambio tan brusco de 120 a 50 podría ocasionar inseguridad vial.

En cuanto a los acondicionamientos necesarios para garantizar la seguridad de los que habla en su punto tercero, la proposición no de ley -creo que es el punto tercero, o el segundo.
¿El segundo?
El segundo-…, la proposición no de ley está haciendo referencia a pasos que se encuentran dentro del recinto urbano de la pedanía de El Saler.
Y sin entrar a valorar la necesidad de esta actuación, que puede que sea necesaria, la competencia es del Ayuntamiento de Valencia.
Entonces, no tiene tampoco sentido el pedir aquí nada, porque es el Ayuntamiento de Valenciana el que tendría que llevar a cabo esas actuaciones.

Y en cualquier caso, entre el núcleo urbano de El Saler y el puerto existente, respecto a los pasos, hay una pasarela de comunicación a diferente nivel que se considera adecuada desde el punto de vista de la seguridad vial.

Por lo que se refiere a la petición que se realicen de manera inmediata estudios para que la CV-500 se transforme en una vía interurbano, pues decirle que esta carretera ya tiene dicha consideración, ya es interurbana.
Entonces, no… Si lo es ya, no podemos pedir que lo sea.

Y respecto a circunvalar la pedanía y realizar otras actuaciones complementarias, bueno, indicar que la actual carretera ya circunvala El Saler.
Y que, además, la construcción de otra hipotética circunvalación que estuviera más alejada del núcleo residencial haría necesario ocupar terrenos -creo que lo conoce y que debe de saberlo- que pertenecen a la zona de protección máxima del Parque Natural de la Albufera, lo que afectaría gravemente al hábitat de las especies que ahí viven y que no se considera deseable.

Y por ello, presentamos este texto: Â«Les Corts instan al Consell a estudiar la implementación de medidas que, en su caso, sean necesarias para que la velocidad de los vehículos que circulan por la CV-500, en el tramo próximo a la pedanía de El Saler, sea compatible con el entorno y las condiciones naturales de la zona, velando, asimismo, por minimizar los efectos ambientales negativos de esta infraestructura.
Â»

Nada más.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Díaz.

Para aceptar o no la enmienda, tiene la palabra el señor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Bien.
En este caso, va a ser más complicado llegar a un acuerdo, pero yo creo que no es imposible.

Yo creo que lo que tenemos que partir es de la base -y creo que estamos todos de acuerdo, y a partir de ahí yo creo que sí que podemos llegar a consenso-, de considerar que es inaceptable que haya una autopista en un parque natural.
O sea, que la velocidad máxima quizás no debería ser los 120 sino a lo mejor 80 o 90, por minimizar ruidos, emisiones a las atmósferas y demás, en esos 5 kilómetros de autopista, que al final supone un minuto más de trayecto.
Y lo que tenemos que considerar es que a 300-500 metros de la pedanía de El Saler ya estemos en un entorno urbano, que es lo que está solicitando la sociedad civil.

Entonces, yo creo que eso es asumible, yo creo que eso va a ser el futuro, se va a producir en cinco o en diez años, porque esto no puede ser de un día para otro.
Nosotros aquí no vamos a determinar al detalle la actuación.
Entonces, yo creo que podemos llegar a un acuerdo básicamente en torno al punto tres.

Y sí que es verdad lo de los 50 kilómetros por hora cuando se llega a la altura de la pedanía.
Pues -¿por qué no?
- uno puede prohibir la velocidad a 100 a un kilómetro, a 80 a 700 metros y a 50 a 300 metros.
¿Por qué no?
Eso pasa donde acaban todas las autovías.
Entonces, eso es totalmente factible, esa limitación de velocidad en la proximidad del entorno, lo que haría más habitable el casco urbano, lo que haría más atractivo el puerto de El Saler.

Y, por otro lado, el tema del detalle, la actuación en concreto la tienen que decidir los técnicos, consensuar con la sociedad civil y demás y ver de qué forma se hace.
Entonces, yo creo que en esa línea podemos llegar a un acuerdo.
No sé si el Partido Popular está…

El senyor president:

¿Quieren sus señorías que suspendamos?
(Veus) Suspendemos por un momento para ver si se puede llegar a un acuerdo.
Gracias.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

El senyor president:

Senyories, reprenem la sessió.

Ha arribat a la mesa una esmena d'aproximació relativa a la PNL de Compromís, registre d'entrada 99.
624 i que diu el següent:

Â«Primero.
Les Corts instan al Consell a realizar los estudios necesarios consensuados con los agentes sociales de la pedanía de El Saler para la implementación de medidas que en su caso sean necesarias para que la velocidad de los vehículos que circulan por la V-15 y por la CV-500, en el tramo próximo a la pedanía de El Saler, sea compatible con el entorno y las condiciones naturales de la zona, velando asimismo por minimizar los efectos ambientales negativos de esta infraestructura.

Â»Dos.
Les Corts instan al Consell a realizar un estudio sobre la viabilidad de devolver al puerto de El Saler su tamaño original y su integración en el espacio urbano.

Â»Tres.
El Consell rendirá cuentas de este acuerdo en el plazo de tres meses.
Â»

Firmado por todos los grupos parlamentarios.

Senyories, anem a passar a votació l'esmena d'aproximació.
Vots a favor de l'esmena?
Per unanimitat queda aprovada.

Ara els grups que no han pogut intervindre fixaran el seu vot.

Pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, senyor Torró té vosté la paraula.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Molt breument perquè compartim tant la filosofia com el plantejament final i ens alegrem i ens felicitem que s'haja pogut arribar a un acord en aquest tema.
Com en el cas anterior, allò important no és arribar ací a un acord sinó que realment es facen els tràmits oportuns.

Per a nosaltres és un problema molt important, tant per a la població del Saler com en general per a tota la gent que transita per eixa zona, que és una carretera que té una gran quantitat de trànsit, en alguns moments de col·lapse quasi total, i que a més està en una zona especialment delicada perquè està en ple parc natural.

De fet, també ara està discutint-se el pla rector d'ús i gestió de l'Albufera.
I, lògicament, esperem que el que es puga fer respecte de tot açò lògicament tinga en compte tota la problemàtica i que, evidentment, com es diu molt bé en la proposició o en la transacció, es tinga en compte el respecte pels valors naturals de l'Albufera.

I, en eixe sentit, res més que felicitar-se i esperar que estes coses, encara que siguen a última hora, se'n produïsca encara alguna més.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Torró.

Per part del Grup Parlamentari Socialista té la paraula el senyor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies.

Simplement felicitar-nos tots, especialment els dos grups que han fet el pacte de l'esmena, per l'acord aplegat.
Jo pense que en el text consensuat vénen a recollir els aspectes essencials tant de la PNL de Compromís com de l'esmena del Partit Popular.
I, per tant, açò, com s'ha dit, indubtablement, va a redundar en un benefici del parc natural del Saler, perdó, de l'Albufera que, bé, requerix d'actuacions com estes i de decisions com estes no ja en uns moments en què com s'ha dit també està redactant-se el PRU sinó en les aspiracions que tenim tots per a poder algun dia declarar la reserva de la biosfera.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Signes.

Senyories, acabat el que teníem previst per al dia de hui, dir-los a les seues senyories que la comissió continuarà el dia 11, a les quatre i mitja de la vesprada, amb els punts que han quedat pendents, que és des del 8 fins al 12.
Però inclourem un punt número 13 que és donar compte d'un informe del compliment d'una resolució.

Senyories, moltes gràcies per la seua col·laboració i fins al dia 11.
Moltes gràcies.
Se suspén la sessió.

(Se suspén la reunió a les 12 hores i 36 minuts)