DS-114%20macro.html





Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 19 de febrer de 2014.
Comença la sessió a les 10 hores i 34 minuts.
Presideix el president de les Corts Valencianes, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer.
Sessió plenària número 66.
Primera reunió.

El senyor president:

Senyores i senyors diputats, s'obri la sessió.

La presidència accepta l'oferta de Les Corts i declara obert el període de sessions.

D'acord amb l'article 59 del reglament, he de comunicar a la cambra que durant les darreres vacances parlamentàries la Diputació Permanent no s'ha reunit.
La Mesa de Les Corts s'ha reunit el dia 21 de gener.

Jurament o promesa d'una nova diputada de Les Corts

El senyor president:

Primer punt de l'ordre del dia: jurament o promesa de la il·lustre senyora diputada María Concepción Enma Iranzo Martín.

¿Jureu o prometeu que aitant com tindreu el càrrec de diputada acatareu la Constitució espanyola i l'Estatut d'autonomia de la Comunitat Valenciana sense engany i guardareu fidelitat a La Generalitat?

La senyora Iranzo Martín:

Sí, juro.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Designació d'un candidat a magistrat del Tribunal Constitucional

El senyor president:

Segon punt de l'ordre del dia: designació d'un candidat a magistrat del Tribunal Constitucional.

L'elecció s'efectuarà per mitjà de votació secreta per papereta.

El secretari primer procedirà a la lectura de l'acord de la mesa de proclamació de la persona proposada dels grups parlamentaris per a l'elecció d'un candidat a magistrat del Tribunal Constitucional.

Té la paraula el senyor secretari.

El senyor secretari primer:

Muchas gracias, señor presidente.

«La Mesa de Les Corts, en la reunión del día 19 de febrero de 2014, de conformidad con el artículo 178.
2 del Reglamento de Les Corts, ha tenido conocimiento del escrito presentado por el Grupo Parlamentario Popular, registro de entrada 79.
134, mediante el que comunica a la persona propuesta para la elección como candidato a magistrado del Tribunal Constitucional, señor Ricardo Enríquez Sancho.

»Palau de Les Corts.
Valencia, 19 de febrero del 2014.
»

El senyor president:

Seguidament, anem a donar lectura, com és habitual, per ordre alfabètic perquè puguen depositar les seues paperetes.

(El secretari primer crida per ordre alfabètic les diputades i els diputats perquè depositen la papereta en l'urna)

Acabada la votació, anem a passar a recomptar les paperetes.

(El president fa l'escrutini)

37 vots en blanc, 47 vots a favor del senyor Ricardo Enríquez Sancho.
Per tant, és proclamat i propost aixina.
.
.
Serà al Senat.

Projecte de llei, de La Generalitat, del Comité Econòmic i Social de la Comunitat Valenciana.
Debat i votació del dictamen de la Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de La Generalitat (BOC número 210)

El senyor president:

Tercer punt de l'ordre del dia: debat i votació del dictamen de la Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de La Generalitat sobre el Projecte de la llei, de La Generalitat, del Comité Econòmic i Social de la Comunitat Valenciana.

Per a la presentació del dictamen té la paraula la il·lustre diputada senyora Eva Martínez.

La senyora Martínez Ruiz:

Molt bon dia a tots i a totes.

Senyor president.

Com a secretària de la Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de La Generalitat, se m'ha designat per a presentar en esta sessió plenària el dictamen sobre el Projecte de llei del Comité Econòmic i Social de la Comunitat Valenciana.

Pero previamente a presentar el dictamen, en nombre del Grupo Parlamentario Socialista, quiero agradecer al presidente del CES, a don Rafael Cerdá, y a todos los miembros de la junta directiva del Comité Económico y Social que hoy nos acompañan, están presentes en este hemiciclo, y que desde la tribuna de invitados han querido presenciar el debate, ser testigos directos del debate que aquí hoy se va a formular en torno a esta gran institución como es el CES.
Muchas gracias desde aquí por su labor y su compromiso diario con todos los valencianos y valencianas.

Como saben, el Comité Económico y Social es un ente consultivo del gobierno valenciano y de las instituciones públicas de La Generalitat, de la Comunidad Valenciana, en materias económicas, sociolaborales y de empleo, y constituye un órgano vital de participación política de las organizaciones sindicales y empresariales más representativas, representación de agentes de economía social, organizaciones agrarias de consumidores y, también, de la administración pública.

Se trata de sectores que representan intereses concretos y que tienen un conocimiento por esto más amplio que el resto de la ciudadanía y, por lo tanto, ayudan, día a día, a articular propuestas de consenso en los casos en que existen intereses contrapuestos.

Quiero decir que, desde su creación, el Comité Económico y Social ha llevado a cabo una importante labor, a pesar de su reducida plantilla, apenas nueve personas, gracias a sus excelentes técnicos.
Y digo «ha llevado una importante labor», no solamente en la elaboración de sus dictámenes de leyes autonómicas -superan ya los cien desde su creación-, sino también en cuanto a la emisión de informes, que se elaboran a iniciativa propia, que tienen una importante relevancia sobre problemáticas que afectan a la Comunidad Valenciana.

Quiero mencionar ahora los dos informes que se están elaborando, muy importantes y con mucha repercusión.
Uno es el informe sobre la situación sociolaboral de los jóvenes en nuestra comunidad, en el que podremos encontrar propuestas de actuación para atajar la dramática situación de nuestros jóvenes en situación de desempleo y el informe sobre las infraestructuras de transporte y comunicación de nuestra comunidad, entre otros, sobre la importancia del corredor mediterráneo para el futuro económico de la Comunidad Valenciana.

Decir que, ahora más que nunca, en estos momentos hay que ampliar la participación política, y por eso supone que seamos altamente responsables a la hora de modificar la ley que regula su funcionamiento y, desde luego, debemos impedir que se restrinjan sus competencias, su composición y sus funciones bajo el paraguas de la austeridad.

Este órgano, insisto, importante, tiene su reflejo, se ha implantado en la mayoría de los países industrializados y en las organizaciones internacionales, como el Comité Económico y Social Europeo y el Consejo Económico y Social de Naciones Unidas.

Como les decía, esperamos que todos los grupos parlamentarios tengan este mismo compromiso de mantener, fomentar y apoyar este órgano.
Y ahora sí, el dictamen.

«El projecte de llei va ser aprovat pel Consell i es va presentar en el registre general de Les Corts el 2 de juliol de 2013.
La Mesa de Les Corts va acordar la seua tramitació el 16 de juliol i va ser publicat en el Butlletí Oficial de Les Corts número 183 el 13 de setembre.

»Una vegada finalitzat el termini de presentació d'esmenes l'11 d'octubre, es va realitzar el debat de la totalitat en el Ple celebrat el dia 23 d'octubre, sent rebutjades les esmenes de totalitat presentades pel Grup Parlamentari Compromís i pel Grup Parlamentari Esquerra Unida.

»Al text del projecte de llei van ser presentades un total de 50 esmenes parcials, de les quals quatre pertanyen al Grup Parlamentari Popular; 14, al Grup Parlamentari Socialista; 17, al Grup Parlamentari Compromís, i 15, al Grup Parlamentari Esquerra Unida.

»La mesa de la Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de La Generalitat, en reunió celebrada el dia 31 d'octubre, va aprovar el document d'ordenació d'esmenes, publicat en el BOC número 199, de 12 de novembre.

»Novament, la comissió es va reunir el dia 23 de novembre i, després de debatre totes les esmenes presentades, aprovà el dictamen que presentem avui i que està publicat en el BOC número 210, que data de 26 de desembre.

»En eixe debat de la comissió s'han aprovat un total de huit esmenes parcials -tres del Grup Parlamentari Popular; cinc, del Grup Parlamentari Socialista- i s'ha retirat una esmena del Grup Parlamentari Popular.

»El dictamen s'acompanya de les esmenes mantingudes pels grups parlamentaris, així com de tres vots particulars del Grup Parlamentari Compromís.
»

Com a secretària de la Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de La Generalitat, espere i desitge que al llarg del debat del dia d'avui siga possible arribar al màxim consens, des de la responsabilitat i el compromís amb els valencians i les valencianes.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

Per a fixar posició, té la paraula la representant del Grup Parlamentari Esquerra Unida il·lustre diputada senyora Marga Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

   

Buenos días, señor presidente.

Señorías.

En primer lugar, saludar a los miembros del Comité Económico y Social, que han venido desempeñando una labor especialmente reconocida por la cámara, especialmente reconocida por los valencianos y valencianas en lo que son las tareas fundamentales que se derivan de la propia legislación que hasta la fecha han venido marcando sus propias actuaciones y que para nosotros, en nuestro trabajo cotidiano, han sido de gran ayuda.

Y, señorías, hoy vengo a defender las enmiendas que mi grupo ha presentado al Proyecto de ley, de La Generalitat, del Comité Económico y Social de la Comunidad Valenciana, pero quiero recordar, quiero recordar que una institución, que nace y nació como esta…, de rango estatutario, y por la importancia que tiene el propio Comité Económico y Social, es un proyecto de ley y es un debate sobre la norma que en el futuro regirá esta institución que nace sin el debido consenso en esta cámara.

Y digo «sin el debido consenso en esta cámara», que para nosotros es algo inaceptable, porque parece ser que al Partido Popular con conseguir los votos necesarios para sacar adelante una norma le es suficiente.

Y, por lo tanto, Esquerra Unida, más allá de la conversación que en su momento tuvo con el conseller Castellano, no ha tenido la posibilidad de sentarse a debatir en profundidad, más allá del debate reglamentario que hemos tenido, lo que debía haber sido una nueva ley basada en el consenso, en la prudencia, con el mismo consenso y con la misma prudencia que nació la anterior.

Y, por lo tanto, vengo con esa insatisfacción política de vernos una vez más fuera de posibles acuerdos que se hayan podido dar en esta cámara.

Y, además, para decir que nos parece absolutamente inconcebible, inconcebible que una institución que debe salvaguardarse en el tiempo y que debe estar blindada en el tiempo por una legislación que debe permanecer y garantizar en todo momento sus funciones, las funciones del CES, esté sujeta a las estrategias económicas que, frente a la crisis, está trazando el Consell.

Porque, como muy bien dice y lo habremos oído todos y todas… (remors)

El senyor president:

Por favor, señores diputados, parece que están resonando demasiado las voces de sus conversaciones aquí en la tribuna.
Son tan amables…

La senyora Sanz Alonso:

Muchas gracias, señor presidente.

Bien, como muy bien dice el preámbulo de la ley, en la explicación de motivos se plantea con toda claridad que el CES debe ajustarse a los principios de austeridad, eficiencia y eficacia de la gestión, como se ha trazado para el resto de la administración.
Claro.

Lo que nosotros tenemos que decir en todo momento es que el CES ya viene trabajando con eficiencia y eficacia.
¿Por qué?
Porque ha emitido los dictámenes en tiempo y forma cuando ha correspondido y, además, porque ha establecido recomendaciones y estudios en materias económicas y sociolaborales en todo momento y frente a los problemas que se han venido planteando, y además ha estado trabajando desde la más pura austeridad, porque nos consta.

Por tanto, hacer esta introducción en la ley no hace más que vincular a una coyuntura concreta una institución que debe permanecer en el tiempo y que tenemos que salvaguardarla precisamente de las coyunturas concretas.
Y no solamente eso, sino que, como este es un debate que tiene que llegar a la ciudadanía, decir que el CES ha visto reducir su presupuesto en un 15% este año, más del doble de lo que se ha reducido el presupuesto en general para toda la…, el presupuesto de la Generalitat valenciana.
Y no solamente eso, sino que, además, en el presupuesto de 2013, cuando se emite, se promulga este proyecto de ley, representaba el 0,6% del presupuesto total.
Luego, por lo tanto, los recortes y la austeridad aquí es evidente que no tiene ningún tipo de importancia sustancial dentro de lo que es el presupuesto de la Generalitat valenciana.
Y, por lo tanto, es ridículo plantear un ahorro, y más cuando se autoenmienda el propio…, el propio Grupo Popular presenta una autoenmienda por la cual el recorte de los consejeros ya no es de 29 a 15, sino de 29 a 18.
Y, por tanto, ese discurso al final que es absolutamente irreal con respecto a los números del presupuesto, termina convirtiéndose en un poner el dedo sobre un problema gravísimo que tenemos, que es la criminalización de lo público, y que en este momento la criminalización de lo público recae, recae sobre un órgano, un pilar fundamental de nuestro autogobierno.
Con lo cual es todavía más grave, es todavía más grave.

Por lo tanto, nosotros hemos enmendado y damos mucha importancia a la enmienda del preámbulo porque hay que salvaguardar precisamente, precisamente de las coyunturas concretas, ¿eh?
, y de las falsedades que encubre ese tipo de discurso al Comité Económico y Social de la Comunidad Valenciana.

Pues bien, si esta ley da continuidad a la anterior, ¿por qué desaparece?
¿Por qué desaparece del preámbulo?
¿Por qué no se hace referencia a todas las funciones que debe tener el CES y al origen, precisamente, y la voluntad con el que nació?
Nosotros lo hemos introducido como enmienda porque entendemos que no se puede producir un vacío de legislación, un vacío en la legislación.
Y es verdad que la parte propositiva está en el articulado, pero también es verdad que esta ley tiene que hacer referencia, referencia al origen, el papel y las funciones que, si no, no aparecen como referencia a la anterior ley en toda la nueva legislación.
Y, por tanto, hemos planteado esa modificación.

También hemos planteado otras enmiendas que entendemos que sugieren, mejoran el texto para su interpretación y su comprensión.

Una segunda enmienda, que recogemos parte de las recomendaciones del propio CES para que pueda emitir dictámenes de los decretos que desarrollan las leyes que regulan materias económicas y sociales, sobre las que previamente el comité ya hubiera emitido su correspondiente dictamen en la fase de anteproyecto, que no se quede ahí solamente la actuación del CES.
Igual que recoger, sin tener que suplir, intervención de otras administraciones.
Pero el ofrecimiento que se hizo, y además está en la voluntad del propio CES a lo largo de todo este periodo, promover funciones de mediación, y conciliación y arbitraje de los conflictos laborales.

Y además Esquerra Unida ha recogido, que no nos gusta el discurso de los recortes, porque no creemos que sea conveniente, pero en el CES los anteriores consejeros sí que establecieron unos números mínimos para conseguir que su funcionamiento fuera eficaz, y fuera eficiente y, por lo tanto, el recorte en el número de consejeros no afectara la efectividad del trabajo.
Nosotros nos hemos situado en esa propuesta en cuanto a la composición.

Pero, eso sí, entendemos que lo que no puede haber por parte de la administración es una manipulación o tergiversación de la proporcionalidad que cada grupo representado en el consejo tenga luego en la junta de dirección del propio consejo.

Por lo tanto, entendemos que el papel de las dos personas independientes tiene que estar situado dentro del grupo tercero y no como un grupo más dentro de la futura junta directiva.
Y, por lo tanto, establecer una representación proporcional y real de los grupos dentro del mismo.

Y, por otra parte, hemos establecido también -estoy refiriéndome a las más importantes-, de acuerdo con los criterios que se establece para la elección del grupo 1, pues los integrantes del grupo 2, que hace referencia a la representación de las organizaciones patronales que tenemos en el País Valenciano, también deberían ser propuestos por las organizaciones más representativas, en lugar de como dice la ley, que gocen de capacidad representativa.
Y esto, nada más y nada menos, que de acuerdo a lo que dispone la adicional sexta de la Ley 8/1980, de 10 de marzo, del Estatuto de los trabajadores.

Y, por tanto, anunciar que en función del mantenimiento de ese tipo de enmiendas y de las acotaciones que hemos hecho al propio contenido del proyecto de ley que se nos presenta, no podremos dar el voto a favor al presente proyecto de ley.

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Sanz.

Per a fixació de posició, té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Compromís, la il·lustre diputada senyora Mireia Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Senyories, feliç any nou, caldria dir.
Alguns de vostés diran que és que han estat per ací estos dies anteriors, però en faena parlamentària vostés doncs han deixat que les Corts Valencianes perden l'oportunitat durant estes setmanes de 2014 d'afrontar els problemes ciutadans i d'abordar debats amb profunditat per tal de pal·liar la situació de crisi política, econòmica i social que estem vivint els valencians i les valencianes.

Tenien molt poques ganes de fer faena parlamentària perquè, efectivament, vostés al final ací tenen molt poca capacitat d'iniciativa, iniciativa, ja dic, per a resoldre els problemes dels ciutadans.
I els debats de hui són el reflex precisament d'açò, de la seua nul·la capacitat d'iniciativa per afrontar veritablement els problemes.

Jo els donaria la benvinguda als membres del Comité Econòmic i Social i els diria que nosaltres hem volgut vore esta reforma legislativa plantejada d'aquest comité com una oportunitat per a veritablement fer una reforma amb profunditat del que hauria o hauríem d'aspirar en ple segle XXI que siga este Comité Econòmic i Social, que siga molt més referent, que siga molt més vinculant, que siga molt més independent i que siga molt més democràtic.

I eixes són les esmenes que hem plantejat i que han rebut el «no» del Partit Popular.
Perquè efectivament tenim una crisi política sense precedents, una crisi política traslladada a cadascuna de les institucions que tenim al si del País Valencià.

I vostés amb estos debats el que estan dient o volen dir és que estan afrontant esta crisi política i estan traslladant la reforma a les institucions per tal de pal·liar-la.
Però és una operació de maquillatge pura i dura, una operació de maquillatge, simplement.

Perquè, en definitiva, quines reformes s'estan plantejant en el Comité Econòmic i Social?
Un ball de números!
Perquè, de fet, ni la seua proposta inicial és la que avui estem debatent.

Han hagut d'anar a negociar, perquè efectivament vostés fins i tot com deixaven la seua proposta inicial, d'alguna manera quedava poc operatiu el Comité Econòmic i Social o poc representatiu del que hauria de ser.
Fins i tot la seua proposta inicial.
I és simplement un ball de números que argumenten que efectivament la crisi econòmica ha de fer que les institucions hagen d'aprimar-se.
Doncs no, la crisi econòmica, i social i política el que ve a dir és que s'han de fer reformes en el sentit més democràtic, més lliure d'estes institucions consultives.
Perquè, en definitiva, estes últimes setmanes ja hem pogut vore que per al Partit Popular i per al govern valencià els òrgans consultius si no són manipulables no valen, si no són a gust del consumidor, en este cas del govern valencià, de la majoria absoluta i del corró del Partit Popular, no valen.
Ni val la consulta, ni valen els informes, ni val l'opinió dels experts.
Només que val si me vénen al meu gust.
Així és com entenen els òrgans consultius i este tipus de comitès de referència.
Així és com ho entenen vostés.

I, per tant, l'operació de maquillatge doncs és el que avui anem a iniciar este període parlamentari, amb estes vacances interminables, i nosaltres, com no?
, no anem a estar a favor si se va a quedar el text tal qual.

Per què?
Perquè nosaltres, per exemple, demanem que el comité puga demanar la compareixença dels òrgans de govern, dels consellers i dels alts càrrecs, quan vullguen emetre un informe, i que tinguen obligació de comparéixer davant del comité.
O demanem, per exemple, que hi haja una ampliació del nombre que proposa el Partit Popular, per a què?
Perquè efectivament els sindicats, les organitzacions empresarials, tinguen la representació justa que necessiten, però que a més s'incloguen altres sectors socials que han d'estar en este comité per a desenvolupar informes que nosaltres considerem que tenen moltes coses a dir, per exemple els moviments ecologistes o les organitzacions no governamentals.

I algú em dirà, ay, bueno, es que estos son un poco verdes y tal.
No, és que el Comité Econòmic i Social Europeu inclou estes dos figures com a membres nats d'eixe comité, els moviments ecologistes i els moviments d'organitzacions no governamentals.
Per què nosaltres hem d'aspirar a alguna cosa menys que el que és referent, que és el Comité Econòmic i Social Europeu?
Doncs nosaltres incloem este tipus d'organitzacions en la composició del CES.

A més, també demanem que el grup d'experts siga un grup que isca d'una fórmula molt antiga, però també molt democràtica, com és la insaculació, és a dir, que persones expertes, ja vinguen de l'àmbit de la docència o investigació universitària, o ja vinguen de la pràctica professional, que hagen acreditat la voluntat i la idoneïtat segons els requisits reglamentaris de formar part del Comité Econòmic i Social, s'hagen pogut apuntar a una llista i que se faça esta fórmula d'insaculació, és a dir, d'elecció per sorteig de tres membres que creguen que són de ple dret que estiguen en el Comité Econòmic i Social.

Demanem també que en la presidència, la figura de la presidència, no siga elegida a dit pel Consell, sinó que puguen els membres del Comité Econòmic i Social decidir, ja siga per consens o en una votació si no ha pogut ser per consens del tot majoritària, que isca de la seua elecció la figura de la presidència.
Per què ha d'imposar-la el govern valencià?
És que no són capaços els membres del consell de decidir qui ha de ser el seu o la seua presidenta?

També demanem, per exemple, que hi haja un mandat de quatre anys, i com a molt renovable en altres quatre.
És a dir, que els membres del Comité Econòmic i Social com a molt puguen estar huit anys i se vagen canviant, perquè la societat en huit anys canvia molt i els referents socials també.

I, per tant, no entenem per què s'ha fer una duració indeterminada de quatre anys, quatre anys, quatre anys, quatre anys, fins que (inintel·ligible) .
.
.
algú, doncs bé, li done per estar tota la seua vida útil en el Comité Econòmic i Social.
Doncs li posem un límit, vull dir, no és tan escandalós.

O, per exemple, que la pèrdua de condició de membre en el que afecta a la presidència no siga d'una decisió política del govern valencià.
Hui el text el que planteja és, ai, jo elegisc el president, membre de govern, a dit, i quan no m'agrade el que diu, que ara en estos últims temps sol ser molt normal que els organismes no els diguen el que vostés volen sentir, doncs decidisc unilateralment i per una decisió purament política que destituïsc la figura de la presidència.
Yo me lo guiso, yo me lo como.
Es que vostés fan norma, llei.
.
.
, la forma d'actuar que té tan antidemocràtica el govern del Partit Popular.

Doncs no, nosaltres el que diem és que esta figura no haja de ser cessada per una voluntat únicament i exclusivament dels membres del govern, sinó que siga per una qüestió decidida pel Comité Econòmic i Social.

Després demanem que, tant la presidència, les vicepresidències i la secretaria, dividint-les en quatre grups: el grup 1, d'organitzacions sindicals; el grup 2, d'organitzacions empresarials; el grup 3, d'organitzacions d'àmbit social o econòmic, que ja hem mencionat, i el grup 4, d'experts.
Estes quatre figures: presidència, dos vicepresidències i secretaria hagen d'eixir de cadascun d'eixos grups i que siga d'una elecció que facen ells; és a dir, si un grup ocupa la presidència no pot ocupar les vicepresidències ni la secretaria, i tots els grups tenen una representació en estes quatre figures que se determinen en este marc legislatiu per al Comité Econòmic i Social.

En definitiva, jo crec que millorem d'una manera molt, molt profunda el que és veritablement el que esperen els ciutadans de les reformes de les seues institucions, el que creguem que és a dia d'avui una qüestió de justícia, més democràcia, més participació ciutadana en este tipus de comités i òrgans consultius, una major independència del poder governamental, que el que s'està dedicant és a fer intromissió sistemàtica en tots estos organismes, i que a més a més puguen ells, perquè tenen capacitat suficient els membres que després componen aquest Comité Econòmic i Social, a decidir el seu propi funcionament amb regles de joc democràtiques i no amb imposicions que vénen de la mà d'un govern que se dedica a marcar la línia política amb imposicions i no en base al consens.

Estes milloren el text.
Esperem encara a dia d'avui que vostés les tinguen en consideració i, si no, no anem a poder donar-li el vistiplau perquè efectivament l'operació de maquillatge vostés pensaran que servix per alguna cosa, però no servix per a absolutament res.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Pel Grup Parlamentari Socialista, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Jordi Serra.

El senyor Serra Ferrer:

Gràcies, senyor president.

En primer lloc, donar la benvinguda, reiterar eixa benvinguda als membres del CES, fer extensiu eixe agraïment a la tasca que han desenvolupat aquests anys, i esperem que aquest debat, que aquesta tramitació realment puga fer encara més efectiva eixa tasca que han estat fent aquests vint anys.
I com dia la cançó, «veinte años no es nada».
Possiblement, els pròxims vint anys siguen molt més del que han pogut fer.
Això és el que desitgem.

Per això, els socialistes valencians, tant al primer debat sobre el Comité Econòmic i Social, que en aquest plenari es va desenvolupar el passat mes d'octubre, com el posterior debat en esmenes en la comissió pertinent, vam reiterar que el nostre recolzament inicial no era un xec en blanc ni per al Consell ni per al partit que el sustenta.

La nostra postura marcava una coherència des del primer moment amb la ferma voluntat d'arribar a acords, això sí, sempre que aquests acords no implicaren postures d'enfrontament de ningú a ningú, que vagen en benefici real de la societat, però, sobretot, que anara en benefici del desenvolupament i de la tasca d'aquest mateix comité.

En el cas del CES, caldrà recordar que tots i cadascun dels agents implicats han vist convenient veure reduït el seu nombre.
Venia un acord i venia una predisposició prèvia, perquè en aquest cas no es veia perillar la minva democràtica que el Consell sí que planteja en altres òrgans consultius que s'hauran de debatre.
Com en aquest cas existia una voluntat prèvia per part de tots els agents, hem intentat amb les nostres esmenes que aquesta voluntat es vera reafirmada.

Sí, considerem que sí era el moment de poder realitzar aquestes modificacions, que inclús podien haver-se vist augmentades.
I caldrà ficar en valor que les esmenes presentades pel Grup Parlamentari Socialista recollien en gran mesura allò establert pel dictamen que el mateix Comité Econòmic i Social havia presentat.

D'aquest mode, l'acceptació d'algunes de les esmenes plantejades pel Grup Parlamentari Socialista, realment el que fica en valor és la importància d'aquest mateix òrgan, així com la validesa dels seus plantejaments.

De fet, de les 14 esmenes presentades pel Grup Parlamentari Socialista, tal vegada no siguen un nombre molt elevat, però consideràvem que eren les necessàries.

Doncs bé, com deia, d'aquelles 14 esmenes presentades, en el tràmit de la comissió foren acceptades 5 esmenes, i hi ha hagut una esmena més a la qual s'ha arribat a una transacció i de la qual la mesa ja disposa, i que esperem que també compte amb eixa aprovació.
Amb la qual cosa, seran 6 esmenes del Grup Parlamentari Socialista, i que el que intentem i creiem que milloren eixe text presentat.

Vaig a explicar-los breument que, per exemple, el que creiem que s'ha aconseguit, mitjançant l'esmena 16 que presentàvem, que parla de la designació dels membres, que es el que regula l'article 8, d'aquesta forma, amb la introducció mitjançant la nostra esmena, les associacions de consumidors, usuaris i usuàries o associacions de veïns i veïnes, compte també amb l'acord previ entre eixes organitzacions per la designació del membre que els correspon.

D'aquesta manera, s'equipara eixe tipus de designació amb el que ocorre amb el representant de les organitzacions socials agràries i les maritimopesqueres, amb la qual cosa, tant un membre d'eixe tipus d'organitzacions com els altres, tindran el mateix tipus de designació.

Mitjançant l'esmena 26 aprovada, ampliem les incompatibilitats en la condició de ser membres, que és el que contempla l'article 11.
Així, a l'igual que no poden ser membres dels CES ni els diputats ni diputades de les Corts Valencianes o de les Corts Generals, eixa incompatibilitat, gràcies a esta esmena, s'amplia al Parlament Europeu.

Les esmenes 28, 29 i 39 doten d'una major autonomia legal i reglamentària per tal que afecten les seues atribucions, així com als acords i deliberacions.

I finalment, l'última esmena transaccionada, l'esmena número 40, que afecta l'article 29, finalment, esta que ha estat transaccionada, dota d'una major seguretat jurídica l'estatut dels treballadors de la institució, que ve regulada, com bé es comentava, en aquest article 29.

Agraïm que haja estat una tasca de debat, agraïm que en aquesta ocasió sí que haja sigut una tasca de consens.
Això sí, el que no hem compartit ni compartirem són algunes de les justificacions donades sobre l'estalvi que pot ser causa aquesta modificació i la seua reducció de membres, ja que, com bé s'ha exposat ací tant pel Grup Esquerra Unida com per Compromís, aquesta reducció en membres realment a penes afecta la qüestió pressupostària, ja que és un òrgan que sempre ha estat treballant en aquests anys en unes condicions tal vegada inclús precàries.

Perquè possiblement per a desenvolupar la tasca que un òrgan com el CES deuria fer…, perquè el fa eficientment, perquè els termes d'eficàcia i eficiència…, l'eficàcia a qualsevol òrgan públic se li pressuposa, i l'eficiència només arriba per bon ús.
I en aquest cas, el treball desenvolupat durant aquests anys pel CES, ningú dubta que ha segut eficient.

Per això, eixe tipus de justificacions moltes vegades poden caure en una situació en la qual la gent, si ha estat escoltant durant estos temps tantes vegades els membres del Consell que ara cal utilitzar eficientment els recursos, a molta gent del carrer se li planteja el dubte de dir: «¿Ara?
¿I què han fet estos anys amb els nostres diners?
» No és el moment de ficar ací damunt de…, en aquest debat tots els casos i totes les situacions en les quals el malbaratament dels diners pública puga haver segut efectiu.

Això sí, les reivindicacions per un millor finançament deurien ser realment efectives, no centrar-se en aquestes operacions, que possiblement són senzilles.
Que en aquest tipus d'acords, que, efectivament, quan existix voluntat, i en aquesta ocasió per part del Grup Parlamentari Socialista ha existit voluntat des d'un principi, i agraïm que aquest debat realment haja segut fructífer per a intentar el bon desenvolupament d'un CES, però esperem que aquestes operacions de lluir -hui podrem arribar a un acord-, eixe lluir els acords puguen anar més enllà.

Perquè el que és necessari no és únicament i exclusivament arribar a un acord en aquest tipus d'estaments, el que és necessari per part dels grups que conformen tota la cambra és arribar als consensos per a reclamar infraestructures, per a reclamar inversions, per a reclamar allò que és nostre.

Però si ens cenyim únicament i exclusivament a arribar a acords en aquest tipus d'institucions, possiblement siga un acord de mínims, un acord de mínims que nosaltres recolzàvem des d'un principi, un acord de mínims que nosaltres vam mantindre, un acord de mínims que hui plasmarem amb el nostre vot positiu, però que reclamem que aquests acords vagen molt més enllà, que els membres del Consell, que el president Fabra realment s'atrevisca a donar el recolzament a aquelles iniciatives que són reivindicatives, perquè no és moment de submissió, no és moment d'estar sotmesos a altres tipus de governs, a pesar que siguen del mateix tipus del partit, i és moment realment d'arribar a acords.

L'acord de hui ha de ser un inici; volem els acords com aquests.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Pel Grup Parlamentari Popular, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Rubén Ibáñez.

El senyor Ibáñez Bordonau:

Gracias, presidente.

Muy buenos días.

En primer lugar, dar las gracias a los miembros del CES por su presencia aquí hoy, pero, fundamentalmente, por el trabajo desarrollado durante estos veinte años que ya estaba vigente la ley.
Y además, creo que también hay algo que es digno de resaltar, y es la firme voluntad del propio CES de aceptar la reforma que hoy aquí se plantea.

También me gustaría agradecer a todos los grupos parlamentarios, sin excepción, el trabajo desarrollado a lo largo de este tiempo para intentar mejorar, con mayor o con menor acierto, esta ley.
Es evidente que no siempre es posible aceptar todas las enmiendas, pero sí que quiero dejar claro, porque no me gustaría que pareciera que no es así, que ha habido un trabajo intenso por parte de todos los grupos políticos, y, desde luego, el Grupo Popular lo agradece.

Señorías, es más lo que nos une que lo que nos separa, muchísimo más, muchísimo más.
Esta reforma de la ley se fundamentaba en cuatro pilares claves.
Por un lado, la reducción del número de miembros y la reorganización de los grupos.
Por otro lado, una estructuración de contenidos, con una sistemática que facilite de alguna forma mucho mejor la lectura y la comprensión.
En tercer lugar, adecuar la ley a la reforma estatutaria del 2006 y el resto del ordenamiento jurídico que posteriormente está vigente.
Y cumplimentar, en cuarto lugar, con la Ley 9/2003, de igualdad entre hombre y mujeres.
Y esto se ha cumplido.
Y estos preceptos se han cumplido uno a uno.

Por lo tanto, señorías, es más lo que nos une que lo que nos separa.

Se ha hablado aquí por parte del Grupo de Izquierda Unida de falta de consenso.
Mire, yo, la verdad es que para que haya consenso tienen que confluir dos aspectos fundamentales: la actitud y la aptitud.
Hay que querer consenso, pero hay que hacer algo para lograr el consenso.
Y es ahí donde el Grupo Izquierda Unida, si me lo permite, patina.
Puede verbalizar que quiere consenso, pero no hace nada para que haya consenso, no ha hecho absolutamente nada.
Consenso lo hay desde el momento en que hay otro grupo parlamentario que lo acaba de verbalizar antes que yo he tomado la palabra, y se ha logrado un cierto consenso.
Consenso no es el cien por cien de las cosas, pero consenso es querer acercar posturas.

Y si tenemos claros que los cuatro pilares fundamentales en los que se basaba esta reforma se han cumplido, la pregunta es: ¿y por qué no hay consenso, señoría?
Claro, usted se atreve a decir que el Grupo Popular se autoenmienda -ha dicho-, se autoenmienda en la propia ley.
No.
El Grupo Popular no se autoenmienda en nada.
El Grupo Popular presenta enmiendas legítimamente, y entiendo que usted lo entenderá también, a un proyecto de ley del gobierno.
Se autoenmendaría, en cualquier caso, el gobierno, pero no el Grupo Popular.
Claro, porque al final también aquí hay una confusión importante de los términos.

Por otro lado, usted ha dicho un término que yo creo que lo debería sopesar un poco, que es «criminalizar lo público».
¿Usted ha hablado de criminalizar lo público, cuando este partido y este gobierno ha blindado, ha blindado el CES en lo público dentro del Estatuto de autonomía y ustedes votaron en contra?
¿Usted me está hablando de que hemos criminalizado lo público?
Lo que hemos es blindado lo público.
Otra cosa es que, una vez más, falta de consenso por parte de Izquierda Unida.
Bueno, que ustedes no lo voten a favor no quiere decir falta de consenso, simplemente que ustedes no están a favor.

Estas son, a grandes rasgos, las diferencias sustanciales de lo que aquí usted ha dicho.
Pero es más, fíjese, en todas sus enmiendas, quitando aparte la exposición de motivos, que la exposición de motivos, por cierto, se puede acompañar a la ley o no se puede acompañar a la ley y simplemente lo que hacen es un contexto.
.
.
Yo creo que ese no es el caballo de batalla de si en la exposición de motivos pone esto o no, porque al final las funciones, que es lo importante, donde tiene que estar es en el texto legislativo, y es donde está, en el texto legislativo, más allá si en la exposición de motivos está o no está.

Pero, fíjese, usted, de todo el articulado, de todo el articulado, únicamente presenta dos modificaciones de dos artículos, solo dos, solo dos.
Sí, señoría.
Se lo voy a decir.
No se sorprenda, pero es que es así.
Repásese las enmiendas.
Usted presenta una adición en el dos y una adición en el cuatro.
¿Adición qué quiere decir?
Añadir.
Y una supresión del 16, pero quiere modificar solo dos artículos, el 7 y el 8, que es precisamente el número de miembros.

Pero, fíjese, le voy a decir una cosa: ahí se han equivocado, se han equivocado ustedes también en el número de miembros.
Ustedes plantean un número de miembros -dicen- de 19, incluido el presidente -dicen ustedes-, pero no han modificado el artículo 9, que es donde está la elección del presidente, que es una persona ajena a los grupos.

Por lo tanto, usted no propone una reducción de 19, propone una reducción de 20, porque le falta un miembro, porque no han modificado el artículo 9.
Y, por lo tanto, el presidente sigue eligiéndose como dice el artículo 9, por más que usted en su enmienda diga lo que quiera.
Señoría, hay que tener un poco también de delicadeza a la hora de observar todo el texto legislativo.

En cuanto a Compromís, Compromís, como siempre, es la anécdota en estas Cortes, la extravagancia.
No voy a entrar en qué tarea parlamentaria ha realizado usted en los últimos meses, cuando uno sabe lo que ha hecho en los últimos meses, esa es la verdad.
Pero lo verdaderamente importante, ese.
.
.
, a mí me ha asombrado, y no sé a sus señorías, una expresión que he querido coger literalmente, que a usted le ha alarmado: ¡han tenido que ir a negociar!
, ha dicho.
.
.
¿Pero que está prohibido ir a negociar?
¿Es algún delito?
Ustedes han dicho.
.
.
, sí, sí, usted ha dicho que el gobierno ha tenido que ir a negociar para ampliar más el número de los grupos.
¡Han tenido que ir a negociar!
¿Y cuál es el problema, señoría?
, ¿le sabe mal que negociemos?
Negociar es búsqueda de consenso también, ¿eh?
Yo creo que usted está anclado, ciertamente, en una historia un poco extraña, ¿no?

Por otro lado, ustedes critican que haya una reducción del número de miembros.
.
.
(Veus) ¡Pero si ustedes proponen también una reducción del número de miembros!
(Remors) Ustedes proponen que haya 20 miembros.
.
.
Había 29, hay 20.
Ustedes también ponen una reducción de miembros.
Si, al final, la diferencia entre los miembros que ustedes proponen, que Izquierda Unida propone y nosotros, ¡estamos hablando de uno de diferencia!
El problema es cómo lo quieren elegir.
Nosotros no estamos de acuerdo, fundamentalmente por una cosa, y es bien clara, durante veinte años esto ha ido funcionando y no tiene sentido cambiarlo, y no tiene sentido cambiar eso.
Se podrán añadir otras cosas, pero no aquello que ha funcionado y que el propio CES considera que ha funcionado.

Después hay una cuestión.
.
.
Usted dice que asistan los titulares de las consellerias a la hora de que el CES haga informes.
Señoría, léase la ley, es que está eso en el artículo 22, es que está en el artículo 22.
Por lo tanto, usted está presentando una enmienda de algo que existe.
Si, lea el artículo 22, incluso, si quiere, salga aquí y lo lee en voz alta, y así dará fe de lo que estoy diciendo.

Y, por último, nos habla de añadir otros sectores como los ecologistas y las ONG, porque.
.
.
, porque en el comité económico europeo también existen.
Es lo que usted ha dicho.
Señoría, eso es comparar un libro con una enciclopedia.
El comité económico europeo, para que todas sus señorías lo sepan, tiene 353 miembros, ¡353 miembros!
.
.
.
Claro, 353 miembros, evidentemente, ahí puede haber de todo, si quiere.
Pero es que aquí no hay 353 miembros, aquí hay los miembros que ha existido durante los últimos veinte años y que ha funcionado y ha dado sentido a este órgano estatutario.

Por lo tanto, no vamos a aceptar ninguna de las enmiendas tanto de Compromís como de Izquierda Unida que han planteado.

En cuanto al Partido Socialista, nuevamente agradecer la firme voluntad de llegar a un consenso.
Sé que seguramente se podía haber incluido alguna enmienda más, pero ustedes también han entendido la postura del Grupo Popular, creo que hemos demostrado des del Grupo Popular la firme convicción de querer llegar a un acuerdo con ustedes.
Es cierto que algunos aspectos de los que va a recoger la futura ley, pues, planteados por ustedes, han mejorado sustancialmente el texto y la claridad del mismo y, por lo tanto, es el motivo por el que sí que hemos aceptado las enmiendas que ustedes han presentado, y las que no, ya fue en comisión debatido y se explicaron los motivos por los que no se ha aceptado, pero son simplemente casi testimoniales ya las que quedan de forma residual.

Por lo tanto, mi grupo va a votar afirmativamente la ley.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Per al torn de rèplica.
.
.
, senyora Marga Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

Señor Ibáñez, después de esta.
.
.
, la inactividad forzada de esta cámara durante sesenta días, debería haberse repasado mejor, porque tiempo hemos tenido, pues, las enmiendas que ha presentado mi grupo al artículo 2, al artículo 4, al artículo 7, al artículo 8, al artículo 16 y a la exposición de motivos, ¿eh?
Por tanto.
.
.
, quiero decir, ahí hay un trabajo que se ha hecho, se podrá valorar como se quiera valorar, pero ese trabajo ha sido explicitado en la propia comisión y en ese sentido hemos trabajado.

Pero, mire, el consenso parte fundamentalmente.
.
.
, tiene que partir de una voluntad del grupo mayoritario, porque nosotros, cuando el conseller nos ha llamado, nosotros hemos acudido, y el conseller nos ha dicho qué intención tenía el Consell respecto a la modificación de las leyes que regían los organismos consultivos y estatutarios de la Generalitat valenciana, y nosotros nos hemos dado por enterados, y agradecemos ese tipo de actitudes y ese tipo de gestos.
Pero ese tipo de gestos, tiene que darse continuidad aquí, y aquí no se da continuidad, porque nosotros, desde el principio, hemos manifestado nuestra voluntad, y así se lo manifestamos al conseller en la reunión, de trabajar en orden a estas modificaciones.
Y aunque tuviéramos filosofías absolutamente diametrales en las.
.
.
, que han inspirado estas modificaciones legislativas, entendíamos que siempre debemos intentar los acuerdos.

Pero si el grupo mayoritario no quiere, o no hace ese gesto, los grupos minoritarios, por mucho que nos empeñemos y pataleemos, no podemos hacer nada.
Por lo tanto, ese gesto, por nuestra parte, se dio.
.
.
Se dio.
Porque si nosotros nos hubiéramos enrocado en la falta de consenso, no habríamos acudido a la reunión con el conseller.
.
.
Que siempre se puede decir que es una visita incómoda.
Pues, para nosotros no fue una visita incómoda.
.
.
Y con eso manifestábamos nuestra voluntad de acuerdo.
Pero quien no ha dado.
.
.
, quien no ha dado continuidad en esta cámara a la voluntad de acuerdo han sido ustedes, porque ese gesto nosotros lo hicimos en su momento.

Por lo tanto, no tiren ahora el balón fuera, no digan que nosotros no queremos, porque otra cosa es que nos hayamos sentado y hemos dicho, pues, no nos ponemos de acuerdo.
Pero no nos hemos.
.
.
, no ha habido posibilidad de esa sentada.
.
.
¿Eh?
Y nos hemos visto en la comisión, pero, claro, con todo el debate ya en marcha.
Así no se llega a acuerdos, señor Ibáñez, y usted lo sabe perfectamente, lo sabe perfectamente.

Y, mire, criminalización, claro que sí, ¡claro que sí!
.
.
.
Y que nosotros estamos reconociendo la labor del Consell, ¡claro que sí!
, lo hemos dicho desde el primer momento, y no solamente aquí.
Y no solamente aquí.
Pero lo que le quiero decir es que, cuando aparece un paquete de medidas legislativas en medio de un debate en el que se está poniendo globalmente en cuestión el papel de las comunidades autónomas en la crisis, el papel de los organismos estatutarios en la crisis, ¿cómo no se va a plantear la criminalización?
, cuando, precisamente, ni las comunidades autónomas ni sus organismos estatutarios y consultivos tienen nada que ver en la génesis de la crisis.
Porque se puede decir, bueno, ¿qué representa en la deuda pública el endeudamiento de las comunidades autónomas, aunque algunas tenemos aquí unos endeudamientos importantes?
Pues, el 15% de esa deuda general; el 5%, los ayuntamientos, (inintel·ligible) .
.
.
locales.

Por lo tanto, cuando se hace de eso.
.
.
, cuando se hace de eso la justificación de unas medidas, se está planteando, en el ojo del huracán de los causantes de la crisis, lo público, las instituciones, el autogobierno.
¿Por qué no lo han retirado?
Se lo hemos dicho desde el primer momento, ¿por qué no retiraron eso de la exposición de motivos?
, ¿por qué tenemos que amparar esto en eso, si con haber dejado solamente la adecuación.
.
.
, la adecuación a la reforma estatutaria y a toda la legislación posterior, hubiera sido suficiente?
Y eso ya está puesto, y eso lo compartíamos, se lo dijimos así al conseller, eso lo compartimos, esa adecuación.
Pero, lo demás, no lo compartimos, la filosofía, no la compartimos.
Y a pesar de eso, si nos hubiéramos sentado, podíamos haber hablado.
Pero ustedes tampoco han tenido voluntad de eso, ¿eh?
, porque nosotros sí que la manifestamos en su momento, en aquella reunión, y quisimos que eso fuera posible.

Pero no es eso lo que nos lleva a no dar el voto afirmativo a este proyecto de ley, el que no se hayan querido sentar con nosotros, el que no hayan tenido esa voluntad aquí, sino el problema político que hay detrás de todo este paquete legislativo de modificación, de todos los organismos consultivos, y es precisamente poner el foco en aquello que nosotros estamos combatiendo, y es que la política es digna y que, precisamente, las autonomías y este tipo de organismos, no han tenido que ver en una crisis.
.
.

El senyor president:

Vaya concluyendo, señora Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

.
.
.
que les hace llevar a ustedes a recortar todo lo público.

El senyor president:

Muchas gracias.

Señora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

«Si tenemos claro que los cuatro pilares de esta reforma se han cumplido, ¿por qué no hay consenso?
» No ho ha entés vosté, senyor Ibáñez, no hi ha consens perquè vostés decidixen portar una iniciativa i decideixen marcar els quatre pilars que a vostés els dóna la real de la gana, i obrin un meló i la resta de grups estem per a vore si eixos quatre pilars única i exclusivament són els necessaris per a la reforma d'este organisme o cal ampliar-los, i jo, ací, avui, els he explicat que nosaltres tenim eixos i quatre pilars més, el de la democràcia, el de la independència, el de la representativitat i el de la vinculació.
I totes les nostres esmenes vénen a dotar de major democràcia el Comité Econòmic i Social, a dotar-lo de major independència, per a que vostés no tinguen la temptativa, com vénen fent fins ara, d'intentar manipular i ficar-se respecte als organisme, per a derivar-los a les decisions que a vostés els vénen de gust.

Volem major representativitat, perquè creguem que el paraigua de representants socials se deu ampliar a coses tan importants com les organitzacions no governamentals i les representacions que vénen de la mà dels moviments ecologistes.
I volem major vinculació, per a que puguen fer una tasca molt més desenvolupada amb facilitats mitjançant este marc normatiu.
És a dir, ampliem a quatre pilars més, és la diferència entre el que proposem nosaltres i vostés, i per això no hi ha consens, perquè quedar-nos en única i exclusivament una operació de maquillatge, no ens val.

Diu vosté: «No tiene sentido cambiar algo que lleva veinte años funcionando.
» És que la societat de hui no és la de fa vint anys, i si vostés això no ho entenen, tenen un problema, i tenim un problema els valencians i valencians que vostés no ho entenguen i, damunt, amb la seua falta d'enteniment estiguen fent política i estiguen decidint com tenen de funcionar les nostres institucions.

Efectivament, tenim un problema, perquè vostés no entenen que hi han reptes avui que cal resoldre, i reptes també en organismes com el Comité Econòmic i Social.
I ha posat vosté un exemple que és clarament una evidència de com entenen vostés el comité i com l'entenem des de Compromís.
Diu: «Léase el artículo 22, y léalo aquí, delante de todos, para que vean que decimos lo mismo.
» No.
La persona titular de la conselleria competent en la matèria de què tracte un cas, podrà assistir, però sense vot, a les reunions dels òrgans, «cuando lo estime conveniente».
.
.
¡Ai, clar!
, a la consellera de torn o al conseller de torn, «cuando lo estime conveniente» farà el gust d'anar a vore eixes reunions del Comité Econòmic i Social.
I nosaltres diguem que el Comité Econòmic i Social, mitjançant la figura del president, sol·licitarà, perquè pot, la compareixença dels consellers i conselleres, o dels alts càrrecs, per a resoldre dubtes sobre els informes que té de fer.

¿S'adona de la gran diferència entre quan u imposa i decidix, mitjançant el poder que li dóna estar en el govern, el que pot fer o no pot fer i el que pot vincular-se amb un organisme consultiu, o la independència i el deixar que treballen amb els mecanismes que se li poden posar damunt de la taula amb llibertat?
¿S'adona de la gran diferència entre vostés i nosaltres?
I, efectivament, vosté diu que som l'anècdota i som extravagants.
(Veus) Doncs, nosaltres jo crec que resolem molt millor les inquietuds que estan a dia d'avui en el carrer, perquè la gent s'està qüestionant per què este govern se dedica a manipular, a controlar, a censurar i a fer del seu poder un poder absolutista.
Això és el que la gent s'està qüestionant avui en el carrer.
I nosaltres posem mecanismes legals per a que no se puga fer açò.

I, si no, explique'm vosté per què les vicepresidències, la presidència, les secretaries, no poden eixir d'una elecció democràtica dintre, al si del Comité Econòmic i Social.
¿Per què no?
.
.
.
¿Per què no podem obrir el ventall, obrir el paraigua de representació amb fórmules democràtiques com la insaculació?
¿Per què no?
¿Què hi ha de roín en això?
, ¿què hi ha de confrontació de les nostres esmenes amb els seus quatre pilars de la reforma?
¿Quina confrontació hi ha?
Nosaltres millorem moltíssim el text.

Ens agradaria saber per què ho rebutgen.
Clar, sabem la resposta, no sabem si vostés la diran, i és per què vostés no creuen en el Comité Econòmic i Social com creguem nosaltres.
Vostés vénen a avalar i a alabar el Comité Econòmic i Social, però ho fan ací, en la trona, des del que és políticament correcte, però, després, quan se'n van, exerceixen el poder, ja dic, i la censura, la manipulació i la intromissió en tots aquells organismes que deurien ser organismes que estiguen pensant en les persones i en resoldre els dubtes i col·laborar a superar estes situacions que estem patint a dia d'avui,.
.
.

El senyor president:

Vaja concloent, senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
i no que tinguen d'estar sotmeses a la voluntat del govern.

Jo crec que hui, el Comité Econòmic i Social.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
vol apartar-se d'eixes maniobres del govern, i ho sé.
Però nosaltres voldríem que tingueren vostés.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
ferramentes legals per a no tindre d'estar diguent que no.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
a la censura, manipulació i control que volen exercir a les seues.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
persones.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyor Ibáñez.

El senyor Ibáñez Bordonau:

Gracias, presidente.

Bien, realmente de Izquierda Unida yo me seguiría haciendo la pregunta de si creen o no en el CES, porque ciertamente usted lo ha expresado aquí.
Yo le he dicho que ustedes han hecho modificación de dos artículos, dos más, presentan una adición y uno de supresión.
Al final hemos dicho lo mismo, pero yo le digo que simplemente plantean la modificación de dos artículos, de dos, de toda la ley de dos artículos.
¿Es esa la gran diferencia?
Que son precisamente el número de miembros y que le he dicho que no se puede aceptar, porque está mal su enmienda, porque estaría mal su enmienda.

Y usted igual como ha retirado una y yo se lo agradezco, porque al final se ha dado cuenta de que se habían equivocado, le estoy diciendo que se han equivocado también en esta y que es imposible asumir esas dos enmiendas, porque se dejaría vacante el puesto de presidente si aprobáramos su enmienda, porque ustedes no lo regulan.
Por lo tanto, debe entenderlo.

¿Es esa la gran diferencia, me pregunto yo, con ustedes?
Ustedes, además, que precisamente votaron a favor esta ley.
Ustedes, fíjese lo curioso de este tema, la ley que ahora se va a modificar está votada a favor por el Grupo de Izquierda Unida en estas Cortes, a favor.
Ustedes de esa ley presentan solo modificación a dos artículos, a dos, pero que están mal.
¿Y va a votar usted en contra?
¿De verdad usted esto cree que es posible?
Es imposible así llegar a un consenso con ustedes, porque no quieren darse cuenta de sus propios errores.

En cuanto al Grupo Compromís reitero lo de la anécdota, porque es que son una auténtica anécdota.
Ese es el verdadero drama de estas Cortes, la anécdota de Compromís.
A mí me sorprende sinceramente, no sé al resto de sus señorías, pero a mí me sorprende sinceramente que usted precisamente, señora Mollà, hable de democracia, de pactos, de acuerdos, de abrir el paraguas de la representación, cuando usted está ahí como está.
Está ahí precisamente por no cumplir pactos y por no cumplir acuerdos.
Tiene guasa que usted sea precisamente quien saque la bandera de la representación y de la democracia.

Pero, mire, usted ha dicho, y yo he intentado tomar nota de esto, que este grupo decide tomar la iniciativa y hacer los cuatro pilares, los pilares que nos da la gana.
Mire, yo le voy a decir lo que dice el CES de esta reforma, porque está en el informe.
El CES dice textualmente: «Desde el CES se valora positivamente el espíritu de la nueva ley, en el sentido de adaptar esta institución a la nueva situación derivada de la reforma estatutaria, además de seguir recogiendo la realidad del proceso histórico europeo de existencia de este tipo de consejos.
» El CES lo valora positivamente, lo valora positivamente.
Aquí no se ha hecho lo que nos ha dado la gana.
Se ha hablado con ellos y ellos han dicho que valoran positivamente esto.

Pero, mire, además de anécdota, lo de ustedes es extravagante, porque es imposible llegar a un acuerdo cuando ustedes lo que pretenden de esta ley y del CES es que se convierta en una auténtica tómbola.
Ustedes quieren convertir al CES en una tómbola, donde hay que sacar un boleto para ver a quién le toca.
Ese es el espíritu que ustedes tienen del CES.
¿Y nos hablan si nosotros queremos el CES?
No solo lo queremos sino que lo demostramos.
Lleva más de veinte años y está blindado en el Estatuto de autonomía, por cierto con su voto en contra, por cierto con su voto en contra.

Por lo tanto, yo creo que es difícil de creer, no es que sea difícil, usted es imposible de creer, pero ciertamente a la anécdota de ustedes hay que unirle la extravagancia.
Convertir un órgano estatutario, como ustedes plantean, en una tómbola, que es lo que ustedes hacen, es vergonzoso.
Ustedes pretenden insacular, sacar, y el numerito es el cinco y a este le ha tocado ser miembro del Consejo Económico y Social.
Vamos a ver.
Esto es mucho más serio, de verdad, créaselo, esto es más serio, esto es más serio.

Aparte de todas esas cosas que usted dice si durante este tiempo se ha hecho o no se ha hecho actividad parlamentaria, hay una cosa fundamental para un parlamentario, y es la responsabilidad.
Y usted la responsabilidad la pierde cada vez que entra por esa puerta.
Porque esto es enormemente serio.
Pero que aquí estamos hablando de un órgano estatutario, que no estamos hablando de un boleto, que no estamos hablando de una tómbola, que estamos hablando de algo serio, algo que lleva veinte años.

Y, efectivamente, aquellas cosas que durante veinte años han funcionado deben de seguir funcionando y las que no se van a cambiar, como aquí se ha hecho, se van a cambiar con consenso, con aquellos que han querido el consenso.
Y este partido y este grupo quiere el consenso y va a dar su apoyo a esta ley.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Acabat el debat, anem a passar a la seua votació.

En primer lloc, votarem les esmenes presentades pel Grup Parlamentari Compromís.
Les esmenes 4, 7, 8, 14 i 24.
Comença la votació.
35 vots a favor, 45 vots en contra, 5 abstencions.

Esmenes 5, 9, 10, 17 i 18 i vots particulars 1 i 2.
Comença la votació.
35 vots a favor, 45 vots en contra, 5 abstencions.

Les esmenes 22, 36 i 37.
Comença la votació.
6 vots a favor, 75 vots en contra, 5 abstencions.

Esmena 23.
Comença la votació.
39 vots a favor, 46 vots en contra.

Esmena 25.
Comença la votació.
11 vots a favor, 75 vots en contra.

Esmena 27.
Comença la votació.
40 vots a favor, 46 vots en contra.

Esmena 43 i vot particular 3.
Comença la votació.
11 vots a favor, 46 vots en contra, 29 abstencions.

A continuació votarem les esmenes presentades pel Grup Parlamentari Socialista.
Esmena 33.
Comença la votació.
35 vots a favor, 51 vot en contra.

Esmena 35 i 38.
Comença la votació.
34 vots a favor, 45 vots en contra, 6 abstencions.

Esmena introduïda número 40.
Comença la votació.
80 vots a favor, 4 abstencions.

Esmena 45.
Comença la votació.
35 vots a favor, 46 vots en contra, 4 abstencions.

Resta de les esmenes del Grup Parlamentari Socialista.
Comença la votació.
40 vots a favor, 45 vots en contra.

A continuació votarem les esmenes presentades pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.
Esmenes 6, 32 i 42.
Comença la votació.
9 vots a favor, 46 vots en contra, 31 abstenció.

Esmena 11.
Comença la votació.
11 vots a favor, 46 vots en contra, 30 abstencions.

Esmena 19.
Comença la votació.
6 vots a favor, 74 vots en contra, 5 abstencions.

Esmena 47.
Comença la votació.
41 vot a favor, 46 vots en contra.

Resta de les esmenes del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.
Comença la votació.
38 vots a favor, 46 vots en contra.

Per últim, passem a la votació de l'articulat.
Article 1.
Comença la votació.
81 vots a favor, 6 abstencions.

Article 2.
Comença la votació.
73 vots a favor; 6 vots, no.

Article 3.
Comença la votació.
81 vots a favor, 5 abstencions.

Article 5.
Comença la votació.
81 vots a favor, 6 vots en contra.

Article 6.
Comença la votació.
82 vots a favor, 5 abstencions.

Article 7.
Comença la votació.
76 vots a favor, 11 vots en contra.

Article 8.
Comença la votació.
77 vots a favor, 10 vots en contra.

Article 9.
Comença la votació.
(Remors) Senyors diputats, per favor.
76 vots a favor, 11 vots en contra.

Article 10.
Comença la votació.
76 vots a favor, 11 vots en contra.

L'11.
Comença la votació.
82 vots a favor, 5 abstencions.

El 12.
Comença la votació.
73 vots a favor, 6 vots en contra, 3 abstencions.

El 13.
Comença la votació.
80 vots a favor, 6 abstencions.

El 14 i el 15.
Comença la votació.
82 vots a favor, 5 abstencions.

El 16.
Comença la votació.
46 vots a favor, 5 vots en contra, 36 abstencions.

El 17.
Comença la votació.
52 vots a favor, 35 abstencions.

El 18.
Comença la votació.
45 vots a favor, 41 abstencions.

El 19.
Comença la votació.
45 vots a favor, 12 vots en contra, 30 abstencions.

El 20.
Comença la votació.
68 vots a favor, 11 vots en contra, 3 abstencions.

Els 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28 i 29.
Comença la votació.
81 vots a favor, 6 abstencions.

Disposicions transitòries primera, segona, tercera i quarta, disposició derogatòria i disposició final primera.
Comença la votació.
82 vots a favor, 5 abstencions.

Disposició final segona.
Comença la votació.
45 vots a favor, 11 vots en contra, 30 abstencions.

Disposició final tercera.
Comença la votació.
76 vots a favor, 5 vots en contra, 6 abstencions.

Exposició de motius.
Comença la votació.
46 vots a favor, 11 vots en contra, 30 abstencions.

Votació final de la llei.
Comença la votació.
76 vots a favor, 11 abstencions.
Per 76 vots, és aprovada la llei.

Seguidament.
.
.
Un moment, senyora diputada.
Senyora Sanz.
.
.
(Se sent una veu que diu: «Ha demanat la paraula Marga Sanz?
»)

La senyora Sanz Alonso:

Sí.

Bien, mi grupo, al final, ha terminado por abstenerse en la votación de la ley.

Entendemos que la ley acerca en sus contenidos, en el articulado, a las valoraciones que se hacían desde el CES en cuanto a los mínimos imprescindibles para poder funcionar.

Y, aunque nosotros entendemos que ha sido insuficiente el hacer una vinculación de esta ley con la anterior ley y, por lo tanto, establecer en el cuerpo legislativo aquellos mecanismos que permitieran enlazar con la historia de este organismo consultivo de la Generalitat valenciana el articulado que ahora se pone en marcha, también entendemos que ha habido otro elemento que nosotros hemos criticado en la ley, que es la exposición de motivos -que ya lo he explicado sobradamente.
Pero, en global, entendemos que estamos satisfechos, mi grupo, por todo el papel que viene jugando el Comité Económico y Social de la Comunidad Valenciana; y que esta ley permite dar continuidad a los trabajos que hasta ahora ha venido desarrollando.

Por lo tanto, manifestamos una abstención positiva, en el sentido del reconocimiento de unos trabajos, de los trabajos que se tienen que volver a realizar, y manifestando nuestras reservas respecto a determinada filosofía que ha dado marco a esta ley que hoy se aprueba.

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias.

Señora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

El Grup Parlamentari Compromís s'ha abstingut.
Però és una abstenció crítica, crítica en el sentit que hem perdut avui una oportunitat en estes Corts Valencianes de millorar amb profunditat el marc normatiu del Comité Econòmic i Social i dotar-lo de major capacitat per poder assessorar i per poder tindre una labor molt major, molt més democràtica, molt més lliure, com ja hem dit en la nostra exposició de les esmenes.
Però, al final, ens hem abstingut per una raó.

Ens preguntava el senyor Ibáñez que quin era el problema d'haver anat a negociar i haver aconseguit un apropament i un consens amb els membres del Comité Econòmic i Social.
Doncs, el problema és quan un agafa i fa la casa pel terrat.

El plantejament del govern valencià de no haver anat des d'un inici.
.
.

El senyor president:

Senyors diputats, per favor.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
abans del plantejament de l'avantprojecte, i després posterior projecte, de reforma del Comité Econòmic i Social, d'haver plantejat un consens amb els membres del Comité Econòmic i Social i amb els grups parlamentaris i haver-ho hagut de fer després que se mostraren, efectivament, en el projecte que presentaren, el que volien fer d'este comité, doncs, eixe és el problema, que quan un govern entén que pot fer la casa pel terrat, la casa acaba afonant-se.

I, efectivament, després, vostés han entés que havien d'anar a negociar perquè no anaven a treure endavant cap reforma de ningun organisme perquè tenien l'oposició no solament d'aquells que estaven dintre d'eixos organismes, sinó de l'oposició.

I, per tant, les formes no se fan aixina.
Un comença anant a negociar amb els membres que, efectivament, van a desenvolupar la seua tasca en el Comité Econòmic i Social i amb els grups de l'oposició.
I quan un fa eixa faena és quan, aleshores, planteja un projecte de llei.
Tota la resta és posar pegats, anar amb unes marxes forçades, voler provocar, sí o sí, acords o desencontres que, efectivament, ens allunyen.

I per eixe motiu, perquè els membres del Comité Econòmic i Social han pogut, d'alguna manera, salvar els mobles de la reforma que inicialment plantejava el Partit Popular, nosaltres ens abstenim.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyor Serra.

El senyor Serra Ferrer:

Moltes gràcies, senyor president.

El Grup Parlamentari Socialista ha donat el recolzament.
I a mi, hui, en aquestos moments, m'agradaria sobretot ficar en valor, tal vegada un altre de la institució, l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, perquè vaig a fer ús de la seua definició de coherència.

L'Acadèmia Valenciana de la Llengua qualifica coherència a la connexió o relació que mantenen les parts d'un argument de manera que constituïxen un conjunt amb unitat i sense contradiccions.
Això és el que hem mantingut en aquest debat parlamentari, plantejat des del passat mes d'octubre, des del Grup Parlamentari Socialista.

I, sobretot, hem volgut ficar en valor aquesta definició d'aquest òrgan perquè també és de sobra conegut que sembla que per al Consell i per al Grup Parlamentari Popular existix allò que permeta'm que qualifique d'una espècie de preocupació fàcil.
Els preocupa molt allò que ix per la boca, allò que parlem.
Els preocupa molt, tal vegada, callar l'opinió d'alguns.
Els preocupa molt fer oïts sords.
Els preocupa molt coses vinculades amb el nostre rostre.
Però la preocupació després, en arribar a aquesta seu parlamentària, moltes vegades es transforma en un silenci.
Eixa boca, que els preocupa per allò que ix, acaba silenciada.

Això és el que no volem que ocórrega en altres debats.
Això és el que demanem que també el Grup Parlamentari Popular realitze en altres reivindicacions, com bé hem plantejat des del Grup Parlamentari Socialista en la nostra primera intervenció.
Aquest acord volem que siga extensible a altres institucions i a altres fonaments necessaris per a la societat valenciana.

Hui demanem eixe acord extensible a les reivindicacions que tan necessàries són per a la nostra comunitat.
I, per això, l'acord i la coherència que hem marcat des del Grup Parlamentari Socialista li la reclamem a aquell grup que sustenta el govern valencià.

Res més.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyor Ibáñez.

El senyor Ibáñez Bordonau:

Sí, muy brevemente, presidente, para mostrar nuestra satisfacción por haber sacado adelante esta ley sin ningún voto en contra.
Lo que demuestra que el consenso no sólo es posible, sino que, además, se practica y se practica desde esta bancada también.

Por lo tanto, yo quiero agradecer, como lo he hecho en mi primer turno, a todos los grupos políticos la participación a través de las enmiendas en esta ley.
Yo creo que hemos dado muestras de una madurez parlamentaria importante, donde hemos sacado adelante un órgano estatutario, como digo, sin ningún voto en contra.

Y creo que, además, hay que agradecer, como no puede ser de otra forma, que la labor que durante estos veinte años ha ido realizando el CES también se ve reflejada en estas Cortes, a través de las votaciones que cada una de sus señorías realiza.

Simplemente, la satisfacción de sacar adelante esta ley, de sacar adelante una ley con un consenso bastante amplio.
Y, desde luego, reivindicar que este consenso es posible; y es posible, desde luego, siempre que sus señorías de la oposición así lo deseen.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Projecte de llei, de La Generalitat, del Consell Jurídic Consultiu de la Comunitat Valenciana.
Debat i votació del dictamen de la Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de La Generalitat (BOC número 210)

El senyor president:

Quart punt de l'ordre del dia: debat i votació del dictamen de la Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de La Generalitat sobre el Projecte de llei, de La Generalitat, del Consell Jurídic Consultiu de la Comunitat Valenciana.

Per a la presentació del dictamen, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Rafael Maluenda.
(El senyor Maluenda diu, amb el micròfon desconnectat: «Molt excel·lent senyor president.
.
.
»)

Un moment, senyor Maluenda.

Gràcies.

El senyor Maluenda Verdú:

A vosté.

Molt excel·lent senyor president.

Senyories.

Com a president de la Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de La Generalitat, he sigut designat per a presentar davant el ple el dictamen sobre el Projecte de llei del Consell Jurídic Consultiu de la Comunitat Valenciana.
Vaja, per tant, per davant el meu reconeixement a tots els membres de la comissió que van tindre esta deferència en mi.

El projecte de llei va ser aprovat pel Consell, i es va presentar en el registre general de Les Corts el 2 de juliol de 2013.
La Mesa de Les Corts va acordar la seua tramitació el 16 de juliol.
I va ser publicat en el butlletí oficial de Les Corts número 183, de 13 de setembre.

Una volta finalitzat el termini de presentació d'esmenes, l'11 d'octubre, es va realitzar el debat de totalitat en el Ple celebrat el dia 23 d'octubre, sent rebutjades les esmenes de totalitat presentades pel Grup Parlamentari Socialista, pel Grup Parlamentari Compromís i pel Grup Parlamentari Esquerra Unida, de forma separada.

Al text del projecte de llei es van presentar un total de 75 esmenes parcials, de les quals 18 eren del Grup Parlamentari Socialista, 45 del Grup Parlamentari Compromís i 12 del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.

La mesa de la Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de La Generalitat, en reunió celebrada el dia 31 d'octubre, va aprovar el document d'ordenació d'esmenes que es va publicar en el bolletí número 199 d'estes Corts, de data 12 de novembre.
La comissió es va reunir el dia 2 de desembre i, després de debatre totes les esmenes, va aprovar el dictamen que hui estic presentant al ple i que està publicat en el BOC número 210, del 26 de desembre.

En el debat en comissió se va aprovar una esmena parcial del Grup Parlamentari Compromís.
Com a president de la comissió de coordinació, només me resta desitjar a les seues senyories que arriben al consens necessari perquè esta llei puga eixir endavant.

Res més, senyories, i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Maluenda.

Per a fixació de posició, té la paraula el representant del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, senyor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Gràcies, senyor president.

Bon dia i bon any a tots i totes.

Hem esperat fins al 19 de febrer per a tindre un ple.
Els consellers no vindran fins a març.
El senyor Camps, no sabem quan.
Per cert, el senyor Camps és membre del Consell Jurídic Consultiu.
Anem a debatre un projecte de reforma de la seua llei.
Algú sap on està?
És realment este un debat absurd, un debat estèril, un debat extravagant.

El Partit Popular planteja la reforma de les institucions estatutàries sense tindre la majoria qualificada suficient per a tirar-la endavant en el cas del Consell Jurídic Consultiu, en el cas del Consell Valencià de Cultura i en el cas de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua.
Tampoc la té quant a la reforma de l'Estatut d'autonomia per a reduir el nombre de diputats.
Però, en el fons això no importa.
El que importa és la cortina de fum, el que importa és desviar l'atenció dels problemes reals de la gent.
És l'estratègia Serafín Castellano, conseller que, per cert, és responsable d'aquest projecte de llei, que hui tampoc ens acompanya.
Secretari general del Partit Popular, que és l'autor intel·lectual, l'autor polític, no sols d'estes reformes, sinó també de l'atac contra l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, contra el diccionari per la definició de valencià.

Estem -insistixc- en un debat extravagant sobre una institució, el Consell Jurídic Consultiu, que per cert fa dictàmens extravagants.
Diu el Consell Jurídic Consultiu que si la ciència i el dret no estan d'acord, que ha de prevaldre el dret, que no val la ciència.
És impressionant, és una continuació de la més rància tradició de la santa Inquisició.
Hi han veritats de fe que estan establertes en l'Estatut d'autonomia, per damunt de la realitat filològica, per damunt de la realitat històrica.
Al Consell Jurídic Consultiu li hem de respondre com Galileu: «Eppur si muove».

El valencià és la nostra manera d'anomenar el català.
Però bé, ací estem en este debat extravagant, debatent esmenes.
Ja vam presentar esmenes.
Una esmena de totalitat per a retornar el projecte de llei.
Podríem presentar, després del que hem conegut en eixe dictamen, jo crec que directament una esmena per a la devolució de tots els membres del Consell Jurídic Consultiu, incloent el senyor Camps, que sí que estava en aquella reunió que va aprovar el dictamen famós.
Sembla que alguna vegada sí que acudix al seu altre lloc de treball i contribuïx amb el seu esforç a la història de la infàmia universal i, després d'haver-nos deixat individualment una sèrie de frases per al record.
.
.
Jo n'estava repassant algunes, a mi la que més gràcia me fa és aquella de: «Tenemos que ser todos felices, porque todos somos iguales, los calvos y los que tenéis pelo.
» Després d'eixa hem conegut ja una obra col·lectiva a què el senyor Camps ha aportat segurament el seu segell, que és el dictamen del Consell Jurídic Consultiu que diu que l'Acadèmia Valenciana de la Llengua és una entitat que no pot entrar en qüestions filològiques -és de la llengua però no pot parlar de filologia-, que per això ja estan les universitats -és curiós que ens dóna la raó retroactivament a la posició d'Esquerra Unida en el debat, en la llei de creació- i que si diu l'Estatut que el valencià és no sols el nom de l'idioma, sinó solament dels valencians, és que ho diu l'Estatut, que per altra banda això tampoc és cert.

Després de fer el ridícul mundial, després d'avergonyir-nos, a un li entren poques ganes de defensar esmenes sobre el Consell Jurídic Consultiu, però farem l'esforç de pensar que la institució està per damunt de les persones que l'ocupen, i que el desprestigi no és tant del Consell, com dels consellers.
I, per tant, presentem una sèrie d'esmenes parcials que van estar rebutjades pel Partit Popular en el tràmit de comissió, que entenem que millorarien molt la llei.
No tenim cap esperança, perquè el Partit Popular ni tan sols s'esforça en donar motius per a la negativa.
Directament vota que no a tot, i aprova i així fa les seues lleis.
Després diu que és que «lo dice la ley», és que ho diu l'Estatut.
Clar, l'Estatut que aproven ells, la llei que aproven ells, moltes vegades contra el mínim sentit comú.

Concretament, sis grups d'esmenes que volem defensar en este plenari.
Primer, el manteniment dels actuals sis consellers, no dels sis que estan ara (rient), sinó dels sis llocs per a consellers que en algun moment tinguen el prestigi que mereix la institució.
Per què?
Perquè no creiem que l'estalvi que cal fer siga a costa de reduir membres en els òrgans estatutaris, i perquè fins i tot el mateix consell argumenta de manera ben raonable que són menys membres dels que tenen institucions semblants en altres comunitats autònomes, quan estan abordant més assumptes i estan emetent més dictàmens.

En segon lloc, i per a nosaltres açò és molt important: l'eliminació de la figura dels consellers nats.
Volem que tots els consellers i conselleres siguen escollits per a un mandat, que tinga una vigència i que tinguen la legitimació democràtica directa d'estes Corts, i que no hi hasca gent que, per haver sigut president, com el senyor Camps, es garantixca un lloc vitalici o per a quinze anys en un consell, per a no saber ben bé què fa allí.
És extravagant que tingam els expresidents en eixe consell.

En tercer lloc, plantegem que les causes de pèrdua de la condició de conseller i consellera, en cas que sobrevisquen els nats, siguen les mateixes.
No pot ser que per a un conseller electiu, triat per estes Corts, la pèrdua de la condició política de valencià o valenciana, la causa sobrevinguda d'incompatibilitat o l'incompliment greu de les seues funcions siguen causes de pèrdua de la condició de membre del Consell Jurídic Consultiu, i per als nats no.
Què vol dir açò?
Que el senyor Camps pot incomplir greument les seues funcions i no passa res, i continua allí?
Segurament és així, perquè ja està incomplint greument les seues funcions parlamentàries i continua de diputat d'esta cambra, continua amb l'escó.
Segurament, perquè és l'escut contra l'actuació judicial pels nombrosos casos de corrupció que estan amenaçant el seu partit, molts companys i possiblement a ell mateixa en algun moment.

En quart lloc, plantegem que tots els consellers siguen nomenats per estes Corts.
No la mitat pel Consell i l'altra mitat per Les Corts, perquè al final el que veiem és que hi ha un control absolut per part del Partit Popular, en este cas, que té la majoria en cambra i que damunt òbviament en estos moments ocupa de manera monolítica el Consell.
El Consell és precisament qui fa els projectes de llei que després el Consell Jurídic Consultiu ha de dictaminar.
Si el consell és un òrgan de control extern de la legalitat de l'actuació del Consell, no pot ser el consell qui nomene els seus membres.
És absolutament incompatible amb la condició d'independència d'eixe consell.

També plantegem que l'elecció del president del Consell Jurídic Consultiu la facen els mateixos consellers i conselleres, com passa pràcticament en tots els òrgans col·legiats.
Però, en este cas, no.
Fins ara i també en el projecte de reforma que planteja el Consell i que recolzarà el Grup Popular és el president de La Generalitat qui tria el president del Consell Jurídic Consultiu.
I després no ens pot estranyar, per tant, que faça els dictàmens que li encarrega el Consell al gust del Consell.
«El cliente siempre tiene la razón.
» I, per últim, plantegem l'eliminació de dos disposicions que el que pretenen és eliminar la garantia d'inamobilitat dels actuals membres del consell.
I no ho fem perquè pensem que eixos membres del consell hagen de perdurar en el seu càrrec, sinó perquè entenem que la voluntat del Partit Popular, en cas que fóra aprovada la llei, és aprofitar per a renovar-los ara i no esperar que concloguen el mandat.
Perquè segurament quan això passe, el PP ja no tindrà majoria en estes Corts, i ja no podrà compondre un consell a la seua mesura.

En definitiva, amb les nostres esmenes, malgrat la inoportunitat de plantejar este projecte de llei, entenem que es podria garantir de manera millor la independència d'eixa institució i, per tant, garantir que no passe el que està passant ara mateix.
En el fons -concloc- pensem des d'Esquerra Unida que no cal canviar la llei del Consell Jurídic Consultiu, el que cal és canviar el Consell Jurídic Consultiu, perquè siga de veritat un òrgan extern i independent, perquè els consellers de veritat tinguen un prestigi professional i que deixen de ser servils i de vegades ignorants, com han demostrat en el seu dictamen sobre el diccionari de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua.

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Blanco.

Per a fixar la posició del Grup Parlamentari Compromís, té la paraula la il·lustre diputada Mónica Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Ostres, quin rellotge mos han posat ací!

Bon dia, senyories.
Miren, no sé si els he dit alguna volta que jo sóc una dona esperançada, i per això, com sóc una dona esperançada, no diré que este és un debat estèril, quan tots sabem que anem a debatre unes esmenes que no eixiran aprovades sobre un projecte de llei que tampoc eixirà aprovat.
En fi, qui ens ha abocat a este debat -que dic que en tot cas que se tinga el debat ens farà avançar, quedarà en el Diari de Sessions i per a alguna cosa servirà-, però, en tot cas qui ens aboca a esta dinàmica parlamentària és un govern que ha perdut completament el nord.
I ha perdut completament el nord perquè està format per un partit que està en descomposició.
I eixa descomposició està danyant greument, en este moment, les nostres institucions d'autogovern.

Perquè, clar, si vostés no estigueren ocupats en buscar el talp del palau, igual algun estratega els haguera dit que hui presentar estes lleis que vostés no tenen majoria per a aprovar és un error polític com una casa.
Un no du a votació, i més quan té la majoria absoluta de la cambra, un projecte de llei que sap que perdrà, perquè això és maldestre, perquè el que es va dir a vostés que els mitjans de comunicació els anaven a aplaudir perquè volen reduir el nombre de consellers d'alguns dels organismes del nostre autogovern els ha enganyat.
Eixe no serà el titular de demà.
I que la pèrfida oposició vota en contra.

No.
El titular de demà és que el Partit Popular ja no trau endavant els projectes de llei en Les Corts.
Jo no sé si és la política del senyor Castellano, Serafín, però sí que sé que serà el fin del Partit Popular en esta cambra.
Perquè vostés estan ja per la seua decisió generant un dels imaginaris que se va instal·lant en el poble valencià, i és que vostés estan acabats.
Aixina és que enhorabona, que estan vostés cavant la seua tomba a pas ràpid i amb molta eficàcia.

En este territori, sota el seu govern, vostés han instal·lat la política que el que se meneja no ix en la foto, la política de la por.
I quan un organisme actua amb independència, solten els llops perquè vagen a per ell.
I això és el que han fet vostés en l'Acadèmia Valenciana de la Llengua: recórrer a un organisme totalment controlat perquè fera un informe absurd per a contradir el que ha dit un altre organisme, com és l'Acadèmia Valenciana de la Llengua.
Això és el que vostés han fet.

És de veres que en les democràcies occidentals tenim un problema de supremacia del poder executiu i d'intentar controlar els organismes que -suposadament- han de ser independents, però també és cert que vostés s'han doctorat en este tipus de pràctica.

Per eixe costat, li demanen al Consell Jurídic Consultiu un dictamen -com dic- absurd, que ens ha fet fer el ridícul, sobretot als membres que han signat eixe dictamen, però el projecte de llei per a carregar-se Radiotelevisió Valenciana el fan en lectura única perquè el Consell Jurídic Consultiu precisament no es pronuncie.

Aleshores, són vostés els que estan danyant greument els organismes del nostre autogovern, perquè vostés el que volen és això, crear polèmica -ho dia abans el senyor Blanco-, vostés volen tirar fum, volen crear polèmica, i se pensen que aixina la gent no sabrà que els incompetents i els que danyen el nostre territori i les nostres institucions són vostés.
I no és aixina, i no és aixina.

Senyories, el president del Consell Jurídic Consultiu, que és amic íntim de l'expresident, el senyor Camps, que en plena crisi va dir que la gent es queixava massa -òbviament, amb els seus salaris supose que no se queixarien-, és la imatge que té eixe Consell Jurídic Consultiu, que sembla que en compte de Consell Jurídic Consultiu siga el Consell Jurídic del Consell.
Vostés l'han transformat en una arma, en una prolongació del Consell, i el Consell Jurídic Consultiu no és una prolongació del govern, ha de ser un organisme independent, però no només en la lletra de la llei, ho ha de ser de veritat, o el que fins ara ocupava el càrrec de secretari general, el senyor Federico Fernández Roldán, que ocupava el seu despatx per a dirigir una Sicav de 2.
400.
000 euros i la resta d'empreses i ara ha sigut recuperat per l'actual president, el senyor Fabra, per a ser conseller.
¡Una joia!
Per cert, ¿com va allò de les incompatibilitats?
¿Ha deixat de dirigir les seues empreses multimilionàries?
No ho sabem.
I després d'esta idea, de ficar els expresidents, ¿quina independència…?
, o els directors de les Sicav, ¿quina independència, objectivitat pot tindre un òrgan que se farcix de gent aixina?

Enfront d'això, nosaltres el que volem i el que fem amb les nostres esmenes és apostar perquè esta institució siga una institució útil als interessos del poble valencià i lliure del control del partit del govern, em té igual que siga el PP, el PSOE, Compromís, Esquerra Unida, qui siga, lliure del control del partit del govern.

Hui és evident, més que mai, la necessitat de trencar el vincle de control del Consell a través dels nomenaments del president i secretari de l'òrgan i de diversos consellers, i per això nosaltres en les nostres esmenes el que fem és que els consellers electius ho siguen per a estes Corts, i que, a més, ho siguen a proposta almenys d'un membre per cada grup parlamentari de manera que se puga garantir la pluralitat entre els membres elegits, i aquesta elecció la combinem amb això que vostés diran «estrambòtic», ¿veritat?
, vostés mos diuen a mosatros «estrambòtics», vostés que duen ací una llei per a la qual no tenen majoria, com és la incorporació de la participació ciutadana a través de la insaculació, amb la qual cosa tindríem cinc membres elegits per Les Corts; quatre membres d'entre juristes que complisquen els requisits de deu anys d'exercici professional o docent, i, per tant, que complisquen amb el requisit de rigor i de coneixements per a exercir de consellers, i complim òbviament amb el requisit, també, d'obrir les institucions a la ciutadania, i, per altre costat, de combatre el clientelisme.

El nostre territori té un problema greu de clientelisme, el mecanisme de la insaculació, que és un mecanisme democràtic molt antic, no és una cosa estrambòtica que mosatros hàgem inventat ací la roda; el que permet precisament és evitar el clientelisme perquè quan a u l'ha triat una boleta ningú pot alçar el telèfon per a dir-li, «¿t'enrecordes qui et va proposar?
» ¡Clar!
, vostés eixa manera d'entendre la política i la democràcia no l'entenen perquè vostés no entenen la política sense alçar el telèfon per a pressionar algú, però açò és una vacuna enfront del clientelisme, i, sobretot, permet a juristes que poden aportar molt en un òrgan com un consell jurídic consultiu, però que no tenen padrins, poder participar de la vida pública.
I això és important, senyories, perquè ací n'hi ha molts ciutadans que poden aportar però que no tenen padrins, i eixos sempre resten invisibles.

I nosaltres amb la nostra proposta extravagant -com diran vostés- el que fem és eixamplar la participació ciutadana, eixamplar la democràcia a sectors que fins ara han estat vetats, a sectors que no estan en un partit o en un altre, i que no per això han d'estar marginats de la vida política i de la vida pública.
Si vostés no entenen que la societat està demanant una obertura i buscar vies de participació que no siga exclusivament a través dels partits, no estan entenent el que passa al carrer o no estem entenent el que passa al carrer col·lectivament.
És una proposta, ¿és una panacea?
, ¡no!
, és una proposta que intenta avançar i que jo crec que val la pena assajar.

Paral·lelament, òbviament proposem -i vostés ho tenen en les esmenes- que el Consell no trie, sinó que tot siga triat a Les Corts, proposem que al president també se trie per insaculació d'entre els seus membres, no siga nomenat pel president de La Generalitat, tallem els vincles del control del Consell, del govern, al Consell Jurídic Consultiu, i, a més, fem tota una sèrie d'esmenes tècniques que nosaltres entenem que milloren el text, com és, per exemple, la introducció del dret internacional dintre de l'ordenament a tindre en compte, i, sobretot, aquell que ha de vore amb els drets humans, a tindre en compte pels consellers, cosa que vostés ni tan sols han tingut, en fi, la delicadesa, almenys, d'intentar negociar, incorporar algunes de les nostres esmenes tècniques que francament milloren el seu text i que vostés podien haver assumit perfectament perquè són esmenes que han de vore amb la tècnica jurídica que també és deficient en esta llei.

Per tant, en fi, com a dona esperançada, jo espere que açò els faja reflexionar, que pugam avançar en noves formes democràtiques i noves maneres de participar la gent per a, també, avançar en l'afecció que els ciutadans han de tindre per esta democràcia.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Oltra.

Per part del Grup Parlamentari Socialista, il·lustre diputat Miguel Ángel Guillén té la paraula.

El senyor Guillén Galindo:

Bien.

Gracias, señor presidente.

Señorías, saben que esta institución ahora -órgano antes-, de la que estamos hablando, pues ha sido posible a raíz de una sentencia del Tribunal Constitucional del año 1992 que es la que permitió que las comunidades autónomas crearan organismos -decía la sentencia- similares y homologables a los del consejo de estado, evidentemente en el ámbito de sus competencias.
Bueno, pues, eso es algo que estas Cortes Valencianas hicieron en el año 1994 -como bien saben-, y entonces se creó como órgano autonómico el Consejo Jurídico Consultivo de la Comunidad Valenciana.

Es en el año 2006, cuando se produce la reforma estatutaria, cuando -recordarán sus señorías- se produce la incorporación de este órgano al Estatuto junto, también, con la Academia Valenciana de la Lengua, es un hecho muy importante porque a partir de ese momento pasa tener la consideración de institución, tanto el consejo como la academia, dos instituciones -que aquí ya se ha puesto de relieve- últimamente que están de rabiosa actualidad y mantienen una difícil relación, básicamente, por las interferencias políticas que se están produciendo y que nunca deberían haberse producido.
Claro, esta incorporación de ambas instituciones, ¿qué ha supuesto?
, pues que están blindadas en el Estatuto, ya no son posibles amenazas de antaño de posible supresión de ellas.
El artículo 43 del Estatuto las hace obligatorias.

Pero sí que es verdad que respetando…, bueno, en este caso la del consejo, sí que es verdad que respetando esa configuración esencial que hace el Estatuto en el artículo 43, estas Cortes Valencianas podemos modificar, podemos cambiar la regulación pero con una salvedad muy importante -y que aquí ya se ha puesto de manifiesto-; como en el resto de las instituciones que forman parte de La Generalitat, hace falta una mayoría reforzada de tres quintas partes -como todos ustedes muy bien saben.

¿Eso qué significa en este caso que nos ocupa?
Pues que dadas las intervenciones parlamentarias que hemos escuchado aquí de quienes me han precedido en el uso de la palabra y, además, los debates en comisión, podemos decir que este proyecto de ley ha nacido ya muerto; si me permiten la expresión, sería que estamos en presencia de un nasciturus legislativo.
Por tanto, al menos en este caso, y ante la evidente falta de esperanza de vida, hubiera sido preferible un aborto prelegislativo que nos hubiese ahorrado la lenta agonía de una muerte que está anunciada y que es segura.

Por eso no entendemos el empecinamiento del Grupo Popular en mantener en solitario una iniciativa que ya sabe que no va a prosperar, y lo que es peor, además utilizando una argumentación para ello que, evidentemente, nadie comparte; no la compartimos ninguno de los demás grupos, pero ya ha quedado de manifiesto -y así figura en los informes- ni la comparte el propio Consejo Jurídico Consultivo ni la comparte tampoco el Comité Económico y Social.
¿Por qué digo eso?

En la propia exposición de motivos del proyecto de ley se habla de que se sustenta en cuatro pilares esenciales: uno hace referencia a la reducción -ya se ha dicho aquí muchas veces- de los seis consejeros pasarlos a cinco, y dice textualmente la exposición: «que se estima la apropiada para compatibilizar el recorte de gastos con la garantía del adecuado funcionamiento de la institución», primera razón; la segunda de las razones, modificar la estructura de la norma para facilitar su lectura e interpretación; la tercera, adaptación de referencias normativas y denominaciones al resto del ordenamiento jurídico; y, la cuarta, el cumplimiento de la ley para la igualdad de mujeres y hombres que obliga a utilizar un lenguaje no sexista.

Pues, bien, si analizamos estas cuatro razones argumentadas por el Consell para presentarla, nos daremos cuenta de que todas ellas -sobre todo, salvando la primera-, el resto lo podemos predicar de cualquiera de las leyes de esta comunidad autónoma, y eso no ha supuesto que el Consell inicie una reforma completa de todo el cuerpo jurídico autonómico.
Ello, ¿a qué nos lleva?
A dos conclusiones: primera, por tanto, si utilizando vanas excusas se pretende la reforma de todas las instituciones -o la mayor parte de ellas- de La Generalitat, eso nos lleva a la conclusión del poco respeto que al Partido Popular le merecen las instituciones de autogobierno de esta comunidad; y la otra es que la única razón cierta, pero que se presenta encubierta bajo otras, es la económica, pero ésta económica ni tan siquiera tampoco puede mantenerse.

¿Por qué les decía lo del escaso respeto por las instituciones de autogobierno?
Porque el Partido Popular, el mismo que constantemente enarbola la bandera de las señas de identidad -ahí está la entrevista publicada este fin de semana al portavoz del grupo, que además no duda en erigirse en autoridad certificadora de ese valencianismo político-, ese mismo Partido Popular que utilizando el interesado pero inconsistente argumento del ahorro económico no duda en agredir legislativamente nuestras instituciones de autogobierno buscando su debilitamiento y mermando su eficacia.
Pero, claro, son instituciones que casualmente -y remarco casualmente- tienen atribuidas funciones de asesoramiento o control del ejecutivo, instituciones que coadyuvan a que el ejercicio de la acción del gobierno se realice con acierto y dentro de la legalidad, dos características de las que precisamente el gobierno valenciano actual no anda muy sobrado.

No se puede argumentar -como aquí se ha hecho- que lo que se pretende es mejorar la institución cuando no se han aceptado prácticamente ninguna de las enmiendas presentadas y ni tan siquiera aquellas que recogían sugerencias del propio consejo.

Pero, veamos el tema del recorte de los gastos, esa vorágine recortadora de este gobierno en materia de educación, sanidad, dependencia, prestaciones sociales, también ha llegado a las propias instituciones de La Generalitat.
Me van a permitir que les diga que, incluso, aquí es posible que se hayan pasado de frenada.

El tema de los argumentos, una vez de la crisis económica y el necesario ahorro económico, no lo podemos aceptar.
¿Por qué?
Porque situaciones coyunturales que son ciertas, que son ciertas -y lo ha reiterado el propio consejo y lo ha reiterado el CES-, no puede significar, no puede implicar recortes de los derechos de autonomía, no puede implicar recortes en las instituciones autonómicas que forman parte de La Generalitat.

Mire, la redacción inicial de la ley del consejo jurídico, que data -como les decía antes- del año 1994, contemplaba únicamente cinco consejeros, incluido el presidente, y en aquel momento eran todos ellos electivos.

¿Saben sus señorías en aquel momento qué enmienda presentó el Partido Popular a esta composición del consejo?
Pues propusieron, precisamente, una composición del consejo, en el año 1994, de siete miembros, de siete miembros.

Y, ¿qué razones nos daban para ello?
Pues nos decían que al ser mayor número seguro que verán con más tranquilidad todos los temas.
También decían que para poder cumplir con los breves plazos que en ocasiones se establecen para la emisión de los informes.
O, también, porque cuanto mayor sea el número de profesionales de distintos ámbitos que puedan integrarse, mayor garantía de seguridad jurídica y legalidad se le puede imprimir al órgano.

Pues bien, estas razones que argumentaba en su momento el Partido Popular en el año 1994, ¿dónde están ahora?
Ya se les ha olvidado.
Ya no les interesan.

El tema del ahorro económico, que reconoce el propio proyecto que solo consistiría en disminuir un solo consejero al pasar de seis a cinco, supone para ello que se tenga que hacer una reforma completa de la ley para, al final, simplemente, reducir uno de sus miembros, significa que se ha tenido que hacer un traje completo para cambiar solo un botón.
Pero, claro, había que disfrazarlo de alguna manera.

Permítame que les diga que el ahorro es tan exiguo que, dentro del despilfarro que ha habido en La Generalitat, es un argumento totalmente inconsistente y que nos lleva a calificarlo de que es el chocolate del loro.
Por eso, porque es el chocolate del loro, nosotros hemos propuesto, vía enmienda, que se mantengan los actuales números de consejeros.

No olviden que es uno de los consejos de todas las comunidades autónomas que menos miembros tiene y que una mayor ratio de informes emite.

Pero, además, esta modificación legislativa podemos decir que es un claro ataque a la independencia del propio órgano, una característica que habría que salvaguardar, y lo dice el propio Consejo Jurídico Consultivo en su informe, por eso no voy a reiterarlo.

Mire, para garantizar la independencia hay que dotar de una potestad de autoorganización, que sí que la tiene, pero hay que establecer un régimen de incompatibilidades.
No han aceptado las propuestas que nosotros hemos presentado para endurecer ese régimen de incompatibilidades.
Y hay que garantizar la inamovilidad de sus miembros, cosa que ustedes también están poniendo fin con este proyecto.

La inamovilidad de los miembros no es un privilegio que se les reconoce a ellos, sino que es una garantía para que puedan actuar con objetividad, para que puedan actuar con imparcialidad.
Así lo ha dicho el Tribunal Constitucional por ejemplo cuando se refiere a los jueces y que sería perfectamente aplicable en este caso.

El propio Consejo Jurídico Consultivo ha dicho que esa remoción de los miembros por lo menos tendría que ser de profuturo, cuando finalice el mandato, y no removerlos, que cesen ahora, para poder entonces, digamos, hacer un nuevo nombramiento.

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Guillén.

El senyor Guillén Galindo:

Coincido con quien me ha precedido en el uso de la palabra, son los últimos coletazos institucionales que está dando el gobierno del Partido Popular.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Guillén.

Per a fixar la posició del Grup Parlamentari Popular, l'il·lustre diputat Alfredo Castelló té la paraula.

El senyor Castelló Sáez:

Gracias, presidente.

Han comenzado diciendo que…, el miembro del Grupo Socialista, el señor Guillén, que no se han aceptado casi enmiendas.
Es cierto.
Se han aceptado enmiendas, tres en concreto y, por lo tanto, eso hay que destacarlo en el sentido de que nuestra actitud en este proyecto de ley es el mismo que en el punto anterior.
El conseller es el mismo.
La conselleria es la misma.
La filosofía es la misma.
Nuestra actitud ha sido la misma.
¿Qué no ha sido lo mismo?
La actitud de los grupos políticos de la oposición.
Eso es lo que realmente ha cambiado.

Nos coge el Grupo Socialista el rábano por las hojas cuando habla de que lo que queremos es ahorrar gastos.
Queremos ahorrar gastos y muchas más cosas.

La ley se fundamenta en que hay una legislación que ha influido directamente y ha afectado a la ley actual.
Se fundamenta en que debe haber un nuevo texto legislativo en el que, tras la reforma del Estatuto de autonomía, debe acoplarse a ese blindaje estatutario que se ha hecho por parte del Grupo Socialista, por parte del Grupo Popular, que es lo mismo que decir que se ha hecho por parte de la gran mayoría de los valencianos.

Porque parece que si las leyes las aprueba el Partido Popular no responden a una democracia, como antes parece que sugería el señor Blanco.

«Resulta que hay leyes del PP que luego queremos hacer que se cumplan.
» Señor Blanco, es que las leyes se tienen que cumplir todas, independiente de quien las apruebe, porque, al final, esta cámara lo que es, es representante del pueblo y tiene la capacidad legislativa que le otorga el Estatuto de autonomía.

Sé que aquellas cuestiones que ustedes prometen por imperativo legal les cuesta creer en ellas, pero hagan un esfuerzo, en eso consiste la democracia.

La hacíamos no solo por una reducción económica, de seis a cinco miembros, como decía usted antes.
Se hace para mejorar la sistemática clarísimamente en el texto de la propia ley.
Se hace para adaptarlo a referencias normativas, que han venido sufriéndose modificaciones hasta en seis leyes y un decreto del gobierno valenciano.
Se hace para cumplir el artículo 48 de ley de igualdad entre hombres y mujeres.
También se hace para eso.

Por lo tanto, no se hace solo por una cuestión de ahorro, que también, que también.
Ahora, si me dicen: «Oye, pues no se va a ahorrar ahí… no vamos a salir de pobres con el ahorro que vamos a conseguir en esta ley.
» No, pero sí que es un ejemplo.
Sí que sigue siendo un símbolo, en que las políticas del gobierno de La Generalitat de adelgazar la administración para que haya más sociedad se sigue haciendo.

Claro, ¿con qué se consigue un ahorro?
Yo se lo explico y se lo dije en comisión también.
Pues bueno, habiendo reducido los altos cargos, que antes eran de 120 en el año 2011 y hoy son de 89, un tercio.
El que el coste se haya reducido 1,6 millones de euros se nota.
Se nota sobre todo si lo comparamos con otras comunidades.

Por ejemplo, Madrid es el 50% superior, para que no me digan que siempre hablo de Andalucía, pero, si quieren, lo hablo también.
Andalucía también es el 50% superior.
Cataluña es más del doble del coste de altos cargos.
Y nosotros lo hemos reducido todavía en un tercio, sin hablar de las reducciones de sueldos de esos propios altos cargos, entre el 8% y el 15%, en los cuales el Consell se ha quitado el 15% y, posteriormente, en el 2013 volvió a hacerse una rebaja superior al 2%.

Por cierto, también quiero decirles que estos miembros del Consell son los cuartos que menos cobran de todas las autonomías después de las rebajas que han llevado a cabo, sin hablar del parque móvil o de otras medidas que hemos planteado, que ustedes, cuando las llevamos a esta cámara, se ponen a silbar y a mirar hacia el cielo, como es la reducción de los diputados de esta cámara de 99 a 79.
Sería un ahorro importante.
Sería un ahorro muy importante, se lo aseguro.
Es decir, era una de las cuestiones que planteaban.

O por hablar del sector público empresarial, en el que en el último balance general del Ministerio de Hacienda y Administraciones Públicas se nos dice que el ahorro total estimado, en términos de gastos no financieros para el periodo 2011-2013 por extinciones de entidades y otras medidas de reestructuración, asciende a 1.
402 millones de euros.
Claro que estamos ahorrando también, señor Guillén, en otras cuestiones, y esto es que forme parte de esa globalidad, de ese ahorro general.

Acabamos de ver donde…, hemos llegado a un acuerdo en una ley en la que se han suprimido, ni más ni menos, que once miembros del Comité Económico y Social, lo cual es también muy significativo, y sigue en esa misma dinámica.

Pero, como decía antes, ha sido solo la espuma del inicio de este periodo de sesiones lo que hemos visto con el consenso anterior.
Se ha pasado de forma muy rápida.
Y, ¿saben por qué?
Pues mire, como les he dicho, por nuestra parte todo sigue igual.
¿Cuál es la gran diferencia entre esta ley y la anterior?
Pues la diferencia sustancial yo creo que existe respecto a quien afecta, a sus fantasmas políticos clásicos, a que a lo largo del debate el nombre de Camps y de Zaplana, incluso también en comisión, han aparecido en muchas ocasiones y que lo que ustedes no han podido ganar en las urnas a estos dos señores y expresidentes de La Generalitat, se lo quieren hacer pagar aquí.
Les tienen cuentas pendientes con ellos.
Y nos parece que no es justo el querer articular una mayoría basada simplemente en sus cuitas políticas, en los resquemores políticos que guardan a ciertos expresidentes de La Generalitat.

Cuando el señor Jordi Serra dice que el acuerdo de hoy debía ser un inicio y «queremos más acuerdos como estos», necesitamos que exista esa voluntad por su parte.
Necesitamos que tengan esa misma actitud.
Necesitamos que tengan esa capacidad de querer llegar a acuerdos.
Y, también, en algunos casos, señor Guillén, que sus socios les dejen.
Porque sería importante que, igual que ha pasado antes, sus socios les dejen alguna vez.
Ustedes forman parte del bloque estatutario.
Ellos no.
Háganselo mirar.
Ellos no, no creen en estas instituciones.
No creen en ellas.
Y si no, y si creen, explíquenme ustedes cómo alguien que cree en estas instituciones de la Generalitat valenciana, recogidas en su estatuto, consultivas y normativas, explíqueme cómo alguien que cree en ellas es capaz de decir, no como usted no ha dicho, es capaz de decir que hacen informes absurdos y que hacen el ridículo.
¿Cómo es capaz de decirles que dejen de ser serviles y de ser ignorantes?
, sin pestañear, sin pestañear.

Al final, resulta que cuando el señor Ibáñez hacía mención a que realmente a ustedes y a nosotros nos unen muchas más cosas que entre ustedes, creo que tiene razón.
Nos une la esencia de creer en un estatuto de autonomía, de ser constitucionalistas, de creer en ese bloque estatutario, de creer en estas instituciones de autogobierno que entre nosotros dos blindamos con el soporte de nuestro Estatuto de autonomía.
Lo que pasa es que no solo hace falta voluntad política, hace falta también en ocasiones que les dejen, señor Guillén, y tienen que hacer un esfuerzo porque les dejen.

Porque nosotros pensamos que quienes han presentado propuestas absurdas, quienes hacen el ridículo, quienes demuestran ignorancia democrática y quienes son serviles a no sé qué intereses son precisamente quienes utilizan esas palabras.

Como dijo el presidente del Consell Jurídic Consultiu, a ustedes cuando les dicen que es azufre y no es titanio, sacan las uñas; nosotros lo aceptamos democráticamente, porque somos demócratas, porque creemos en esas instituciones, porque creemos en la voluntad popular, porque creemos en la democracia.

Nosotros no tenemos ocurrencias.
Nosotros no hacemos… tormentas de ideas al estilo de las que ha hecho Compromís en este caso, porque solo quiero pensar que sale a través de una tormenta de ideas improvisada, una ciclogénesis de estas explosivas que están tan de moda, porque esto de sortear puestos del Consejo Jurídico Consultivo ya me explicará, señora Oltra, ¿qué tiene de democrático?
¿Qué tiene de participativo?
¿Qué tiene de justo?
Porque es lo mismo de democrático, de participativo y de justo que tiene un rasca y gana o que tiene un bingo.
Lo mismo.
Se llama azar.
Lo que usted dice se llama azar.
Ya me dirá usted, que es una defensora de lo público, dónde están otros tipo de criterios en los que podían ustedes haber profundizado, y no han profundizado, como los de igualdad, mérito y capacidad.
¿Dónde están en ese rasca y gana?

Por lo tanto, ¿cuál es su alternativa?
Un rasca y gana.
Nosotros no estamos por ahí, sino que estamos en el bloque estatutario y en mantener y reforzar nuestras instituciones…

El senyor vicepresident primer:

Gracias…

El senyor Castelló Sáez:

…consultivas y normativas.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Castelló.

Per al torn de rèplica, en primer lloc, il·lustre diputat Ignacio Blanco.
.
.
té vosté la paraula.

El senyor Blanco Giner:

Senyor Castelló, m'han fet gràcia dos frases que vosté ha pronunciat.
Primer, que vosté ha anomenat a Camps «fantasma político clásico».
Bé, una manera de definir-lo també.
I, després, quan ha dit vosté: «Nosotros no tenemos ocurrencias.
» Però si no tenen altra cosa.
Però si el que no tenen, precisament, és iniciativa política.
El que no tenen és criteri, però ¿d'ocurrències?
L'acte de la societat civil.
.
.
Bé, podia anomenar-li'n unes quantes, un grapat.
Anem d'ocurrència en ocurrència, i el problema és això, que no tenim Consell, no tenim govern.

Després, em diu que amb la reducció de sis a cinc consellers i conselleres, és a dir, la reducció d'un conseller, no anem a eixir de pobres, però que és un exemple, és un símbol.
I al mateix temps va a votar en contra vosté de reduir els consellers per la via d'eliminar els nats.
I el símbol?
Per què no volen eliminar els consellers nats?
Eixe símbol no val, no?
Estava parlant de fer gestos d'austeritat i de símbols, i quan nosaltres ací presentàrem la proposició de derogació de la llei dels expresidents de La Generalitat per a estalviar-los el seu xòfer, el seu secretari o secretària, els escortes, l'oficina, votaren en contra.
Ahí no hi havia símbol?
Ahí no hi havien gestos?
Vinga, per favor!

Açò forma part d'una estratègia, «l'estratègia Castellano» -benvingut, senyor conseller-, d'intentar confondre l'opinió pública amb projectes de llei que mai se van a aprovar, perquè no tenen la majoria qualificada, per a intentar desviar l'atenció, ni més ni menys.

Després vosté ha intentat manipular les meues paraules i dir que nosaltres no acatem les lleis perquè són del Partit Popular.
Jo estava parlant del dret i la ciència, estava parlant d'un tema filològic, de la definició del valencià.
I vosté, ¿torna a afirmar que preval la convenció que suposa que una majoria, conjuntural a més a més, en una institució política vullga dir sobre la llengua?
Això preval sobre el que diuen totes les universitats del món?
Totes les entitats normatives del món, també l'Acadèmia Valenciana de la Llengua?

Si la seua proposició no de llei famosa -una altra ocurrència- sobre que el valencià venia de l'íbero, s'enrecorda, de l'iber, la feren vostés llei.
Tenen la majoria per a fer-ho.
Demà vostés reformen l'Estatut d'autonomia i diuen que els valencians parlem iber.
I això prevaldrà sobre la ciència?
Estarà per damunt del que diguen les universitats i les acadèmies?
Parlarem iber per decret llei?
Perquè ho decidisca una majoria parlamentària?
Això és el que vosté està dient?

És que és curiós!
Ha intentat atacar el diputat que ha fet atacs, crítiques frontals al dictamen del Consell Jurídic Consultiu sobre el diccionari de l'acadèmia, però no ha defensat eixe dictamen.
Sembla que és la nova estratègia també, no?
Intentar tirar-li aigua al foc que vostés van encendre.
Ara ja no parlen de valencià i de català?

M'acusa del que és evident, que jo he dit exactament que els actuals consellers han demostrat ser servils i ignorants en el cas del dictamen sobre el diccionari de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua.
I ho torne a repetir: servils al poder, servils al Consell, que a més a més els ha situat ahí, els ha anomenat, i ignorants, absolutament ignorants en les qüestions filològiques.

I, per últim, diu que nosaltres xiulem i mirem cap a un altre costat respecte al projecte de reforma de l'Estatut d'autonomia i la reducció del nombre de diputats.
Ni molt menys, nosaltres no ens amaguem.
Nosaltres sempre diguem les coses a la cara.
I ho diguem amb tota la claredat.
Tal vegada vosté es referia a altres grups polítics, perquè la seua intervenció no sé si jo si interpretar-la com una mostra a la desesperada de voluntat de permanència en el poder.
Saben que van a perdre les eleccions, que no van a tindre majoria absoluta, i estava vosté fent un cant a la grosse koalition.
No sé, tal vegada mirant a Alemanya i veient si ja a la desesperada poden oferir-li al Partit Socialista un gran pacte, perquè eixes lloes a la seua condició de constitucionalistes, que creuen en les institucions i vostés i nosaltres ens podríem entendre.
Què és?
Un intent a la desesperada?

Amb serietat, jo espere que els companys i les companyes del Grup Socialista no caiguen en eixe parany, no van a caure en eixe parany.
Però és molt significatiu que el Partit Popular a estes altures de la legislatura ja ho estiga intentant, eh?
, el gran pacte PP-PSOE.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Blanco.

Senyora Oltra, té la paraula.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Escolte, té vosté un problema, eh?
, estan vostés molt confusos, tenen una confusió molt gran.

Mire, el problema és que vosté parla de lleis del Partit Popular, val?
Quan una llei s'aprova en una cambra legislativa eixa llei no és del partit que l'ha aprovat majoritàriament ni del partit que la va impulsar o del govern que la va impulsar, és una llei del parlament.
Vostés confonen permanentment.
.
.
No, no, no, és que vostés confonen permanentment institució i partit.
Eixe és un dels problemes que tenim ací.
Este és un dels problemes pel qual vostés han afeblit la democràcia, perquè vostés han confós institució i partit.
Per això no s'aclarixen!
Per això estan buscant el talp!
Perquè vostés confonen i estan perseguint funcionaris, perquè no entenen que l'administració pública no és un xiringuito del Partit Popular!

Vostés no entenen la democràcia!
I per això tenim este problema!
Igual que dir-los als expresidents de La Generalitat «fantasmes».
Jo no m'haguera atrevit a tant, per descomptat.
Jo, al senyor Camps, en la vida li'n vaig dir una aixina de grossa, eh!
El vaig respectar prou més.
En la vida!
Repassen vostés, que per això estan els diaris de sessions, senyories, i llegir no els vindrà malament, eh?

Aleshores, el problema és que vostés tenen uns fantasmes en el cap dels que se volen desfer.
Però vostés no poden esborrar el senyor Camps, ni poden esborrar el senyor Zaplana, ni poden esborrar la Gürtel, ni l'Ivex ni Julio Iglesias.
Tot això no ho poden esborrar!
Però açò no té res a vore amb el que estem parlant hui ací.
I estem parlant d'una institució que vostés han posat en el ridícul, vostés.
Vostés li han fet fer el ridícul.
I això és una responsabilitat que hauran d'assumir vostés també.

Vosté parla ací de creure en l'estatut d'autonomia.
Mire, l'estatut d'autonomia no és una qüestió de fe.
Creure, un creu en el santet, en la Mare de Déu i en el que vullga creure, i en Buda, però açò és una qüestió legal, no és una qüestió de fe.
Però, clar, com vostés confonen les qüestions legals, les qüestions de la ciència i les qüestions de la fe, doncs ahí estem.
Ahí estem!

Creure en el bloque estatutario.
Perdonen!
Vostés tenen la majoria en una mesa de Les Corts que ha sigut més voltes condemnada per vulnerar la Constitució.
Què m'està vosté parlant de fe?
Vostés creuen en la Constitució?
Vostés?
El seu govern porta una darrere d'altra en el TSJ per vulnerar la Constitució!
Si a vostés tots els dies els en cau una.
Vostés probablement seran el partit que més ha vulnerat la Constitució espanyola!
I després vénen ací de constitucionalistes.
Oiga!
, un constitucionalista el que fa és complir amb els drets fonamentals de la Constitució, no vulnerar-los, que és el que fan vostés.
Què m'està vosté contant?

Que els hem dit ignorants?
No!
Els ho diuen els tribunals!
Els tribunals en diverses sentències parlen del «empecinamiento en la ignorancia».
Ho diuen els tribunals de justícia, que vostés s'«empecinen» en la ignorància.
Això, el senyor Font de Mora sap d'això, del que estic dient, i sap que és veritat.

Diu, «somos demócratas».
Clar, per això tancaren vostés Canal 9, en lectura única.
Somos demócratas, per això vostés no li deixen a l'AVL parlar sobre el que ha de parlar, que és sobre el valencià!
Oiga!
Doncs si l'AVL no pot dir què és el valencià, qui ha de vindre a dir-ho?
El senyor Camps amb els seus coneixements de filologia?
Jo no ho sé!
Jo no sóc filòloga ni ho he estudiat.
Però com no els agrada, doncs zasca!
I vostés van per ahí, doncs això, com no saben, no saben i no tenen.
.
.
, no tenen govern, miren-lo, no tenen govern, doncs aleshores es dediquen a això.

I ve vosté ací a burlar-se d'una institució com la insaculació.
I després no volen que els digam doncs allò del empecinamiento que vostés tenen, eh?
Perquè la insaculació.
.
.
, a banda de ja haver estat utilitzada en l'antiga Grècia, veritat?
, en l'antiga democràcia grega, és una institució que en la Corona d'Aragó té una tradició històrica, que va ser abolida, per cert, pel Decret de Nova Planta, per si vosté no s'ha enterat.
I precisament es va introduir per a combatre el clientelisme i les lluites intestines que portaven eleccions.

Què me parla vosté de mèrit i capacitat?
Si vostés tenen més enxufats en el Consell que no han entrat en l'administració per mèrit i capacitat!
Les contractacions públiques vostés les han fet per mèrit i capacitat?
Teconsa era mèrit i capacitat?
Què m'està vosté contant?

Però si vostés és que.
.
.
Clar si, el que hem de fer és que vostés parlen, si vostés mateixa s'ofeguen.
Quin mèrit i capacitat?
Estem parlant d'una borsa on hi ha gent que té mèrit i capacitat, però que no serà mai triada per vostés perquè no té enxufe amb vostés.
Són juristes que no tenim per què perdre-mos els seus coneixements.
I la insaculació és una institució antiquíssima i democràtica.
No és el rasca y sortea com vosté ha dit o el rasca y pega, eh.
Açò no és un numerito de rasca y pega ni és la loteria.

El senyor vicepresident primer:

Senyora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

I acabe, senyor president.

Són institucions democràtiques, històriques, que vostés al paréixer desconeixen.
No pareix mal que vosté no les conega, me pareix mal que vosté se burle.

I, per tant, si vosté no té una altra cosa millor que fer que burlar-se i desconeix -i acabe, senyor president- que per insaculació se trien els impositors de les caixes, que per insaculació moltes voltes se trien les VPO.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies.

La senyora Oltra Jarque:

.
.
.
perquè les persones tenen les condicions d'igualtat, és que vosté no ha entés absolutament res.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Oltra.

Senyor Guillén, té vosté la paraula.

El senyor Guillén Galindo:

Gracias, señor presidente.

Señor Castelló, le agradezco toda la atención que me ha dispensado, porque no ha parado de citarme, pero me ha sonado un poco como una especie como de reproche, ¿no?
, de cierta deslealtad amorosa ahora por nuestra parte.

Y, por otro lado, en cuanto…, bueno, también el señor Blanco ha hablado, ha hecho referencia a unas posibles infidelidades ideológicas que también me ha venido a la cabeza alguna otra comunidad autónoma.

Bien, se ha hablado otra vez, nuevamente, del tema de la supresión de los diputados.
Yo le recuerdo, simplemente, empiecen ustedes por aplicar el cuento, supriman altos cargos.
¿Cuál es la diferencia?
No es lo mismo.
Los diputados saben que suponemos la representación de los ciudadanos, los altos cargos son de designación digital.
No es lo mismo.

Mire, el sistema que ustedes quieren aplicar es un sistema perverso, de cese anticipado de los consejeros.
O sea, partiendo de la base que no compartimos que se suprima uno, todavía menos que no se permita que finalice el mandato.
Es un sistema perverso pretender una nueva elección ahora.
Mire, en el año 1994, en el año 1994, cuando se aprobó la ley, en el debate que dio lugar en estas Cortes, le voy a recordar lo que decía el diputado popular, el señor Ortuño Cerdá, que acusó al PSOE en aquel momento de lo siguiente -les leo textualmente-: «Y ustedes han dejado transcurrir once largos años y resulta que ahora, cuando ya se van a marchar, entonces presentan rápidamente la proposición de ley.
»

Pues yo, si me permiten, actualizo esas palabras y creo que son muy adecuadas para este momento.
Se lo decía ya antes, creo que están, ante la previsible derrota electoral que se les avecina, dando los últimos coletazos institucionales que van a poder hacer.

Nos hablaba de la creencia en las instituciones como grupo, como partido, la responsabilidad que ello supone.
Nosotros desde luego que nos creemos el autogobierno, desde luego que compartimos la confianza en instituciones y precisamente, precisamente por eso, lo que queremos es que se refuercen y que no se debiliten, como parece ser lo que se pretende con este proyecto.

Es curioso que lo que se quiera disminuir son los consejeros, que precisamente son los electivos, y para nada, para nada, han pensado en nada en los consejeros natos.

Si estamos hablando de austeridad, ¿es austero y es proporcional con cuatro años tener un sueldo cuasi vitalicio en ese retiro dorado durante quince años?

Mire, usted ha sacado a colación antes al señor Zaplana y al señor Camps.
Yo en mi intervención para nada los he mencionado.
Pero ya que usted ha lanzado el guante, pues yo lo recojo.
Mire, esa posibilidad de que los consejeros natos se les excluya del régimen de incompatibilidades que tienen los electivos y se permita que sea compatible con la pertenencia a órganos de representación, y concretamente a esta cámara, ese precepto es el que ustedes tendrían que llamar precisamente la «cláusula Camps» y no esa disposición inocua que hicieron figurar en el Estatuto de autonomía y que nunca se va a aplicar.

Todos los criterios de objetividad e imparcialidad que tendríamos que buscar con esa posibilidad no se respetan.
Ustedes han pensado en la aberración jurídica que sería que ahora estuviese sentado ahí el ex presidente e ilustre diputado ahora el señor Camps para votar esta misma ley.
Es, consideramos, una aberración jurídica y una agresión institucional.
Por eso hemos presentado enmienda para que no sea posible esta posibilidad.

Es una solución jurídica que, si me lo permiten, no han dado…, es decir, lo que podíamos decir es que han hecho la «solución Camps», pero no han aplicado lo que sería la lógica de la solución.

Mire, nosotros ni en la forma ni en el fondo compartimos este proyecto.
¿Por qué?
Porque precisamente tocan alguna de aquellas regulaciones que creemos que no habría que tocar.
Y precisamente lo que sí que pensamos que habría que modificar, ustedes no lo hacen.

Han hecho oídos sordos.
Se hablaba de que no se han aceptado.
Bueno, no se han aceptado cuatro de todas las que se han presentado.

No podemos respaldar, en general, esta iniciativa que no compartimos, que tiende a perpetuar una situación que sería deseable que hoy aquí se hubiese corregido, porque precisamente nosotros lo que pretendemos es dotar de mayor eficacia, de mayor independencia a esa institución, que últimamente -es de todos conocidos, y aquí se ha dicho- quizás está necesitada de una revalorización de su función a cuenta de sus cuitas con la Academia Valenciana de la Lengua.

Miren, de todas formas, y afortunadamente -y aquí se ha dicho-, en esta ocasión el rodillo al Partido Popular se le queda pequeño.
No dispone de los votos necesarios para alcanzar esa mayoría reforzada de tres quintas partes que necesita.
Al menos por esta vez -no todas las que nosotros desearíamos-, pero al menos por esta vez, la mayoría, el despotismo de la mayoría no se podrá imponer en esta cámara.

Nada más y muchas gracias.

(Ocupa la presidència el president, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer)

El senyor president:

Muchas gracias, señor Guillén.
(Aplaudiments)

Señor Castelló.

El senyor Castelló Sáez:

Gracias, presidente.

Señor Guillén -lo he leído antes y se lo vuelvo a leer-, cuando usted me dice que recortemos en altos cargos, se lo acabo de decir.
O sea, hemos recortado el 33% de altos cargos, un tercio de los que estaban ya no están; hemos reducido el número de consellerias; se ha reducido el sueldo de los consellers un 15%; se ha reducido el sueldo por cien de los altos cargos del 8 al 15%.

Les planteamos que rebajemos el número de diputados de 99 a 79, cosa de la que usted no habla y ninguno de ustedes habla.
Porque, claro, cuando le toca a uno es distinto, ¿no?
Ahora, claro, si tenemos que sacrificarnos algunos de esta cámara, ¡oye!
, como necesita tres quintos el PP, que no lo apruebe y así nos quedamos tranquilos.
No, no es esa la fórmula, no es esa la fórmula.
Ya le he dicho que no era simplemente una cuestión de ahorro de lo que estábamos hablando.

Usted no ha dicho, ni su grupo ha dicho en sus enmiendas, en ningún momento, que hay que eliminar a los miembros natos del Consejo Jurídico Consultivo, en ningún momento, entre otras cosas, porque no toca esta ley.
Eso habla del estatuto de los ex presidentes.
Que si ahora ha vuelto a cambiar de opinión el PSOE, pues mire, hágaselo mirar, hágaselo mirar, porque la situación es realmente complicada.

No he visto ni una sola enmienda por su parte, ni por parte de ningún grupo, que hable de aumentar la eficacia o que hable de aumentar la independencia.
No había ninguna enmienda en ese sentido -sí que las había en el sentido en el que he hablado yo antes-, sino en el sentido tergiversado que ha utilizado la señora Oltra cuando ha dicho que han sacado a pasear a sus fantasmas políticos.
Porque son sus fantasmas políticos y he aclarado por qué, porque es que les han ganado una y otra vez por mayoría absoluta.
Y lo entiendo.
Al final uno le coge manía al que no para de ganarle, y de ganarle y de ganarle.
Lo entiendo, lo comprendo.
Debe ser una situación difícil y les ha generado un trauma.
Es posible, puede pasar.

Lo que no puede ser en ningún caso es que se venga a confundir lo filológico con lo jurídico, que quien no es ni filólogo ni letrado, se dedique a hacer interpretaciones del orden en el que se está haciendo.
De verdad, alguien con un mínimo sentido común que lea el Estatuto de autonomía, que lea la ley de creación de la Academia Valenciana de la Lengua, que lea incluso la llei d'ús i promoció del valencià, incluso, verá que hay cuestiones que no están en juego en esta comunidad autónoma.
Y no está en juego en esta comunidad autónoma que nuestra lengua se llama valenciano.
Sé que hay otros que entienden que su señera es la cuatribarrada, que su himno es la muixeranga y que su lengua es el catalán, lo sé.
Y es lógico que se quieran ir a Europa en algunos casos.

Pero nuestra lengua, porque lo dice nuestra ley, y fundamentalmente porque así lo sienten los valencianos, es el valenciano, señorías.
(Veus) Siento haber puesto -molt-, siento haber puesto celoso al señor Blanco.
He notado cierta preocupación.
He de decirle que no se preocupe que entre nosotros no hay nada.
Pueden seguir cortejando ustedes ese tripartido que Dios quiera que no siga hacia adelante y que lleve a la ruina a la Comunidad Valenciana.
(Veus) Y como ustedes… ¡A la ruina absoluta, a la ruina total, al desastre!
, (veus i protestes) porque lo que tienen los valencianos ahora (aplaudiments) ha sido conseguido (veus) tanto en sanidad, como en educación, como en servicios sociales gracias a muchos años de trabajo y de esfuerzo, de poner esta comunidad en el mapa…

El senyor president:

Señores diputados…

El senyor Castelló Sáez:

Eso es así, señorías.
Les diré que por su parte podían haber propuesto algo así que sea tan participativo y tan democrático como lo que tiene el parlamento andaluz respecto a su Consejo Jurídico Consultivo, es decir, no nombra a nadie, a cero.
Elige seis el gobierno entre gente que tiene dedicación exclusiva, elige otros seis el gobierno entre gente que no tiene dedicación exclusiva y elige otros cinco entre miembros de órganos de la administración andaluza.
Todos a dedo por el gobierno andaluz.
Ya me explicarán con qué ejemplo vienen ustedes a hablarnos de más democracia y de más participación en la ley que les hemos planteado.

Lamentamos que no estén por el consenso y que la ley anterior solo haya sido una cortina de humo,…

El senyor president:

Vaya concluyendo, señor Castelló.

El senyor Castelló Sáez:

…eso sí, señor Blanco.

Ya está, señor presidente.
Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Anem a començar la votació.

En primer lloc, les esmenes del Grup Parlamentari Socialista.
Comença la votació.
La 7, perdó.
La 7.
És que m'han donat un paper amb nom.
(Veus) Repetim, repetim, per favor.
Un error.
Repetim la votació.
Les esmenes del Grup Parlamentari Socialista, la número 7.
Comença la votació.
Són noves esmenes presentades.
34 vots a favor, 45 vots en contra, 6 abstencions.

La 11 i la 13.
Comença la votació.
30 vots a favor, 52 vots en contra, 5 abstencions.

La 26.
Comença la votació.
35 vots a favor, 52 vots en contra.

La 62.
Comença la votació.
35 vots a favor, 52 vots en contra.

La 65.
Comença la votació.
41 vots a favor, 46 vots en contra.

Y la resta de les emenes.
Comença la votació.
41 vots a favor, 46 vots en contra.

Anem a passar a votar les esmenes del Grup d'Esquerra Unida, que també…, possiblement no coincidixen exactament amb la nota que vostés tinguen.
M'han passat una nota nova.

La número 1.
Comença la votació.
36 vots a favor, 46 vots en contra, 6 abstencions.

La 2.
Comença la votació.
4 vots a favor, 47 vots en contra, 36 abstencions.

La 9 i la 10.
Comença la votació.
11 vots a favor, 46 vots en contra, 30 abstencions.

La 14.
Comença la votació.
10 vots a favor, 46 vots en contra, 30 abstencions.

La 17.
Comença la votació.
11 vots a favor, 46 vots en contra, 30 abstencions.

La 60.
Comença la votació.
35 vots a favor, 52 vots en contra.

La resta d'esmenes.
Comença la votació.
41 vots a favor, 46 vots en contra.

Passem ara a votar les esmenes del Grup Parlamentari Compromís.

Esmena número 8.
Comença la votació.
6 vots a favor, 76 vots en contra, 5 abstencions.

La 12.
Comença la votació.
6 vots a favor, 76 vots en contra, 5 abstencions.

La 15, 18 i 19.
Comença la votació.
11 vots a favor, 46 vots en contra, 30 abstencions.

La 16.
Comença la votació.
6 vots a favor, 76 vots en contra, 5 abstencions.

La 27, la 50 i 59.
Comença la votació.
36 vots a favor, 46 vots en contra, 5 abstencions.

La 31, 36 i 37.
Comença la votació.
11 vots a favor, 46 vots en contra, 30 abstencions.

La 38.
Comença la votació.
5 vots a favor, 46 vots en contra, 35 abstencions.

La 42.
Comença la votació.
10 vots a favor, 45 vots en contra, 30 abstencions.

La 48.
Comença la votació.
11 a favor, 75 en contra, 1 abstenció.

La 53 i 54.
Comença la votació.
10 vots a favor, 46 vots en contra, 31 abstencions.

La 55.
Comença la votació.
6 vots a favor, 46 vots en contra, 35 abstencions.

La 61.
Comença la votació.
11 vots a favor, 76 vots en contra.

La 63.
Comença la votació.
6 vots a favor, 76 vots en contra, 5 abstencions.

La 66.
Comença la votació.
6 vots a favor, 76 vots en contra, 5 abstencions.

La 67.
Comença la votació.
6 vots a favor, 46 vots en contra, 35 abstencions.

La 75.
Comença la votació.
6 vots a favor, 45 vots en contra, 35 abstencions.

Resta de les esmenes.
Comença la votació.
41 vots a favor, 46 vots en contra.

Seguidament, anem a passar a votar l'articulat.

L'article 1.
Comença la votació.
45 vots a favor, 37 vots en contra, 5 abstencions.

El 2 i 3.
Comença la votació.
46 vots a favor, 36 vots en contra, 5 abstencions.

El 4.
Comença la votació.
76 vots a favor, 11 abstencions.

El 5, 6 i 7.
Comença la votació.
46 vots a favor, 41 vots en contra.

El 8.
Comença la votació.
46 vots a favor, 41 vots en contra.

El 9.
Comença la votació.
75 vots a favor, 6 vots en contra, 5 abstencions.

El 10 i l'11.
Comença la votació.
46 vots a favor, 39 vots en contra, 1 abstenció.

El 12 i 13.
Comença la votació.
73 vots a favor, 6 vots en contra, 5 abstencions.

El 14, 15 i 16.
Comença la votació.
46 vots a favor, 36 vots en contra, 5 abstencions.

El 17.
Comença la votació.
75 vots a favor, 11 abstencions.

El 18, 19 i 20.
Comença la votació.
75 vots a favor, 6 vots en contra, 5 abstencions.

El 21.
Comença la votació.
76 vots a favor, 11 abstencions.

El 22.
Comença la votació.
75 vots a favor, 6 vots en contra, 5 abstencions.

El 23.
Comença la votació.
76 vots a favor, 6 vots en contra, 5 abstencions.

El 24.
Comença la votació.
75 vots a favor, 6 vots en contra, 5 abstencions.

El 25.
Comença la votació.
76 vots a favor, 11 abstencions.

Disposició addicional primera.
Comença la votació.
76 vots a favor, 6 vots en contra, 5 abstencions.

Disposició addicional segona.
Comença la votació.
76 vots a favor, 6 vots en contra, 5 abstencions.

Disposició transitòria primera.
Comença la votació.
45 vots a favor, 41 vots en contra.

Disposició transitòria segona.
Comença la votació.
46 vots a favor, 34 vots en contra, 6 abstencions.

La transitòria tercera.
Comença la votació.
46 vots a favor, 41 vots en contra.

Disposició derogatòria.
Comença la votació.
46 vots a favor, 36 vots en contra, 5 abstencions.

Disposició final primera.
Comença la votació.
76 vots a favor, 11 abstencions.

Disposició final segona.
Comença la votació.
46 vots a favor, 41 vots en contra.

Disposició final tercera.
Comença la votació.
46 vots a favor, 35 vots en contra, 6 abstencions.

Exposició de motius.
Comença la votació.
46 vots a favor, 41 vots en contra.

Votació final de la llei.
Comença la votació.
46 vots a favor, 41 vots en contra.

El resultat de la votació no complix amb la majoria requerida per a la seua aprovació.

Per a explicació de vot, ¿algun grup.
.
.
?
Senyor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Senyories del PP, ¡primera derrota!
Primera derrota.
(Veus) El resultat de la votació no aconseguix.
.
.

El senyor president:

Per favor.
.
.

El senyor Blanco Giner:

.
.
.
el resultat requerit per a la seua aprovació.
I darrere d'esta, en vindran altres.
.
.
(Veus) És de veres que no.
.
.
, com vam vore en el Congrés dels Diputats, amb el vot en contra del seu propi grup, ¿s'enrecorden, aquella proposició de llei de l'esport?
Segurament per això retiren vostés de l'ordre del dia, o definitivament, les proposicions de llei de reforma de la LOFCA i de l'Estatut d'autonomia.

Però deixen de fer el ridícul, no facen una altra vegada passar Les Corts pel tràmit de debatre les proposicions, els projectes de llei de reforma de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua i el Consell Valencià de Cultura, retiren-los.
.
.
, que el Consell els retire, perquè tampoc van a tindre la majoria.
Deixen d'intentar desviar l'atenció, deixen d'enviar cortines de fum, la ciutadania valenciana s'adona que el problema és que vostés no tenen iniciativa política, no estan governant, perquè ni saben ni poden.
Millor farien en impulsar eixa acció política que el Consell no té, però segurament ni el Consell ni el Grup Parlamentari Popular està capacitat per a això.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Blanco.

Senyora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Efectivament, açò era una crònica anunciada d'una llei que no tenia la majoria, perquè era una llei que no s'havia dialogat amb la resta de grups, i vostés fa temps que no dialoguen i no estan acostumats a dialogar, i, per tant, com els he dit moltes voltes, sent que dialogar és gratis, haurien vostés d'entrenar-se un poquet més en conrear consensos, no és tan complicat.

És cert que esta és una derrota per a vostés, però també és cert que és una oportunitat perduda per a tots.
A mi em sembla que el nostre poble, les nostres institucions, no es poden permetre perdre d'esta manera les oportunitats.
I era una oportunitat per a assajar noves fórmules democràtiques, era una oportunitat per a avançar democràticament en òrgans que no estiguen controlats pel poder executiu.
Era una oportunitat que vostés, d'ací a molt poc de temps, lamentaran no haver aprofitat, quan vostés estiguen assentats en l'oposició.
I aleshores igual pensaran que a la millor sí que haguera valgut la pena (remors) intentar avançar en democràcia, encara que siga en un òrgan com és el Consell Jurídic Consultiu.

Nosaltres seguirem proposant per a que la democràcia, al nostre territori, siga més forta.
Aprofundim en noves formes de participació, fent que la gent, la ciutadania, tinga més afecció a la democràcia.

Nosaltres creiem que eixa és l'assignatura que ara ens demanda la ciutadania, davant d'una crisi democràtica sense precedents en la nostra recent història democràtica.

Per tant, no tenim oportunitats a perdre i açò no és sols una qüestió de la seua derrota de hui, que efectivament és una derrota i que els ciutadans viuran com una derrota, la primera gran derrota del Partit Popular.
Però vostés hui estan derrotats perquè no han sigut capaços de dialogar.
Reflexionen vostés sobre la importància que el diàleg té en la democràcia.
Eixa és la lliçó que hui els grups de l'oposició els brinden a vostés.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyor Guillén.

El senyor Guillén Galindo:

Gracias, señor presidente.

Mire, nosotros estamos convencidos de que si realmente fuesen las razones que han aducido para llevar adelante esta iniciativa esto les obligaría, poco menos, que a reformar todo el cuerpo jurídico autonómico, lo cual es evidente que lo que han hecho ha sido utilizar unas excusas pero no era el objetivo real.
Es más, incluso consideramos y valoramos que ha sido una agresión innecesaria a una de las más importantes instituciones que tiene esta comunidad.

Al mismo tiempo han perdido la oportunidad para plantear realmente algunas necesarias mejoras que son evidentes en su regulación.
El tema de las incompatibilidades, no ha mencionado para nada, no han querido entrar en ello para alejarlo, digamos, de intereses privados, incluso las incompatibilidades públicas representativas que antes aludíamos.

Ese cese anticipado de los consejeros que pretendían, eso es un cierto ataque en cierto modo a la democracia, al sistema institucional establecido, a la seguridad jurídica de quienes están.
En definitiva, un ataque a inamovilidad tan necesaria en esta institución para garantizar su objetividad, su imparcialidad y su independencia.

En definitiva, y además sabiendo desde el minuto cero, como decíamos antes, que iban a perder, que era crónica de una muerte anunciada, nos lleva a pensar que lo único que pretendían era una especie de placebo legislativo, que era una medida de cara a la galería, que solo nos estaban vendiendo humo.

Pensamos que nuestra instituciones, las que figuran en el Estatuto que forman parte de La Generalitat, son algo mucho más serio que eso.
Por eso nosotros sí que las consideramos y respetamos todas y cada una de esas nueve instituciones que forman parte de La Generalitat y que pretendemos, queremos, que estén sustraídas del debate político diario, dado su carácter institucional.

Este proyecto no las respetaba, por eso no lo hemos podido compartir.
Y nosotros, en nuestro caso, lo que queremos es dignificar, reforzar todas las instituciones y más, y sobre todo, está del consejo cuya representatividad institucional y su eficacia se ha puesto últimamente algo en duda como consecuencia de injerencias políticas que nunca se tenían que haber producido.

Pensamos que ha sido un ataque que no se merecía la institución.
Nosotros, desde el Grupo Socialista, lo que hemos querido es reforzar la institución, reforzar todas las instituciones que forman parte de La Generalitat.

El senyor president:

Muchas gracias.

Señor Castelló.

El senyor Castelló Sáez:

Gracias, presidente.

Hemos hablado antes de cuestiones filológicas y jurídicas.
Y ahora quiero hablar de cuestiones numéricas.
Cuando en una votación hay 46 síes y 41 noes, no es una derrota.
De lo que estamos hablando es que el trámite que exige esta ley no ha cumplido con la mayoría cualificada necesaria para su reforma.
Ustedes vendan lo que quieran.
Yo les estoy diciendo lo que es una derrota y lo que es una victoria y como quieren magnificar las derrotas y tirárselas al PP y cuando es una victoria, como la anterior ley que hemos aprobado, es una victoria de todos.

Pues, mire, nosotros que somos mucho más generosos les decimos que ha sido una gran lección de consenso para los valencianos, la primera ley que hemos aprobado, la del CES.
Y ha sido una derrota para todos los valencianos que ustedes hayan cambiado su talante y que no hayan querido aplicar consenso.
Porque nosotros hemos estado en el mismo sitio, con la misma voluntad, ustedes no, les ha parecido suficiente llegar a un acuerdo con una ley, al Grupo Socialista, y en esta en cambio la han rechazado.

Por cierto, decirles que nadie ha retirado la reforma del Estatuto, nadie la ha retirado.
Déjense de derrotas.
Es que esto, al final, parece Matrix con tanto oráculo que plantean ustedes viendo el futuro.

Les ruego que se centren más en la realidad, les recuerdo que no han ganado ninguna votación, si son felices diciendo que hemos perdido una votación, oiga, enhorabuena, de verdad, se lo digo con sinceridad.
Pero les digo que no han ganado ninguna votación y, desde luego, lo que nunca han ganado son unas elecciones.

Nada más, presidente.
Gracias.
(Aplaudiments)

Proposició de llei de creació de l'impost sobre les grans superfícies comercials per a dotar el fons valencià per a la innovació i la sostenibilitat del comerç, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 67.
373, BOC número 200).
Criteri del Consell (RE número 71.
606, BOC número 214)

El senyor president:

Quint punt de l'ordre del dia: presa en consideració de la Proposició de llei de creació de l'impost sobre grans superfícies comercials per dotar el fons valencià per a la innovació i la sostenibilitat del comerç, presentada pel Grup Parlamentari Compromís.

Quant al criteri del Consell, té la paraula el secretari primer.

El senyor secretari primer:

Muchas gracias, señor presidente.

«El Consell, en su reunión de 29 de noviembre de 2013, acordó manifestar a Les Corts su criterio contrario a la toma en consideración de la Proposición de ley de creación del impuesto sobre las grandes superficies comerciales para dotar al fondo valenciano para la innovación y sostenibilidad del comercio, presentada por el Grupo Parlamentario Compromís.

Este criterio se comunicó a Les Corts Valencianes mediante el escrito registro de entrada número 71.
606 y fue publicada en el Boletín Oficial de Les Corts, número 214, de 16 de enero de 2014.
»

Pasaríamos así al debate de la iniciativa, si sus señorías no tienen inconveniente.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor secretari.

Per a torn a favor, en representació del Grup Parlamentari Compromís, té la paraula l'il·lustre diputat Fran Ferri.

El senyor Ferri Fayos:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Molt de gust de tornar-los a vore per aquestes Corts.

Moltes vegades he dit ací en aquesta trona que ens trobem amb un govern esgotat d'idees i un president acabat.
I, davant aquesta situació, seria irresponsable no vindre a aquest parlament amb propostes que intenten aportar solucions mentre el president Fabra es dedica a crear nous problemes.

Per això puge ací i no parlaré de diccionaris, ni de reobrir debats que ja no interessen a ningú sinó que parlaré d'investigació, de ciència, de desenvolupament, de modernitzar el sector del comerç, d'aconseguir nous ingressos per a la hisenda pública i de crear llocs de treball de qualitat.

Puge ací a parlar d'innovació, mentre el govern del Partit Popular expulsa desenes dels nostres investigadors, ofega els instituts tecnològics i retalla sense pietat el pressupost destinat a l'R+D+I.

I aprofite per a saludar el comité d'empresa dels instituts tecnològics, que estan ací avui presents, una forta abraçada.

Puge ací a parlar de generar més ingressos, quan tenim un govern que és incapaç d'aconseguir un finançament just i que no s'atrevix a alçar la veu davant de Madrid.

Puge ací a parlar de la modernització del nostre teixit comercial davant un govern que no es preocupa per la situació del sector, d'un sector estratègic per a la nostra economia, que té un gran impacte en la qualitat de vida de centenars de milers de famílies i en la salut dels nostres barris, pobles i ciutats.

Puge ací a defensar una proposta que generarà 20 milions d'euros anuals sense impacte en la ciutadania, enfront d'un govern que només es dedica a carregar d'impostos la classe mitjana, autònoms i professionals i a retallar en serveis públics, en educació, en sanitat, en investigació, en dependència, en discapacitats, per a que paguen els de sempre.

Puge ací, en definitiva, a parlar de propostes i solucions, mentre patim uns governs que només ens genera mal de caps i vergonya aliena.

La nostra proposta és senzilla: la creació d'un fons valencià per a la innovació i sostenibilitat del comerç dotat a través d'un impost a les grans superfícies que generaria al voltant de vint milions d'euros.
No només proposem un fons per a fer polítiques necessàries sinó diem d'on es pot dotar aquest fons i d'on eixiran els diners.
Creiem que la credibilitat d'aquesta proposta precisament rau en eixe motiu, en què diem on anem a aplicar els fons i diem d'on anem a traure els diners.
Perquè la ciutadania té dret a saber si alguna vegada diposita la seua confiança en nosaltres, quines són les polítiques que nosaltres també aplicaríem en este país per a traure'l del pou en què vostés l'han deixat.

I aniré per parts.
En primer lloc, els explicaré per què considerem necessari un fons valencià per a la innovació i sostenibilitat del comerç.
La innovació, el desenvolupament i la investigació són la palanca de canvi del nostre model productiu.
Per això els discursos que solen fer els consellers, i sobretot el conseller d'Indústria, estan farcits de referències a l'R+D+I.
Però estes referències es queden en paraules buides quan veiem la realitat dels pressupostos.

Al nostre país hem perdut l'últim any vora mil investigadors i investigadores i la inversió s'ha reduït representant només moments de l'1% del nostre PIB, molt lluny de la inversió a altres territoris de l'estat industrialitzats, com són Navarra o Euskadi, on la inversió supera el 2%.
L'R+D+I valenciana ha perdut en aquestos cinc anys 105 milions d'euros, 105 milions d'euros, 105 milions en oportunitats.

Com els deia, arreu del món hi ha investigadors valencians fent la seua tasca i aportant idees a altres països, això que no poden fer a sa casa perquè hi ha un govern al·lèrgic a la innovació.

Si no invertim en innovació i investigació, les nostres empreses perdran competitivitat i tornarem a sentir el mateix de sempre: «cal reduir salaris».
Des de Compromís no anem a acceptar que el canvi de model productiu valencià passe per convertir-nos en la Xina del Mediterrani, on es treballe en condicions precàries i on només puguem aportar la mà d'obra com a valor afegit, la mà d'obra barata com a valor afegit.

Proposem, per tant, que amb els diners del fons es puga abonar, en primer lloc, tots els deutes que manté l'administració amb el sector de l'R+D+I, tant instituts tecnològics, centres recerca, universitats.

En un segon termini, aquest fons podia funcionar de forma autònoma i centrat en dotar de suport, donar suport a sectors innovadors des del punt de vista econòmic, social i medi ambiental.
I a nosaltres ens agradaria que poguera funcionar com el model Sitra finlandès i que també es finance únicament a través del retorn que generen les inversions d'alt valor afegit.
És imprescindible, a més, que en aquesta segona fase es compte amb una gestió professionalitzada i supervisió parlamentària perquè els fons no estiguen en mans dels capritxos del partidisme.

Volem també que el fons es dedique a mesures de promoció i modernització del comerç de proximitat, infraestructures d'equipament municipal, urbanisme comercial i plans d'actuació i dinamització comercial.

Creiem que és fonamental apostar per la qualitat en un sector que té una gran importància en la generació de llocs de treball de qualitat i per regenerar els nostres pobles, barris i ciutats.
Malauradament, el Partit Popular creu en un model de comerç on primen les gran superfícies i on el xicotet comerç, el comerç de proximitat, no puga competir en igualtat de condicions.

El Partit Popular ha abandonat aquest sector en els moments més difícils de la crisi econòmica, oblidant que milers de valencians i valencianes necessiten pujar la persiana del seu negoci cada dia per a poder sobreviure.

La manca de planificació comercial, la desregulació salvatge dels horaris comercials, la saturació d'àrees comercials, tot això forma part de l'elecció del Partit Popular, posar-se al costat dels poderosos del sector mentre abandona al mitjà i xicotet comerç de proximitat.
Clar, eixe xicotet i mitjà comerç no pot fer aportacions milionàries al Partit Popular, però és el que crea ocupació de qualitat, el que manté vives les zones urbanes i el que posa diners per a celebrar les nostres festes.

I des de Compromís, amb aquesta llei, apostem per un model sostenible i equilibrat.
I per això plantegem un impost que grave l'impacte urbanístic i mediambiental de les grans superfícies, un impost concret en un context de proliferació de grans àrees comercials.
De fet, l'àrea comercial de Valencia té la consideració tècnica de zona saturada de superfície comercial i encara hi ha alguns centres comercials en projecció o en construcció.

Per tant, no considerem negatiu gravar el seu impacte territorial i mediambiental i destinar eixos diners a totes les polítiques que ja m'he referit abans, suport a l'R+D+I, a la modernització i a la dinamització del sector del comerç.

És un impost que, com el mateix criteri del Consell reconeix, és plenament constitucional.
De fet, està vigent a altres territoris com Catalunya, Astúries, Aragó, Canàries i Navarra.
Totes aquestes comunitats autònomes compten amb mesures similars en aquest sentit.

Proposem una contribució de les grans superfícies que calculem, com ja he dit abans, que generarà 20 milions d'euros d'ingressos per a La Generalitat i que si els invertim bé generaran una dinàmica positiva en el nostre model productiu i es crearan més llocs de treball de qualitat.
Les grans superfícies estaran encantades de tindre més clients i amb més poder adquisitiu.

La llei compta amb algunes innovacions respecte a impostos d'altres territoris.
Per exemple, contempla la bonificació per aquelles grans superfícies que compten amb més d'un 10% de la seua superfície dedicada de forma exclusiva al comerç just.

Volem introduir incentius per a que poc a poc puguem caminar cap a un sistema econòmic més ètic, més sostenible i més just.
I en totes les nostres propostes ho intentem tindre en compte.
I aquesta, com veuen, també.

També s'inclouen bonificacions als establiments comercials individuals especialitzats i als grans establiments que compten amb tres o més mitjans de transport públic per accedir-hi.
Es tracta d'un impost, que tal i com reconeix el criteri del Consell, té una gran facilitat de recaptació i gestió, per tant, els costos de gestió serien mínims.

En definitiva, amb esta llei apostem per un model de comerç equilibrat, apostem per la innovació, el desenvolupament i la investigació.
I apostem per posar solucions i propostes sobre la taula, i dir d'on anem a traure diners i a què anem a dedicar-los.

El criteri del Consell ens diu que en un futur no descarten introduir aquest gravamen, sempre que les condicions econòmiques ho permeten.

Confiem que rectifiquen i donen suport a aquesta proposta, com van rectificar en el seu moment amb l'impost a la banca -vam perdre un any d'un impost que podia estar vigent-.
Esperem que ara no rebutgen aquesta proposta i no tornem a perdre un any d'un impost que és molt més necessari ara en este moment que en un moment de bonança econòmica.

Senyories, és ara el moment d'invertir en R+D+I.
És ara el moment d'ajudar el xicotet i mitjà comerç.
I és ara el moment de posar en marxa mesures com aquesta.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ferri.

Pel torn en contra, en representació del Grup Parlamentari Popular, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Vicente Betoret.

El senyor Betoret Coll:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories, comparec en nom del Grup Popular per a fixar posició en relació a la proposició de llei de creació de l'impost sobre grans superfícies comercials per a dotar el fons valencià per a la innovació i la sostenibilitat del comerç.

I, abans de res, ja anticipe que el nostre grup es pronunciarà en contra pels motius que ara li intentaré explicar.

Per començar, vostés partixen d'idees preconcebudes i enllaunades, que repetixen com si es tractara d'un mantra.
Me referisc a allò dels rics, dels pobres, els grans i poderosos i els xicotets.
Conceptes que tenen poc o res a vore o poc encaix en un context de llibertat i de lliure comerç del segle XXI.

Vostés inicien el preàmbul acusant les grans superfícies de competència deslleial, en eixe paper en què vostés es troben tan a gust de jutjar i repartir culpes de manera gratuïta i malintencionada.

He de reconéixer que en el primer paràgraf del preàmbul vostés expliquen la seua intenció, que no és altra d'infringir un càstig als causants, segons el seu judici sumari dels problemes del sector del comerç.

En el segon paràgraf ja se n'adonen de l'excés i tracten d'emmascarar eixa expressió espontània dins d'un suposat impacte urbanístic i mediambiental.

Ni les grans superfícies ni els xicotetes comerciants són els causants de la situació que travessa el comerç valencià.
Perquè, lamentablement, no és l'únic sector que es troba en crisi.

Vostés practiquen un reduccionisme sorprenent.
I açò no és ni tan fàcil ni tan concloent com vostés plantegen.

L'impost que vostés plantegen, com quasi totes les coses, té una part positiva i té una part negativa.
Comencem per la part positiva.
No cap dubte que la generació d'un nou recurs públic, en moments de caiguda de recaptació i manca de recursos econòmics, vindria molt bé.
Estem parlant d'una caiguda de la recaptació fins xifres de l'any 2006.
Ara bé, les coses no es poden analitzar només des del punt de vista dels avantatges.
També té determinats inconvenients.

Dels inconvenients, tal com vosté coneix, el perill cert que l'impost es trasllade als preus i, per tant, acaben pagant-ho els de sempre, qui no té res a vore, l'usuari, el consumidor final.

També podrien vore's afectades inversions futures i manteniment de llocs de treball, com a conseqüència d'ajustos provocats per una major càrrega fiscal.

En relació a les inversions, en els últims cinc anys el sector -i estem parlant d'una època no precisament de bonança- ha invertit en tota Espanya més de dotze mil milions d'euros i ha atorgat més de la mitat del crèdit al consum en tot el país -quan parle de «país» parle d'Espanya.

En relació als llocs de treball, tan importants en este moment, estem parlant de més de díhuit mil llocs de treball en este moment en tota Espanya.

Des del punt de vista tributari, les lleis sobre la matèria que han impulsat altres territoris són declarades constitucionals, encara que cal analitzar l'encaix d'estes lleis dins del marc del dret comunitari europeu.

El text de la proposició de llei que ens duen hui a debat és una còpia quasi literal del text de la llei catalana, encara que n'hi ha xicotets matisos.

En l'article 2 es regula l'objecte del tribut, que diu que grava l'impacte urbanístic i mediambiental que concorre en determinats establiments comercials com a conseqüència d'estar implantats com a grans superfícies, tenint en compte la singular capacitat econòmica dels grans establiments i la seua posició dominant en la distribució.
I este enunciat planteja interrogants: si la capacitat econòmica deriva d'economies d'escala que facilita un augment d'operació i de la posició dominant del sector, o si la capacitat econòmica deriva de l'existència de costos no interioritzats, generats per la seua incidència en el territori o en el medi ambient.

En el primer cas, deuria tindre una estructura més progressiva de gravamen sobre els beneficis, que no encaixa massa bé en el tribut proposat, que vostés el plantegen com un tribut per a gravar els impactes urbanístics i mediambientals.

En el cas que siga la incidència en l'urbanisme i en el medi ambient, no pareix que encaixe molt bé en el conegut principi de qui contamina paga, en sentit estricte.
A més, si la motivació és mediambiental, es produïxen situacions similars que queden fora de regulació i, per tant, generen desigualtats.

En relació al fet imposable, a diferència d'altres textos que han sigut declarats constitucionals, el text que vostés proposen no té en compte la superfície del pàrquing que, per la mateixa regla de tres, tindria incidència territorial i mediambiental.

El seu text es centra en superfícies productives, la qual cosa allunya el tribut de l'objecte de gravar la incidència en l'urbanisme i en el medi ambient.

També plantegen dubtes en relació a l'absència d'incentius fiscals en la proposta de llei a aquelles superfícies comercials que establisquen mesures correctores dels impactes produïts o projectes de protecció mediambiental, que sí preveu per exemple la llei d'Aragó o d'Astúries.

De la mateixa manera, plantegen una bonificació del 50% per a determinades activitats vinculades al percentatge dels ingressos de les mencionades activitats, la qual cosa, una volta més, connecta el tribut proposat més en un gravamen sobre els beneficis que sobre l'impacte mediambiental o urbanístic.

En relació a tot el comentat, la sentència del Tribunal Superior de Justícia, de març de 2011, recorda que resulten contràries a la llibertat comunitària d'establiment les diferències de tracte normatiu que restrigixen l'establiment de grans superfícies fora dels nuclis urbans.
Per tant, l'eliminació d'elements que desvinculen el presumpte impost mediambiental d'un gravamen efectiu als establiments situats fora dels nuclis urbans podria ser determinant a l'hora de considerar que l'impost és una restricció a la llibertat d'establiment comercial que, inclús justificant-se en una finalitat extra fiscal, no guarda la proporcionalitat que exigix la norma comunitària, més encara tractant-se d'un tribut de caràcter periòdic.

Finalment, és necessari tindre en compte els criteris d'oportunitat a l'hora d'establir un tribut de les característiques que proposa, en este cas, el Grup Compromís.

En un context de crisi econòmica, no creguem que siga el millor moment per a prendre mesures d'este tipus, que no resolen les necessitats públiques de finançament, però que sí poden originar problemes a l'hora d'assegurar el manteniment de llocs de treball i també pot afectar les inversions, que vull recordar que generarien la creació de llocs de treball directes, també indirectes.

No era esta la situació de crisi en l'època en què altres comunitats autònomes, com Catalunya, per exemple.
.
.
M'estic referint a l'època que ve compresa entre l'any 2000 i 2005, una època evidentment, com tots coneguem, d'expansió econòmica.
Com dic, no era la mateixa situació econòmica la que vivien les comunitats que decidiren implementar este impost.

Per tot això, i sense que es puga negar -com referix molt bé el criteri del Consell- que en un altre context econòmic podria aplegar a estudiar-se, no creguem que siga, per les raons que jo li he comentat, el text ni creguem que siga el moment adequat per a plantejar esta proposició de llei.
Per la qual cosa li dic que el nostre grup votarà desfavorablement a admetre a tràmit esta proposició de llei, ja dic, podent arribar a compartir l'esperit del que vostés plantegen, en una part.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Betoret.

Senyor Ferri.

El senyor Ferri Fayos:

Senyor president, gràcies.

Senyor Betoret, vosté ha fet referència a que en la nostra llei no es parla.
.
.
, la base imposable no s'aplica als aparcaments.
I jo li diria que, si la té ahí impresa, vaja a l'article 5, on parla de base imposable, vaja a l'apartat b del punt 2 i llija que posa perfectament.
.
.
, posa.
.
.
, article 5 és base imposable i després diu: «La superfície total s'obté de sumar les superfícies següents.
.
.
», i en el punt b està ben claret i ben escrit «la superfície destinada a magatzems, tallers, obradors, aparcament de vehicles i espais de producció, reduïda en la proporció que resulte de la relació entre la superfície de venda reduïda i la superfície de venda real».

Per tant, ni la persona que ha fet el criteri del Consell ni vosté sembla que s'hagen llegit la llei que avui presenta ací Compromís.
Per tant, tenen un argument menys per a votar en contra de la proposició que avui porta ací el meu grup i que creguem que és tan necessària com útil, en aquests moments en què estem vivint.

Com li deia abans, la llei està vigent en altres territoris.
I en eixos territoris l'impost que s'ha gravat a aquestes superfícies comercials en cap cas s'ha traslladat als preus dels establiments, que normalment són establiments de grans cadenes comercials que tenen un preu únic per a tot el territori estatal.
Per tant, amb eixe criteri, tampoc tindrien un argument per a poder votar en contra d'aquesta llei.

També diuen, «el moment econòmic de crisi».
Vosté mateixa m'ha donat ací una sèrie de xifres de tota la inversió que han fet les grans superfícies comercials arreu de l'estat, que han sigut unes xifres prou, prou voluminoses, uns dotze mil milions d'euros.
Si aquestes superfícies tenen capacitat de fer aquesta inversió, crec que tindran capacitat de pagar l'impost de què nosaltres estem parlant ací, que només seria un percentatge molt reduït d'aquestes inversions que han pogut fer que, segurament, seran perquè també tindran uns beneficis prou rendibles i prou assumibles.

Mire, en la situació econòmica que tenim, tenim La Generalitat.
.
.
, sempre s'ha parlat ací i el senyor conseller d'hisenda ha dit en diverses ocasions que tenim una falta d'ingressos.
No només és una qüestió de despesa, sinó que tenim una falta d'ingressos prou elevada.
Inclús, si vosté se'n va als pressupostos, vorà com el pressupost en política industrial s'ha anat reduint any rere any.

I el que nosaltres estem demanant ací és que eixe pressupost de política industrial es puga augmentar en vint milions d'euros a l'any, perquè aquesta recaptació aniria dedicada directament a eixa política industrial.
I, per tant, podríem alliberar recursos per a poder pagar ajudes als dependents, poder pagar als discapacitats, evitar que hagen de pagar prop del 90% dels seus ingressos en el copagament per a la seua atenció en aquestos centres o, per exemple, podíem palar també.
.
.

Vosté ha parlat ací que nosaltres acusem les grans superfícies de fer competència deslleial.
Això no ho hem dit.
Nosaltres.
.
.
, el que fan les grans superfícies és aprofitar-se de les possibilitats i de les facilitats que des del seu govern se'ls està donant perquè facen aquesta competència deslleial.
I els parlaré de qüestions concretes:

Vostés han aplicat la llibertat d'horaris en zones que ni tan sols són de gran afluència turística, per tant, beneficiant estes grans superfícies enfront del xicotet i mitjà comerç.
I en això s'ha vist que aquestos comerços han augmentat els seus ingressos en més d'un 23% en el que va d'any.

Vostés, a més, ho feien baix el pretext que es crearien llocs de treball, quan no ha sigut així perquè van modificar.
.
.
, amb la seua reforma laboral, van propiciar que pogueren canviar-los tots els seus horaris sense haver de contractar més gent.

I, per tant, amb la mateixa plantilla obrin més dies, perjudiquen el xicotet i mitjà comerç i, a més, no estan creant nous llocs de treball.

Com li deia, aquest impost està en altres territoris, altres territoris que després van a reclamar un finançament més just.
I, per tant, seria injust que el territori valencià anara demanant un finançament més just quan ni tan sols aplica totes aquelles ferramentes que té a l'abast per a obtenir més recursos.

Nosaltres estem per un finançament més just, però també estem per aprofitar tots els recursos que tenim al nostre abast per a tindre més recursos econòmics per a fer més política industrial, per a fer més política social i per a fer més estat del benestar.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ferri.

Senyor Betoret.

El senyor Betoret Coll:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Ferri, evidentment que vosté sí que parla de la competència deslleial.
Primer paràgraf.
Per això, jo, en la meua intervenció me referia que.
.
.
Bé, en el primer paràgraf vostés han destapat quina és la seua intenció.
La greu situació per què travessa el sector del comerç és conseqüència tant de la competència deslleial de les grans superfícies.
.
.
Vull dir, jo ho entenc perfectament.
Jo pense que no vol dir una altra cosa, vosté quan parla de competència deslleial de les grans superfícies se referix al que se referix i no a una altra cosa.

Per tant, vostés sí que estan en el discurs eixe que mos duen ací de tant en tant de la ideologia, dels grans contra els xicotets, els poderosos contra els que no poden.
I això és un debat que ja està superat afortunadament.
Està superat.
Però bé, a vostés els dóna discurs.
I bé, al final cada u és lliure de poder utilitzar el que considere oportú.

En relació amb el tema del pàrquing, efectivament, vostés no graven totalment el pàrquing.
Vosté ho ha llegit.
Li reduïxen una part important del pàrquing.
Si l'objecte de l'impost, tal com diu també la proposició de llei que vostés duen ací, és gravar els impactes urbanístics i és gravar els impactes mediambientals, escolte, doncs segurament l'impacte urbanístic i mediambiental serà un poc més gran el que puga ocasionar el pàrquing que el que puga ocasionar la sala de vendes.
Per tant, evidentment vostés ahí no fan el que creguem que deguera fer-se.

Vostés també, quan pugen ací, parlen.
.
.
Ha parlat vosté de la llibertat d'horaris.
Mire, és que per a vostés la llibertat és un terme que utilitzen només en els discursos.
Quan la llibertat es planteja, a vostés els dóna pànic.
Els dóna pànic.
Vostés no deurien tindre ningun problema, no deurien tindre ningun problema.
El que passa és que -ja dic- per a vostés és un terme a introduir en els discursos, que queda molt bonic, que queda.
.
.
La veritat és que queda molt bé, però que, després, a l'hora d'aplicar-la vostés li tenen pànic.

I, com li dia, mosatros pensem que n'hi han algunes incorreccions de tècnica jurídica que no compartim.
I com no compartim, per això jo li parlava que n'hi han algunes qüestions relacionades en determinats articles, com per exemple, encara que vostés plantegen que és un impost de caràcter mediambiental i que grava l'impacte urbanístic, a la vista i de la lectura de cada un dels articles del text que vostés proposen, a totes llums és més un impost que vostés intenten gravar-lo per la via de la capacitat econòmica, que pels impactes que es generen.
I, per això, jo li dia que es plantejaven interrogants si la capacitat econòmica a què vostés es referixen es referia a l'augment d'operacions i la posició dominant en el sector, o es derivava de l'existència de costos no interioritzats, per exemple, per la seua incidència en el territori i en el medi ambient, perquè entenem que això no té cap encaix en un impost que pretén gravar la incidència en el territori i en el medi ambient.

Per altra banda, no m'ha dit res vosté de l'encaix que podria tindre esta norma en el que és el dret comunitari, en allò al que jo m'he referit en relació a la sentència del 24 de març del 2011, que parla que resulten contràries a la llibertat comunitària d'establiment les diferències de tracte normatiu que restringixen l'establiment de les grans superfícies fora dels nuclis urbans.
Mosatros, ací, no podem fer el que mos done la gana.
Estem sotmesos, per una banda, a la legislació bàsica de l'estat.
Però, per altra banda també a la legislació bàsica que determina un organisme com en el que estem, la Unió Europea.

Per tant, mos plantegen seriosos dubtes que este text puga acabar tinguent aparença de realitat, no perquè no estigam d'acord, que ja li he anticipat jo que en moltes coses podem estar d'acord.
Però, pensem que no és el moment, pensem que cal millorar la tècnica jurídica de la redacció del text de la llei, i pensem que en altres moments en què la conjuntura econòmica siga més favorable, pot ser el moment de plantejar-se crear un impost com el que vostés plantegen.
Ja dic, en eixe moment estarem encantats de poder negociar i de poder parlar.
.
.

El senyor president:

Vaja concloent, senyor Betoret.

El senyor Betoret Coll:

.
.
.
del text normatiu que vostés ací mos plantegen, i que, com li dic, planteja dubtes des del punt de vista no sols de la possibilitat d'implantar-lo, sinó.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Betoret.

El senyor Betoret Coll:

.
.
.
des del punt de vista de la tècnica jurídica.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Per a fixar posició del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Torró.

El senyor Torró Gil:

Bé, gràcies senyor president.

Senyor Betoret, que tendre que és vore'ls tan preocupats pels consumidors finals.
És tendríssim.
Ja haveren pogut tindre eixa tendresa quan van pujar l'IVA en compte d'aplicar una reforma fiscal que suposara més impostos per als que més tenen directament, o senzillament perseguir el frau fiscal, que en compte de fer això el que fan precisament és fomentar el frau fiscal amb rebaixes fiscals i amb maniobres tèrboles en el Ministeri d'Hisenda.
Això podia haver-ho fet.
I ara es preocupen molt dels consumidors finals.
Bé, no ha fet vosté ninguna proposició de llei, però vosté refusa que ací es puga tramitar una proposició de llei que vosté mateix està dient que estaria bé.
(Remors)

El senyor president:

Senyor Betoret, per favor.

El senyor Torró Gil:

Que vosté mateix.
.
.
Crec que estic en l'ús de la meua paraula i puc argumentar.
.
.

El senyor president:

Sí, per això estic cridant l'atenció al senyor Betoret.

El senyor Torró Gil:

Que vosté mateix diu que estaria bé, que tan sols caldria millorar-la.
Doncs ho tenim molt senzill.
L'aproven i en el tràmit es millora.
És que és facilíssim.
És facilíssim.
Nosaltres també li veem alguns problemes a la llei, també li veem alguns problemes a la proposta de llei.
Entenem que hi han coses que són millorables.
Entenem que, per exemple, caldria clarificar com s'ha d'establir eixe fons i per a què s'ha de dotar.
Perquè nosaltres creiem que efectivament les grans superfícies comercials tenen una sèrie de costos socioambientals que han de pagar, que han de pagar fonamentalment perquè generen problemes que després són els poders públics als quals els toca lluitar amb ells.
Problemes directament socials sobre el petit comerç, que vostés ací només tenen paraules d'ells, però sembla que són només per al rèquiem.
Perquè en realitat l'únic que fan per al petit comerç és enfonsar-lo beneficiant les grans superfícies comercials, com demostra precisament que es neguen ací a tramitar esta llei.

Tenen impacte sobre l'ordenació del territori, per moltes raons: en primer lloc, perquè generen infraestructures o necessiten infraestructures que hem de pagar amb diners públics.
No se les paguen ells, les paguen amb diners públics les infraestructures d'accés.
I després, generen problemes precisament per la concentració d'eixe comerç en àrees periurbanes i impactes molt greus sobre la mobilitat.
I això, qui ho paga?
Haurien de pagar-ho estes grans superfícies, com a mínim a partir dels seus beneficis.

Eixa història que este impost el que pot fer al final és fer que les grans superfícies carreguen el cost sobre els clients és un cuento chino.
Ho dic en castellà perquè m'entenguen millor.
Cuento chino.
Perquè estes superfícies tenen capacitat més que suficient per a internalitzar eixos costos i procurar retallar, si cal, una miqueta els beneficis.
Estem parlant de grans empreses, de grans empreses.
.
.

El senyor president:

Senyors diputats, per favor.

El senyor Torró Gil:

Per exemple, El Corte Inglés, en 2012, que són les últimes dades que hi han, va facturar més de 14.
000 milions d'euros, i va declarar -després voríem en realitat els beneficis que tindria-, però va declarar més de 175 milions d'euros de benefici.
Mercadona, 16.
448 milions d'euros amb 474 milions de benefici.
Zara, 13.
793 milions d'euros amb quasi 2.
000 milions d'euros de benefici.
Eixes empreses tenen capacitat suficient per a carregar amb els costos que estan generant per al conjunt de la societat, i per a retornar d'alguna manera el perjudici que estan creant cap a aquells que estan realment sostenint l'esforç comercial ací, que són els xicotets comerciants, i que són els que votaven fins fa quatre dies, els votaven fonamentalment a vostés.
Em crec que ja no serà així.
Em crec que ja no serà així.
(Veus) Perquè.
.
.
No, no cal tindre ninguna boleta.
Simplement cal eixir al carrer i parlar amb la gent, senyor Ibáñez.
Perquè vosté a la millor això no ho fa, però vaja a parlar amb els comerciants i veja què és el que pensen de les polítiques que està fent el Partit Popular.
Vegen què és el que pensen d'haver pujat l'IVA, i veja com ara els expliquen que els duen ací una proposició de llei que és raonablement acceptable, que té tres o quatre coses que podríem millorar, i com són tres o quatre coses que podríem millorar, senzillament no l'aprovem.
Ja saben què passa, que qui paga, mana.
I a vostés sabem qui els paga.

El senyor president:

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

Pel Grup Parlamentari Socialista, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Macho.

El senyor Macho Lorenzo:

Buenos días.
Muchas gracias, señor presidente.

Vaya por delante, señor Ferri, el apoyo del Grupo Socialista a la toma en consideración de esta iniciativa, porque yo sí que quiero comentarlo, es una toma en consideración, es el inicio de un debate que el Partido Popular ha comentado que podría ser interesante.
Si podría ser interesante, entendemos muy poco que se hurte el debate.
Es el inicio simplemente.
La discusión de este tipo de tasas -ya se ha hablado aquí- en nuestro país no es evidentemente nueva y desde luego no es sencilla.
Existen argumentos de peso a favor, muchos, algunos en contra, y eso ha determinado incluso que esto llegase al Tribunal Constitucional, que ya ha dictado que son constitucionales este tipo de tasas.
Cuando nos hemos planteado nuestra posición frente a la toma en consideración de este tema, hemos partido de cómo está la realidad comercial en la Comunidad Valenciana.
Venimos denunciando hace año que el Partido Popular ha roto todos los equilibrios comerciales que son necesarios para un buen funcionamiento global del sector del comercio.
Todos.
Ha roto los equilibrios, además, como se ha comentado aquí, decantando la balanza siempre del mismo lado.
Siempre hacia el lado de los agentes más poderosos del sistema comercial.
Ha sido inútil aportar con detalle datos sobre el estado de práctica saturación de grandes superficies en nuestro territorio.
Ha sido inútil intentar una moratoria para la implantación de nuevos proyectos.

Ha sido inútil argumentarles que cada política de apoyo, creación concreta que ustedes han puesto en marcha tanto aquí como en el gobierno de Madrid en apoyo a nuevas grandes superficies comerciales, significaba otra cosa, significaba poner más y más difíciles las cosas a miles de comercios de proximidad, a comercios históricos, a comercios familiares, a comercios que son señas de identidad de nuestras calles, a comercios que generan y, sobre todo, mantienen mucho empleo, a los comercios que están cerca, a los comercios que han estado siempre, y hacen -y esto es muy importante- que seamos algo diferente a otros.
Y esto, en materia comercial, es un valor añadido.
Insisto en que todo ha sido inútil.
Ustedes han llevado al sector comercial a tal grado de desequilibrio -insisto en la palabra, desequilibrio- que parece necesario comenzar a apostar por otro tipo de políticas, por medidas que intenten reequilibrar el sistema.

La medida que hoy debatimos puede ser no la única, pero puede ser en el contexto comercial de nuestra comunidad una de las posibles.
Muy interesante, por cierto, y por ello creemos lógico, como comentaba al principio, que se admita como mínimo a trámite para poder debatir sobre ella.
Esa toma en consideración y el trabajo posterior nos permitiría, con el trabajo de todos, alcanzar un consenso que mejorase nuestro entramado comercial.

Señor Ferri, usted entenderá y posiblemente comparta que esta tasa quizás acabe -y se ha comentado aquí- simplemente siendo soportada por los consumidores.
Pues es posible.
Habría que estudiarla con tranquilidad y debatirla con tranquilidad para ver qué se puede hacer para que esto no suceda.
Es preciso también -creemos- blindar de una forma más eficaz y concreta el carácter finalista.
Su artículo 16 creemos que queda un poco cojo y nos gustaría que se alcanzase con el trabajo de todos un mayor grado de definición en el mismo.
Si se tomase en consideración la propuesta, nuestro compromiso sería claro: trabajar el tiempo que hiciese falta para conseguir un consenso importante para el comercio.
Por otro lado, es curioso analizar el criterio del Consell.
Ha sido bien interesante.
Un criterio que no nombra ni una sola vez la ley de tasas a las grandes superficies de la Rioja, donde gobierna el Partido Popular.
No lo dice.
Es curioso que asegure que ese tipo de tasas se aprobaron -lo ha repetido el portavoz popular- en tiempos previos a la crisis cuando la ley con esta tasa en La Rioja ustedes mismos la aprobaron en el año 2012 -hace nada-, es curioso que comparen la ley que se propone con la de Cataluña cuando es mucho más parecida a la de La Rioja, es curioso.

El criterio del Consell en ese sentido nos parece tendencioso y parcial, demasiado tendencioso y demasiado parcial como para ser tenido en consideración.
Voy a terminar repitiendo una cosa que hay que repetir muchas veces.

El panorama comercial de nuestra comunidad necesita de medidas que reestablezcan su equilibrio, medidas que reestablezcan su equilibrio, medidas que acaben con el apoyo interesado a la parte con más poder de ese panorama comercial -ustedes saben de quien hablo-, medidas que terminen también -y esto es muy importante y daría para un debate entero-, medidas que terminen también con la tentación de mantener viva la especulación del suelo trasladando la de la construcción de viviendas a la construcción de macrocentros comerciales, que ésta es una parte del problema que tendremos que abordar con profundidad.

Esta iniciativa -lo decía- camina en el buen sentido, nos gustaría que se tomase en consideración, y yo invito al Grupo Popular a que se lo vuelva a pensar y, si es posible, que se lo piensen y avancemos.
El trabajo es importante.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Acabat el debat, anem a passar a la votació del quint punt de l'ordre del dia.
Comença la votació.
40 vots a favor; 45 vots en contra.

Se suspén la sessió fins a les quatre i mitja de la vesprada.

(Se suspén la sessió a les 14 hores i 36 minuts)

(Es reprén la sessió a les 16 hores i 35 minuts)

El senyor president:

Molt bona vesprada.

Senyores i senyors diputats, es reprén la sessió.
(El senyor president colpeja amb la maceta)

Proposta de reforma del títol VIII del Reglament de Les Corts, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 72.
370, BOC número 214)

El senyor president:

Sext punt de l'ordre del dia: presa en consideració de la proposta de reforma del títol VIII del Reglament de Les Corts, presentada pel Grup Parlamentari Compromís.

Per a la defensa de la proposta de reforma del reglament, té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Compromís, la il·lustre diputada senyora Mónica Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Bona vesprada.

Quan un és xicotet i no contesta quan un major li pregunta, li diuen: «Escolta, contesta a esta persona que t'està parlant.
No sigues maleducat.
»

Es veu que quan et nomenen conseller del Partit Popular o secretari autonòmic és tot el contrari, i els ensenyen i els entrenen a no contestar.

Perquè no hi ha manera que un membre del govern, d'este govern absent, vinga ací a complir amb la seua obligació de donar resposta a les preguntes que els representants de la sobirania popular els formulem.
I, damunt, cada vegada que un problema s'incrementa o sorgix, el conseller de torn s'absenta tota la vesprada excusant la seua agenda, vaja, el que ara se diu fer un Wert.

Els diputats estem cansats de la seua falta de transparència, de la seua falta d'ètica i de la seua mala educació.
Però no és una qüestió dels diputats, és una qüestió dels ciutadans i ciutadanes a qui representem.

Quan nosaltres preguntem, fins i tot quan vostés pregunten, ho fem en representació de gent que en moltes ocasions es troba, fins i tot, present, i se'n van amb la lògica decepció de no trobar respostes.

Quan els consellers no contesten i, fins i tot, es burlen de la seua falta de resposta a les preguntes, estan burlant-se.
.
.
-sí, senyor Maluenda, sí- estan burlant-se de la democràcia.
Insulten la gent amb la seua opacitat i negativa a contestar i, fins i tot, a comparéixer.
No donen la cara davant dels problemes que ells mateixos provoquen.
No es guanyen el sou.

Pot ser que de xicotets no els hagen ensenyat el significat de preguntar i contestar, per això nosaltres fem esta proposta.
Però jo intentaré ajudar-los.

Miren, el Diccionari normatiu valencià de l'acadèmia.
«Preguntar: interrogar o fer preguntes a algú perquè diga allò que sap sobre alguna cosa o sobre algú.
» «Contestar: dir o escriure alguna cosa a algú per a resoldre una pregunta que ha formulat, per a comentar o rebatre el que ha dit o per a atendre una comunicació que ha fet.
Contestar una carta.
Contestar a totes les preguntes.
»

Com a este diccionari vostés li tenen mania, vaig al diccionari de la Reial Acadèmia Espanyola, ¿val?
«Preguntar: interrogar o hacer preguntas a alguien para diga y responda lo que sabe sobre un asunto.
» Molt paregut, ¿eh?
Però bé.
«Responder: contestar, satisfacer a lo que se pregunta o propone.
» «Contestar: responder a lo que se pregunta, se habla o se escribe.
»

Per tant, respondre està relacionat amb la responsabilitat que té la persona que parla.
Responsum és la paraula que es forma del verb respondre, que no és altra cosa que retornar a fer, respondre, que vol dir prometre o comprometre's, miren vostés per on.
I, per tant, l'acte de respondre té a veure amb reafirmar-se en un compromís o una promesa.
Un fet que t'atorga la qualitat de persona responsable.

Per a un polític o una política entenem que respondre a les qüestions que es plantegen forma part de la responsabilitat del càrrec, que adquirix en el moment que fa el seu jurament o promesa.
El contrari és un frau, senyories, un frau al que en estes Corts assistim cada volta que n'hi ha sessió de control.
I posaré alguns exemples de preguntes escrites.

A la pregunta de quin lloguer s'ha cobrat a l'empresa per l'ús de l'Àgora per la festa de Cap d'Any, Lola Johnson va contestar: «Se li va cobrar segons les tarifes vigents, tenint en compte els dies d'ocupació.
» ¿Algú pot interpretar que s'ha contestat a la pregunta?
No, ¿veritat?
No.
(Veus) En euros.

A la pregunta escrita, ¿quins són els imports endeutats a la Cierval i les organitzacions sindicals?
, la resposta de la consellera Catalá és: «La majoria ja s'han abonat.
» Ja.
.
.
¡Iiiii!
¿Eh?

A la pregunta sobre el grau de compliment de l'estratègia bàsica III -esta és de traca- del pla valencià de formació professional, la resposta de la consellera Catalá -la consellera Català, per descomptat, se porta la palma- és que «com es declara en aquest pla, l'orientació i informació vinculada a la formació professional constituïx una de les exigències bàsiques al fet que ha de donar-se adequada resposta i especial atenció».
¿Vostés han entés alguna cosa?
Val.
¡I se queden tan a gust!

¿Quantes cobertes d'amiant queden per retirar dels col·legis?
Està clar, ¿no?
¿Quantes?
En número.
Resposta: «La conselleria està adoptant les mesures oportunes a fi de substituir.
».

¿Quin va ser el cost de la visita de Fabra a Onil?
«L'habitual i l'ajustat.
» ¡Nyas!
¡Aixina!
Senyories, de veres, ¿eh?
Són respostes que jo els puc a vostés mostrar quan vullguen.
I aixina, suma y sigue.

Entre no comparéixer, no contestar ni per escrit ni oralment i negar-nos l'accés a la documentació qualsevol podria pensar que tenen alguna cosa que ocultar, ¿veritat?

Un govern que no se sotmeta al control del parlament no és un govern democràtic, senyories.

I la sobirania no residix en la majoria, residix en tota la cambra, que és una cosa que vostés no han entés encara, en tots i cadascun dels diputats i diputades que conformem ací aquesta cambra.

I això els ho ha dit a vostés el TSJ, els ho ha dit el Tribunal Constitucional, els ho ha dit el Tribunal Suprem.
¿Quantes condemnes necessiten per a entendre que la funció de control forma part del bloc constitucional que es parlava ací este matí?

Miren, nosaltres fem esta proposta perquè en este moment les sessions de control són pura pantomima.
Però això vostés probablement ja ho saben i el problema és que no els importa, perquè, com dic, no valoren la democràcia, que és un exercici quotidià de transparència, de respecte a la pluralitat del parlament i de submissió al control parlamentari del govern de torn.

No és tolerable que s'utilitzen les institucions democràtiques per a impedir el control i negar el debat.
No és tolerable que aquells que no emparen els drets dels diputats que complixen amb la seua obligació i pregunten al Consell sobre la seua gestió ocupen càrrecs per als seus interessos personals.
I no és tolerable que els valencians estiguen sota un govern que no dóna la cara.

Per exemple, un govern que quan el nostre diputat senyor Ferri va preguntar per què vostés es neguen a contestar.
.
.
, quan va preguntar per què es van desviar 1,2 milions d'euros dels plans d'ocupació juvenil per a pagar un ERO.
I, com a tota resposta, el vicepresident va dir que totes les mesures que aprova el govern són per a crear llocs de treball.

Sessions de control que ara, fins i tot, eviten, com en el ple de hui.
Que li pregunte a la secretària autonòmica de Benestar Social a què ha destinat el pressupost del Consorci Comarcal dels Serveis Socials de l'Horta Nord per a l'exercici 2012 i que em diga que ha demanat disculpes als treballadors.
O que al conseller de Sanitat se li pregunte per què tria derivar els pacients a la privada sobre la pública, i ens explique el pla de xoc.

Contestar no forma part dels seus plans.
I òbviament la democràcia, com dic, se construïx quotidianament o, també, se destruïx quotidianament.
Per això presentem esta proposta.
Una proposta que suposa respecte, dignitat i democràcia.
Eixos són els valors que conté esta iniciativa parlamentària.

Estem demanant que complisquen això que voluntàriament no volen complir, que contesten, que siguen transparents, a més d'educats.

Estem demanant jo crec que quasi l'impossible, que és que siguen demòcrates, que quan se vinga ací i faça una pregunta, siga escrita o oral, se conteste cognitivament al que s'ha preguntat; que no se puga al·ludir a qüestions d'agenda per a excusar la presència en un ple i, si se fa, que eixe grup tinga la pregunta en el pròxim ple sense que vaja a compte del seu contingent; que se substancien totes les preguntes i compareixences que n'hi ha, que s'hagen presentat fins a deu dies abans d'haver acabat el període de sessions, i que si per a això s'han de convocar més d'una comissió al mes, com el que han fet vostés este mes, que és convocar comissions amb preguntes orals que duren entre una hora i una hora i mitja, després de dos mesos de vacances que s'han tirat vostés, que.
.
.
(Veus) No, jo no, jo he estat treballant.
(Rialles) Jo he estat treballant.
Jo he estat treballant.
Jo he estat treballant malgrat vostés, malgrat vostés.
.
.
(remors)

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident primer:

Senyories, per favor, pregue silenci.
¡Senyories!
(El vicepresident primer colpeja amb la maceta)

La senyora Oltra Jarque:

.
.
.
malgrat vostés, malgrat vostés.
I jo he estat ací.
.
.
(veus) jo he estat ací proposant que se feren plens en gener.
Però mire, per a això està el registre.
Senyor Peral, no s'altere vosté tant i seguisca tuitejant, home, seguisca tuitejant.

Vostés són els que imposen ací en esta cambra la seua real majoria.
Això és el que vostés fan, imposen les vacances de dos mesos a la resta.

Miren, contesten quan se'ls pregunte; no quan no han de parlar.
Ara estan vostés ací alterant-se,.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyories, per favor.

La senyora Oltra Jarque:

.
.
.
¡per l'amor de Déu!

En realitat el que estem demanant és que açò funcione com un parlament normal, un parlament democràtic.
El que passa que això de la democràcia a vostés no els sona, efectivament, perquè la tenen, això que vosté assenyala, massa dura.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Oltra.

Per al torn en contra, en representació del Grup Parlamentari Popular, il·lustre diputat Rafael Maluenda, té la paraula.

El senyor Maluenda Verdú:

Molt excel·lent senyor president.

Senyories.

Il·lustre diputada senyora Mónica Oltra, la seua proposta és una idea, indubtablement, però que jo la qualificaria d'una genialitat extravagant.
Sí, sí, i en alguns casos inclús absurda.
I que no té res a vore en la millora de l'activitat parlamentària, per a res.

Mire vosté, ni en el Congrés dels Diputats, ni en el Senat, ni tampoc en cap dels reglaments dels parlaments autonòmics hi ha alguna cosa semblant al que vosté defensa.

No obstant, de l'exposició de motius es desprén els objectius que pareix que perseguisquen, que és: primer, que es reconega l'obligació dels membres del Consell a contestar les preguntes, bé.
Segon, que es complisca el principi de congruència, diu vosté aixina.
Tercer, que no caduquen les preguntes al finalitzar el període de sessions.
Quart, l'obligació de convocar una comissió abans de finalitzar el període de sessions per a substanciar totes les preguntes pendents.
Quint, que els responsables de les institucions de La Generalitat -Síndic de Greuges, Consell Valencià de Cultura, Acadèmia Valenciana de la Llengua, Consell Jurídic Consultiu, Comité Econòmic i Social- compareguen a petició dels diputats per a respondre a preguntes formulades.
I sext, que es prohibisca als membres del Consell absentar-se de les sessions de control per motius d'agenda.

Anem a vore, per tant, què és el que proposen vostés per a aconseguir eixos objectius.

A l'article 152 afigen un punt 2 amb el següent text: «El Consell i els seus membres tenen l'obligació d'oferir la resposta més exacta i completa possible davant les qüestions concretes de la pregunta formulada, de manera que la resposta resulte cognitivament congruent amb allò preguntat.
» Aixina ho diu vosté.

¿Qui i com es mesura si la resposta ha segut la més exacta i completa possible?
¿Ho ha de decidir el president en el moment de la contestació oral en el ple o en comissió, si la resposta complix les condicions que vosté assenyala per a este punt 2?
¿Com es pot resoldre això en el moment d'una resposta oral en el ple o en la comissió?
És que no podem entendre-ho.

A l'article 153, la reforma que plantegen al punt 5 consistix en afegir: «La no admissió d'una pregunta per part de la mesa tindrà caràcter excepcional.
» O siga, com ara s'està fent, sense necessitat que ho diga el reglament.

En l'últim període de sessions, senyoria, que és el més curt de l'any, s'han tramitat 4.
937 preguntes escrites, només se n'ha retirat una, i en altres, molt poquetes, s'ha demanat la seua correcció per a, a continuació, tramitar-les; s'han tramitat 285 preguntes orals al ple sense haver rebutjat la tramitació de ninguna d'elles; 158 preguntes orals en comissió, de les quals els preguntants n'han retirat 24 per pròpia decisió, ninguna ha segut rebutjada; en les preguntes al president, se n'han presentat 16 i les 16 han segut acceptades a tràmit.

La seua senyoria haurà d'admetre, per tant, que si puntualment la Mesa de Les Corts, en aplicació del reglament, no tramita alguna pregunta aïllada, ningú pot negar que tindria caràcter excepcional.
Eixa és la pràctica, i és el que vosté demana que se faça aixina.

A este article afegixen també un nou punt, el sext, sol·licitant que la resposta garantisca que el seu contingut oferisca tota la informació possible disponible sol·licitada, que la mateixa siga el més concreta i fidedigna possible, aixina ho diu.
Mire, amb tota sinceritat, astò és un autèntic desgavell, ja puga llegir la seua senyoria els reglaments que vullga dels parlaments autonòmics o de l'estat i no trobarà un precepte com el que la seua senyoria mos proposa en este moment.
Primer perquè és dubtar de la bona fe i de la veracitat de les respostes dels membres del Consell o dels secretaris autonòmics en el seu cas.
I, segon, perquè la seua senyoria està referint-se també a les preguntes orals, tant en ple com en comissió, i en elles sols disposa el Consell de cinc minuts per a contestar-les.

En l'article 155, en el punt 2 d'este article, eliminen que les preguntes orals al ple porten el vistiplau del grup parlamentari a què pertany el diputat formulant.
Per què volen suprimir eixe control del grup parlamentari, del seu propi grup parlamentari?
Està molt clar que la formulació de les preguntes és una prerrogativa dels diputats, però també és veritat que els grups parlamentaris han d'organitzar i coordinar la seua activitat parlamentària.
I, clar, si són preguntes orals al ple cal tindre en compte el contingut del punt 5 d'este mateix article, que diu que en cada sessió de control al Consell se destinarà un temps de dos hores per a la tramitació de les preguntes, que en cap cas poden ultrapassar la xifra de quatre per cada grup parlamentari i ple.
I precisament per això és imprescindible que existisca un control del grup parlamentari propi, donat que hi ha una quota de preguntes, màxim quatre, perquè.
.
.
, en este cas se n'apliquen tres per a cada grup, en cada ple, i és el grup qui determina de totes eixes preguntes dels seus diputats quines han d'anar a l'ordre del dia.

Per això, i no per ningun altre motiu, es requerix l'acceptació del grup, no per a fiscalitzar la pregunta ni el diputat, sinó per poder coordinar la prioritat de la confecció de l'ordre del dia.

L'excepció que confirma la regla és claríssima, en les preguntes orals en comissió o en les preguntes escrites no es requerix la firma de ningun representant del grup parlamentari, perquè ni han d'intervindre en la confecció de l'ordre del dia de la comissió ni tampoc en la tramitació de les preguntes en contestació escrita.

També en el punt 7 plantegen una modificació que consistix.
.
.
, en primer lloc diuen que en el debat -referint-se al ple- no és necessari llegir la pregunta perquè ja està per escrit.
Estem d'acord, totalment d'acord amb el Grup Compromís.
Clar que no és necessari llegir la pregunta per a formular-la.
Però que qui diu o a on diu en el reglament que faça falta llegir la pregunta per a substanciar-la?

Per tant, en el ple, per a la seua substanciació, el diputat pot perfectament donar-la per formulada i reservar els cinc minuts que té de dret a contestar al Consell.
Això és una pràctica prou normal, que se fa en molts parlaments i que jo, sent membre de l'oposició, l'he fet en moltíssimes ocasions.
No sé per què vostés no poden fer-la en estos moments.

I torne a dir que a mi això em pareix un autèntic disbarat.
Alguna experiència tinc per a poder fer este tipus d'afirmació.
Jo podria entendre inclús que vostés proposen eixa contestació tan completa quan estan referint-se a les preguntes escrites, que se pot contestar en un full o en 21 fulls, però no en les preguntes orals en ple i en comissió que el govern té el temps taxat per a contestar.

En el punt 8 eliminen el dret a incloure de forma preferent al proper ordre del dia les preguntes no substanciades per causes alienes als diputats, una norma que ací ja hem aplicat.
El senyor Blanco ho sap perfectament i el seu grup també.
I que han tingut prioritat en el ple següent, perquè no ha pogut substanciar-se sense culpa dels diputats, i no han ocupat part d'eixa quota de tres o quatre, quatre en la passada legislatura i tres que ara se tenen.

Per tant, mire, vostés eliminen este dret.
I a canvi saben el que inclouen?
Diuen, en el cas que el conseller o consellera no donara efectiu compliment al disposat en l'apartat anterior quant a la contestació, el president de Les Corts el comminarà a fer-ho.
Com se pot complir este precepte?
Qui pot saber en eixe moment si s'ha donat tota la informació existent o si és fidedigna?
Qui té el metre que puga mesurar estos conceptes?
Perdonen, però això me pareix un autèntic desgavell.
O és que el president de Les Corts ha de tindre coneixement exacte del contingut d'eixos expedients referits a les preguntes que vostés formulen?

L'article 156, que és de les preguntes orals en comissió, aquí afigen el següent: «els diputats i diputades podran sol·licitar la compareixença de qualsevol alt càrrec del govern o de les institucions de La Generalitat».
I volen que s'incloga este text en el punt 3.
Mire, doncs anem per parts.

En primer lloc, he de dir-li que este article 156 està referit a les preguntes orals en comissió, no a les compareixences, a les que ara s'està referint vosté en este moment de la reforma.

En segon lloc, també vull dir-li que el dret a sol·licitar les compareixences d'alts càrrecs del Consell ja està regulat en el nostre reglament, concretament els secretaris autonòmics, en l'article 168.
5 del reglament, i la resta d'alts càrrecs en l'article 44.
1.
Per tant, en allò que es referix a esta primera part de la seua proposta és innecessària donat que ja està regulada en el Reglament de Les Corts, com vosté mateixa pot comprovar.

En tercer lloc, si s'està.
.
.
, referint-se, si s'està referint als membres d'altres institucions de La Generalitat regulades en l'article 20.
3 de l'Estatut d'autonomia, no perda el temps la seua senyoria, donat que este reglament sols és d'aplicació als diputats i als membres del Consell i alts càrrecs del Consell.

Quant a les altres institucions de La Generalitat i els seus membres, sense perjudici que allò que estableix l'article 44 del reglament, que pot adoptar un acord en la comissió, estes institucions, que depenen orgànicament del Consell o de Les Corts respectivament, gaudixen d'independència funcional i les seues relacions amb Les Corts estan regulades per llei i si han d'informar sobre algun treball que han fet o fan d'ofici.

Proposen també un nou punt sobre les normes per a les agrupacions de compareixences de secretaris autonòmics, que en principi pot ser una bona aportació, pot ser una bona idea.
El problema és que ho proposen en l'article 156.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Vaja acabant, senyor Maluenda.

El senyor Maluenda Verdú:

.
.
.
-acabe, senyor president- que és de les preguntes en comissió.
L'article que regula les compareixences és el 168, que està en el títol dècim, capítol quart, ni en l'article 156, ni el títol VIII ni en el capítol segon, com vosté diu.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

El senyor Maluenda Verdú:

Moltes gràcies, senyor president.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Maluenda.

Per a rèplica, senyora Oltra, té la paraula.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Senyor Maluenda, vosté diu «ni en el Congrés ni en el Senat hi ha estes normes que vostés proposen ací».
Clar, ni en el Congrés ni en el Senat hi ha açò en el reglament perquè en el Congrés i en el Senat no passen les coses que passen ací.
(Veus) No, no és que no estiga jo.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyories.

La senyora Oltra Jarque:

.
.
.
és que igual no està vosté ni ha fet vosté el reglament.

El senyor vicepresident primer:

Senyor Maluenda, per favor.

La senyora Oltra Jarque:

Igual és això.

En el Congrés no se queden preguntes ni iniciatives pendents.
En el Congrés no decauen les coses, se substancien, se fan comissions fins les dotze de la nit, fins la una, si fa falta.
No se'n van de vacances dos mesos i tornen després i diuen «ara anem a reunir-se una hora» i després tornem a la festa, no?
, era la festa.
.
.
que havia d'estar en les festes dels pobles.
Això no passa en altres llocs!

Clar que açò a mi me dóna vergonya haver-ho de presentar.
A mi me dóna vergonya vindre ací a proposar que un conseller ha de contestar conforme al que se li ha preguntat.
I vosté me diu: i això qui ho mesura?
Escolte!
Qui ho mesura?
Si jo pregunte què ha costat el viatge del senyor Fabra al Roland Garros?
, i me contesten que «lo habitual», òbviament no m'està contestant.
Perquè el que m'ha de contestar és en euros.
Mire, tanto por billete de avión, tanto de hotel, tanto el puchero y tanto el vino.
No?
En euros o en pessetes, si jo ja me faig la calculadora i ho transforme.

Qui ho ha de dir?
Doncs el sentit comú, senyor Maluenda.
Si jo vinc aquí a preguntar i me parlen del Pisuerga que passa per Valladolid, no m'estan contestant.
Si pregunte quants col·legis queden amb amiant, m'han de contestar en un número, una dotzena, tres, quatre, cap, però no me poden dir que estan substituint-los, perquè vull saber quants col·legis tenen encara amiant.
Vosté ho entén això?

I això qui ho ha de vore?
Doncs el sentit comú.
Vosté no sap que no contesten?
Quan està ací, en les sessions de control, si se burlen, i se riuen i comencen a parlar-nos, i vostés que tenen ahí el grup parlamentari no saben que no mos estan contestant al que estem preguntant!
Clar que dóna vergonya haver de presentar açò!
Perquè el que dóna vergonya és el que fan ací els consellers, i el que fa el govern i el que se li tolera des de la mesa.
Això és el que dóna vergonya.

Quan vostés diuen que és excepcional que no se tramiten preguntes, que ho introduïm, ho introduïm perquè el Tribunal Constitucional ha hagut de tirar moltes voltes de les orelles esta mesa.
Quantes preguntes ens han deixat de tramitar?
Bé, a mi m'acaben de.
.
.
, a mi me n'acaben de no tramitar a muntó sobre Francisco Martínez, es veu que eixes no li han agradat a la mesa.
Val?

Quan se parla d'una contestació fidedigna al que se pregunta, s'està parlant del sentit, del sentit literal de les paraules.
I vosté això no ho trobarà en ningun reglament, me diu.
Menos mal!
.
I me diu que sóc una extravagant.
Ja m'ho han dit diverses voltes hui, i una estrambòtica.
Molt bé.
Doncs, escolte, si jo haguera dut ací una proposta que està en un altre reglament m'haguera dit que ho copie.
Ara que duc una cosa que no està en ningun lloc, en compte d'aplaudir-me la innovació, me diu que és que no està en ningun lloc.
Posen-se vostés d'acord també, no?
No els ve res bé.
Són vostés la gata Flora.
I me diu que les propostes algunes estan bé, però que tècnicament no és l'article.
Doncs vote'm, vosté, la presa en consideració i si no, xe, fem un descans, i si vosté accepta la proposta la fiquen en un altre article.
Que vosté pensa que és tècnicament més acurat posar això de les compareixences en el 168, doncs igual té fins i tot vosté raó, senyor Maluenda, tècnicament seria més correcte.
Té vosté raó.
M'accepta la proposta si la canviem d'article?
Tampoc!

Doncs aleshores no és un problema tècnic!
És un problema que vostés no volen obligar el Consell a sotmetre's a la democràcia.
Eixe és el problema.
No és un problema tècnic.
Si jo li puc donar fins i tot la raó.
Jo li puc donar fins i tot la raó.

I després diu: qui té el metre?
El president.
Com que no?
Igual que ordena els debats, igual que mos expulsa, doncs igual.
Li ha de dir a un conseller, oiga, vosté no ha contestat, li han preguntat sobre el viatge de Roland Garros del senyor Fabra i vosté ha dit coses que no tenen res a vore amb això.

I sap què, senyor Maluenda?
Si és que a les altures que estem de legislatura vostés haurien de votar açò.
Si vostés dintre d'un any i mig voldran votar açò.
Voten-ho ara!
Voten-ho ara, per si de cas, que després mai se sap.
Vostés voten-ho ara que tenen majoria.
Que després, d'ací un any i mig, igual ja no la tenen per a votar-ho.
Jo espere que els que hui voten a favor d'açò en un any i mig també ho tornem a votar, eh!
Això que (remors) quede en el Diari de Sessions.
Bé, però farien vostés bé el que va davant va davant, pel que els queda en el convento.
.
.
, estes propostes els vénen molt bé!
(Veus)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Oltra.
(Aplaudiments)

Senyor Maluenda, té la paraula.

El senyor Maluenda Verdú:

Molt excel·lent senyor president.

Senyories.

Mire, senyora Oltra, ningú del meu grup ha estat dos mesos de vacances, possiblement la seua senyoria sí i pensa que els altres fem el mateix.
(Veus) Hem estat treballant tots els dies, (veus) tot el mes de gener treballant, (aplaudiments) atenent, atenent els interessos del poble valencià.

Mire vosté, i diu que si és un error tècnic el que vosté planteja, que jo puc admetre-li la presa en consideració d'esta iniciativa i modificar-la (inintel·ligible) .
.
.
Impossible.
Demostra vosté que no coneix el procediment legislatiu.
Açò és una norma que té rang de llei i vosté titula de «reforma de títol VIII del Reglament de Les Corts», que va des de l'article 152 fins al 157.
Jo només puc presentar esmenes a eixos capítols, a eixe títol que té tres capítols: un, que és de les interpel·lacions, que les dóna per bones perquè no s'ha referit a elles; altres que són de les preguntes escrites orals en ple i en comissió, i l'altre, el tercer capítol, que es referix a normes generals.

Jo només podria presentar-li esmenes a això.
No a l'article 168, que és el que vosté pretén reformar.

Mire, i diuen, acabat el període de sessions.
.
.
Fixe's quin disbarat, diuen, és que hi ha moltes iniciatives que quan acaba el període de sessions estan pendents de substanciar.
Vosté no ho sap, jo sí que ho sé, i vaig a referir-me a elles, perquè diu que se convoque una comissió després, una comissió per a debatre totes les compareixences i les preguntes que estiguen pendents, i diu en un moment totes les pendents i en altre moment, en el mateix precepte, en una clara contradicció, diu les que s'hagen presentat en els últims deu dies.
En què quedem?
Totes les pendents o les que s'han presentat en els últims deu dies?

Però, en qualsevol cas, això és un autèntic desgavell.
Una comissió no pot substanciar això.
Mire vosté, sap quantes preguntes orals en comissió i compareixences estaven pendents en finalitzar l'últim període de sessions?
Jo vaig a dir-li-ho: 77 preguntes orals i 201 compareixences.
De veritat és creu vosté que això pot substanciar-se en una sola comissió convocada a l'efecte?
Mire, 77 preguntes orals, a deu minuts cadascuna, són 770 minuts, que entre 60 minuts que té l'hora, serien 12,83 hores.
201 compareixences, a 75 minuts de mitjana, una hora i 15 minuts de mitjana, són 15.
075 minuts, que entre 60 que té l'hora, serien 251,25 hores.
El que mos duria a un total de 264 hores.
Calculant 7 hores diàries de comissió, serien 37 dies i 5 hores, per a poder substanciar el que vosté diu 10 dies.
(Aplaudiments) Aixina que no té ni idea.

Però també, també està eixa proposta que vosté fa que se conteste tot en eixa comissió, està en contradicció amb el contingut…

El senyor vicepresident primer:

Senyories…

El senyor Maluenda Verdú:

…de l'article 183 del reglament, que és el que està referit a la caducitat de les iniciatives parlamentàries.
I vosté no l'ha modificat.
Si la seua reforma anara endavant, estaríem en clara contradicció.

Per tant, senyories, jo crec que vosté el que busca aquí és un protagonisme, que possiblement el seu grup últimament li està negant i busca, a través d'este tipus d'iniciativa, poder vindre ací a la trona i fer el seu discurs.
Però s'equivoca, perquè ho fa des del coneixement més absolut del que és l'activitat parlamentària, del que és el procediment d'un parlament.

Si vosté analitza els reglaments dels parlaments autonòmics espanyols, o del Congrés o del Senat, vorà que el que vosté planteja no té res a vore amb el que és la millora del funcionament de l'activitat parlamentària.

Senyora Oltra, estem acostumats, ja li he dit que és extravagant, extravagant -i li ho dic amb el màxim respecte.
Vosté hauria de meditar molt bé quines iniciatives porta a la trona, perquè si el que vosté busca és protagonisme, mire, pot eixir esquilada, com està passant-li en este moment.

Plantege vosté qüestions que preocupen els valencians i valencianes.
¿A quin valencià o valenciana li preocupa si les preguntes se plantegen en deu o en quinze dies?
¿A quin valencià o valenciana li preocupa quina és l'aplicació del reglament que només afecta els membres d'esta cambra?
Als valencians els preocupen iniciatives parlamentàries que vinguen a acabar amb l'atur, que vinguen a traure-mos de la crisi, que vinguen a millorar (aplaudiments) l'atenció social que el govern de La Generalitat està garantint.

Això és el que els preocupa als valencians, no el que la seua senyoria està plantejant aquí, que només busca des de la demagògia, tindre una activitat, quan estan discutint vosté i el senyor Morera, qui serà el líder o qui serà la líder, quan estan discutint -sí, riga's, riga's-, però vosté sap que és veritat, quan estan discutint això, busca vosté un protagonisme i un titular que la puga afavorir.

Mire, per això, no mos compte, no compte amb mosatros.
Ara, per a defensar qüestions que vagen en benefici de tots els valencians i valencianes, que mos ajuden a eixir de la crisi i que generen llocs de treball, compte amb el Grup Parlamentari Popular, que sempre anirem endavant.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Maluenda.

Per a fixació de posició dels grups que no han intervingut en el debat, té la paraula la representant del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, il·lustre diputada Esther López.

La senyora López Barceló:

Gracias, señor presidente.

Miren, desde Esquerra Unida vamos a votar a favor, como no podía ser de otra forma, esta propuesta de reforma del título VIII del Reglamento de Les Corts, tan necesaria, y que además va en la línea de otras propuestas que también hicimos desde nuestro grupo en anteriores sesiones.

La verdad es que no lo he dicho, pero, evidentemente, feliz año, feliz año, después de estos más de dos meses, que además me parece esto un poco «el mundo patas arriba», que decía Eduardo Galeano.
Que suban aquí desde el Grupo Parlamentario Popular, que nos han impuesto más de dos meses sin poder venir aquí a fiscalizar al gobierno y que después vengan a decirnos a nosotros y a echarnos en cara que hemos estado de vacaciones.
Habrán estado ustedes de vacaciones, que solo entienden la actividad parlamentaria para sentarse aquí durante los plenos (aplaudiments i remors) y que no van a la calle.

Pero, bien, desde Esquerra Unida y el resto de grupos de la oposición, que planteamos un calendario parlamentario que iba absolutamente en contra de su consejo, de su sugerencia, que al final es…, se impone ese calendario parlamentario que nos ha obligado a tener aquí impuesta la ley del silencio durante más de dos meses, y que hoy mismo nos ha impuesto un orden del día que no permite que estemos ahora haciendo la sesión de control al Consell, que es lo que deberíamos estar haciendo y que es lo que quieren los valencianos y las valencianas, señor Maluenda.

Y los valencianos y las valencianas también querrían que en estas sesiones parlamentarias no fueran la escenificación de esas frases, que es: «¿Qué hora es?
Manzanas traigo.
» Esas frases es lo que se escenifica normalmente aquí en una sesión de control al Consell, porque la oposición pregunta, «¿qué hora es?
» y el Consell dice: «Manzanas traigo.
» Por eso es tan necesaria esta propuesta de reforma del reglamento, para acabar con esa impunidad que tiene el Consell para huir de todas aquellas preguntas que considera que no le son agradables de contestar, como están haciendo hoy, por cierto, que no me cansaré de decirlo.
Hoy están huyendo los consellers y las conselleras y, por supuesto, el president Alberto Fabra huirá de una sesión de control que está esperando la sociedad valenciana desde hace más de dos meses.

Pues bien, por lo menos vamos a poder debatir cuestiones como esta propuesta de la reforma del reglamento, que deja bastante de manifiesto cómo el Grupo Parlamentario Popular no se queda solamente en vetar todas aquellas cosas que no le parece que sean agradables de tratar, como los vetos a muchísimas de las iniciativas parlamentarias que presentamos y que no pasan de la mesa, que no pasan de la Junta de Portavoces, que no son tramitadas.

Nosotros, desde Esquerra Unida, de hecho, y como decía el señor Maluenda, acogiéndome a ese término, es extravagante que un grupo parlamentario esté ahora mismo inmerso en dieciséis recursos de vulneración de derechos fundamentales al TSJ.
Eso es extravagante.
Que estemos inmersos en eso, que estemos inmersos, por ejemplo, en que no nos hayan contestado a una solicitud de documentación, que además en eso le doy la razón a la señora Oltra.
Cuando uno se pone a leer las preguntas o la solicitud de documentación que le hace, la señora Catalá se lleva la palma, porque es una cosa absolutamente inenarrable.

Le preguntábamos, por ejemplo, a la señora Catalá que nos enviara una documentación concreta, la documentación era la copia íntegra y literal del informe emitido por el servicio de planificación educativa de la Dirección General de Centros y personal docente, para que nos explicaran cuál era la planificación prevista para unos centros que se fusionaban en El Campello.
La contestación a esta petición de solicitud de documentación es: «Señoría, le indico que la actuación aludida en su pregunta tiene como objeto obtener una mayor rentabilidad de los recursos personal y materiales destinados a la zona.
» ¿Dónde está el informe de planificación?
¿Dónde está -pregunto-, dónde está?
¿Esta no es una respuesta a: «¿Qué hora es?
Manzanas traigo»?
A mí no me sale otra cosa.

Por ejemplo, también le preguntamos a la señora consellera que el presidente Fabra -no sé si lo recuerdan sus señorías-, declaró: «No voy a cerrar un colegio o un hospital para mantener Radiotelevisión Valenciana.
» Por lo cual, nosotros preguntábamos: ahora que el presidente Fabra ha cerrado Radiotelevisión Valenciana, ¿cuándo piensa la conselleria iniciar las obras en el colegio Príncipe de España de Rojales, que se cae a pedazos?
Y nos contestan: «En relación a la programación de actuaciones e infraestructuras educativos que se llevarán a cabo por esta conselleria, se están estudiando las necesidades en materia de reconstrucción en toda la comunidad, y asimismo la eliminación de aulas provisionales es un eje prioritario.
» ¿Cuándo van a empezar las obras?
¿Para qué se cerró entonces Radiotelevisión Valenciana?
¿Tienen miedo a contestar a esa pregunta, que es ignominiosa para toda la sociedad valenciana?
¿Están votando en contra de esta propuesta de reglamento, como lo hace todo el Consell, para después de dos meses no responder a todo lo que necesitamos…

(Ocupa la presidència el president, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer)

El senyor president:

Vaya concluyendo, señora López.

La senyora Barceló López:

…preguntarle?

Señorías, por favor, por decencia y porque dentro de un año y medio deberían tener esto aprobado, pero…

El senyor president:

Muchas gracias.

La senyora López Barceló:

…no se preocupen, dentro de un año y medio, esto no hará falta que esté aprobado…

El senyor president:

Muchas gracias, señora López.

La senyora López Barceló:

…para que seamos decentes y honrados.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gracias.

Para fijación de posición, tiene la palabra, en representación del Grupo Parlamentario Socialista, don Miguel Ángel Guillén.

El senyor Guillén Galindo:

Gracias, señor presidente.

Estamos hablando del régimen de la regulación actual que tiene nuestro reglamento respecto a las preguntas.
Yo también quiero añadir la utilización que se hace de esa regulación que hace la mayoría gobernante.
Y destacar también esas injustificadas ausencias de los interrogados, cuando deberían estar aquí para responder.
O las evasivas y silencios, cuando se supone que están respondiendo.
Todo esto nos ha llevado en este parlamento autonómico a un declive y a una devaluación del sistema de preguntas, tanto orales como escritas, como ese sistema de control del ejecutivo que deberían ser.

Bien.
En este sentido, resulta muy significativo que esta sea la tercera vez que en esta legislatura se intenta modificar el régimen parlamentario de las preguntas en el reglamento de esta cámara.
¿Se han preguntado ustedes por qué puede ser?
Evidentemente esta pregunta sí que no necesita respuesta.

Bien.
Había filósofos españoles ya en el siglo XVI, Francisco de Vitoria, Francisco Suárez, que indicaban que los gobernantes no son los titulares del poder.
Ya entonces manifestaban que el poder está residenciado en el pueblo, quien designa a los que en su nombre han de ejercerlo.
Antes se ha hecho alguna referencia, ahí está el artículo 1.
2 de la Constitución, que establece claramente que la soberanía nacional reside en el pueblo español.

Pues bien, los gobernantes no son nada más que simples titulares de un oficio, del que tienen que responder ante la comunidad política.
Esto ya lo tenían claro nuestros pensadores políticos en el siglo XVI.

Pues bien, hoy en día, con los casos de corrupción que asolan nuestra comunidad, con las nuevas exigencias de transparencia que ello implica, que nos hace la ciudadanía, con la ineludible necesidad de recobrar la confianza en la política, es necesario, imprescindible revitalizar el mecanismo rogatorio en la labor de control que corresponde a esta cámara.

Señorías, iniciativas como la importación del question time británico, la aceleración de plazos, las consecuencias de las demoras en las respuestas, las ausencias injustificadas o las respuestas evasivas que no se corresponden a lo preguntado deben formar parte de nuestra agenda parlamentaria.
Debemos discutirlas, consensuarlas e incorporarlas a nuestro reglamento.

Por ello, el Grupo Socialista votará a favor de la toma en consideración de esta iniciativa, con el firme compromiso de participar en su tramitación, incorporando aportaciones que consideramos necesarias.

Pero hoy aquí lo importante no es el contenido del texto que se presenta, que ya les adelanto que no compartimos en su totalidad, señora Oltra, también para que figure en el Diario de Sesiones, por si en el futuro nos lo recuerda.
Hoy lo importante es la posibilidad que se abre de mejorar nuestro reglamento para hacer posible que las preguntas cumplan con la finalidad prevista, para hacer más eficaz la labor de control del gobierno.
Y para ello es indispensable que esta iniciativa vaya adelante.
Una iniciativa que dada la mayoría agobiante, pero también agonizante, del Partido Popular me temo que no prosperará.

Pero es verdad que no es suficiente con una reforma reglamentaria, es necesario que también cambie el talante democrático de quienes tienen que interpretar la norma y de quienes son los destinatarios de la pretendida reforma.

No es admisible una interpretación restrictiva para rechazar las preguntas.
El Tribunal Constitucional ya se ha pronunciado pro actione: en caso de duda, adelante con la pregunta.
Tenemos uno de los regímenes más restrictivos en cuanto a esa formulación.
No es admisible la burla parlamentaria que supone intervenir en esta cámara y no responder a lo preguntado.
No es tolerable recibir respuestas escritas que contienen mágicas combinaciones de palabras para sonar bien pero sin decir nada.

Aquí en política no es la música lo que nos interesa, sino la letra.
Cuando un conseller o una consellera no contesta o lo hace con evasivas, algunas evasivas tan burdas y exageradas que rozan el insulto parlamentario -algunos ejemplos aquí claramente se han puesto, y coincido en que la consellera Catalá se lleva la palma-, no se está burlando del diputado o diputada que les pregunta, lo están haciendo con los miles de ciudadanos que representamos cada uno de los diputados de la oposición.
Se están burlando de esos miles y miles de valencianos cuyas señas de identidad tanto dicen que les preocupan, pero que son los mismos de cuyas señas de bienestar se olvidan.

En política, quien tiene la mayoría tiene la legitimidad y la responsabilidad de gobernar, pero al mismo tiempo tiene la ineludible obligación de justificar y explicar su acción de gobierno.
El resultado electoral concede la legitimidad para gobernar, para decidir, pero en un estado democrático, en un sistema parlamentario no puede confundirse con un cheque blanco por cuatro años.
Un gobierno responsable debe dar la cara, comparecer en sede parlamentario y dar las explicaciones necesarias.
Y para ello está el mecanismo de las preguntas parlamentarias -claro que sí-, cuya regulación actual aquí en nuestro parlamento es manifiestamente mejorable.

No es de recibo un gobierno que practique la táctica del avestruz, no es admisible un presidente que utilizando maniobras dilatorias, lleva tres meses sin venir a estas Cortes a responder a las preguntas de la oposición.

El senyor president:

Vaya concluyendo, señor Guillén.

El senyor Guillén Galindo:

Concluyo, señor presidente.

Los valencianos no se lo merecen y nosotros no debemos consentirlo.
Por eso, consideramos que debe ir adelante esta iniciativa.

Nada más y muchas gracias, señor presidente.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Terminado el debate del sexto punto del orden del día, vamos a pasar a su votación.
Comienza la votación: 34 votos a favor, 50 votos en contra.

Pronunciament sobre la retirada de la Proposició de llei de proposició de llei de reforma de la Llei orgànica 8/1980, de 22 de setembre, de finançament de les comunitats autònomes, presentada pel Grup Parlamentari Popular i, si escau, retirada d'aquesta iniciativa del Congrés dels Diputats (RE número 77.
345, BOC número 220)

El senyor president:

Séptimo punto del orden del día: «Pronunciament sobre la retirada de la Proposició de llei de proposició de llei de reforma de la Llei orgànica 8/1980, de 22 de setembre, de finançament de les comunitats autònomes, presentada pel Grup Parlamentari Popular, i escau la retirada d'aquest a iniciativa del Congrés dels Diputats.
»

Per a torn a favor, en representació del Grup Parlamentari Popular, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Jorge Bellver.

El senyor Bellver Casaña:

Molt excel·lent president de Les Corts.

Honorables consellers.

Senyores i senyors diputats, al començament de l'any 2008 vam aprovar en Les Corts una proposició de llei de reforma de la llei orgànica de finançament de les comunitats autònomes, una proposició en què reclamàvem no només la solidaritat, sinó també l'equitat de l'estat en les seues aportacions a les comunitats autònomes.
I vam presentar esta proposta perquè, si bé el criteri de solidaritat ben entés en principi podria paréixer suficient, a la vista dels abusos a què varen ser sotmesos any rere d'any per part dels governs socialistes, vam considerar clarificador que junt amb el principi de solidaritat s'agregara el d'equitat, perquè els valencians volíem solidaritat, però la volíem amb equitat.

Hui, senyories, la solidaritat i l'equitat estan garantides, perquè el Partit Popular ha fet de la igualtat una política d'estat.
Afortunadament, la nostra aspiració històrica és ja una realitat en el si del consell de política fiscal i financera.
Per tant, la proposició de llei que aprovàrem en estes Corts fa cinc anys queda buida de contingut en l'actual context, i el que pertoca és la seua retirada, tal i com vaig a exposar-los.

L'actual model socialiste de finançament, el model més injust, discriminatori i nefast que mai ha patit esta comunitat, està mort, i quasi ens costa la vida als valencians.
Portem molts anys treballant i reivindicant un equilibri just i raonable en les aportacions de l'estat a les comunitats autònomes, i, sense dubte, huit anys de marginació i menyspreu socialista ens han fet forts en una reclamació que, afortunadament, ja hui escolta el govern central.
I queda molt de camí per recórrer, sense dubte.
La negociació d'un nou model de finançament porta ja segell valencià, un segell basat en propostes serioses, documentades en informes d'experts i, sobretot, en plantejaments justos i raonables, perquè ningú s'havia atrevit a parlar fins ara de l'eliminació de l'statu quo, com ha fet el president Fabra, un statu quo que no ha fet sinó generar importants desequilibris en els comptes públics de comunitats com la nostra.
Tampoc ningú havia reclamat un finançament igual per a la sanitat i per a l'educació, ningú ho havia fet fins ara per a tots els espanyols, i molt menys ningú havia demanat un fons de compensació transitori per a, de moment, equilibrar en 2014 el nostre finançament fins que s'aprove el nou model

Hui, la justícia, senyories, és la base per al nou model de finançament autonòmic.
El nou sistema serà just per a tots els espanyols, independentment d'a on vixquen, ¡sí o sí!
Açò no té res a vore amb nacionalismes, no busquem enemics, ni tampoc actors d'opereta, volem aliats mediterranis, i atlàntics, companys de viatge de la costa i de l'interior.
Perquè res està més llunt, res està més llunt, de la intenció del Consell, de la intenció d'este grup parlamentari i de la intenció del Partit Popular de la Comunitat Valenciana, que promoure les diferències.
Eixa forma de fer política li la deixem a qui sap fer-ho bé, a l'esquerra, a l'esquerra tripartida.
Mosatros creguem en una gran aliança a nivell nacional, un pacte d'estat en matèria de finançament que promoga la justícia i la solidaritat, que promoga l'equilibri territorial, però, per descomptat, també l'equilibri poblacional, la igualtat per a tots els espanyols en l'accés als servicis públics fonamentals.
Això és el que reconeix l'article 14 de la Constitució, igualtat i solidaritat.

Com ja va dir.
.
.
, com ja es va dir en la reunió que va tindre el president Fabra amb els presidents de Múrcia i Balears, de la mateixa forma que tots els espanyols són iguals a l'hora de rebre pensions, amb independència del territori en què vixquen, eixe mateix principi se deu aplicar també al finançament dels nostres servicis fonamentals.
I ara la justícia, per sort, també és la base de la política d'inversions del govern central hui, perquè, si bé és cert que s'han ajustat les inversions, i s'han ajustat les inversions més del que a tots mos agradaria, però no és menys cert que este ajust ha sigut degut a la dramàtica situació econòmica que ha hagut de remuntar el govern de Mariano Rajoy.
I a pesar d'açò, el govern central, sempre ha estat escoltant totes les comunitats autònomes, independentment del seu signe polític, per a prioritzar les inversions productives, aquelles que donen un valor afegit a l'aportació econòmica en si mateixa.
I ací, en la Comunitat Valenciana, ací, en la Comunitat Valenciana, tenim l'exemple en el corredor mediterrani en l'AVE.

Senyories, el PSPV va votar en contra d'esta proposició de llei fa cinc anys, i Compromís pel País Valencià s'abstingué.
Per tant, no tindran ningun inconvenient en recolzar la proposta que hui portem a este ple.
Mosatros reclamàrem la solidaritat i l'equitat que en eixe moment no se donava, i ara que la tenim garantida, la proposa manca de fonament, i per això actuem en conseqüència.
Per a vostés, per al PSPV, la nostra proposta en 2008 era extravagant, aliena a esta institució i sobretot inútil.
Per a Compromís pel País Valencià, era un debat ridícul, un debat que no aportava res a la política valenciana, i el que era important era que parlaren de finançament.
Bé, doncs, hui estem parlant de finançament.
Per tant, segur que no tenen ningun problema amb esta retirada.

Encara que no mos sorprendria, o no mos haguera sorprés que no fóra aixina.
Perquè l'oposició porta vint anys ofegada en les seues contradiccions i en les seues disfuncions, diguent una cosa i fent-ne una altra.
¡I no ho dic jo, ho diuen ells!
, diguent una cosa i fent-ne una altra.
Per això el poble valencià porta tants anys donant-los l'esquena, perquè vostés porten molt de temps intentant enganyar-los.

Diuen.
.
.
, diuen que el sistema de finançament que hem patit és injust per a la nostra comunitat, però quan el seu govern va aprovar este sistema de finançament, no només el varen consentir, és que el varen aplaudir amb les orelles, ¡sobretot el PSPV!
És que inclús varen dir que estaven molt satisfets amb eixe model, tot i que estem parlant del model més discriminatori, més abusiu i més arbitrari que mai ha patit la Comunitat Valenciana.
Perquè, senyories, vostés diuen una cosa i en fan una altra, presenten iniciatives per a millorar el finançament i les inversions en el Congrés dels Diputats, però són incapaços d'arribar a un acord en estes Corts basat en un diagnòstic sobre finançament fet per experts independents, perquè, com els dia, vostés diuen una cosa i en fan una altra.

Miren, en la Comunitat Valenciana som i serem lleials a Espanya, i tenim sentit d'estat, perquè ens sabem part.
.
.
, ens sabem una part important, això sí, d'un tot que és Espanya.
Necessitem Espanya, però Espanya ens necessita a mosatros, perquè som part fonamental i u dels principals motors de la seua economia.

Senyories, estem convençuts que els principis que ja han contagiat la negociació del nou model de finançament autonòmic van a aconseguir equilibrar la balança de finançament de la nostra comunitat, anem a aconseguir un bon sistema de finançament per a la nostra comunitat.
Però, a més, estem absolutament convençuts que eixe nou model de finançament va a consolidar el nostre estat de les autonomies com l'organització territorial i administrativa més justa, més eficient i més pròspera de tota Europa.

Solidaris, sempre; col·laboradors, com el que més.
Però, cada euro val, i cada cèntim compta, perquè els valencians tinguen l'atenció sanitària de qualitat que es mereixen, perquè els nostre fills puguen accedir a una educació de primer nivell i perquè els nostres majors, els nostre dependents i les seues famílies no tinguen de preocupar-se de res més que del seu benestar.
Perquè gràcies al Partit Popular s'ha acabat el xantatge territorial.
És l'hora, com ha dit el president Fabra, és l'hora.
.
.
, com ha dit el ministre Montoro, és l'hora de les persones en matèria de finançament, és l'hora, en definitiva, senyories, de la justícia en el finançament de les comunitats autònomes valencianes.
Per això portem hui esta proposta de retirada.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Per a fixació de posició, pel grup parlamentari d'Esquerra Unida, té la paraula la il·lustre diputada senyora Marga Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

Señor presidente.

Señorías.

Señor Bellver, ¿pero no les da vergüenza?
, ¿de verdad que no les da vergüenza traer este debate hoy a estas Cortes?
, ¿no les da vergüenza, con todo lo que está cayendo?
Yo a veces me pregunto: ¿han dado ya por perdidas las elecciones de 2015?
Porque, si no, no se entiende que cometan tantas barbaridades y hagan tanto el ridículo como es presentar hoy, aquí, esta propuesta para debate.

Que esto fuera un daño colateral de las imposiciones del señor Rajoy en el Partido Popular de la Comunidad Valenciana, podría admitirlo, pero el problema es que no se queda ahí, no se queda ahí, es que nos están haciendo que estas Cortes, con sus votos, modifiquen un acuerdo, que nosotros nos abstuvimos, pero un acuerdo de las Cortes de 2007.
Y no solamente eso, no solamente eso, sino que, además, están demostrando a la ciudadanía que les importa un bledo el problema de financiación que estamos padeciendo los valencianos.

Porque ustedes aquí lo que están debatiendo es la no financiación, lo que están trayendo es la no financiación.
¿Y ustedes creen que de esa puerta para atrás los valencianos van a entender lo que hacemos nosotros aquí hoy, lo que estamos debatiendo?
¿Ustedes saben el daño que eso hace a la credibilidad de nuestro trabajo en estas Cortes?
Pues, mucho, hace y mucho.

Ustedes, en aquel momento plantearon modificar el artículo 16 de la LOFCA añadiendo el término «equidad» y diciendo que todos a la una para tener la mejor financiación, la mejor inversión en las comunidades autónomas.
Pues, bien, ¿por qué nos abstuvimos nosotros?
Por tres razones.
Porque pensamos que, efectivamente, la LOFCA había que cambiarla, pero toda ella, no solamente un artículo, porque el modelo era sumamente injusto con.
.
.
, con nuestra economía.
Segundo, porque era necesario conocer las balanzas fiscales para establecer la corresponsabilidad entre comunidades autónomas y el propio gobierno central.
Y, tercero, porque era necesario una comisión de estudios que estudiara realmente el impacto de ese modelo en nuestra economía.
Y ustedes se negaron.

Ustedes lo negaron, y el tiempo nos ha dado la razón.
Y hoy estamos en ese debate, y algunas cosas ya se han hecho, pero ustedes lo negaron, porque entonces no importaba la credibilidad, la credibilidad y el realismo de las propuestas, importaba la política.
Y ese debate.
.
.
, importaba la política partidista del Partido Popular, porque ese debate era un debate trampa, ustedes le estaban poniendo la alfombra azul de ascenso a la Moncloa al señor Rajoy, y habían convertido las Cortes Valencianas, precisamente, en un instrumento electoral del Partido Popular.
Eso es lo que estaba pasando en aquel momento, utilizaron las Cortes como arma electoral del señor Rajoy, recurrieron el estatuto de Andalucía, que el Tribunal Constitucional les dijo que no había lugar a ese recurso en sus cláusulas de financiación; recurrieron el estatuto de Cataluña, que el Tribunal Constitucional también, las cláusulas de financiación, les dijo que no contravenía la Constitución española; y recurrieron así, sucesivamente, cosas que hasta el propio señor Arenas había votado en el Parlamento de Andalucía.

Y después de aquella batalla por la Moncloa vienen ahora a retirar una proposición de ley, perdón, vienen a retirar la proposición de ley de la reforma de la LOFCA diciendo que en estos momentos en el Consejo de Política Fiscal y Financiera ya se han aceptado las condiciones de debate que son las aspiraciones y reúnen las aspiraciones de los valencianos: solidaridad, equidad, población, etcétera, etcétera.

Mire, no.
Vamos a ser serios y vamos a ser serias en el debate.
Y ustedes tienen por una vez que dejar de mentir, porque lo que usted está diciendo sabe que es absolutamente contrario a la realidad.
No.
Al señor Rajoy lo que no le interesa es que unos días antes de la diada catalana se debata y se sustancie en el Congreso de los Diputados la petición que ha hecho el Parlamento de Cataluña de tener la capacidad y la competencia para debatir allí, para debatir que se les permita hacer una consulta sobre su futuro.
Esa es la realidad.
Y les interesa adelantar ese debate al mes de junio para lo cual tiene que caer esta propuesta de las Cortes Valencianas.
Esa es la realidad.

Y, entonces, una vez más, señor Bellver, estamos, están ustedes situándose a las rodillas del señor Rajoy, a los intereses de su partido, en otras dinámicas y en otros objetivos que no son los que tiene el pueblo valenciano que exige financiación, porque no se es capaz, no somos capaces de poder sustentar unos servicios públicos en la financiación necesaria.
Y no tenemos las inversiones que nos corresponden.

Por lo tanto, nuevamente, ustedes demuestran una cosa.
Mire, en la mochila que llevan ustedes cargados de compromiso con la financiación sólo hay dos cosas: una foto del presidente Fabra con Ignacio González y una foto del presidente Fabra con el señor Bauzá y el señor Valcárcel.
No hay nada más.
Lo demás es humo, lo demás es humo.
Y esto es un gesto que ustedes hacen contrario a los intereses de los valencianos.

El senyor president:

Vaya concluyendo, señora Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

Enseguida.

Nos han negado tres veces la financiación en el congreso y hoy vienen aquí con esta propuesta.
Mire, lo que yo le digo, señor Bellver, es que Esquerra Unida no va a ser cómplice de una nueva traición.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señora Sanz.

Pel Grup Parlamentari Compromís, té la paraula el senyor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyor Jorge Bellver, açò és precís?
De veritat, vostés vingueren a estes Corts al 2008, en 21 de febrer, fa cinc anys, a demanar-mos un acord perquè amb el nou model de finançament, la llei de la LOFCA incorporara una paraula que és l'equitat i la solidaritat.
I mosatros no els diguérem que no.
I els diguérem «vagen vostés a vore què trauren ahí».

I ara ve a dir-mos que en estos cinc anys que esta proposició de llei autonòmica va anar al Congrés dels Diputats, en estos cinc anys no s'ha tractat en el Congrés dels Diputats i no mos ha dit per què.
És a dir, estes Corts, este Ple de Les Corts, envien un proposta de llei al Congrés dels Diputats i no es tracta.
Per què?
No ha dit vosté res al respecte.

Indirectament ha dit, «és que ja està garantit que tindrem un model de finançament just, solidari i equitatiu».
I la pregunta és: ens podem fiar?
Ens podem fiar del Partit Popular?
I posa com a exemple, diu, «ja estan garantides«, perquè no en el model de finançament de les comunitats autònomes, que mos perjudica… Això és el 2008, quan el model existent era el del Partido Popular, el del senyor Zaplana, president de La Generalitat.
Encara no estava el de 2009, que és el del Partit Socialista, que ens ha continuat perjudicant, segons vostés encara més, jo ahí no entre.
Però un i altre mos han perjudicat.

Però la raó que diu vosté per a que ens fiem del Partit Popular és que en la inversió pública territorialitzada ja s'han aconseguit grans coses.
Senyor Jorge Bellver, no ens faça riure, perquè en els pressupostos generals de l'estat del Partit Popular del senyor Mariano Rajoy de 2012, que hem de recordar que el president de La Generalitat, el senyor Alberto Fabra, ací va anunciar que presentaria esmenes per 144 milions per a equilibrar-nos una miqueta i va fer el ridícul més espantós, les inversions públiques territorialitzades van ser menys del 5% i representem el 10% del PIB, per desgràcia el PIB ha baixat per les seues polítiques i per població.
I el 2013 continuen les inversions públiques territorialitzades encara pitjor.

Ens podem fiar del Partit Popular, que no defensa els interessos estratègics del poble valencià?
Eixa és la pregunta.
I ara ens podem fiar?
Perquè vosté diu, «no, llevem açò, una proposta de llei que no s'ha tractat en el Congrés, perquè vostés ho han impedit, perquè el nou model no ens perjudicarà, serà solidari i equitatiu».
Ens podem fiar del Partit Popular?
Jo la veritat és que crec que ja no es pot fer més el ridícul.
Ja no es pot fer més el ridícul.
Al 2013 va ser encara pitjor les inversions públiques territorialitzades.

Senyor Alfonso Rus, demanem el deute històric que té l'estat amb el poble valencià?
El demanem, sí o no?
Demanem-lo i deixem-nos de garbellar aigua.
Això un llaurador valencià o un valencià qualsevol diu, «deixem-nos de garbellar aigua i demanem el que és nostre en solidaritat i en equitat».
Mosatros al 2008 els donàrem un xec en blanc.
Vagen vostés i arreglen el desficaci del model de finançament autonòmic del Partit Popular per aconseguir solidaritat i equitat.
I en estos cinc anys, què han fet vostés en Madrid?
Diu, «no, és que estava Zapatero».
Val.
Però des de 2011 fins ara ha estat el seu presidente nacional, el senyor Mariano Rajoy.
Què han fet vostés?

Per això dic que si volen en realitat que els valencians i les valencianes superem este empobriment, esta debacle, esta misèria, esta autonomia finançada pel FLA i el fons de proveïdors, anem a per allò gros, que és que reclamem solidaritat i equitat, reclamem solidaritat i equitat.
Reclamem que es complisca el principi d'igualtat consagrat en la Constitució.
Reclamem el que és nostre.
Reclamem els 13.
500 milions d'euros.

I ahí li dic, senyor Jorge Bellver, ens tindrà al seu costat, perquè no és una qüestió de partidisme, no és una qüestió d'electoralisme; és una qüestió de necessitat vital per a que la nostra terra continue sent un motor de l'economia espanyola.
I sense que es complisca l'equitat i la solidaritat no podrem superar l'empobriment que ha portat a tantes famílies, a tantes persones en la nostra terra.

Deixen de fer el ridícul i anem al que és important: el deute històric.
I hi ha fórmules per aconseguir això…

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Morera.

El senyor Morera Català:

…però no mos facen fer més el ridícul, que ja estem farts.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Per a fixació, pel Grup Parlamentari Socialista, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Antonio Torres.

El senyor Torres Salvador:

Señoras y señores diputados.

Asistimos hoy al último acto de lo que la diputada socialista Cristina Moreno calificó muy acertadamente, hace seis años, de ópera bufa.
La iniciativa de reforma de la LOFCA fue un auténtico despropósito, una burla a los valencianos y una pérdida de tiempo.
Afectaba solo a un apartado del artículo 16, referido a las inversiones del estado.
Pero la verdad es que podían haber aprovechado en aquel momento la ocasión para ir directamente a la raíz de los males de nuestra comunidad, que no era otro que la modificación de los criterios por los que se regía la financiación.
Pero eso no hubiese permitido al señor Rajoy que lo hicieran ustedes, como tampoco lo habrían permitido la mayor parte de los varones del Partido Popular de estas comunidad autónomas.

Señor Bellver, lo único que pretendían ustedes en el año 2007, y posteriormente en el año 2008, era hacer ruido generar crispación.
Y, fíjese usted, ha dicho casi lo mismo que dijo el señor Marí en el debate de esta ley.
Decía él que los presupuestos del estado de 2008 consolidaban un reparto de las inversiones del estado manifiestamente insolidario, injusto, desigual e irresponsable.
Precisamente el año en el que los presupuestos generales del estado recogían la mayor inversión del estado en nuestra comunidad de toda su historia, 2.
346 millones.
(Aplaudiments) Solamente habría que mirar esta gráfica para ver que los argumentos que se estaban utilizando no tenían ningún tipo de razonamiento.

Sin embargo, durante todos estos años de Aznar habían estado callados, cuando nuestra comunidad había llegado a tener el 4% de las inversiones de toda España y aquí teníamos el 9,70% de las inversiones.
Con el 9,70% había que reclamar, pero con un 4 y con un 5% de las inversiones de toda España, de toda la etapa del señor Aznar, no había que reclamar.

Como tampoco hay que reclamar durante toda la época de los tres años del señor Rajoy que hemos tenido pues el 7,9%, el 6,1% y el 6,2% de todas las inversiones, es decir las cifras más bajas de toda la historia de nuestra comunidad.
Y eso a ustedes pues no les merece ningún tipo de reparo.

Claro, estábamos en aquel entonces en los tiempos del PP del ex presidente Camps, un PP que ponía todas nuestras instituciones al servicio de la estrategia electoral del señor Mariano Rajoy.
Eran los tiempos del todo vale en la batalla contra Zapatero, los tiempos de la España que se rompe, España se rompía porque se estaban reformando los estatutos.
Y, señor Bellver, la reforma de la LOFCA se enmarcaba en ese contexto de búsqueda, de enfrentamiento con otros territorios y de enfrentamiento con el Gobierno de España, pero en ningún momento para beneficiar los intereses de los valencianos.

Y la prueba más evidente de la inutilidad de esta propuesta es que en dos ocasiones consecutivas ha sido retirada su discusión del Congreso de los Diputados.
Tendrá usted que decirme por qué, porque, fíjese, en el pleno del día 28 de noviembre a usted lo designaron para que hiciera la defensa de esta ley en el Congreso de los Diputados.
Y ahora lo que hacen, después de haber sido retirado dos veces del orden del día del Congreso de los Diputados, ahora lo que hacen es retirarla ustedes definitivamente.

Y si la retiran, señor Bellver, no es porque hayan cambiado las circunstancias, la retiran para no volver a hacer de nuevo el ridículo, porque no la va a votar nadie.
(Aplaudiments) El Partido Popular no votaría esta propuesta de reforma en el Congreso de los Diputados.
Y además el Partido Popular les ha ordenado a ustedes que retiren esta propuesta de reforma de la ley y no hagan más el ridículo.

Por lo tanto, no busque excusas, porque si efectivamente ahora hubiese algún dato que nos permitiese ver que la situación ha mejorado, pues aún cabría que usted la retirara.
Pero es que la situación no ha mejorado.

Mire usted, señor Bellver, ocho años de gobierno entre el señor Aznar y el señor Rajoy.
6.
800 millones de inversiones en nuestra comunidad; siete años de gobierno de Zapatero, 13.
462 millones de inversión en esta comunidad, más del doble de inversión.
Por lo tanto, las circunstancias no han cambiado sino que ahora estamos peor, porque el gobierno del Partido Popular está invirtiendo mucho menos en nuestra comunidad.

Y lo grave no es que invierta menos, es que incluso cuando nuestro presidente presenta 144 millones de euros de enmiendas para mejorar en los presupuestos no le hacen caso, no le dejan ni que las presente.
Y luego, después, el presidente Fabra dice que no, que eso lo suplirá mediante convenios que van a hacer cada uno de los consellers con los ministerios, que va a mandar a todos los consellers a que hablen con los distintos ministerios para conseguir convenios para infraestructuras de nuestra comunidad.
Ni un solo convenio…

El senyor president:

Vaya concluyendo, señor Torres.

El senyor Torres Salvador:

…se ha firmado con ningún ministerio.
(Aplaudiments)

Por lo tanto, esta retirada, señor Bellver, es una rectificación de una decisión que nunca se podía haber producido.
Pero lo que nos tememos, y se lo digo, es que detrás de esta retirada venga otra, que es mucho peor, que es la retirada de la reforma de la adicional primera del Estatuto.

El senyor president:

Muchas gracias.

El senyor Torres Salvador:

Nos tendrá de nuevo enfrente y en contra de esa retirada.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gracias.

Terminado el debate vamos a pasar a la votación.

Comienza la votación.
51 votos a favor, 5 votos en contra, 30 abstenciones.

Proposta de creació d'una comissió d'investigació sobre la comptabilitat del consorci de l'Hospital Provincial de Castelló, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 73.
079, BOC número 218)

El senyor president:

Octavo punto del orden del día: «Proposta de creació d'una comissió d'investigació sobre la compatibilitat del consorci de l'Hospital Provincial de Castelló, presentada pel Grup Parlamentari Compromís, amb el registre d'entrada número 73.
079.

Per al torn a favor, en representació del Grup Parlamentari Compromís, té la paraula la il·lustre diputada senyora Mónica Oltra.
(Remors)

Un moment, senyora.
.
.

Senyors diputats, si ha d'abandonar algú l'hemicicle, per favor, siguen tan amables, abans de començar.

Senyors diputats, per favor.

Senyors diputats.

Senyor Ovejero, per favor.

Comencem.
Comencem si vol, senyora.
.
.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Massa sessió hui ja, després de.
.
.
Clar, la gent està desentrenada, estan desentrenats.

Bé, bona vesprada una altra vegada, senyories.

Bona vesprada també als representants de l'Hospital Provincial de Castelló, que estan ací amb nosaltres, a la tribuna de convidats.

L'Hospital Provincial de Castelló continua sent un centre híbrid de gestió compartida entre la diputació provincial i la Conselleria de Sanitat, on sovint eixa duplicitat competencial crea llacunes i problemes puntuals.

Malgrat estar a la xarxa de la conselleria, té un finançament especial, on la major part l'aporta la Conselleria de Sanitat, una part menor la diputació de Castelló i d'altres ingressos provinents per taxes pròpies del consorci.

Encara que compartixen un model híbrid amb l'Hospital General de València, es tracta de l'únic hospital amb este sistema particular que, per exemple, ha de fer front anualment, amb els seus pressupostos, de tots els pagaments de medicació.
I sempre hi ha un desfasament entre allò pressupostat i allò gastat.

Anualment es generen, aproximadament, uns catorze milions d'euros de deute, que ve a ser, més o menys, el que es gasta en despesa farmacèutica.
Com dic, l'únic hospital que ha de pagar-se-la.

Per una banda, els pressupostos de 2004 a 2012 s'han duplicat.
I sempre, tots els anys, s'han gastat molts milions per sobre del pressupostat.
A més, des de 2008, la conselleria ha anat ingressant molt menys no del gastat, sinó del que li correspondria, fent una bola encara més gran.
El forat del provincial ha anat engreixant-se fins a uns extrems, en este moment, preocupants.

Les nòmines.
.
.
Els treballadors i treballadores del centre es queixen perquè es cobra tard, amb els problemes que això genera als professionals que hi treballen.

Quant als tractaments, en 2011 ja vam denunciar que, a causa de la morositat de l'hospital perquè la conselleria no pagava, va suposar una fallada en el subministrament de quimioteràpia.
I va obligar els facultatius a ajornar alguns tractaments dels pacients que es medicaven en el centre, ja que es veu que es van esgotar les existències necessàries per a fer front als tractaments oncològics de radioteràpia i quimioteràpia i aquesta situació va fer ajornar la cita, per part dels facultatius, d'algunes de les consultes d'oncologia.

En març de 2012, denunciàvem la precària situació de l'hospital, amb un deute arrossegat que, segons els comptes de l'any anterior, eren ja de 73,4 milions.
I s'acumulaven denuncies d'empreses privades per impagaments des de fa anys, amb una despesa calculada de quasi huit milions d'euros en pagaments d'interessos.

Allò era sols l'inici d'una bola de deute que no s'ha pogut controlar.
I la gestió econòmica d'aquest hospital sempre ha estat un clar exemple d'ineficàcia, al col·locar al front de l'àmbit financer i administratiu a gent sense la capacitat adequada.

En setembre de 2013 l'hospital va haver de negociar l'ajornament de pagaments amb l'Agència Tributària, per evitar l'embargament que ja estava notificat.

Eixe mateix any, els sindicats demanaven que s'aclariren i feren públics els comptes del provincial.

I ha estat notícia les múltiples deficiències en la seua comptabilitat financera i pressupostària, on s'incomplix la normativa de contractació, entre altres coses per no remetre al Tribunal de Comptes còpia de contractes que excedixen de la quantia reglamentària, i no compleixen tampoc amb l'obligació de presentar uns comptes signats pel seu director gerent que avalen la veracitat de les dades.
D'açò es va fer eco el diari El País, el 18 de desembre de 2013.

L'auditoria realitzada a l'hospital provincial en el compte general de La Generalitat, que es va presentar i va publicar a principis de setembre de 2013, però en els quals van faltar els informes d'aquest hospital.
.
.
Els informes recullen desenes d'irregularitats en la gestió del centre i dels seus comptes.
I això es feia públic al mateix temps que la direcció del centre pretenia privatitzar, a finals de l'any 2013, els serveis radiodiagnòstics i medicina nuclear per quatre milions d'euros a l'any.
És a dir, mentre hi ha un deute galopant, es pensava generar encara més despesa al privatitzar un servei que funciona bé.

Feliçment, la mobilització dels professionals i dels representants i la política va aconseguir paralitzar aquesta pretensió.

El descontrol és tal que l'empresa auditora i la intervenció de La Generalitat han demanat que es contracte un auditor intern que garantisca la veracitat de les dades comptables i pressupostàries, així com l'adequat equilibri entre ingressos i despeses.

Però, independentment d'aquesta auditoria i si s'ha contractat ja o no, el que cal també és, a nivell parlamentari, començar a actuar, investigar aquest problema.

En els comptes presentats de 2012, el centre reconeix tenir un deute de 60,82 milions: 50 a creditors i la resta a entitats creditícies.
Al tancament de 2011, el deute era de 73,3 milions.
És a dir, no hi ha ni una xifra que quadre.

En l'informe signat per la viceinterventora general de La Generalitat, es recull que no han pogut verificar la raonabilitat del 71% del deute a creditors, ni pel centre ni per altres procediments alternatius.

També es fa ressò d'un document extracomptable que inclou factures per 3,5 milions que no han estat registrats ni en la comptabilitat ni als pressupostos.

L'informe conclou que, a causa de l'efecte molt significatiu de les limitacions que han tingut en el seu treball, perquè l'hospital no va aportar gran part de la informació que havia d'haver aportat.
.
.

Entre les deficiències més destacades, l'auditor parla de la transferència de 77,3 milions de La Generalitat sobre la base del pla de pagaments a proveïdors per saldar el deute.
No hem pogut tenir evidència sobre l'adequat registre comptable de l'ingrés ni quina part dels pagaments a proveïdors, recollits en el mecanisme de finançament, dóna cobertura a factures pendents.

A pesar de tot eixe desgavell, reconegut per la Sindicatura de Comptes, continua plàcidament en el càrrec de director econòmic del consorci hospitalari el senyor Miguel Llorens.

La mateixa estructura anòmala d'aquest híbrid ha permés este desgavell.
I producte de l'obscurantisme en la gestió on, a pesar de ser un centre que forma part de la xarxa pública sanitària valenciana, al ser de la diputació provincial l'edifici en el seu origen, no per posar més diners, però sí per tindre el control polític per sobre dels mateixos professionals, ha permés un tipus de gestió clientelar que ha viscut en l'època del senyor Carlos Fabra el seu màxim esplendor, amb convenis amb entitats privades, com ara: universitats religioses en detriment de les públiques, contractacions i col·locacions de personal administratiu sempre sota l'ombra de la sospita i despeses incontrolades, com les ara denunciades, a més d'intentar iniciar el camí de la privatització dels grans serveis, com el d'oncologia, per contractes astronòmics.
I, òbviament, açò, esta xarxa clientelar ha fet que tot siga un despropòsit.

Estem, per tant, davant d'un hospital de referència per a tota la província.
Un hospital d'excel·lents professionals.
Un hospital capdavanter en les seues especialitats; que té un potencial inabastable que ha demostrat amb tractaments especials, com ara el de gestió -actualment pública- del sistema de radiofarmàcia, on el centre es fa càrrec de la dispensació i dosi de la medicació i s'aconseguix un gran estalvi respecte al sistema privatitzat de la resta de la xarxa hospitalària valenciana.
Però també un hospital que no té un sistema de gestió raonable i viu en la permanent anomalia de ser l'únic hospital que està en esta situació de fer-se càrrec del pagament de les medicines, amb seriosos problemes de finançament que provoquen grans desajustos pressupostaris, entre altres efectes.
Tot això sota una gestió econòmica pèssima i generant incertesa en el personal, fins i tot a l'hora del cobrament de la nòmina.

Per tant, a més de buscar un sistema de finançament i de direcció normal i normalitzat, com la resta d'hospitals públics valencians, on el paper de la diputació es limitara a ser titular de l'immoble, com passa per exemple a l'hospital general de València, és tallar de soca-rel el sistema pervers que permet l'enxufisme.
O siga, s'ha de tallar de soca-rel el sistema pervers que permet l'enxufisme i el descontrol; però també cal investigar el descontrol econòmic que s'ha produït i s'ha reflectit en el darrer compte general de La Generalitat, amb gravíssimes irregularitats, per tant.

Aquesta petició és imprescindible, perquè estem parlant de molts milions d'euros, no només aquells que ja s'han gastat, no només aquells que estan sota la foscor i la sospita, com ja han denunciat tant el compte general, la intervenció, com la Sindicatura de Comptes, sinó també aquells que encara poden fer d'un deute més bola, que poden encara desviar-se de manera indeguda.

Nosaltres entenem que esta cambra representativa ha d'investigar el que ha passat, quan n'hi ha tantes sospites d'organismes de control damunt de la gestió econòmica d'aquest hospital.
Com dic, un hospital de referència, un hospital capdavanter, un hospital amb una magnífica plantilla, que no pot estar angoixat per la pèssima gestió econòmica dels seus gestors econòmics.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora diputada.

Per torn en contra, té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Popular, la il·lustre diputada senyora Rosa Roca.

La senyora Roca Castelló:

Señor presidente.

Señorías.

Señora diputada.

En el plan de auditoría de 2012, de la Intervención General de la Generalitat valenciana, el Consorcio Hospitalario Provincial de Castellón fue sometido a auditoría en su ejercicio 2012.

En esta auditoría, efectivamente, se detectan algunas incidencias que, a día de hoy, que a día de hoy, señoría, han sido subsanadas o están en fase de subsanación.
Al igual que se han ampliado carencias de información que demandaban los auditores en aquel momento.

El origen de su solicitud de comisión de investigación es el informe de la auditoría financiera, como he dicho, del ejercicio 2012 del consorcio hospital provincial de Castellón, donde se ponen de manifiesto esas deficiencias de la contabilidad del ente.

El Consorcio Hospitalario Provincial de Castellón es una entidad jurídica, consorciada entre la diputación de Castellón y La Generalitat, a través de la Conselleria de Sanidad, regida por su consejo de gobierno, participado por las entidades consorciadas y cuyo presidente es el conseller de Sanidad.

El Consorcio Hospitalario Provincial de Castellón se constituye en el año 2004 en un proceso de continuidad del antiguo hospital provincial de Castellón, cuya titularidad la tenía la diputación.

El sistema contable del consorcio hospital provincial de Castellón, hasta el año 2013, era un sistema habilitado para la administración local.
Para proceder a los pagos a través del mecanismo extraordinario de financiación para el pago de proveedores de la Comunidad Valenciana, y atendiendo a la nueva ley de régimen local, se incluyó el consorcio hospital de Castellón en la cuenta de la Generalitat valenciana para 2012, situación que se consolida en 2013 al ser incluido el consorcio en el presupuesto de la Generalitat valenciana, aprobado a través de la ley de presupuestos de 2013.

Por tanto, es importante establecer que no tiene nada que ver el presupuesto y la contabilidad del consorcio anterior a 2013 y a la posterior a este año.

Hasta el año 2012, año en el cual se realiza esta auditoría, el presupuesto es independiente de La Generalitat.
Y, desde el año 2013, se integra como un ente más de La Generalitat y sus presupuestos son aprobados en Les Corts, dentro de la ley de presupuestos.

La Generalitat, señoría -discúlpeme, perdone-, siempre ha apoyado al consorcio hospital provincial de Castellón mediante las sucesivas aportaciones anuales y cubriendo las deudas que acumulaba la entidad, hasta un total de 195,3 millones de euros, tanto mediante aportaciones directas como gestionando mecanismos adicionales, como el plan de pago a proveedores.

Por tanto, La Generalitat ha garantizado la continuidad del organismo y ha apostado por una entidad que presta un servicio vital y de primer nivel a los ciudadanos de Castellón.

La solicitud de una comisión de investigación de la contabilidad del consorcio hospital provincial de Castellón es, ahora ya, en estos momentos, innecesaria porque no ha existido irregularidad alguna en la gestión del mismo.
Aquellas incidencias observadas por la auditoría externa del año 2012 están siendo subsanadas y la gran mayoría ya solucionadas a día de hoy.
Pero la actividad asistencial, económica y contable de la entidad funciona en un marco de estricta normalidad.

Por poner un ejemplo, los 3,57 millones de euros que el informe de auditoría de 2012 comenta que aparecen en un documento extracontable corresponden a aquellas facturas cuyos proveedores renunciaron a cobrar a través del plan de pago a proveedores.
De ellas, una parte ha sido abonada posteriormente a través del presupuesto del ejercicio del 2013 o han sido facturas rectificativas, por lo que están pendientes de pago en el momento actual dos millones de esa cantidad inicial.

La Conselleria de Sanidad está cumpliendo estrictamente con sus obligaciones económicas con el consorcio hospital de Castellón, y todas sus aportaciones son claras y transparentes.
De hecho, en los primeros días de cada mes transfiere la cantidad establecida según un sistema de cápita, por lo que le asegura los ingresos necesarios para el correcto funcionamiento del organismo público.
Los proveedores del consorcio hospital provincial de Castellón han cobrado más de 195 millones de euros gracias a este esfuerzo realizado por la Generalitat valenciana.
El consorcio hospital provincial de Castellón y sus cuentas son transparentes, señoría.
De hecho, y con la nueva legislación, los balances de la entidad ya aparecen en la cuenta general de la Generalitat valenciana, y a partir del ejercicio 2013 serán auditadas tanto por el síndic de comptes como, en su caso, por la Intervención General de La Generalitat.

El consorcio hospital provincial de Castellón realiza una importante labor a la ciudadanía dentro del Departamento de Salud de Castellón.
El presupuesto del centro para el 2013 asciende a 78,5 millones de euros.
Por nombrar algo de la actividad, que creo que es necesario poderlo recordar aquí, saber qué es lo que hace este centro tan importante, no solo para Castellón, sino para la Comunidad Valenciana, durante el año 2012 se registraron más de 200.
000 consultas externas y se practicaron también más de 80.
000 intervenciones quirúrgicas.
El provincial es el único centro público de la provincia que cuenta con una unidad, por ejemplo, de medicina deportiva, integrada por un equipo especializado que trabaja en la prevención, tratamiento y recuperación de lesiones y enfermedades relacionadas con la práctica del deporte en el ámbito de lo social y -esto sí es bien importante- el consorcio seguirá prestando atención bucodental a personas con discapacidad psíquica, contribuyendo en la asistencia psicológica también de los familiares de pacientes de cáncer que pertenecen a Afapoc, por ejemplo, y atenderá a pacientes con trastornos mentales graves y a familiares de la fundación Primavera.

Por todo ello, señoría, creo que ahora en estos momentos está obsoleto el que usted pida esa comisión de investigación.
No quiero de dejar de pasar con el tiempo que me queda, hacerle una puntualización sobre los servicios que usted ha reclamado de privatización o externalización.
Fíjese usted: la Conselleria de Sanidad y la Diputación de Castellón decidieron internalizar los servicios de resonancia magnética.
De este modo, el propio personal del consorcio pasará a gestionar y a explotar directamente este servicio médico que hasta ahora estaba siendo prestado por una empresa externa.
Desde el primer momento se estudiaron todas las opciones y se optó por la que se entendía más eficiente y adecuada.

Durante unos meses se ha tenido que aguantar de los respectivos grupos parlamentarios decir que el PP iba a privatizar un nuevo servicio, cuando luego hemos visto que no ha sido así.
Por una sencilla razón.
Lo que hay en la Comunidad Valenciana, tanto público como privado con respecto a la sanidad, que es el tema que ahora nos ocupa, se rentabiliza para ayudar a los ciudadanos de la Comunidad Valenciana, sean de donde sean.
La sanidad será siempre pública para el ciudadano con esta ley general de sanidad, pero los servicios los rentabilizaremos vengan de donde vengan y estén donde estén, sobre todo si son de la categoría de los que estamos hablando.

En un momento en el que el cambio de legislación, a raíz de la ley de racionalización y sostenibilidad de la administración local nos obliga a redefinir el consorcio hospitalario, es momento de no emprender cambios radicales y de confiar más que nunca en el personal interno del consorcio para demostrar que somos capaces de hacerlo de la forma más eficiente.
La Conselleria de Sanidad cuenta con la absoluta garantía, seguridad y constancia de todos los profesionales para consolidar un modelo sostenible de sanidad pública en la provincia de Castellón.
Mientras que con recursos propios podamos seguir ofreciendo el mejor servicio a nuestros pacientes, no los externalizaremos.
El Hospital Provincial de Castellón internalizará el servicio de resonancia magnética -como ya he dicho- que hasta ahora se prestaba por una empresa externa, y se descarta la externalización de los servicios de radiodiagnóstico y medicina nuclear que se había planteado.

Por todo ello, señoría, creo que por todo los que se ha expuesto, ahora ya y pasado el tiempo no creemos que sea necesario esa petición que usted formaliza de una comisión de investigación.

Nada más, muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Señora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Senyora Roca, mire, jo no li vaig a dir que vosté ha vingut ací a dir unes coses que són falses.
Simplement li diré que ha vingut a dir una cosa que és impossible.
Perquè efectivament, va fer una auditoria en l'any 2012.
Jo tinc ací el resum de l'auditoria.
Vosté també el té, no?
Doncs aleshores ja, en fi, me plantege el que li he dit.
Diu el punt quatre: «A la fecha de este informe no hemos recibido respuesta de confirmación del 71% de los saldos solicitados a acreedores presupuestarios, ni hemos podido verificar la razonabilidad de dichos saldos mediante la aplicación de otros procedimientos alternativos.
Asimismo, del 29% de saldos de acreedores presupuestarios de los que hemos recibido respuesta, no hemos podido satisfacernos de las diferencias conciliatorias que suponen el 27%.
No hemos recibido» -punt sis- «contestación a la carta de circulación de los asesores fiscales y laborales de la entidad, por lo que no tenemos conocimiento de posibles obligaciones o contingencias fiscales».
Punt set: «No hemos podido comprobar el coste ni la correspondiente amortización acumulada del inmovilizado material de la entidad al 31 de diciembre de 2012, cuyo saldo, según las cuentas anuales adjuntas, asciende a ta-ta-ta».
Punt huit: «A la fecha de finalización de nuestro trabajo, la entidad no nos ha facilitado la composición del saldo y naturaleza de las cuentas de deudores no presupuestarios y créditos corto plazo, por un importe de 218 miles de euros y 356 miles de euros respectivamente».
I aixina suma y sigue.

Fins que aplega al final, on vénen les conclusions, senyora Roca.
I si vosté té el document, ja m'estranya la intervenció que ha fet ací, perquè el que diu en el punt 25 és: «Debido al efecto muy significativo de las limitaciones al alcance de nuestro trabajo, descritas en los párrafos dos, tres, cuatro, cinco, seis, siete, ocho, nueve, diez, once, doce, trece, catorce, quince, dieciséis y diecisiete» -jo li n'he llegit tres- «y por el efecto de las salvedades detalladas en los apartados dieciocho, veinte, veintiuno, veintidós, veintitrés y veinticuatro, no podemos expresar una opinión sobre las cuentas anuales del ejercicio 2012 adjuntas.
» Ho han sentit?
«No podemos expresar una opinión sobre las cuentas anuales adjuntas.
» I en el punt vint-i-sis diu: «Las cuentas anuales del ejercicio anterior no fueron auditadas.
Nuestra opinión se refiere exclusivamente a las cuentas del 2012.
» Me pot dir vosté a mi què estan esmenant, si l'auditor el que diu és que no pot auditar?
A mi m'ho explica vosté.
És a dir, els auditors diuen: no mos han passat la informació.
L'hospital no ens passa les factures, no ens passa determinats saldos comptables, i per tant no podem emetre una opinió sobre els comptes, i vosté me diu a mi que estan esmenant?
El què?
El que vostés saben que és irregular?
Ho saben vostés el que és irregular.

Vosté m'ha deixat preocupadíssima, perquè si damunt té este paper, o està ací intentant colar-nos-la, esperant que nosaltres no tingam este informe, o efectivament no se correspon la realitat amb el que vosté diu.

I és que l'auditor diu que no pot auditar, perquè n'hi ha tal galimaties i no té la informació suficient per a saber què passa amb els diners de l'Hospital Provincial de Castelló.
I vosté diu que estan esmenant.
Me pot dir ara, en la segona intervenció, què és el que estan esmenant, si els auditors no saben el que s'ha d'esmenar?
Vosté no creu este fet tan greu, que una auditoria que diu coses tan greus és mereixedor que estes Corts, on està la sobirania popular, òbriguen una comissió d'investigació on tota esta documentació sí que estiga i se puga saber què ha passat amb els nostres diners?
Vosté sap que la gent vol saber què passa amb els nostres diners, on s'han desviat, de quina manera fosca s'han gestionat, per què s'han destinat a unes coses o a unes altres?
Vosté sap que estos no són diners del Partit Popular, ni són diners del govern, que són diners de tots els valencianes, i que els valencians i valencianes tenim dret a saber què s'ha fet d'açò?

Senyora Roca, s'ha clavat vosté en un jardí.
S'han clavat vostés en un jardí, perquè vostés tenen este document igual que el tinc jo.
Aleshores, si açò és la resposta dels auditors, vosté me dirà a mi si no és important que s'investigue què hi ha darrere d'açò, perquè els auditors han dit que ells no poden.
No poden emetre una opinió, això és el que diuen.
Vosté mos explicarà què és el que s'està esmenant.
Perquè en el consorci, que s'hauria de reunir una vegada al mes, i se reunix una vegada a l'any, per cert, perquè vostés no el convoquen, tampoc ens donen explicacions.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Oltra.

Senyora Roca.

La senyora Roca Castelló:

Bueno, señoría, yo no suelo meterme en ningún jardín.
Soy responsable del lugar que ocupo yo.
Aquí no estoy como ciudadana María Rosa Roca, sino como diputada modestamente representando a la mayoría de los valencianos.
Y, como usted comprenderá, lo que no voy a hacer es mentir.
Si usted hubiera sido totalmente sincera, no tergiversara, ni corrompiera la dignidad de este documento, haría el favor de leer la fecha.
.
.
Por favor, la fecha de ese informe.
No hace falta que la lea, que no es su turno, que la tengo yo aquí.
Esa fecha de finalización de la auditoría es del 23 de octubre de 2013.
El día 5 de diciembre de ese mismo año se finaliza el concurso para, siguiendo las instrucciones y las indicaciones de la Sindicatura de Cuentas, crear un auditor externo.
Se hace un concurso, como se hace en la administración pública, con publicidad, con toda la transparencia posible, y hay un auditor que gana ese concurso.
Ese concurso, a fecha de hoy.
.
.
Perdón, esa auditoría que se está realizando a fecha de hoy tiene ya contestados y resueltos todos esos puntos e indicaciones que usted ha presentado aquí.
Por no nombrarlos todos, porque tiempo no tendríamos, le podría decir que, con respecto al punto cuatro, como dice usted, los ha leído aquí todos muy bien, «a la fecha de este informe no hemos recibido respuesta de la confirmación del 71% de los saldos solici.
.
.
» (Remors) Por favor, es mi tiempo, les ruego que.
.
.

El senyor president:

Señores diputados, por favor.
(Remors)

La senyora Roca Castelló:

Vamos a ver.
.
.

El senyor president:

Señores diputados, por favor.

La senyora Roca Castelló:

Esto es un debate perdido, porque ustedes mienten y tergiversan continuamente.
(Aplaudiments) Y esto no se puede consentir.
Estoy todo el día.
.
.
Permítame señoría, le he escuchado con sumo respeto, y siempre respeto el turno de palabra.
(Remors) Ahora me tiene que escuchar a mí.
Ya sé que no les va a gustar lo que les voy a decir, porque es la verdad.
Y no están acostumbrados ni a decirla, ni a escucharla.
(Aplaudiments) Ahora, en este punto en concreto que usted ha nombrado, por no excederme en el tiempo y respetar a los compañeros que vienen detrás, por ejemplo, se sabe exactamente por qué no hay una respuesta concreta en esa fecha del 23 de octubre.
Que ahora ya la hay.
En ese caso concreto del 71% de los saldos solicitados, es falta de respuesta de los proveedores a la solicitud de confirmación de saldos.
Se realizará conciliación y composición de dichos saldos en la revisión de cuentas del 2013, y así todas esas preguntas y cuestiones planteadas debidamente como tocaba en la auditoría del 2012 están a fecha de hoy respondidas en el 95% de los casos.
Voy a terminar ya, porque si no, esto se haría muy largo.
Porque es verdad, y no voy a.
.
.
Por favor, por favor.
(Remors)

El senyor president:

Señores diputados, por favor.

La senyora Roca Castelló:

Esa auditoría que esta empresa ha ganado en este concurso finalizará por contrato con una cantidad presupuestada que está en los presupuestos de este año el día 30 de julio del 2014, aproximadamente son ocho meses de investigación que es lo que figuraba en el contrato.
No solamente va a subsanar las deficiencias encontradas en esa auditoría, que es su obligación, sino que, además, tendrá una serie de obligaciones para dejar bien claro y estructurado cuáles van a ser los protocolos dentro del departamento contable del hospital provincial.

Pero no quiero terminar con esta situación, siendo sanitaria como soy, y, si me permiten, de dejar en este brete al hospital provincial.
Sí que quiero -para terminar- decirles que el hospital provincial actualmente es un centro de vanguardia y un referente de la sanidad pública española; a día de hoy es reconocido como un hospital de primera línea asistencial e investigador en el ámbito de la actividad oncológica, oftalmológica y de salud mental, con programas pioneros, está acreditado en la docencia y en la investigación clínica, reconocimiento a nivel mundial.

Por lo tanto, por todo lo expuesto, porque realmente ya está subsanado en un porcentaje muy importante y se acabará de subsanar en el mes de julio -tengo yo la respuesta y, si la quieren, está a su disposición-, en estos momentos la comisión que usted demanda… no ha lugar, señoría.

Nada más.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Per a fixació de posició, pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida té la paraula la diputada senyora Marina Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Bona vesprada.

Una salutació als treballadors i treballadores que han vingut aquesta vesprada de l'Hospital Provincial de Castelló.

Bé, la intervenció de La Generalitat, en el marc del compte general, va revelar múltiples irregularitats en l'hospital provincial que necessiten clarament d'una comissió d'investigació, i per això Esquerra Unida recolza eixa petició de comissió d'investigació perquè no es tracta de qüestions menors, perquè sembla que el consorci hospitalari té múltiples deficiències en la seua comptabilitat financera i pressupostària, a més d'incomplir la normativa de contractació entre altres qüestions per no remetre al Tribunal de Comptes una còpia dels contractes que excedixen la quantia reglamentària; tampoc complix amb l'obligació de presentar els comptes signats pel seu director gerent, el que fa que la seua validesa siga qüestionable.
¿Com és possible aquesta situació i des de quan està succeint açò en l'Hospital Provincial de Castelló?
Per això volem una comissió d'investigació.

I sembla que, també, ara farà falta una comissió d'investigació per esbrinar com la senyora Roca té accés a l'informe d'una auditoria externa que encara no ha finalitzat i que se suposa que hauria de ser confidencial.
També volem una comissió d'investigació per a saber com la senyora Roca (aplaudiments) té eixe informe.

Senyora Roca, senyora Roca, ¿d'on ha tret vosté eixe informe?
¿Qui li l'ha donat?
¿Com l'ha aconseguit?
(Veus)

El senyor president:

Senyors diputats, per favor.

La senyora Albiol Guzmán:

Senyora Roca, necessitem també investigar com té vosté eixe informe.

La Sindicatura de Comptes, en el seu informe del 2011, ja incloïa l'hospital provincial entre les entitats públiques que no rendien comptes.
Així que, no estem davant d'una problemàtica nova, sinó d'una pràctica que s'arrossega -sembla- des de fa ja prou de temps.

A més, si parlem de les contractacions, doncs hem de recordar que l'Hospital Provincial de Castelló és conegut en bona part de la ciutadania per haver sigut també, malauradament, un niu de clientelisme, almenys durant l'època de Carlos Fabra.

Des d'Esquerra Unida creiem que cal buscar situacions en l'actual situació de gestió opaca i, si més no, qüestionable, d'aquest consorci hospitalari.
S'hauria de fer eixa comissió d'investigació, que isca a la llum i que s'aclarisquen els comptes.
Cal fer públics els comptes i que s'investiguen a fons les irregularitats.
Cal fer una remodelació també del model de gestió i de finançament que fins ara ha regit aquest hospital, perquè estem davant d'un model que permet o beneficia l'obscurantisme i la proliferació d'irregularitats.
Cal tindre en compte la particularitat del model de l'hospital provincial, que és un consorci entre la Generalitat valenciana, la Conselleria de Sanitat i la Diputació de Castelló.
I cal tindre en compte, també, que té un model de finançament diferent a la resta d'hospitals valencians; l'hospital provincial factura a la conselleria pels serveis prestats i, a més, factura…, el pressupost oficial és prou inferior al que després, realment, és el pressupost real, al que després es gasta; per exemple, l'any passat el pressupost era de 78 milions però es van gastar 84 milions, és a dir, n'hi ha un clar desfasament entre el que se pressuposta i el que es gasta, sobretot perquè cal tindre en compte que els medicaments van a càrrec del pressupost de l'hospital i no a càrrec de la central de compres de conselleria.
Tot açò fa que n'hi hasca un deute de més de setanta milions d'euros.

Fa falta eixa comissió d'investigació, però el Partit Popular ja s'ha pronunciat en contra d'eixa comissió.

Senyories del Partit Popular, ¿a què tenen por?
¿Per què tenen por a una comissió d'investigació?
Si realment fóra veritat allò que diu la senyora Roca que ja està tot solucionat, que ja està tot claríssim i que tot és transparent com l'aigua, ¿per què no fan la comissió d'investigació?
Jo no ho entenc, jo si tinguera clar que tot està bé, doncs, ¡endavant!
, comissió d'investigació i que se demostre.
¡Ah!
, però no, no, vostés no la volen.
¿Serà que no està tot tan clar i no és tot tan transparent?

Bé, al cap i a la fi, del que estem parlant és de la qualitat de la nostra sanitat pública que no pot ser compromesa per assumptes tèrbols en la gestió, per un ineficaç sistema de gestió i per manca de finançament.
Cal recordar també que en l'hospital provincial no fa ni dos mesos que s'ha intentat privatitzar el servei de radiodiagnòstic i de medicina nuclear i que, afortunadament, la mobilització dels treballadors ha aconseguit aturar eixe procés de privatització.

El que cal és treballar en la direcció d'enfortir el nostre sistema sanitari públic, d'extirpar les corrupteles i totes aquelles pràctiques…

El senyor president:

Vaja concloent, senyora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

…ineficaces i antigues, sobretot perquè això no esborre la magnífica feina, el gran treball que estan fent els professionals de l'Hospital Provincial de Castelló.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Pel Grup Parlamentari Socialista té la paraula l'il·lustre diputat senyor Ignacio Subías.

El senyor Subías Ruiz de Villa:

Buenas tardes, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Dar la bienvenida, nuevamente, a los profesionales del consorcio hospital provincial de Castellón que están hoy aquí.

Y miren, es curioso, ¿no?
, pero lo primero que les tengo que decir es que van a tener que dar ustedes explicaciones, señoras y señores del Partido Popular, de cómo es posible que aquí hayan comentado hoy una auditoría externa que todavía no es pública.
¿Cómo lo han hecho?
¿Cómo lo han hecho?
(Veus) No, no, no, no, tendrán ustedes que explicarlo.

El consorcio hospital provincial de Castellón, en cualquier caso, es evidente que tiene una situación peculiar desde muchos puntos de vista; de hecho, durante años quien tomó las decisiones fue la misma persona… (veus), si se callaran un poco, señor presidente, podría…, quien tomó las decisiones fue el mismo presidente de la diputación que inició un aeropuerto sin aviones, que hizo un aeropuerto del abuelito, fue el mismo que tomó las decisiones en ese hospital.
El hospital era un organismo autónomo que dependía de la diputación provincial.
En enero del 2004 se constituyó un consorcio dotado de personalidad jurídica independiente, consorcio en el que participa La Generalitat y la diputación provincial.

Es verdad que desde principios de los años dos mil se ha incrementado la actividad de dicho centro, es verdad, pero a su aire; al no estar los servicios dentro de la planificación global de la conselleria, no pueden funcionar de la manera más eficiente posible como ellos querrían y como sería un centro incorporado a la gestión de la conselleria con un departamento asignado, es decir, con una población dependiente del centro y no como sucede ahora, sin duda, respetando las singularidades y especificidades, como son el Instituto de Oncología, el Instituto de Salud Mental y el Instituto Oftalmológico.
Pero, una vez más, voy a hablar de otras cosas.

Este consorcio, desde hace años, viene arrastrando una deuda desbordada.
Aquí se ha insistido sobre la auditoría, sobre la que tendrán que dar explicaciones.
Basta con acudir al informe, por otro parte, de la Sindicatura de Cuentas anterior, que dice que «tras solicitar el informe a la Intervención General de La Generalitat y a la Conselleria de Sanidad, analizados los ficheros de las cuentas 409 y de las obligaciones no reconocidas, se contabilizaban 110,9 millones de euros», dice la propia sindicatura que «ni la conselleria ni el consorcio aportan la documentación que justifique y soporte dichas cantidades».
Parece evidente el descontrol.

Durante tiempo, y como consecuencia de la deuda y de no pagar a los proveedores, ha habido problemas en cuanto al abastecimiento de medicamentos, retardo de adquisiciones, reparaciones de aparataje que ha llevado a problemas en las prestaciones.
Actualmente, hay aparataje pendiente de reparar y/o de renovar por obsolescencia de los mismos y que si no tiene la diligencia en la gestión correspondiente tendrá efectos con retrasos e incrementos de espera para los pacientes, pero la gestión del centro ha llevado disfunciones e incumplimientos tales… ¿qué pasa con la cámara hiperbática?
, ¿qué pasa con el PET-TAC?
, ¿qué pasa con el acelerador lineal?
, ¿qué pasa con las instalaciones tecnológicas como quirófanos?
Mire, aquí tienen ustedes un quirófano que inauguraron, mucha chaqueta el día de la inauguración y poca bata.
Este era el quirófano el día que lo inauguraron, perfectamente adecuado; este es el quirófano hace dos meses, ¡nada!
, ¡desmantelado!
(Aplaudiments) Esto es lo que han hecho ustedes por desgracia con algunas cosas en el hospital.

Los profesionales, en muchos casos, se encuentran desmotivados y con incertidumbres, han llegado a solicitar -agentes sociales- hasta un cronograma que asegure sus salarios porque se les paga tarde, no digo mal, pero tarde, y mal por las cantidades evidentemente.
Es evidente que se necesita una financiación diferente y una gestión diferente integrada en el sistema sanitario público.

A todo esto se unió la posible privatización de los servicios de radiología y medicina nuclear que, efectivamente, no se ha llevado a cabo, pero no se ha llevado a cabo no porque ustedes no quisieran llevarla a cabo, no se ha llevado a cabo como consecuencia de la actitud que mantuvieron los profesionales, que mantuvieron los agentes sociales y que mantuvieron los partidos políticos, pero sobre todo los profesionales que dijeron «no, esto lo podemos hacer nosotros ¡mejor!
, con más eficiencia y con mayor calidad que lo que quieren hacer ustedes».

Es evidente que resulta necesario que los responsables del consorcio hagan públicas las cuentas y la situación económica real del mismo.
Así mismo, se deberá definir un modelo de financiación suficiente para el centro.

Pero, mire, lo que más necesita este centro -según nuestro criterio- es hablar y planificar el futuro que, sin duda, debe de pasar por su integración en el sistema sanitario público y tranquilizando a los profesionales, que estén tranquilos, no pasa nada por la integración, se respetarán sus derechos y se mejorarán sus condiciones.

Y, por supuesto, aprobaremos la solicitud de comisión de investigación para que se pueda conocer la realidad…

El senyor president:

Vaya concluyendo, señor Subías.

El senyor Subías Ruiz de Villa:

…de este consorcio que está gestionado lamentablemente a su aire.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Acabado el debate, vamos a pasar a su votación.
Señores diputados, por favor.
Comienza la votación.
35 vots a favor; 47 votos en contra.

Proposta de creació d'una comissió d'investigació sobre els interessos econòmics privats que poguera haver-hi darrere del tancament i liquidació de RTVV, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 73.
080, BOC número 218), a la qual s'acumula la presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida per a l'estudi de la gestió política i econòmica de l'ens Radiotelevisió Valenciana i del procediment de tancament d'este servei públic amb les responsabilitats polítiques que corresponguen (RE número 73.
456, BOC número 218), i la presentada també pel Grup Parlamentari Compromís per a aclarir els diversos motius i conseqüències relacionats amb el tancament de RTVV (RE número 74.
021, BOC número 220)

El senyor president:

Noveno punto del orden del día: «Proposta de la creació d'una comissió d'investigació sobre els interessos econòmics privats que pogueren haver-hi darrere del tancament de liquidació de Radiotelevisió Valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Compromís, amb el registre d'entrada número 73.
080; acumulada a la proposta de creació d'una comissió d'investigació per a l'estudi de la gestió política i econòmica de l'ens Radiotelevisió Valenciana i també el procediment de tancament d'aquest servei públic i, si escau, establisca la responsabilitat política que corresponga, presentada pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, amb el registre d'entrada número 73.
456; i acumulada a la proposta de creació d'una comissió d'investigació per a aclarir els diversos motius i conseqüències relacionades amb el tancament de Radiotelevisió Valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Compromís, amb el registre d'entrada número 74.
021.

Tal com es va comunicar en la Junta de Síndics, les intervencions dels diputats que siguen acumulatives en iniciatives seran per a defendre la seua proposta i per fixar posició sobre les altres propostes i agrupacions.

Ara té el senyor Morera la paraula.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president, m'he avançat, però.
.
.

Senyories, el nostre grup parlamentari presenta la proposta de comissió d'investigació sobre els fets tràgics que ocasionaren el tancament de Radiotelevisió Valenciana i que estes Corts aprovaren amb la majoria absoluta del Partit Popular.

Vull donar la benvinguda als representants dels treballadors de Radiotelevisió Valenciana, que estan sotmesos a un procés d'extinció de la seua empresa i que ens acompanyen en esta sessió important des del punt de vista de la clarificació d'un fet que ens va commoure i que, des del nostre punt de vista, va ser un atemptat greu a la nostra autonomia, a la nostra llengua i al nostre dret d'informació.

Creiem que n'hi han motius suficients perquè estes Corts aproven la creació d'una comissió especial d'investigació per diversos motius.

Primer, perquè volem saber des de Compromís, i crec que serà un interés compartit per tots els membres d'esta cambra, la gestió econòmica dels anys d'existència de Radiotelevisió Valenciana que ens va portar a una situació de tancament.
Un dels elements que des del grup majoritari van considerar per al seu tancament.

Hem de recordar que des que el Partit Popular governa a la nostra autonomia, des de l'any 1995, l'acumulació de pressupostos, de factures, de despeses extrapressupostàries ha arribat a la xifra de 1.
600 milions d'euros.
És a dir, 1.
600 milions d'euros gastats fora de pressupost aprovat per estes Corts.

Només per este fet crec que caldria una comissió d'investigació, per a saber qui i per què ha decidit l'extralimitació pressupostària i les responsabilitats que ahí se'n pogueren derivar.
És un tema cabdal, perquè no tots hem viscut per damunt de les nostres possibilitats, sinó que va ser una gestió negligent i irresponsable, autoritzada per algú o alguns, el que va fer que s'extralimitara la despesa en Radiotelevisió Valenciana.

Ací, en estes Corts, s'han aprovat uns pressupostos, uns pressupostos de l'empresa pública Radiotelevisió Valenciana i algú va decidir en un moment determinat, i any rere any, des del 1996, 1997, 1998, que se gastaren més diners que estaven pressupostats.

¿Això pot ser matèria de responsabilitat política?
Sí.
¿Pot ser matèria de responsabilitat econòmica i societària?
Sí.
¿Pot ser matèria de responsabilitat penal?
També.

Per tant, creiem des del Grup Parlamentari Compromís que això no va a eixir debades a les persones, als responsables polítics que van decidir en el seu moment extralimitar-se en la despesa sense cap consignació pressupostària i algú s'haurà de fer responsable d'estos fets, perquè els treballadors i treballadores no són responsables d'esta desfeta econòmica de Radiotelevisió Valenciana.

Per tant, el primer punt que motiva la nostra petició de comissió d'investigació és la gestió econòmica en els anys d'existència de Radiotelevisió Valenciana que ha portat al seu tancament per part del Consell.

Segon punt que motivaria una comissió especial d'investigació, i és que, com s'ha sabut i com ha estat reiterat en els últims anys, els treballadors, els responsables informatius han denunciat pressions.
.
.
per tal de silenciar o manipular informacions.

Això, des del nostre punt de vista, és un atac directe al dret consagrat en la Constitució del dret d'informació i és un atac directe a la neutralitat informativa i als elements constitutius de Radiotelevisió Valenciana.

¿Això es va produir?
Nosaltres considerem que n'hi han elements suficients perquè pugam analitzar si des de Presidència de La Generalitat o des d'altres àmbits s'ha produït eixa pressió perquè les informacions que s'han derivat de Radiotelevisió Valenciana no s'ajustaven a la realitat.

És del tot incomprensible, per situar un exemple, una dada, que la informació sobre l'accident més tràgic, més greu que ha patit la nostra terra, i dels més greus a nivell europeu, com és l'accident de la línia 1 del metro, pràcticament això se donara informació.
I la presidenta de l'associació de víctimes del metro va ser en l'últim minut d'emissions de Radiotelevisió Valenciana que poguera fer-se present en els estudis de Radiotelevisió Valenciana, perquè segurament hi havia una decisió d'impedir donar una informació veraç i d'entrevistar a la presidenta de les víctimes de la línia 1 del metro.

Creiem que és un altre motiu important, substantiu, clar per a propiciar esta comissió d'investigació i que si tinguérem un mínim de responsabilitat, de decència, l'aprovaríem.

Per altra banda, els interessos econòmics privats que poden haver darrere del tancament i liquidació de Radiotelevisió Valenciana.

¿Qui està interessat en el tancament?
¿Qui va estar interessat en el tancament?
Una prova la tenim en la seua exdirectora, senyora Rosa Vidal, de Radiotelevisió Valenciana, que quan li van a anar a comunicar, en Presidència de La Generalitat, per part del president de La Generalitat, convocada a l'efecte, del resultat d'una sentència judicial que invalidava, per vulneració dels drets fonamentals dels treballadors, l'ERO de Radiotelevisió Valenciana, s'informa per un diari digital, El Mundo, que el Consell havia decidit tancar Radiotelevisió Valenciana.
I informa ella -l'exdirectora de Radiotelevisió Valenciana- que entrant al palau, el president de La Generalitat, el senyor Alberto Fabra, president absent, estava parlant amb Pedro J.
Ramírez.

¿N'hi havien interessos privats en fer desaparéixer la nostra radiotelevisió valenciana?
¿Això obria l'escenari a altres empreses del món audiovisual que estan radicades fora del nostre territori?
¿Ja va advertir Pedro J.
Ramírez en l'acte d'entrega de premis d'El Mundo que s'havia quedat curt el Consell valencià en eixa reducció que hi havia fet de Radiotelevisió Valenciana i havia d'anar més lluny?
¿El nostre president estava subordinat a les directrius d'un exdirector de diari com Pedro J.
Ramírez?
¿Quins interessos.
.
.
, a qui li interessava el tancament de Radiotelevisió Valenciana?

Creiem que és bo i convenient que se sàpiga, que investiguem estos fets i que compareguen en eixa comissió d'investigació a les Corts Valencianes les persones que pogueren tindre un interés directe amb eixa pèrdua de la nostra radio i televisió valenciana.

Per altra banda, n'hi han més elements, més elements que se puguen derivar.
I nosaltres volem delimitar, en l'àmbit parlamentari, el modus operandi d'una forma de fer política basada en l'amiguisme, basada en nepotisme, basada en l'enxufisme, basada en la falta de rigor, basada en la contractació sense pressupost de.
.
.
, contractacions.
.
.
Alguna part d'eixe capítol extens està sent en estos moments matèria d'investigació per part de tribunals de justícia, parle del cas Teconsa i la contractació fora de tot tipus de requisit legal del que va ser la visita del papa en els aspectes de televisions i sonorització, però volem saber les responsabilitats polítiques i patrimonials que se puguen derivar d'estes investigacions.
Volem saber.

I volem saber per què el Consell, i lamente que no estiga ací el vicepresident del Consell, se nega a entregar al nostre grup parlamentari l'acta de la reunió del Consell, constituïda en junta general, que va decidir el tancament de Radiotelevisió Valenciana.
Volem saber eixa petició d'àmbit judicial, que recorrerem i actuarem, qui va decidir, qui va ser la junta d'accionistes que va decidir, perquè ja els diguem que no els eixirà debades.

I posar portes al camp no és un bon negoci.
I que se sabrà la veritat.
I que no els eixirà debades.
Per tant, crec que estarien en una bona disposició a acceptar l'obertura, la creació d'una comissió d'investigació especial ací a les Corts Valencianes perquè els errors, les malifetes, les manipulacions, la falta de rigor en la gestió econòmica que ens ha penalitzat als valencians i valencianes, i que tenen unes víctimes, principalment els treballadors de Radiotelevisió Valenciana, però, per extensió, tot el poble valencià, que ha estat privat d'un element fonamental del nostre autogovern, de la nostra llengua, per a difondre el nostre dret d'informació, doncs tenen uns responsables, i volem saber qui són els responsables.

Per tant, els dic que no s'oposen a esta petició, que demanen disculpes, que accepten les seues responsabilitats en l'àmbit que els pertoque, també en l'àmbit de polsar un botonet per a tancar la nostra radiotelevisió; que convoquen eleccions, que estem en temps; que demanen disculpes, i que encetem una etapa de major dignitat i decència en la nostra vida pública, col·lectiva i valenciana.
És el que els demanem, que donen eixe pas a favor, perquè vostés estan acabats, ja no s'aguanta la seua actuació.
.
.

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident primer:

Vaja acabant, senyor Morera.

El senyor Morera Català:

.
.
.
que demanen disculpes i que per favor aproven esta comissió d'investigació i que convoquen eleccions, perquè açò ja no s'aguanta, tanta situació de decrepitud.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies.
.
.

El senyor Morera Català:

.
.
.
en la vida política i institucional valenciana.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Morera.

Per al torn a favor de la proposta d'Esquerra Unida i per a fixació de posició respecte a les altres dos, en representació del Grup Parlamentari Esquerra Unida, té la paraula la il·lustre diputada Esther López.

La senyora López Barceló:

Hola, bona vesprada.

Bona vesprada als companys que han vingut del comité d'empresa d'RTVV, gràcies per estar ací, per traure la dignitat a aquesta cambra, que moltes vegades no la tenim.

Hui no existix RTVV.
Hui no estan ací els seus professionals treballant.
Estan escoltant, però no estan treballant.
I ja saben el que diuen: el que no es diu, no existix.
I això és el que vostés, des del Partit Popular, volien, el silenci.
El silenci sobre la seua terrible malifeta.

Són vostés exemples perfectes de qualsevol manual d'iniciació a la psicologia de la personalitat.

El que han fet amb RTVV, amb Radiotelevisió Valenciana és una mostra, perquè no assumixen les errades i, davant això, neguen la major, com fan contestant mentides o dades manipulades als grups parlamentaris en les seues respostes.
Fan el mateix, perquè ací, en aquesta terrible malifeta que han fet amb el nostre mitjà de comunicació, amb Radiotelevisió Valenciana, no hi ha cap responsable, cap responsable.

¿Quin tipus d'educació han rebut?
Són com xiquets malcriats.
Cap dimissió, cap.
Dimitir sembla ací el nom rus que mai s'utilitza, mai s'utilitza per a depurar les responsabilitats polítiques.

Anem a parlar en aquesta proposta de creació d'una comissió d'investigació per a l'estudi de la gestió política i econòmica de l'ens de Radiotelevisió Valenciana i, també, del procediment de tancament d'aquest servei públic i, si escau, que s'establisquen les responsabilitats polítiques que corresponguen.

Estem ací, per tant, per a defensar la creació d'una comunicació que parle de la depuració de les responsabilitats polítiques sobre la liquidació i execució del nostre ens públic.

El que demanem aquí, i ho dic moltes vegades perquè és que és una cosa que no li entra al cap al Partit Popular, és que es depuren les responsabilitats polítiques que han propiciat aquest desastre.

Perquè és absolutament pervers que, després d'haver unflat la plantilla, utilitzant les arques públiques per a actuar al seu capritx a l'ens, vostés responsabilitzen només a tots els treballadors i treballadores i als valencians i valencianes, perquè són ells i elles els que ho estan pagant, cap persona més.
Cap responsable polític està pagant per aquest desastre.

Així que si ara pugen ací i me diuen que no responsabilitzen els treballadors i treballadores ni el poble valencià, alguna cosa no funciona aquí, perquè ningú més està pagant per aquest desastre.

Anem a parlar de la gestió econòmica, més de mil dos-cents milions d'euros de deute generats des que el Partit Popular arribà al poder, més de cent sixanta milions d'euros de finançament irregular d'equips de futbol a través de la compravenda de drets d'emissió, fonamentalment el Vila-real, el València i el Levante.
Més de quatre-cents cinquanta milions d'euros gastats en equips de futbol directament, 250 milions de pèrdues d'eixos diners.
I això no ho sabem perquè vostés ho hagen publicat, perquè vostés publiquen com se gasten els nostres diners.
Això ho sabem després d'investigar molt, de demanar molt, i ho hem ficat en una pàgina web perquè tot el món sàpiga què han fet vostés amb els nostres diners, i es diu «el desconfidencial».

Més de set milions d'euros en Teconsa, sonorització, imatge de la visita del papa, la meitat, per cert, per a les butxaques de la Gürtel, en concret per al senyor Pedro García -no sé si els sona-, sembla que es va emportar mig milió d'euros i està imputat per cinc delictes en el TSJ a la peça de la visita del papa en el cas Gürtel.

I continuem.
Els contractes de Triskel, que ja contarà el senyor Moreno bé de què van.
El malbaratament en contractació de famoseo cutre, de famoseo cutre, amb uns cachets brutals.
I després feien programes que no arribaven ni a un 1% del share.
Estem parlant del Julián Lago, de la Bárbara Rey, etcètera, etcètera, que tots sabíem el que passava a la programació en prime time.

Estem parlant de 1.
600 treballadors i treballadores al carrer, quan el comité d'empresa ha volgut negociar sempre, inclús volia negociar després que els tribunals digueren que el seu ERO era nul, perquè s'estaven vulnerant drets fonamentals dels treballadors i treballadores.
Fins a eixe punt els treballadors i treballadores, el comité d'empresa volia parlar i negociar.
Van voler seguint asseient-se a negociar i acceptaven reduir la plantilla, volien racionalitzar els costos elaborant producció pròpia, sense externalització, volien cuidar el que sabien i valoraven, que era un dret de totes i de tots com a poble, com a poble valencià.

I vostés van preferir fondre a negre la televisió i fer callar la veu de la ràdio.
Preferixen que tots continuem pagant nòmines que no produïxen cap bé.
Estem pagant les nòmines dels treballadors i treballadores quan està tancada la televisió i la ràdio!
I preferixen això per no haver d'estar suportant escoltar la veritat a través d'un mitjà que ja no es deixava manipular ni agenollar-se!
Són treballadors i treballadores que volen treballar, que no volen rebre un sou sense estar exercint la seua labor professional.
En definitiva, no volen cobrar per no fer res.

Sé que això a vostés els costarà de creure, però és que la gent treballadora i humil és així, li agrada viure del seu sou amb dignitat, del seu treball, sense cap tipus de comptes en B, tot en comptes en A.
La gent treballadora i humil és aixina, vol treballar.

Podran dir que en aquesta cambra aquest tema ja l'hem tractat suficientment, però jo pense que, evidentment, ho hem parlat des de l'oposició, ho ha parlat fins i tot el comité d'empresa, quan els va tirar de la cambra per vergonya, quan els van cridar que no teníeu vergonya.
Ahí es va parlar de Radiotelevisió Valenciana i ahí va entrar la dignitat, perquè vostés en un botonet havien liquidat la història de vint-i-quatre anys d'un dret fonamental per als valencians i les valencianes.

Se va parlar ahí, però és que mai hem rebut una resposta, una resposta coherent.
Després diuen que per a què la reforma del reglament aquesta en què diem que, per favor, s'atenguen a les preguntes que li fem des de l'oposició i que responguen conscientment i congruentment en el que li estem preguntant.
Per què?
Perquè ací no s'ha contestat mai la veritat, mai la veritat de la voluntat política que va fer que liquidaren Radiotelevisió Valenciana, mai s'ha escoltat ací cap responsabilitat política assumida.

Per això volem una comissió d'investigació, per a saber per què l'han liquidat, per què volien liquidar-la, després que havien fet el que volien amb ella.

La veritat és que, a pesar que s'ha parlat ací molt des de l'oposició, també s'està parlant moltíssim al carrer.
El carrer es va omplir, no només ací, a la plaça de la Verge, que ara no sé si podrem manifestar-nos en la plaça de la Verge, perquè sembla que la senyora Barberá té molta por que la gent isca al carrer i diga el que pensa.

La gent ha sortit al carrer per a dir-li, per a dir-li, per amor al seu ens, al seu mitjà de comunicació, Radiotelevisió Valenciana, que encara que l'hagueren manipulat i l'hagueren convertit un No-Do, la gent sabia que això era una eina, una eina de futur, una eina de futur per al nostre poble, de vertebració del nostre territori i per a parlar la nostra llengua, és a dir, tal i com nosaltres parlem en català, ací, en el País Valencià, en valencià.
(Veus)

Oi, mare!
Però la veritat, la veritat, senyories, (veus)…

El senyor vicepresident primer:

Señorías, por favor.

La senyora López Barceló:

…ja sé que…, ja sé que el tema de la filologia, la ciència i eixes coses és algo que des de la dreta no reconeixen.
No passa res!
No passa res!
Això amb educació se cura, senyories.

Doncs bé, la veritat és que, a pesar que al carrer, en els centres culturals, en les manifestacions, en els mitjans de comunicació a nivell local i estatal, i fins i tot internacional, no s'ha deixat de parlar d'açò, no s'ha deixat de parlar de la liquidació de Radiotelevisió Valenciana, i vostés encara no han assumit cap responsabilitat i ni tan sols ens deixen investigar com i per què va passar això, és que encara hui ens han dit que no ens donen el contracte del senyor Ernesto Moreno, del «liquidador».
Eixa és la transparència del Consell?
No serà que tenen molta por i molt poca vergonya?

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora López Barceló.

(Pausa) Moltes gràcies.

Per al torn en contra d'estes propostes de creació, té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Popular, l'il·lustre diputat senyor César Sánchez.

El senyor Sánchez Pérez:

Muchas gracias, señor presidente.

Señor Morera, han tenido toda la información y nunca les interesó la información.

Habla usted de manipulación, pero las últimas denuncias registradas judicialmente y con sentencia firme todo el mundo sabe que son de la época del Partido Socialista, y quien muy especialmente lo sabe, (veus) y quien muy especialmente lo sabe es el líder intelectual de su partido, el señor Pere Mayor, que ya lo dejó por escrito, afirmando que el señor Ximo Puig era el gran manipulador del palau de La Generalitat.

¿Intereses privados?
Ninguno.
Usted hoy habla de víctimas en un tema enormemente sensible.
Pero cuando maltrataba, vilipendiaba y criticaba a Radiotelevisión Valenciana no pensaba que sus trabajadores eran víctimas de sus críticas.

Y no tenga prisa, señor Morera, que las elecciones serán cuando corresponda, parece que se le está haciendo muy largo el camino.

Señora López, ustedes son los únicos, en cierto modo, algo coherentes.
Dicen en su programa electoral «más funcionarios, más impuestos».
Desde luego que es algo que nosotros no compartimos.

Señora López, además son ustedes sinceros, hablan catalán; son ustedes sinceros, su bandera es la «cuatriborrada», (veus) son ustedes…, cuatribarrada; son ustedes sinceros, vuestro himno es la muixeranga, y son ustedes absolutamente sinceros cuando en el fondo de su sentimiento creen y defienden que la Comunidad Valenciana puede ser una provincia de Cataluña.

Los que no son sinceros son sus compañeros de tripartito: el Bloc, Compromís, Iniciativa y el Partido Socialista, (remors) y Els Verds también en esta comunidad…

El senyor vicepresident primer:

Senyories, per favor.
Senyories!

El senyor Sánchez Pérez:

…que esconden lo mismo que ustedes dicen públicamente, porque les da vergüenza y porque saben que sería su fin político.

Detrás de la decisión de cierre y liquidación de Radiotelevisión Valenciana no hubo, como he dicho antes, ningún interés económico-privado.
Esta decisión se adoptó por exigencias única y exclusivamente de sostenibilidad de la economía de la administración autonómica.

Radiotelevisión Valenciana tenía una estructura deficitaria, gravemente y claramente insostenible, debido a pérdidas anuales sucesivas, caídas en los ingresos, gran nivel de endeudamiento y una plantilla sobredimensionada.

Así lo demuestran los datos que aparecen recogidos en la propia sentencia que declara la nulidad del ERE; nulidad que, por otro lado, precipitó el tema que hoy nos ocupa aquí, sino no estaríamos hablando de esta cuestión.

Más de ciento setenta millones de euros de pérdida solo en 2011, más de mil millones de euros de deuda financiera, un patrimonio neto con más de mil doscientos millones de euros en números rojos, y unos ingresos de explotación que pasaron de algo más de setenta y seis millones de euros en 2008 a menos de diecinueve millones de euros en 2011, como consecuencia, fundamentalmente, de la caída de los ingresos publicitarios.
Unos gastos de personal que suponían cada año 75 millones de euros.

Estas cifras se explican por la transformación en los últimos años del mercado del audiovisual, con mayor competencia, por las audiencias, más oferta televisiva y radiofónica e importante caída de los ingresos, como decía antes, de carácter publicitario.
Lo que ha supuesto el cierre de numerosos medios de comunicación, no sólo de Radiotelevisión Valenciana, porque esa situación ha afectado también a muchísimas empresas privadas.
Y ustedes no se han preocupado por ellas.
Empresas que también han tenido que despedir a muchísimos trabajadores y profesionales del sector de la comunicación.
Y ustedes no se han preocupado por ellos.

Radiotelevisión Valenciana no ha sido ajena a esta situación, pero con una diferencia importante.
En el caso de Radiotelevisión Valenciana la deuda la asumen los ciudadanos.
En el caso de las empresas privadas las asumen las empresas privadas, sus accionistas.

Ante esta situación el gobierno valenciano tuvo que tomar medidas, no se quedó de brazos cruzados, y trabajó para conseguir un equilibrio de las cuentas públicas en nuestra comunidad.

Bien saben ustedes lo que a partir de ese momento se hizo.
Radiotelevisión Valenciana sólo se hubiera podido mantener al amparo de la Ley 3/2012, de 20 de julio, que ustedes bien conocen, con el contrato-programa aprobado y con el ajuste de la plantilla derivado del ERE.
Y lo saben.
Este escenario, después de la sentencia, y lo saben, era imposible.

El Partido Popular en estes Corts estábamos obligados a actuar desde la responsabilidad, el gobierno valenciano realizar una correcta asignación de los recursos públicos.
Y así se hizo.
Por eso se priorizó en la sanidad, en la educación, en los servicios sociales.
Prioridad que fue respaldada por todo el Grupo Parlamentario Popular.

No se podía volver a lo que teníamos, una radiotelevisión pública con una plantilla de más de mil seiscientos empleados.
No podíamos permitirnos seguir financiando deuda año tras año.

Los partidos de la oposición no han tenido -y lo he dicho al inicio de mi intervención- nunca interés real por Radiotelevisión Valenciana.
Incluso algunos miembros destacados del Partido Socialista llegaron a decir que nadie lloraría si se cerrase Canal 9.
Y es importante que se sepa, y es importante que se repita, porque hoy aquí dicen una cosa y hace algunos meses y algunos años decían cosas distintas.

Se han tenido que tomar decisiones difíciles, esta es una de las decisiones más difíciles que ha tomado el gobierno valenciano y el Partido Popular en la Comunidad Valenciana, pero se han tomado pensando -y se ha dicho en muchas ocasiones- en el futuro de la economía de esta comunidad, no pensando en elecciones, como piensan ustedes.

Pueden ustedes reírse, pero no van a engañar absolutamente a nadie (veus) con sus cambios de discurso.
Estamos hablando, señorías -y ustedes debieran de hacer un ejercicio de responsabilidad-, del dinero de los ciudadanos, aunque somos conscientes desde la bancada popular que esto con ustedes los socialistas, socioecologistas, sociocomunistas no va mucho.
(Veus) El socialismo -alguien lo dijo- se acaba cuando se acaba el dinero de los demás.
(Veus) Mientras tanto, más impuestos y más impuestos.
(Veus)

En este asunto que nos ocupa, el gobierno valenciano ha actuado con pulcritud y el Partido Popular en esta cámara ha apoyado (veus) y respaldado la pulcritud con la que ha actuado…

El senyor vicepresident primer:

Señorías,…

El senyor Sánchez Pérez:

…el gobierno valenciano.

El senyor vicepresident primer:

…ruego silencio.

El senyor Sánchez Pérez:

Se llevó a término un período de consultas con la representación legal de los trabajadores que se reunió con la dirección de empresa en más de diez ocasiones.
Se flexibilizó en la medida de lo posible la propuesta proponiendo una sustancial reducción del número de afectados y una disminución salarial, pero no se logró alcanzar ningún acuerdo entre las partes.
Hoy vemos en algún medio de comunicación alguna cosa en este sentido ocurrida en Cataluña, pero a ustedes Cataluña les gusta para lo que les interesa.

Así las cosas, el pleno del consejo de administración, en sesiones de 21 y 22 de agosto, adoptó la propuesta sobre el procedimiento colectivo de extinciones de la plantilla, que implicaba la extinción de un total de casi mil doscientas personas.

Esta decisión, que posteriormente se presentó ante la autoridad laboral, disponía de una indemnización de veinte días por año trabajado, y con un máximo de doce mensualidades.
Y algunos datos técnicos más que ustedes conocen perfectamente.

La decisión fue dictaminada favorablemente por la inspección de trabajo y seguridad social, que en su informe reconoce -y con esto termino-, que el procedimiento -y con esto se da contestación a las dos propuestas de comisión de investigación-, que el procedimiento ha seguido las previsiones del artículo 51 de la ley de Estatuto de trabajadores; que los datos contables ponen de manifiesto una situación económica negativa con la existencia de pérdidas anuales sucesivas fruto de la caída de los ingresos de explotación y del nivel de endeudamiento bancario; que la plantilla de trabajadores aparece sobredimensionada, como lo demuestra el peso insostenible de los gastos de personal sobre la cifra de negocios consolidada.
Señorías, me estoy refiriendo a lo que expresamente indica la inspección de trabajo y seguridad social.

No vamos a aceptar estas comisiones de investigación, no las creemos oportunas ni necesarias.
Y le pido responsabilidad a la oposición.
Queda poco de legislatura, señor Morera, tendrá usted todavía que aguantar un poco para encontrar el fiasco electoral…

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias.

El senyor Sánchez Pérez:

…y hasta entonces, le pido que arrime el hombre.

Muchas gracias.

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señor Sánchez.
(Aplaudiments)

Per a rèplica, senyor Morera té la paraula.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president.

¿Arrimar el hombro a què?
¿A la decrepitud, a la debacle i a l'empobriment?
No ens compte per a això.

Ha dit que «nunca les interesó la información».
És una tontería.
Mos interessa la informació neutral, veraç, objectiva, la que no deixaren fer vostés als treballadors i treballadores de Radiotelevisió Valenciana, posant-los els comissaris polítics informatius.

«Intereses privados» diu que «ninguno».
¿Com que ningun?
Molts.
Ara parlarem dels interessos privats.
Entre altres coses, alguns d'ells estan sent investigats en procediments judicials que no els van a deixar molt ben parats.
Tot indica que no els deixaran.

I diu que no tinga prisa.
No.
És que el que els vullc és facilitar un gest de decència en esta vida que se'ls acaba, de decència per a buscar informació…, volem saber per què hem arribat a esta situació que vostés han provocat.
¿Mos pot dir vosté per què els valencians i valencianes no tenim cap mitjà de comunicació que parle en la nostra llengua, cap ni un?
¿Eixes són les seues senyes d'identitat, vosté que ara vol castellanitzar el nom del municipi de Calp?
¿Eixes són les seues senyes d'identitat, privar-nos els valencians i valencianes dels únics mitjans de comunicació que tenim en la nostra llengua, la castellanització total i, per tant, la marginació del poble valencià a aquells que volem continuar vivint en valencià i en la nostra llengua?
¿Eixes son les seues senyes d'identitat?
¿Eixa és la seua incultura?
¿Eixa és la seua irracionalitat?

Vostés…, s'ha quedat clar en este debat, en esta sessió parlamentària, una, que són incapaços de defendre els interessos del poble valencià, no tenen cap interés.
S'ha vist la seua subordinació en els debats que hem tingut ací.
Hem vist ací el seu dedazo i la seua actuació teledirigida des de Madrid.
I segona, és que no saben gestionar l'economia, que mos han portat a esta decrepitud, a este empobriment, a esta debacle.
Si hem vist ahir les xifres de Funcas, de la fundació de les caixes d'estalvi, i l'empobriment generalitzat que mos han portat, la pèrdua de 9 punts del PIB.

I li vaig a dir una cosa.
Ha comés vosté un error significatiu, i apunte's el que li vaig a dir.
Mire vosté, si està investigant-se pels jutjats, el Tribunal Superior de Justícia, en el cas del possible robatori de fons públics en la Conselleria de Solidaritat -«los negratas»-, per un exconseller i exsíndic del Grup Parlamentari Popular, de 4 milions d'euros, i s'està investigant per part dels jutjats el cas Nóos un possible abús i malversació de cabals públics per part del govern de l'Ajuntament de València i el govern valencià, de 3 milions d'euros, jo li anuncie, com li vaig dir, que no els va a eixir debades.

Perquè els 1.
600 milions d'euros que vostés han gastat lliurement fora de pressupost, en el que és un indicador d'una malversació de cabals públics des de 1996 fins ara, i tenint en compte que ha desaparegut, per culpa seua, l'empresa, i s'ha acabat el principi d'empresa en funcionament, això no els eixirà debades.

I el poble valencià té dret a saber en què s'han gastat vostés eixos diners, qui ho ha autoritzat i quina junta d'accionistes ha permés el saqueig dels nostres diners públics.
I ve ací i mos ho diu que «la deuda la asumen los ciudadanos».
No anem a assumir el seu deute il·legítim, perquè vostés han saquejat Radiotelevisió Valenciana, no els ciutadans que estem pagant les seues polítiques.

I, per tant, si vosté hui ací no accepta una comissió d'investigació, perquè volem saber com han saquejat Radiotelevisió Valenciana, el Grup Parlamentari Compromís anirà als jutjats perquè els jutjats mos delimiten la responsabilitat no ja política, sinó penal, societària i patrimonial de tots els lladres que han furtat els diners públics del poble valencià -4 milions, 3 milions i ací 1.
600 milions d'euros.

És un cas paradigmàtic de la debacle econòmica, moral, democràtica que vostés han propiciat en la nostra terra.
Qui, com, de quina manera s'han malbarat estos recursos, qui ha donat l'ordre de gastar uns diners públics fora de pressupost i per què hem arribat a la situació que tenim, perquè eixos 1.
600 milions d'euros són molt necessaris per a superar la crisi que tenim.

I li he de dir que sí, que nosaltres refarem Radiotelevisió Valenciana, perquè creiem en el principi d'igualtat i creiem que el poble valencià es mereix una ràdio i una televisió digna, la que vostés van tancar.

El senyor vicepresident primer:

Acabe, senyor Morera.

El senyor Morera Català:

…que mosatros l'hem defensada, no hem defensant la seua manipulació en la nostra radiotelevisió pública.
I refarem l'autonomia, refarem l'autogovern, refarem la decència, refarem la democràcia…

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Morera.

El senyor Morera Català:

…I per això tenim tota la pressa del món.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Morera.

El senyor Morera Català:

I si vostés diuen que no ací, aniran als tribunals…

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Morera.
(El vicepresident primer desconnecta el micròfon del diputat.
Aplaudiments i veus) Senyor Morera…

Per a rèplica, senyora López Barceló té la paraula.

La senyora López Barceló:

Gràcies, senyor president.

Vosté ha parlat…, bé, ha dit moltes coses i no vaig a referir-me a totes, perquè tinc cinc minuts i… Són coses que és millor que les deixem.

Però ha dit vosté…, ha parlat de pulcritud per a definir tota la gestió del Partit Popular, del Consell, en aquesta barbaritat que ha sigut la liquidació i execució de Radiotelevisió Valenciana, pulcritud.
Sí, el que han fet ha sigut neteja, una neteja de 1.
600 treballadors i treballadores.
Eixa és l'única neteja que vostés han fet, perquè neteja, de depuració de responsabilitat, cap ni una, cap ni una.

¿Em pot dir on està pulcritud amb què nosaltres des d'Esquerra Unida li demanem el contracte del senyor Ernesto Moreno per a liquidar i executar Radiotelevisió Valenciana i que ens diguen que no ens el donen?
Que el senyor Ciscar amb eixa sol·licitud de documentació responguera: «Nomenarem el senyor Moreno el passat 7 de novembre.
» Eixa és la resposta a la sol·licitud de documentació del contracte que amb diners públics se va fer del senyor Ernesto Moreno per a liquidar i executar un ens de vint-i-quatre anys d'història.
Anem a presentar un recurs judicial, ja els ho dic, evidentment, perquè astò és una falta de transparència, que de pulcritud no té res i d'opacitat ho té tot.

Mire, jo no sé, jo no sé de què tenen més vergonya…, què li fa més vergonya al Consell per a no deixar que en una comissió d'investigació se parle de tota la gestió econòmica que ha portat al Consell a executar Radiotelevisió Valenciana.
Si se suposa, si se suposa que realment és una qüestió econòmica i objectiva, per què no volen que en una comissió d'investigació…, nosaltres també mos adonem que és aixina.

Si no, seguirem pensant, evidentment, que va ser una opció voluntària i política per a callar a uns treballadors i treballadores que ja no es deixaven manipular, que portaven més de dues setmanes ja gravant tot tipus d'informació veraç, que estaven permetent també que l'oposició poguera estar en els platós de Radiotelevisió Valenciana parlant de tot el que passava i que fins i tot va tindre de ser el senyor Ciscar el que cridara a un treballador, al senyor Paco Signes, perquè fóra a Radiotelevisió Valenciana a Burjassot i desconnectara el senyal de la televisió.

Perquè li havia eixit malament al senyor Ciscar.
Se pensava que tancant la ràdio tancava també la tele, però no, la tele continuava programant, i la tele va continuar programant i documentant el que va ser un colp d'estat informatiu.
Vint-i-quatre hores quasi que varen estar els treballadors i treballadores defensant la dignitat de la seua labor professional, el que no hagueren pogut fer si vostés continuaren ahí a l'ens.
Perquè varen manipular, varen tindre inclús un cas que encara està als tribunals, de possible dret de pernada que se pensava algun director general que tenia amb les treballadores.

Estem parlant, senyories, que vostés no volen que en eixa comissió d'investigació parlem de com es va parlar en tota la premsa internacional del que estava succeint al País Valencià en Radiotelevisió Valenciana.
Totes les televisions estaven traient el que passava ahí.
¿Què li va donar més vergonya al Consell?
¿L'emissió lliure d'informació?
¿Que estigueren els treballadors retransmetent tot el que passava hora per hora, quan la policia venia a per tot el món, que deien que érem okupes?
Okupes cridaven des del Consell a través d'un jutjat, deien que érem okupes tots els que estaven allí en l'edifici, en un edifici públic, que és nostre, de totes i tots, defensant Radiotelevisió Valenciana i el seu contínuament.
Que érem okupes!
Ahí estaven tots esperant que vinguera la policia a tirar-nos a tots a les dos del matí.

Després varen dir: «No, no, que el jutge diu que no, que no som okupes, que s'han d'inventar una altra cosa des del Consell.
» I ahí vàrem continuar.
I el senyor Paco Signes, que no sabia què fer, perquè no sabia que anava a fer el que anava a fer.
I, després, els senyor Paco Telefunken, que es deia Paco Signes, però es deia Paco Signes, Paco.
.
.
, (veus) el senyor Paco Signes, resulta que va tenir la dignitat de la classe treballadora i va dir que ell no anava a fer eixe malbaratament.
¿Què li va fer vergonya, que tinguera eixa dignitat un home de la classe obrera, el senyor Ciscar?
, ¿que li ensenyara eixe senyor el que era la dignitat en no voler cobrar per acabar amb un mitjà públic?

El senyor vicepresident primer:

Vaja acabant, per favor.

La senyora López Barceló:

¿O li va fer més vergonya que la senyora Beatriz Garrote entrara en l'últim minut d'emissió de Radiotelevisió Valenciana,.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

La senyora López Barceló:

.
.
.
quan vostés no la varen deixar que hi anara mai?

El senyor vicepresident primer:

Gràcies.
.
.

La senyora López Barceló:

¡Vergonya!
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Barceló.

Senyor Sánchez, té vosté la paraula.

El senyor Sánchez Pérez:

Muchas gracias, señor presidente.

Señorías, es muy difícil, muy difícil, debatir sobre temas serios y responsables en estas Cortes con ustedes.
Es tremendamente complicado.

La decisión se tomó por cuestiones de sostenibilidad económica, con mucha responsabilidad, con mucha seriedad, y el Grupo Parlamentario Popular apoyó al gobierno valenciano, porque era consciente de que tenía que estar arrimando el hombro con el gobierno valenciano en un momento tremendamente complicado y tremendamente difícil, momento que ustedes aprovecharon con mucha demagogia, con mucha irresponsabilidad, faltando a la verdad, confundiendo a la opinión pública y diciendo cosas distintas a las que habían estado diciendo durante los últimos años en relación a Radiotelevisión Valenciana.

Les puedo asegurar que el Grupo Parlamentario Popular, con todo el dolor del mundo, (veus) tiene la conciencia tranquila del esfuerzo que se ha hecho en esta comunidad en este asunto.
No todos los agentes implicados en este proceso, estoy convencido, pueden tener la conciencia tranquila.
(Veus)

Es muy difícil debatir con ustedes estos temas, porque a ustedes no les interesa el fondo de la cuestión lo más mínimo, y se pone de manifiesto cuando suben a este atril y hablan, al final, de lo que hablan, no del proceso de cierre de Radiotelevisión Valenciana ni de los motivos ni de las circunstancias que lamentablemente llevaron al gobierno valenciano a tomar una decisión tan compleja y tan difícil y tan dolorosa, y tan sensible para tantísimos valencianos y tantísimos trabajadores, excepcionales profesionales, de Radiotelevisión Valenciana.
Pero su populismo, su oportunismo político, está claro que no les deja hacer otras cosas.

Señor Morera, nuestras señas de identidad, la pluralidad; sus señas de identidad, la marginación; nuestras señas de identidad, el himne valencià; su seña de identidad, (veus) la muixeranga; nuestras señas de identidad, (veus) el valencianismo; las suyas, el catalanismo; (aplaudiments i veus) nuestras señas de identidad, la convivencia; las suyas, el etnocentrismo, que si no sabe lo que es, seguro que la diputada intelectual que está a su lado le sabe decir lo que es el etnocentrismo, que es exactamente lo que representa su partido político.
Nuestras señas de identidad, la separación de poderes; la suya, el todo vale.
.
.
, (veus) el todo vale.
Y si no pueden ganar en las urnas, cargarse todo lo que sale de las urnas, es decir, (veus) estas Cortes Valencianas.

Señor Morera, ha terminado su intervención y he tenido la sensación que estaba usted en un mitin de primarias.
Yo creo que el trocito de vídeo lo va a poder poner usted en You Tube perfectamente durante este proceso.
(Veus) Pero, señor Morera, este no es lugar para hacer mítines, estamos hablando (veus i aplaudiments) de un tema muy sensible, sí, muy sensible.
No se rían ustedes, que entendemos que tienen cómplices.
Nuestros cómplices son los ciudadanos de esta comunidad.

Y, señora López, (veus) mire, es muy difícil hablar con ustedes.
.
.
, como con el Partido Socialista, de este tema, que han cambiado tanto de opinión.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyories, por favor.

El senyor Sánchez Pérez:

.
.
.
en los últimos meses.
Ustedes, que reconocen públicamente que la preocupación que tiene su partido es si hay república o monarquía, ustedes que tienen claro, como también el señor Morera, que «el seu himne és la muixeranga, la quadribarrada».
.
.
(Veus) Ustedes no centran el debate, señora López, ni ustedes tampoco.
Tienen un problema serio, y es que viven en una comunidad distinta a la que existe realmente.
(Remors)

Vienen ustedes a estas Cortes con un halo de intelectualidad que yo a veces creo que estoy en el despotismo ilustrado de un siglo que ya pasó.
Se creen ustedes en posesión de absolutamente toda la verdad, y lo que se pone de manifiesto, elección tras elección, es que su verdad no es la verdad de los valencianos.
Pero insisten constantemente, tienen un problema, el tripartito, un problema serio de identidad.
Yo entiendo que el Partido Socialista haya estado veinte años buscando esa identidad, pero lamento que hayan encontrado la identidad en Izquierda Unida y en Compromís.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Sánchez.

Per a fixar la posició dels grups que no han intervingut en el debat, té la paraula el representant del Grup Parlamentari Socialista, il·lustre diputat Josep Moreno.
(Veus)

Senyories, pregue silenci, per favor.
(Veus) Senyories.
.
.
(Veus) Senyories, per favor.
.
.
(Inintel·ligible) .
.
.
necessita el senyor Moreno que actuen bé.
.
.
(Veus)

El senyor Moreno Escrivà:

Fa comboi, parlar l'últim.

Gràcies, senyor president.

Senyories, durant estos.
.
.
, estes setmanes, estos mesos, d'ençà que es va tancar la televisió pública valenciana, he tingut d'anar a molts llocs d'aquesta comunitat a explicar-li a la gent el que no entenia, perquè ens convidaven a periodistes, a polítics, que els explicàrem per què no tenien ja una televisió pública.

En un d'eixos actes, un home major se me va arrimar i me va dir.
.
.
, diu: «Escolte, l'he vist a vosté a la televisió i sé que tot el que vosté els diu a esta gent és veritat, i ho sé perquè ninguna persona decent suportaria que li digueren el que vosté els diu sense exaltar-se.
» I em va paréixer que era una explicació molt senzilla i molt eloqüent.
¡Ja no sé què dir-los!
, eixe és el problema, m'he quedat ja sense més arguments.

Tinc de demanar que vote una comissió de control, que jo hi donaré suport, per descomptat, a un partit que ni tan sols reunix.
.
.
Perdó, una comissió d'investigació a un partit que ni tan sols reunix la comissió de control de Radiotelevisió Valenciana, que varen suspendre i varen deixar a mitges amb pràcticament tots els punts sense tractar-se, i crec que no tenen ninguna intenció de convocar.

Lamente dir-los als que sol·liciten les comissions d'investigació, que tinc de discrepar d'ells en una sola cosa, senyora Barceló, senyor Morera: no varen hi haure raons d'interessos econòmics darrere del tancament, només hi hagué incompetència, pura, dura i estricta (aplaudiments) incompetència i la histèria d'una banda d'imputats addictes a la manipulació.

Miren, els diners dels altres no s'acaben quan governen els socialistes, els diners dels altres s'acaben quan els saquegen ells.
(Aplaudiments) Els diners dels ciutadans estan ací, senyories, en el que ells no volen que investiguen.
Estes són les factures d'Apogee cobrant per una seguretat que, després de cobrar-la Apogee, totes els empreses de seguretat tornaven a facturar a Radiotelevisió Valenciana.
Ací estan els manaments de pagament firmats pel senyor Pedro García, els únics que firmava ell directament a Teconsa per tres milions i escaig, un milió i escaig.
I després estan les factures dels qui realment varen fer els serveis, tornant-mos a cobrar.

Vostés són els que millor saben que mos han saquejat, vostés són els que millor saben que en açò més val que s'amaguen i no donen la cara.
Amagar-se i no donar la cara, (veus) que és el que està fent el senyor Fabra (aplaudiments) ¡no estant ací!
, ¡i el que està fent el senyor Ciscar, donant l'esquena!
, que és l'única cosa que sap fer.

Perquè si miren el tuit del president dels valencians, voran que hui no està ací, ¿saben per què?
Perquè està ¡en El gato al agua!
.
.
.
(Veus) Miren-ho en el tuit: el president dels valencians està en el gato que mató al conejo, el president dels valencians, (veus) que entre gatos, conejos i topos pareix un veterinari en lloc d'un president, (aplaudiments) el president dels valencians, que va deixar sense Televisió Valenciana els veïns de Sogorb (veus) per a que saberen què estava passant en un incendi que quasi els cremava les cases.
Ara, després de tancar-la, com són el que són, continuen pensant en fer l'única cosa que saben fer, i volen vendre el patrimoni dels valencians i volen vendre la xarxa de repetidors i volen vendre tot el que necessitarem els valencians quan una majoria diga que se n'han d'anar fora i que tenim de restituir el nostre dret.
(Aplaudiments)

Però vull fer-los una advertència, la mateixa que vàrem fer en octubre del 2010 a un dels seus diputats, la mateixa que els vàrem fer el 30 de novembre, i els demane un favor: miren l'escó 92.
¿El veuen?
Està buit.
¿Saben per què està buit?
Perquè hui no es pot assentar en un escó perquè està assentat en una banqueta.
Si vostés acaben perpetrant l'últim lladronici, senyor Ciscar, i venen i malvenen el patrimoni dels valencians, (veus) la xarxa pública de repetidors, hui els vaticine que vostés tenen ahí el futur, acabaran en la presó, com ells, tots.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el president, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Acabat el debat, anem a passar a votar per separat.
.
.
(Veus) Senyors diputats, per favor.
Anem a passar a votar per separat cada una de les propostes.

En primer lloc, del Grup Parlamentari Compromís.
Comença la votació: 36 vots a favor, 47 vots en contra.
Han votat la proposta 73.
080.

Ara anem a passar a votar la proposta 73.
456, del grup parlamentari d'Esquerra Unida.
Comença la votació: 36 vots a favor, 47 vots en contra.

Ara, seguidament, la proposta 74.
021, del Grup Parlamentari Compromís.
Comença la votació: 36 vots a favor, 47 vots en contra.

Es suspén la sessió, que es reprendrà demà dijous a les deu del matí.
(El senyor president colpeja amb la maceta)

(Se suspén la sessió a les 19 hores i 34 minuts)