Educaci%C3%B3%646486.09.29%20macro.html





Comissió d'Educació i Cultura realitzada el dia 29 de setembre de 2015.
Comença la reunió a les 10 hores i 40 minuts.
Presideix la presidenta, senyora Marian Campello Moreno.
Reunió número 2/I.

La senyora presidenta:

Comencem la sessió.

Agrair als convidats i al conseller la seua presència i als secretaris autonòmics.
I, si els pareix, comencem.

En el primer punt de l'ordre del dia tenim lectura i aprovació, si escau, de l'acta anterior.
Com tenim la.
.
.
simplement fou la constitució de la mesa anterior, l'aprovem per unanimitat, si els pareix.
Algú té alguna pega?
Molt bé.

Elecció de vicepresident o vicepresidenta i de secretari o secretària de la comissió

La senyora presidenta:

Passem al segon punt, que és elecció del vicepresident o vicepresidenta de la comissió i del secretari.

Teniu dos paperetes, però farem una única votació, si us pareix bé, i el lletrat mos ha aconsellat que fem això.
Aleshores el que tinga més votació serà vicepresident i el que tinga menys vots serà secretari.
D'acord?

D'acord.
La més obscureta, la vicepresidenta.
Passarem llista i procedirem a la votació.

(El secretari crida per ordre alfabètic les diputades i els diputats perquè depositen la papereta en l'urna)

(La presidenta fa l'escrutini)

La senyora presidenta:

Amb 8 vots, Fernando Delgado és triat vicepresident de la mesa de la comissió; i amb 5 vots, José Juan Zaplana, secretari.

Molt bé, poden pujar.
(Pausa)

(Els diputats elegits ocupen el seu lloc en la mesa)

Compareixença del conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport, senyor Vicent Marzà Ibáñez, per a explicar les actuacions que pensa desenvolupar en execució de la Sentència número 402/15, de la secció segona de la Sala Contenciosa Administrativa del Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana, de 2 de juny de 2015, que anul·la l'acord de 3 d'abril de 2013, subscrit per la Conselleria d'Educació, Cultura i Esport i les organitzacions sindicals, pel qual s'estableix el sistema de provisió de llocs de treball en règim d'interinitat i, més concretament, per a explicar què es farà amb els docents que superaren l'oposició en el procés selectiu de 2013 sense obtenir plaça i van ocupar un lloc en les borses de treball en règim d'interinitat d'acord amb la puntuació obtinguda en l'esmentada oposició, sol·licitada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 555)

La senyora presidenta:

Passem al punt quatre.
Demanem al conseller que vinga a la mesa.
«Compareixença del conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport per a explicar les actuacions que pensa desenvolupar en l'execució de la sentència número 402/15, de la secció segona de la Sala Contenciosa-Administrativa del Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana, del 2 de juny de 2015, que anul·la l'acord del 3 d'abril de 2013, subscrit per la Conselleria d'Educació, Cultura i Esport i les organitzacions sindicals, pels quals s'establix el sistema de previsió de llocs de treball en règim d'interinitat, i més concretament per a explicar què es farà amb els docents que superen l'oposició en el procés selectiu de 2013, sense obtenir plaça i van ocupar un lloc en les borses de treball en règim d'interinitat, d'acord amb la puntuació obtinguda en l'esmentada oposició, sol·licitada pel Grup Parlamentari Popular».

Té la paraula el senyor conseller per un temps il·limitat.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Moltes gràcies.

A més de moltes gràcies a diputats i a diputades, i evidentment a totes les persones que avui heu volgut estar en aquesta compareixença, i en especial als dos secretaris autonòmics de la Conselleria d'Educació, Investigació, Cultura i Esport que faran la seua compareixença tot seguit.

En referència a la pregunta, i en concret al motiu d'aquesta compareixença, volia contextualitzar un poc també la pregunta perquè tot el món estiguérem situats.

El conegut com a «acord d'interins», que va ser subscrit el 3 d'abril de 2013 per la Conselleria d'Educació, Cultura i Esport amb algunes de les organitzacions sindicals, amb moltes de les organitzacions sindicals, va ser objecte d'un contenciós, un recurs contenciós administratiu que el Tribunal Suprem va estimar, val, en la sentència 402/2015.

Però perquè ens situem podem entrar un poc més a fons.
El suposat acord, aquest acord del 2013 substituïa un altre acord del 23 de novembre de 2010.
Este acord, que està publicat el 30 de novembre de 2010, deia literalment, en el mateix acord, posava així i deia: «El present acord tindrà una vigència de quatre cursos escolars complets i de no mediar denúncia per alguna de les parts amb una antelació de sis mesos, a la finalització del curs escolar, es considerarà prorrogat per curs escolar.
» És a dir, hi havia una vigència fins a l'1 de setembre de 2015.
I, per tant, no hi havia cap necessitat, almenys segons el que marcava aquest acord d'haver de fer un nou acord en el 2013.
I precisament per això, per aquesta raó, el Tribunal Suprem diu que l'acord del 2013 no tenia vigència, de fet diu que «no se dan las circunstancias excepcionales y de causa grave de interés público que habrían permitido que se suspendiera o se modificara el acuerdo del 2010».

Per tant, el que nosaltres fem, i no és altra cosa, el que fem és complir una sentència, complir una sentència que està basada en això, en el que dicta el Tribunal Suprem quan diu que no hi havia necessitat d'haver canviat eixe acord que estava vigent des de 2010 i que tenia quatre anys de vigència i, per tant, no tindria per què haver-se modificat.

Una vegada retirat el recurs que hi havia i que nosaltres fem per a complir amb eixa sentència, vam publicar també els llistats d'aspirants als llocs de treball en règim d'interinitat i, per tant, van conformar la borsa d'interins, el que coneixem com la borsa d'interins que serveix per a fer les substitucions.

En la pregunta en concret diuen quins criteris servirien sobre un determinat grup de persones.
Els criteris que hem seguit, una vegada aplicada la sentència, són els següents, es van fer públics ja, però els tornem a dir.
El que fem és partir de les borses que hi havia.
.
.
, les borses d'interins de juliol de 2012, és a dir, les que eren abans de l'aplicació d'eixe nou acord, que el tribunal ha dit que no estava d'acord amb l'ordenament jurídic.
I, per tant, partint d'eixes borses després hem anat incorporant totes aquelles persones que s'han anat incorporant al sistema.
És a dir, els que hi havia abans de 2012, estan en les primeres posicions, i després s'han anat situant els interins que van començar a prestar serveis en els següents cursos, en el curs 2012-2013, en 2013-2014 i en el 2014-2015.
I després d'aquesta gent en els punts.
.
.
, en els mèrits que han anat efectuant i d'acord amb la puntuació que pertoca, s'han situat també els que han fet l'oposició este curs, és a dir, els que han opositat ara, al 2015.
Per tant, tenim una borsa ordenada d'acord amb aquestos criteris.

Què pensem nosaltres que és això, si és just o no és just.
Doncs ahí ve la següent part, no?
Una cosa és aplicar la sentència i l'altra és pensar si és el més just o no és el més just, l'acord de 2010 o l'acord de 2013.

I ahí tenim clara la nostra posició.
El que pensem és que, més enllà de les persones que s'hagen pogut afectar, que en concret, segons el nostre informe, eren al voltant de quatre-centes trenta-dos persones, totes estes persones el que vam fer abans inclús de fer l'execució de la sentència era mirar totes les persones que estarien afectades, és a dir, que havien treballat d'acord amb l'acord de 2013, que deixava d'estar en vigor, eixes quatre-centes trenta-dos persones de quina manera els afectaria a l'aplicar la sentència.
I el que van veure és que si no bé tots des del principi, sí que la majoria o pràcticament tots treballarien durant l'any.
I, per tant, el que véiem era que, tot i no ser evidentment beneficiós per aquestes persones, perquè deixarien d'estar treballant de forma més continuada i podrien començar a treballar un poc més tard, però sí que acabarien treballant.

En l'altre cas, en el moment que es va aplicar l'acord de 2013, van haver-hi moltes persones que directament van quedar expulsades de la borsa i, per tant, sense cap opció de treballar.
Per tant, pensàvem que sí, evidentment aquestes persones quedarien afectades, però que tindran l'opció de poder treballar durant aquest curs, no totes des del principi, però majoritàriament podran treballar durant curs perquè veiem com va movent-se la borsa.

Dit això, no vaig a fer ús, un gran ús de paraula, perquè pense que les coses han de ser el més clares possible.

Com volen procedir a partir d'ara?
I què ens sembla a nosaltres sobre els dos acords?
Ni ens agrada l'acord de 2010 ni ens agrada l'acord de 2013.
El que pensem és que hem d'intentar anar a buscar un nou acord, i buscar-lo entre totes i tots per a intentar que no hi haja tanta quantitat de persones perjudicades.

És una situació molt complicada, tot el món necessita treballar, tot el món necessita un lloc de treball.
Tot el món que està capacitat per a fer-ho i que té les seues titulacions evidentment ens agradaria que estiguera treballant, no és possible, no hi ha suficients places.
I, per tant, hem de ser el suficientment curosos per a intentar no perjudicar massa un determinat grup de gent.

Per tant, el que ens agradaria i el que volem fer és treballar cap a un nou acord, treballar cap a un nou acord que intente equilibrar el que fins ara pensem que ha estat desequilibrat en un acord i en altre.

Si recordeu les màximes mobilitzacions que van haver-hi per demanar que no es complira o que no es fera efectiu l'acord de 2013 era perquè es donava massa pes, pensava alguna gent, es donava massa pes a la nota de l'oposició.
I en canvi, la raó per a canviar el del 2010 bàsicament era que es donava massa pes als criteris d'antiguitat.
I, per tant, tenim ahí dos grups d'opositors o dos grups d'interins que estan afectats, bé perquè són persones que s'han presentat a una oposició, han tret molt bona nota i no han tret la plaça, és a dir, no són funcionaris de carrera.
Però, tot i això, es queden molt enrere en les borses, pensem que això tampoc és just, una persona que ha pogut traure una nota molt bona i per tant està molt qualificada, però per no tindre experiència ha acabat sense poder treballar.
I per altre costat el contrari, també gent que ha acreditat la seua experiència i que estan treballant bé durant molts anys, que per no haver pogut preparar-se bé les oposicions precisament perquè han estat treballant molts anys la seua nota no és el suficient com per a traure plaça i es quedaven desplaçats.

I, per tant, el nosaltres volem buscar, i sabem que serà difícil, és buscar eixe equilibri en nou acord en què intentar que el màxim de persones isquen beneficiades, tant les que són d'un col·lectiu com d'un altre.
Eixa és la nostra voluntat i és la que us traslladem també als diferents grups parlamentaris i, evidentment a tota la comunitat educativa per tal d'intentar millorar-ho en un nou acord durant aquest curs.
Per tant, dit això, pense que queda explicat el primer motiu de compareixença i, en tot cas, quede a la vostra disposició per a qualsevol de les preguntes que vullgueu fer, val?

Gràcies.

La senyora presidenta:

Té la paraula el Grup Parlamentari Popular per un temps màxim de huit minuts.

La senyora Gascó Enríquez:

Muy bien.
Muchas gracias, presidenta.

Bueno, conseller, en primer lugar felicitarle por su nombramiento porque todavía no tenía la oportunidad de hacerlo oficialmente y darle las gracias porque haya aceptado comparecer para explicarnos este punto.

La verdad es que como usted muy bien decía al principio de su intervención hay que contextualizarlo.
Es que nosotros pedimos su comparecencia el día 7 de julio y ahora estamos en 29 de septiembre, con lo cual todas las cuestiones que planteamos en el orden del día son los hechos los que han hablado, con lo cual hoy mismo las palabras ya no sé si tienen el significado que deberían tener.

Pero al igual que usted yo quiero retrotaerme, contextualizar la situación porque, de verdad que entiendo que tal cual usted lo ha contado nosotros no lo vemos así.
Me explico.
Es verdad que hay una sentencia, una sentencia que anula el acuerdo que firma la conselleria y casi todos los sindicatos… Este dato es muy importante porque casi todos los sindicatos son todos menos el STEPV y la sentencia anula por una cuestión formal ese acuerdo.

La sentencia, como usted la tendrá -yo la tengo aquí si la quiere ver-, es una sentencia de seis folios que no dice absolutamente nada de la ordenación de las bolsas de trabajo.
Simplemente se dedica a emitir una cuestión formal diciendo que por una cuestión de tiempos anula el procedimiento.
Precisamente por esa razón la abogacía de La Generalitat ve viable la interposición de un recurso de casación a esa sentencia y se emite ese recurso de casación.
Entonces, claro, dónde está nuestra sorpresa.

Usted que llega a la conselleria con cien frentes abiertos, con muchísimos compromisos que cumplir, con una cantidad ingente de reuniones, como es normal, porque se tiene que reunir usted con toda la comunidad educativa, decide meterse en este follón, porque es usted el que decide meterse en este follón, porque hubiera sido tan sencillo como dejar que el Tribunal Superior de Justicia decidiera y resolviera ese contencioso.
Pero es que es usted el que decide retirar ese contencioso.
Usted lo retira y lo peor de todo es que no sabemos por qué.

Y precisamente ese es el motivo de la comparecencia y ese es el motivo por el cual sus palabras hoy siguen estando de plena actualidad, porque al final, y de verdad, le digo que me gustó mucho la parte… el día que compareció en las Cortes diciendo que se abría al diálogo, que se abría al consenso, que se abría a la participación porque, oiga, aquí, ni ha habido diálogo ni ha habido consenso ni ha habido comunicación.
Aquí ha habido rodillo.
¿Que está usted en su derecho de llegar y quitar el contencioso?
, por supuesto que sí, pero ¿que esto encaja con la forma de trabajar que usted dijo que tendría en las Cortes?
, también le digo, señor Marzà, que no, que esa no es la forma en la que usted dijo que trabajaría.

Lo que creo que es evidente es que aquí tenemos dos modelos respecto a cómo baremar o cómo ordenar las bolsas de interinos.
Nosotros tenemos una propuesta que, evidentemente, era ordenar las bolsas teniendo en cuenta como criterio prioritario las calificaciones de las personas que se presentaban a la oposición.
Creemos firmemente que eso dota de calidad al sistema educativo.
Y enfrente tenemos su sistema, un sistema que, desde luego, ha demostrado con números totalmente objetivos que es radicalmente injusto.
Y digo que es injusto porque este año va a haber el triple de afectados y el doble de personas que van a dejar de trabajar.

Usted daba números que, por cierto, coinciden con los nuestros, y lo que suponen es que cuatrocientas treinta y dos personas que nunca han aprobado, van a volver al sistema, que mil cuatrocientas treinta y cinco personas van a bajar de posición y que cuatrocientas treinta y dos personas con dos años de experiencia no van a trabajar.
Yo no sé si trabajarán más adelante pero, de momento, ahora no están trabajando.

Y mire, el modelo que yo le digo que estamos defendiendo no solamente es el modelo que está respaldando el Partido Popular.
Si recuerda el discurso del señor Puig el día de su investidura puso, por ejemplo, de bien hacer y de espejo en el que mirarnos, a Finlandia.
Pues bien, esta situación, en Finlandia, los dos sabemos que sería inviable, imposible.
Bajo ningún concepto esta situación allí se podría dar, pero no solamente por poner ese ejemplo.
El síndic de Comptes también ha aceptado la queja que ha interpuesto la asociación de interinos afectados porque ve motivos para poder cursarla.

Y también sorprende, y creo que lo he visto por ahí, si leemos el blog de Roberto Romero, el representante de Comisiones Obreras de la mesa sindical, cuando resume un poco en qué consistió la mesa sindical del 8 de julio, cuando el pregunta, precisamente, que qué va a pasar con el trabajo de las personas que empezaron a trabajar tras el 2013, desde el sindicato del STEPV lo que se acaba zanjando, de forma unilateral y creo que poco acertada, es una frase, pues insisto, no muy agradecida, que es : «Es lo que hay.
La vida es así.
»

Entonces yo le pregunto, señor Marzà, ¿ese es el talante, ese es el espíritu negociador, esa es la empatía con los que sufren?
Y hablando de empatía con los que sufren, a mí me gustaría, ya que a su gobierno le gusta mucho hablar de personas, pues hablarle de una de ellas, a ver si a lo mejor poniendo casos concretos somos un poco más sensibles a los problemas que están viviendo estas personas.

Por ejemplo, Francisco (inintel·ligible) .
.
.
Bru, de 31 años, en el 2013 aprueba la oposición de laboratorio con la mejor nota, un 7,9.
Consigue el puesto número 3 en la bolsa, trabaja el curso 2013-2014 y el 2014-2015.
Ahora ha bajado del puesto 3 al 19.
Está en el paro.
En el 2015 esa misma persona se presenta a la oposición de física y química y saca la cuarta mejor nota de Alicante, un 8,65.
No saca plaza por falta de experiencia.
Está en el puesto número 231.

Le podría poner el ejemplo de Ana Micó, de 35 años, que en el 2015 en la oposición de física y química saca una de las notas más altas, entra en el puesto 230 y no está trabajando.

Sorolla, de infantil, en la oposición de 2013 saca un 9,6, trabaja dos cursos y ahora ha pasado del puesto 1.
850 al 2.
150.

Blanca, de infantil, en el 2013, un 9,3; en el 2015, un 9,5.
Ha pasado del puesto 149 al 2.
133.
Evidentemente está en el paro.

Y voy terminando porque le podría poner muchos más ejemplos pero a mí el tiempo se me está acotando.

Como ve, señor Marzà, estas son personas con todas sus ilusiones y con todos sus sueños truncados, personas que, evidentemente, por un acuerdo que en su momento les generaron expectativas, pensaban.
.
.
gente joven, sobre todo, pensaban que podían abrirse camino y abrir una profesión.
Son personas con muchísimas dudas, personas que, por cierto, han intentado reunirse con usted y no han podido; personas que ahora mismo nos están viendo a través de las redes y están expectantes para que les diga cuál es ese modelo que usted está diciendo que va a poner encima de la mesa pero que no va a dar detalles de cómo va a ser.

Ellos quieren escuchar ese modelo.
Yo también.
Así que le rogaría, señor Marzà, que en su segunda intervención no me lo contara a mí; se lo contara a ellos porque al final son las personas afectadas, las personas que están sufriendo, las personas que se están movilizando y las personas que yo creo que se merecen, por su parte, un trato justo, un trato responsable y, sobre todo, yo creo que se merecen que valoremos el esfuerzo que han hecho para ser los mejores en unas oposiciones.

Muchísimas gracias.

La senyora presidenta:

Té la paraula la diputada Merche Ventura, del Grup Ciudadanos, por un temps màxim de quatre minuts.

La senyora Ventura Campos:

Moltes gràcies.

Bon dia, senyor conseller.

Gràcies, senyora Gascó per… ha donat molta informació perquè vosaltres estàveu en el govern abans i ha donat molta informació sobre com ha segut la sentència i tota l'evolució.
A mi me crida l'atenció que va ser el Partit Popular el que va fer el primer acord en el 2010, i sabem que no estava dins del pla vigent en el 2012, quan se va proposar un altre acord.
Aleshores, n'hi havia un problema de fons…

La senyora Gascó Enríquez:

Si me aluden, a la señora Gascó, contestaré yo después.
Lo digo porque la comparecencia es de…

La senyora Ventura Campos:

Sí, però, me crida… Me llama la atención porque debía de haber sabido que estaba generando un acuerdo anulable porque no se podía hacer un acuerdo mientras está vigente el acuerdo anterior.
El problema de forma así lo indica la sentencia.

En segundo lugar, esta sentencia, como hemos visto, ha generado mucho malestar entre los docentes interinos por la ambigüedad de información entre un acuerdo en el 2010 y otro acuerdo al 2012.
Esa generación de ambigüedad pues ha generado que se haya realizado, se haya desarrollado una plataforma de profesores interinos que, de hecho, yo creo que han venido a visitarnos a todos los grupos parlamentarios por su gran incomodidad ante la situación tan desagradable, ¿no?
, que nos han comentado.

Creemos que es de cajón que las personas que obtuvieron buena nota en una oposición pueden tener un mejor puesto en la bolsa; si no estamos penalizando el mérito y la capacidad que han demostrado muchos de ellos.
Pero, por otro lado también hay que primar la experiencia docente.
En este sentido, creemos que hay que sentarse y, como usted bien ha indicado, hacer un nuevo acuerdo donde intentemos equilibrar la experiencia docente con sacar una buena nota en la oposición porque no podemos penalizar la excelencia y las horas que han estado muchos docentes preparándose una oposición.
Eso no lo podemos penalizar.

En este caso, nosotros creemos que tiene que haber justicia equitativa teniendo en cuenta ambas cosas.
Espero que ustedes puedan encontrar la fórmula mágica para un poco intentar equilibrar la experiencia docente y la capacidad en sacar una buena nota en la oposición.

Y, finalmente, me gustaría conocer si ya se ha reunido, ya por interés personal, si se ha reunido ya con la plataforma de interinos porque estaban muy interesados en reunirse con usted.

Y creo que ya me ha indicado que va a llegar a un nuevo acuerdo.
Espero que cuente con los diferentes grupos parlamentarios para poder llegar a un nuevo acuerdo y llegar a un consenso.

Gracias.

La senyora presidenta:

Té la paraula el Grupo Podemos, la diputada Sandra Mínguez, per un temps màxim de quatre minuts.

La senyora Mínguez Corral:

Gràcies, senyora presidenta.

Bon dia, senyor conseller, i diputats i diputades.

Mis felicitaciones, en primer lugar, al conseller, por asumir la gran responsabilidad que es ponerse al frente de uno de los pilares más importantes de esta sociedad, que es la educación, tarea nunca nada fácil y, sobre todo, después de la nefasta gestión que nos han dejado los diputados y el gobierno anterior popular.

Señor conseller, sé que es una persona de consenso, que de verdad defiende y lucha por una educación de calidad y, desde nuestro grupo parlamentario, va a contar siempre con nuestro apoyo, siempre que siga siendo así, como ha sido hasta ahora.

Estaremos allí para apoyarle pero para hacer el seguimiento de que las políticas que realiza están bien hechas y son acordes a lo que antes era.
Así se lo debemos a los valencianos y a las valencianas.

Bien, el punto del que nos ocupamos es consecuencia, una vez más, de la nefasta gestión que ha impuesto el PP en nuestra comunidad, en este caso aplicado al mundo de la educación, veinte años de nefasta gestión educativa.
Y este es uno de los últimos experimentos que se les ocurrió hacer.
No importa que apoyasen la mayoría de sindicatos cuando un tribunal supremo te quita la razón.
No importa.
Si hacemos las cosas sin consultar a la comunidad educativa, que es quien más sabe de los problemas, porque es quien vive la realidad, día a día, y sabe las soluciones, es lo que pasa, que entonces el Tribunal Supremo te quita la razón.

Bien, -perdón- me gustaría plantearle -voy a ser muy breve- dos cuestiones.
La primera es en relación a la estructuración de la bolsa de interinos.
Hay otra sentencia que está ahora mismo en proceso; es la relativa a los conocidos como english helpers, que reconoce su trabajo como maestras y maestros entre el 1 de octubre de 2012 y el 31 de mayo de 2013.
Hasta ahora no ha sido incluida la antigüedad de dicho profesorado en las bolsas de trabajo de interinidad.
¿Cómo se van a encajar las ejecuciones de las sentencias relativas a los procedimientos mencionados para reconocer los derechos laborales de los english helpers?

Y, en segundo lugar, la comunidad educativa, los centros de educación, los propios afectados, los propios interinos, los profesores y profesoras ya funcionarios, los alumnos y alumnas, las madres y los padres, estamos esperando algo que se debería haber hecho hace mucho tiempo, que hoy es más que necesaria, es una negociación o una creación de una, como bien has dicho, de un nuevo acuerdo del profesorado interino.
Y has comentado que pretendéis partir de cero y hacer uno nuevo y, desde el Grupo Parlamentario Podem nosotros apostamos por esa línea, donde se combine tanto antigüedad como nota de oposición.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Té la paraula el Grup Compromís, el diputat Josep Nadal per un temps màxim de quatre minuts.

El senyor Nadal Sendra:

Moltes gràcies.

Gràcies al senyor conseller per haver vingut.
Sembla ser que açò no era abans una cosa massa habitual, que els consellers acudiren a les comissions.

En principi dir que nosaltres des de Compromís, i com no pot ser d'una altra manera, celebrem la retirada de la rebaremació d'interins de 2013, retirant el recurs de cassació, sobretot perquè pensem que no es poden canviar les regles del partit a mitjan partit.
És una cosa que tots en la nostra faena, en la nostra vida personal, en el nostre… qualsevol cosa que juguem, qualsevol cosa que intentem fer si mos canvien les regles a mitjan partit notarem que és una injustícia, no?

Pensem que, a més, ací, el que fa tots estos canvis de regles, esta política erràtica del Partit Popular, és donar una inestabilitat brutal al professorat interí i això repercutix negativament en el professorat interí, repercutix negativament en l'educació valenciana com a tal i, evidentment, si el que volem per als nostres joves, per als xiquets i xiquetes del País Valencià és que tinguen la millor educació possible, haurem de fer tot el possible perquè els seus professors, en este cas els professors interins, tinguen l'estabilitat laboral i l'estabilitat emocional que els fa falta per a donar classes en les condicions més òptimes, no?

Pensem que tal com ha dit el conseller, sentim en l'ànima que decisions com les que pren la present conselleria puguen tindre negatives en una part del professorat interí.
Però és evident que açò tot és conseqüència de la política erràtica del Partit Popular, que si s'hagueren tingut les coses clares des del principi ara no estaríem vivint açò, i que la decisió d'esta conselleria ja és intentar complir la legalitat.
Quan et trobes una empastrada com la que estem trobant-nos en este cas -però en també molts altres casos-, en este conselleria i en altres conselleries, com n'hi ha sentències pel mig, cal intentar complir-les, és la millor manera de ser neutral i de ser just.

També pensem que açò és una victòria també de la demanda social que ha tingut este tema, no?
Una victòria de la coordinadora de professorat interí, que han fet vagues, han fet manifestacions, han fet trobades, fins i tot caixes de resistència.
I pensem que és una victòria també de la lluita de l'educació pública contra les retallades; i que, d'alguna manera, este pas és un pas important.
Però, des del Consell i també des de Les Corts, tenim l'obligació moral de donar-li més dignitat al professorat interí que, d'alguna manera, estan vistos com a treballadors de segona classe.

Podem donar-li més dignitat, fins i tot fent coses que no valen diners, que el més important és el respecte, que la gent el que vol és que la tracten amb respecte, que els criteris de baremació estiguen clars, que n'hi haja una informació fiable i clara dels terminis, dels calendaris d'oposicions, de les destinacions.
.
.
Pense que això és molt important.
Li ho devem al professorat interí, igual que li ho devem també a altres sectors del professorat que estan maltractats, com puguen ser els mestres i professors dels centres concertats, que estan realment molt desemparats laboralment.

I pense que Les Corts també pot ser un lloc per a intentar omplir de drets a esta gent i per a fer que la seua vida no siga una vida inestable i que es passen la vida davant de l'ordinador esperant notícies.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Molt bé.
Moltes gràcies.

Continuem.

Té la paraula, per un temps màxim de quatre minuts, el Grup Socialista, la diputada Eva Alcón -ara sí.

La senyora Alcón Soler:

Moltes gràcies, presidenta.

Bé, en primer lloc, agrair al conseller la seua presència i també la claredat en què ens ha explicat el tema, un tema que és molt delicat, és molt delicat.

Jo, com molts de vosaltres, he tingut l'oportunitat de reunir-me amb el col·lectiu d'afectats.
No vull, en aquest moment, donar cas concret -com ha fet la diputada Beatriz Gascó-, però sí que puc dir que és un col·lectiu afectat i que el tema és molt delicat.
És molt delicat perquè, efectivament, n'hi ha un conflicte d'interessos.
Eixe conflicte ve provocat per dos acords, com molt bé ha explicat el conseller: un d'ells, que prime l'antiguitat enfront d'un altre que prime haver superat una prova, diguem, objectiva.
El tema ahí és que se produïx una sentència.
I jo entenc que, des de la conselleria, i en concret el conseller, doncs, prenguera la decisió d'acceptar la sentència.
També és cert que eixa sentència la va recórrer l'anterior govern.

Però, clar, ¿què haguera passat si haguérem continuat avant?
Doncs, provablement, haguérem judicialitzat la situació.
I eixe tema el col·lectiu d'interins ho entén, entén que és lògic que se faça cas a les recomanacions dels serveis jurídics de la conselleria.

Jo també ho entenc.
Ara bé, ho entenc sempre i quan hi haja un compromís ferm de començar a treballar en un nou acord.
I jo crec que és això, en realitat, el que està esperant eixe col·lectiu d'interins.

El col·lectiu d'interins no està esperant que nosaltres estem ací pensant si ha sigut un èxit de l'anterior govern o va ser un èxit del present govern.
Ells volen solucions.
I és la nostra obligació proporcionar eixes solucions.

Aleshores, des del Grup Parlamentari Socialista, recolzaríem començar a treballar -crec que s'acaba el conveni a finals de setembre-, començar a treballar eixe nou conveni.
Com?
Jo crec que cal buscar un equilibri entre l'antiguitat, l'experiència docent que és vàlida, els mèrits i també capacitat.

I aniria un poc més enllà, conseller.
Jo aprofitaria la situació per donar resposta a les necessitats educatives del sistema educatiu valencià.
I m'agradaria il·lustrar-ho amb un exemple, el qual jo conec:

Tots sabem que és un handicap que tenim el coneixement o la competència lingüística en anglés.
S'han fet molts esforços.
S'ha començat a demanar acreditació al professorat en un B2.
S'han fet experiències pilot d'introduir l'ensenyament de l'anglés a través de continguts -el famós AICLE-.
El resultat que hem tingut, si som honests, direm que no és del tot el que ens agradaria que tinguérem.

¿Per què no aprofitem esta situació per a introduir una sèrie de criteris que mesuren les capacitats del professorat?
¿És possible que demanar al professorat un B2 en anglés estiga capacitat per a donar assignatures en anglés?
Absolutament no, tots ho sabem; tots els qui ens dediquem a l'educació sabem que no.
¿Per què no introduïm proves específiques que demostren que sí que són capaços de fer eixa docència en anglés?
Ho dic, a tall d'exemple, en un tema que jo he tingut l'oportunitat de conéixer.
Però estic segura que, des de la conselleria, hi hauran altres temes que caldrà abordar.

Per tant, per a resumir, des del Grup Parlamentari Socialista, comencem a treballar ja combinant mèrits, antiguitat i capacitats per a donar respostes a les noves necessitats educatives.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, té la paraula, per un temps il·limitat, el senyor conseller, Vicent Marzà.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

No m'extralimitaré, eh?
Tranquils.
(Rialles)

Val.
Déiem que.
.
.
Primer que res, agrair el to, eh?
, de totes les intervencions, evidentment.
I, sobretot, he trobat que hem trobat un punt de confluència entre tots els grups, que és la paraula equilibri i que, precisament, ha eixit també en la meua primera intervenció, buscar eixe equilibri en un nou acord.

Per tant, estant d'acord amb això, comencem a treballar per tal de construir-ho conjuntament, evidentment afegint totes eixes propostes que han anat eixint i que, ara mateix, se n'estava reclamant també, s'estava posant com una opció a tindre en compte, per exemple, el que deia la diputada Eva Alcón, no?
, d'anar més enllà, buscar altres criteris per a.
.
.
, sobretot amb un contingut pedagògic, no?
, una mesura pedagògica de saber com hem d'intentar millorar la situació dels nostres docents per a millorar el conjunt del sistema, no?
I, per tant, això és el que hem d'anar fent.

Sí que és cert que, tot i que hem coincidit majoritàriament en això, en buscar un nou acord -i és el que ja he dit des del principi, l'anem a buscar i és la nostra voluntat-, sí que hi ha una part de divergències que m'agradaria explicar, i acabar de contestar algunes de les preguntes que s'han plantejat, no?

He escoltat, i ahí sí que discrepe en la forma de plantejar-ho, he escoltat la paraula «los mejores», no?
, o els millors.
Jo pense que deuríem anar més en compte en catalogar com a millors o no millors persones en funció de si han fet un examen millor o pitjor.
No per això són millors.
I, per tant, dins d'eixa mirada, pense que eixe equilibri podria, precisament, treballar en evitar catalogar persones si són millors o pitjors professors en funció només d'una oposició, d'un examen d'oposició.
No és només el que u puga demostrar en un dia concret en un examen, sinó que també pot demostrar-ho al llarg de la seua trajectòria.
I, per tant, hem de combinar els dos criteris, com estàvem dient abans.

I em referisc precisament a eixa paraula, la dels millors, perquè va ser una de les justificacions per la qual es canviava l'acord i es deia que, precisament, els millors serien els qui podrien entrar perquè són els qui havien tret millor nota en l'oposició.

I el cert és que si anem a l'anàlisi de què va passar en eixe acord de 2013, trenca un poc la coherència d'això.
Perquè, si ho mirem, s'està parlant d'un model o altre model -s'ha parlat en algun moment-: un model dels millors o un model suposadament dels millors, que és el que prima, bàsicament, la nota de l'oposició; i un altre model que primava més bé l'experiència, no?

En tot cas, si anem a l'aplicació de l'acord de 2013, podem vore que realment no va ser exactament així i va haver-hi algunes persones que van ser rebaremades i que, precisament, trenquen eixe criteri.
Per tant, no acabem de comprendre molt bé eixe acord.

De fet, els col·lectius que tenien la primera fase de l'oposició aprovada, és a dir, havien tingut una nota suficient com per aprovar l'oposició, però que encara no havien treballat abans de signar-se el nou acord, van ser rebaremats.
És a dir.
.
.
I són persones que, en teoria, segons eixe criteri, no deurien haver sigut rebaremades i van ser rebaremats, cosa que no seguia eixos criteris.
Per tant, no entenem massa bé què passava ahí, no?

I també, els qui havien prestat serveis abans de 1994 en el cos de mestre i de 1995 en la resta de cossos, mantenien el seu lloc a la borsa, independentment del resultat de les oposicions.
Per tant, el criteri no va ser massa coherent tampoc.

I, per tant, no crec que estiguem com per a contraposar models, sinó el que deuríem fer és buscar eixe model d'equilibri entre totes i tots perquè, precisament, és el que ens estan demandant, no?

Quan anem als casos concrets, evidentment, jo conec gent que ara mateix no està treballant i l'any passat estava treballant, i molts d'ells gent jove, evidentment.
I també abans, també abans, quan es va aplicar l'acord de 2013, n'hi havien al voltant de set-centes quaranta-quatre persones que van ser expulsades de la borsa.

Per tant.
.
.
I tant, si ara ens preocupen les persones, abans també ens deurien haver preocupat perquè, de fet, n'eren set-centes quaranta-quatre.
I no cal anar als números i comparar, tots són persones, no?
Però n'hi havien set-centes quaranta-quatre que se van quedar fora i ara en són quatre-centes trenta-dos les afectades més directament i que hem intentat i que estem mirant i assegurar-nos que puguen començar a treballar durant el curs.

Per tant, no és el mateix expulsar unes persones del sistema que assegurar que van a poder continuar treballant durant el curs, en la mesura del possible, del més aviat possible.
Per tant, pense que no és massa comparable; i posar-nos a calcular dolors, la veritat és que crec que no és el lloc, no?
Però, en tot cas, set-centes quaranta-quatre es quedaven sense treballar, quatre-centes trenta-dos provablement treballaran, si no estan treballant ja algunes d'elles, no?
Per tant, crec que la diferència és important, com a mínim en el tacte, eh?
, a l'hora d'aplicar el que és la sentència, no?

Dit això, altres coses que han anat eixint, no?
No és el nostre sistema.
Estava dient: «Es su sistema.
» No, no.
El sistema és el que hem de construir conjuntament.
El que estem d'acord és en que hem de construir conjuntament.
I això és el que pense que serem capaços de fer, no?

Més enllà d'això, n'hi han aportacions que, evidentment, agraïsc moltíssim, també per la part de Ciutadans, de Podem i de Compromís i del Partit Socialista, també agraïsc la del Partit Popular pel to, com deia abans, i algunes coses interessants que pense que s'han de fer, no?
, i que s'han aportat.

El tema de la judicialització dels processos, no?
Jo pense que hem d'aclarir.
I, com es comentava per Compromís, hem de donar estabilitat a la gent.
I és evident que u, quan aplica una sentència i n'hi ha una part perjudicada, està generant una certa inestabilitat en eixa gent, no?

Però el que hem de deixar clar és que el govern el que farà serà complir les sentències, quan les hi haja, i, per tant, un criteri de seguretat jurídica clar; i treballar per la millora i, per tant, eixa obertura a la millora és la que hem de treballar conjuntament, no?
I, per tant, donar seguretat i calendaris ferms.

Eixos calendaris passen per un nou acord.
I eixe nou acord és evident que l'haurem de parlar ací, però és evident que l'haurem de consensuar amb les forces sindicals -que, per exemple, algunes d'elles estan avui ací presents- i amb el conjunt de la comunitat educativa.
I ahí és on anirem treballant també amb les persones afectades, evidentment.
I eixes persones.
.
.
, no m'he pogut reunir amb elles jo encara, però sí que em reuniré.
Com sabeu, l'agenda que portem és l'agenda que n'hi ha en el govern, és elevadíssima; però evidentment que ens reunirem amb ells i parlarem i els explicarem el que estem dient ara, com ho hem explicat a diferent gent, en la mesura que hem pogut, en llocs on ens hem trobat.
De forma formal, jo no els he rebut; però sí que he parlat amb gent afectada quan m'han trobat i amb tota proximitat els ho hem explicat, el que estem dient ara, no?
, que volem un nou acord, no?

Dit tot això, pense que sí que conteste, més o menys, a totes les intervencions.

Se'ns ha parlat dels english helpers també.
I és cert que el que han de fer és recórrer, la gent que està afectada, perquè la sentència sí que reconeix que tenen una relació laboral.
I, per tant, el que han de fer és recórrer perquè se'ls reconega, val?
I eixa és la situació en què estan.

En tot cas, el que ens agradaria és que.
.
.
, això, que entre totes i tots posem més ordre a l'actual sistema educatiu.
I pense que ho podrem fer, que ho podrem fer entre tots.

Crec que en això conteste bàsicament a totes les seues intervencions.

S'ha parlat de Finlàndia.
Ja parlarem de Finlàndia, eh?
, perquè Finlàndia, per exemple, té un sistema íntegrament públic i, per tant, està bé que parlem de Finlàndia i que puguem parlar, per exemple, de l'accés a la funció pública.
I, per tant, n'hi ha moltes coses de què parlarem, de Finlàndia i d'altres països, no?

Per tant, us agraïsc el to.
I a la vostra disposició.

La senyora presidenta:

Molt bé, doncs té la paraula per un temps màxim de quatre minuts en el torn de rèplica la diputada Beatriz Gascó, del Grup Parlamentari Popular.

La senyora Gascó Enríquez:

Gracias, presidenta.

Bueno, conseller, la verdad es que no es cierto que el acuerdo del 2010 no se pudiera modificar.
Eso me gustaría dejarlo claro, porque ahora, por ejemplo, si en el nuevo acuerdo se llega a -pues eso- acordar entre todas las partes que el próximo acuerdo dure cien años, por ejemplo, ese convenio que fija un plazo es denunciable por cualquier de las partes.
Porque si no, estamos viendo ahora mismo muchísimos ejemplos, ahora que han llegado ustedes al nuevo gobierno, que están deshaciendo cosas que estaban temporalizadas por el gobierno anterior, y no pasa absolutamente nada.
Porque es una cuestión de principio general del derecho, con lo cual evidentemente, insisto, desde la abogacía de La Generalitat se vio viable el recurso de casación.

Me sorprende que se hable de cambiar las reglas a mitad de la partida, cuando a las personas que estaban opositando les cambiaron las reglas en medio de la oposición.
Ustedes retiran el recurso en medio de la oposición, el día del examen.
¿Ustedes saben el desconcierto que eso le puede suponer a una persona?
O sea, pueden utilizar muchísimos argumentos, pero el de cambiar las reglas a mitad del partido, yo creo que de verdad no es justo ni razonable para las personas que se han visto afectadas por esta situación.
Porque que te cambien las reglas de juego a mitad de partido, en medio de una oposición, es muy duro.

Respecto a los números, yo no sé si es más justo o menos justo.
Yo lo único que sé es que al final con ese modelo, con el modelo del 2010, al final lo que había son el triple de afectados y el doble de personas que van a dejar de trabajar.
Y evidentemente sí que es su sistema, porque usted optó por ese sistema, señor Marzà.
Usted podría haber optado por seguir con el sistema del 2013, y optó por el del 2010.
Insisto, que está usted en su derecho, sí, pero no diga que es su modelo, porque tomó la decisión de revertir la situación, porque lo otro le gustaba más.

Pero bien, le cojo el guante.
Le cojo el guante y vamos a hablar de futuro.
Vamos a hablar de un nuevo acuerdo de interinos.
Pero a mí me gustaría saber en qué se va a basar ese nuevo acuerdo de interinos.
Y tengo algunas preguntas que hacerle.
Porque a nosotros nos gustará más, y usted lo planteaba, es decir, si es justo que a una persona se le midan sus conocimientos y todo se lo juegue en base a un examen, en base a un día.

Pero es que resulta que para acceder al cuerpo de funcionarios docentes el sistema es a través de un concurso oposición.
Y el problema es que ese concurso oposición, tal como publica el BOE, lo que hace es medir dos cosas: los conocimientos y las habilidades.
Esas dos cosas.
Entonces, ya no tendríamos que hacer un acuerdo de interinos.
Tendríamos que cambiar el BOE, si lo que no queremos es que mida, porque nos parece injusto, esas dos cosas.
Entonces, yo le pregunto: ¿va a cambiar el BOE o va a seguir midiendo estos dos baremos?
Si va a seguir midiendo estos dos baremos, le voy a preguntar: ¿usted a las familias les va a poder decir que sus hijos…?
Porque hablamos mucho de los derechos de los profesores, que está fenomenal, pero, ¿y los derechos de los alumnos?
¿Y los derechos de las familias?
¿Usted les va a decir a las familias que van a tener profesores que nunca han aprobado la oposición?
¿Se lo va a decir usted a las familias?

¿Qué les va a decir usted a los tribunales?
Porque ahora mismo los tribunales no tienen ninguna autoridad.
A una persona le dicen: usted es apto.
A otra persona le dicen: usted no es apto.
Y se pone a trabajar el que no es apto.
Al final, ¿qué poder tiene el tribunal?
¿Qué credibilidad tiene el tribunal?
Yo creo que ninguna.

Y una cuestión muy importante.
Usted me planteaba: «Bueno, claro, es que, ¿cómo podemos saber que un docente es mejor que otro?
».
Entonces, yo le pregunto: en el nuevo acuerdo de interinos, ¿qué termómetro va a utilizar usted, si no va a utilizar lo que dice el BOE, los parámetros que hay que medir?
¿Qué termómetro va a utilizar para saber que un docente es mejor, si uno saca un diez en lo que tiene que saber, y otro suspende?
Me gustaría saberlo.

Señor Marzà, estoy convencida de que los dos defendemos la calidad educativa, pero insisto, ¿usted cree que un sistema que tiene 6.
756 interinos que nunca han aprobado la oposición es un sistema que puede ser de calidad?
¿Que el 52,7% de interinos nunca hayan aprobado una oposición es un sistema de calidad?
Que en los últimos veintidós años ha habido dieciocho años oposiciones, y estas personas se han presentado un máximo de tres veces a la oposición.
¿Eso es calidad para el sistema educativo valenciano?

Y termino, presidenta, voy a terminar sobre todo apelando al buen tono de todos los grupos y a su talante y a su predisposición al diálogo, y sobre todo pidiéndole que reconsidere su posición, pidiéndole que hagamos lo que sea más justo, sobre todo lo que beneficie al mayor número de personas.
Pero, sobre todo lo que beneficie a la calidad del sistema educativo valenciano.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Molt bé.
Té la paraula el senyor conseller.
Ja és l'última paraula d'este punt.
Per un temps, ara sí, limitat, de quatre minuts.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Gràcies.

No cal que reconsidere ninguna posició, perquè és la primera que he dit, i precisament la primera posició que hem tingut és la de buscar eixe acord, i així s'ha manifestat en les diferents intervencions.
Per tant, evidentment que estem en eixe acord, i que recollirem tots els guants que n'hi hagen, perquè hem de treballar de mà a mà.

Què els direm als tribunals?
No els anem a dir res.
I no sé si ahí vostés poden fer el mateix.
Per tant, als tribunals d'oposició no els anem a donar unes ordres determinades, sinó que actuen segons la convocatòria que n'hi ha.

Quins criteris seguirem?
Els criteris que construïm entre totes i tots.
I els criteris que construïm entre totes i tots han d'estar basats en eixe equilibri.
Per tant, quina mesura n'hi haurà per a mesurar cadascun dels equilibris, és a dir, quant comptarà cada cosa?
Això és el que hem de construir conjuntament.
I no he de ser jo, si hem dit en diverses ocasions que ho anem a fer amb diàleg, el que diga ací ha de ser d'esta manera.
Perquè no és la nostra opció ni volem que siga aixina.

Perquè volem que vostés també puguen dir fins a quin punt els agradaria calcular una baremació o altra.
I per tant, és el moment en què obrirem eixe procés en què determinarem com serà i d'acord amb les forces, també, sindicals, quina és la manera millor per a guanyar la qualitat educativa dels nostres xiquets i xiquetes.
I per tant, no anem a marcar ara ací quin ha de ser el model, perquè eixe model l'hem de construir conjuntament.
Sí que les bases crec que han estat prou coherents en les diferents intervencions, i per tant tenim on treballar.
I això és bo i per tant és el que hem de tirar endavant.

Evidentment totes les decisions són denunciables, no denunciables.
Es deia que si era canviable o no era canviable l'acord.
Que si és el nostre model o no.
Ja ho he dit abans: no és el nostre model.
El que fem és no judicialitzar més.
I pense que ja està bé en judicialitzacions.
Pense que portem massa temps en massa judicialitzacions precisament en la política educativa i en el conjunt de la política, i per tant el que volem és intentar que això no es continue per eixe camí.

Més enllà d'això, sí, reitere l'agraïment a tot el món.
Dir-los que lluitarem evidentment per eixa educació que totes i tots volem, i que pense que no està tan lluny eixe acord.
El que passa és que espere que ens llevem per fi eixos interessos més particulars per poder-ho aconseguir.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Abans de continuar, m'agradaria apuntar que la previsió que tenim és aplegar fins al punt 7, i que els següents punts continuaran quan la mesa tinga un acord i en una data per a reprendre la comissió.

Compareixença del conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport, senyor Vicent Marzà Ibáñez, per a explicar si els seus postulats a favor del nacionalisme i independentisme del que ell anomena «els Països Catalans» interfereixen i influeixen en el seu exercici com a conseller d'educació i en les polítiques i mesures que pretén desenvolupar, sol·licitada pel Grup Parlamentari Ciudadanos (RE número 1.
669), a la qual s'acumula la sol·licitada pel Grup Parlamentari Popular perquè explique com va a afectar a la planificació educativa i cultural el seu plantejament contrari al nostre Estatut d'autonomia i favorable al procés independentista català (RE número 1.
683)

La senyora presidenta:

Passem al punt cinc, compareixença del conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport, per a explicar si els seus postulats a favor del nacionalisme i independentisme del que ell anomena «els Països Catalans« interfereixen i influeixen en el seu exercici com a conseller d'educació i en polítiques i mesures que pretén desenvolupar, sol·licitada pel Grup Parlamentari Ciudadanos.
I està acumulada amb la del Partit Popular, que diu: compareixença del conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport, perquè explique com va a afectar a la planificació educativa i cultural el seu plantejament contrari al nostre Estatut d'autonomia i favorable al procés independentista català, sol·licitada pel Grup Parlamentari Popular.

Per ordre de registre, es registrà primer la petició del Grup Ciudadanos, aleshores tindrà la paraula el Grup Ciudadanos, per un temps màxim de.
.
.
Ah, primer el conseller, és de veres.
(Rialles)

Bé, disculpeu, és la primera vegada que exercixc com a presidenta d'una mesa d'una comissió.
I anem aprenent sobre la marxa.
Molt bé, doncs té la paraula el senyor conseller per un temps il·limitat.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Val, gràcies.

Bé, d'acord amb el motiu de la compareixença, ho he dit en diverses ocasions i ho continue dient, l'única preocupació, l'única ocupació des que vaig ser nomenat conseller és la de millorar la qualitat en el món de l'educació, millorar les polítiques d'innovació, d'investigació, millorar les polítiques i la gestió cultural, millorar les polítiques i la gestió del món de l'esport al nostre territori, i per tant acomplir l'Acord del Botànic que ens va permetre arribar amb eixe pacte a la ciutadania, i que marca exactament què és el que volem millorar del nostre país.
Eixe és el compromís que tenim amb el poble valencià i eixe és el compromís que des del primer dia, des del primer segon que estem a la conselleria hem tirat endavant.

La realitat és que, com els deia abans, ja s'apuntava, ens hem reunit amb moltíssima gent.
Ens hem reunit amb moltíssima gent, no tots, evidentment, perquè no es pot arribar a reunir-se amb tot el món, però sí que ens hem reunit amb moltíssima gent, amb gran quantitat de representants del món educatiu.

De fet, hem fet assemblees amb les direccions dels centres de totes les comarques valencianes.
Ens hem reunit amb els representants sindicals, amb els representants de la patronal, amb els representants de tot el món educatiu.
També del món cultural, també del món esportiu.
De fet, pràcticament totes les federacions esportives han passat per la nostra conselleria ja per a dir-nos un poc, perquè puguérem fer el termòmetre de la situació i de les necessitats del món de la conselleria que nosaltres gestionem, i la realitat és que sorprén.
Sorprén que encara estiguem avui ací demanant compareixences per certes coses.
Perquè absolutament ningú, absolutament ningú de tota la gent amb què ens reunit ens ha preguntat pel que se'ns pregunta ara.
I tots els que s'han reunit amb nosaltres, totes i tots ens han dit grandíssimes quantitats de preocupacions que n'hi han en el món educatiu, en el món esportiu, en el món cultural, en el món de la recerca.

I precisament això és en el que estem nosaltres centrats i centrades, i treballant claríssimament per intentar millorar aquesta situació.
Una situació que, per exemple, en el món educatiu, com vam recordar ja l'altre dia, està completament determinada en eixe nivell que coincidim tots, en eixa xifra de fracàs escolar que és totalment desorbitada i que pense que és del que deuríem estar parlant.
I que no pot ser que siguem el territori amb competències d'educació amb major fracàs escolar, que ronda el 37%.
Per tant, això sí que és una greu preocupació, i això sí que és el que hem d'estar treballant, i estem intentant treballar per a millorar-ho.

Per tant, el que fem és això.
Nosaltres des del primer dia la nostra preocupació és eixa, i serà eixa.
I per això, vam ser nomenats pel nou govern, i per això anem a seguir treballant.
I no anem a eixir d'ahí, perquè pensem que n'hi ha suficients temes per a intentar solucionar, com per damunt estar ara parlant d'altres coses.

De fent, pensem que a aquells que ocupen els càrrecs institucionals se'ns ha de jutjar, o almenys pensem així, se'ns ha de jutjar per allò que fem com a càrrecs institucionals i per allò que fem desenvolupant la nostra tasca política i el nostre mandat democràtic que ens han fet els ciutadans i les ciutadanes.
I per a això estem, i per a això estan també vostés, i per això m'agradaria que puguérem seguir parlant, com hem parlat, en el to anterior, i puguérem continuar parlant d'aquests temes.

Miren, des de fa molt poc, ara fa quasi tres mesos, estem a la Conselleria d'Educació, Investigació, Cultura i Esport.
Hem fet moltes coses.
I precisament potser per això podria ser que entenguérem que es vullga parlar d'altres coses i no precisament del que fem.
Provablement siga per intentar silenciar tota esta feina, i sobretot la contraposició en el que s'havia fet en el passat.

Perquè sabem que, sí, estem anant al moll de l'os de moltes de les coses que estaven passant, de moltes de les afectacions que n'hi havien en el món educatiu, esportiu, cultural i d'investigació, i que sabem que volem anar més lluny encara.
I precisament perquè volem anar més lluny encara pensem que n'hi ha qui està determinat a intentar silenciar tota eixa feina.
De fet, durant estos tres mesos hem fet coses, com per exemple, començar el menjador escolar des del primer dia, començar amb les beques de transport i començar en el transport també des del primer dia.
Hem reobert més de trenta-dos unitats de la pública.
Hem estat treballant en aquesta reducció de ràtios que ja volem treballar més a llarg i que realment afecta la qualitat educativa, això sí que afecta la qualitat educativa, i no la pregunta que se'ns fa avui.

Hem intentat posar ordre i estem posant ordre al desgavell total i absolut que ens hem trobat en infraestructures educatives i en l'opacitat que n'hi havia en la seua gestió.
Estem creant uns criteris perquè tot el món tinga transparència, puguen realment saber en quina situació està cadascuna de les infraestructures educatives i com volem millorar-les.
Hem apostat per una exempció de taxes total a les persones afectades, a les dones afectades per violència de gènere, per violència masclista.
Pensem que això sí que és una preocupació important, i no altres històries.

Hem estat treballant per a construir un nou pla estratègic, un pla estratègic veritable en el món de la cultura.
L'estem treballant amb el conjunt de les entitats.
Un codi ètic de bones pràctiques de la gestió cultural.
Possiblement, com deia abans, el que no es vol és que es parle d'eixa mala gestió, d'eixa gestió poc ètica, per no dir una altra cosa, de la cultura que s'ha fet fins ara.

I en això estem treballant nosaltres.
Ho tenim claríssim.
Eixa és la nostra única preocupació, la nostra única ocupació.
I no ens trobaran en altres coses.
I per molt que vullguen insistir, per a nosaltres l'única preocupació és aquesta i estarem ahí.
No anem a entrar en cap joc de banderes ni en cap preocupació que no siga la que realment tenim com a consellers i com a equip de la conselleria per tal de tirar endavant i millorar el nostre sistema educatiu, el nostre conjunt d'accions culturals, esportives i d'innovació.
Per tant -dit això- pense que queda sobradament contestat.

Nosaltres continuarem treballant en eixa línia.
Els done la mà de veritat perquè continuem treballant i que ho pugam fer junts, i que donem solucions a les preocupacions de tota eixa gent que realment ens ha anat dient i que s'ha trobat en el dia a dia i que en cap cas se'ns ha plantejat aquesta preocupació que -pareix ser- és una preocupació més bé ja per a silenciar que no per a una preocupació real de la ciutadania en l'àmbit d'actuació que nosaltres tenim.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Bé, tenint en compte -com comentava abans- l'ordre del registre de demanar la compareixença, té la paraula el Grup Ciudadanos, la diputada Merche Ventura, per un temps de huit minuts.

La senyora Ventura Campos:

Muchas gracias.

Muchas gracias, señor conseller, la verdad es que me quita usted…, es un alivio cuando dice que ahora nos tengamos que preocupar de esas notas que salieron en prensa sobre sus ideas nacionalistas y su postulado a favor del nacionalismo, ¿no?
, que fueron publicadas este verano.
La verdad es que para mí, sinceramente, es un alivio que no nos tengamos que preocupar en este postulado.

Y también agradecerle, que es su labor, ¿no?
, reunirse con muchos colectivos para conocer la necesidad en el sistema educativo e intentar mejorar nuestro sistema educativo para reducir el fracaso escolar y el abandono escolar.
Ahí estamos de acuerdo.

Pero yo soy de la opinión de que la forma de pensar mueve a las personas hacia una determinada dirección y que, poco a poco, estos ideales se van canalizando en acciones, pero en acciones que le voy a explicar, no es que digo «voy a venir aquí a decirle al conseller», no, no, se lo voy a explicar.
Soy de la opinión -igual que la síndica Carolina Punset- que el nacionalismo moderado no existe, ¿no?
, o se piensa de una manera o no se piensa de otra manera.
Todos tenemos una forma de pensar y ahí existe la libertad de cada uno y puede pensar lo que quiera, somos libres y hay libertad de pensamiento.
Hasta ahí lo comparto y todos mis respetos.

También lo explicó Carolina en el debate de investidura cuando explicaba las etapas del nacionalismo.
Y he estado revisando y se van cumpliendo poco a poco.
La primera etapa de ellas es la afirmación de la supuesta identidad colectiva, como pueda ser el valencianismo y, en este caso, también ustedes llaman País Valencià.
¿Tanto les cuesta decir Comunidad Valenciana?

Por otro lado, el segundo punto es la parasitación del espacio público a través de la imposición de la lengua tanto en el ámbito educativo como de las administraciones públicas.
Tras las diferentes noticias sobre su conselleria, creo que la política lingüística es su eje central, el eje central de su conselleria.

A día de hoy, es un hecho real y constatado -y se puede demostrar a nivel objetivo- que usted se ha rodeado de su gente, de l'Escola Valenciana, para ella todos mis respetos, para la gestión de la educación.
Si cito la Escola Valenciana es porque en su argumentari per a un ensenyament plurilingüe pone de manifiesto la inmersión lingüística en valenciano y es ahí donde usted quiere llegar, a la inmersión lingüística, a implantar una inmersión lingüística en valenciano en las aulas.

Quiero dejar claro que como valenciana hay que cuidar nuestra lengua, la tenemos que cuidar, ¡claro que sí!
, y estoy de acuerdo que hay que enseñar valenciano en las aulas.
También estoy de acuerdo cuando en el argumentari d'Escola Valenciana se dice que hay que ofertar una enseñanza plurilingüe.
Y no puedo estar más de acuerdo con ello cuando hacen referencia a que «l'escola ha de garantir a l'alumnat, a la fi de l'escolarització, una competència comunicativa òptima en les dues llengües oficials, castellà i valencià, i una competència funcional en una tercera llengua, només així podrem dir que l'escola és plurilingüe».
Fins a este punt tot bé.

Però, després n'hi ha un apartat que diu que cal reduir les hores en castellà, és a dir, dice que «se hablará valenciano hasta la edad de los siete años».
¿Eso es lo que usted pretende hacer?
Lo pone en su argumentario.

Por otro lado, en esta nota (soroll de papers), en esta notita de prensa indica que usted desea eliminar las horas en castellano y dejar únicamente la asignatura de castellano en lengua, y quería que me lo explicara.
Y es aquí donde discrepamos, señor Marzà, porque si es de verdad que queremos un modelo plurilingüe debemos ser equitativos en el aprendizaje de las lenguas oficiales, tanto el castellano como el valenciano, así como una lengua extranjera, si queremos ser competitivos.
Como usted sabe, nuestro postulado es un modelo equitativo en el aprendizaje de las tres lenguas, las dos oficiales y una lengua extranjera.

Por otro lado, no solo ha empezado a imponer la inmersión lingüística en el sistema educativo, en el aula, sino también a extrapolar a la administración pública y al comercio.
Su conselleria quiere trabajar para que los funcionarios utilicen como lengua habitual el valenciano y que toda su documentación sea única y exclusivamente en valenciano; aún más, indica que la conselleria encargará un mapa de usos del valenciano para saber cómo y cuándo se hablan en la administración.
¿Me puede indicar el coste previsto de este estudio?

Si usted habla de que quiere potenciar el multilingüismo y lo indica reiteradamente en todas sus notificaciones, ¿por qué no intenta ser más integrativo y conocer, o hacer un mapa de las lenguas que se hablan, tanto castellano, valenciano e inglés?

Usted, en su modelo de multilingüismo habla de las tres lenguas, que son importantes.
Y en este sentido, ¿por qué la administración no puede ofrecer información en las tres lenguas, que tiene que ser única y exclusivamente en valenciano?

Sinceramente, señor Marzà, creo que usted habla del multilingüismo confundiendo a la ciudadanía y enmascara sus ideales bajo esta palabra ya que no está favoreciendo a la igualdad en las diferentes lenguas.

Otra prueba de esta discriminación la encontramos en la selección para llevar a cabo el proyecto piloto de enseñanza gratuita en la franja de dos a tres años, ya que de los treinta y tres centros seleccionados solo cuatro carecen de línea en valenciano.
¿No cree que es esto una discriminación?

Y, por último, el doble discurso que utilizan cuando niegan sus ideas nacionalistas.
No sé si tienen miedo a perder votos pero el ciudadano tiene que tener claro qué es lo que está votando.

No tengo y no tenemos tampoco fijación por usted, ya le dije en el pleno que me genera mucha simpatía y que estaremos (rient) ahí ayudándole en lo que usted necesite.
Pero, sobre todo, queremos un pacto autonómico por la educación donde no hayan ideales políticos, eso es lo que queremos nosotros, y que cuide la educación o fomente una educación de calidad y universal -como usted propone- para que los jóvenes sean competentes y puedan desarrollarse en un mundo globalizado.

Por lo tanto queremos optar por un modelo trilingüe pero real, que sea real.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Té la paraula la diputada Marta Gallén, per part del Grup Parlamentari Popular, per un temps de huit minuts, perdone.

La senyora Gallén Peris:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Moltíssimes gràcies, senyor conseller, per la seua compareixença, però li recordaré que jo he de seguir l'ordre del dia i per això he de preguntar-li del seu posicionament i de la seua ideologia en allò que pot afectar al sistema educatiu de la Comunitat Valenciana.

Fa unes setmanes el conseller de justícia de la Generalitat de Catalunya es mostrava obert que una eventual Catalunya independent concedira la nacionalitat catalana als ciutadans del que ell anomena «Països Catalans»; entre eixos inventats Països Catalans ell incloïa també la Comunitat Valenciana.
El conseller de la comunitat autònoma veïna cridava a no oblidar la nació completa.

Estes declaracions van ser formulades a poques setmanes de les eleccions catalanes i en un context en el qual vosté, el mateix conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport de la Comunitat Valenciana ocupava bona part dels espais als mitjans de comunicació per haver-se declarat a favor de la independència de Catalunya.

Segons les seues declaracions, fetes mesos abans de jurar el càrrec mentre era portaveu de Compromís a Castelló, va dir: «Sense València no hi ha independència, i sense desobediència tampoc.
»

Les seus declaracions van ser realitzades en un programa de ràdio català coincidint amb la consulta catalana, i vosté va ser contactat pel citat programa de ràdio per a conéixer l'opinió de la consulta de la comarca sud.

Després d'asseverar que l'estat espanyol no és un estat democràtic, es mostrava convençut que els Països Catalans són una realitat i que ho haurien de ser més en el futur.

Així mateix, reconeixia que, actualment, la majoria social valenciana no s'inclinava per la independència; però, poquet a poquet, pas a pas, s'aniria facilitant el camí.
Eixes eren les seues paraules.
La consulta secessionista era per a vosté un pas més en este sentit, ho va dir així textualment.

Finalment, es referia a algunes comunitats autònomes com nacions oprimides per l'estat espanyol.

Les citades declaracions que vosté mateix va intentar esborrar de les xarxes socials quan havia de ser nomenat alt càrrec han estat qualificades per la vicepresidenta valenciana i portaveu de Compromís, la senyora Mònica Oltra, «d'opinió personal».
Eixa va ser la resposta de la vicepresidenta davant les demandes de dimissió del conseller per part de diferents partits polítics i col·lectius de la Comunitat Valenciana.

Tant estes declaracions com les opinions manifestades per membres de la mateixa Generalitat de Catalunya (soroll de papers) vulneren clarament el dret, l'autonomia i la identitat de la mateixa Comunitat Valenciana, nacionalitat històrica consagrada al llarg dels segles d'història que ha forjat una identitat cultural i lingüística amb personalitat pròpia i diferenciada dins del conjunt de la nació espanyola.

Senyor Marzà, per si vosté no ho sap li ho diré jo, els valencians som un poble amb història, literatura, tradicions i llengua pròpia; som -i hem sigut- durant segles una realitat juridicopolítica; som lleials al projecte nacional, és a dir, a l'estat espanyol, del qual ens sentim part, un estat que, per cert, també està en procés.
Hem construït junts l'estat de les autonomies i volem construir fermament la convivència entre els diferents sentiments, diferents sensibilitats i diferents (algú tus) condicions.
Podríem haver triat el camí d'altres però no ho hem fet, hem decidit que junts i juntes estem millor.
Les realitats d'identificació col·lectiva es construïxen dia a dia, i els valencians i valencianes estem treballant des de la transició, des de l'òptica espanyola.
Hem de cuidar i conrear, estimar eixe sentiment, no perquè ho diga el meu partit sinó perquè ho volem els valencians i les valencianes.

Els atacs i les ingerències a la Comunitat Valenciana per part del nacionalisme català han estat constants al llarg dels anys, moltes vegades recolzades o iniciades per les mateixes institucions catalanes o per entitats i col·lectius subvencionats amb fons públics catalans.

També hem sabut conviure amb la comunitat veïna amb la qual tenim llaços històrics, llaços fins i tot identitaris; avui, també llaços afectius, i sobretot un futur units que ens ha de servir a les dos, a Catalunya i a la Comunitat Valenciana, a defendre el que és nostre, que progressen les nostres societats, les nostres terres.

Però amb la deriva independentista de l'actual govern de Catalunya, les ingerències i atacs a la identitat valenciana s'han incrementat notablement generant més desconfiança dels valencians cap a les institucions catalanes amb les quals hauria d'haver-hi una relació de respecte, cordialitat i coordinació.

Eixa hauria de ser la relació -i ho ha estat durant molts anys- i no la de submissió que evidencia el conseller amb les seues declaracions, de les quals se'ns deriva una concepció de la Comunitat Valenciana com de comarca catalana i no com de comunitat autònoma espanyola amb trets i drets propis.

En este sentit, actituds com les de referir-se a la Comunitat Valenciana amb denominacions que no són oficials, o recolzar aquells que la inclouen en un mapa imaginari de Països Catalans que no es correspon amb la realitat ni amb la llei, no contribuïxen precisament al respecte institucional i al tracte d'igual a igual que hauria d'existir entre dos comunitats autònomes veïnes.

Tampoc ajuda que des de les institucions catalanes se subvencionen amb diners públics la tasca d'associacions i organitzacions que posen en dubte les senyes d'identitat valencianes i tergiversen la història dels valencians mentre difonen en terres valencianes el programa del nacionalisme català més radical.

Considerem que cada comunitat autònoma té les seues competències, el seu àmbit territorial i respon a una identitat diferenciada.
La Comunitat Valenciana va aprovar la llei de senyes d'identitat que incloïa tot el que ens identifica com a poble: la llengua valenciana, els símbols, les festes, les tradicions, la cultura, documents històrics i institucions tradicionals, posant en valor tot el que emana del nostre Estatut d'autonomia que establix clarament que La Generalitat vetllarà per la protecció i defensa de la identitat i els valors i interessos del poble valencià.

Per això, després de recordar-li les seues declaracions i posicionaments sobre l'independentisme català, insistisc que ens diga, ara i ací, en mans de qui està la Comunitat Valenciana, especialment pel que fa a l'educació, a l'esport i a la cultura.
I faig esta afirmació simplement perquè vosté ha afirmat que la Comunitat Valenciana ha de sumar-se al procés independentista català.

Estem veient clarament quina és la vertadera postura dels que ara conformen el Consell.
Compromís, o almenys una part de Compromís, és partidari de l'annexió a Catalunya i defensa de la llengua, però de la llengua: el català.

Des del Grup Parlamentari Popular pensem que els valencians i valencianes no es mereixen que el conseller menyspree les senyes d'identitat del poble valencià.

Les declaracions que he citat les va fer vosté fa menys d'un any mentres era portaveu de Compromís, insistisc, a Castelló.
¿Què ha passat des d'aquell dia?

Sabem que vosté va córrer a esborrar totes les proves de les xarxes socials, i això no fa més que augmentar la nostra preocupació per eixe posicionament seu manifestat obertament.
No creem que se'n penedisca d'aquelles declaracions, sinó que no li interessen políticament, que és molt diferent.

¿Per què les va esborrar?
¿Per què no fixa vosté una posició clara enfront del desafiament independentista?
¿Fins quan haurem de tolerar els valencians i valencianes la seua ambigüitat en este tema?
¿Realment creu pel fet de ser conseller que ha de deixar enrere la seua verdadera opinió política?
¿Com podem tindre certesa els valencians i valencianes que el nostre conseller d'educació.
.
.

La senyora presidenta:

Vaja finalitzant, per favor.

La senyora Gallén Peris:

.
.
.
(inintel·ligible) .
.
.
la Comunitat Valenciana i defensa els nostres interessos i no altres?

Des del Partit Popular de la Comunitat Valenciana creem en la unitat, en la sobirania nacional i en una pluralitat des del respecte i l'amor per Espanya, i per una Catalunya i una Comunitat Valenciana espanyola i europea.
¿Quina és la seua posició?

Gràcies.

La senyora presidenta:

Continuem.
Té la paraula el Grup Parlamentari Podemos-Podem, la diputada Sandra Mínguez.
.
.

La senyora Mínguez Corral:

Moltes gràcies.
.
.

La senyora presidenta:

.
.
.
per un temps de quatre minuts.

La senyora Mínguez Corral:

Gràcies.

Desde nuestro grupo parlamentario la verdad es que nos encontramos sorprendidos al ver cómo algunos partidos no tienen el menor problema en hacer un uso electoralista tanto de la bandera, como de la cuestión nacional.

Tanto los diputados del PP, como los diputados de Ciudadanos están propiciando y creando, de un modo muy irresponsable por cierto, la lógica del enfrentamiento.

Nos resulta un tanto curioso la irresponsabilidad y la falsedad con la que defienden tanto la Constitución española, como el Estatut de autonomía.
A quienes se les llena la boca de legalismo convirtiendo la ley en un mecanismo estático, inadaptable y sin vida; sin embargo, no se indignan lo más mínimo cuando otros aspectos fundamentales de nuestro ordenamiento constitucional, como el derecho a la vivienda, se ven violados de facto una y otra vez.

A quienes…, ustedes que, como he comentado, tienen esta legalidad tan estática y no quieren cambiarla, simplemente decir que «País Valencià» y «Comunitat Valenciana» son estatutarios y que «País Valencià» es legítimo usarlo.

En efecto no hay democracia sin ley.
No hay voluntad popular que pueda legítimamente conducirse sin ampararse en la legalidad.
Pero es preciso subrayar que son todas, y no solo algunas, aquellas que interesan de un modo partidista, las leyes que deben ser respetadas en una España real, atravesada por innumerables problemas políticos, sociales y económicos ante los que no se puede permanecer indiferente.

Por favor, estamos en la comisión de educación.
Deberíamos dar ejemplo.
Gracias.
(Veus) Por favor, ¿me deja continuar que estoy hablando yo?
Gracias.

Bien, como bien apuntaba el conseller… (Algú diu: «Per favor, silenci.
») De verdad que, como profesora, me siento indignada en… en vivir este tipo de situaciones en una institución como son les Corts Valencianes, en una comisión de educación y qué ejemplo estaríamos dándoles a nuestros alumnos y alumnas.

Señor Marzà, como usted decía, están intentando levantar un castillo especulativo y vacío para no hablar de los verdaderos problemas que incumben a nuestra educación.

Los problemas de la ciudadanía son otros.
Es la corrupción que ha saqueado nuestras arcas públicas, es el aumento de ratio con el que cuentan nuestras aulas, es la falta de servicios y atención necesaria a estudiantes con necesidades especiales, es estudiar en unas infraestructuras que no están adecuadas, es la no sustitución de profesorado por bajas o permisos laborales, es pasar frío en invierno en las aulas porque no hay presupuesto para encender las calderas… Estos son los verdaderos problemas que incumben y que realmente preocupan a la sociedad educativa y a nuestra sociedad valenciana.

Nosotros consideramos que estas declaraciones fueron realizadas hace más de un año y que no tienen nada que ver con el cargo que ocupa ahora mismo institucionalmente.

Es pronto para evaluar si cumple o no por lo cual nos requerimos hoy aquí y, bien, estamos seguros desde Podemos…, nosotros consideramos que su ideología no va a influir en la toma de decisiones políticas que vaya a ejercer.
Vamos a otorgarle nuestra confianza.
Haremos seguimiento de sus políticas en materia de educación, pero si nos cupiese la más mínima sospecha de que sus acciones no son las correctas, haremos uso de los mecanismos parlamentarios de los que disponemos para contrapaliarlas.

Lo que nos ha de importar, considero, es…, y evaluar, es la gestión que realiza el conseller a lo largo de sus cuatro años como conseller y su opinión mientras ocupa este cargo.
No lo que ha comentado anteriormente o posteriormente.

Y yo estoy segura de que hasta ahora no ha hecho ninguna consideración al respecto con este ámbito.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Jo pregaria que continuàrem amb el bon to i el.
.
.
to de diàleg i tarannà que hem tingut fins ara en les intervencions anteriors i que respectaren els torns de paraula dels companys que estan intervenint.

Té ara el torn de paraula el Grup Parlamentari Compromís, el diputat Josep Nadal per un temps màxim de quatre minuts.

El senyor Nadal Sendra:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Nosaltres, per a començar i per a dir que no mos amaguem de res des de Compromís, una cosa que tenim clara sobre este tema és que nosaltres respectem les decisions democràtiques que prenga el poble de Catalunya sobre el seu futur, sempre que ho faça democràticament, i no perquè siguem nacionalistes, sinó perquè som demòcrates.

Una volta dit açò, la veritat és que he de dir que m'agarra vergonya aliena i, fins i tot, pròpia de vindre ací a esta comissió d'educació a discutir sobre el tema este del catalanisme.

Som líders en fracàs escolar, som líders en barracons, tenim les ràtios que tots sabem i que no para de denunciar la comunitat educativa, tenim un insuficient finançament autonòmic que fa que, sobretot en educació, que estem parlant ací, estiguem realment.
.
.
, no arribem on voldríem per tindre l'educació que volem i la veritat és que m'agarra una mica de vergonya aliena que estiguem perdent el temps parlant d'estes coses.

Jo entenc que el Partit Popular vullga parlar d'açò, vullga tirar totes les cortines de fum possibles.
L'immens fangar que mos han deixat al País Valencià la veritat és que és incontestable, no n'hi ha ninguna altra.
.
.
ninguna altra acció política.
No estan portant endavant ningun altre eix polític de trellat, sinó simplement parlar d'essències i parlar de banderes i acusar a cadascú del que és o no és.

Entenc també que esta no és la manera d'actuar, però també entenc que és normal que ho facen.
D'alguna manera el Partit Popular té una història d'amor-odi amb Catalunya que l'ha fet funcionar durant molt de temps.
De fet, el Partit Popular va regalar les caixes d'estalvi valencianes a l'oligarquia catalana.
Em pregunte jo si esta manera de parlar contínuament de Catalunya i fer-li propaganda a Catalunya a les institucions valencianes serà també alguna manera de pagar els serveis prestats a l'oligarquia catalana després d'haver-los regalat tot el nostre.
.
.
, una part, i molt important, del nostre poder financer valencià.
Els directius del Banc de Sabadell i Isidre Fainé de La Caixa segurament estaran molt contents de vostés, ¿no?

D'altra banda, dir als companys de Ciutadans.
.
.
que també no m'estranya que parlen de Catalunya perquè ells són un partit polític català que ve de Catalunya i, bé, parlant de Catalunya, allí en Catalunya tenen molts bons resultats i es pensen que vindran ací a parlar també de Catalunya i de les essències pàtries i tindran els mateixos resultats.
Ja els dic a vostés que no, que això no funciona aixina, que estem ací a les Corts Valencianes, al País Valencià i hauríem de parlar d'allò nostre.

Dir-li que em sorprén.
.
.
, jo, mirant les intervencions de la gent de Ciutadans en.
.
.
(veus) en Les Corts, he vist que són gent d'una certa sensibilitat social -les dos persones que hi han ací de Ciutadans- i m'agradaria que no perguérem més el temps en això i anem al gra i a parlar de les coses que interessen.

Per últim, dir que em sap mal en una comissió d'educació i cultura contradir Shakespeare, però dir-los a la gent del Partit Popular i de Ciutadans que ser o no ser, eixa no és la qüestió.
La gent no espera de nosaltres que mos barallem pel que som o pel que no som, perquè està clar que som diferents, som persones diferents, estem en partits diferents.
La gent el que vol de nosaltres és que arribem a acords, com estàvem parlant en l'altre punt, que mos posem a la faena.
Allò important no és ser, sinó fer, allò que volem fer, on volem arribar.
Això és realment important.

I, per últim, dir-los als companys del Partit Popular i Ciutadans que es deixen les essències i les banderes.
Les essències pàtries i les banderes està molt bé tindre-les, cadascú té les seues i.
.
.
, o no en té cap i està molt bé a nivell individual tindre-les, però deixen-se-les vostés a casa.
Ací hem vingut a treballar.
Els ho demane per favor, que exercisquen vostés de diputats i diputades valencians, perquè és per a això per al que els paguen.

Els demane també que planten cara a les direccions dels seus partits, que és una vergonya el finançament que hem de patir els valencians, que en qüestions com l'educació ho estem patint més que en ningun altre lloc, que només amb el 83%.
.
.
, en el finançament que mos arriba només paguem el 83% de la sanitat i l'educació, quasi no mos queden diners per a llançar altres coses importants endavant.

Jo els demane a vostés, ja que tenen entrada ahí en partits que vostés diuen «nacionales» i tal, doncs que parlen amb els seus líders i que busquen un millor finançament per al País Valencià, que exercisquen d'una volta per totes de diputats valencians.

La senyora presidenta:

Té la paraula ara el Grup Parlamentari Socialista.
Intervindrà el diputat Fernando Delgado per un temps màxim de quatre minuts.

El senyor González Delgado:

Buenos días, señorías.

Enhorabuena, nuevamente, señor conseller.

Bueno, yo celebro esta primera intervención mía en esta comisión, esta primera intervención parlamentaria al margen de la que tuve en la Mesa de Edad, pero me quedo sorprendido por el asunto que me toca.

He asistido con verdadera atención y con verdadero gusto a un debate serio sobre educación que se ha desarrollado en unos términos muy claros y muy razonables.
Y resulta que ahora me encuentro aquí con una aparición de un episodio que me recuerda a la santa inquisición.
Bien es verdad que la inquisición es en este caso una inquisición leve, como puede ser en una democracia, aunque venga de los herederos legítimos en el sentimiento de ese proceso inquisidor.

Entrar en la intimidad de las personas, no respetar la intimidad de las personas me parece verdaderamente execrable; sobre todo, cuando en estas Cortes ha habido gente con sentimientos, con creencias que les han sido respetadas sin que eso haya supuesto en principio que la gestión del gobierno y que la gestión pública se haya visto influida por esas creencias en un país laico.

Sin embargo, aquí parece que cualquier persona que acceda, no ya al gobierno, sino a este parlamento ha de dar cuenta de su intimidad o ha de ser juzgada por aquellas opiniones que vertiera en uno o en otro momento; en este caso, respecto a la situación catalana.

Yo tengo amigos de derechas y de izquierdas y todos los sectores políticos, unos son proindependentistas y otros no lo son.
En absoluto afecta a su ideología.
Es una posición no fundamentalmente ideológica.
Yo, todas las mañanas, hablo con España y España no parece muy disgustada con esa diversidad de opciones.
Incluso me he unido a la oración del arzobispo Cañizares por la unidad de España y no me parece que se vea muy afectada por estas situaciones.

Es posible, señor conseller, que haya hecho usted méritos para que el próximo gobierno de Cataluña, el próximo presidente de Cataluña lo llame allí a ser conseller de educación.

Pero la verdad es que es lamentable que una opinión vertida por alguien desde su propia intimidad y desde sus propias… no ya ideas, porque no afecta esto tanto a las ideas, como a una visión concreta de la realidad en un momento determinado, pues se quiera que determine su actuación gubernamental sin haber dado aún un paso.
Quiero decir, esto es lógicamente una utilización partidista, una utilización electoralista para esas ánimas del purgatorio que realmente desde el cuadro esperpéntico de su pasado tienen que subsanarlo buscando… buscando al nuevo Satanás en estas Cortes y en el gobierno de Valencia.

Bueno, realmente, ¿qué volver a decir sobre este asunto?
¿Se reiterarán en este asunto?
Me sorprende…

La senyora presidenta:

Vaja finalitzant, per favor.

El senyor González Delgado:

.
.
.
me sorprende el Grupo Ciudadanos el interés grande que tiene.
No es que me sorprenda el interés grande que tenga por las lenguas, que eso no solo lo respeto, sino que lo aplaudo; sino que, en definitiva, se le escape mucho más cariño por unas lenguas que por otras, y cuanto más extranjeras, mejor.

La senyora presidenta:

Té la paraula el senyor conseller per un temps il·limitat.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Com he dit des del principi, ho hem dit en diferents ocasions, la nostra única ocupació és la que emana de l'Acord del Botànic.
I a les preguntes que s'han fet, per exemple, de qui mana en la conselleria?
Mana el poble valencià.
És el poble valencià el que ha determinat eixes majories i el que ha avalat l'acord de govern que tenim.
Per tant, és d'acord amb eixe acord de govern en què estem actuant i el que estem fent és tirar endavant totes les propostes que tenim en eixe Acord del Botànic.

I compartisc precisament el que es manifestava per la representant de Podem.
Perquè realment el que estem treballant és precisament en eixa mirada, en el que realment preocupa als ciutadans i les ciutadans i en el que patim els valencians i les valencianes, no només pel que fa al món educatiu, sinó sobretot al moll de l'os, que és eixa exclusió social tan gran que tenim i que hem de revertir en polítiques concretes, que des del món educatiu han d'anar evidentment dirigides a eixa millora de l'èxit escolar, per tant, a eixa disminució del fracàs escolar; a treballar també cap a polítiques de xarxa socioeducatives, que no es que es queden només en el món educatiu, sinó que vagen més amplament i en conjunt de tota la societat per a treballar en un veritable desenvolupament comunitari dels diferents barris, per a treballar, perquè en la realitat els nostres xiquets i xiquetes que estan en situació d'exclusió, que són massa, que són una autèntica barbaritat, no puguen, no hagen de continuar en eixa situació.

I eixa és la nostra preocupació, i ho hem dit des del principi, i continuem treballant en eixa línia i d'acord amb el mandat democràtic que ens donat el poble valencià.
I tan senzill com això i tan profund com això també.
Perquè, precisament és el que hem de fer.

S'ha parlat també per part de la diputada de Ciutadans sobre què és el que hem anat fent i que, segons he pogut entendre, deia que podíem anar verificant algun full de ruta secret o un poc aixina que no, que no.
.
.
d'això.
.
.
La veritat és que no, no compartisc eixa situació.
Vosté mateix va estar en la presentació de la Direcció General de Política Lingüística i Gestió del Multilingüisme i allí en cap moment se va parlar d'imposicions.
I de fet no anem a fer imposicions.
Ho vam parlar en aquell moment i ho continuem dient.
Els estudis que es van a realitzar són uns estudis que se realitzen cada cinc anys.
També ha fet eixos estudis el govern anterior.
I són estudis de la situació de la llengua arreu del territori perquè precisament el que necessitem és saber quins usos lingüístics hi ha en tot el territori, no només en l'administració.
Hem de saber quins usos hi ha entre les diferents llengües que conviuen al nostre territori per saber realment quin mapeig hi ha en el territori per a no parlar de suposicions.
I, per tant, per a tindre realment dades a partir de les quals un pot prendre decisions amb major consciència i amb major arrelament al que realment està passant al nostre país.

I, per tant, eixa és l'edat de l'estudi que s'ha fet i que es farà als cinc anys.
El seu valor són 74.
380 euros, i està publicat en el butlletí oficial, i el pot consultar.
És del 3 de setembre, val?
, i és un estudi que es fa habitualment, que es fa cada cinc anys i que serveix per això.
Per tant, no estem parlant de ninguna imposició.

El que déiem, el que volem és això, treballar per les preocupacions que ens han traslladat la majoria de la ciutadania i tirar endavant.
I, evidentment, no estar sotmesos a ningú, no estem sotmesos a ningú, ni als poders fàctics com algú anomenava, el representant de Compromís, ni a altres institucions.
Estem davant de la ciutadania valenciana, responent a les seues necessitats i d'acord amb allò que ens han demanat democràticament en les darreres eleccions.

Per tant, eixa és la feina que nosaltres anem a tirar endavant i que no anem a fer altra cosa que treballar en esta direcció.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Rèpliques?
En tenim demanades?

Molt bé.
Té la paraula, per un temps de quatre minuts, el Grup Ciudadanos.

La senyora Ventura Campos:

Bueno, yo quería dejar claro que me parece que la libertad de pensamiento cada uno puede pensar lo que quiera, puede… Pero sí que quiero… Lo digo por lo que ha dicho nuestro compañero del tema de la inquisición, creo que son palabras muy fuertes lo que usted ha utilizado.
Aquí no es el tema… no estamos hablando de ningún tipo de pasado, por lo menos yo no me he sentido aludida por ello.

Pero sí que quiero, sí que quiero indicarle, sí que quiero indicarle que no es un espectro y ni un efecto de nuestra imaginación nuestras ideas nacionalistas.
No es un espectro.
En el momento que en los ayuntamientos se cambia el himno de España por la charanga en Sueca, pues yo creo que ya deja mucho que decir aquí.
No creo que sea un espectro de nuestra imaginación, entre otras… entre otros hechos que podría nombrar, que creo que ya he nombrado bastantes y que creo que no voy a empezar a citar.

En ese sentido, igual que comentaba la compañera de Podem, indicar que nosotros estamos muy sensibilizados con el fracaso escolar.
Yo estoy muy sensibilizada por mejorar la educación y tener una educación de calidad.

Estoy sensibilizada, como bien decía, a tener derecho a una vivienda digna.
Claro que sí.
Estoy sensibilizada en todos los aspectos sociales, estoy sensibilizada.
Pero que esté sensibilizada no quiere decir que me tenga que poner una venda en los ojos y no vea lo que tengo delante de mí.
¿Vale?
No quiere decir que que tenga ese pensamiento vaya a ser mejor o peor.
Yo lo que quiero es que seamos honestos y que se digan las cosas por su nombre.
La honestidad ante todo y que el votante conozca lo que se está votando.

Sí que es verdad que se propone un modelo multilingüístico y sí que se quiere desarrollar pues que sea equitativo el hablar castellano, hablar valenciano y hablar inglés.
Me parece fabuloso y me gustaría verlo cómo se va a desarrollar.
Yo sé que usted ha empezado hace unos meses y le vamos a dar tiempo para que nos pueda indicar pues cuál es su idea, ¿no?
, de poder desarrollar ese modelo multilingüístico.

Y, por otro lado, también quiero indicarle o más bien hacerle una pregunta sobre el tema de las administraciones públicas.
¿Es cierto que únicamente se va a hablar en valenciano?
¿Es cierto que la única documentación, el único idioma dentro de la administración pública será valenciano?
Es una pregunta.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Per al·lusions, té la paraula Fernando Delgado per temps màxim d'un minut.

El senyor González Delgado:

Sí, sencillamente matizar.
Como se sabe, es una institución desgraciadamente muy española, la inquisición.
Yo soy muy español, ¿eh?
, a eso nadie me gana, pero también admito la responsabilidad como heredero de esa historia que me pueda tocar en esa institución.

Ahora bien, cualquier persona mínimamente culta sabe que cuando se habla de esto no se habla de un retorno de la inquisición o de la inquisición convertida en institución, sino que hay un espíritu inquisitorial en algunas de las actitudes, cuando alguien trata de juzgar, trata de perseguir a alguien por una determinada idea.
Ese espíritu inquisitorial es al que me refería yo.

Yo creo que en ese espíritu inquisitorial podemos incurrir todos más o menos, aun cuando no lo queramos.
De manera que no tienen por qué ofenderse tanto algunas personas, que parece que al nombrar la inquisición nombráramos una cosa de su propia casa.

La senyora presidenta:

Vaja finalitzant, per favor.

El senyor González Delgado:

Si se dan por aludidos, y parece que la inquisición ha sido cosa suya, pues lo siento.

La senyora presidenta:

Té la paraula el Grup Parlamentari Popular, Marta Gallén.

La senyora Gallén Peris:

Bé, jo insistixc que estic seguint l'ordre del dia, i en l'ordre del dia evidentment, des del Grup Parlamentari Popular, vam demanar la compareixença del senyor conseller perquè aclarira unes declaracions i posicionaments.
Estic segura que després, quan estiga el secretari autonòmic, ja se parlarà d'altres temes, evidentment, però este també és important per al grup parlamentari del Partit Popular.

Bé, dit tot això, jo li recorde, senyor conseller, que en la seua intervenció no m'ha deixat clara en ningun moment la seua posició sobre eixes declaracions que va fer vosté en el seu dia.
I també ens fa la sensació, des del Grup Parlamentari Popular, que tan sols som mosatros els que defensem les senyes d'identitat dels valencians i de les valencianes.

Jo insistixc que no volem en la Comunitat Valenciana representants públics de primer nivell que defensen i legitimen opcions separatistes.
Volem representants que defensen la Comunitat Valenciana, que la mencionen pel seu nom, que posen les nostres tradicions i costums per davant d'altres.
Volem consellers que entenguen que tenim una llengua pròpia i uns trets que ens diferencien de la resta dels territoris d'Espanya.
I a la vegada volem representants públics lleials al projecte nacional.
És a dir, a una Espanya que estem construint entre tots i totes.

Mire, senyor Marzà, ja fa anys este país, Espanya, va iniciar un camí, un camí on no falten ni han faltat les dificultats, els problemes, les ensopegades, els rancors i, en llenguatge col·loquial, li diria també, si m'ho permet, els draps bruts.
Però un camí de diàleg, un camí constituent, en què es va dissenyar l'Espanya de les autonomies després de legalitzar partits i d'apostar seriosament per les llibertats i els drets, un camí que hem de fer entre tots i totes.
Em sent, evidentment, tant valenciana com espanyola.
Però li diré: vol dir això que m'he de conformar amb un finançament injust?
En absolut.
Vol dir això que m'he de resignar a ser una comunitat de segona?
Per a res.
Vol dir això que he de resignar-me a vore com les nostres senyes d'identitat són menyspreades?
Mai.
I, per últim, vol dir això que ací pot arribar un conseller, embolicar-se en l'estelada, fer gala del separatisme i trencar tot el que estem construint junts i juntes?
Doncs, com vosté imaginarà, no i rotundament no.

Volem una comunitat viva, desperta, capaç de progressar, una terra d'oportunitats, orgullosa de si mateixa i defensora del que és nostre, una comunitat reivindicativa sempre i que aporte tot el que estiga a les seues mans a eixe diàleg del que parlava i a eixe camí que estem fent, insistixc, entre tots i totes.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Té la paraula el senyor conseller per un temps màxim de quatre minuts.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Respecte als dos motius de compareixença, ho he dit en diferents ocasions, però conteste més concís.
A la primera, la del Partit Popular, no.
A la Ciutadans, en cap cas.
Crec que he contestat prou contundent.

Per aquells que penseu que sóc plenipotenciari, gràcies; és a dir, que penseu que puc.
.
.
, que influïsc en tot, fins i tot en els ajuntaments, en xarangues o en coses aixina, doncs també gràcies.
Ja vorem si és de veres que tinc tant de poder, perquè la veritat és que estaria molt bé poder-lo tindre per arribar encara més lluny i poder millorar més ràpid l'educació.

Pel que fa que si serà el valencià l'única llengua de l'administració, no.
I això ja ho van dir també aquell dia, per tant, no serà l'única.

I sobre el model plurilingüe ja hem dit que parlarem sobre això i que el que volem és el mateix que hem dit totes i tots, i que acabem dominant de forma efectiva les llengües que conviuen ací, al País Valencià, i evidentment la llengua estrangera, com és l'anglés, i a poder ser algun coneixement sobre altres.
Però això ho hem de construir entre totes i tots.
Eixe model no l'anem a imposar.
Per tant, com no el volem imposar, el construirem junts, val?

I dit això.
La veritat és que crec que ja ho hem dit tot ben clar.
Sí que és cert que s'ha parlat o s'ha repetit al voltant de les senyes d'identitat dels valencians i de les valencianes, i la veritat és que les senyes d'identitat dels valencianes i les valencianes crec que no les ha de definir ningú.
I, per tant, això no ho ha de fer ni un conseller ni un govern, són.
.
.
el mateix poble valencià té la seua diversitat i ací està representada.
Per tant, no crec que haja d'entrar jo a valoracions de quines són o no són.
I, per tant, per això no fem valoracions sobre això.

Dir que ens trobareu per a treballar, per a millorar l'educació, la investigació, la cultura i l'esport, que és el nostre únic objectiu, i que estic segur que més enllà del que ara s'haja pogut dir o s'haja pogut intentar atacar, en esta comissió parlarem molt d'educació i arribarem a molts acords, que és per al que hem vingut ací i per al que totes i tots tenim la predisposició de treballar.

Així que, moltes gràcies, i a fer feina.

La senyora presidenta:

Molt bé.
Moltes gràcies per la seua intervenció i la seua assistència, senyor conseller, a esta comissió.

Passem al punt 6, i demanem que vinga a la mesa el secretari autonòmic d'Educació i Investigació.
(Pausa)

D'acord, si els pareix fem cinc minuts de descans i en cinc minutets tornem al punt.
Disculpe.
(Algú diu: «No, no.
»)

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

La senyora presidenta:

Continuem en el punt 6.

¿Estem tots o quasi tots?
Podem continuar?
Ara.

Compareixença del secretari autonòmic d'Educació i Investigació, senyor Miguel Soler Gracia, per a informar sobre el pla d'actuació i treball al davant de la secretaria autonòmica, sol·licitada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 731)

La senyora presidenta:

El punt 6 és «compareixença del secretari autonòmic d'Educació i Investigació per informar sobre el pla d'actuació i treball al davant de la secretaria autonòmica, sol·licitada pel grup del Partit Popular».

El mateix secretari havia demanat també comparéixer, però entenem que se substancia -es diu així?
-.
(Veus) Bé, si us pareix bé, fem de les dos una i.
.
.
(Veus) Doncs que, a vore, el mateix secretari autonòmic havia demanat també comparéixer.
Com ho ha demanat també el Grup Parlamentari Popular, el que fem és que compareix en la mateixa intervenció i.
.
.
Clar, és la mateixa persona, aleshores.
.
.
(Rialles i veus) Clar, la idea és això, poder fer dos punts en un.

Molt bé.

Doncs, té la paraula el secretari autonòmic d'Educació i Investigació, per un temps il·limitat.

El senyor secretari autonòmic d'Educació i Investigació:

Senyora presidenta.

Senyories.

Conseller d'educació.

És un plaer comparéixer en la comissió d'educació en les Corts Valencianes per a poder exposar i compartir amb vostés les principals línies d'actuació que es van a desenvolupar des de la secretària d'educació i investigació.
Línies d'actuació que, com va dir el conseller en la seua compareixença en el ple de Les Corts, anem a treballar-les conjuntament amb tots els sectors de la comunitat educativa per a avançar cap a una educació de qualitat per a tot l'alumnat.

Una educació de qualitat significa ser capaços de combinar equitat i excel·lència, dos factors indissociables per a poder aconseguir eixa educació de qualitat per a totes i per a tots.
Significa, per tant, que hem de posar tots els mitjans necessaris perquè cap alumne deixe d'estudiar, es quede pel camí o tinga problemes o dificultats per a això, per problemes econòmics o per a poder desenvolupar, diguem, les seues capacitats potencials.
Per tant, volem un sistema que puga atendre tant l'alumnat amb més dificultats d'aprenentatge com l'alumnat que té més capacitat i motivació per a aprendre.

I per a abordar eixe gran repte, hem de saber d'on partim.
El conseller ja va exposar algunes dades, en la seua compareixença en el ple de Les Corts, que reflectixen l'actual situació de l'educació.
I podíem dir, per ser suaus, que és manifestament millorable.

No podem estar orgullosos ni de les xifres de fracàs i abandonament escolar prematur ni de l'existència de promocions d'alumnat que no han conegut unes instal·lacions dignes en tota la seua escolaritat.

La reducció del fracàs escolar no es pot aconseguir reduint el nombre del professorat en tots els nivells educatius, suprimint desdoblaments i grups específics de suport, tardant a cobrir les baixes del professorat o incrementant la ràtio.

Si parlem de reduir l'abandonament primerenc, si parlem d'incrementar el nombre d'alumnes que continuen estudis postobligatoris, cal incrementar les places de Formació Professional i no vendre fum en la formació professional dual.

No podem parlar d'educació en igualtat d'oportunitats retallant les ajudes i beques a les famílies, incrementant les taxes universitàries i endurint les condicions per a obtindre i mantindre una beca.

Ara bé, això és el que tenim.
El que anem a fer ara és treballar en una sèrie de línies, com va plantejar el conseller en la seua compareixença en el ple de Les Corts, que podíem emmarcar en cinc grans eixos.

Un primer eix, més i millor educació per a totes les generacions, començant, per tant, per l'educació infantil, incrementant l'oferta educativa en Educació Infantil de zero a tres anys, bàsicament en un plantejament d'ajudes econòmiques a les famílies en funció de la renda per als dos primers anys, de zero a dos, i en el pla específic que ja hem presentat per al tercer any, el dos-tres, en un pla que ha de combinar l'oferta en els centres públics, on calga, junt amb les escoles infantils municipals, junt amb els acords que arribarem en les cooperatives d'ensenyament i altres sectors per a poder, realment, garantir que totes les famílies tinguen una oferta gratuïta a estes edats, en el moment en què es puga, en funció dels pressupostos.

En un segon lloc, la Formació Professional, com a prioritat, de caràcter estratègic.
Per a canviar el nostre model productiu és necessari donar un impuls molt decidit a la Formació Professional.

Per això, estem treballant, com ja va anunciar tant el president de La Generalitat com el conseller d'educació el dia que van estar al politècnic de Castelló per a inaugurar formalment el curs de Formació Professional, on van parlar de la necessitat d'elaborar un mapa de la situació de la FP al conjunt del país.
Un mapa, comarca a comarca, on puguem parlar amb els diferents sectors productius, amb els empresaris, amb els sindicats, amb els alcaldes de la comarca corresponent per a parlar què volen ser de majors, quin és el model productiu que tenim, quins centres actuals tenim de formació.
I, a partir d'ahí, com fer una oferta que puga respondre tant als joves en edat escolar com a la població adulta, combinant també una bona utilització dels centres públics, que moltes vegades els tenim oberts de huit a tres, per exemple, per als joves en edat escolar, i estan tancats per la vesprada, quan després tenim necessitat de fer una oferta potent per a la població adulta en eixa mateixa xarxa de centres públics.

Hem també, evidentment, de facilitar la realització de la formació en centres de treball.
I l'hem de facilitar perquè els centres, actualment, han de buscar empreses de diferents sectors per a veure de quina manera poden ofertar eixa formació en centres de treball a l'alumnat que està cursant FP.

I per això, també, el mateix dia que es va fer l'anunci de la posada en marxa d'este pla, per part del president de La Generalitat, es va dir que avançaríem cap a una regulació perquè eixa formació en centres de treball es puguera fer en el conjunt de les administracions públiques i també en les empreses públiques, com una manera de donar exemple, des de les empreses públiques de l'administració, que també hem d'oferir el nostre espai per ajudar a la formació d'aquestos alumnes que estan cursant Formació Professional.

I un altre element molt important, que a més vaig tindre l'honor de posar en marxa quan estava de director general de Formació Professional al Ministeri d'Educació, és el procediment de reconeixement de les competències professionals adquirides a través de l'experiència laboral i aprenentatges no formals.
És a dir, tenim un sector de la població adulta que sap fer coses, moltes coses, però no té un reconeixement acadèmic, de titulació, que realment puga, diguem, acreditar.

I ahí tenim un exemple i un col·lectiu molt gran, per exemple els joves que, en el seu moment, van abandonar prematurament el sistema educatiu, se van incorporar a treballar, per exemple, al sector de la construcció, i hui estan en l'atur -joves i no tan joves- i no tenen cap tipus de qualificació.
És un exemple concret d'un col·lectiu molt ampli, que tenim ahí un instrument potent, que és poder convocar l'acreditació de les competències que han adquirit al llarg de la seua trajectòria i experiència laboral, i, a partir d'ahí, dir-los: no us conformeu en això, heu de cursar la formació complementària necessària per a poder tindre un certificat de professionalitat o un títol de Formació Professional.

També hem d'incrementar l'oferta de formació de persones adultes.
Aquella frase dels qui ja tenim més de vint-i-cinc anys, per així dir-ho, que ja he acabat d'estudiar, doncs, va a ser que no.
Hem de tornar a reincorporar-nos a processos de formació permanent al llarg de la vida.
Per tant, el que hem de fer, des de les administracions públiques, és fer una bona oferta de formació integral a totes les persones, d'educació formal i no formal, que puguen realment tindre un espai sempre per a afavorir el seu aprenentatge, el seu coneixement i la seua projecció personal i professional.
I per això, de nou, hem d'utilitzar tots els centres públics, perquè no té sentit que moltes vegades s'estiga oferint formació de persones adultes en baixos o en instal·lacions sense condicions, quan tenim centres públics de primària i secundària, instituts que estan tancats i podem obrir per a, realment, donar una bona oferta integral a eixa formació de persones adultes.

També volem, evidentment, potenciar el funcionament i desenvolupament de l'Institut Superior d'Ensenyaments Artístics per a fer efectiva l'equivalència real dels ensenyaments artístics superiors amb les universitats.
Volem avançar molt en (inintel·ligible) .
.
.
I hi ha un pla de treball ambiciós, per part del director de l'Institut Superior d'Ensenyaments Artístics, que volem desenvolupar al llarg de la legislatura perquè, de veritat, tinguen el reconeixement que han de tindre, com a titulacions que són de l'àmbit de l'educació superior.

I en eixe àmbit, també, hem d'elaborar un mapa de titulacions universitàries de grau i postgrau per a garantir una oferta equilibrada, complementària i de qualitat entre el conjunt de les universitats valencianes.

Ara bé, a més d'incrementar l'oferta i avançar en els diferents àmbits que he comentat, ha d'anar acompanyada d'una sèrie de mesures que puguen permetre millorar la qualitat de l'educació:

La primera, la reducció progressiva de la ràtio en totes les etapes educatives.

En segon lloc, regular l'elaboració de plans d'específica actuació, adreçats a l'alumnat que repetix el curs.
Jo he dit moltes vegades que quan es fa simplement una repetició de curs, si un alumne tenia una sèrie de dificultats i li donem la mateixa medicina, doncs, a qui no li agrada el cafè, si li donem dos tasses, li podem provocar còlic, però no la resolució en els problemes que tenia.
Per tant, anem a fer plans específics perquè l'alumnat que ha d'estar un any més al mateix curs tinga una possibilitat de recuperar les dificultats detectades al curs anterior.

També volem estendre els programes de reforç a tots els centres que ho necessiten, perquè en tots els centres hi han alumnes que requerixen un suport major per a poder superar les dificultats que s'han pogut, diguem, detectar al llarg de la seua escolarització.

I també volem organitzar programes d'aprofundiment, adreçats, precisament, a l'alumnat amb més capacitat i motivació per a aprendre, en el sentit de poder donar una resposta diversa, plural, rica, en tots els municipis, els grans amb més facilitat i els que són més xicotets, doncs, buscant, diguem, municipis propers per a fer una oferta realment plural i rica.
Hi han experiències en diferents comunitats autònomes, que coneguem i que anem a treballar en elles perquè puguen, evidentment no en aquest curs, sinó ja per al curs que ve, fer eixa oferta.

El nostre model no és crear un Batxillerat d'excel·lència en Xest per a trenta o seixanta alumnes.
El nostre model és fer una oferta per al conjunt del país, on tots els alumnes i tots els municipis tinguen possibilitat de poder, realment, millorar perquè tenen, dit d'una altra manera, ganes de més marxa.
Doncs, les famílies que tenen possibilitat d'oferir-la, ho fan.
El que hem de fer des de les administracions públiques és oferir-ho al conjunt de la població escolar.

Realitzarem també, evidentment, en eixe marc, totes les mesures de l'atenció a la diversitat en l'educació obligatòria per a donar resposta a tot l'alumnat.
Això vol dir que, com hem fet ara ja en la modificació del decret de currículum per a l'Educació Secundària, parlar de dos programes nous:

Un, adreçat als alumnes que cursen en tercer, en la nova llei d'educació, la LOMQE, els programes de millora d'aprenentatge, però eixos programes estan únicament pensats per a l'alumnat de tercer de secundària obligatòria.
En la modificació del decret, el que hem fet és introduir el compromís de la conselleria que eixos alumnes podran continuar en programes específics -que la conselleria, la comunitat autònoma té capacitat per a regular-los- en el quart curs per a, d'eixa manera, poder obtindre en condicions la titulació de secundària obligatòria.

I també, l'altre compromís en eixe decret és organitzar programes específics per a l'alumnat, diguem, amb dificultats especials d'adaptació a l'activitat escolar i que tinga un gran risc d'abandonament del sistema educatiu.
Aquestos programes poden contemplar que una part de l'horari escolar es duga a terme al centre educatiu i una altra part realitzant tallers orientats a la inserció laboral.
I, per això, farem convenis amb els ajuntaments, ONG i altres institucions que puguen donar resposta a este alumnat.

També hem d'impulsar els campus d'excel·lència internacional a les universitats valencianes, reforçant els que ja estan hui en vigor i implantant-ne altres, per a promoure una major coordinació i facilitar, entre altres coses, la creació d'equips d'investigació interuniversitaris, l'increment de l'oferta conjunta de les diferents universitats en estudis de grau i postgrau, la promoció internacional de les universitats valencianes i la difusió i promoció dels projectes d'investigació, així com el suport als grups d'investigació per a la seua participació en els projectes del pla nacional d'R+D+I.

El segon bloc seria parlar de com garantim la igualtat en l'accés i la permanència al sistema educatiu: mitjançant una política de beques i ajudes, així com mesures de suport específiques, que garantisquen que cap alumne deixe d'estudiar ni tinga dificultats per a fer-ho per motius econòmics, socials o personals.
I, per això, combinarem mesures de gratuïtat que hagen d'anar adreçades al conjunt de la població escolar de l'educació obligatòria, com, per exemple, el programa «Xarxa Llibres», que està ja molt avançada la seua concreció, ja tenim l'acord amb les tres diputacions provincials i, properament, ja es procedirà a la signatura dels convenis amb les tres diputacions i a la convocatòria pública per al conjunt dels ajuntaments de la comunitat.

Eixe programa està adreçat perquè tot l'alumnat -i per això destacava la diferència respecte a altres etapes educatives-, tot l'alumnat de l'educació obligatòria -per tant, primària, secundària i formació professional bàsica-, independentment del nivell de renda de les famílies, tinga gratuïts els llibres de text i altres materials curriculars.
En canvi, en les etapes no obligatòries, parlarem d'ajudes econòmiques que, com diu la paraula ajuda, en valencià i en castellà, significa ajudar les famílies que no tenen recursos suficients com per a poder, diguem, cobrir determinat tipus de despeses.

Per això, en l'educació obligatòria, en el cas dels llibres i materials, per a tots, independentment del nivell de renda.
En etapes no obligatòries, ajudes econòmiques a les famílies, en funció de la renda.

En eixe marc, per a garantir l'accés en igualtat a tots, volem elaborar un nou decret d'admissió de l'alumnat que garantisca el que deia la LOGSE, continuava diguent la LOCE, la LOE i la LOMQE, que és garantir una escolarització equilibrada i equitativa de tot l'alumnat amb dificultats especials d'aprenentatge, alumnat de necessitats educatives especials, però també alumnat immigrant o procedent de minories ètniques o culturals entre tots els centres públics i concertats.

Eixa escolarització equilibrada, a més, hi ha un informe del defensor del poble, de l'any 2002, en què indica amb claredat que quan n'hi ha més d'un 20% de l'alumnat d'eixes característiques que requerix -diguem- un suport específic en un mateix centre, és molt complicat donar una bona resposta educativa, tant a eixe alumnat com al conjunt de l'alumnat del centre.
En canvi, en taxes inferiors a eixe 20% sí que es pot donar entre tots una bona resposta educativa.

Un segon bloc, un segon punt seria l'obertura dels menjadors escolars a juny i setembre, com ja hem fet i com ja va anunciar el conseller, junt a una política de beques que puga garantir, como dia, l'atenció a tot l'alumnat amb dificultats.

En tercer lloc, garantir el transport escolar gratuït, sempre que siga necessari, tal com hem fet ja en aquest curs, suprimint la normativa que establia els tres quilòmetres en línia recta, sobretot per a evitar que els alumnes hagueren de ser voladors per a passar les salines de Torrevieja o les muntanyes de Castelló.

En quart punt una política de taxes i beques universitàries que puga garantir que cap estudiant deixa d'accedir a la universitat o l'abandone per motius econòmics.
I per això hem posat en marxa ja enguany un pla específic per a l'alumnat que, complint els requisits econòmics, no podia accedir a tindre una beca, una matrícula gratuïta en el primer any, per estar la seua nota entre el 5 i el 5,5.
I la qüestió és clara: la beca no és un premi per tindre una bona trajectòria acadèmica.
La beca és l'instrument que té una societat per a garantir que cap estudiant deixe de fer-ho per motius econòmics.
Si demanem un 5 per a poder estudiar en la universitat, ho demanem per a tots.
Perquè tots els alumnes estan becats per la societat.
Cap alumne paga el cost global del que costen els estudis universitaris.
Per tant, si tots estan becats, hem de donar el mateix tipus de criteri per a uns que per a altres.
Per això, mai compartirem incrementar els requisits acadèmics precisament als que tenen més dificultats.

I l'altre pla específic va a ser també per a intentar garantir que cap alumne, que està finalitzant els seus estudis de grau, deixe de fer-ho per motius que la segona, la tercera i la quarta matrícula pugen molt les taxes acadèmiques.
I per això també he adreçat un pla específic per a donar resposta a este alumnat.

En quint lloc, avançarem en l'educació que garantixca la igualtat entre homes i dones, per a aconseguir un ensenyament clarament coeducatiu, un ensenyament respectuós amb els valors d'igualtat, i lliure de violència.
Per tant, la perspectiva de gènere ha de ser una categoria transversal, que estiga present en totes les propostes educatives.

També hem de millorar les condicions d'escolarització de l'alumnat amb necessitats educatives específiques, facilitant la seua integració real i la sectorització de la resposta educativa, en funció de les discapacitats, i establint els ensenyaments, els suports i les adaptacions curriculars necessàries per a garantir que cada u puga desenvolupar al màxim les seues capacitats.
Per això, elaborarem un nou decret que regule l'atenció a l'alumnat en necessitats educatives especials.

I per últim, en este bloc, estem treballant també en preparar un pla específic de suport a l'escola rural, contemplant els diferents mecanismes que hem de fer per a facilitar una escolarització de qualitat, també evidentment, per a este alumnat.

Tercer eix general.
Un nou compromís amb el professorat.
Incorporar les mesures necessàries per a millorar les seues condicions de treball i el seu reconeiximent social, incrementant l'autonomia dels centres i millorar la qualitat de l'educació.
Això comporta, entre altres coses, un nou acord de plantilles que es puga garantir que en totes les etapes educatives hi hasca el professorat necessari per a oferir una educació de qualitat al conjunt de l'alumnat, i també un gran repte, que sabem que és complex i que hem d'abordar entre tots, que és dotar d'una major estabilitat el professorat en els centres.
Hi han moltes zones de la nostra comunitat, en diferents comarques on -diguem- el canvi de professorat cada any és molt nombrós, i d'eixa manera no es pot garantir una educació de qualitat per a alumnat que està escolaritzat en aquestes comarques.

Negociarem també, com ha dit el conseller abans, un nou acord amb les organitzacions sindicals per l'ordenació de les borses del professorat interí.
Com que ja s'ha explicat anteriorment, simplement dic el títol del tema.

També hem de i volem reestructurar la xarxa de centres de formació del professorat, desenvolupant plans de formació permanent que estiguen adaptats a les noves necessitats.
I establirem una xarxa de centres per a la realització de les pràctiques dels estudis de grau o màster relatius a la formació inicial.
És a dir, els estudiants que hui estan fent en la facultat d'educació escola de magisteri per a ser futur mestre o mestra d'educació infantil primària, o els que estan fent el màster de secundària, en lloc que vagen a qualsevol institut, el que volem fer és establir una xarxa de centres que estiguen preparats amb tutors especialitzats i amb experiència suficient, com per a poder fer un treball que realment eixa fase -diguem- de pràctiques siga real.
No siga simplement un tràmit burocràtic, que és el que ha passat fins ara, no ací únicament sinó en el conjunt d'Espanya.
Per tant, és un tema global que hem d'abordar entre tots, perquè mai li hem donat resposta en condicions en cap govern, ni de l'estat ni de la comunitat.

En seté lloc, reforçar la formació inicial i permanent de la direcció dels centres, a fi de millorar el seu lideratge, l'elaboració i el desenvolupament de projectes educatius que tinguen com a objectiu central la formació integral de l'alumnat.

I en línia amb tot això, com a últim punt d'este bloc, necessitem elaborar nous reglaments orgànics de funcionament dels centres.
Estan vigents des de fa més de vint anys i no responen -diguem- a la situació actual ni dels centres d'infantil primària, ni de secundària, ni de batxillerat, ni de formació professional, ni d'ensenyaments artístics.
Per tant, anem a elaborar un decret que regule tots els reglaments d'organització i funcionament dels centres actualitzat a les noves necessitats.
I l'únic que volem dir com a titular fonamental -després ja parlarem en els diferents sectors per a organitzar i que puga haver-hi un debat al debat de quin és el millor reglament d'organització- volem incrementar l'autonomia dels centres i volem reduir moltíssim la càrrega burocràtica actual que el professorat està assumint als centres educatius.

El quart eix, modernitzar el nostre sistema educatiu, per a adaptar-lo a les noves demandes i necessitats de la societat de la informació i el coneiximent.
Això vol dir, per un costat, com va ja dir el conseller en la seua compareixença al ple de Les Corts, un nou mapa de centres educatius necessaris per a respondre a les noves necessitats.
Evidentment, ahí estem finalitzant, estarà finalitzat abans de Nadal, un estudi de com està la situació de les instal·lacions dels centres que estan totalment en barracons, o en un nombre important de barracons en les seues instal·lacions, centres que per la seua situació no.
.
.
Bé, centres, per exemple, previstos per a tres línies d'alumnat, que actualment n'hi han cinc línies.
La línia, per exemple, (inintel·ligible) .
.
.
en Rafelbunyol.
Era un centre construït per a tres línies que actualment n'hi han mil alumnes, i és evident que no hi ha manera de poder treballar en condicions.
Hem de fer eixe mapa que puga permetre conéixer les prioritats de construccions, i que siga amb uns criteris públics i objectius, i que no depenga -diguem- del grau d'amistat o no amistat amb l'alcalde corresponent del municipi en què estiga ubicat eixe centre.

També desenvoluparem un pla integral de foment del plurilingüisme, tal com s'ha plantejat també i com el va anunciar el dijous passat en la presentació de la nova Direcció General de Política Lingüística i Gestió del Multilingüisme, per a garantir que tot l'alumnat finalitze l'educació obligatòria amb el domini de les nostres dues llengües oficials, valencià i castellà, i un coneixement adequat d'una llengua estrangera.
Abans he sentit la representant de Ciutadans que parlava que el mapa cal fer-lo també del castellà.
És que el mapa del castellà ja s'ha fet.
No coneguem cap alumne de setze anys del País Valencià que no parle castellà.
Cap.
En canvi, sí que coneguem que n'hi han punts, n'hi han comarques, n'hi ha un sector important de l'alumnat que no domina l'altra llengua oficial, que és el valencià.
El del mapa de l'anglés, per desgràcia també està fet, que és que és molt reduït el coneixement que tenim a la nostra comunitat.

I per això volia fer simplement una reflexió en este punt.
No podem encarregar exclusivament al sistema educatiu que garantixca el compliment d'este objectiu.
És un compromís del conjunt de la societat.
Jo dic moltes vegades que la Bola de Drac, els dibuixos animats que es feien en Canal 9, van fer més per l'ús del valencià que moltes hores de valencià donades als centres educatius.
I això crec que és un bon exemple per a dir que realment o utilitzem en el moment que es torne a reobrir Canal 9 els mitjans de comunicació públics, i també els privats que poden col·laborar en eixe àmbit, utilitzar el valencià, l'anglés, pel·lícules en versió original, subtitulades, o no aconseguirem mai un coneixement adequat de les llengües, de les nostres llengües i de llengües estrangeres.
I per això creguem que és molt important que diguem què anem a fer al sistema educatiu.
Però, què anem a fer també en el conjunt de la societat per afavorir l'ús i coneiximent de les llengües.
Si no, no ho aconseguirem.

També hem d'incrementar en eixa mateixa línia l'oferta d'ensenyaments d'idiomes, tant per l'increment d'unitats en les EOI, com per mitjà de l'increment d'extensions en els centres públics.
De nou, el mateix que he dit per a la formació de persones adultes i per a la formació professional.
Hem d'utilitzar els centres públics per a fer una oferta major, com ja s'ha començat a fer els últims anys.
Doncs ampliar-la més, ampliar-la més encara.
Volem continuar en eixa línia que ja s'havia encetat per a poder donar una bona resposta educativa de formació a la població.

Elaborarem també un pla que puga permetre recuperar el retard de la implantació de les tecnologies de la informació i la comunicació.
Jo encara recorde, perquè en aquella època estava al Ministeri d'Educació, quan es va posar en marxa el pla anomenat Escuela 2.
0, que únicament van deixar de participar dos comunitats autònomes, la Comunitat de Madrid i la Comunitat Valenciana.
En el cas de la Comunitat Valenciana, es va dir que era perquè els alumnes valencians tenien problemes òptics per als ordinadors.
D'aquella broma ve l'actual situació.
Madrid i València són les dos comunitats amb més retard de tot l'estat en la implantació i l'ús habitual de les tecnologies de la informació i comunicació, com a ferramenta habitual de treball, en totes les àrees de les etapes educatives.
No podem continuar parlant d'aula informàtica.
Hem de parlar de l'ús habitual de les ferramentes informàtiques en les classes de llengua, matemàtiques, socials, etcètera, etcètera, etcètera.
I això suposa posar en marxa un pla específic que puga potenciar i millorar el que tenim en l'actualitat.

I per últim, l'últim bloc, hem d'avançar cap a un major compromís social amb l'educació.
Hem d'aconseguir una participació efectiva de diferents sectors de la comunitat educativa i una major implicació de les administracions locals i de tots els sectors que incidixen en l'educació.
Jo repetixc moltes vegades un vell proverbi d'una tribu africana, la tribu Massai, que diu que «para educar a un niño, hace falta toda la tribu».
Doncs bé, hem d'analitzar quin és el paper de cada element de la tribu, el paper de la família, del professorat, de les institucions de benestar social, dels ajuntaments, de tots, dels mitjans de comunicació, per a entre tots veure el paper que tenim cada u per a millorar l'educació dels nostres fills i filles.
És evident que física quàntica, o les derivades, o les integrals no s'aprenen pel carrer.
Però l'educació amb valors sí, per exemple.
I l'educació amb valors, o hi ha una actuació coordinada de família, professorat, mitjans de comunicació i totes les institucions, o mai aconseguirem una educació amb valors que realment responga al que són els valors -diguem- que considerem fonamentals en una societat democràticament avançada.

També en eixe mateixa línia hem de realitzar activitats de formació dirigides tant al professorat com a les famílies, per a ressaltar la importància del treball en comú, per a millorar l'educació de l'alumnat i resoldre els problemes de convivència que moltes vegades es produïxen als centres educatius.

També hem d'elaborar una nova llei que regule el Consell Escolar Valencià i els consells escolars dels diferents àmbits territorials, a fi de fer real la participació dels diferents sectors de la comunitat educativa en els processos de presa de decisions de les diferents propostes que anem portant endavant.
I en eixa mateixa línia volem incrementar les competències que la legislació vigent atribuïx als consells escolars, perquè els ha deixat, des de la nostra consideració, com a òrgans purament decoratius.
Volem que deixen de ser òrgans decoratius perquè de veritat siguen òrgans de participació real on estiguen presents tots els sectors.

També fomentarem que les famílies tinguen una major implicació i coresponsabilitat en el funcionament i govern dels centres educatius, afavorint la consolidació de les associacions de mares i pares com un instrument fonamental que puga facilitar eixa participació conjuntament amb el professorat.

Establirem convenis als ajuntaments per a dotar els centres escolars dels mitjans necessaris perquè puguen estar oberts fora de l'horari escolar, i perquè siguen realment centres d'extensió del coneiximent per a tots els membres de la comunitat local.
I per tant, poder fer activitats fora de l'horari lectiu, adreçats no únicament a l'alumnat del centre, sinó al conjunt de la comunitat local que puga permetre això, que el centre educatiu siga un centre de referència.
I ahí estan temes, alguns d'ells molt -diguem- recomanats per molts sectors com, per exemple, plans de lectura, utilització de les biblioteques escolars per part del conjunt de la població.
Moltes vegades, en altres moments, en les mateixes campanyes electorals locals, parlava d'una nova biblioteca, un nou poliesportiu, sense pensar que en eixe municipi ja teníem instal·lacions que pugueren ser utilitzades millor per tots.

Per tant, anem, ja que pareix que no estem en una època de creiximent econòmic, anem a utilitzar millor entre tots les instal·lacions públiques, utilitzant els espais esportius, les biblioteques escolars i, d'acord evidentment amb l'administració local, junt amb l'administració educativa.
En eixe sentit, promourem i millorarem la participació de les administracions locals en la planificació de l'oferta educativa globalment, infantil, primària, secundària, FP i formació de persones adultes, i un nou decret que regule el funcionament de la inspecció educativa per a realment garantir la supervisió, l'assessorament i l'avaluació com a eixos principals de la seua actuació.

Bé, això són els eixos fonamentals o els punts que únicament en titulars ràpids dels cinc grans eixos de treball que anem a desenvolupar en estos anys.
Però també som conscients que, per avançar en tots els paràmetres assenyalats, és imprescindible aconseguir un gran pacte per l'educació.
Per això, com ja va anunciar el conseller a la seua compareixença, promourem un procés de diàleg amb tots els sectors de la comunitat educativa, amb tots els sectors socials i amb els partits polítics presents en les Corts Valencianes, a fi de dotar el nostre sistema educatiu de l'estabilitat normativa i de les partides pressupostàries que necessita per a continuar millorant la qualitat de l'educació.
Volem que eixe procés de diàleg culmine en l'aprovació d'una llei valenciana d'educació, en què s'arreplegue les diferents actuacions i mesures que hem de desenvolupar tots per a millorar la qualitat de l'educació.

Així és com volem demostrar que l'educació és la nostra prioritat bàsica, així és com volem demostrar el nostre convenciment que és la millor forma d'invertir en el futur de la nostra comunitat, del nostre país, que és la millor forma de defensar els interessos de totes les valencianes i de tots els valencians.

Educació és quasi tot, és política econòmica perquè només creixerem si eduquem; és política social perquè la igualtat continua depenent de l'educació; és política laboral perquè sense una adequació difícilment es troba treball; és política cultural perquè sense cultura no es desenvolupa l'ésser humà plenament.
Un sistema educatiu és el que vertebra un país, la qual cosa dóna força i futur a un país.

Estem convençuts que l'educació és la millor herència que podem deixar a les nostres filles i als nostres fills.
Aquesta idea, cada vegada més generalitzada a la societat, encara és més certa en la societat del coneixement; una persona sense una formació sòlida té clars riscos d'expulsió social.

Volem continuar impulsant el reconeixement de l'educació com a factor fonamental per a aconseguir una ciutadania democràtica, responsable, lliure i crítica, per a aconseguir més igualtat, més llibertat, millors garanties de desenvolupament personal i professional.

Pensem que l'educació és l'element fonamental per a aconseguir la igualtat d'oportunitats de tota la ciutadania, és el gran element per a afavorir la mobilitat i la transformació social i volem que continue sent-ho.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Molt bé, continuem.

Moltes gràcies per la seua intervenció.

Té la paraula la diputada Beatriz Gascó, del Grup Parlamentari Popular, per un temps màxim de huit minuts.

La senyora Gascó Enríquez:

Muchas gracias, presidenta.

Buenos días, señor Soler, nos volvemos a encontrar usted y yo, estamos predestinados a acabar trabajando juntos de una forma u otra.

Le quiero dar las gracias por su comparecencia pero la verdad es que para el Grupo Popular era muy importante escucharle puesto que usted -no podemos olvidar- representa a un partido político y el conseller representa otro.
Y la verdad es que todavía me llama más la atención después de escuchar su comparecencia porque, ¡oiga!
, tengo encima de la mesa el programa electoral del Partido Socialista con sus cinco ejes que acaba de mencionar, y absolutamente todas las propuestas están dentro del programa electoral del Partido Socialista.

Entonces, yo me pregunto: ¿usted es el hombre que ha puesto el president Puig para controlar al conseller y que no nos dé portadas flagrantes que acaben haciendo que comparezca en las comisiones de las Cortes cada dos por tres, porque me extraña mucho que en su comparecencia no haya ningún punto de Compromís?

También es verdad que he intentando, cuando preparaba la comparecencia, buscar algún punto de Compromís, pero como han quitado el programa electoral de la página web pues tampoco se lo puedo decir a ciencia cierta.
Lo que sí que le puedo asegurar es que absolutamente sus cinco ejes y sus propuestas son absolutamente las que aparecen aquí, en el programa electoral del Partido Socialista de la Comunidad Valenciana, del País Valencià, com diuen vostés.

Y bien, la verdad es que -como le digo- nos tienen francamente despistados; despistados porque ustedes van sacando pecho de lo bien que lo están haciendo pero es verdad que por donde van pasando van enfadando a muchísimas personas.
Y déjeme que le diga una cosa, señor Soler, y es que eso pasa cuando se intenta cortar con guillotina todo lo que huele a PP, porque hay que pensar que detrás de cada una de esas medidas no solamente hay PP, también hay personas.

Usted ha comentado muchísimas, muchísimas cuestiones que estoy convencida de que a lo largo de las próximas comisiones podremos tratar.
Evidentemente, yo tengo ya solamente seis minutos y tengo que ceñirme a las cuestiones que están suscitando más polémica y más preocupación entre la sociedad valenciana.

La primera de ellas, que es un tema que fue muy polémico, fue el cambio del inicio de curso.
A ver, yo -si no recuerdo mal-, el curso pasado el señor Puig anunció un calendario climatológico para elegir la fecha de curso escolar.
Entonces, yo le pregunto: la fecha de inicio escolar de este curso ¿ha sido en base a ese calendario climatológico?
Si ese calendario ya lo han hecho, ¿por qué el día 4 hizo muchísimo más frío que el día 10?
Y si no se ha hecho, desearle suerte, muchísima suerte a la persona que lo vaya a hacer (rient) porque no lo va a tener fácil.

La segunda cuestión por la cual dijeron que cambiaban la fecha de curso fue por cuestiones organizativas, y si fue por cuestiones organizativas yo no puedo entender cómo el día del inicio de curso las plantillas no estaban completas; no puedo entender cómo el lunes siguiente de empezar el curso había centros donde faltaban cinco profesores; y lo que todavía no puedo entender es que sabiendo que el curso empezaba el día 10 cómo no se produce una adjudicación de puestos de trabajo hasta el día 11.
Le recuerdo que en el curso pasado -empezando el día 4-, en los tres primeros días se produjeron adjudicaciones y estaban las plantillas completas.

Otro tema muy importante y para concluir el anterior; si al final no lo han hecho a raíz del mapa climatológico y tampoco por cuestiones organizativas, no acabamos de entender el porqué del cambio de la fecha de inicio de curso, la verdad.

Otro tema muy importante, que lo hemos hablado por activa y por pasiva, el tema de la LOMCE.
Ustedes sacan mucho pecho diciendo que la minimizan.
¡Oiga!
, no la minimizan, la incumplen, y quiero recordarlo aquí para que conste en comisión.
Ustedes no minimizan absolutamente nada, ustedes la incumplen; o dando la opción a los centros de que no oferten la asignatura de Religión y quitando la adicional, que lo que hacía era que los centros que tuvieran una lengua base en valenciano pues tuvieran que dar una asignatura troncal en castellano o dos específicas comunes.
En fin, ustedes se lo cargan.

Y me sorprende que dentro de aquí, la biblia socialista educativa, hay una propuesta que dice que ampliarían las competencias de los consejos escolares, que eso sí que es LOMCE y, sin embargo, ustedes en la modificación del decreto no ponen absolutamente nada.

Otro tema muy importante -y perdone que vaya tan deprisa pero es que el tiempo se me come-, las ayudas de los libros de texto.
Lo primero que quiero dejar muy claro es que por supuesto que desde el Grupo Popular apoyamos todo lo que sean medidas y ayudas de refuerzo y de apoyo a los familias; ahora bien, hay que ser riguroso a la hora de hacer los anuncios.

Mire, señor Soler, -usted mismo lo acaba de comentar en su comparecencia- está todo todavía en el aire.
Todavía no han aprobado su normativa, los ayuntamientos tienen que hacer modificaciones de créditos, la posterior exposición pública y la normativa después para el reparto de ayudas.
Sean sinceros, es imposible que reciban el pago, el primer pago antes del 2015.
Eso se lo tienen que decir a las familias que van todo el día con su cheque a los ayuntamientos.

Y otra pregunta: y si una familia tuvo a bien comprar los libros antes de su gran anuncio y tiró el cheque, ¿esas familias no van a recibir ayudas?

Y otra cuestión que todavía me preocupa más referente al segundo pago.
Dicen que serán en función de bancos de intercambios de libros, en función de cómo esté el libro.
¿Se van a encargar los profesores?
¿Les van a obligar a hacerlo?
¿Lo van a hacer en horario lectivo?
¿Quién va a evaluar el estado del libro para decidir si una familia tiene 100 euros o tiene 70?
¿El profesor?
¿Harán una tabla objetiva donde se diga realmente qué es lo que tiene que tener el libro para que una familia reciba más dinero o menos dinero?

Señor Soler, lo están vendiendo como una medida que ya está puesta en marcha y le recuerdo que esta medida será efectiva cuando las familias tengan el dinero en el bolsillo, y para eso queda mucho.

Otro tema fundamental, el experimental de dos años, no me quiero olvidar de él.
Señor Soler, esta es su medida estrella, usted -creo- lleva soñando esta medida desde que se dedica a esto de la educación y de eso -por su trayectoria lo digo- ya hace unos cuantos años.
Si lleva tanto tiempo pensándola, ha hecho al señor Puig que la repita como un mantra a cada centro educativo al que iba, ¿cómo es posible que lo estén haciendo tan mal?
, ¿cómo es posible que estén enfadando a tantísima gente?
Porque, ¡oiga!
, han cabreado al STEPV que les han dicho de todo en los medios de comunicación; han cabreado a los educadores; han cabreado a la UGT que también ha hecho declaraciones; a la Unió de Cooperatives que dicen que los centros no están preparados; a la concejala del Ayuntamiento de Valencia, ¡oiga!
, que esa no es amiga mía, ¿eh?
, y ha pillado un rebote que dijo de todo en los medios de comunicación; y, por supuesto, ha enfadado a los autónomos.
Están jugando con el pan de muchísimas familias, y a esas personas todavía ni siquiera las ha atendido el conseller.

Nosotros, de verdad -insisto-, apoyamos el modelo pero creo que tienen que ir de la mano con muchísimas personas a las que se están dejando tiradas por el camino.

Respecto a la formación, ¿me quiere decir usted, y están empezando ahora a formar personas, que habrá algún profesional que sea la primera vez que trate con niños de dos años?
¿Me quiere garantizar y asegurar eso por la tranquilidad de todos nosotros, señor Soler?

Respecto a los espacios, ¿cumplen?
, ¿no cumplen?
, ¿quién lo va a pagar?
Porque hasta el momento me consta que muchos ayuntamientos son los que se están volviendo a rascar el bolsillo con el «tú invitas y yo pago» que se está poniendo tan de moda en el gobierno socialista educativo, bueno, en la sociedad esta que ustedes han creado, de verdad.

Y también tenemos muchas dudas, ya no solamente la habilitación de las aulas sino el coste total de la medida que no sabemos de dónde van a sacar el dinero para pagarlo.

Y voy terminando porque sé que me queda muy poco tiempo, pero no quiero acabar mi intervención.
.
.
y casi un poco hilando como la he empezado, y es que preocupa esta dualidad en el gobierno.
¿Usted hace suya la frase del señor Marzà, por ejemplo, de que se ha acabado la barra libre para los conciertos educativos?
¿Usted piensa que realmente son los centros los que cogen y que no son las familias las que eligen centro educativo?
Porque, ¡oiga!
, señor Soler, yo me brindo a traerle aquí a las familias que son las que eligen, y las convence usted, usted mirándolas a los ojos de que ellas no están capacitados para elegir y que no son ellas las que están eligiendo, que es el centro el que está eligiendo por ellas.
Me parece muy importante.
Y cuando quiera le puedo poner un ejemplo práctico de mi ciudad y diga que allí va a quitar, porque sobran puestos escolares en la pública, va a quitar unidades en el Ramiro Izquierdo, en Carmelitas o en Consolación.
Seguro que las familias están encantadas de escuchar ese tipo de cuestiones.

Y, por último, señor Soler, me gustaría recordarle que usted ya no es la cabeza pensante a nivel educativo del Partido Socialista.
Usted ahora es una persona con responsabilidades en el gobierno valenciano.
Por lo tanto, le deseo que esté a la altura por el bien de la sociedad valenciana y también espero que conteste a todas las cuestiones que le he planteado porque, de verdad, son preguntas que inquietan y mucho a la sociedad valenciana.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Molt bé, gràcies.

Té la paraula la diputada Merche Ventura, del Grup Ciudadanos, per un temps màxim de quatre minuts.

La senyora Ventura Campos:

Moltes gràcies.

Buenos días, señor Soler.

En primer lugar, aprovecho para felicitarle por este nuevo cargo.
Creo que este nombramiento es muy importante porque de usted depende velar por la calidad educativa y potenciar las ayudas a la investigación para que no se marche el talento valenciano.

Compartimos con usted el trabajar conjunto por un pacto autonómico para la educación donde se prime la educación por encima de cualquier ideal político, un pacto autonómico de la educación que dé estabilidad al sistema de educación universal, gratuito y de calidad.

Como secretario autonómico de educación e investigación son muchas las funciones que le tocan desempeñar pero me centraré -por el tiempo disponible- en un área que creemos que es prioritaria, que es el área de desarrollo y la gestión y supervisión de proyectos técnicos de construcción escolar.

Estamos con ustedes que hay que eliminar o darle prioridad a la eliminación de barracones.
Pero se nos ha pasado un dato, ¿no?
, porque al principio del curso escolar fueron los padres los que tuvieron que parar que sus hijos entraran a estos barracones dúplex.
Hemos pasado de tener barracones pareados a barracones dúplex, no sé qué será lo siguiente, lofts.
Pues los padres tuvieron que ser los que pararon y no quisieron que sus hijos entraran a los barracones dúplex.

Después, me gustaría saber si, ustedes yo sé que tienen un proyecto, un proyecto para ir eliminando barracones e ir construyendo escuelas, este proyecto ¿me podría indicar cuándo va a empezar a realizarse?
, ¿cuándo va ser operativo?
, ¿si hay presupuesto para ello?
, y ¿qué se va a hacer con los barracones?
, porque tengo que decir que a mí me importa mucho la seguridad de los niños, creo que es muy importante.

Por otro lado, ha hablado usted de una educación de atención a la diversidad.
Para mí es muy sensible el tema de la atención a la diversidad y ofrecer recursos psicopedagógicos a la gente que lo necesita, al alumnado que lo necesita.
Usted ha hablado de un reparto equitativo porque existe más de un 20% de niños con dificultades en el aprendizaje, y un colegio pues resulta complicado.

Creo que deberíamos de ofrecer -es una opinión personal- más recursos psicopedagógicos y más apoyo y más formación al profesorado porque lo que nos encontramos, la LOE y la LOMCE dice que tenemos que desarrollar medidas inclusivas dentro del aula, y en realidad no existen medidas inclusivas, existen medidas segregadoras; el niño que tiene una dificultad del aprendizaje no desarrolla su clase ordinaria con el resto de sus compañeros, se les saca unas horas fuera de la clase, y creo que en la metodología del centro deberíamos de trabajar este tipo de medidas inclusivas.

Por otro lado, también indicar el FP dual, que estamos de acuerdo con usted que hay que potenciar y, de hecho, ustedes han facilitado mayor inversión a nivel financiación en FP dual; y si -como dice- van a desarrollar un mapa de la situación para conocer el modelo educativo para ofrecer una FP de calidad.

Nosotros apostamos, también, por esta invitación que ustedes hacen a las empresas pero que sea una invitación para que ayuden a gestionar y a diseñar los programas, porque es la única forma de conocer la realidad del mercado y de las competencias que hay que desarrollar entre el alumnado.
Aún más, es importante sensibilizar a las empresas para que acojan al alumnado en prácticas para que sean responsables y que se pongan los mecanismos oportunos para que estas prácticas no sean un medio para encubrir y precarizar las relaciones laborales que han denunciado en ocasiones muchos inspectores de trabajo.

Finalmente, quiero, por el tiempo disponible, que me quedan tres segundos, cuatro (la senyora presidenta diu: «Ya se ha pasado.
»), ya se ha pasado (rient), pues aplaudirle por ofrecer mayor estabilidad al docente y espero que esta salida sea en todos los ámbitos (algú tus), tanto de primaria, de infantil, primaria, secundaria y en la universidad.

Finalmente, le pido que esta sensatez que usted,…

La senyora presidenta:

Vaya terminando, por favor.

La senyora Ventura Campos:

…a partir de las propuestas que ha desarrollado, sean para el bien del ciudadano y tendemos la mano para colaborar en lo que usted necesite.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Té la paraula la diputada Sandra Mínguez, del Grup Podemos-Podem, per un temps màxim de quatre minuts.

La senyora Mínguez Corral:

Moltes gràcies.

Bon dia, senyor secretari, i enhorabona pel seu nomenament com a secretari autonòmic d'educació i innovació.

Como compañero de profesión, matemático, tiene que estar a la altura… (rient) en las circunstancias.

Muchas gracias por el análisis tan amplio que acaba de realizar, tocando prácticamente todas las ramas de la educación.

Como profesora, se agradece que rinda cuentas en todos los ámbitos educativos y mis compañeros de profesión estoy convencida, sean de la especialidad que sean, también lo estarán.

En Podemos siempre hemos apostado por una educación pública, laica, gratuita y de calidad, que garantice la igualdad de oportunidades.

Esta igualdad de oportunidades es fundamental para que todas esas personitas que en un futuro van a conformar la ciudadanía valenciana tengan las mismas oportunidades sea cual sea ahora su situación socioeconómica actual.

Y desde su secretaría y la conselleria de educación, como bien han comentado tanto el conseller, como usted, somos conocedores de que están dando pequeños pasitos para llegar a ese objetivo.

Por ejemplo, con la red infantil de dos años, que es un comienzo, pero no es suficiente, y lo sabemos: se ha de asegurar una red infantil de cero a tres años gratuita y por derecho; con los comedores escolares en julio y septiembre, con las becas de libros, con las nuevas becas de transporte.

Gracias por revertir esta medida impuesta por el PP y que, como bien han comentado en muchas ocasiones, nuestros niños y nuestras niñas han dejado de volar de repente, entonces había que tomar otro tipo de medidas.

Nosotros también siempre hemos abogado por un sistema educativo en el que participen todos los miembros de la comunidad educativa.

Esperamos que ese pacto de educación que ha citado realmente sea consensuado con la comunidad educativa.
De no ser así, estará abocado al fracaso como todas las medidas que el anterior gobierno nos ha impuesto a base de rodillo, haciendo caso omiso a los que más saben, como bien he comentado anteriormente, pues viven la realidad día a día de primera mano.

En Podemos, desde el primer momento, somos conocedores de algo tan obvio que no entendemos cómo otros partidos no son conscientes de ello, y es que tenemos una ciudadanía mayor de edad.
Y por ello exigimos en nuestra comunidad de educación que sea integral, inclusiva y que aspire a formar una ciudadanía libre, crítica, no sexista y respetuosa con los derechos humanos.

De verdad, señor secretario, que esperamos que desde su secretaría abogue por ello y haga todo lo que esté en su mano para conseguir en un futuro que nuestras valencianas y nuestros valencianos tengan un pensamiento libre y crítico.
La época del adoctrinamiento, por suerte, ya pasó.

Y, sobre todo, queremos una educción transparente, que rinda siempre cuentas a la comunidad educativa.
Nos gustaría que nos expusiese qué mecanismos de transparencia se están llevando a cabo desde su secretaría para que la educación sea tan nítida como siempre ha debido ser.

Por último, como ya saben, nuestro grupo parlamentario les apoyó para que pudieran formar gobierno junto a Compromís…, y se lo dimos con algo que hasta ahora no se había producido en nuestra comunidad, un acuerdo fruto del consenso, consensuado por tres fuerzas políticas, lleno de vida como en el lugar en el que se firmó, el jardín botánico.

Nos gustaría que hiciese también un balance de cómo se están ejecutando y llevando estas medidas que firmamos los tres partidos políticos.

Como bien le ha dicho el conseller en su intervención, es nuestra responsabilidad hacer el seguimiento de que se cumplan esas medidas y así lo haremos desde nuestro grupo parlamentario.

Muchísimas gracias.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Té la paraula el diputat Jordi Juan Huguet, del Grup Compromís, per un temps de quatre minuts.

El senyor Juan i Huguet:

Moltes gràcies, presidenta.

Bon dia, senyor Soler.

Ha parlat de les línies generals de la seua secretaria autonòmica d'educació i innovació en una conselleria que hi ha mestissatge, i això no és res mal.
El mestissatge en política no és res mal.

El programa que vosté ens ha contat ací en certa manera també reflectix el programa que tenia Compromís quan anava a presentar-se a les eleccions.
Per cert, un programa en el qual per a la seua redacció han col·laborat moltíssimes persones en la sectorial d'educació.

Ha parlat de més i millor educació, igualtat en l'accés, nou compromís amb el professorat, la modernització del sistema educatiu i un compromís social.
Això són, evidentment, punts bàsics per al Grup de Compromís.

Per a nosaltres comença una etapa il·lusionant i esperançadora per a l'educació pública.
I creem que açò conforme s'ha estat fent ara, i estem segurs i convençuts que es farà la resta la legislatura, es farà des del diàleg, des del diàleg amb tothom.

I sabem que certs sectors, sobretot polítics, i amb intenció, han vullgut posar-nos en contra de l'educació concertada, quan ni en la seua intervenció, ni en les intervencions que ha fet el senyor conseller s'ha dit res al respecte.
Ara bé, altra cosa és -i com és obvi- que l'administració pública ha de potenciar i ha de donar suport a l'educació pública.

Aplaudim que tinga en compte els ajuntaments i que tinga en compte les administracions locals.
Jo li puc dir que sóc president d'una corporació local de Tavernes de la Valldigna i que la legislatura passada va ser impossible reunir-me amb la consellera d'educació i amb cap secretari autonòmic.
Açò no pot ser.
El Consell i els ajuntaments han d'estar en un contacte fluid i permanent.

Però també li dic una cosa, no agarren els ajuntaments com a arma arrojadiza.
Els ajuntaments són les administracions més properes al ciutadà, però, a la vegada, els que menys recursos tenen.
Així que, quan col·laboren amb ells, vagen amb ells de la mà.
No els deixen.
.
.
no els deixen anar sols perquè necessiten de la seua ajuda.
I jo estic segur que ho faran millor que els governs anteriors, que l'únic que produïen eren deutes, i deutes, i deutes i deutes als ajuntaments.
De fet, molts ajuntaments no poden funcionar pel deute que La Generalitat té amb ells.

M'agradaria fer èmfasi també que part de la secretaria que vosté porta és innovació.
Jo crec que en temes d'universitat, innovació i investigació tenim molt a fer.

Hem d'ajudar els becaris tant predoctorals, com postdoctorals i hem de donar-los molta estabilitat perquè puguen treballar en les seues investigacions amb comoditat.

Hem de tindre en compte que les administracions invertixen molt en ells i per no tindre una seguida, estes ments brillants moltes vegades acaben a l'estranger.
I açò no pot ser perquè tot el que ells coneixen ha de repercutir en la ciutadania valenciana.

També volem afegir que les universitats han patit molt en els últims governs del Partit Popular.
Han patit molt perquè no cobraven.
I nosaltres creem que el tema del finançament de les universitats, a l'igual que de la comunitat autònoma nostra, és un tema que queda pendent.

Les universitats no poden estar cada vegada amb l'ai al cor que han de pagar la nòmina dels professors o del PAS.

Per tant, jo li demane que al llarg de la legislatura les conversacions amb els rectors.
.
.
, siga constant, siga fluid perquè tota la comunitat universitària ho agrairà.

I acabe amb una pregunta.
Ha parlat vosté d'integrar tota la tribu, i jo li pregunte: ¿com pensen recuperar la credibilitat i la confiança dels pares i mares que han vist com empitjorava la qualitat de l'educació els darrers anys i, el que és pitjor, com se'ls enganyava constantment?

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Continuem.
Té la paraula la diputada Eva Alcón, del Grup Socialista, per un temps de quatre minuts.

La senyora Alcón Soler:

Moltes gràcies.

En primer lloc, felicitar i agrair al secretari autonòmic la seua exposició, els grans eixos que pivotaran i lideraran l'educació en el nostre territori.

En la seua intervenció he pogut comprovar la seua solvència i la meua admiració per tot el que estan fent des de la conselleria.

En el ple de la setmana passada felicitava el conseller i tot el seu equip, i avui vull reiterar les meues felicitacions per totes les mesures que s'estan fent, s'estan portant a terme en el poc de temps que porten governant.

És veritat, com dia la diputada Beatriz Gascó, que hi han coses a millorar, i tant que sí, però amb tot el que s'ha fet seria impossible que no tinguérem coses a millorar.

Jo crec que anem per bon camí.
El secretari autonòmic ens ha dit uns eixos claus que seran buscar l'equitat, l'excel·lència i el pacte per l'educació.
Efectivament, aquests deuen ser els nous objectius.

No m'agradaria reiterar-me en moltes de les coses que ja vaig fer en la meua intervenció en el ple i, per tant, mencionaré algunes de les coses que puc valorar millor per la meua experiència professional.
Me referisc a les mesures que s'han pres en universitat, en investigació i en política lingüística.

En universitat, tres grans mesures: el pla de xoc, el pla de no-exclusió social i l'exempció de taxes universitàries per a la gent que ha patit la violència de gènere.

La seua voluntat política per corregir les desigualtats s'ha demostrat en tan sols tres mesos de govern.
I el que és més important, i jo crec que s'ha mencionat abans pel portaveu de Compromís, s'han consensuat les mesures.
En el cas de les universitats s'han consensuat amb els màxims responsables de les universitats, amb els rectors.
I ahí és el camí, ahí és on cal anar.
Anant sumant, anant sumant en aquest cas als representants de la comunitat universitària.

Jo aprofitaria també la intervenció per demanar-li coses.
La primera és que ara continue.
.
.
, continuen baixant les taxes universitàries, perquè això ja ho ha anunciat el nostre president i és una demanda de tot l'estudiantat.

En la seua intervenció ha mencionat les pràctiques en centres i s'ha referit als estudiants de magisteri.
Jo li demanaria que no pensara únicament en els estudis de magisteri, sinó en tots els estudis humanístics i altres tècnics que també es dediquen a la docència.

En investigació, ahí li demanaria un pla de xoc.
El mateix pla de xoc que han impulsat en altres àmbits per a evitar que els joves valencians hagen de marxar del nostre territori.

Tenim un informe «Joventut necessària.
Conseqüències econòmiques i socials de la joventut valenciana» que ens avisa que la fuga de cerebros tindrà un cost de més de vuit milions en els propers deu anys.
Està en les nostres mans mitigar aquesta situació.

En política lingüística i gestió del multilingüisme, no sap vosté quina alegria m'ha donat aquest matí quan l'he sentit parlar, quan l'he sentit parlar en el tema de les llengües.
Un tema que des de la comunitat universitària venim reiterant, venim reiterant en el sentit que per a arribar a un trilingüisme cal potenciar la llengua minoritària i la llengua estrangera.
I vosté ha dit que eixa serà la seua prioritat.
I no només això, ha dit que per a aprendre llengües cal anar més enllà de l'aula.
Quina veritat.
Per favor, li demane que, en la mesura que estiga en les seues mans, faça que això siga una realitat, que siga una realitat perquè.
.
.

La senyora presidenta:

Vaja finalitzant, per favor.

La senyora Alcón Soler:

.
.
.
les llengües estiguen presents en tota la societat.

Res més.
Moltíssimes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Continuem.
Té la paraula per un temps il·limitat el senyor secretari autonòmic.

El senyor secretari autonòmic d'Educació i Investigació:

Intentant donar.
.
.
, bé, en primer lloc, evidentment, agrair a tots els grups les seues intervencions, propostes i aportacions, que intentaré donar resposta ara en la meua intervenció.

A la portaveu del Partit Popular, a banda de compartir.
.
.
, evidentment que ens tornem a trobar, però ens tornarem a trobar sempre que.
.
.
, jo porte trenta-huit anys treballant en l'educació i la gent que ha estat ahí sempre me l'he trobada en un lloc o en altre.
(Veus) I espere continuar fins que em jubile, diguem, en eixa línia.

Jo ací no estic representant a cap partit polític i el conseller, a un altre.
Jo tot el que he dit.
.
.
tot el que he dit és el que hem acordat l'equip de direcció de la conselleria d'educació.
Tot el que he dit.
Totes les propostes que he plantejat no són les propostes del secretari autonòmic d'Educació i Investigació.
No, són el desenvolupament de tot el que el conseller va dir l'altre dia en el ple de Les Corts.

Clar, jo no sé si això van a mantindre-ho tota la legislatura o els va a durar dos mesos, allò d'estar diguent que si n'hi han problemes.
.
.
No hi ha cap problema.
No, no, no, ho dic per la.
.
.
, estava diguent si sóc l'home que representa al president, que si no sé què, que si no he fet cap proposta de Compromís.
.
.
Torne's a llegir el programa.

El programa electoral.
.
.
(veus) el programa electoral d'educació no és cap secret que en el cas del PSPV ho vaig coordinar, no únicament l'educació, sinó el conjunt del programa electoral del PSPV i, especialment, per motius obvis, el d'educació.

L'agrupació en cinc eixos.
Es pot fer en eixos cinc o en altres diferents, perquè simplement és una manera d'agrupar les propostes.
Les propostes que hi han són propostes compartides per Compromís, pel PSPV i per Podem en moltes d'elles.
Perquè hem analitzat els programes dels tres partits que vam fer l'Acord del Botànic, com després contestaré al.
.
.
tal.

El que passa és que dóna la casualitat que compartim pràcticament -i no cal més que llegir els programes- tot.
Fins ara, tot.
I si n'hi ha algun tipus de problema, ja el debatrem en el seu moment.
I no hi ha més que analitzar, inclús, si miren els programes electorals, que el més ampli en el sentit de més detallat, que hi havien més propostes, era el del PSPV, perquè estava fet més llarg, diguem, propostes més concretes.
Però les propostes de Compromís eren totalment compartides.
Jo ho he llegit moltes vegades, inclús abans de les eleccions per a participar en els debats corresponents, cap proposta en cap problema.
I el mateix que en el programa de Podem.
I per això va ser tan fàcil.
.
.
Jo vaig estar en l'elaboració de l'Acord del Botànic també.
Ens va costar cinc minuts posar els punts d'educació, cinc minuts, perquè estàvem d'acord en les prioritats.
I per això figuren, com després repassaré en el programa.

Per tant, segona qüestió que has comentat -estic tutejant-te, però en fi-, que ha comentado su señoría.
Que estem destruint tot el que sona a PP.
Mira, el calendari.
El calendari, jo mai he utilitzat, nosaltres mai no hem utilitzat, el conseller mai no ha utilitzat el tema de la climatologia.
El que hem comentat.
.
.
, estaves parlant de fa un any, que la intenció del govern en aquell moment de poder eixir en el telediari que era la primera comunitat autònoma que començava les classes, que és això de vendre titulars, però no realitats.
Doncs bé, nosaltres no volem jugar a titulars, volem jugar a donar resposta als problemes reals que tenen els centres educatius.
I els que portem.
.
.
en el meu cas, trenta-huit anys treballant en l'educació no fa falta que ningú ens explique cap calendari meteorològic, sinó que per començar el curs en condicions el professorat ha d'estar al centre, el professorat ha de tindre possibilitat de fer la seua programació, de reunir-se, de rebre les famílies, els alumnes i organitzar el curs en condicions.
No estem retallant els dies lectius.
Estem començant una setmana més tard i acabarà també més tard per a poder complir el conjunt del calendari.

Estava dient la senyora Gascó en la seua intervenció que les plantilles no estaven completes.
Si això ho diguera un diputat d'un altre grup inclús podria entendre-ho.
Però van estar precisament el dia 11, que era el dia que començava el curs de secundària, en l'institut Lluís Vives, i les primeres paraules de la directora van ser: «En vint-i-un anys és la primera vegada que està tot el professorat de Lluís Vives el dia de començament del curs.
» En vint-i-un anys la primera vegada que el Lluís Vives tenia tota la plantilla completa.

Que n'hi ha sempre alguna vacant no coberta?
Sempre n'hi ha alguna, entre d'altres coses, per què?
Com sap molt bé una persona que ha estat de directora general d'Ordenació i Innovació, per molt bé que es facen les coses, sempre n'hi ha persones que es jubilen al mes de juliol, al mes d'agost, inclús a l'1 de setembre.
Eixes són les places que es van adjudicar el dia 11.
Perquè el dia 8, un dia abans de començar el curs, estaven adjudicades totes les places d'infantil i primària, i el dia 9, un dia abans de començar el curs, estaven adjudicades.
.
.
, perdó, dos dies abans en cada cas, les places de secundària, batxillerat i formació professional.

Incompliment de la LOMQE.
La LOMQE crec que no és cap secret que a cap dels partits que van signar l'Acord del Botànic i a cap dels partits que configuren el govern valencià ja hem dit que anem a lluitar des d'evidentment sempre des de la legalitat perquè es derogue la llei en el moment que canvie la majoria parlamentària en el Congrés dels Diputats.
I aixina es va signar un compromís en eixe moment, ja fa més d'un any.

Què hem fet ara?
Modificar alguns aspectes del decret que pensàvem que anàvem més enllà del que la LOMQE, diguem, establia amb caràcter obligatori.
Incrementant de tres a quatre hores les àrees troncals per considerar que eren l'única comunitat autònoma de tot l'estat espanyol que tenia tres hores en matèries troncals, i això era un perjudici evident per a l'alumnat.
Encara no entenem per què ho fa fer el govern anterior.

Un altre tema que tampoc està a la llei, que era acabar amb l'obligació de donar sessions de quaranta-cinc minuts, que ha sigut un desmadre total als centres de primària, com opinen tots els centres de primària amb els que hem parlat.

Introduir mesures d'atenció a la diversitat, que he comentat abans, per a donar continuïtat als programes de millor aprenentatge en tercer a quart i per a posar en marxa uns programes que també evidentment la LOMQE permet que una comunitat autònoma puga desenvolupar programes específics per a donar una millor resposta a l'alumnat.

I acabar amb una cosa que no esperava hui tornar a sentir ací.
Se van organitzar les matèries optatives en el decret creant dos blocs: un, en el que estaven totes; i l'altre, que estaven la religió, la cultura científica i l'anatomia aplicada.
I s'havia de triar dos del primer bloc i una del segon.
Hem encarregat un estudi especial a les universitats valencianes a veure si al llarg d'un any podem trobar el motiu pel qual se van agrupar la religió, la cultura científica i l'anatomia aplicada.
Què tenien a vore entre si perquè realment foren una oferta específica i diferenciada?

Després d'eixe estudi, que ens van dir les universitats que no podien dedicar-se tot l'any, van dedicar només un mes, doncs van dir que no havien trobat encara el motiu, però continuen estudiant, continuen estudiant per a vore els motius d'eixa agrupació.

El que han fet és simplement no primar cap matèria de les optatives i posar-les totes en la mateixa llista, totes en la mateixa llista, perquè realment els alumnes trien les que consideren més adequades per a la seua formació.
I quina casualitat que tots els membres del consell escolar, tots, els tres sindicats que estan en la mesa sectorial de l'ensenyament públic, STEPV, Comissions Obreres, UGT, les associacions de pares i mares com Gonzalo Anaya, Covapa, la confederació de pares i mares catòlics, la Federació de Sindicats Independents de l'Ensenyament, totes les organitzacions del consell escolar per unanimitat van aprovar esta modificació del decret.
És més, a l'eixida proposaven alguna celebració perquè era la primera vegada en vint anys que s'aprovava un decret per unanimitat en el Consell Escolar Valencià.
I això que s'havia tramitat en el mes de juliol i agost, que no són els mesos més adequats per a tramitar una norma d'estes característiques.

Per tant, si realment algú haguera pensat que hi havia algun atac a alguna matèria en particular no haguera votat a favor de la modificació que vam fer en el decret.

El tema dels llibres.
.
.
L'any 2010 hi havia 42 milions d'euros dedicats a ajudes per a llibres de text, 42.
L'any 2014, un milió quatre-cents.
L'any 2015, quatre milions i escaig.
Val?
És a dir, en el moment que les famílies més ajudes econòmiques necessiten per a comprar el seu material escolar el govern de La Generalitat va decidir canviar les seues prioritats i deixar-ho pràcticament en un punt inexistent.
Es va fer una convocatòria exclusivament adreçada als centres CAES, als centres d'educació especial i a una sèrie de col·lectius molt concrets.
La resta de l'alumnat del nostre país va haver de comprar sencers els llibres, sense cap tipus d'ajuda econòmica les famílies.

Les famílies ara, efectivament, estan preguntant quant serà el moment que puguen cobrar, ara pregunten quan serà el moment que puguen cobrar.
Abans no ho preguntaven, perquè ja sabien que no anaven a cobrar res, eh?
O siga, que realment jo crec que hem donat un pas.
Ara pregunten si serà en novembre o en desembre.
Abans no tenien eixe problema, efectivament, perquè sabien que no anaven a cobrar res.
Perquè la conselleria havia decidit que això no era una prioritat del seu govern.

I si van tirar la factura?
És molt fàcil, torna a anar a la mateixa llibreria i demana un duplicat de la factura, mira si és fàcil!
És a dir.
.
.
Sí, sí, aixina és, aixina és.
I si no pregunte en qualsevol tenda de qualsevol tipus si es pot fer un duplicat de la factura quan s'ha perdut una factura determinada.
(Remors)

Bé, bendito problema que hàgem d'analitzar eixe tipus de situacions concretes, bendito problema.

Estem analitzant la relació de situacions perquè, en primer lloc, vosté ha afirmat que ningú cobraria abans de 2016.
Molt bé, estem molt contents de la seua previsió, ja es penedirà de les seues paraules, cobraran abans de finalitzar enguany.
I cobraran perquè els ajuntaments governats pel Partit Popular, pel Partit Socialista, per Compromís, per tal, estan col·laborant i volen col·laborar en esta iniciativa, igual que les diputacions, i per tant supose que el Grup Parlamentari Popular de les Corts Valencianes també col·laborarà amb la resta de grups perquè es puga produir eixe pagament.

Es van a licitar els convenis en les diputacions prompte.
L'ordre eixirà en la primera quinzena d'octubre.
Estarà resolta a finals d'octubre i principis de novembre, i abans de desembre se començarà a pagar a les famílies.

Però bé, això es produirà si tots col·laborem en la mateixa direcció.
I com estem convençuts que tots anem a col·laborar, perquè hi ha unanimitat, segur que a la millor inclús les dades que he dit s'anticipen.
Perquè si hi ha col·laboració per part de tots ho farem més ràpid.

Qui va a gestionar el banc de llibres?
Les famílies, el professorat.
.
.
No.
Ahí estem tenint reunions amb tots els sectors implicats.
I partir de la setmana que ve anem a tindre més reunions amb els diferents sectors de la comunitat educativa.
Per a què?
Per a treballar conjuntament per a preparar un bon funcionament del banc de llibres.
I tenim des d'ara fins al mes d'abril per a regular bé eixe funcionament; per a vore el paper del les AMPA, el paper del professorat, el paper de cadascú.
I segur que com a més hem participat tots, el Partit Popular, el Partit Socialista, Compromís, Podem, tots, en la iniciativa, tots compartirem la forma de resoldre els problemes que se puguen presentar.
I, per tant, hi haurà una bona col·laboració, que és el que desitgem per part de tots.

El pla 2-3.
Jo crec que el que passa és que quan un partit que ha governat vint anys, crea dos escoles infantils en vint anys, és a dir, una cada dècada.
.
.
, en l'any 1995 hi havia trenta-una escoles infantils de la Generalitat valenciana, en el 2015, trenta-tres.
Dos més, una per dècada.
En eixe mateix període de temps es van crear vent vint-i-cinc places de dos a tres anys, en vint anys, sis places a l'any.
Ara se n'han creat sis-centes trenta en dos mesos.
Clar, jo ja entenc que un es puga, diguem, posar nerviós davant d'eixa situació.
I passa com en els llibres, comença a plantejar que quins problemes hi haurà per a algú que ha perdut la factura.
I no es plantegen que n'hi ha.
.
.
ahir n'hi havia de moment, d'entrada, mil sis-centes famílies que han demanat plaça en estes escoles públiques que van a impartir el 2-3.

Que un pla d'estes característiques genera en alguns sectors situació d'incertesa i tal?
Normal, evidentment normal.
I per això estem parlant i anirem a parlar amb tots.

Ahir, per exemple, ahir no, despús-ahir, vaig tindre una reunió amb Acade, amb la patronal de l'ensenyament privat, i expressament va vindre la representació de les escoles infantils.
I després d'una reunió de dos hores van eixir molt contents de la reunió.
Per què?
Perquè van.
.
.
No, pregunte-li-ho a Acade si no es fia del que estic dient.
Per què?
Perquè van parlar de com anaven a gestionar el pla i de quina manera anaven a implantar el procés.

I aprofite, ja que s'ha preguntat, per a explicar-ho en condicions.

En primer lloc, estem fent un pla experimental, un pla experimental en què el que hem d'experimentar és la novetat.
Les escoles infantils de zero a tres ja estan molts anys funcionant en bones condicions i algunes amb una trajectòria d'aplaudir totalment pel treball que han fet.
Eixes escoles no tindran mai cap problema per a la seua continuïtat, mai.
El que hem dit és: anem a incorporar també a este procés la garantia que totes les famílies puguen tindre una major accessibilitat de la que tenen hui a una plaça d'educació infantil gratuïta.
De quina manera?
Bé, per un costat hem de comptar amb les escoles infantils municipals.
Per altre costat hem de comptar amb les escoles infantils de zero a tres anys que ja han portat una trajectòria determinada al llarg del temps i que estan donant una bona resposta educativa a l'alumnat.
Hem de comptar també amb la possibilitat, que ja es va fer en Cantàbria l'any 2002 i va ser un èxit, i per això ha sigut, diguem, un element més de referència, de poder incorporar allà on siga possible, allà on es considere que és positiu algunes aules de dos a tres anys en els centres públics d'infantil i primària.
De manera que el conjunt de tot, de les aules de dos-tres en els centres públics, més les escoletes infantils municipals, més les escoles que per exemple han organitzat les cooperatives d'ensenyament del País Valencià, més algunes altres escoletes que, per exemple, d'ahí venia el comentari d'Acade, que no estan en les comparatives d'ensenyament, però també han fet una trajectòria i un treball absolutament clar i que s'ha de respectar i potenciar.
I en eixe conjunt d'estructures anem a arribar a acord com estem arribant ja.

L'altre dia amb Acade, com dia, demà, una reunió amb la unió de cooperatives d'ensenyament, una mesa sectorial amb els sindicals amb la qual l'únic que vam manifestar és, per un costat, que se volien haver enterat abans, en una reunió prèvia, que digueren tal.
Totalment d'acord.
El que passa és que ahí tenim un problema etern.
Si fas una reunió amb qualsevol organització hui per a parlar d'este tema, demà ix als mitjans de comunicació una visió del que ha estat en la reunió.
Quan es presenta per part de l'administració que fa la proposta, doncs evidentment té el problema contrari, que és que l'altre te diu que no li ho has contat abans.
Però bé, ahí sempre tindrem el problema de l'ou i la gallina.

En qualsevol cas, el que és una realitat és que enguany n'hi ha sis-cents trenta xiquets i xiquetes de dos anys que l'any passat no estaven escolaritzats i que si ho hagueren fet l'any que ve tampoc haurien estat escolaritzats, que tindran una plaça pública i gratuïta.

En segon lloc, que anem a tindre els propers dies, n'hem tingut ja algunes, però anem a tindre reunions en tots els sectors implicats per a parlar d'estos temes.
Abans, quan he entrat a les deu i mitja a Les Corts m'he trobat a una representació, que també n'hi han dos companys ací dins, i hem quedat ja que els propers dies quedarem un dia per a assentar-se i xarrar amb tranquil·litat de tot este tipus de qüestions.

Clar que entenem que en qualsevol sector davant d'una iniciativa que es nova es cree, diguem, incertesa.
Però també saben, i si no ho saben ho sabran molt prompte, que nosaltres el que volem fer sempre és parlar amb tots.
A vegades estarem d'acord, a vegades no, però sempre donarem la cara, sempre parlarem amb tots i sempre buscarem el màxim consens possible.
Com va demostrar el conseller des del primer dia i com vam demostrar convocant, que no s'havia fet mai en la història, els 2.
500 directors de tot el país, els 2.
500, d'Alacant, València i Castelló, només començar la presa de possessió, diguem, per part del conseller i meua i dels altres directors generals que s'havien nomenat.

Les crítiques que hem rebut per part de l'STEPV, UGT i cooperatives, pregunteu-les directament.
Crítiques, per exemple, al procés o al que significa el trencar el cicle.
Qüestions que anem a comentar en el pla experimental i que anem a parlar i que anem a analitzar conjuntament.
La valoració global que va fer tant UGT, com comissions com la confederació d'AMPA, com la comissió de pares i mares catòlics, la Covapa, la Gonzalo Anaya, van ser totes, totes, globalment positives.

I després anirem veient què diuen demà les cooperatives d'ensenyament, que diuen la setmana que ve els diferents col·lectius implicats quan parlem u per u amb ells.

En resum, anem a estudiar esta oferta ajuntament a ajuntament.
Anem a analitzar en cada municipi quina oferta n'hi ha en l'actualitat, com podem millorar eixa oferta i com avancem cap a una gratuïtat del dos-tres amb caràcter general.
I com donem ajudes econòmiques a les famílies en funció del seu nivell de la renda en el zero-dos.

Perquè aprofite també per a comentar això.
Som l'única comunitat autònoma d'Espanya que dóna ajudes lineals a totes les famílies en el zero-tres, independentment del nivell de la renda.
L'única.
Què vol dir això?
Que en el dos-tres, per exemple, l'última convocatòria, se va donar 62 euros a cada família.
En el u-dos, 94 euros, i en el zero-u crec que va ser 115, 116, no recorde exactament la quantitat però, en fi, me quede amb el 62 del dos-tres.

Una família que no pot pagar 280 euros, que és el preu màxim per al dos-tres, tampoc pot pagar-ne 218 per motius obvis.
I, per tant, ho diguem clarament, n'hi hauran famílies que no tenen necessitat de rebre els 62 euros… Home, a tot el món li ve bé que li dónes (inintel·ligible) .
.
.
per a anar-se'n un dia o un parell de dies a sopar, però el que estem parlant, el que estem parlant és que algunes famílies no poden anar perquè no és una quantitat suficient.
I, per tant, per tant, el que intentem.
.
.
és que sóc apassionat en les coses que me crec, (algú diu: «Ja, ja.
») no espere insultar a ningú per fer-ho amb més passió.
Si és aixina demane disculpes perquè no és la meua intenció.

Per tant, ajudes econòmiques per a les famílies que més ho necessiten més elevades i si no tenim més pressupost, evidentment, les que no ho necessiten no rebran eixos 62 euros perquè igualment poden escolaritzar-se i (inintel·ligible) .
.
.
el seu fill.

Per tant, en resum, ajuntament a ajuntament, municipi a municipi, estudi de la situació, veure les places que n'hi han i com poder donar una bona resposta educativa que anirà creixent any a any.
I no amb un únic model, sinó combinant, com li he dit, escoles infantils, d'un tipus i de l'altre i grups en l'escola pública on es considere necessari i tinga els requisits per a poder fer-ho.

S'ha dit que els espais complixen o no les condicions.
Les complixen.
Que els ajuntaments estan rascant la butxaca per a tal.
Fals.
L'únic ajuntament que s'ha oferit voluntàriament per a fer una obra de caràcter menor ha segut el d'Orihuela perquè se va informar per la inspecció tècnica que el centre no reunia les característiques.
Teníem dos opcions, o deixar-lo per a l'any que ve o, si es podia actuar ja, fer-lo.
Com que nosaltres en estos moments no teníem capacitat per a poder actuar ja en el centre, l'ajuntament es va oferir voluntàriament, i va ser a iniciativa seua, i va dir «nosaltres, i l'obra menor que és, que era posar una porta, ho farem perquè volem que comence ja enguany».
Per tant, no sé la resta d'informació d'on és.

El tema dels concerts.
.
.
La frase que actualment en lloc de les famílies triar centre són en molts casos els centres els que trien família, jo crec que la vaig repetint oralment i per escrit, des de fa deu anys.
Per tant, és una frase que no respon simplement a una ocurrència de ningú, sinó que intenta reflectir, i el conseller ha dit frases semblants, per què?
Perquè compartim el criteri que hem de modificar.
I el que hem de modificar és deixar d'utilitzar paraules que no s'ajusten a la realitat.

Llibertat de les famílies?
Tota.
Cada família pot demanar el centre que considere més adequat per a escolaritzar el seu fill o la seua filla.
Tota la llibertat.
Si n'hi ha cent places i n'hi han noranta-huit famílies, entraran les noranta-huit.
Què estem debatent?
Quan n'hi ha més demanda que oferta, quan n'hi han cent places en un centre i ho demanen dos-centes famílies.

Quines són les famílies que han de tindre més barem?
Nosaltres, que ho debatrem en el decret d'admissió, amb tots els sector de la comunitat educativa, en principi, com a idea general, apostem perquè el que viu enfront del centre, per així dir-ho, ha de tindre prioritat enfront del que viu a l'altre extrem de la ciutat.
I és un tema, a més, que l'hem defensat tota la vida, Compromís, Podem, PSPV i tots els que estem per garantir i intentar donar.
.
.
Els centres educatius no són hotels.
Els centres educatius han de ser.
.
.
donar una resposta educativa de qualitat a tot l'alumnat que viu en eixe barri, i hem d'aconseguir que si algun centre no la dóna, actuar, si és per un tema d'instal·lacions, per professorat, pel que siga, per a millorar la seua oferta, i que tots estiguen satisfets i contents de portar el seu fill i la seua filla al centre que està més prop de sa casa.
Que volen portar-lo a un altre centre?
Cap problema, que el porten.
Ara bé, si n'hi ha més demanda que oferta el que hem de parlar és d'un barem que prime unes coses o altres.

Per a nosaltres, germans en el centre, proximitat, nivell de renda de les famílies i fill o filla o pare amb discapacitat, són els quatre criteris marcats des de l'any 1984, en la LODE, ratificats per la LOGSE en el 1990 i no modificats ni per la LOE ni per la LOCE ni per la LOMCE, són els quatre criteris que considerem bàsics per a organitzar la baremació.
I no en compartim en canvi altres com el punt que dóna el Consell Escolar o que en la pràctica provoquen que siga el centre el que tria família, en lloc de ser la família la que tria centre.
I d'ahí bé el comentari al qual s'ha fet referència.

I, per últim, la senyora Gascó me recordava que ja no sóc el cap pensant del PSPV.
(Una diputada, amb el micròfon desconnectat, diu: «No solo.
») No solo.
Jo crec que eixa resposta no fa falta que la done jo.
En l'any 2012 em vaig incorporar a la conselleria d'educació i la meua directora general era Beatriz Gascó.
I crec que sap perfectament i, si no, la convide que ho diga públicament, que des de gener fins a juliol que vaig estar a la conselleria, vaig fer tot el que tocava fer, inclús en actes públics, i era i continue sent el secretari d'educació del PSPV, i mai hem tingut cap problema, mai, en l'administració, en el meu lloc de treball, ni amb el ministeri ni amb la comunitat.
Per tant, eixa recomanació, encantat d'escoltar-la però la que l'ha formulat sap que sempre l'he complida i, per tant, no vaig a canviar ara.

Passe a la segona intervenció.
El pacte autonòmic, totalment d'acord, treballarem junts, evidentment amb tots.
Jo ho vam fer també.
.
.
Alguns tenim experiència en eixe tema, en concret en l'intent del ministre Gabilondo de formular-lo.
Jo vaig estar treballant directament en això.
Per tant, ara estarà encantat, junt amb el conseller i baix les seues directrius i de l'equip de la conselleria, junt amb tots vosaltres, tots vostés, de poder fer-ho i junt amb tota la comunitat educativa, com dia la portaveu de Podem.
Evidentment, hem d'arribar a un acord de tota la comunitat educativa, amb tots els agents socials i el més ampli possible també amb totes les forces polítiques.

Les construccions escolars.
.
.
Evidentment ahí tenim un repte important.
Els barracons dúplex, als quals feies referència, en el col·legi 103.
El primer que vam fer és una setmana abans que es produïra, diguem, eixa alarma entre les famílies, és parlar amb l'empresa que anava, diguem, a (inintel·ligible) .
.
.
i es va portar l'informe que fan sempre d'absoluta seguretat, sense cap dubte, en les instal·lacions, i una vegada que això estava aclarit, i a més amb una empresa que ja porta anys treballant per a la conselleria d'educació en el muntatge dels barracons, bé, doncs ja era un tema més bé de sensació estètica o visual que no diguem de perill, per als alumnes, perquè si no, evidentment, per motius obvis no haguérem autoritzar que es posara d'eixa manera.

En qualsevol cas, van anar al centre, el mateix dia de l'inici de curs, es van reunir amb l'AMPA, amb l'equip directiu, i van analitzar la possibilitat que es fera un altre tipus d'actuació, que no fera falta posar-lo, si, diguem, es quedaven més tranquils una vegada aclarida la seguretat jurídica, no ja tant per a enguany sinó pensant en l'any que ve, perquè és una zona encara amb creiximent de demanda de matrícula i, per tant, que havíem de buscar solucions perquè l'any que ve no s'haguera d'anar ampliant més.
I, per això, després també d'escoltar que no s'havia pogut produir un acord amb l'Ajuntament de València per a utilitzar el solar del costat, doncs amb una cridada telefònica a l'alcalde de cinc minuts van acordar que en el solar del costat podíem ja intervindre per a posar l'aulari d'infantil.
I a partir d'ahí van acordar que l'aulari d'infantil es posaria ahí al costat.
Per tant, ja no feia falta pujar a la segona altura que estava prevista i, sobretot, van dir el que les famílies més demanaven, que era quan anava a començar a construir-se el nou centre, que va ser quan van anunciar que al llarg del 2016 s'encetarien les obres del nou centre.

I ahí vull aprofitar per a comentar que quina va ser la reacció de moltes famílies: «No nos creemos nada.
».
I per què no es creien res?
A mi era la primera vegada que em veien.
Per tant, no estaven parlant de la meua credibilitat ni personal ni com a secretari autonòmic d'educació ni com a representant de la conselleria.
Perquè porten nou anys escoltant coses que mai s'han complit.
I no fan referència a si s'ha produït o no un canvi de govern.
El que fan referència és que el govern els ha dit moltes vegades que s'anava a construir i després veien que no es construïa.
I això és un dels problemes més grans que estem tenint quan parlem amb diferents col·lectius que quan els dius «això ho anem a fer d'esta manera, començarem tal» l'entrada és «no me creo nada».
Jo ja ho entenc personalment, que la resposta siga «no me creo nada».
Els motius són els que havien d'explicar altres grups d'esta cambra.

Per tant, què anem a fer ahí?
Crec que ho he comentat abans.
Estem fent un estudi de tots els centres.
.
.
crec recordar que són trenta centres totalment en barracons, cent setanta-quatre que tenen un nombre important d'alumnes que donen classe en el dia a dia en barracons, i a altres que són d'altre tipus d'instal·lacions o no en tenen tantes en el mateix centre.
A partir d'ahí, junt amb els centres que fan falta construir, com l'exemple que he comentat abans de Rafelbunyol que estava rebentat, o altres que pel creixement de la població.
.
.
En fi, de totes les comarques del país, estem fent un estudi de com estan.
I a partir d'ahí una llista amb criteris objectius, que és la que va anunciar el conseller al ple de Les Corts.
Quan tingam eixa llista i expliquem els criteris pels quals s'han ordenat, ja serà en funció dels pressupostos que podrem dir, «bé, l'any que ve arribarem fins al número 42, o a l'any següent.
.
.
».
En fi, un calendari que puga permetre conéixer per part de les Corts Valencianes i, per tant, depén de tots els grups parlamentaris que hi haja més o menys pressupost per abordar, diguem, eixe procés de construcció que siga el més àgil possible.

Atenció a la diversitat, efectivament, amb més recursos per als centres que més ho necessiten, però partint d'una escolarització equilibrada entre tots, perquè és la millor manera de donar resposta a l'alumnat.

De l'FP dual únicament un comentari.
Actualment n'hi ha mil sis-cents noranta-tres alumnes segons les dades oficials donades de l'any passat, cursant FP dual en mil cent sixanta-set empreses.
No arriba a dos alumnes per empresa.
Ho siga, que tenim quasi més empreses que alumnes.
O s'han fet més rodes de premsa anunciant l'FP dual que alumnes n'hi ha cursant l'FP dual, dit d'una altra manera.

Per tant, volem fer un treball seriós en eixe tema, perquè el model espanyol de formació professional des de l'any 1990, ja és dual.
En quin sentit és dual?
Que ja no parlem de pràctiques a l'acabar els estudis.
El mateix que ha passat amb els estudis de grau i de postgrau a la universitat.
No parlem de pràctiques a l'acabar.
Parlem que una part de la formació s'ha d'adquirir en una empresa del sector.
I, per tant, el que parlem és de quantes hores necessiten per a adquirir eixa formació, en quina empresa del sector i quantes hores se poden fer a un centre educatiu.
I per això es va introduir el mòdul anomenat de «formació en centres de treball» que són quatre-centes hores, de les dos mil que dura un cicle, quatre-centes s'han de fer en una empresa del sector (inintel·ligible) .
.
.
Què passa?
Que jo crec que és un dels problemes que tenim al sistema educatiu en general, que és massa rígid.
Doncs a la millor n'hi han cicles que en lloc de quatre-centes en fan falta sis-centes o huit-centes i altres, en canvi, que tenen prou amb tres-centes.
Depén del tipus d'estudis i del tipus de competències que estiguen adquirint.
I eixa és la proposta en què estem treballant, intentar donar més flexibilitat, arribar a acords amb empreses i saber que nosaltres no som Alemanya o Àustria, que el nostre model productiu és diferent, les pimes són absolutament majoritàries al nostre país.
No és el mateix arribar a un acord amb la Ford, Bankia, Mercadona, tal, pel tipus d'estructura i el tipus de possibilitats que quan arribes a un acord amb una xicoteta empresa.
Per tant, hem d'ajustar-lo a eixe nivell.

Evidentment, no té sentit tindre mil sis-cents noranta-tres alumnes en mil cent sixanta-tres empreses.
No és producte de la casualitat.
Els centres, en els dos últims anys, solament se'ls autoritzava impartir un cicle nou amb el compromís que fóra d'FP dual.
Per tant, de nou buscant el titular, no buscant realment tindre una oferta educativa ajustada a les necessitats de l'alumnat.

La col·laboració, com he dit abans, la tindrem, treballarem junts i arribarem al màxim d'acords possibles.

Portaveu de Podem, el pla dos-tres, crec que ja he explicat les característiques; el pacte d'educació, subratlles i compartim totalment que siga fonamentalment consensuat amb la comunitat educativa.
Totalment d'acord, evidentment, en tot el que siga afavorir el pensament lliure i crític de l'alumnat, com a forma fonamental del seu desenvolupament personal i social i, per descomptat, que hem d'actuar no ara sinó sempre amb transparència.

I transparència vol dir, com li explicava fa un moment respecte a construccions, amb criteris públics per a poder fer les coses.
Es podrà després compartir o no, però que no siga producte d'altre tipus de consideracions.
Es podrà.
.
.
quan explique, doncs, mira, este centre va el primer per estos motius, i este el segon i este va el díhuit.
.
.
Segur que si preguntes als del municipi corresponent.
.
.
«doncs, el díhuit hauria d'anar el quatre», però bé, això ja sabem que passarà, és normal, però almenys que es puguen explicar els criteris, com s'han configurat i amb quin calendari i per quins motius.

I el mateix el que parlàvem abans dels interins.
És impossible arribar a un acord en l'ordenació d'una llista, és impossible.
Per què?
Perquè sempre un pensa que els motius que té són superiors als que té un altre.

Una altra cosa seria diferent.
Què anem a aconseguir mil profes més o dos mil?
Home, si n'aconseguim dos mil, tots més contents.
Però quan parlem de com ordenar els mil, és un tema diferent.
El que tenim de nou és intentar arribar a un consens, el més ampli possible, i de nou amb transparència, explicant els motius, la configuració, i buscant un equilibri entre diferents, diguem, situacions.

I per això plantejaves el tema de l'Acord del Botànic.
Crec que una de les millors formes de recuperar la credibilitat perduda és complint el que es promet.
Complir el que es promet vol dir, entre altres coses, que quan u en un programa electoral posa unes coses, les ha de complir, perquè la població també s'acostume a saber que això que mai es complixen els programes no és una realitat i que alguns sí que treballem per a complir-los.
I si no es complixen s'explica per què no, però no simplement s'amaguen.

Aleshores, repasse, ràpidament, perquè són cinc punts, l'Acord del Botànic en educació.
El primer, paralitzar les retallades en serveis públics i progressivament garantir l'extensió i l'augment de la qualitat.
El primer que vam fer, com va explicar el conseller en el ple de Les Corts és reincorporar trenta-tres aules d'infantil i primària que s'havien suprimit i que amb el mateix pressupost d'enguany hem pogut recuperar-les, en compliment del primer punt.

El segon: extensió progressiva de l'ensenyament públic de zero a tres anys.
El que acabe de comentar.

Increment progressiu de l'oferta de Formació Professional.
Hem posat en marxa, de nou, enguany, places per a tres-cents vint-i-huit alumnes més de Formació Professional i hem posat en marxa els programes de segona oportunitat, del pla que se va presentar.

Tercer, reduir progressivament la ràtio, incrementant el nombre de professor i presentant un calendari d'eliminació de tots els barracons.
Això dels barracons ja ho he comentat.
Això de la ràtio, enguany n'hi han mil seixanta-set aules que no superen la ràtio màxima, respecte a l'any passat.
És absolutament insuficient, encara en queden quatre mil sis-centes que superen la ràtio.
I el compromís és, a partir de l'any que ve, en l'inici de la matrícula, que als tres anys no hi haja cap grup amb més de vint-i-cinc, en infantil; en secundària, cap grup, en l'inici, en primer, de més de trenta; i després, ja, reducció progressiva conforme anem podent aplicar-ho.

Quart, acordarem amb la comunitat educativa les mesures necessàries per a pal·liar els efectes negatius que tenia l'aplicació de la LOMQE, fins que s'aconseguisca la seua derogació.
Ho he comentat abans, el decret acordat per unanimitat amb tota la comunitat educativa.

Cinqué, combatre la pobresa infantil, en concret, extensió de places i beques de menjadors i garantir llibres per a l'alumnat.
Menjadors en juny i setembre, increment de les beques de menjador, llibres gratuïts per a tot l'alumnat de l'educació obligatòria.

Sisé, violència de gènere.
Acabar amb la violència masclista, evidentment.
Este és un tema global per al conjunt del govern.
Nosaltres, en què estem treballant?
Primer, com ha dit abans la portaveu del PSPV en la comissió, incorporant que els familiars, filles i fills de les víctimes de la violència de gènere, tinguen la matrícula gratuïta a la universitat, com a un gest fonamentalment de transmetre què significa el tema.
Hem tingut ja una reunió, anem a concretar amb les institucions responsables de la dona al nostre país per a poder fer plans conjunts, que afecten el conjunt de les conselleries, i poder treballar.
I, evidentment, ahí també comptarem, convençuts, amb el suport de tots els grups parlamentaris, perquè tots tenim el convenciment que eixa xacra l'hem de combatre entre tots.

I, per últim, l'últim punt era elaboració d'una llei valenciana d'educació, que és, evidentment, la que no se pot fer en dos mesos, però que ja hem anunciat, va anunciar el conseller (inintel·ligible) .
.
.
que anem a treballar.

Per tant, tots els punts de l'Acord del Botànic, cinc estan totalment complits i altres dos estan en marxa.
Creguem que és una manera de transmetre que es poden fer, si es volen, les coses i, en este cas, en un pressupost ja aprovat de 2015 i en el 80% del pressupost gastat, val?

I, per últim, la intervenció.
.
.
No, per últim no; en queden dos.
Compromís, ja he comentat en la primera intervenció el tema del mestissatge polític i què significa, en fi, que crec que qualsevol que sàpiga llegir sap que això és una realitat.

I el segon punt que plantejaves, n'estem radicalment d'acord.
En els ajuntaments hem de treballar molt més conjuntament.
I conjuntament vol dir analitzar conjuntament des de l'oferta educativa, l'oferta de formació de persones adultes, en altres que tenen programes, també, en este cas de gratuïtat de llibres de text i altres materials, que ara el que estem fent és treballar conjuntament per a vore com es poden posar en conjunt.

L'obertura dels centres.
No té sentit, per exemple, hui, en la legislació que hi ha vigent, un ajuntament és propietari d'un centre d'infantil i primària, no de secundària.
Per a poder utilitzar les instal·lacions d'un centre de secundària fa falta: demanar permís a la conselleria d'educació; que ho porta a la secció de patrimoni; la secció de patrimoni fa un informe; si l'informe és negatiu, s'acaba ahí, si és positiu, passa a la direcció general de patrimoni de La Generalitat.
.
.
O siga, a l'any que ve igual tens permís.

És a dir.
.
.
Pose com a exemple concret que hem de canviar, evidentment.
Si estem parlant de dos administracions, l'administració local i l'administració autonòmica, el que hem de fer és parlar de com anem a utilitzar millor entre tots els espais públics, com poder utilitzar-lo, en quines condicions, qui es fa càrrec.
.
.
, en fi, de les coses que fan falta parlar en estos temes.
Però això com un exemple concret.

Crec que, de veritat, si ens creguem això de la tribu, en el sentit que tots influïm per a bé o per a mal en l'educació dels nostres fills i filles, l'ajuntament és qui té una posició privilegiada per a, diguem, coordinar els diferents agents de la tribu en un municipi determinat.
I, per tant, el que hem de fer ahí és analitzar el paper de serveis socials, famílies.
.
.
, en fi, de tots per a realment poder treballar conjuntament.
I per això avançarem en eixa línia.

En el mateix sentit, això d'ajudar els projectes d'innovació i d'investigació, totalment d'acord.
Hem de fer-ho tant en les diferents etapes educatives com en la universitat.
I totes les propostes de la universitat les estem fent des del principi en converses amb els rectors.
Tant el conseller com la directora genera d'universitats i jo mateix hem anat a totes les universitats valencianes, hem estat reunits amb els rectors i amb l'equip rectoral per a parlar de les primeres propostes, dels primers elements.
I després, l'altre dia, en el consell general d'universitats també vam posar en comú, diguem, les propostes que després ha comentat la diputada Eva Alcón.

¿I com pensem recuperar la credibilitat perduda?
Ho comentava també abans, complint el que prometem; donant la cara sempre, no amagant-se davant de cap problema.
A vegades arribarem a acords, a vegades no, evidentment, però mai serà per no haver escoltat, que és diferent d'oir, escoltar tot el món, escoltar els seus argument i intentar aproximar posicions, perquè qui es creu que té la veritat.
.
.
, que s'ho faça mirar.

Crec que hem de compartir.
Ja ho estem fent en el govern: dos partits polítics diferents i en un tercer partit que ha participat en l'elaboració de l'Acord del Botànic.
Ho hem de fer no únicament a nivell polític, ho hem de fer a nivell general, en el conjunt de la societat: sindicats, associacions de mares i pares, col·lectius, ajuntaments.
.
.
, en definitiva, en tots els qui configurem eixa tribu a què feia referència.

I, per últim, la intervenció de la portaveu de.
.
.
, d'Eva Alcón.
Gràcies per les gràcies i per les qüestions que has plantejat respecte a la universitat.

El tema de les taxes universitàries.
Clar que anem a reduir progressivament les taxes.
El que vull destacar és per què enguany.
.
.
Enguany, en el pressupost aprovat, teníem -crec que ho va explicar ja el conseller en el ple de Les Corts-.
.
.
Però diguem això en caràcter general.
Però, específicament, vam poder arreplegar, de les diferents partides, un milió d'euros.
I era el que volia comentar com a exemple, no d'ara, sinó per al futur.

Si tenim un milió d'euros i n'hi han, aproximadament, cent vint mil estudiants universitaris, podem optar per baixar huit euros a cada u -que és un milió- o que mil estudiants universitaris tinguen matrícula gratuïta.
I, evidentment, vam optar perquè mil estudiants universitaris tingueren matrícula gratuïta.
Perquè la baixada de huit euros no és significativa per a ningú, és paregut a allò que deia abans en el tema d'infantil en els seixanta-dos euros.
Clar, seixanta-dos és més que huit; l'únic que estic diguent és que a ningú li va mal que li donen seixanta-dos euros, però el que hem d'analitzar és el motiu pel qual es donen i com anem a afavorir una situació i l'altra.

Per tant, hem de parlar, al mateix temps, de finançament de les universitats, de taxes i de política de beques, les tres coses conjuntament.
I, en funció d'això, buscar criteris que puguen permetre una baixada, que no té per què ser la mateixa per a tots -ahí anava la reflexió-, se poden baixar, se poden congelar per a uns o baixar un poquet per a tots, diguem, baixar en més quantitat per a altres o pujar la quantia de les beques.
.
.
En fi, en definitiva, parlar del trinomi: finançament de les universitats, taxes i política de beques, per a donar un principi que és bàsic, que és que cap estudiant deixe de fer-ho per motius econòmics.
I eixe és el principi que ha de regular, diguem, les nostres actuacions, tal com va dir el conseller en el ple de Les Corts.

¿Pràctiques únicament per a magisteri?
No.
Per a tots els estudis de graus que després, a més, poden permetre.
.
.
, això, facilitar en definitiva canviar a més el concepte de pràctiques, com deia abans.
No ja pràctiques, sinó convenciment que no es deprén únicament en l'àmbit escolar i en l'àmbit educatiu, sinó que hi ha coses que deprenen millor en el sector corresponent i, per tant, hem de facilitar eixe procés.

En investigació, la directora general d'universitats, per encàrrec del conseller -i l'altre dia ho van estar parlant-, ja està preparant algunes propostes, que encara no han anunciat, al voltant d'un pla que puga permetre el retorn del talent.
Per tant, quan ho tinguem preparat ja es presentarà.
I, evidentment, és un tema fonamental, que els nostres joves, que han estudiat al nostre país i que se n'han hagut d'anar fora perquè no tenen possibilitats, tinguen possibilitats de tornar per a, realment, poder donar millor resposta a la situació.

I, per últim, la referència al plurilingüisme, és evident que crec que ho hem de transmetre moltes vegades tots, que no es deprenen les llengües únicament en l'escola.
I, per tant, això no vol dir fugir de les nostres responsabilitats; el que vol dir és que o som conscients d'això o ens equivocarem.

Els portuguesos, que estan ací al costat, ¿per què saben més anglés que nosaltres?
Per què?
¿Perquè ho fan millor a l'escola?
Tenen totes les pel·lícules en versió original, dibuixos animats tots en versió original, tot subtitulat.
I això, en un any no, en deu, quinze, vint anys es nota.
I això és el que hem de.
.
.
, no és per a defugir de l'escola, és perquè combinem, que actuem en l'àmbit escolar i que actuem fora per a aconseguir-ho.

Gràcies a tots.

La senyora presidenta:

Molt bé, moltes gràcies.

Abans de continuar, m'agradaria comunicar-los que, per acord de la mesa, el punt 7 el passarem per a la següent comissió, ja que el secretari autonòmic tenia un consell d'administració i havia de marxar.

Té la paraula.
.
.
, bé, imagine.
¿Voleu parlar de tot?
Rèplica?
¿Algú més vol demanar la rèplica?

Sí, té la paraula el Grup Popular per un temps de quatre minuts.

La senyora Gascó Enríquez:

Muchas gracias, presidenta.

Señor Soler, no se enfade conmigo, que lo he visto… Ha habido un momento que lo he visto a usted exaltado.

Mi labor, como diputada del Grupo Popular, es controlar al gobierno.
Y es lo que estoy intentando hacer, preguntarle cosas sobre las cuales tenemos no una, no, sino muchísimas dudas.

Pero yo le digo que me voy contenta de su comparecencia.
Me voy contenta porque, además, me ha dado dos titulares que, bueno, yo creo que a la ciudadanía le van a interesar mucho:

Por un lado, el tener una fecha para saber que, como máximo, las familias van a poder cobrar en diciembre.
Ese es un dato muy positivo que celebro porque, aunque usted no se lo crea, sus éxitos son los éxitos de la comunidad educativa, y yo los celebraré absolutamente siempre, señor Soler, no lo dude, por favor.

Y, luego, sobre todo, el otro anuncio, que es decir que van a quitar la universalidad del bono infantil -que ahora después retomaré este tema, porque me parece muy importante.

Así que ya le digo que solamente con estos dos anuncios creo que la comparecencia ha sido interesante.

Señor Soler, para no ser del PSPV, a usted le hacen trabajar mucho.
Porque yo no sé si usted es consciente de que ha dicho que no es de ningún partido, sí, al principio, y ahí estarán las cámaras, pero decirlo lo ha dicho.
Yo creo que, a lo mejor, los nervios o las ganas de decir muchas cosas a la vez hacen decir que no es de ningún partido.
Usted es un histórico, y lo sabemos.
Así que estoy convencida de que eso ha sido un error de su exposición.

(Veus) Sí, por favor, páseme el programa.
Usted se ha brindado a pasarme el programa, pero el de Compromís es que no lo encuentro.
Estaré encantada de leerlo, por supuesto.
(Se sent una veu que diu: «Jo li'l passaré.
») Por favor, gracias, lo agradeceré enormemente.
(Se sent una veu que diu: «Jo li'l passaré.
») Yo lo agradeceré enormemente y me lo leeré con muchísimo gusto, y estoy convencida que lo comentaremos aquí.

Hombre, señor Puig, que me diga que al colegio donde el president de La Generalitat… (Veus) Sí, es que es lo que le iba a decir, que el señor Puig va a inaugurar el curso escolar -ahora entenderá el lapsus linguae-, que el señor Puig va a inaugurar el curso escolar a un centro educativo y que ese centro no tenga toda la plantilla… Faltaría más.
Por eso el Luis Vives tenía toda la plantilla.

Pero vamos a hacer una cosa.
Yo le voy a pedir una solicitud de documentación desde mi grupo pidiendo, centro a centro, que me diga los profesores que faltaban el primer día de clase, porque así veremos que no solamente el Luis Vives es representativo de los más de dos mil centros que tiene la Comunidad Valenciana.

Respecto a la LOMCE, señor Soler, sigue sin contestarme.
Usted me plantea aquí, me habla de troncales, de específicas… Son opciones que le da la LOMCE.
Pero eso no es minimizar la LOMCE, eso es aplicar la LOMCE.
Entonces, digan: «Vamos a aplicar la LOMCE.
» Pero las cuestiones semánticas en educación creo que son importantes, y minimizar no es lo mismo que aplicar la LOMCE.
Y creo que tendríamos que ser claros.

Respecto a los libros de texto, ya se lo he dicho, me alegra mucho, mucho, que ya haya una fecha para el pago.
Usted se ha comprometido que, como máximo, los pagos se harán en diciembre.

Dicen que van a hablar con la gente, que han hablado con todo el mundo, y aquí lo hilo con las escuelas infantiles -que aquí hoy tenemos a sus representantes-.
Usted también ha dicho: «Nos sentamos con Acade y nos sentamos con la asociación.
» ¡Oiga!
, la asociación está aquí y con ellos no se han sentado, con ellos no se han sentado.
Y porque, de repente, ha levantado el ojo y ha visto las camisetas; pero ha dicho que se habían sentado, cuando no se habían sentado.

Y ya que dicen que hablan, hablan, hablan, ¡oiga!
, hablen antes.
Con los libros de texto lo mismo, hacen el anuncio y, después, hablan.
Con las escuelas infantiles lo mismo, hacen el anuncio…, y hablen antes.
A mí me encanta hablar, ya lo ve.
¡Oiga!
, hablemos antes.
Hable con toda la comunidad educativa antes.
Hable con los grupos antes, por favor.

Y, luego, dejen de jugar a la pancarta reversible, porque a mí me van a volver loca.
Un día la universalidad no vale y no se le puede dar mucho a familias que ya tienen, como en el bono infantil; pero, sin embargo, para los libros de texto la universalidad no vale y las ayudas son equitativas para todas las familias.
Yo no lo entiendo.

Y termino, señor Soler, que no tengo mucho tiempo.
De verdad, me parece increíble, increíble que usted tenga el coraje de hacer una comparativa entre el gobierno del Partido Popular y el gobierno socialista, que gobernó muchos años, como usted ha recordado, en la Comunidad Valenciana.
Si usted, que yo no lo pensaba hacer, hace ese balance, yo también lo voy a hacer en treinta segundos.

Inversión por alumno del PSOE, dos mil cien euros; del PP, seis mil euros.
El triple.

En el sistema, invertido al año, mil quinientos cincuenta y tres millones; nosotros, el 192% más.

En infraestructuras, setenta y siete centros; nosotros, seiscientos veintidós.

Profesorado.
Ustedes lo dejan con treinta y cuatro mil cuatrocientos cuarenta y ocho; nosotros con cuarenta y nueve mil novecientos cuarenta y cinco.
El 45% más de profesorado en veinte años.

Ciclos de FP.
Con ustedes, noventa y ocho; con nosotros, 1.
178% más de ciclos.

Y lo último, enseñanzas de idiomas.
Ocho EOI con ustedes; y con nosotros, diecisiete EOI y cuarenta y nueve aularios.

Señor Soler, lecciones, las justas.

Muchas gracias.

(Se sent una veu que diu: «Te has dejado las universidades.
») Pues no tengo tiempo de más.
Si me dan más tiempo…

La senyora presidenta:

Molt bé.

Té la paraula el secretari autonòmic per un temps de quatre minuts.

El senyor secretari autonòmic d'Educació i Investigació:

A ver, a lo mejor es por la lengua que he utilizado.
Lo diré en castellano.

No he dicho jamás que no fuera de ningún partido político.
(La senyora Gascó Enríquez, amb el micròfon desconnectat, diu: «No, hombre, no.
Por mi… O en inglés, si quiere.
No tengo problema.
») No.
Lo que he dicho es que el programa que estamos presentando ha sido producto, porque coincidíamos los diferentes partidos políticos que suscribieron el Acuerdo del Botánico y especialmente los dos que estamos en este momento en el gobierno y en la conselleria de educación.
Eso es lo que he dicho.
Pero bueno, si a lo mejor lo ha entendido mal o he expresado alguna frase que haya podido inducir a error, estoy en el Partido Socialista, a mucha honra, desde el año 1980, o sea, hace treinta y cinco años.
No me escondo ni me he escondido nunca.

Bien.
Universalitat del bo infantil.
Clar que no, el que he dit és el que he dit i ho repetim.
I a més no és d'ara.
Ho vam dir ja quan vam presentar el programa i quan vam presentar el projecte.
I és: en les etapes no obligatòries, quan parlem d'ajudes, parlem d'ajudes per al que ho necessita.
Si jo tinc ara un fill de tres anys, jo no necessite que em donen una ajuda de 62 euros, perquè puc pagar 280 per escolaritzar-lo.
I el que està al costat, encara que li'n done 62, no ho pot pagar.
Si volem que els dos puguen anar, el que dic és que a mi que no me'n done 62, encara que em vindrien bé, sempre vénen bé, i a l'altre li donem molt més, perquè els dos puguen anar a una escola infantil.
Ja sé que no ho compartim.
Què anem a fer-li?
Nosaltres intentem realment respondre que ningú deixe d'estudiar per motius econòmics.
Altres, en canvi, pensen que el café per a tots, quan no tots estem igual, és la millor opció.
Nosaltres això no ho compartim.

Quina és la diferència respecte al llibre de text.
Molt fàcil, molt fàcil.
Per això és curiós que en el llibre de text ara parlen únicament de donar ajuda a les famílies que no tenen diners.
Hi ha un concepte diferent, i és, una família amb molta renda, quan va a un hospital públic, paga el medicament?
Paga la intervenció quirúrgica?
A que no?
Per què?
Perquè amb els impostos de tots té dret a eixa assistència sanitària, universal i gratuïta.

En l'educació obligatòria considerem que els llibres són un material que hem de donar a tots, independentment del nivell de renda.
I ahí està la diferència entre uns i altres.
En l'educació obligatòria, a tots independentment del nivell de renda, llibres gratuïts, si volen.
En l'educació no obligatòria, per tant infantil i posterior a la universitat, als que tenen més necessitats.

Continue.
A la senyora Gascó se li ha escapat una manera d'actuar.
És a dir, allò de: «Claro, fuisteis al Vives, porque tenía toda la plantilla.
» No, això en castellà es diu, «cree el ladrón que todos son de su condición».
Nosaltres vam anar al Vives, sense preguntar si la plantilla estava o no estava, perquè van.
.
.
(Rialles) De nou, la rialla demostra que la frase que acabe de dir és de veres, que «cree el ladrón que todos son de su condición».
És un refrany castellà molt antic.
Van inaugurar el curs el president de La Generalitat en el Cremona.
Jo vaig estar a les huit i mitja del matí en els centres, i per la vesprada vaig anar al col·legi Emili Lluch, de Nàquera, tres centres totalment en barracons.
On es va fer la inauguració l'any passat?
Al centre del Russafa, que s'havia inaugurat tot nou i tot bonic.
Nosaltres anem on n'hi han problemes, no ens amaguem.
I no preguntem abans d'anar si està tota la plantilla sencera o no, i això és una diferència radical en la manera d'actuar per part d'un govern.

Ah, i qüestions semàntiques.
Efectivament.
A alguns ens agrada dir les coses pel seu nom.
Altres, «a los recortes les llaman reformas; a los recortes salvajes, reformas estructurales; a regalar terreno a la privada, se le llaman centros de iniciativa social».
En fi, parlem clar, evidentment.
Estic totalment d'acord a parlar clar i utilitzar les paraules pel que signifiquen.
I per això diguem, clar que apliquem la LOMQE, perquè nosaltres no som il·legals que actuem fent prevaricacions.
Nosaltres apliquem la llei que està vigent, i la llei que està vigent es modificarà en el parlament espanyol, quan es modifique, quan hi hasca una majoria diferent de la que n'hi ha actualment.
El que hem fet és intentar, amb la capacitat que té la comunitat autònoma, sense modificar cap aspecte legal, perquè no podem fer-ho, ni volem fer-ho, és minimitzar els aspectes que considerem més negatius.

I per això he posat dos exemples.
I els dos són molt clars: pensem que no té sentit que els alumnes que cursen un programa de millora de l'aprenentatge, que és una mala còpia dels programes de diversificació curricular, no tinguen continuïtat en quart.
I per això, hem donat continuïtat en quart.

Acabe, que pel que es veu, ja s'està acabant el temps.
Ràpidament, és per intentar contestar al que s'ha formulat.
Parlem amb tots, de nou, bonic problema, que parlem abans.
Abans no es parlava, ara el que es demana és que es parle abans.
Molt bé.
Prenem nota.
Parlarem abans.
Anem a parlar en tots, i anem a parlar de tot.
Abans he dit que vaig tindre una reunió amb Acade, no amb la plataforma.
Amb Acade.
Ja ho sé que no sou Acade.
Estic diguent simplement que.
.
.
(Algú diu: «Tampoco somos plataforma, era por.
.
.
») Bé, amb vosaltres, amb qui siga, perquè mos hem trobat en la porta de Les Corts, i vau parlar, si no estic mal informat, amb el conseller l'altre dia en Carlet.
I per tant, no ens n'hem enterat hui.
Ja es va enterar l'altre dia el conseller en Carlet.
Anem a tindre una reunió pròximament per a poder parlar d'estos temes, amb tots els col·lectius que estiguen implicats en el tema de l'educació infantil, igual que ho farem amb tots.

I la comparativa, per últim (veus) PSPV-PP.
En fi, jo no he fet cap comparativa PSPV-PP, perquè en tot cas faria falta (veus) un discurs molt llarg.
He parlat que es van construir trenta-una escoles infantils i ara se n'han construït dos en dos dècades.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Bé, ja crec que hem finalitzat el punt.
Agraïxc la vostra participació, la vostra assistència a esta comissió.
Agraïxc les compareixences que hem tingut.
I bé, demane disculpes si en algun moment la meua inexperiència ha creat algun problema o alguna qüestió.

Suspenem la sessió fins que la mesa aplegue a un acord de data, i res més, moltes gràcies.

(Se suspén la reunió a les 14 hores i 26 minuts)