Coordinaci%C3%B3%593195.10.14%20macro.html





Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de La Generalitat realitzada el dia 14 d'octubre de 2013.
Comença la reunió a les 10 hores i 40 minuts.
Presideix el diputat senyor Rafael Maluenda Verdú.
Reunió número 21.

El senyor president:

Comencem la Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de La Generalitat, per a substanciar l'ordre del dia que prèviament se'ls ha comunicat.

Pregue a la senyora secretària comprove el quòrum.

(La secretària passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

Moltes gràcies, senyora secretària.

Senyories, en la carpeta, com de costum, tenen les seues senyories l'esborrany de l'acta.
És el moment si volen fer alguna observació, algun matís, alguna cosa que hagen de dir; del contrari, entendre'm que estan d'acord amb el seu contingut i que s'aprova.
Moltes gràcies.
S'aprova per assentiment i unanimitat.

En primer lloc, una qüestió d'ordre.
Senyor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Jo sol·licite, si a la resta de grups no els importa, que férem una alteració de l'ordre del dia per a passar el punt 4 al punt 7 i el 7 al 4.
Són dos PNL del meu grup i per una qüestió justificada voldríem que s'alterara l'ordre.

El senyor president:

Molt bé.
Coneguda la proposta, és el moment de pronunciar-se la comissió.
Vots a favor de l'alteració de l'ordre del dia?
Gràcies.
Per unanimitat, queda aprovada.

Proposició no de llei sobre la defensa pel Consell dels drets dels consumidors i usuaris per a fer complir les previsions legals en matèria de regulació d'emissions audiovisuals en l'àmbit de la Comunitat Valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 61.
951, BOC número 185)

El senyor president:

Passem al segon punt de l'ordre del dia, que és presa en consideració de la Proposició no de llei sobre la defensa pel Consell dels drets dels consumidors i dels usuaris per a fer complir les previsions legals en matèria de regulació d'emissions audiovisuals en l'àmbit de la Comunitat Valenciana, que presenta el Grup Parlamentari Socialista.

Per a la seua defensa, té la paraula el senyor Rubio.
(Remors)

Perdón, perdón.
Tiene la palabra el señor Macho.

El senyor Macho Lorenzo:

Buenos días.

Muchas gracias, señor presidente.

Bueno, esta mañana sin ir más lejos antes de venir hacia las Cortes he hecho una cosa que hago muchos días cuando estoy en Valencia y es asistir al espectáculo de la televisión matutina, un espectáculo curioso que incluso supera a las emisiones de por la noche.

Por ejemplo, a cambio del precio de la llamada, un precio que por cierto no es nada barato cuando alguno lo investiga, me podían ayudar en mi vida a mí y a mucha más gente, en principio, ofreciéndome nada menos que el conocimiento del futuro.

Todos sabemos que este tipo de programas han proliferado mucho en los últimos años, lo que a mí personalmente me hace suponer que verdaderamente detrás de todo esto existen beneficios, existe un negocio.

Cada uno puede tener su opinión sobre el tema, sobre este tipo de programas si puede o no hacer uso de ellos.
Yo tengo mi opinión, que es personal, pero desde mi punto de vista estos programas de esoterismo y pseudociencia, por ejemplo, no son más que una forma moderna de estafa donde unos sinvergüenzas se sirven de las necesidades de la gente, en ocasiones de su ignorancia y muchas veces de su desesperación, para trasladar a sus propios bolsillos el fruto del trabajo y del esfuerzo de estas personas.
Es una pena que en ocasiones muchas personas caigan en este tipo de trampas.

Insisto en que esta es mi opinión.
Como he dicho, cada uno podemos tener la nuestra, pero no es de opiniones de lo que tenemos que hablar aquí.
De lo que tenemos que hablar aquí es de que ese hecho, eso que yo he advertido esta mañana y advierto cada día que por la mañana pongo la televisión, tanto en Valencia como en Alicante y me temo que en cualquier otro sitio de la Comunidad Valenciana y también fuera, todo eso va en contra de que la normativa legal establece una serie de mecanismos sociales de defensa ante este tipo y otros tipos de programas.
Esa normativa legal es simplemente la que se incumple en demasiadas ocasiones.

De eso es de lo que tenemos que hablar hoy aquí, no de la opinión que pueda tener un servidor o cualquiera de los presentes sino en que… Bueno, yo insisto, porque tengo que decirlo, que me parece una auténtica estafa.
Hay que hablar que en muchas ocasiones su emisión directamente contraviene la ley, es decir, es simplemente ilegal.

Hay formas de enfocar este tema, pero todas coinciden en que de una u otra forma, al vulnerar las normas, este tipo de emisiones vulnera también una cosa muy importante, que son los derechos del conjunto de los consumidores y usuarios.
Y de forma muy especial, de forma gravemente especial, los derechos de determinados colectivos catalogados por la norma como de especial protección.

Vamos a entrar a alguna cosa de leyes.

El 22 de marzo de 2011 se aprobó la Ley 1/2011, del Estatuto de los consumidores y usuarios de la Comunidad Valenciana.
Esa ley definía, en el artículo 1, su objeto como la protección, la defensa y la promoción de los derechos y de los legítimos intereses de los consumidores y usuarios en el territorio de la Comunidad Valenciana, en cumplimiento del mandato del artículo 51, apartados 1 y 2 de la Constitución española, nada menos, y en el ejercicio de las competencias que La Generalitat -y estoy es muy importante- le atribuyen los artículos 9.
5y 49.
1.
35 del Estatuto de autonomía de la Comunidad Valenciana, que no son pequeñas leyes, hablo de Constitución y hablo de Estatuto de autonomía.

La citada ley concede al Consell el diseño de la planificación general de la política de protección, defensa y promoción de los consumidores y usuarios, que se dice pronto, protección, defensa y promoción de los consumidores y usuarios, de la política; la realización de la inspección -atención- la realización de la inspección y el control de mercado de los bienes, productos y servicios que se ofertan a los consumidores y la potestad sancionadora en el marco de sus competencias, también la potestad sancionadora.

También define a los colectivos catalogados de especial atención y, entre ellos, señala de forma concreta tres, que son: los chicos, los jóvenes, los niños; los adolescentes y las personas mayores.

La Ley general de comunicación audiovisual 7/2010, de 31 de marzo, establece el derecho a una comunicación audiovisual transparente, el derecho a conocer la identidad del prestador de servicios de comunicación audiovisual, como también las empresas que forman parte del grupo y el accionariado.
Señala la prohibición de que cualquier comunicación comercial fomente comportamientos nocivos para la salud.
Y yo aquí diría que sí que es importante que tengamos una visión amplia e integral del concepto de salud.

De forma concreta, esa ley regula los horarios especiales y eso es muy importante.
Los horarios de especial protección a los menores obliga a que los contenidos que puedan resultar perjudiciales para el desarrollo físico, mental o moral de los mismos sólo se puedan emitir en abierto entre las 10:00 de la noche y las 06:00 de la madrugada y siempre tienen que ir precedidos por aviso acústico o visual.
Y también aquellos que afectan, aquellos programas que se dedican a juegos de azar y de apuestas, que solo pueden emitirse entre la 01:00 de la madruga y las 05:00, junto con aquellos que tienen un contenido relacionado con el esoterismo y las paraciencias o pseudociencias, que sólo podrán emitirse entre las 10:00 de la noche y las 07:00 de la mañana.

Yo insisto que esta mañana, a eso de las 08:30 he visto yo creo que ocho canales emitiendo normalmente contenidos de esoterismo y pseudociencias, absolutamente fuera de la legalidad.
Insisto, cualquier día podemos ver en la ciudad de Valencia, pero también en muchas otras, no menos de ocho o diez señales emitiendo diaria y descaradamente fuera de este horario.

La calidad del programa televisivo de nuestra comunidad es grave en ese sentido, nos muestra que la legalidad, y con eso el derecho de los consumidores y usuarios, se está vulnerando de forma constante.
Y eso nos parece particularmente grave.
Son muchas las emisoras, ya lo he dicho, que a veces incluso a través de emisiones directamente piratas y no reguladas, emiten programas y contenidos que son contrarios a la regulación legal.
Cualquiera puede encontrarse, insisto, en cualquier horario, emisiones que no son correctas.
Hoy, sin ir más lejos, como curiosidad, a las 08:15 se estaba emitiendo una corrida de toros en un canal concreto.

Esa es la realidad, esa es la realidad.
Una realidad que, le resumo, vulnera los derechos de los consumidores y usuarios de nuestra comunidad y frente al cual La Generalitat tiene, al menos una parte, no digo que toda, pero al menos una parte de los mecanismos necesarios para cambiarlo.

Nuestra PNL solo pretende eso, que la realidad cambie para adecuarse a la ley y que para ello La Generalitat ejerza su responsabilidad en el ámbito de sus competencias.
Y además exija al Gobierno de España la necesaria colaboración para conseguirlo.

Habrán comprobado sus señorías, si han leído con detalle el cuerpo de la PNL y las propuestas de resolución, que todo ello está exento de cualquier recriminación o culpabilización.
No buscamos culpables, buscamos soluciones.
Solo buscamos que el conjunto de los grupos políticos seamos conscientes hoy aquí del problema que existe, que es grave.
Y que desde el consenso, si es posible, apelo especialmente al Grupo Popular, para que desde el consenso le podamos dar una rápida y eficaz solución.

Por ello, y sin extenderme más, les pido el apoyo para esta iniciativa.

Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Macho.

Senyor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

En nom del Grup d'Esquerra Unida anuncie el vot a favor d'aquesta proposició no de llei.
La veritat no trobe motius per a que cap grup s'opose, perquè el que es demana és una cosa tan simple, però moltes vegades també tan inhabitual com el compliment de la normativa aplicable.

És una realitat constatable per qualsevol persona que sintonitze la televisió que s'estan incomplint les lleis.
Fins i tot podíem parlar de les cadenes anomenades legals, de les grans cadenes de televisió, que també fan trampes en el repartiment del temps publicitari, que estan emetent continguts no sols de dubtosa qualitat sinó fins i tot de dubtosa legalitat.

Però si se n'anem, com es planteja ací, a eixe seguit de cadenes alegals, il·legals, o encara que tinguen llicència que estan emetent contínuament vidència, tarot, abans pornografia, sembla que això ja va superant-se, creiem que la situació és d'escàndol.

Com ja s'ha dit, no respecten els horaris de protecció infantil.
En este tema, a més a més, la mateixa televisió pública espanyola comença a incomplir-lo, perquè ha decidit emetre corregudes de bous en horari infantil, una cosa que s'havia superat.
Però sembla que, com en altres històries, estem tornat al passat.

Tenim publicitat de dubtoses garanties sanitàries, eixa teletienda famosa de la nit, emissió, com deia, de programes de vidència i tarot vint-i-quatre hores, que en el fons és un teletimo, perquè es basen en fer negoci a costa dels més incauts, segurament dels més vulnerables de la societat que puguen trobar una xicoteta esperança en parlar amb alguna persona que els escolte que els puga donar alguna llum en la seua vida, però a costa de pagar molts diners.
I també parlem d'eixes televisions pirates d'identitat desconeguda i que emeten sense llicència.

La veritat és que ací hi ha un cas clar d'inactivitat del Consell, que sols actua o bé quan eixes emissions pirates interferixen una emissió legal i la llicenciatària protesta, com ha passat a Castelló, però no actuen els altres casos, excepte que tinga un interés partidista, com en la campanya de persecució política, absolutament arbitrària i també il·legal, perquè va ser així sentenciat pel Tribunal Suprem, contra TV3.

És curiós que una televisió pública del nostre estat, també és una televisió pública amb uns estàndards de qualitat prou acceptables, més acceptables almenys de manera evident que la nostra i això ens agradaria que canviara algun dia, estiga perseguida, es tanquen els repetidors, es prohibisca la seua emissió, s'intente limitar el dret d'accés a eixa informació i a eixa oferta televisiva als valencians i valencianes que la seguien en un percentatge prou rellevant.

Però totes eixes cadenes del teletimo, de la teletienda, del porno i del tarot siguen tolerades, siguen permeses per a negocis d'uns quants, negoci de productores, com Astrocanal, i negoci de difusores que utilitzen la seua llicència per a repartir-se a mitges els beneficis, els beneficis d'eixes cridades telefòniques, d'eixe milió de llars que estan rebent emissions que segurament no són desitjades, a través de les analògiques però també a través de les TDT, amb absolut frau de llei.

Eixe negoci es fa a costa dels televidents, per una banda, perquè hem de patir telefem, hem de patir una ínfima qualitat, quan no una ofensa directa a qualsevol cànon estètic i ètic.
I només tenim una eixida, que és agafar el sintonitzador i esborrar eixes cadenes.
Moltes persones ja ho hem fet.

Però també ho paguen els televidents amb el teletimo, com deia abans, deixant-se alguns dels seus diners o fins i tot la seua salut si compren els productes que s'anuncien.
I ho paguen, i açò és encara més greu, els xiquets i adolescents que han de patir en ocasions uns continguts que no són gens apropiats per a ells.

Per això, anem a votar a favor d'esta proposició no de llei i esperem que ho facen també la resta de grups per a que comence a posar-se una miqueta d'ordre en este panorama televisiu tan lamentable.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Molt breument, perquè jo crec que no cal afegir molta més cosa respecte al que s'ha comentat i al que és una evidència i que només que amb un caràcter objectiu pots entendre si poses la televisió i veus que, efectivament, els incompliments de les lleis són sistemàtiques.

Nosaltres, aquesta proposició no de llei, que l'únic que demana és el compliment de la llei i que se facen les gestions per part del Consell respecte al Govern d'Espanya, per exercir també ferramentes de protecció als usuaris i consumidors, i en l'exposició de motius assenyala més específicament la protecció infantil, doncs, no podem dir que no.
I tampoc entendríem que ningun grup s'oposara a una proposta de resolució que diu que se complisca la llei, res més, i que s'habiliten els mecanismes necessaris per tal de complir la llei.
Que menys!
, no?
Perquè, si no, estaríem davant d'una desprotecció absoluta per part d'una institució, com en este cas són les Corts Valencianes, de no voler exigir amb totes les garanties el compliment de les lleis vigents.

Nosaltres entenem, i aixina ho hem denunciat moltes vegades, que les emissions televisives al nostre territori estan ja en una situació de barra lliure, no solament quant a les llicències, que ja van poder gaudir d'eixa barra lliure a l'hora d'atorgar llicències, que després s'ha demostrat, per la sentència del Tribunal Suprem, que no se corresponia a les garanties per a poder atorgar estes llicències.
.
.
I, per tant, a dia d'avui, doncs, aquestes cadenes que van ser beneficiàries de les llicències que se repartiren al nostre territori, doncs, estan totes en el seu conjunt en una situació irregular.

Ja no solament és això i la deixadesa, en principi, d'un govern que encara no sap què fer amb esta moguda que va provocar per tal d'afavorir els seus empresaris amics, sinó que, a més, hi ha una barra lliure evident i en el temps s'està agreujant, i també és una cosa objectiva.
Qualsevol podem fer memòria d'uns anys enrere on, efectivament, succeïen estos tipus d'incompliments dels horaris, d'incompliments de les emissions respecte al que diu la legislació, però últimament jo estic convençuda que és precisament per la no-actuació dels governs que tenen els mecanismes de fre, d'atur, de sanció a aquestes emissions, doncs, ha fet que proliferen, que siga ja una cosa pervertida, directament, davant del que és una evidència que tothom, ja dic, objectivament pot vore.

I, per tant, o ho aturem, o posem fre, o apliquem les lleis, fem com a organismes amb competència tot allò que està en les nostres mans per a aplicar les lleis i protegir els consumidors i usuaris i, ja dic, específicament, com ve diu l'exposició de motius, la protecció a la infància o, efectivament, estarem sent còmplices i estarem sent promotors d'este tipus de qüestions, a què ja s'han posat qualificatius, que jo tampoc ampliaré, però que sí que em semblen una estafa en tota regla que, efectivament, tots som espectadors o possibles espectadors i estem fent que altres més vulnerables ho siguen amb la nostra deixadesa.

Per tant, el vot favorable.
I esperem que isca per unanimitat en esta comissió.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Mollà.

Senyor Ovejero.

El senyor Ovejero Adelantado:

Sí, gracias, señor presidente.

Señorías, como principio, la televisión de por sí no es mala ni es buena.
Es simplemente un instrumento que las nuevas tecnologías pusieron en manos de los ciudadanos con muchas posibilidades de desarrollo positivo para la humanidad y la formación de las personas.

Sin embargo, al igual que después de la invención de la imprenta hubo que comenzar a enseñar a leer, es necesario, creo, en primer lugar, la formación de ciudadanos conocedores de la filosofía audiovisual para que sean capaces de dosificar e interpretar los programas y mensajes televisivos, como principio.

En su proposición no de ley, señor Macho, solicita dos propuestas de resolución que, a continuación, voy a intentar argumentar y que, al menos, comprendan el porqué no vamos a aprobárselas.

Solicita que el Consell, en base a la Ley 1/2011, del estatuto de los consumidores, haga cumplir sus previsiones legales en la regulación de emisiones audiovisuales, asegurando la defensa de los derechos de consumidores y usuarios.

Respecto a ello, le recordaré que, en primer lugar, La Generalitat ha centrado su actuación prioritaria en sancionar y poner fin a las emisiones de TDT local que se producen sin contar con la preceptiva concesión o licencia administrativa, por tratarse de la infracción de mayor gravedad en el ámbito audiovisual; pretendiendo además con ello crear un mercado competitivo legal en este ámbito, poniendo fin a la competencia desleal que han sufrido las empresas que contaban con licencia, de manera que éstas puedan conseguir un hueco de negocio que asegure su viabilidad.

Le comunico que ya se han incoado veintisiete expedientes sancionadores a televisiones locales por emitir sin la preceptiva concesión o licencia, la mayor parte de los cuales han finalizado con la imposición de la correspondiente sanción y la orden de cese de las emisiones.
En algunos casos, la orden de cese se ha ejecutado de forma forzosa por la administración.

Usted sabrá que son precisamente estas televisiones carentes de licencia administrativa, que emiten por consiguiente de forma ilegal, las que con mayor frecuencia incurren en las infracciones legales a que hace referencia la proposición no de ley: desconocimiento de horarios de protección infantil, no respeto de las limitaciones horarias para determinados contenidos, publicidad de productos de dudosas garantías sanitarias, etcétera, etcétera.

La administración de La Generalitat proseguirá con las actuaciones para poner fin a estas emisiones ilegales, carentes de licencia, a pesar de la dificultad que entraña, especialmente cuando por tratarse de emisiones realizadas por empresas situadas fuera del territorio de la comunitat y con carácter general para todo el estado se hace extremadamente difícil identificar a sus responsables, averiguar su domicilio y reunir las pruebas necesarias para acreditar su responsabilidad.

Y, en cuanto a lo que hace referencia a las competencias en materia de consumo, la Ley 1/2011, de 22 de marzo, de La Generalitat, por la que se aprueba el Estatuto de los consumidores y usuarios de la Comunitat Valenciana, establece en su artículo 6.
1 que la infancia y la adolescencia es un colectivo de especial protección.
Y ahí le aseguro que es donde el Consell pone todavía más empeño si cabe.

Apoyamos totalmente, además, la consideración de la Asociación de Usuarios de la Comunicación sobre que el etiquetado de los productos audiovisuales es clave para la futura protección de los menores, en un entorno de convergencia tecnológica y multipantalla en el que los contenidos pueden visionarse sin restricciones horarias y a través de diferentes dispositivos.

En cuanto a su segunda propuesta de resolución, debería saber que el Gobierno de España también ejerce sus competencias, que le corresponden.

En cuanto a las competencias del Gobierno de España en esta materia, éste las ejerce con la apertura de procedimientos sancionadores a televisiones de cobertura estatal por infracciones de la legislación audiovisual en relación con la protección de menores y la publicidad televisiva, así como mediante el impulso para la aprobación y aplicación de códigos de autorregulación por los operadores audiovisuales en relación con la protección de menores y en materia de publicidad televisiva.

En definitiva, lo que usted nos solicita desde el Grupo Popular lo entendemos más como recordatorio -siempre es bueno-, pero ya lo está realizando cada institución dentro de su ámbito de competencia, como indica el artículo 56 de la ley.

Reitero, la potestad sancionadora corresponde a las comunidades autónomas cuando el ámbito de cobertura no sobrepase los respectivos límites territoriales, siendo competente en las emisiones de carácter nacional la administración del estado.

Por lo tanto, rechazamos por lo argumentado su proposición no de ley.
Pero sí quiero destacar, en nombre de mi grupo, los desvelos por conseguir unos medios audiovisuales al servicio de la sociedad, de toda la sociedad.
Todos estamos por lo mismo.
Será complicado conseguirlo, pero hemos de trabajar por ello.

Sabrá que hasta incluso la Comisión Europea, en abril de este año, presentó el libro verde titulado Prepararse para la convergencia plena del mundo audiovisual: crecimiento, creación y valores.
El objetivo del libro verde es abrir un amplio debate público sobre las consecuencias de la actual transformación del paisaje de los medios audiovisuales, caracterizada por un aumento constante de la convergencia de los servicios de medios de comunicación, así como de la manera en que se consumen y prestan.

Por lo tanto, es un debate que nosotros, todos, todos nosotros hemos de participar; desde el gobierno, en vigilar y hacer cumplir las leyes del sector, como hacemos; y, junto a ustedes, los grupos de la oposición, suscitando propuestas que incidan en temas y sugerencias novedosas.

Muchas gracias.

El senyor president:

Gràcies, senyor Ovejero.

Senyor Macho.

El senyor Macho Lorenzo:

Muchas gracias.

Bueno, agradecer, para empezar, a los grupos de Esquerra Unidad y Compromís que hayan entendido una cosa que es bien simple, que…, en fin.

Me sorprende más la actitud del Partido Popular.
Simplemente, señor Ovejero, no la entiendo, ya se lo he comentado antes de iniciar este debate.

Yo no sé si es un tema de mala conciencia…, no sé exactamente qué es.
Pero la sensación que se nos queda a los grupos de la oposición, a veces, cuando presentamos algo que tiene una lógica aplastante, aplastante, como en este caso, que además lo presentamos, dicho claramente, sin meter el dedo en el ojo a nadie, simplemente asumiendo que existe un problema y que entre todos lo tendríamos que solucionar, y ustedes ni en ese caso se avienen a un acuerdo en algo que es tan obvio… Bueno, me parece curioso, vamos a llamarle curioso.

Ha dicho usted algunas cosas que suenan a excusa de mal pagador -hay dos o tres-.
Dice, más o menos: «La acción del Consell se ha centrado en una parte del problema.
» Bueno, es que el Consell tiene la obligación de centrarse en todo el problema, no me vale una parte.
¿Y el resto?

Dice…, ha dicho: «Se ha trabajado para que se eliminase la competencia desleal, y así hubiese hueco de negocio -¡uy, qué mal me suena!
, hueco de negocio-, y así se ha dictado orden de cese fulminante…».
Bien.
Ha comentado usted algo que no es exactamente cierto.
Sí que hay órdenes de cese fulminante de emisiones, pero no tanto porque éstas sean ilegales en el sentido que incluimos en nuestra PNL, no en el sentido de que incumplan la normativa o ataquen a los consumidores, sino simplemente porque había que pasar del analógico al digital y no lo hicieron en su momento.
Prácticamente, si lo consulta usted, la totalidad de esas órdenes fueron por esa razón.
Ninguna que yo sepa -y no creo estar equivocado- fue porque se estuviese atentando contra los derechos de los consumidores y los usuarios.

También ha dicho usted que es en ocasiones extremadamente difícil hacer estas cosas.
Bueno, me imagino que la policía cuando persigue a alguien también es extremadamente difícil.
Sí, yo no digo que sea fácil, tiene que ser complejo.
Pero, ¡hombre!
, por lo menos partamos del principio.
Vamos a acordar entre todos que el problema existe.
Yo estoy con usted y puedo afirmar con usted que el problema se solucione es extremadamente difícil, sí, pero habrá que solucionarlo y solucionarlo de forma completa.

Echo en falta en su discurso el tema… Yo creo que usted no ha entendido el enfoque de la PNL, ¿no?
Esto no es un problema… Este es un problema de que los usuarios, los consumidores y los usuarios están sufriendo porque existen ilegalidades en una cosa que entra en su salón todos los días, que no es baladí el tema, es decir… Cuando digo «los usuarios» son los usuarios de cualquier edad, pero especialmente los usuarios jóvenes, niños, que están especialmente protegidos y que, conforme quiere usted, parece que no se preocupa especialmente de ellos.

Sí, habla de que haya un nicho de mercado para la libre competencia.
Eso también, pero no hablamos de eso.
Hablamos de que existe un problema real, todas las mañanas, todas las mañanas en nuestra comunidad que afecta a mucha gente.
Yo he insistido que, en mi opinión, incluso son estafas, estafas masivas, y que hay que ponerle una solución.

Hemos venido aquí con una voluntad total… Yo insisto, les pediría, en el pequeño tiempo que tenemos ahora, que lo reconsideren, que lo reconsideren.
Vean que estoy intentando no atacar al Consell en nada y podría hacerlo, y podría hacerlo.
Podríamos hablar de qué pasa con el consejo del audiovisual valenciano, que en otros sitios es el que tiende a regular estas cosas y funcionando bien, en Cataluña, en Andalucía, en Navarra, en otros sitios.
Aquí por ley lo tendríamos que tener ya y no lo tenemos, en funcionamiento bien, ¿no?
, por ejemplo.

Y voy a terminar con dos cosas rápidas.
En Málaga, la fiscalía de Málaga, el fiscal jefe abre docenas de expedientes por emisiones que incumplen la ley -porque es que se incumple la ley, ¿vale?
, porque se incumple la ley general de comunicación audiovisual-, indaga posibles estafas.

La Junta de Andalucía cierra los canales piratas de la principal emisora de esoterismo y paraciencias -esto es de 30 de junio de 2013, de hace cuatro días-, a petición del consejo del audiovisual valenciano.

Claro, ¿aquí quién tiene que hacerlo?
Porque no me vale que acabe usted como ha terminado.
Dice: «Ya se está realizando.
» Mire, peor.
O sea, no lo solucione por ahí porque, si ya lo están haciendo, perdone, lo están haciendo muy mal.
Prefiero creer que no se está haciendo y que se podría hacer bien.

Yo les pido, en el tiempo que va a tener para pensarlo, que va a ser poco, que lo reconsideren, que apoyen esta PNL que, insisto, sólo busca asumir que el problema existe, porque es obvio, y que entre todos empecemos a trabajar o continuemos, si usted quiere, continuemos trabajando para solucionarlo en breve.

Muchas gracias.

El senyor president:

Gràcies, senyor Macho.

Senyor Ovejero.

El senyor Ovejero Adelantado:

Sí, señor presidente, muchas gracias.

Señorías, por lo que he oído antes y que han comentado, desprotección, no.
Las leyes se están cumpliendo, señor Macho.

Y, señor Macho, estoy de acuerdo en alguna de sus apreciaciones, y podríamos estar de acuerdo en algunas.
Pero ahora estamos debatiendo en concreto sobre unas propuestas de resolución que, ya le he comentado, no le vamos a aceptar porque se lo he argumentado en mi anterior exposición.

Pero sí que sería conveniente que pensáramos, además de vigilar todos por que se cumpla la legalidad de las leyes emanadas, y el Consell (inintel·ligible) … delantera para y por los medios audiovisuales.
Pero también tenemos que ver y estudiar qué papel deberían tener los profesionales de la comunicación, que han recibido una formación, saben lo que tienen qué ofrecer y cómo darlo; pero, a veces, o no se les deja informar con equilibrio y sin sesgo ideológico… Y por ello también deberíamos luchar, no solamente por otro tipo de programas.

Creo que convendrá conmigo en que no se puede construir una sociedad libre, próspera, avanzada y equilibrada desde la manipulación y la mentira, y eso contempla todo, los programas y lo que se emite a través de esos programas.

Termino con una frase que dijo el profesor Vázquez Medel, catedrático de Comunicación, que dijo, «sin periodistas independientes no hay periodismo, y sin periodismo no hay democracia», lo cual creo que compartiremos todos -yo al menos sí-, pues, necesitamos de unos medios responsables y de unos periodistas ecuánimes para conseguir una sociedad más responsable y libre.

Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ovejero.

Senyories, finalitzat el debat, passem a votar la proposició no de llei que acaba de defensar l'il·lustre diputat senyor Javier Macho.
Vots a favor de la iniciativa?
Gràcies.
En contra?
Gràcies.
7 vots a favor i 8 en contra, queda rebutjada.

Proposició no de llei sobre l'impuls de la normalització de l'ús del valencià en les administracions de l'estat ubicades a la Comunitat Valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 61.
954, BOC número 185)

El senyor president:

Passem al punt tercer: presa en consideració de la Proposició no de llei sobre l'impuls de la normalització de l'ús del valencià en les administracions de l'estat ubicades a la Comunitat Valenciana, que presenta el Grup Parlamentari Socialista.

I, en la seua defensa, té la paraula la il·lustre diputada senyora Maria Vicenta Crespo.
Té la paraula.

La senyora Crespo Domínguez:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Hui porte a estes Corts una proposició no de llei que hauria d'eixir amb el vot a favor de tots els grups d'esta cambra, ja que no fa més que demanar el que establix la Llei d'ús i ensenyament del valencià i que no és altra cosa que l'equiparació efectiva amb el castellà i garantir l'ús normal i oficial d'ambdós idiomes en condicions d'igualtat.
Sí, senyories, dir «igualtat» després de trenta anys de la promulgació de la llei d'ús i ensenyament -el proper dia 23 de novembre complirà trenta anys- encara és pura retòrica i una declaració de bones intencions en aquesta comunitat, per no dir que la llei s'ha quedat en paper mullat i punt.

Per eixe motiu, senyors del Partit Popular, abans d'acceptar l'esmena, una esmena que, com a mínim, quan presenten algun escrit a estes Corts no hauria d'estar trufat de faltes perquè és una forma de demostrar el poc interés que té el Partit Popular en escriure conforme a unes normes acceptades i reglades per l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, que crec que és l'organisme encarregat de vetlar per la normalització de l'idioma valencià, doncs m'agradaria també escoltar el que han fet ja que diuen «continuar promourent», no, «continuar promovent», ¿eh?
, per favor.

Miren, senyories, el que hi ha és que no s'ha prioritzat la formació en valencià del personal al servei de les administracions, totes, no sols les que són objecte de la proposició no de llei que hui presente ja que tenen un seny especial en tractar-se d'administracions de l'estat ubicades a la Comunitat Valenciana, una promoció que va lligada a la dignificació i recuperació del nostre idioma, el valencià, i, clar, quan u fa una afirmació -com la que vostés han fet en l'esmena que presenten- de continuar promovent és que perquè n'hi haurà unes xifres que avalen eixa promoció, doncs el primer que han d'aportar són xifres.

Senyories, que jo sàpiga no n'hi ha cap xifra oficial que demostre l'efectivitat d'eixa promoció sense tall que clama el Consell.
Sí que apareix per ahí un 1,2 de personal de l'administració valenciana al qual La Generalitat li ha demanat que tinga, per a desenvolupar el seu càrrec, algun que altre coneixement de l'idioma valencià, però res concret de les administracions estatals ubicades a la Comunitat Valenciana com Renfe, Agència Tributària, Radiotelevisió Espanyola, jutjats, correus, aeroports, concessionàries d'autovies, delegacions de govern, cossos i forces de seguretat de l'estat, com són Guàrdia Civil i Policia Nacional, que estos sí que es dediquen a exigir als valencians que parlen castellà i, en cas contrari, ensenyen el garrot i ens qualifiquen de «paletos».

Senyories, és quasi miraculós veure un guàrdia civil dirigir-se a un ciutadà en valencià.
Miren, igual que n'hi ha acords firmats entre l'estat i comunitats per a canviar la percepció que tenim els ciutadans d'una força que ha passat de ser repressora a ser de seguretat, hauríem de treballar per implicar més els agents en l'entorn on duen a terme el seu treball.
Un guàrdia civil que du quinze anys al nostre territori hauria de saber parlar en valencià, si és un bon guàrdia, o, com a mínim, mostrar-li respecte a la llengua oficial.

Miren, senyories, la promulgació de la Llei d'ús i ensenyament del valencià de l'any 1983 va significar la plasmació en una norma legal de l'aspiració de bona part de la societat valenciana que va lligar la dignificació i la recuperació del valencià a la restauració de la democràcia, una llei que atenia les reivindicacions de normalització del valencià, llengua minoritària i que, per tant, necessitava d'una especial promoció i protecció per a poder situar-se en l'ensenyament, en els àmbits culturals, en Radiotelevisió Espanyola, en l'administració pública i, també, en les administracions estatals -abans esmentades.
Però la realitat hui en dia és que ha reculat la normalització del valencià en tots els àmbits i la castellanització s'ha fet palesa.

Senyories, esta situació no està passant perquè trenta anys després s'hagen abolit normes legals, ¡no!
, passa perquè ací n'hi ha un govern des de l'any 1995 que no ha volgut mantindre l'esperit d'inclusió i presència del valencià en els diferents àmbits o simplement els ha mantingut de forma ralentitzada.

L'actitud quotidiana del Partit Popular ha fet eixe paper de ralentització d'aplicació de la llei d'ús, i, clar, n'hi ha conseqüències nefastes per a la normalització lingüística en totes les administracions, cosa més accentuada en les administracions estatals ubicades a la Comunitat Valenciana, i és una cosa que poden certificar els índex d'ús dels funcionaris.

Per eixe motiu, senyories, la proposta de promoure la signatura de convenis entre La Generalitat i el Govern d'Espanya per a impulsar i normalitzar l'ús de l'idioma valencià en àmbits oficials o no oficials que en depenen de l'estat però que estan al servei dels valencians i valencianes.

Des del Grup Socialista considerem que seria una oportunitat i un moment propici enguany, per ser el trenta aniversari de la llei d'ús i ensenyament, perquè el Consell se sumara a la proposició no de llei que estic defensant i demostrara la seua predisposició que la utilització del valencià en àmbits oficials, inclús en àmbits semioficials, es fera realitat perquè tenim un gran buit en allò que és la promoció per part de La Generalitat de l'ús de l'idioma valencià, a menys que en la seua intervenció, senyors del Partit Popular, demostren el contrari.

Senyories, la situació actual no és gens encoratjadora ja que a este ritme, un 1,2% d'exigència de coneixement de l'idioma en trenta anys -és el que imposa La Generalitat-, arribarà l'any 3000, sí -repetisc-, l'any 3000 i encara no s'haurà aconseguit el cent per cent de normalització en una sèrie de sectors públics o semipúblics -com són els que jo he esmentat- i per als quals demane firmar un conveni entre Generalitat i govern central a fi de garantir als ciutadans valencians una normalització lingüística mínima.

En resum, demane que el Consell tinga clara una planificació lingüística que s'aplique ja sense eixa ralentització que sols ha aconseguit una reculada en l'ús de l'idioma valencià en tots els àmbits oficials de la Comunitat Valenciana.

Miren, senyories, l'estat espanyol ha fet un salt qualitatiu en eixe sentit; al Senat es parla valencià, per tant crec que trobarem bona acollida a la proposta que plantege de firmar convenis amb les diferents administracions estatals ubicades a la comunitat per incrementar la presència del valencià en totes elles.

Als jutjats, per exemple, és incomprensible que en tota l'administració de justícia de la Comunitat Valenciana només es disposa d'una tècnica, d'una traductora en promoció lingüística.
Això, doncs pot fer que passen coses com a Castelló o a Vinaròs -que hem vist últimament- en les quals s'exigix parlar castellà ja que no n'hi ha cap persona per a poder fer la traducció.

A correus, un altre exemple, estaria bé que s'aconseguira tota la retolació en valencià.

L'Agència Tributària, miren, senyories, ja que la informàtica és una eina que permet el plurilingüisme, doncs per què no es pregunta en quina llengua es vol fer la declaració de renda, si el ministeri no homologa un teclat d'ordinador que no conté la lletra ñ, tampoc hauria d'acceptar un programa informàtic que només es pot aplicar en un idioma.

Mitjans de transport com Renfe, aeroports, concessionàries d'autovia viuen en la inèrcia des de fa anys i, clar, això sols pot portar a recular en l'ús de la normalització del valencià.
No s'actualitza la senyalística, i, si es produïx un canvi, sols s'utilitza el castellà, doncs al final l'ús és escàs o nul i la presència de la llengua oficial desapareix del tot.

Senyories, el que no podem és estar sempre condicionats per a canviar d'actitud, actuar o corregir per les denúncies dels particulars que se senten discriminats i privats d'un dret que reconeix la Constitució i l'Estatut d'autonomia.

Així que -ho repetisc-, pensem en un canvi ja i fem entre tots realitat la voluntat de fomentar l'ús del valencià perquè, després de trenta anys d'existència d'una norma com és la Llei d'ús i ensenyament del valencià, l'únic que ens queda, si volem ser coherents, és predicar amb l'exemple i portar endavant esta proposició no de llei per acabar amb la manipulació i els incompliments de tota la normativa vigent referent a l'ús del valencià a esta comunitat.

I miren, senyors del Partit Popular, com estic convençuda que si no es reflectix el seu text en allò que és la proposta no de llei votaran «no», vaig a acceptar l'esmena que presenten, si tenen a bé corregir-la, perquè jo crec que més val poc que no res i l'idioma valencià necessita de tots els grups d'esta cambra per rebre eixe impuls i veure's mínimament representat en les administracions de l'estat ubicades a esta Comunitat Valenciana.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Crespo.

Doncs, sí, senyora Crespo, és un matí d'errors, efectivament n'hem detectat alguns, un en què la seua senyoria s'ha referit a una esmena que encara no ha sigut defensada.
Vosté tindrà un torn, després que es defense l'esmena, per a acceptar-la o rebutjar-la.

I, efectivament, en l'escrit del Grup Parlamentari Popular no n'hi ha faltes d'ortografia, el que n'hi ha és un error mecanogràfic o una broma del corrector, no una, ¡dos!
, vosté n'ha detectat una, n'hi ha dos.
Si haguera esperat a la defensa de l'esmena, de segur que la il·lustre diputada s'haguera referit als dos erros que n'hi ha, ¿eh?
Li ho dic amb la màxima estima.

Per a defensar l'esmena… (Veus)

La senyora Crespo Domínguez:

Gràcies per l'aclariment, senyor president.

El senyor president:

Per a defensar l'esmena amb registre d'entrada 66.
162, del Grup Parlamentari Popular, té la paraula la il·lustre diputada senyora Maira Barrieras.

La senyora Barrieras Mombrú:

Moltíssimes gràcies, senyor president.

Bé, com ha dit el senyor president, jo, en iniciar la comissió havia parlat amb el senyor lletrat per a dir que s'havien detectat dos errors, més que res errors perquè el que és evident és que no pot ser una falta d'ortografia parlant d'administracions i posar el masculí, o siga que està clar que això ha sigut un error, no una falta d'ortografia.
Però, bé, jo crec que el que importa és més el fons que no la forma, però, bé, ja s'ha dit, ja ha quedat clar i ja està rectificat.

Bé, jo no estic d'acord amb la senyora Crespo, evidentment, evidentment, en allò que ha dit, eh?
, perquè vosté ha parlat que la Llei d'ús i ensenyament del valencià, que ara farà trenta anys, que només és una retòrica per a nosaltres.
En això, evidentment, no puc estar d'acord.

Després, vosté també ha dit que la Guàrdia Civil no té cap tipus de respecte a la nostra llengua, tampoc puc estar d'acord, eh?
, senyora Crespo, n'hi haurà de tot com en tots els llocs, eh?
, també n'hi ha polítics que no tenen respecte, també n'hi ha metges que a la millor no fan la seua tasca com toca.
No es pot generalitzar que la Guàrdia Civil no té respecte a la nostra llengua ni als ciutadans.
N'hi ha molts guàrdies civils que no parlen el valencià -com vosté ha dit- però que fan tot l'esforç necessari per a, almenys, entendre.

I no, no mai en la vida -i jo porte molts anys parlant el valencià-, mai en la vida m'ha demanat cap guàrdia civil que parlara en castellà, a mi en particular; si a vosté li ho han demanat doncs vosté ha de dir, «mire, si és tan amable, jo parle en la meua llengua».
Ara, el que passa és que moltes vegades mesclem una miqueta el tema de la llengua a l'hora de voler enganyar el tema de la Guàrdia Civil, que això vosté sap que ha passat i en alguna sentència també l'han vista i els jutjats li han dit el que havien de dir.

Per tant, jo, de veritat, no m'agradaria que es culpara la Guàrdia Civil, eh?
, i se generalitzara en el tema que no tracten bé la nostra llengua ni els ciutadans de la Comunitat Valenciana.

Després, vosté diu que la voluntat de defendre que tenim nosaltres que no és cap; doncs, mire, no, jo crec que la voluntat de defendre la nostra llengua valenciana la tenim claríssima si vosté té en compte -i només vaig a donar-li esta data- que a la Comunitat Valenciana hem passat de 74.
277 alumnes que parlaven, estudiaven en valencià, hem passat en este moment a 235.
648 alumnes.
Per tant, jo crec que eixe augment, eh?
-vull dir- fa palés el que dia, el que s'està defenent la nostra llengua.
Però vosté volia que li donara dades i jo li'n diré.

A l'any 1995, La Generalitat i l'INAP ja van firmar un acord de col·laboració per a la millora i ampliació dels coneixements de valencià de tot el personal de l'administració general de l'estat que presta els servicis en l'àmbit territorial de la Comunitat Valenciana.
Este acord s'ha anat renovant, senyora Crespo, cada any, i s'han realitzat 1.
462 cursos en què han participat un total de 32.
000 alumnes.
La inversió de les dos administracions en estos anys ha sigut de 2.
116.
695,82 euros.
Cada any, La Generalitat i la delegació del govern han convocat eixos cursos de valencià en diferents modalitats: centres de treball, cursos de 50 hores; intensius per a la Guàrdia Civil i Policia Nacional, cursos d'una setmana cada dos mesos amb una duració de noranta hores; intensius, cursos de tres setmanes amb una duració de noranta hores.

En els últims anys, La Generalitat ha posat a disposició de l'INAP l'accés al portal d'autoaprenentatge Minerva perquè els professors puguen impartir els cursos a través d'Internet, i col·labora amb l'organització, col·laboració, seguiment i avaluació.
El cost de la impartició dels cursos va a càrrec de l'INAP.

Al 2012, va col·laborar amb l'INAP en cursos en línia amb 352 empleats.

Al 2013, La Generalitat ha tornat a col·laborar amb l'INAP amb la impartició de deu cursos en línia amb 284 empleats.

També, a més de la col·laboració en la formació, des de la Subdirecció General de Política Lingüística s'assessora l'administració de l'estat i la Comunitat Valenciana com la ubicada fora, facilitant-nos la traducció i la revisió de textos en valencià, de formularis i de pàgines web.
També es revisen tots els textos en valencià dels processos electorals.

I, a banda, La Generalitat té un conveni -per això és el que li dia jo de continuar, que han posat eixa modificació- amb l'administració general de l'estat per a la publicació de les lleis en llengua valenciana en el Butlletí Oficial de l'Estat, que inclou la traducció diària del sumari, de les disposicions generals, de les lleis orgàniques i ordinàries, dels reials decrets lleis i dels reials decrets legislatius.

És per això que considerem que l'interés que té les Corts Valencians, i, evidentment, en presentar esta esmena, i el Consell, junt amb l'administració general de l'estat, és que ací, a esta comunitat, es defenga per damunt de tot la llengua valenciana -tal com vosté dia- que diu la Llei d'ús i ensenyament del valencià.

Res més i moltes gràcies.

Espere que l'accepten.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Barrieras.

Ara, sí, senyora Crespo, és el torn d'acceptació o no de l'esmena.

Té la paraula.

La senyora Crespo Domínguez:

Gràcies, senyor president.

Com ja ho he dit abans, vaig a acceptar l'esmena perquè jo crec que l'idioma valencià és mereix que tots hui estigam ací d'acord i aprovem esta proposició no de llei i que puguen firmar els convenis als quals jo feia referència amb totes les entitats esmentades.
Perquè la veritat és que eixe buit ahí està, després de trenta anys jo li reconec a la senyora diputada del Partit Popular tot el que ha dit, però hi ha un gran buit.
Encara estem en una fase de reivindicació, i això és totalment anormal, perquè el que tocaria és una normalització al 100%, i no sols en el que són les administracions valencianes, que també ahí el buit és gran, sinó en este tipus d'administracions estatals que ací estem ubicades.
I per què passa això?
Doncs, ho he de repetir, perquè hi ha una escassa predisposició dels actuals governants al que és la utilització del valencià en àmbits oficials o semioficials.
Però, en fi, l'important és arribar a un acord, és arribar que s'aprove i esta proposició no de llei vaja endavant, i que en les administracions estatals ubicades ací vejam com creix l'ús del valencià, de l'idioma valencià.

Res més, i moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies a vosté, senyora Crespo.

Senyor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Sí.
A vore, estem davant d'un dret, no una qüestió d'opció política, i no sols un dret reconegut per la normativa autonòmica valenciana, com la Llei d'ús i ensenyament del valencià, lògicament com l'Estatut d'autonomia, sinó fins i tot per la normativa bàsica estatal vigent a tot l'estat.
Jo crec que açò és una cosa que s'oblida, eh?
Llei 30/1992, de règim jurídic de les administracions públiques i del procediment administratiu comú, article 35: «Drets dels ciutadans: els ciutadans, en les seues relacions amb les administracions públiques, tenen els següents drets.
» Punt d, «a utilitzar les llengües oficials en el territori de la seua comunitat autònoma, d'acord amb allò previst en aquesta llei i en la resta de l'ordenament jurídic».

És a dir, un ciutadà valencià o valenciana pot emprar, perquè està reconegut per totes les lleis, el valencià en les seues relacions amb l'administració, i això inclou guàrdies civils i jutges.
Però sembla que això no s'està complint, i tots ho sabem.
No anem a dir que no se complixca en cap cas, tampoc ningú ha dit això, senyora Barrieras, però que n'hi han més de quaranta casos de gravíssima discriminació lingüística que estan denunciats i que estan documentats, també és una realitat.

I enfront d'això s'està actuant?
Però és que.
.
.
Continue llegint:«Article 36, llengua dels procediments.
Els interessats que s'adrecen als òrgans de l'administració general de l'estat amb seu en el territori d'una comunitat autònoma, podran utilitzar també la llengua que siga cooficial en esta.
En aquest cas, el procediment es tramitarà en la llengua triada per l'interessat.
» És a dir, que si jo m'adrece a qualsevol administració -també a l'administració perifèrica de l'estat- en valencià, tinc dret que el procediment sencer es tramite en valencià.
I això no passa.
Li vaig a dir: no passa ni en la Generalitat valenciana, i ho dic jo que sóc funcionari de la Generalitat valenciana.
No passa ni en la Generalitat valenciana.
I passa molt menys en l'administració general de l'estat, i això ho hem vist l'altre dia, en el judici a Carlos Fabra.
Un advocat no va poder preguntar en valencià.
Ho hem vist en el cas de Carles Mateu, el conductor d'Almenara.
Ho hem vist en el cas de Miquel Gironés, el músic d'Obrint Pas, i ho hem vist en més de quaranta casos gravíssims, on alguna persona per parlar la seua llengua pròpia, en eixa que tots diguem defensar, i alguns sembla que no és de veres, li diuen a la gent «cateto», «háblame en cristiano», etcètera, etcètera.
Això és massa habitual.

No vol dir que passe sempre, per supost que no passa sempre.
I ja sabem que hi han persones que fins i tot tenint problemes per a parlar la llengua, o no sabent-la, són educades.
Però hi han altres que no.
Eixes altres estan emparades per la inactivitat del govern que no fa complir la llei.
I per a complir la llei, el primer que ha de fer és garantir que els funcionaris i funcionàries, que les persones que atenen la ciutadania, sàpien com a mínim comprendre, i haurien de saber també parlar el valencià, si estan treballant al País Valencià.
La proposta que presenta el Partit Socialista és absolutament de mínims, absolutament de mínims.
Però si anem a aprovar-la per unanimitat, bé està.
Però és absolutament de mínims.
I l'esmena que presenta el Partit Popular, ridícula, absolutament ridícula.
Perquè presentar una esmena únicament per a canviar «valencià» per «idioma valencià» és no saber ni com se denomina històricament la llengua, ni com se denomina estatutàriament la llengua.

Jo llisc l'article 7 de l'Estatut d'autonomia, i diu, primer, «els idiomes oficials de la comunitat autònoma són el valencià i el castellà».
No diu «l'idioma valencià» i «l'idioma castellà».
Diu «el valencià» i «el castellà».
I en el punt quatre diu, «s'atorgarà especial protecció i respecte a la recuperació del valencià».
No diu de «l'idioma valencià».
Diu «del valencià».
Per què?

Perquè «valencià» és com li hem dit sempre, o almenys des de fa molts segles, a la nostra llengua els valencians i les valencianes.
«Valencià» és com diu l'Estatut i com diu la llei d'ús que es diu la nostra llengua de manera legal.
De la mateixa manera que legal és dir-li «català» a la llengua que filològicament, científicament totes les institucions universitàries i acadèmiques del món reconeixen que és compartida amb Catalunya, les illes, i altres territoris de l'antiga corona d'Aragó.
Però nosaltres li diguem «valencià», tots li diguem «valencià», reconeguent la unitat de la llengua, reconeguent que la llengua científicament ha vingut rebent el nom de «català», li diguem «valencià».
En el text diu «valencià», i vostés presenten una esmena per a dir «idioma valencià»?
Continuen vostés en el conflicte, no respectant l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, no respectant ni tan sols l'idioma valencià.
Perquè molt de parlar de «valencià, idioma valencià, llengua valenciana», el que vostés vullguen, però el cas és que se continuen produint eixes discriminacions, continuen havent-hi persones que patixen menyspreu, que patixen fins i tot multes, que patixen agressions físiques per utilitzar la seua llengua.
Si nosaltres podem contribuir mínimament, perquè és de manera molt mínima, a canviar això, benvingut siga.

El senyor president:

Gràcies, senyor Blanco.

Sense entrar la presidència al debat -perquè no entra- només vol fer una reflexió: l'article que parla de l'idioma en l'Estatut és el sisé.
Diu: «La llengua pròpia de la Comunitat Valenciana és el valencià.
» Punt 2, «L'idioma valencià és l'oficial a la Comunitat Valenciana, igual que ho és el castellà, que és l'idioma oficial de l'estat.
Tots tenen dret a conéixer-los i a usar-los, i a rebre l'ensenyament del i en idioma valencià.
» Senyora.
.
.
No.
.
.
(veus) No, no, si no.
.
.
, és un aclariment només.

Senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Bé, el Grup Parlamentari Compromís (rient) va a recolzar aquesta proposta, malgrat que s'haja modificat d'una manera ridícula, sincerament, en els termes que indica el Partit Popular, que són dos: a part de l'idioma valencià, el «que continue promoguent», en lloc de «promoure la signatura de convenis».
Doncs bé, jo no entenc que la proposta de resolució del Partit Socialista excloga que existixca algun conveni, i per tant, l'esmena és el de sempre, no assumir que se poden presentar iniciatives que no són susceptibles de ser modificades pels grups de l'oposició, i per tant en algun moment no voler vostés endur-se el gato al agua.

Però bé, de totes formes, l'únic que he entés jo és que existix un únic conveni, que és perquè les lleis siguen publicades en valencià en el BOE.
És l'únic conveni com a tal.
La resta són cursos que donen en valencià, que no estan conveniats, com vostés han dit.
Han ressaltat un únic conveni.
I de totes formes mos oblidem també que el que no fem a casa nostra, doncs és difícil que ho facen la resta.
I per això se ressaltava que tenim davant una proposta de mínims, efectivament, perquè si ací, al nostre propi territori, l'administració accepta que el requisit lingüístic, l'accés a l'administració no siga tal, que no existixca eixe requisit lingüístic, que vostés això ho han efectivament suprimit, ¿com volen vostés que un ciutadà que vol gaudir dels seus drets, que l'administració valenciana li respecte que puga tindre un tràmit administratiu en valencià?
Doncs lògicament serà difícil si el requisit lingüístic no existix.

Doncs, imaginen-se vostés en les administracions que són de l'estat ací, al territori valencià.
És a dir, predicar amb l'exemple, eixa frase feta, existix per alguna cosa.
I efectivament nosaltres no estem predicant amb l'exemple.
Ja m'agradaria que l'administració de l'estat fera, com a mínim, alguna cosa respecte a la llengua, que no ho fa.
En quin sentit?
No és cert que les forces de seguritat estiguen vetlant perquè un ciutadà puga dirigir-se a ells en la llengua.
És que cada vegada que succeïx un cas d'una persona que es nega a canviar l'idioma perquè té dret a parlar en valencià amb la Guàrdia Civil, amb la Policia Nacional, tenim una nova denúncia d'eixe ciutadà, perquè se li ha vulnerat els seus drets.
És que jo, com a diputada, les vegades que m'he hagut d'identificar davant de la Policia Nacional ha segut per parlar en la meua llengua.
Jo.
Em sembla mentida que algú puga dir que eixos fets no succeïxen.
És que l'administració de justícia, fa menys de dos mesos, va condemnar uns manifestants perquè deien «porigós» a un guàrdia civil, i la jutgessa va traduir «porigós» com a «poli gos», «poli perro».
Perquè no té ni idea del que vol dir porigós.
I s'ha condemnat manifestants per eixe cas.

Ah, clar, que recórrega!
És que no hi ha empara, és que ara mateix el que han de fer és haver d'estar recorrent, perquè efectivament no tenim una administració preparada per atendre els drets lingüístics dels castellanoparlants i els valencianoparlants, igual que unes forces de seguretat, de cossos de seguretat, que no estan preparats per a respectar, per a respectar igual que als castellanoparlants els valencianoparlants.
I és una evidència, i ja els dic, els parle en pròpia persona, perquè ho he viscut en les meues carns.

Per tant, jo crec que efectivament aquí estem negant la màxima, estem votant una proposta que eixirà de forma unànime, que serà de mínims, haurem de fer un seguiment -veritat?
- d'eixos nous convenis que se vagen a firmar, perquè, clar, sembla que el que ha quedat avui clar és que voluntat política hi ha per totes les parts.
El que passa és que moltes vegades la voluntat política queda solament en declaracions i registrat efectivament en idioma castellà, i en idioma valencià en un diari oficial, que serà en el d'esta comissió.
Després, més enllà d'això, me sembla difícil que arribem, perquè la voluntat política real no existix, perquè no existix ni a casa nostra, i el govern del Partit Popular en aquesta comunitat és la clara evidència del poc respecte que els fa als drets dels valencianoparlants.

Res més, gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Mollà.

Doncs, finalitzat el debat, passem a votar la iniciativa que ha defensat la senyora Crespo, amb l'esmena que ha acceptat també del Grup Parlamentari Popular.
¿Vots a favor?
Gràcies.
Per unanimitat, queda aprovada.

Proposició no de llei sobre la investigació i l'esclariment total, per part del govern de l'estat, dels fets que motivaren la mort de José Couso a l'Iraq el 8 d'abril de 2033, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida (RE número 62.
680, BOC número 185)

El senyor president:

Passem, senyories, al punt número 4, anteriorment 7, que és: presa en consideració de la Proposició no de llei sobre la investigació i l'esclariment total per part del govern de l'estat dels fets que motivaren la mort de José Couso a l'Iraq, el 8 d'abril de 2003, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida.

En primer lloc saludem i donem la benvinguda.
.
.
Saludamos y damos la bienvenida a un familiar, hermano -creo- del fallecido, José Couso.
Señorías, como ustedes saben, se ha presentado una enmienda transaccional suscrita por todos los grupos que la presidencia va a leer, después se votará y a continuación tendrán intervención para la explicación de voto.

«Los portavoces abajo firmantes, al amparo de lo que establece el artículo 162.
3 del Reglamento de las Cortes, presentan la siguiente enmienda transaccional a la proposición no de ley, registro de entrada 62.
680, presentada por el Grupo Parlamentario Esquerra Unida y a la enmienda, registro de entrada 66.
460, presentada por el Grupo Parlamentario Popular.
Sustituir el texto por el siguiente:

»“Uno.
Les Corts Valencianes muestran su condolencia y solidaridad a los familiares del reportero gráfico José Couso, y lamentan su fallecimiento ocurrido en Irak el día 8 de abril del 2003.

»Dos, les Corts Valencianes acuerdan dirigirse al Gobierno de España, a través del Consell de La Generalitat, para solicitar que, dentro del respeto a la independencia del poder judicial, se lleven a cabo todas las actuaciones pertinentes para poner a disposición de la justicia a los responsables de la muerte de José Couso Permuy.
”» Firmado por los cuatro grupos parlamentarios.

Señorías, pasamos a votación la enmienda transaccional.
¿Votos a favor?
Gracias.
Por unanimidad, queda aprobada.

Ahora, procede la intervención de los grupos parlamentarios.
En primer lugar, la ilustre diputada señora Esther López, en representación del Grupo de Esquerra Unida, tiene la palabra.

La senyora López Barceló:

Gracias, señor presidente.

Desde Esquerra Unida nos hubiera gustado que fuera otra la propuesta de resolución aprobada.
Pero hemos llegado a un consenso en aras de que esto pueda llegar realmente al gobierno de la nación y que por fin se pongan todos los medios necesarios para que las personas que están en petición de extradición por parte de la Interpol por fin puedan pasar a tomar declaración y por fin lleguemos a la verdad, la justicia y la reparación del caso Couso.

Para Esquerra Unida el punto número 1 no debería decir que «se lamenta el fallecimiento», sino que «se condena».
Y como entendemos que el punto número 2 es importante, en el que se insta al Gobierno de España para solicitar que, dentro del respeto a la independencia del poder judicial, se lleven a cabo todas las actuaciones pertinentes para poner a la disposición de la justicia a los responsables de la muerte asesinato de José Couso, entendemos que ha valido la pena.

Porque éste no es sólo el caso del crimen de guerra de un objetivo militar civil.
Objetivo militar que era la prensa libre.
Y por eso esta causa es la causa de todas y todos los que creemos en un estado de derecho democrático, sino que es el caso del asesinato de un periodista español, es el caso de uno de los millones de muertos y desaparecidos que provocan las malditas guerras y los miserables que las hacen.
Y es también el ejemplo de la dignidad de una familia que no se rendirá jamás hasta que se consiga verdad, justicia y reparación, tal y como también lo hacen miles y miles de familias de desaparecidos en nuestro país, que esperan de la justicia argentina el fin de la impunidad que nuestro gobierno sigue amparando para vergüenza de un estado que se dice democrático ante la ONU.

Por eso voy a hablar del puño y letra de la prima de Jose, Victoria Permuy, sobre la relación de los hechos, que hacen que hoy, aquí, en este parlamento, alcemos la voz para reclamar al gobierno verdadera colaboración por fin en el caso de Jose.

El 8 de abril de 2003, fecha que nos quedará indefectiblemente impresa en la memoria, José Couso se encontraba grabando con su cámara la entrada de las tropas estadounidenses en Bagdad desde su habitación, en la planta 15 del Hotel Palestina.
Era el alojamiento de la prensa independiente internacional y sus coordenadas eran conocidas por el ejército.
No obstante, el disparo de un proyectil de alto explosivo de 120 milímetros desde un carro de combate estadounidense, M1 Abrams, sesgó su vida.
Y este ataque no fue un daño colateral, como pretendían hacernos creer las versiones oficiales, sino una acción deliberada para disuadir a la prensa independiente.

Hoy queremos recordar aquí, porque nos lo ha pedido expresamente la familia, que también hablemos de los otros dos periodistas asesinados aquel día: el ucraniano, Taras Protsyuk y, el jordano, Tarek Ayoub.

Desde ese momento y durante diez largos años la búsqueda de la verdad detrás del ataque del Hotel Palestina y la lucha por la justicia ha sido ardua, y en gran medida equiparable a la lucha de David contra Goliat.
Se ha tenido que recorrer un camino plagado de vicisitudes, fetichismos, intentos de entorpecer el proceso judicial y presiones desde la diplomacia estadounidense.

Pero esta lucha, a pesar de todo, ha ido consiguiendo sus victorias.
A pesar de todas las piedras encontradas en el camino, el caso de José Couso es la única causa abierta en el mundo contra tres militares estadounidenses, sobre quienes pesa una orden internacional de busca y captura.

Desgraciadamente supimos, a través de los cables de Wikileaks filtrados en 2010, que el entonces fiscal general del estado, la vicepresidenta, ministros de Exterior y Justicia y algunos jueces se habían dedicado a entorpecer cualquier acción contundente a lo largo de la justicia para Jose.

Sin embargo, la justicia española también cuenta con loables abogados y jueces, como el letrado Enrique Santiago y el juez de la Audiencia Nacional, Santiago Pedraz, entre otros, que fue quien reabrió el caso y se desplazó en 2011 a Irak para realizar una inspección ocular en el Hotel Palestina.

Pasaría a leerles algunos de los célebres telegramas filtrados por Wikileaks, que hacen que hoy aquí sea tan importante que le exijamos al gobierno que no entorpezca nunca más la investigación del caso Couso.
Porque dejan claro y ponen en evidencia la sumisión de nuestros poderes públicos a los intereses de Estados Unidos y el patriotismo de nuestros gobernantes y su defensa de la soberanía nacional, que quede en ridículo frente a la injerencia en nuestros asuntos de la potencia mundial hegemónica de Estados Unidos.

Uno de esos telegramas -y leo solamente uno porque no me da tiempo a más-, decía claramente el 21 de octubre de 2005: «El embajador de Estados Unidos afirmaba, los ministros españoles están trabajando para que no prosperen las órdenes de detención internacional.
Está afirmación la realiza el embajador tras haber hablado con la entonces vicepresidenta del Gobierno, María Teresa Fernández de la Vega, con el entonces ministro de Justicia, Juan López Aguilar, y con el entonces ministro de Asuntos Exteriores, Miguel Ángel Moratinos.
Telegrama número 43.
323.
»

Señorías, Olga Rodríguez, en el homenaje a Jose, en Madrid, en el décimo aniversario, ante la embajada de Estados Unidos, dijo que nuestra democracia está cimentada sobre miles de fosas comunes.
Jose todavía hoy es una de ellas.
Seguiremos luchando para que deje de serlo, por la verdad, por la justicia y por la reparación.

Gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señora López.

Ilustre diputada señora Mireia Mollà, del Grupo Parlamentario Compromís, tiene la palabra.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Bé, nosaltres hem votat a favor d'aquesta proposta, com no podria ser d'una altra manera.
Volem agrair la presència del germà de José Couso ací, a les Corts Valencianes.
La veritat és que hi ha poques visites en este búnquer, que és el parlament valencià, moltes vegades impedides per part de les majories del Partit Popular.
I per a nosaltres és un orgull que vosté estiga hui ací fent-nos companyia.

A mi m'agradaria fer algunes apreciacions sobre la proposta.
Ja la senyora López ha posat algun interrogant sobre com podríem haver anat més enllà.
Jo crec que, efectivament, falta la paraula «condemna» a este assassinat, falta la referència als dos periodistes que també van patir d'este atac i foren assassinats juntament a José Couso, falta la referència a Estats Units, que és una de les coses que jo crec que els ha dut al Partit Popular a fer una esmena transaccional.
I a mi m'espanta que no hàgem pogut arribar a un text on se ressalte la participació dels Estats Units com a tal, que quede registrat en esta proposta de resolució qui foren reconegudament els que feren eixos trets que mataren, assassinaren José Couso i els altres dos periodistes, i fins i tot m'atreviria a dir que falta la nostra participació, la participació espanyola, en esta intervenció militar en esta guerra.
La vergonyosa participació del nostre estat en aquesta intervenció, i que és bona part també la justificació del silenci, dels impediments, dels entrebancs, de l'obscurantisme, de la manca de justícia que ha rebut el cas de José Couso i aquells que creguem en la democràcia en majúscules.

Fa poc hi havia una intervenció on un diputat del Partit Popular parlava que sense periodisme no hi ha democràcia.
Això ho diuen, això ho diuen tots els periodistes: sense periodisme no hi ha democràcia.
José Couso estigué allí fent periodisme.
I la democràcia que ha rebut per part del seu govern.
.
.
, en un país que no era democràtic el mataren, però és que ha trobat molt poc empara d'un país que promou, però sembla que només que el políticament correcte i en les declaracions, la democràcia per a tots els ciutadans i ciutadanes.
Ell no ha rebut un tracte judicial i polític com es mereixeria en un estat vertaderament democràtic.
I, per tant, efectivament, és de nou el cas d'un periodista que no ha sigut emparat per la democràcia del seu país i que veritablement jo sóc conscient que se la creia, igual que mos la creiem molts dels qui estem ací.

I, per tant, és bo, malgrat les manques clares que alguns jo crec que no haguérem dubtat que eixiren en esta resolució, és bo que avui este parlament es pronuncie de forma unànime perquè es duga en totes les seues conseqüències i sense, efectivament, que hi hagen entrebancs i recalcar que són vostés, el Partit Popular, qui ha posat literalment el respecte a la independència del poder judicial, que ha estat així fins ara en el cas de José Couso, doncs efectivament que isca aquesta proposta i aquest suport a la família.

I quan parle d'independència del poder judicial, també és el que se pose a disposició de la justícia per part del govern tot el que requerisca este cas que a dia de hui continua vigent, obert, pel jutge Santiago Pedraz, amb els imputats que van ser els assassins de José Couso, que se posen totes les ferramentes possibles perquè se resolga, se compense el mal i se faça justícia, i almenys, i almenys, al final tota esta tràgica història, els familiars puguen tindre un respir i puguen, efectivament, després de tants anys de lluita, poder dir que el seu germà ha rebut una justícia que fa tants anys que anhelen com a família i que hauria d'haver arribat fa molt de temps.

Simplement acompanyar-vos allà on faça falta i, sense dubte, seguirem molt prop del cas perquè, si en algun moment trobem algun indici que aquesta resolució és incomplida pels organismes que han d'executar-la, tindran el rebuig almenys d'esta part de la bancada que creguem que aquest cas ha de tindre totes les seues garanties.

Gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyora Mollà.

Ilustre diputado señor Rafael Rubio, del Grupo Parlamentario Socialista, tiene la palabra.

El senyor Rubio Martínez:

Sí, brevemente.

Nosotros vamos a apoyar la enmienda transaccional que se ha planteado, como hubiésemos apoyado también el texto inicial del Grupo Esquerra Unida.

Pensamos que esta fue una muerte que se podía haber evitado en su momento si este país no hubiera intervenido en una guerra injusta, ilegal e ilegítima, a la cual nos llevó el gobierno del señor Aznar en combinación con el gobierno del señor Tony Blair y de la administración norteamericana presidida en aquel momento por el señor Georges Bush.

Desde ese punto de vista nada más vamos a objetar.
Simplemente que el poder judicial actúe como entendemos que debe de actuar, con criterio de independencia absoluta y que pueda remover todas las trabas que puedan suscitarse a lo largo del procedimiento.

Por tanto, desde este punto de vista, el apoyo del Grupo Socialista a la enmienda que se ha pactado con todos los grupos.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Rubio.

Por último, ilustre diputado señor Eduardo Ovejero, del Grupo Parlamentario Popular, tiene la palabra.

El senyor Ovejero Adelantado:

Muchas gracias, señor presidente.

Señorías, tal como ya he indicado en mi intervención sobre el punto 2 del orden del día y recordado por la señora Mollà hace unos momentos, estamos por impulsar un periodismo independiente y ciudadano como garantía de una sociedad libre y demócrata, no podíamos en este caso quedarnos al margen, y por ello nos sumábamos a la iniciativa presentada por Izquierda Unida, en concreto por la señora López, con una ligera matización, por lo que presentamos en su momento una enmienda de modificación, que ahora se ha transformado en una transaccional aprobada por unanimidad por todos los grupos.

Conocen sus señorías que soy escueto en mis intervenciones.
Hoy esta proposición, sin embargo, me pedía agotar mi tiempo con alegatos a la libertad de expresión y a lo que los demócratas sentimos esa cornada, y siempre ante la noticia de cualquier otra muerte de esas personas que arriesgan sus vidas para que conozcamos de verdad en qué sociedad tan cruel vivimos.

Algún día llegará que, gracias a su labor, nos concienciemos para juntos hacerla mejor y así sus fallecimientos no serán en balde.
Se lo debemos a todos ellos.

No obstante, creo, que no va a ser necesario alargarme, pues todos los que formamos esta comisión hoy, estoy seguro y así lo hemos demostrado, ni debemos ni queremos amordazar la libertad de prensa, no queremos convertirnos en cómplices de una fallida investigación, y por ello estamos de acuerdo en que se siga con todas las diligencias sobre la muerte de este periodista español ejerciendo su labor al servicio de la verdad.

Los comentarios escritos pueden tergiversarse más fácilmente que los gráficos.
Y es necesario llegar hasta el final para conocer si aquel ataque al Hotel Palestina, sede principal de los medios internacionales, preferentemente gráficos, fue un efecto colateral o premeditado, y si se descubre eso último, que paguen los culpables.

Debemos, podemos y queremos que la verdad triunfe, y por ello hemos dar a la justicia todas las posibilidades para que actúe.
Sin olvidar, señorías, que al estar este asunto sub iúdice en la Audiencia Nacional e incluso su tramitación avalada por dos veces por el Tribunal Supremo, con el texto alternativo acordado por unanimidad, lo que hacemos es instar al Gobierno de España para que siga sin trabas apoyando las investigaciones que se vienen realizando para esclarecer los hechos fatídicos de aquella mañana del 8 de abril de 2003 en Bagdad y que nos entristeció a los demócratas; y ya no sólo apoyando las gestiones del juez, sino además facilitando su labor ante cualquier institución y ámbito internacional.

No culpabilizamos previamente a nadie, pero pedimos justicia.
Y con la transaccional aprobada por unanimidad la estamos exigiendo.

Hemos de procurar que dictamine el que sabe, ya que cuando se sentencia hay que olvidar a los litigantes y centrarse solamente en la causa.
No somos nosotros los que previamente, llevados por el corazón, dictemos veredicto contra nada ni contra nadie; dejemos esa instancia a quien incumbe, pues cada uno de nosotros solo será justo en la medida que hagamos lo que nos corresponde.
Por lo que, reitero, dejemos actuar al juez, y nosotros hoy, en esta comisión, aprobando esta transaccional, pondremos más énfasis en conseguir una investigación mejor.

Hoy daremos un nuevo arranque a la máquina de la justicia, que se moverá por sí misma, y seguro que conseguiremos lo que hace siglos dijo Horacio: la justicia, aunque anda cojeando, rara vez deja de alcanzar al criminal en su carrera.

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ovejero.

Proposició no de llei sobre el suport i la solidaritat amb els xicotets estalviadors afectats pel frau de les empreses Fórum Filatélico, SA, Afinsa Bienes Tangibles, SA, i Arte y Naturaleza Gespart, SL, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 62.
507, BOC número 185)

El senyor president:

Bé, finalitzat este punt, aprovat per unanimitat, passem ara al punt cinc, que és presa en consideració de la Proposició no de llei sobre el suport i la solidaritat en els xicotets estalviadors afectats pel frau de les empreses Fórum Filatélico, SA, Afinsa Bienes Tangibles, SA i Arte y Naturaleza Gespart, SL, que presenta el Grup Parlamentari Compromís.

I per a la seua defensa, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Enric Morera.

(Veus) Senyories, saludem i donem la benvinguda a les persones que representen els afectats per este frau, donem la benvinguda a estes Corts, que és sa casa.

Senyor Morera, té la paraula.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president.

El nostre grup parlamentari també dóna la benvinguda als representants d'Adicae i afectats pel que nosaltres considerem que és una estafa, en el camí de la busca d'una solució raonable, positiva a un fet que no se tenia d'haver produït mai.

El nostre grup parlamentari ha segut sensible a la petició que mos han fet des de la plataforma d'afectats de Fórum, Afinsa i Arte y Naturaleza, agrupats en l'associació d'Adicae, que mos van demanar el passat…, la passada primavera que tramitàrem una iniciativa parlamentària per a posar llum a esta situació.

No va ser possible vore-ho en el passat període de sessions, però sí que l'hem pogut posar com una de les prioritats del nostre grup parlamentari, i espere que de tots els grups parlamentaris.
I és simplement, com assenyalem en el primer punt, buscar una solució per a estos estalviadors, que en la nostra terra són una gran quantitat.
Són mes de quaranta-huit mil valencians i valencianes afectats per esta estafa.
I en el conjunt de l'estat estem parlant d'una estafa massiva de 477.
000 xicotets estalviadors.
Buscar una solució, solució n'hi ha.

I si vostés em permeten, els detallaré alguns aspectes d'eixa possible solució, una solució perquè permeta avançar a la major brevetat, senyories, perquè han passat set anys des de la intervenció i sense que hagen pogut trobar una claredat o una via d'aclariment de la seua situació i que supose avançar en la finalització del procés judicial i també una solució global que permeta eixir del pas.

Per altra banda, el que també demanem és el que ens demanem ells, i és que es valore detingudament, i si així s'estima procedent, s'accepte i es duga endavant i donem suport a la proposta que ha fet Adicae per a buscar una solució als afectats del frau a través de l'Institut de Crèdit Oficial.

¿Quina és la solució?
La solució ha estat exposada de forma molt clara en un document que hauran rebut vostés en els grups parlamentaris el passat 11 d'octubre.
I és una solució raonable, que ja es va practicar com a fórmula en el que va suposar la situació de la Cooperativa de Promoció Social de Vivendes, i és que l'ICO, l'Institut de Crèdit Oficial, adquirisca els drets de cobrament dels procediments concursals que estan pendents d'aclarir-se.
I, per desgràcia, la justícia va molt lenta.
Això permetria aconseguir el 85% del capital als xicotets estalviadors, que -torne a repetir- són en la majoria dels casos més del 89%, amb uns estalviadors de menys de trenta mil euros, i buscar una solució raonable per a esta problemàtica.

Crec que el que estem fent ací és intentar buscar solucions, solucions raonables, solucions positives, solucions al patiment que han tingut estes persones.
I que des del nostre punt de vista, tenen el seu origen en un dels greus problemes que té el sistema financer espanyol, i és que la falta de control, la falta del regulador per a evitar que se puguen organitzar este tipus de pràctiques de fraus massius és el que fa que les persones, les famílies, els xicotetes estalviadors queden indemnes davant estes pràctiques, que en este cas ha segut esta, la que parlem ara ací, que és la de Fórum Filatélico, Afinsa Bienes Tangibles, SA i Arte y Naturaleza Gespart, SL, però en altres casos, ha segut d'una altra naturalesa.

I si haguérem fet cas en el que el seu dia ja se va posar de manifest sobre la necessitat de controlar i de regular i de supervisar estes pràctiques per a evitar que els nostres ciutadans es vegen immersos i patisquen situacions gravíssimes de frau, que té les seues repercussions penals, ara no tindríem de patir o estar veient altre tipus…, en el tema de les subordinades, de les preferents i altre tipus d'estafes bancàries que han afectat altres conciutadans.

Fins i tot estem a l'espera…, i jo crec que la resolució hui ací de les Corts Valencianes podia ser molt interessant, perquè l'acord -que està ja redactat i que mereixeria només una decisió del Consell, del govern, millor dit, i de la comissió delegada del govern per a afers econòmics-…, doncs, per a l'adquisició del deute de les entitats que hem parlat i, per tant, donar cobertura, i donar garanties i donar solucions als consumidors i clients afectats per esta estafa.

Per tant, senyories, jo crec que el que avui podem fer ací en les Corts Valencianes és avançar en el camí d'una solució, d'una solució global, que és necessària, que repararia moltes injustícies i, des de les accions de govern que des d'ací instem, poder vore llum a estes persones que han segut afectades per uns xiringuitos financers que no han estat degudament controlats i supervisats per part dels poders públics i el Banc d'Espanya.

Per tant, jo els demane que apostem per votar favorablement amb esta proposta de resolució, que s'incardina en les propostes de resolució que altres parlaments autonòmics han fet i crec que podem donar un suport a una solució global.
No és la idònia, però és una solució global, positiva, a través de l'ICO, que, en cap cas, suposa l'increment del deute públic, com sí que ha suposat les ajudes als bancs, en més de 230.
000 milions d'euros i no a les persones.
En este cas, no suposa això.

I, per tant, si els poders públics que ens governen han estat capaços de donar eixes ajudes públiques al sector financer, que ens ha portat en gran mesura a esta ruïna, entenc que amb més justícia, amb molta més justícia, tindrien de donar suport a estes demandes de ciutadans estafats per un sistema que no els ha protegit i que els ha deixat a la intempèrie i han tingut de patir un calvari que no desitgem a ningú.

Per tant, per a evitar que es tornen a produir estes situacions i la busca de solucions factibles, és per la qual cosa demane el vot favorable dels grups parlamentaris a la petició que ens fa l'associació Adicae.

I res més.
Espere que pugam tindre un debat i que pugam eixir ací amb una proposta aprovada majoritàriament.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Morera.

Per part del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, il·lustre diputat senyor Ignasi Blanco té la paraula.

El senyor Blanco Giner:

Gràcies, president.

Esquerra Unida va a votar a favor d'aquesta proposta, perquè recolza a les persones i les famílies afectades per l'estafa d'eixes empreses, Fórum Filatélico, Afinsa i Arte y Naturaleza Gespart; perquè també vol recolzar la pressió social i les propostes de la plataforma d'afectats d'Adicae i perquè pensem que hi ha una responsabilitat per part de les institucions públiques, en este cas, per part del govern central, que, per una banda, va cometre una deixadesa de funcions en les seues competències de supervisió i control respecte estos xiringuitos financers -estos i altres, com en el cas de les preferents.
I, per altra banda, no ha segut capaç en tants anys de donar una solució ni política ni judicial encara a un dels majors escàndols financers dels nostres temps.

Els tribunals ja sabem que són una via lenta i farragosa i, a més, obliguen a cadascú dels afectats a emprendre accions individuals, quan les deficiències en els controls sobre aquestos xiringuitos van ser les mateixes.
Vull dir, realment és una actuació en què van fallar els controls polítics i per a la qual s'han de buscar també respostes polítiques.

Les Corts Valencianes no tenen competències directes, però, evidentment, també han de ser coneixedores que hi han molts valencians i valencianes afectats per esta estafa i que, per tant, n'hi han uns diners que han estat segrestats al poble.

I pensem que la proposta que planteja Compromís és una proposta de mínims, és una proposta ben treballada per la plataforma Adicae, a la qual s'ha de fer un públic reconeixement.
I el que demana al govern central és que igual que ha rescatat els bancs amb milers de milions d'euros, dedique una molt xicoteta part a rescatar a les famílies que han sigut víctimes i no botxins.
No com els bancs.
Els bancs van ser culpables de la crisi i després es van rescatar.

Ací estem parlant de famílies, de persones que van ser víctimes d'eixa avarícia, víctimes d'eixos abusos i que perfectament podrien recuperar una part important dels seus estalvis, i estem parlant de xicotets estalviadors, amb un límit que bàsicament garantix que hi hagen grans patrimonis que vagen a tindre un tractament preferencial, quan s'estan fent retallades socials, sinó a un límit màxim de 20.
000 euros per crèdit, que es poguera recuperar fins al 85% dels estalvis dipositats.

Em sembla que és una mesura que és raonable, que és justa, que fins i tot no suposa incrementar el dèficit públic, per allò que es tractaria d'adquirir els drets de cobrament per part de l'ICO, que és un actiu comptable, que donaria una eixida raonable a la majoria de les persones que van perdre els seus estalvis, segons els comptes que nosaltres hem pogut conéixer.
Es beneficiaria el 92,83% de les famílies, un 86% d'elles obtindrien el 85% del seus estalvis i un altre 6,74% aconseguiria una recuperació entre el 50 i el 85%.

I, per tant, persones i famílies que depenen fins i tot d'estos estalvis per a la seua jubilació, podrien recuperar una bona part.
I el que demanem és que amb la mateixa.
.
.
, bé, amb la mateixa ja no serà possible, perquè l'agilitat amb què s'han gestionat els rescats bancaris ha sigut inusitada.
S'han posat tots els milers de milions d'euros que calgueren en un temps rècord a costa de la ciutadania, acosta d'apujar-nos l'IVA, de retallar-nos serveis públics, de retallar-nos pensions, drets socials, prestacions, etcètera, etcètera.

Ací estem parlant d'un xicotet esforç que no requeriria cap d'eixes retallades i que donaria satisfacció i reparació, que és el més important, a persones i famílies que van ser estafades i que de moment únicament han rebut falses promeses i, en tot cas, mentides.

En estos moments hi ha moltes mobilitzacions, com la de la plataforma per les preferents, com la dels que patixen els abusos hipotecaris i el govern està sent insensible a totes elles.
En este cas hi ha una proposta ben raonable, ben.
.
.
, practicable, que exigix que el govern actue prompte.
Si no, al final no quedarà a la gent més remei que llançar-se al carrer a emprendre accions més contundents.

Per tant, jo crec que les Corts Valencianes podem fer una contribució instant el Govern d'Espanya, a través del Consell, que atenga aquesta petició, que és justa.
I, per tant, nosaltres anem a votar a favor.

El senyor president:

Gràcies, senyor Blanco.

Per part del Grup Parlamentari Socialista, la il·lustre diputada senyora Eva Martínez té la paraula.

La senyora Martínez Ruiz:

Moltes gràcies, president.

En primer lugar, saludar a los representantes de Adicae, que han tenido a bien acudir a estas Cortes a escuchar lo que aquí se debate sobre un tema tan importante, como es la ayuda, el apoyo y la solidaridad a los afectados por esta gran estafa.
También han venido acompañados de algunos de los afectados para escuchar de primera mano cuál es la posición de los grupos parlamentarios y de los partidos políticos.

En primer lugar, mostrar nuestro apoyo y nuestro voto favorable a la proposición no de ley presentada por Compromís, la compartimos plenamente.
Aprovechar este momento para decir que los socialistas siempre hemos estado absolutamente al lado de todos los afectados por este fraude, por esta gran estafa.
Y también porque entendemos que es justo recordar en este momento que fue el gobierno socialista de Rodríguez Zapatero quien adoptó una serie de acuerdos que no fueron dirigidos únicamente a mostrar apoyo y solidaridad, como se indica en la moción, sino que también sirvieron para que los afectados en ese momento pudieran actuar y denunciar ante la justicia para poder recuperar sus ahorros.

Quiero manifestar aquí que el gobierno de Rodríguez Zapatero, desde el momento en el que se intervinieran las entidades Fórum, Afinsa y Arte y Naturaleza Gespart, desde ese momento, después de las querellas presentadas por la fiscalía, se adoptaron, como digo, por parte del gobierno socialista una serie de medidas no tanto solamente de información, sino también de absoluto apoyo financiero.

Primero, se canalizó la demanda de información y asesoramiento a los afectados y se acordó que las administraciones de consumo y las organizaciones de consumidores, como Adicae, atendieran a los acreedores de las dos entidades intervenidas.

Después, también se procedió, mediante un acuerdo del Consejo de Ministros, en mayo de 2006, a la creación de una ventanilla única en la Audiencia Nacional para que todos los afectados pudieran acudir allí y agilizar sus denuncias.

También, en tercer lugar, se estableció, a través de un acuerdo del gobierno socialista de Rodríguez Zapatero, una línea ICO de anticipos a un interés del 0% de 500 millones de euros con el fin de poder superar de manera transitoria aquellas situaciones difíciles para los afectados hasta que no finalizara el procedimiento judicial.

En este sentido, la línea ICO de anticipos concedió, desde el 10 de julio de 2007 hasta diciembre de 2008, ayudas a más de 57.
000 afectados, por un importe de más de 170 millones de euros.
Y también fue el gobierno socialista, mientras gobernó dio cumplimiento a la disposición adicional de la Ley 43/2007 de protección de consumidores en la contratación y con las medidas que también acordaron las Cortes Generales, a través de una moción, el 25 de mayo de 2006.

Ahora no sabemos qué está haciendo el presidente Rajoy, ni el Partido Popular, ahora que gobierna, no sabemos qué es lo que está haciendo por los afectados.
No lo sabemos, seguramente porque no esté haciendo nada.
No sabemos su compromiso hasta dónde va a llegar y está haciendo una dejadez total y no está trabajando para que estos afectados por esta gran estafa puedan, en este período transitorio, hasta en tanto se liquiden estas empresas y puedan recuperar parte de sus ahorros, no sabemos qué está haciendo.

Lo que sí les digo es que los socialistas conocemos y sabemos de la inmensa preocupación que tienen los afectados, porque ya están venciendo las líneas ICO que se concedieron a interés 0%.
Sabemos que ya hay una parte de esos afectados que ya las ha tenido que devolver, otros lo han podido refinanciar.
Y que, por tanto, es importante seguir peleando, seguir reivindicando ante el gobierno de la nación que adopte medidas, como digo, no solamente de apoyo y de solidaridad sino también ayudas efectivas.

Vamos a votar que sí a esta moción, porque es la misma a la que los socialistas aragoneses votaron hace apenas unos meses en favor de la misma.
Es absolutamente el mismo texto.

Y decir, para finalizar, que como siempre los socialistas estaremos al lado de los afectados ayudándole al lado de las más de cuarenta y ocho mil familias valencianas que han sido defraudadas y estafadas, que corresponde un 10% de lo que es todo el territorio español.
Como siempre seguiremos estando a vuestro lado y al lado de las 48.
000 familias.

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Martínez.

Per últim, la il·lustre diputada senyora Angélica Such, en representació del Grup Parlamentari Popular, té la paraula.

La senyora Such Ronda:

Gràcies, president.

Buenos días.

Desde el Grupo Parlamentario Popular de estas Corts les saludamos y les agradecemos su presencia a esta comisión.
Y lamentamos y manifestamos nuestro rechazo a los hechos producidos a causas de conductas, conductas llevadas a cabo por empresas que desarrollando, sin autorización, actividades reservadas a las entidades financieras indujeron a error a muchas familias que les confiaron sus ahorros buscando una rentabilidad y una seguridad de los mismos.

Entidades que pactaron en muchos casos con ahorradores que, sin ninguna experiencia financiera, carecían de la base necesaria para intuir la estafa de la que estaban siendo objeto.
Era muy difícil que un comprador profano en cuestiones financieras llegara a entender, y por tanto a asumir, una característica fundamental del ahorro, que es la forma de recuperar la inversión.
Como tampoco era posible conocer las disposiciones que contempla la ley de disciplina e intervención de las entidades de crédito que reservan a las entidades financieras la captación del ahorro.
Familias que comercializaban productos básicos del ahorro, como son planes de ahorro juvenil, de jubilación, etcétera, y que sirvieron en un momento determinado imposibilitadas de disponer de sus ahorros.

Ya entre los años 2006 a 2009, el Grupo Parlamentario Popular presentó distintas iniciativas en el congreso que buscaban cubrir los perjuicios ocasionados a los inversores.
Yo no voy a hacer referencia a las mismas, porque no comparto la intervención de la diputada del Partido Socialista.
Creo que hoy estamos aquí para referir lo que cada partido político ha hecho, porque el hecho real es que el problema se mantiene y el hecho real es que la mayor parte del problema se produce gobernando España el Partido Socialista.

Decía la representante del Partido Socialista que ahora no se está haciendo nada, entre otras cosas, y solo referiré esto, prorrogar durante dos años más la línea de créditos para los afectados por el fraude que hoy referimos.

Pero nosotros somos conscientes de que este no es el problema mayor sino que el problema mayor es la resolución de los procedimientos judiciales que aquí se ha hecho referencia, que dan respuesta jurisdiccional y que lleguen a delimitar con claridad la naturaleza de la actividad que estas entidades desarrollaron, si era financiera o mercantil, porque ahí derivará y dependerá las responsabilidades subsidiarias que en cada caso se derivarían.
Es más que evidente la necesidad de que esta resoluciones judiciales se agilicen para poder dar la verdadera respuesta que los inversores afectados necesitan.

La proposición no de ley que hoy interpone el Grupo Parlamentario Compromís es acorde con el planteamiento llevado a cabo por nuestro grupo desde el año 2006.
No tendría sentido, a mi modesto entender, no apoyarla con nuestro voto favorable.
A pesar de que esta mañana se ha dicho aquí que en el Grupo Popular no somos capaces de aprobar nada si no modificamos, enmendamos o no sé qué.
No es así.
Porque cuando desde el Grupo Popular consideramos que la proposición no de ley está interpuesta, a nuestro entender, correctamente, como la que en este momento estamos debatiendo y que ha interpuesto el Grupo Parlamentario Compromís, nosotros la apoyamos.

Por eso, porque en este momento no debemos instrumentalizar de manera partidista un tema tan importante como el que nos ocupa, porque nosotros, todos los que estamos aquí, perseguimos el mismo objetivo de prestar nuestro apoyo y consideración a los ahorradores afectados, de pedir y buscar la más pronta respuesta a sus demandas judiciales y además desear que arbitren cuantos mecanismos sean factibles para el resarcimiento de sus intereses, el Grupo Popular de Les Corts va a votar favorablemente, junto al resto de los grupos que ya se han manifestado, esta iniciativa.

Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Such.

Senyories, finalitzat el debat, passem a votar la iniciativa que ha defensat…

Per a què vol la paraula?

El senyor Morera Català:

Per a intervindre sobre este punt…

El senyor president:

No, no.
Ja ha intervingut, senyor Morera.
Ja ha intervingut la seua senyoria.

El senyor Morera Català:

Simplement per a matisar…

El senyor president:

No, no, no fa falta matisar.
Està molt clar el que vosté ha dit i el que vosté ha escrit i el que han dit els altres grups també.

Passem a votar la iniciativa que ha defensat el senyor Morera i que figura com a punt número cinc.
Vots a favor?
Gràcies.
Per unanimitat queda aprovada.

Passem ara al punt 6.
I assumix la presidència la senyora vicepresidenta.

(Ocupa la presidència la vicepresidenta, senyora María Fernanda Vidal Causanilles)

La senyora vicepresidenta:

Señores, continuamos.

Proposició no de llei sobre la firma i la ratificació pel govern de l'estat del Tractat sobre el comerç d'armes, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 62.
581, BOC número 185)

La senyora vicepresidenta:

El punto 6 es la «presa en consideració de la Proposició no de llei sobre la firma i la ratificació pel govern de l'estat del tractat sobre el comerç d'armes, presentada pel Grup Parlamentari Compromís amb número de registre 62.
581.
»

Té la paraula el Grup Compromís.

Hi ha dos esmenes, està l'esmena 66.
141, que és del Grup Compromís, que és qui la defensa, i hi ha una altra esmena, la 66.
155 del Grup Socialista.

Té la paraula el Grup Compromís, senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Presentem una proposició no de llei que resa: «Com a conseqüència del comerç d'armes són milions de persones les que moren i moltes més resulten ferides i es veuen obligades a abandonar les seues llars o a viure sota constant mort.
En tot el món s'han comés crims de guerra, homicidis il·legítims, tortura i altres greus abusos de drets humans, mitjançant l'ús d'una gran varietat d'armes, municions i equipament militar i de seguretat.

»El comerç mundial d'armes va créixer un 22% en el període 2005-2009 respecte al lustre anterior, segons un informe difós per l'Institut Internacional d'Estudis per a la Pau d'Estocolm.
Esta institució indica que Espanya és el sèptim subministrador mundial d'armament, després de desplaçar a Holanda i apropar-se a Xina, amb una quota del 2,6% en el mercat mundial per davant d'Israel, Itàlia o Suècia.
Segons dades actualitzades, en el període 2007-2011, Espanya va exportar armes convencionals per valor de 3.
408 milions de dòlars.

»És necessari i era necessari que entrara en vigor el tractat internacional de comerç d'armes que garantira un estricte control sobre el comerç internacional d'armes convencionals i així posar fi a les autoritzacions de transferències, quan existira un risc de que podrien ser utilitzades per cometre o facilitar violacions de drets humans.

»L'absència d'obligacions jurídiques internacionals i completes per a impedir les transferències irresponsables d'armes ha causat que s'importen armes i municions per part de països subjectes a embargaments entre 2000 i 2010, per un valor de 2.
200 milions de dòlars.
Amb data d'avui sabem que encara els organismes de control intern són importants, però no suficients per a evitar la transferència irresponsable d'armes i municions entre països.

»És per això necessari que el tractat sobre el comerç d'armes recentment aprovat durant el 67 període de sessions de l'assemblea general de Nacions Unides siga incorporat a la nostra legislació, a través de la seua ratificació i desenvolupament legislatiu.
»

L'entrada en vigor i l'aplicació de la Llei 53/2007 va significar avanços quan a transparència i control de les exportacions d'armament, encara que aquestes vendes seguixen produint-se en certs productes a països malgrat el risc existent que siguen usats per a cometre o facilitar violacions de drets humans, com Colòmbia, Israel o Marroc, entre altres, malgrat, ja dic, aquesta llei.

Per això, hem presentat la nostra autoesmena perquè, efectivament, nosaltres indicàvem que se fera la firma i la ratificació del tractat sobre comerç d'armes.
Però, efectivament, s'ha produït aquest afirma i per tant havíem d'esmenar-la respecte a que se produïsca la ràpida ratificació del tractat sobre el comerç d'armes.
.
.
, s'ha signat pel regne d'Espanya, manca, efectivament, la ratificació en el procés.

Que se faça l'aplicació estricta del compromís assumit pel govern espanyol del compliment immediat dels articles 6 i 7 del tractat sobre comerç d'armes des del moment de la seua firma, que efectivament el govern espanyol ha assumit eixe compromís.
De fet, va ser el primer país en fer-ho i ara queda el més important per a nosaltres, que és el compliment.

Aprovar el projecte legislatiu per a la seua tramitació parlamentaria que incorpore les modificacions legals necessàries per adaptar la nostra legislació al contingut del tractat sobre comerç d'armes.
És a dir, se tracta de complir això que s'ha firmat i, efectivament, fer-ho efectiu, mitjançant aquests projectes legislatiu.
I realitzar les accions necessàries per tant en el marc de les relacions bilaterals, com el de la Unió Europa; per tant, que es promoga les firmes i ratificacions dels tractats sobre el comerç d'armes per altres estat i garantir la seua entrada en vigor.

Perquè sabem que, efectivament, hi ha 113 països a hores d'ara que l'han firmat, però sols 7 l'han ratificat.
Necessitaríem que hi haja una ratificació de 50 estats perquè la seua entrada en vigor fóra en un breu termini.

Efectivament, el nostre govern, com ja indiquem, és un dels 60 primers països en firmar i assumir el compromís d'aplicar estrictament els apartats 6 i 7, que la veritat és que després de tanta lluita, de més de vint anys de lluita d'Amnistia Internacional, s'ha rebut sorprenentment, agradablement, aquesta firma ràpida per part del govern estatal, però sí que reclamen la seua ratificació.
De fet, ho feren públicament en les seues notes de premsa.
Aquesta ratificació ha d'anar endavant i per això aquesta proposta de resolució.

Efectivament, el més rellevant és adaptar el contingut de l'acord a la legislació espanyola el més prompte possible.
Per això, i posats en contacte amb Amnistia Internacional, que és un dels organismes promotors d'aquest tractat, doncs, ens demanen que es mantinga la iniciativa parlamentària, aquesta que avui presentem, per a seguir pressionant, per a aconseguir la seua plena integració en el marc jurídic espanyol.
Efectivament, açò és una evidència, existix aquest tractat, existix la signatura i falta la seua ratificació i la seua adaptació a la legislació estatal com a tal.

Nosaltres entenem que hi ha una legislació, com se diu en l'exposició de motius i com se ressalta en l'esmena, que fa referència a aquest ús, podríem anomenar-lo indegut o susceptible de ser utilitzar per a vulnerar els drets humans en la legislació espanyola, existix.
El que passa és que, efectivament, hem d'anar un pas més enllà.
Hi ha un tractat internacional de comerç d'armes, hi ha una lluita presa per part d'organitzacions que han aconseguit després de vint anys que països, inclús per exemple Estats Units, firmen aquest tractat de comerç d'armes, una fita històrica.

I nosaltres volem que quede reflectit el recolzament unànime a esta qüestió concreta que, efectivament, toca de ple la llei que se tracta en l'esmena, però que ha d'anar més enllà, perquè el tractat d'armes ha de suposar una modificació completa de la legislació espanyola per a aplicar el que diu el tractat a la ratificació que s'ha de fer en la legislació vigent.

Les mostres de suport són del president, el senyor Rajoy, i, fins i tot, del ministre Margallo.
.
.
, van recolzar públicament el tractat.
El Congrés del Diputats ha adoptat una resolució per tal de poder dur endavant aquest tractat en les seus màximes conseqüències, i és la ratificació; però ha sigut una declaració d'intencions, encara no hi ha hagut un procés d'assumpció de les modificacions legislatives que s'han de promoure.
Quinze parlaments autonòmics han adoptat declaracions institucionals demanant al govern que, efectivament, se faça aquesta ratificació del tractat del comerç d'armes.
I, fins i tot, cent deu ajuntaments.

Nosaltres volem sumar-nos a eixos quinze parlaments autonòmics que han reclamat l'aplicació efectiva de la firma del tractat sobre comerç d'armes, amb la seua ratificació i posterior adaptació a la legislació espanyola.
I, per tant, volem sumar-nos en un acord unànime avui, en la comissió de coordinació, a esta qüestió.

Res més.

Gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Gracias, señora Mollà.

Ahora tiene la palabra el señor Rubio para la defensa de su enmienda.

El senyor Rubio Martínez:

Sí, gracias, presidenta.

Bueno, muy brevemente, porque asumimos lo que se está planteando respecto al hecho de la ratificación por el reino de España del acuerdo internacional sobre el tratado de armas.
De hecho, ya ha habido un acuerdo unánime en la comisión de asuntos exteriores del día 8 de mayo pasado, donde la comisión pedía la tramitación urgente de la ratificación del tratado.
Este tratado ya se ha firmado.
Ahora es una cuestión de procedimiento legal el aplicar…, el trasladarlo a la legislación española.

Mientras eso llega, nosotros hemos planteado una enmienda de adición, en el sentido de que España asegure el cumplimiento riguroso del artículo 8 de la vigente ley relativa al control del comercio exterior de material de defensa.
Pensamos que ese artículo, que va en relación directa…, porque aquí la legislación española, de alguna manera, se adelantó en el año 2007 a esta ratificación y ya recogió algunas propuestas que están explicitadas en el propio tratado.
Lo que plantea este artículo es una verificación exacta y completa sobre el destino de las posibles exportaciones de armamento fabricado en España a los países compradores, siempre y cuando estos países evidentemente cumplan una serie de condiciones para poder recibirlo.

Por tanto, desde esa perspectiva, no queremos añadir nada más, sino simplemente nosotros vamos a votar a favor de este texto.
Y lo que hemos planteado, la enmienda de adición, tendría ese sentido de temporalidad hasta, en tanto en cuanto, el tratado de armas ya entre a formar parte de la legislación española, proceso que me imagino se acometerá en el Congreso de los Diputados y en el Senado lo antes posible.

La senyora vicepresidenta:

A continuación, tiene la palabra el Grupo Compromís para su aceptación o no de la enmienda de adición.

La senyora Mollà Herrera:

Sí.

Jo voldria dir que, efectivament, em semblaria assumible aquesta esmena, em semblaria totalment assumible.
És la llei vigent.
I la llei i eixe article ens sembla que, efectivament, va en la línia del que el tractat mateix recull.

Ara bé, nosaltres volíem centrar única i exclusivament.
.
.
a este tractat que, de fet, ha de ratificar-se i iniciar tràmits de canvis normatius.
I la llei que s'especifica en l'esmena serà una de les que haurà de sofrir estos canvis normatius.

Per tant, no ens sembla, d'alguna manera, del tot coherent estar demanant per un costat que s'inicien els canvis normatius que han de sofrir les lleis espanyoles per a adaptar-se i ratificar, amb totes les de la llei, aquest tractat de comerç d'armes i estar demanant l'aplicació d'una llei que entenc que s'hauria d'estar garantint la seua aplicació i que no pense que incloguent-ho en aquesta proposició no de llei, eixa part, anem a facilitar més enllà la seua aplicació.

Per tant, demanaria al Grup Parlamentari Socialista que entenguera la posició del meu grup a l'hora de no, diguérem, distorsionar la literalitat, a més la literalitat que no ix del Grup Parlamentari Compromís, sinó que és la petició expressa que fa Amnistia Internacional que ens va, de fet, enviar un escrit a tots amb estos punts i que l'única modificació, després de parlar amb ells, és que se llevara això de la firma -perquè ja s'havia produït- i que se parlara de la ràpida ratificació.
Doncs, que entenguen la nostra posició.

Dir-los que, efectivament, la seua esmena és una esmena que nosaltres desitjaríem que esta llei i este article s'estiguera garantint, efectivament, que és el que no està passant; i, precisament, per això se va més enllà en el tractat del comerç d'armes.
Que entenga que no podem acceptar-la, ja dic, malgrat que saben que en el fons de la qüestió vostés estan fent una suma, una addició positiva en el debat.

Res més.

Gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Gracias.

Entendemos que no la acepta.

Por lo tanto, pasamos ahora al Grupo Izquierda Unida.

Señor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

A vore, nosaltres anem a votar a favor de la proposició no de llei.
I lamentem que no s'accepte l'esmena d'addició -perquè és d'addició, no és de substitució-, del Grup Socialista, que demana el compliment rigorós de l'article 8 de la llei, que és més exigent que el tractat de Nacions Unides.

Jo crec que es tracta d'una qüestió de mínims, com en altres punts, però a més de mínims ja humanitaris.
També espere que votem a favor, per quarta vegada en esta comissió, una proposició no de llei.

Em sembla molt pertinent la proposta perquè la situació és dramàtica.
Són cinc-centes mil persones, almenys, les qui moren cada any i diversos milions les qui patixen desplaçaments i abusos a causa de conflicte i violència armada al món.

Davant això, per fi tenim un tractat de Nacions Unides sobre el comerç d'armes; no «contra», sinó «sobre».
A nosaltres ens agradaria que anara més enllà, però, almenys, sí que marca uns mínims que han de ser per una banda firmats, després ratificats i entrar en vigor.

El que planteja l'actualització de la proposició no de llei, perquè, lògicament el temps va passant i n'hi han coses que s'han anat fent, és això, no?
La ràpida ratificació, donat que ja està firmat el tractat; l'aplicació estricta del compromís d'aplicar immediatament els articles 6 i 7 del tractat i les modificacions legals que siguen necessàries; així com promoure el tractat per a altres estats.
Perquè, clar, és molt cridaner que hi hagen tantes firmes i tan poques ratificacions.
Sembla que ací es juga molt de cara a la galeria i que en l'assemblea general a vore qui diu que no, però que després, quan ha de passar pel tràmit de la validació -en el cas d'un estat democràtic com el nostre, parlamentari- del tractat, la cosa no va tant de pressa.

Ja dic que nosaltres anem a recolzar la proposició, perquè la subscrivim -també subscriuríem l'esmena si fóra incorporada-; i que, en el fons, el que cal, en el cas de l'estat espanyol, a banda de ratificar, etcètera, és fer un compliment rigorós d'eixa llei, no?
, és dir, controlar que, efectivament, no es transferixen o retransferixen armes a països que són incomplidors manifestos dels drets humans.
Perquè això està passant.
Això està passant amb Aràbia Saudita, està passant amb Egipte, està passant amb el Marroc, està passant amb Dubai.
De fet, fins i tot el Congrés va tirar enrere algunes d'estes autoritzacions de venda d'armes en l'any 2012.

Per la qual cosa, el que entenem és que és important dotar-nos d'un marc global per a regular el comerç d'armes.
S'hauria de marcar com a objectiu la reducció al mínim d'eixe comerç.
Però, sobretot, el que cal fer és ficar efectius per a garantir el seu compliment i denunciar tota la venda d'armes a governs que incomplixen eixes normes i que, sobretot, incomplixen els drets humans.

En eixe esforç, Esquerra Unida estarà sempre compromesa.

La senyora vicepresidenta:

Parece ser que antes el señor Rubio ha hecho señal, pero la ha hecho tarde y ya le había dado la palabra al señor Blanco.

Entonces, tiene tres minutos para replicar al Grupo Compromís.

El senyor Rubio Martínez:

Muchas gracias, señora presidenta.
Perdóneme por el despiste.

No, no es una réplica al Grupo Compromís.
Yo no le voy a replicar absolutamente nada.
Es simplemente que no acabamos de entender que no acepten la enmienda de adición, porque entendemos que la enmienda de adición lo único que plantea es: en tanto en cuanto se apliquen los cambios normativos que se vayan a producir en la legislación española, se podría perfectamente aceptar la enmienda de adición.

No obstante, nosotros no vamos a ser obstáculos de nada.
Retiramos la enmienda de adición en este momento y le evitamos al Grupo Compromís tener que decir que no.
Es como si no lo hubiera dicho, como si no hubiera existido.

La senyora vicepresidenta:

Gracias, señor Rubio.

(La senyora Mollà diu: «Ara me toca a mi?
») Sí.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyora presidenta.

Anem a vore, jo crec que ho he explicat.
Nosaltres, sincerament, compartim perfectament l'esmena que vostés han presentat, completament.
Això voldria que quedara claríssim.

De fet, si ací en Espanya s'estiguera fent precisament una aplicació exhaustiva, rigorosa, d'eixe article, no estaríem, diguérem, davant d'una necessitat de reafirmar en un tractat també el compromís de que no anem a vendre armes a països que estan fent ús d'eixes armes per a violar els drets humans, que a dia de hui està succeint, com hem dit.

Ara bé, com he explicat, aquesta proposta naix d'un escrit, d'una carta que ens envia Amnistia Internacional, amb uns punts concrets, a tots els grups; que jo sóc conscient que Amnistia Internacional segur que també, lògicament, li donaria el vistiplau a esta exigència d'aplicació d'este punt 8 de la llei.
Ara bé, tal qual està, ha estat recolzada de forma unànime en parlaments, en ajuntament.
.
.
, tal qual està escrita.
I simplement canvia la modificació, que està també parlada amb ells, de llevar això de la signatura i la ràpida ratificació perquè, efectivament, hem avançat en el temps.

I jo, per això, no vull distorsionar, no me veig amb capacitat de distorsionar el que està escrit.

Crec que, efectivament, ens estem quedant, a la millor, en una declaració de mínims; ja ens agradaria anar molt més enllà.
Però sí que és de veres que no voldria posar en risc un acord unànime d'este parlament en este sentit.

Res més.

La senyora vicepresidenta:

Gracias, señora Mollà.

Ahora tiene la palabra el Grupo Parlamentario Popular, el señor Rambla.

Cuando quiera.

El senyor Rambla Momplet:

Muchas gracias, señora presidenta.

Hoy llega a estas Cortes un tema que veo difícil que encontráramos un grupo político, incluso un colectivo social que pueda defender el tráfico de armas y, más incluso, ese tráfico de armas con intención de que sean utilizadas en conflictos bélicos.

Por tanto, quede muy claro de inicio la posición de este grupo y, con él, entiendo que se incluye la posición de cualquier persona razonable y sensata que, por supuesto, estará radicalmente en contra de cualquier tráfico de armas destinado a cualquier conflicto bélico en cualquier lugar del mundo.

Desgraciadamente, es bien cierto que no ha habido una regulación a nivel internacional hasta hace más bien poco, probablemente porque los conflictos bélicos que a lo largo de este siglo han existido, pues, han dificultado el que haya una disposición por parte de los estados.
Pero, afortunadamente, eso se ha producido y recientemente, como decía el Grupo Compromís, en Naciones Unidas se ha aprobado ya un tratado que ha sido firmado, en este caso, por numerosos países y, entre ellos, España de los primeros.

Sí quisiera decir que España es tal el compromiso que tiene en la defensa de la no utilización de armas en conflictos bélicos y el tráfico que sobre las mismas se pueda producir, que ya aprobó en su momento la Ley 53/2007 -a la que se ha referido el Grupo Socialista-, sobre control del comercio exterior de material de defensa y de doble uso.
Y esta norma pretende asegurar el control de las transferencias españolas de material militar, policial y de seguridad.

Sinceramente, yo creo que esta proposición no de ley que ha planteado el Grupo Compromís y que ha tenido que autoenmendar, porque su intención primera era recoger el que se firmara y el que se ratificara, pues, lógicamente el Gobierno de España ha ido cumpliendo los trámites y ya ha firmado, como reconoce el Grupo Compromís.

Yo creo que la enmienda que presentaba Compromís…, hubiera sido razonable, pues, retirar esta propuesta, en la medida en la que el Gobierno de España ha dado muestras: primero, de ser uno de los países más avanzados en legislación interna; en segundo lugar, por ser uno de los primeros países que lo ha firmado; en tercer lugar, por ser uno de los pocos países -siete países- que ha manifestado su voluntad de cumplir provisionalmente especialmente los artículos 6 y 7 del tratado.
Y creo que estamos hoy debatiendo una obviedad, y es el que el Gobierno de España cumpla con un compromiso internacional, cumpla con un tratado firmado o incluso cumpla con una ley ya aprobada, como es la Ley 53/2007.

Por tanto, creo que es innecesaria esta proposición no de ley.
Y es por lo que el Grupo Popular, más que votarla en contra, es que considera que queda vacía de contenido en la medida en que el Gobierno de España -como digo- ha manifestado su voluntad con la firma rápida del tratado, con la aplicación provisional de sus artículos y con, además, la legislación previamente aprobada que, incluso, le diría, una legislación que va más allá de la propia normativa del tratado por cuanto que en la legislación del sistema actual español -que es de los más rigurosos del mundo- se incluyen veintidós categorías de productos de material de defensa en lugar de las ocho que recoge el tratado.

Por tanto, creo que en este ámbito España ha dado muestras más que evidentes de su voluntad de ponerse al lado de los países que están en contra del tráfico de armas.
Es por ello que se puede decir que el sistema español de control de las exportaciones de armas cumple con lo dispuesto en este tratado.

Y el contenido de la PNL de Compromís y la enmienda de adición del Grupo Socialista entiendo que deberían de caer por innecesarias, habida cuenta de la aplicación que ya realizado el Gobierno de España y que le sitúa -como digo- como uno de los países más comprometidos en el control de armas.

Muchas gracias.

(Ocupa la presidència el president, senyor Rafael Maluenda Verdú)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Rambla.

Per a rèplica, senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

La veritat és que estic molt sorpresa i em fa, fins i tot, vergonya, que avui que podem fer un acord unànime respecte a la demanda de la ratificació del tractat sobre comerç d'armes doncs nosaltres ens anem a quedar com un dels parlaments, dels pocs parlaments que no ho faça.
És a dir, hi ha hagut quinze acords unànimes en parlaments autonòmics, amb més de cent deu municipis, respecte a l'exigència al govern estatal de la seua ratificació perquè este tractat té dos processos -o tres-: u, la signatura; dos, la ratificació, i la ratificació comporta l'adaptació a la normativa de l'estat.
I nosaltres, a dia de hui, només que estem en la signatura, és a dir, eixa ratificació no s'ha produït.
Li ho he comentat ja adés; hi han hagut 108 països que l'han firmada però solament 7 que l'han ratificada.

¿De què ens val a Espanya sentir-nos orgullosos d'haver sigut dels seixanta primers països en signar el tractat sobre el comerç d'armes si, després, resulta que no ho ratifiquem?
, que és la segona fase, perquè una és la declaració d'intencions, però si mos quedem en declaracions d'intencions, això no servix absolutament per a res.

I em sorprén i em produïx vergonya el nivell polític del que anem a eixir avui d'esta comissió de no poder arribar a un acord unànime per a reclamar la seua ratificació.
¿Quin compromís és eixe?
¿És que dubtem que el govern estatal vullga signar, ratificar i adaptar a la normativa?
Si no ho dubtem, ¿per què no podem fer una declaració política al si de les Corts Valencianes demanant la ratificació?
¿Avui hem de sentir la vergonya que les associacions que porten anys i anys i anys lluitant i aquells que estan vivint en els seues pròpies carns la guerra, la sagnia i tot per beneficis econòmics d'empreses que estan comerciant amb les armes sabent que s'estan utilitzant eixes armes per a violar els drets humans?
¿Que hui no podem estar al costat dels bons?
¿Hui no podem estar al costat de la justícia?
¡En una declaració política!

A mi em produïx, sincerament, un desànim d'este parlament perquè, a més, vostés diuen, «no, esta norma -l'existent- pretende asegurar…», que no se venguen armes a països que estan utilitzant estes armes per a violar els drets.
.
.
¡Però és que no està succeint!
I vostés que diuen, «y somos los primeros en firmar», «y somos los primeros en darnos cuenta de que esto es necesario», sí, però també som els primers en la venda i en el comerç d'armes, ¡dels primers!
, el número 7 a nivell mundial.
No estem ajudant, no estem contribuint, no ho fem, i més, avui poc estem contribuint.

Jo, de veritat, si pensen vostés que les persones sensates estan contra el comerç d'armes per a utilitzar-lo en conflictes bèl·lics i per a vulnerar els drets humans, jo reclame que avui qui voten siguen les persones sensates, que aquesta proposta no li tira sorra a ningú, simplement se diu que en la fase de firma, ratificació i adaptació hem passat la de la signatura -nosaltres ho hem dit els primers-, toca ser dels qui ratifiquen -i en això no estem sent els primers- i l'adaptació a la normativa, i un últim punt, que no sé quin problema els mereix al Partit Popular que eixe punt s'aprove, i és que Espanya contribuïsca que n'hi haja altres països que també se sumen, firmen, ratifiquen i adapten este tractat sobre comerç d'armes.

Em semblaria, la veritat, una oportunitat perduda i, sincerament, quedaríem retratats com a parlament.
És una llàstima.

Res més.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Mollà.

Senyor Rambla.

El senyor Rambla Momplet:

No existe -le vuelvo a decir lo mismo-, no existe ninguna duda, ninguna duda de la posición del Gobierno de España actual y del Grupo Parlamentario Popular de estas Cortes que está absolutamente al lado del Gobierno de España en la normativa en vigor, en la ratificación y en la firma del convenio que recientemente firmó el Gobierno de España como uno de los primeros, como uno de los muy pocos gobiernos del mundo que ha asumido su compromiso de cumplir provisionalmente incluso antes de la ratificación.

Y, por tanto, creo que este debate es innecesario, estamos debatiendo si queremos que se cumpla la normativa en vigor, compromisos del Gobierno de España.
¡Claro que queremos que se cumpla!
Pero, de verdad, en esta dinámica podríamos estar todos los días entrando en cualquiera de las normas que están en vigor o cualquiera de los tratados o compromisos que hay en España.

Yo creo que es más que evidente la voluntad del Gobierno de España, pero no la voluntad solo como una manifestación de interés sino la voluntad con la firma, con la incorporación a una normativa interna que, además -le digo más-, muy probablemente la ratificación de ese tratado internacional no suponga aumentar o incorporar nueva normativa interna, habida cuenta que la nuestra va incluso más lejos que la del tratado.

Y, por tanto, en ese sentido -creo-, su enmienda de adición -y la hubiéramos aprobado- era una enmienda de adición en la que retiraba la anterior por entender innecesario pedirle al Gobierno de España que cumpla con sus compromisos internacionales y con su normativa en vigor.

Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Rambla.

Finalitzat el debat, passem a votar la iniciativa que ha defensat la senyora Mollà.
¿Vots a favor?
¿Vots en contra?
Gràcies.
7 vots a favor i 8 en contra.
Queda rebutjada.

Proposició no de llei sobre l'adhesió del Consell a la campanya de les Nacions Unides contra la corrupció «Against corruption today», presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida (RE número 62.
326, BOC número 185)

El senyor president:

Passem a l'últim punt de l'ordre del dia, que és el que figurava abans com punt número 4: presa en consideració de la Proposició no de llei sobre l'adhesió del Consell a la campanya de les Nacions Unides contra la corrupció «Against corruption today», presentada pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.

Per a la seua defensa té la paraula el senyor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

És un bon dia per a defensar aquesta proposta, hem vist en la portada d'un diari que deixa manifest que ací patim la corrupció més que a qualsevol altre lloc de l'estat, segurament a uns nivells propis del tercer món.

Espanya va signar al 2005 i va ratificar al 2006 la Convenció de Nacions Unides contra la Corrupció.
I, concretament, el 9 de desembre se celebra el Dia Internacional contra la Corrupció i, l'any passat, el secretari general de l'ONU, Ban Ki-moon, va exhortar tothom a treballar per un futur sostenible on la corrupció siga exposada i rebutjada, és a dir, que es conega i que es denuncie i s'aparte de la vida pública.

Per això, Nacions Unides ha llançat la campanya «Against corruption today», contra la corrupció hui, que, entre altres coses, ens planteja que la gent conega les exigències de la Convenció de Nacions Unides contra la Corrupció, educar la ciutadania sobre la responsabilitat dels governs d'eradicar la corrupció, sensibilitzar sobre les despeses que ocasiona la corrupció en serveis tan bàsics com l'educació o la salut i denunciar els casos de corrupció amb una actitud de tolerància zero respecte a una corrupció que és absolutament inassumible.

La corrupció, senyories, és un problema de primer ordre, no sols polític, que ho és, sinó també econòmic, social i cultural.
Les Nacions Unides, el mateix secretari general, Ban Ki-moon, deixen clarament dit que la corrupció soscava la democràcia i l'estat de dret; distorsiona els mercats i obstaculitza el desenvolupament econòmic, en el cas dels països del tercer món l'aconseguiment dels objectius de desenvolupament del mil·lenni; erosiona la qualitat de vida; crea desigualtats flagrants; en ocasions condueix, fins i tot, a violacions de drets humans; i aguditza els problemes ambientals.
És curiós com algunes d'estes coses es poden aplicar a la nostra situació fil per randa.

Jo llegia les paraules de Ban Ki-moon i, per exemple, parlava que la corrupció aguditza els problemes ambientals pel suborn i els incentius encoberts que determinen a qui s'ha d'adjudicar els contractes, en particular quan es tracta de projectes d'infraestructura a gran escala summament lucratius.
Semblaria que el senyor Ban Ki-moon estava pensant en Bárcenas i en eixes empreses que donaren centenars de milions d'euros per a rebre desenes de milers de milions d'euros de les administracions públiques, eixes empreses que conformaven la comissió d'infraestructures del Partit Popular i que decidien on s'invertia, en quina línia d'AVE, en quin aeroport sense avions, en quin pla hidrològic nacional.

També diu el senyor Ban Ki-moon, «el cost de la corrupció es mesura no solament en els milers de milions de dòlars -o d'euros- de recursos públics que es malgasten o són robats sinó també, i de forma més crua, en la falta d'hospitals, escoles i altres infraestructures que es podrien haver proveït amb eixos diners».
No sabem si el senyor Ban Ki-moon estava pensant en Terra Mítica, en el circuit urbà de la fórmula 1 a València, en la visita del papa o en tantes obres faraòniques, esdeveniments fastuosos que hem patit en els últims anys els valencians perquè hem hagut de pagar-los, i per això no s'han fet o no s'han obert hospitals construïts o continuen els nostres xiquets en barracons.

Senyories, al País Valencià la corrupció és un problema de considerable magnitud, que es constituïx, a més a més, en centre de la vida política i social.
Només cal repassar l'última enquesta que es va fer pública fa uns dies d'àmbit autonòmic, Metroscòpia, que parlava que la majoria de la ciutadania pensa que al País Valencià existix molta corrupció.
Concretament, el 60% dels valencians i les valencianes pensa que al nostre territori n'hi ha molta corrupció, però són cinc vegades més els que pensen que n'hi ha més corrupció política ací que a altres comunitats que els que pensen que n'hi ha menys, és a dir, el 33 enfront del 7%; el 89% dels valencians i les valencianes pensa que la corrupció perjudica la imatge de la comunitat a la resta d'Espanya; i el 89% pensa que, a més a més, també perjudica l'economia valenciana.

Per tot això fem una proposta ben concreta -que també entenem que hauria de ser aprovada per unanimitat com altres tres que s'han votat en ocasions anteriors-, que el Consell s'afegisca a la campanya de Nacions Unides contra la corrupció, i, en concret, que reproduïsca als mitjans de comunicació de titularitat pública -el que ens queda encara de Radiotelevisió Valenciana- el material audiovisual produït en eixa campanya.
Segurament, als valencians i les valencianes els sonarà molt familiar: «Los votantes fueron engañados.
» Hui podem entendre per què i com.
«Estos niños no recibieron educación.
» «Esta agua fue malgastada.
» Esta també és molt curiosa: «La causa se sobreseyó.
» Són materials segurament enfocats al tercer món però que estan tan d'actualitat al País Valencià que posen de manifest que en moltes ocasions, pel que respecta a la corrupció política en els últims anys de govern del Partit Popular, la nostra situació és malauradament tercermundista.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Blanco.

Senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies.

Nosaltres anem a recolzar aquesta proposició no de llei, com no podria ser d'una altra manera.
De fet, em semblaria del tot -la veritat- contradictori, que nosaltres, com a estat haguérem signat el conveni de les Nacions Unides contra la corrupció, i després l'aplicació -diguérem- i aquesta campanya també forma part de les qüestions que envolten aquest conveni contra la corrupció, doncs que no vullgueren promoure'l, difondre'l, aplicar-lo, educar contra la corrupció, amb el material que promou aquesta campanya en els mitjans públics, que són la ferramenta en què una administració pot difondre campanyes informatives i educatives respecte als valors que com a societat s'han de rebutjar.
I el de la corrupció és un d'ells.
A no ser que no visquérem en un país on efectivament la corrupció és una senya d'identitat, tristament.
Però és així, i vostés això ho saben, no?
No sé si dintre de la campanya «Som comunitat», «Som corrupció» podrien utilitzar-ho.
A la millor aixina els convenç més, perquè ho som.
Desgraciadament ho som, i som reconeguts per ser un dels territoris amb una corrupció més establerta, que impregna més les nostres administracions i la vida política.
De fet, per això vostés ara volen donar un gir radical, i tenim un president que parla de tolerància zero enfront de la corrupció.
I a mi em crida l'atenció, perquè tolerància zero contra la corrupció, què és el que vol dir exactament el president amb això?

Que ell no serà tolerant?
Però és que la missió d'un president no és decidir el que ell serà o no serà, sinó el que vol que siga la societat.
I perquè una societat no siga tolerant enfront de la corrupció, cal educar-la contra la corrupció.
I per això val una campanya informativa com esta.
No que se dedique el senyor Fabra a repetir i a repetir que no serà tolerant amb la corrupció, perquè ell no és educador de res.
Per això estan les campanyes, i més les que vénen de les mans de Nacions Unides.
I per tant, avui hauríem de votar que sí a esta qüestió -ja dic- si no és que efectivament vostés es vegen retratats, si no és que pensen que educar contra la corrupció, en valors contra la corrupció, és efectivament tirar-se pedres sobre la seua teulada, si no és que efectivament tinguen molt que amagar, i si no és que passe una cosa, i és: està reconegut que els països que més corrupció tenen són els països més empobrits.
Està reconegut, la nostra autonomia dintre aquesta crisi econòmica i respecte a la resta d'autonomies, som de les autonomies més empobrides, i casualment també de les que més casos de corrupció.
Està lligat l'empobriment que tenim en la nostra societat amb els casos de corrupció, i potser esta campanya que també incidix en desvetlar el que és una cosa evident, però que molta gent desconeix, i és que l'empobriment està relacionat, íntimament relacionat amb els casos de corrupció, vostés no vullguen relacionar-ho.
No vullguen efectivament que la gent s'adone que el que ara no tinguen accés als seus serveis públics bàsics amb garanties, i de qualitat, que no tinguen faena, que estiguen veent-se desnonats, que tinguen falta de recursos, que no puguen donar de menjar als seus fills, que hagen d'anar a menjadors socials, etcètera, etcètera, està lligat amb el senyor X, el dels A, els dels B, el de los conejos eixos de Roger Rabbit, el de los bolsos Vuitton, els de los aeropuertecitos sin aviones, etcètera, etcètera.

A la millor és el que no volen que aprenga la gent, però és que la gent això ho està aprenent malauradament sense la seua col·laboració.
Però és trist, ja dic, perquè una administració pública que hauria de vetlar per una democràcia completa, efectivament ser tolerant zero contra la corrupció, i educar amb valors a la seua societat i construir una societat rica, rica amb valors, però també en no balafiar els recursos, doncs és trist que no siga l'administració la que estiga fent este tipus de campanyes o promoguent-les, i que haja de ser la gent, per com de malament ho està passant, la que se n'adone.

Res més, gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyora Mollà.

Per part del Grup Parlamentari Socialista, il·lustre diputada senyora Clara Tirado, té la paraula.

La senyora Tirado Museros:

Gracias, señor presidente.

Señorías, mi grupo parlamentario vamos a favor de esta PNL, que hoy presenta Izquierda Unida, porque apoyamos tanto el espíritu de su propuesta como el contenido, en el que se solicita la adhesión por parte del Consell a la campaña de las Naciones Unidas contra la corrupción, que nace-y esto no es casual- en colaboración con el programa de las Naciones Unidas para el desarrollo.
Porque tal y como plantean estos organismos, y que mi grupo comparte en su totalidad, la corrupción tiene consecuencias devastadoras para la democracia, el estado de derecho y la consecución de los objetivos de desarrollo del milenio en todas las esferas de la vida: el desarrollo educativo, la salud, el desarrollo económico, medioambiental, social, etcétera.

La corrupción menoscaba y acaba con la democracia y con el estado de derecho.
Así lo entendieron los 164 países que decidieron adherirse y participar en esta campaña, como hizo el Reino de España cuando firmó en 2005 la Convención de las Naciones Unidas contra la corrupción, y que ratificó en 2006.

Así que, señores del Partido Popular, siento tener que darles una mala noticia.
Van a tener ustedes que reflexionar de nuevo antes de pulsar el botón, porque yo creo que están ustedes ante una nueva encrucijada.
Si ustedes deciden rechazar esta PNL y votar en contra de la adhesión de esta campaña, se mostrarán ante esta cámara y ante toda la ciudadanía como lo que son: un gobierno opaco que necesita esconder sus vergüenzas, sus sobres, sus sobresueldos, sus imputados, sus procesados y sus encausados por corrupción.

Pero si ustedes deciden apoyar esta proposición no de ley y apoyar la adhesión de esta campaña, el calificativo que entonces les definirá será el cinismo (protestes), porque serían capaces, sí, sí, serían capaces de votar a favor de combatir aquello que les define…

El senyor president:

Senyories, per favor.

La senyora Tirado Museros:

…en sus prácticas y que les define en sus actitudes.
Miren, sí, es cierto, señores del Partido Popular.
Ustedes hoy no tienen salida, porque o siguen con la opacidad de quienes se saben a sí mismos verdugos de un sistema democrático saludable, o siguen con el cinismo de quienes quisieran reconocerse como falsas víctimas de su historia reciente.

Señores diputados, todos sabemos que no se compadecen ninguno de los objetivos y medidas planteadas en esta campaña con las prácticas del gobierno valenciano.
Que educar a la ciudadanía sobre la responsabilidad de los gobiernos de erradicar la corrupción no se compadece con trazar líneas contra la corrupción invisibles en la que los diputados imputados y procesados por corrupción comparten los escaños del Partido Popular, a pesar de ser el tercer grupo mayoritario en el parlamento.
Con que la única línea, aunque ficticia, sea aquella que los separa de aquel que vaciló al president Fabra en un programa de televisión.
Que sensibilizar a la ciudadanía, a los medios de comunicación y a los gobiernos sobre los gastos que ocasiona la corrupción en educación o salud no se compadece con un gobierno que ha ocasionado a todos los valencianos casi mil doscientos millones de euros de pérdidas por la corrupción, ni se compadece con el caso Blasco, con el latrocinio de más de seis millones de euros que no se destinaron para la consecución de los objetivos del milenio, para construir pozos de agua potable o para frenar y combatir violaciones de derechos humanos en los países del sur.

Señorías, todos sabemos que sensibilizar a los ciudadanos sobre el coste de la corrupción no se compadece con los más de cuatro millones desaparecidos del caso Nóos, que no irán para la construcción de escuelas ni de hospitales, ni de centros de salud, ni con el saqueo de más de 40 millones de EMARSA, que tampoco se gastaron en la construcción de nuevos colegios y nuevos hospitales, ni con los más de cuatro millones de euros del caso Fabra, que ustedes colaron por el sumidero de la corrupción, ni con los más de ciento veinte millones de caso Gürtel de sobornos, de incentivos, que determinaban a quién se le tenían que adjudicar los contratos, y que tampoco fueron a parar ni a la educación, ni a la sanidad, ni a los servicios sociales.

Todos sabemos que rehusar la participación en actividades que no sean lícitas y transparentes no se compadece en ningún caso con las cláusulas de confidencialidad en los contratos, con los sobresueldos, con el borrado de discos duros, ni con la negativa y el bloqueo permanente y constante de información y documentación a la oposición, que fomentar la estabilidad económica y asumir una actitud de tolerancia cero contra la corrupción tampoco se compadece con recortes permanentes al estado del bienestar, ni con el 30% de deuda, ni con proteger a aquellos diputados del PP que ayer eran miembros del gobierno, que hoy son imputados por casos de corrupción, pero que siempre han formado parte de la estructura que ha alimentado aquello que ahora les corroe, la corrupción.

Así que, señores del Partido Popular, las razones y excusas que pueden existir tanto para elegir una opción, como para elegir la otra, no les dejan a ustedes en un buen lugar.
Así que, elijan lo que elijan, ante esta encrucijada tengo que anunciarles, señores del Partido Popular, que ustedes hoy no tienen salida.

El senyor president:

Gràcies, senyora Tirado.

Senyor Ovejero.

El senyor Ovejero Adelantado:

Sí, muchas gracias, señor presidente.

Miren, señorías, la corrupción nos indigna a todos, y de manera especial a la inmensa mayoría, a la inmensa mayoría de los responsables públicos que ejercen desde la honradez y el compromiso con los ciudadanos.
A través de la propuesta de resolución propone que el Consell se adhiera a la campaña de las Naciones Unidas contra la corrupción, una campaña -como ustedes han dicho- a la que el gobierno español se adhirió en 2005, y la ratificó en 2006.

En su exposición de motivos argumenta -y bien, a mi entender- el porqué las Naciones Unidas instauró dicha campaña, pero debían, la proponente y los que luego han hablado, incidir más en que esta se llevó a cabo en colaboración con el programa de las Naciones Unidas para el desarrollo, por lo que estaba y está sucediendo en demasiados países sujetos de los objetivos del desarrollo del milenio, socava en ellos la democracia y el estado de derecho.
España y 163 países más ya han ratificado su adhesión a dicha campaña y vienen desde el 2005 -nosotros desde el 2006- concienciando a los ciudadanos de lo que pasa en países, principalmente los llamados del tercer mundo, o del sur, o inmersos en gobiernos totalitarios, no lo olvidemos.

Quiero pensar bien, y creo estaría acertada, si lo que solicita es que sigamos insistiendo en concienciar a nuestros conciudadanos, y más en estos tiempos de crisis, lo que sucede cotidianamente en otros lugares, a veces no tan lejanos, donde la violación de los derechos humanos por causa de la corrupción socava democracias incipientes o las anula, erosionando la calidad de vida, dando la posibilidad de que surjan incluso migraciones con carácter infrahumano, como por desgracia estamos viendo estas últimas semanas.

También estoy de acuerdo con usted en que el próximo día 9 de diciembre, declarado Día Internacional contra la Corrupción, todos y en todos los ámbitos, recordemos lo que la corrupción conlleva.
Pero que desde estas Corts instemos al Consell para que se adhiera directamente a esta campaña, creo que no es normal.
La adhesión a las campañas de las convenciones de las Naciones Unidas hoy por hoy solo pueden hacerla los países miembros, y usar el material audiovisual producido en el marco de dicha campaña es, señorías, para usarlo por dichos estamentos.

Por lo tanto, no vamos a aceptarle su propuesta.
No obstante, pienso como usted, si esa es su motivación, que debemos procurar desde todos los círculos sociales, políticos, culturales, etcétera, transmitirle a la sociedad que la corrupción nos debe indignar a todos, reitero.
Y para no estar tentados por ella, en las sociedades más maduras, más demócratas, hemos de crear o instaurar los medios, las leyes para que no nos contagiemos por lo que sucede en algunos países, y estos puedan emularnos, y así podremos ser todavía, señorías, más solidarios con ellos.

A nivel del estado español, ya se ha puesto la primera medida con el proyecto de ley de transparencia, acceso a la información y buen gobierno, cuya finalidad es avanzar en transparencia, regeneración democrática y la lucha contra la corrupción, porque los ciudadanos, ante lo que ven y oyen por los medios de comunicación, lo que sucede en algunos países, esos por los que se montan las campañas de Naciones Unidas, quieren cada día más confiar en sus instituciones, saber qué hacemos por ellos, cómo lo hacemos y para qué lo hacemos.
Y sobre todo, cómo se emplea su dinero.

Y sin acritud, le recordaré que su grupo en las Cortes Generales, después de meses debatiendo en comisión dicho proyecto, a la hora de la votación en pleno, votó en contra, aduciendo que esta ley se deberá al aparato de agitación y propaganda del PP que se mueve entre Génova y Moncloa.
Podría indicarle algunas perlas más de aquella intervención, pero si quieren leer incongruencias, léanlas ustedes en el Diario de Sesiones de las Cortes Generales.
Sí, digo «incongruencias», pues -reitero- tras meses de negociaciones, sacando peso con su honradez y democracia, algunos grupos, de la noche a la mañana, quizás agobiados por los procesos judiciales escandalosos en que se están viendo involucrados recientemente al más alto nivel, pretenden ahora echar tierra al fuego de la justicia, que puede socarrarles.

Señoría, por eso he comentado antes que pensando en forma positiva, estaría usted acertada en que concienciemos a la sociedad contra la corrupción en países del tercer mundo.
Pero, mire, no sé por qué mi ángel malo me indica que lo que usted pretendía con su PNL presentada el 1 de agosto, cuando Izquierda Unida Plural decidió, ante lo que se le venía encima, de momento votar en contra del proyecto de ley y transparencia, y levantar una cortina de humo a las autonomías, presentando estas propuestas, y además todavía quizás lo peor, evitar que se enfríe la calle, ya que algunos prefieren mantengan calor interesado.

Señorías, el mundo político del cual -no se les olvide- formamos parte, tendría que dedicar menos esfuerzos a usar la corrupción como arma contra el adversario, y mucho más a combatirlo.

Desde el Grupo Popular les invitamos a que sus grupos en las Cortes Generales y en el Senado presenten nuevas propuestas parciales a la ley -aún están a tiempo- y ojalá esta se aprobara por unanimidad.
Y aquí en estas Corts, entre todos estudiemos y negociemos y consensuemos nuestra futura ley de transparencia autonómica, la que anunció el presidente Fabra en el debate del estado de la comunitat.
Y será la mejor adhesión y contribución a la campaña de las Naciones Unidas, pues con su vigencia mostraremos al resto, desde nuestro ámbito, el que nos corresponde, cómo puede y debe combatirse la corrupción.

Muchas gracias.

El senyor president:

Gràcies, senyor Ovejero.

Senyor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Sí, senyor Ovejero, permeta'm que li done dos consells: primer, com vosté porta escrites les seues intervencions, repasse-les per adaptar-les a les circumstàncies que són ben òbvies.
I jo sóc un home, no una dona.
(Remors) I vosté ha fet referència a mi.
(Veu del senyor Ovejero).
No, no, no.
.
.

El senyor president:

Intervinga, senyor Blanco.

Senyor Ovejero, per favor.

El senyor Blanco Giner:

Sí, vosté pensava que anava a ser Marina Albiol, que és qui signava la iniciativa, però bé.
.
.
(Remors) A mi no m'importa, a mi no m'importa en absolut.
Ho dic per vosté, eh?
A mi no m'importa en absolut.

En segon lloc, informe's millor també quan vaja a redactar una intervenció, perquè l'estat espanyol va ratificar la convenció de Nacions Unides contra la corrupció en 2006, però la campanya és de 2012.
Una cosa és la convenció contra la corrupció i una altra cosa és una campanya concreta, que és aquesta, que és de 2012; vosté ha dit que era de 2006.

Per altra banda, una campanya que vosté pot consultar.
Per exemple, en againstcorruption.
com pot vosté consultar-ho -punt org, perdó-.
I podrà vore, no sols que s'explica quins són els objectius de la campanya, quins són els materials, sinó que diu -està en anglés, eh-: «What can you do?
» Què pots fer tu?
I no s'adreça als estats membres de Nacions Unides, s'adreça a qualsevol persona, concretament mitjans de comunicació, associacions, empreses, governs autonòmics, dic jo, eh!

Perquè, clar, després veus que et diuen que una de les coses que pots fer és, per exemple, publicar la informació de la campanya en la teua pàgina web, organitzar activitats creatives en la teua comunitat per a explicar els objectius de la campanya, enviar missatges, fer tuits o donar-li al «m'agrada» en la pàgina de Facebook.
Sols pot fer-ho el Govern d'Espanya això?
Sols pot organitzar activitats per a denunciar la corrupció o donar-li al «me gusta» en Facebook el Govern d'Espanya?

És que l'argument que vosté ha donat, que com açò és una qüestió de Nacions Unides, sols el Govern d'Espanya pot adherir-se a la campanya i pot difondre la campanya, quan Nacions Unides està adreçant-se a totes les persones, a totes les entitats, organitzacions perquè intenten contribuir, en la mesura de les seues possibilitats, a la lluita contra la corrupció donant a conèixer aquesta campanya, és que no se sosté.

Per tant, a vosté li ve mal que es parle de corrupció.
Si fóra per vosté faria com el Congrés dels Diputats, que no van permetre que formulàrem interpel·lacions sobre les mentides del senyor Rajoy el dia que va comparéixer per a explicar el que coneixia i el que no coneixia del cas Bárcenas.
En aquell moment ens vetaren la interpel·lació.

Ací en ocasions també ens ha passat, sobre el senyor Blasco i sobre altres casos de corrupteles, no hem pogut portar iniciatives a Les Corts perquè han sigut vetades per la majoria absoluta del Partit Popular.

Clar, al final presentem una cosa tan blanca, tan irreprotxable, com vosté no pot trobar arguments per a oposar-se, i ens diu que només podia fer-ho el Govern d'Espanya?
De veres, ara, en la rèplica, busque un altre argument, perquè ja li he demostrat que no és així.
Que la campanya està adreçada a totes les instàncies, institucions, organismes, organitzacions i persones.
I que nosaltres creguem, i vostés no ho poden negar, que hi ha una sensibilitat, una percepció que la corrupció és un problema també en el País Valencià.

S'acaba de publicar un llibre, té més de sis-centes pàgines, per a contar el que ha passat ací en els últims anys.
És que no es pot fer amb menys de sis-centes pàgines!
12.
500 milions d'euros s'ha quantificat els casos de corrupció en el País Valencià.

Però vosté me diu que és que en altres països la corrupció soscava la democràcia i genera migracions inclús.
Però com que en altres països?
Que ací no soscava la democràcia?
Vosté ha llegit la portada d'El Mundo hui?
Vosté ha vist com ací està cometent-se delicte fiscal i delicte electoral perquè es va facturar en negre les despeses de campanya del Partit Popular?
Això vosté ho ha vist?
És que això soscava la democràcia!
O no soscava la democràcia?
I genera migracions!

És que vosté creu que el diferencial de crisi econòmica d'atur que nosaltres patim al País Valencià no està relacionat amb la corrupció, amb la corrupció del govern del Partit Popular?
I que això no està generant una forta corrent migratòria dels nostres joves, que no troben oportunitat, que no poden desenvolupar la seua vida professional ací perquè els han furtat el futur?
És que estem en les mateixes que en molts altres països del món!

Per tant, hi ha motius sobrats per a fer una campanya.
Vostés el que passa és que no volen tindre tolerància zero amb la corrupció, que és el que planteja Nacions Unides.
Vostés diuen interés zero en lluitar contra la corrupció, en parlar de la corrupció i que s'investigue la corrupció.
Per això esborren discs durs, per això posen tots els entrebancs que poden a la tasca de l'oposició.
Per això el discurs de política general del senyor Fabra en estes Corts no va esmentar pràcticament la corrupció, el discurs del 9 d'Octubre tampoc.
Vull dir, molta línia roja, però després és una línia, no sols discontínua, sinó que pràcticament està esborrada.

Però la gent té memòria i la gent sap el que ha passat en este país.
Sap què ha passat amb Gürtel, amb Nóos, amb Brugal, amb Fabra, amb EMARSA, amb Blasco.
Furtaven fins i tot els diners que anaven als països més empobrits del món, per a poder aconseguir complir els objectius del mil·lenni.

I els presentem esta proposta, que torne a llegir:

«Instar el Consell a afegir-se a la campanya de Nacions Unides contra la corrupció i que es reproduïsquen als mitjans de comunicació públics els materials audiovisuals produïts en eixa campanya.
»

Una cosa tan senzilleta, tan blanca.
És que no volen vostés que els valencians i les valencianes.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

.
.
.
puguen identificar este tipus de cartell (soroll de papers) amb el que ha passat ací, veritat?
Excusatio non petita, accusatio manifesta.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Per a concloure, senyor Ovejero.

El senyor Ovejero Adelantado:

Sí, seré más corto.

Mire, señor Blanco, soy firme en mis convicciones y planteamientos, no voy a variar con toda la perorata que usted ha soltado ahora.
Cada uno.
.
.
me mantengo a lo suyo.
El estado que haga la campaña que solicita las Naciones Unidas y nosotros a lo que buenamente nos corresponde.

Y sigo considerando, y se lo he argumentado en mi fijación de posición, que no corresponde a nuestra comunitat, diga usted lo que usted diga, usted siga ahí con su mantra, que es el mantra preferido, una adhesión literal.
Por lo que reitero ahora de nuevo nuestro voto en contra.

Pero sí le he propuesto como, desde nuestra tierra y desde nuestras administraciones, podemos contribuir a dicha campaña.
Pero parece usted empeñado en lo suyo.
Entre todos deberíamos trabajar por esa nueva ley de transparencia.
Y se lo propongo, cuando se ponga en marcha espero que usted esté.
Yo, por parte de mi grupo, voy a solicitar también estar, y así podremos entonces llegar a acuerdos.

Y de nuevo, otra vez, creo, señor Blanco, que no nos separan nuestras ideologías, sino sus estrategias políticas un tanto perversas, reconózcalo.
Y ya sabe, todo no debería valer si queremos regenerar esta vida política, parece que algunos quieren seguir manteniendo la calle caliente.

Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ovejero.

Finalitzat el debat, senyories, passem a votar la iniciativa defensada pel senyor Blanco.
Vots a favor?
Gràcies.
En contra?
Gràcies.
7 vots a favor i 8 en contra, queda rebutjada.

Senyories, finalitzat l'ordre del dia d'esta sessió, agraïm la col·laboració de totes les seues senyories, dels serveis jurídics i de majordomia, i s'alça la sessió.

(S'alça la reunió a les 13 hores i 18 minuts)