Untitled Web Page



**Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 25 de novembre de 2004.
Comença la sessió a les 10 hores i 9 minuts.
Presideix el Molt Excel·lent Senyor Julio de España Moya.
Sessió plenària número 38.
Segona i darrera reunió.**

 

 

***Debat i votació del dictamen de la Comissió d'Obres Públiques i Transports sobre el Projecte de llei del sòl no urbanitzable (BOCV número 71).
Continuació.***

 

**El senyor president:**

 

Se reanuda la sesión.

Bon dia, il·lustríssims senyors diputats i senyores diputades.

Vamos a reanudar la sesión con el debate de las enmiendas del bloque octavo del punto 2, presentadas por el Grupo Entesa y que corresponden al número 119, 121, 141, 142, 143, 149, 154, 155, 157, 158, 162, 165 y 167, del Proyecto de ley del suelo no urbanizable.

Tiene la palabra, para el turno a favor, en representación del Grupo Parlamentario Entesa, el diputado señor Arnal.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Senyor president.
És que crec que hi ha hagut un error en la lectura de les esmenes a què fa referència este bloc.
Crec que ha llegit vosté les corresponents a l'últim bloc, que on és este encara.

 

**El senyor president:**

 

Bien.
Queda otro bloque que corresponde a otro numero de enmiendas también importante, concretamente 3, 6, 9, 12, 14, pero creo que el bloque que he leído es el correcto.
*(Remors.
S'interromp la gravació)*

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Bon dia, senyores diputades, senyors diputats.

Continuant amb el debat d'aquesta important llei que deuria, certament, ser una peça important en l'ordenació del territori, però tal com està redactada va a ajudar prou al seu desordre, hem de dir que aquesta llei presenta unes característiques comunes a les altres que ha presentat el PP recentment, especialment les que el senyor Blasco mos prepara, és a dir, la indefinició i la inconcreció total de terminis per a desplegar-la.

El PP certament pretén no concretar res, no posar terminis, no comprometre's, no sancionar.
Total, per a no complir-ho?
Pareix ser que eixa és la justificació.
Com més d'una vegada se li ha escapat al senyor Modrego, diu: "És que és molt difícil fer-ho complir".
Més val que ni ens comprometem, i aixina ni tan sols tenim l'obligació.
Ell sabrà per què ho diu, perquè té experiència en estos temes.
En tot cas, això és el que està passant.
No es complixen els terminis, quan existixen, ni per casualitat.
I moltes voltes, com estem veent, ni se plantegen els terminis.
Açò no és seriós, no és responsable, no és justificable.

La Llei d'ordenació del territori que vam aprovar, que se va aprovar, millor dit, en estes Corts fa poc de temps era ja un cas extrem d'aquesta inconcreció.
No hi havia termini per a res, no hi havia compromís per a res.
Feta la llei, fet el forat.
No teníem termini ni per al reglament, ni per a l'estratègia territorial, ni els plans d'acció territorial, ni l'institut del paisatge, per a res de res, s'omplien de paraules, de termes, de compromisos que després no tenien ningun termini.

Esta llei va també per la mateixa senda.
No estableixen règim sancionador, no posen termini per a elaborar el reglament, i n'hi ha molta flexibilitat per a adaptar a la nova normativa les actuacions antigues o en tràmit.

Nosaltres hem introduït una sèrie d'esmenes per corregir tots estos punts.
El reglament s'ha de publicar en el termini màxim d'un any, plantegem nosaltres.
No entenem, no n'hi ha cap justificació, per no fer-ho així, i no es pot deixar este tema en la total indefinició, com fan vostés.
Del contrari, pareixeria que han fet una llei per a desregular i no per a regular.
Si realment el reglament ha d'aportar concreció i és útil per al desenvolupament de la llei, ha de tindre un termini raonable, breu i s'ha de complir.

En relació al règim sancionador, hem de dir que esta llei l'establix d'una manera com a mínim anem a dir confusa i poc operativa.
Vostés deroguen tota la llei anterior, o pretenen derogar tota la llei anterior, excepte una disposició addicional on figuren les sancions de l'antiga llei, i ho inclouen en una disposició transitòria de la nova llei.
Vaja sistema rebuscat, confús i generador de malinterpretacions!
I encara més quan la part repescada resulta que fa esment en la seua redacció a articles de la llei que es deroga, que aixina es quedaran en el limbe.

Per exemple, m'agradaria que el senyor Modrego m'explicara què significarà la frase "als efectes prevists en l'article 8".
.
.
, que quedaran ara incorporats a la nova llei.
En l'article 8 de quina llei?
D'esta?
De l'antiga?
I si desapareix, si és el de l'antiga, què significava?
O l'expressió "activitats a les quals es referix l'article 5.
a.
1 d'aquesta llei", però no és aquesta sinó la derogada.
Bé, gràcies a la seua *chapuza*, estes expressions formaran part de la nova llei, però el seu significat ara canvia per complet o desapareix per complet.
Vaja un empastre.

Per altra banda, vostés no han aprofitat per a actualitzar les sancions, que ni tan sols s'han molestat en passar de pessetes a euros.
És que pensen cobrar-les en pessetes?

Bé, a més, tenint en compte l'increment del preu de la vida, i molt concretament també l'increment del preu de la vivenda, senyors, estes sancions haurien d'actualitzar-se i posar-se d'acord amb la realitat social i econòmica actual.
Del contrari, baixen objectivament d'entitat i, certament, són unes sancions baixes que són una invitació a infringir les normes, perquè són sancions ben barates.

També hem inclòs en este apartat una sèrie d'esmenes en relació a la participació ciutadana.
Aquest és un tema recurrent perquè el PP, certament, ací en este tema no s'atrevix a dir clarament allò que pensa, que realment pensa.
I allò que pensen vostés claríssimament és que la participació ciutadana és una gaita, és una molèstia, és un impediment que no fa més que produir-los contratemps.
Per això la dificulten tot el que poden i més.
Naturalment, vostés no tenen el valor ni la coherència de dir açò, el que realment pensen, però mai promouen ni faciliten ni milloren ni amplien la participació.
Tot el contrari, la retallen tot el que poden.

Evidentment, vostés no poden dir que estan en contra de la participació, no poden anar per un costat presumint de ser demòcrates i després dir obertament que menyspreen els agents socials.
Evidentment, no ho diuen, però ho fan.
Les seues actuacions demostren clarament açò que estic dient, i també en este cas en esta llei els retalls incorporats en la participació pública, o també les recents modificacions dels òrgans de participació mediambiental executats recentment per la Conselleria de Territori.

Vostés establixen uns períodes d'exposició pública molt curts, molt curts, si és possible en estiu, sempre que poden trauen les normes a exposició pública aprofitant les vacances, i dificulten l'exposició pública dels projectes.
No tenen més que llegir-se l'últim informe del Síndic de Greuges, on apareixen nombrosíssimes queixes ciutadanes per les dificultats d'accés a la informació, i molt especialment per les dificultats d'accés a la informació ambiental, que vulnera el dret a la informació ambiental.
I no ho diem nosaltres només, ho diuen tots els agents socials i ho diuen entitats com el Síndic de Greuges.

Bé, les nostres esmenes que hem presentat en relació a este tema pretenen ampliar de vint a trenta dies l'exposició pública en el cas de documents importants com les declaracions d'interés comunitari, i també ens plantegem que quan es modifiquen documents d'estos de manera molt substancial, haurien de repetir l'exposició pública, cosa que vostés volen ometre i volen que escape d'esta exposició.

En fi, si vosté se creuen de veritat la participació ciutadana, per favor, aproven o recolzen les nostres propostes, i certament ho demostraran.
Estes esmenes no van a favor ni en contra del PP o del Pspv o de l'Entesa, van a favor dels ciutadans, per eixamplar i enriquir la democràcia.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Gràcies, senyor Arnal.

Té la paraula, senyor Modrego.

 

**El senyor Modrego Caballero:**

 

Señor presidente.

Señorías.

 

**El senyor president:**

 

Vamos a ver, señor Modrego.
Yo no quiero perder tiempo porque sé que el tiempo es oro hoy para nosotros, pero tengo entendido que el señor Arnal no ha defendido el bloque de las enmiendas que ha mencionado el presidente en su listado, que correspondía al bloque octavo ­por favor, señora Moreno­, que no ha defendido el bloque que ha mentado el presidente sino ha defendido el bloque final, número 9.

No sé lo que procede en estos casos, pero lo que yo estimo conveniente es que, lógicamente, no procede que usted debata por un tema y el señor Modrego le conteste por otro.
Entonces ­por favor, señores­ estimo conveniente que el señor Modrego conteste a lo que usted ha planteado, que no es el bloque octavo, sino que es el bloque noveno, que corresponde a las enmiendas número 123, 124, 125, 126, 128, 129, 135, 136, 137, 140, 144, 45, 46, y 64.
Lo digo porque, si no, vamos a votar las que no han defendido o no han debatido y esto va a ser un verdadero lío.

Un momento.
Uno detrás de otro, por favor.
Señor Arnal, y luego señor Maluenda.
*(El senyor Malvenda parla sense micròfon)* Muchas gracias.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

La meua qüestió també és d'ordre.
Anem a vore.
Jo vaig entregar al president de la comissió una ordenació d'esmenes en la qual les que acabe de defensar estaven en l'últim lloc.
Però com vosté, quan ha llegit les que corresponien, s'ha referit a eixe últim bloc, al que jo tenia com últim bloc perquè vosté el té en el penúltim, quan he pujat a la trona li he preguntat si n'hi havia un error, perquè jo pensava, este bloc que acabe d'exposar, fer-lo en últim lloc, com jo tenia previst.
I aleshores hem vist que com que incloïa una esmena.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señor Arnal.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

.
.
.
amb un número més baix, si me deixa acabar.

 

**El senyor president:**

 

Señor Arnal, perdóneme.
Es que no se trata de desbrozar todo el proceso, se trata únicamente de que me diga qué enmiendas, según su listado, ha defendido, por favor.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Les que vosté m'ha indicat, que són la que comencen per 119, 141, 142, 143, 149, 154, 155, 157, 158.
.
.
A eixe m'estic referint.
Estes són les esmenes que, per indicació seua, he cregut jo entendre, he defensat.

 

**El senyor president:**

 

Vamos a ver.
Ha dicho usted 119, 142, 143.
.
.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Bé, 119, 121 ­per dir-les en ordre­ 141, 142, 143, 148, 149, 154.
.
.

 

**El senyor president:**

 

148 no està.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Perdó, 148 no, efectivament.
Esta va ser transaccionada i per tant s'ha retirat, perdó.
149, 154, 155, 157, 158, 162, 165 y 167.
Este és el bloc que he defensat.

 

 

**El senyor president:**

 

De acuerdo, señor Arnal, muchísimas gracias.

 

**El senyor Modrego Caballero:**

 

Señor presidente.

 

**El senyor president:**

 

Tiene usted la palabra.

 

**El senyor Modrego Caballero:**

 

Gracias, señor presidente.

Señorías.

Este grupo de enmiendas que ha defendido creo que no aportan, como el esto de enmiendas que no vamos a aceptar, no aporta nada a la ley, y realmente sí que plantean yo creo que problemas y disfuncionalidades importantes, por lo que no las vamos a aceptar.

Usted en su argumentación ha planteado dos aspectos fundamentales.
Uno, que no existe un régimen sancionador, cosa que no es así, y yo creo que tampoco se trata de argumentar mucho más.
El régimen sancionador, se mantiene el régimen anterior por la técnica jurídica que han planteado los juristas de la conselleria para mantenerse el régimen sancionador.
Es totalmente correcto, y cualquier consideración que usted plantee yo creo que es vacía de contenido y lo que pretende, pues no sé, realmente no sé qué se pretende, porque existe un régimen sancionador claramente señalado y se mantiene el que está.

Se ha señalado ya que el conjunto de leyes va a tener un régimen sancionador señalado en la próxima ley reguladora, en el que se van a introducir todas las modificaciones, y yo creo que usted convendrá conmigo que no parece adecuado ir introduciendo modificaciones puntuales en cada ley en su régimen sancionador cuando va a haber un régimen sancionador global.
Por lo tanto, ese grupo de enmiendas que usted ha planteado, ya digo, no tiene ningún sentido.

Luego en este grupo usted plantea la inconcreción de la ley.
Ayer usted planteaba lo mismo para lo que tiene que ser el suelo no urbanizable o lo que tiene que ser el protegido.
Yo creo que directamente de la lectura de la ley, y no procede que la repitamos nuevamente hoy, claramente se ve la concreción de la ley, las determinaciones y el rigor con que plantea tanto las clasificaciones del suelo como los procedimientos, como las zonificaciones en el plan.
Es una ley muy concreta.
Y entonces plantear que hay inconcreción.
.
.
Porque dice: "es que no fija plazo para el reglamento".
Es que la ley no dice que tenga que haber un reglamento.
Puede haber un reglamento pero puede no haberlo.
Hay disposiciones de desarrollo que en cada caso tendrán el rango de reglamento, tendrán el rango de orden, tendrán el tipo de normas de desarrollo, cualquier tipo de norma que se entienda adecuado.
Y eso se producirá en el momento que exista una necesidad.

Yo creo que esta ley además, y usted lo puede ver muy claro y los expertos lo saben, es una ley muy concreta en cuanto a la regulación, ya le digo, de las distintas clases de suelo, los procedimientos, las declaraciones de interés comunitario.
.
.
y por lo tanto, esa inconcreción que se plantea yo creo que es al revés, es una ley muy concreta y muy desarrollada.

Y luego, cuando usted habla de la participación, yo creo que usted quiere levantar una bandera que precisamente su grupo y sus compañeros de la Entesa allí donde, en los pocos sitios del mundo donde gobiernan, no sé desde luego *(rient-se)*, realmente no aplican ahí el tema de la participación.
O sea, realmente donde ustedes gobiernan, si vemos países como China.
.
.
bueno, como ustedes gobiernan, donde su ideología parece que tiene una ideología próxima, pues, desde luego, allí participación no hay porque como tienen otros problemas, la participación y la libertad de expresión no se desarrolla.

Entonces, que venga usted a decir aquí, en una ley que claramente enmarca unos procesos de participación pública, garantizando los tiempos de exposición al público, la incorporación, la motivación de todos los expedientes, y que venga a decir: "No, es que al PP no le interesa la participación".
"Es que el PP, el tema ese de la democracia no se lo cree, porque ustedes lo ponen, pero no se lo creen".
Me parece que ni es serio ni tiene que ver con esta ley y, desde luego, en la realidad el Partido Popular cree mucho más en la participación que ustedes porque allí donde están se participa poco, sólo participan los que gobiernan.

El resto de enmiendas, ya le digo, ustedes no plantean ningún tipo de mejora de la ley y, por lo tanto, yo creo que no procede que se acepte ninguna, ya le digo, por los motivos que hemos señalado anteriormente.

Gracias, señor presidente.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Modrego.

Té la paraula per a la rèplica, el senyor Arnal.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Bé, senyor Modrego, podrà vosté marejar la perdiu el que vulga, però jo no he dit que no posen un règim sancionador.
El que he dit és que l'han posat de la manera més *chapucera*, més confusa i poc pràctica, que es presta a malinterpretacions i a errades i que això és injustificable.
Això és el que jo he dit i continue dient-ho.
I vosté no m'ha aclarit per a res el significat d'eixes frases concretes que estan ahí, que estan ahí, que generen confusió, que són una autèntica *chapuza* i que, evidentment, no em pot donar cap explicació.

Ací hem tingut el projecte de llei este circulant mesos i mesos i els seus famosos assessors, equips jurídics i demés, no s'adonen o no han volgut modificar una cosa que podrien perfectament fer més clara, transparent i operativa.
I no ho han fet.
És així.
I així queda.
I es pot dir i repetir totes les voltes que faça falta.
I vosté podria, i faria bé, en explicar-me el significat de les frases que li he llegit perquè quedaran incorporades.
Eixe article 8, quin és?
I què fa?
I que diu?
I el 5?
Eixe, de quina llei és ?
Per favor !
Això continua sent un treball molt mal fet.

I continua sense aclarir-me per què no estan actualitzades les sancions que, ni tant sols, torne a dir, han passat de pessetes a euros.
Bo, ja són ganes de no treballar perquè costava poquet, amb una calculadora es pot aclarir.
No?
Bo.

Per què no fan res d'açò?
Perquè diuen que trauran una llei en el futur que ho arreglarà.
Vaja, home!
O siga, en les lleis que estan traient, totes plenes de forats, totes plenes d'inconcrecions, d'incompliments, i ens hem d'esperar a vore una llei nova que segurament ho millorà.
Eixa llei de moment no existix.
El que diu encara no ho sabem.
Com acabarà no ho sabem.
Per tant, el que veiem és la llei que vostés porten ací, el projecte que vostés ens mostren, si sobre eixe projecte parlem i diem que és deficient i que, sens dubte, es podria haver fet molt millor i, en este cas concret, absolutament.

Quant al reglament.
El reglament és important.
O no és important?
Jo en estes Corts he escoltat moltes voltes a alguns destacats oradors del seu partit parlar: "Ei, que en la llei no es pot posar tot".
"Que per a això està el reglament".
"Que vostés volen posar massa coses en la llei".
"Que ja eixirà el reglament".
"I els reglaments són molt importants perquè els reglaments porten les especificacions i tal i qual i qual.
.
.
" Crec que la persona al·ludida ja sap que està sent al·ludida.

Com estava dient, resulta que pareix ser que els reglaments sí que són importants.
Evidentment que ho han de ser, perquè contenen desplegaments de la llei que, efectivament, no poden entrar en tots els detalls.
Bé, doncs, si els reglaments són importants, senyors, i si diuen que han de fer-ne, el que han de fer és posar un termini i complir-lo.
El que està passant és que veiem que els reglaments quan tenen termini passa un any, i dos, i tres, i quatre i no apareixen mai.
I a això és el que ajuda que les lleis siguen poc operatives.
I vostés en la Llei d'ordenació del territori, i en està també, diuen que van a rectificar lleis anteriors perquè no són operatives i, entre altres coses, no ho són o no ho han estat perquè vostés que tenien la facultat de desenrotllar-les, de portar-les endavant, de fer avançar els seus instruments previstos, no ho han fet.
I, clar, així no poden ser operatives, evidentment.
Però, van a repetir-nos el mateix en esta llei que ara estem parlant.

Quant a la participació.
Doncs, bé, no es faça el xinés, senyor Modrego, no vinga.
.
.
Jo no sabia que governava a Xina, de saber-ho, demanaria la part que em corresponga.
Bé, va, això no és seriós.
No se'n vagen a Xina, no se'n vagen a los Cerros de Úbeda, no se'n pugen a la parra i parlen del que han de parlar.
Parlem de participació ara i ací al País Valencià.
I vostés no la propicien, no la fomenten, la retallen.
.
.
Ahí està la remodelació recent del consell de participació mediambiental, que ha quedat modelat encara més al seu gust i capritx perquè, sens dubte, la participació popular siga la menor possible i moleste el menys possible.

I continua sent certa la dificultat dels ciutadans d'accedir a la informació ambiental.
Vostés retallen la participació ciutadana i l'accés a la informació.
I jo com a diputat també ho he pogut comprovar, gràcies a com em contesten a les meues peticions d'informació, quan demane informació ambiental obtinc tota classe de demores, de circumloquis, de retards, tot per a dificultar l'accés a la informació que es reclama.
Si ja té dificultats un pobre diputat d'aquestes Corts, doncs, no diguem els ciutadans de a peu que, sens dubte, es troben moltíssimes, moltíssimes dificultats en accedir a la informació ambiental rellevant.

I torne a dir, parlem d'este projecte de llei.
I en este projecte de llei estableixen uns terminis molt curs en l'exposició pública d'un instrument tan important com són les declaracions d'interés comunitari, que són una ferramenta ­ara parlaré un poquet més d'ella­ de gran importància perquè modelarà, perquè permetrà introduir en sòl urbanitzable actuacions de vegades de gran impacte.
I també vostés pretenen que quan estes declaracions es vegen molt modificades perquè ha canviat el projecte substancialment ­i ho diuen així­, permeten que en estes condicions s'eximisca de la necessària exposició pública.
Això ho diu el seu projecte de llei.
No s'ho inventa ningú, està ahí.

I nosaltres, naturalment, farem una bandera de la participació ciutadana perquè per a nosaltres això és consubstancial a la democràcia i això l'enriquix, i la democràcia no és únicament deixar en mans dels gestors que ho facen tot.
Els ciutadans tenen dret a opinar quan més millor.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Arnal.

Tiene la palabra el señor Modrego.

 

**El senyor Modrego Caballero:**

 

Señor presidente.

Señorías.

Yo creo que la argumentación está dicha en cuanto a lo que es la participación.
Ayer aprobábamos una ley, un consejo de personas mayores, en el que tuvimos unanimidad, y su compañero de partido alababa y celebraba la actitud del partido del gobierno de hacer un consejo participativo, en el que se habían tenido en cuenta todas las sugerencias.

Y, sin embargo, usted hoy, pues, bueno, cuando la ley marca un procedimiento, que es el procedimiento que ya existía anteriormente, con todas las garantías, el mismo procedimiento que existe en el resto de comunidades, y, además, un procedimiento en el que los días señalados de exposición al público, 20 días, parece que es razonable, que una declaración de interés comunitario, que es una figura.
.
.
, en todo caso usted convendrá conmigo, menor que lo que un plan especial o que un plan general, que tiene un plazo legal de 30 días, el mismo plazo que tenían todas las legislaciones que ha habido en esta comunidad, en el que hay en la legislación estatal y en el que hay en el resto de comunidades, y que el Partido Popular prácticamente cuando ha habido un documento de importancia, como el Plan eólico, cualquier plan de acción territorial, se ha duplicado y triplicado ese plazo, se han dado dos y tres meses.
En ningún caso se ha hecho en verano.
Y usted vaya a lo que es la experiencia.

Entonces, claro, cuando para una declaración de interés comunitario se plantea una exposición pública de 20 días, que me parece totalmente razonable, incluso es similar a la ley reguladora ­que tampoco hizo este gobierno­, marca para cualquier desarrollo de lo que es un plan general, pues, estamos hablando de un plazo totalmente homologado y usted no hace más que hablar que recortamos.
Es totalmente falso.
Usted está diciendo mentiras porque quiere ir a su argumento mayor que, luego, pues, realmente no tiene ningún sentido.
Ya le digo que la participación es muy importante para nuestro partido y, además, se implica en todas las leyes que estamos desarrollando.
Por lo tanto, es un argumento sin ningún sentido y falso.

Lo que tengo que decirle, además, y se lo mantengo, no digo ustedes, Los Verdes, que creo que no gobiernan en ningún sitio, pero, sus compañeros de la Entesa, con una ideología de izquierda potente, pues, cuando gobiernan realmente es.
.
.
, los informes, no digo ya los informes del síndico, sino cualquier informe lo que dice precisamente es que, en fin, no destacan ustedes por lo que es la participación, por lo que es la democracia o, más bien, no hay democracia en esos países.
O sea, no dé lecciones de eso nuevamente.

Y cuando de régimen sancionador, pues, yo creo que esto es un diálogo un poco de sordos.
Aquí se mantiene, efectivamente, lo que es el régimen sancionador, y existe el compromiso de este gobierno porque, como ha planteado el conseller, todas las leyes que ha dicho que van a venir, han venido, y un plazo record.
O sea, esté tranquilo, va a venir esa ley con el régimen sancionador y usted en ese momento podrá decir: "Bueno, pues vamos a pasar a euros", que no es tan importante, no tiene ninguna virtualidad.
Eso es directamente efectivo tal como está el régimen sancionador y parecería un poco ridículo trasladar las cantidades a euros cuando, realmente, no tienen ninguna operatividad.

Y yo le digo que próximamente va a venir esa ley y debatiremos el régimen sancionador, y usted podrá aportar, sugerir y decir si para determinada tipificación de conducta la infracción es leve, es grave.
.
.
Y hablaremos de eso.
Yo creo que ese será el momento porque tenga usted por seguro que va a venir.

Por lo tanto, decirle que, realmente, sus enmiendas yo creo que se caen por su propio peso, que quiere hacer una argumentación que no tiene ninguna relación con lo que realmente dicen los artículos y, por lo tanto, pues, está totalmente justificado que no se los aceptemos.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Modrego.

Vamos a someter a votación las enmiendas.
¿Hay alguna agrupación especial?
Por favor, señora diputada.

Señora Escudero.

 

**La senyora Escudero Pitarch:**

 

Gràcies, senyor president.

Votar separadament la 157 i la 158.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Lo demás, completamente de acuerdo.

Muchas gracias a usted.

Vamos a votar la 119, 121, 141, 142, 143, 149, 154, 155, 162, 165 y 167.
37 votos a favor y 41 votos en contra.

Ahora, vamos a votar la 57 y la 58.
Comienza la votación.
6 votos a favor, 72 votos en contra y 1 nulo.

Ahora, vamos a votar el artículo 30.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 41 voto a favor, 38 votos en contra.

Y ahora vamos a votar el artículo 31.
Comienza la votación.
42 votos a favor y 37 en contra.

Procedemos al debate del último grupo de enmiendas que corresponden al Grupo Parlamentario Entesa, que van a ser defendidas por el señor Arnal y que corresponden a los números 123, 124, 125, 126, 128, 129, 135, 136, 137, 140, 144, 145, 146 y 164.
Todas son cientos.

Tiene la palabra el señor Arnal.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

En este darrer bloc anem a parlar de les declaracions d'interés comunitari, que són, indubtablement, una peça molt important en l'articulat d'aquest projecte de llei, una eina de molt de poder en mans de l'administració que pot permetre o no una gran gamma d'activitats que poden tindre una gran incidència, una destacada incidència en l'ocupació del sòl no urbanitzable i també en els valors ambientals i el territori i el paisatge.

Sobre la base d'aquestes declaracions, poden permetre's obres, indústries, infraestructures, construccions, activitats molt variades, de molts tipus, que en principi no s'atenen a allò que es pot fer en sòl no urbanitzable, però que, precisament per aquesta declaració que pot fer l'administració, podran llavors tindre llum verda.

Si en algun lloc és absolutament necessari evitar la discrecionalitat, recorden que era un dels objectius que se marcaven vostés en l'exposició de motius, doncs, si en algun lloc és absolutament necessari és en este punt: actuar amb la màxima objectivitat, rigor i neutralitat, i açò és el que projecte de llei seu no garantix en absolut.

Vostés li donen encara una amplíssima discrecionalitat a esta possibilitat de degradació.
.
.

 

**El senyor president:**

Señor Cholbi, ¿necesita usted la palabra?

 

**El senyor Cholbi Diego:**

Señor presidente, no he pedido la palabra, pero ya que usted lo dice, a lo mejor es debido a que como se han producido unas votaciones, y lo haya hecho bien, haya rozado sin quererlo alguna parte de esto.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Cholbi.
.
.

 

**El senyor Cholbi Diego:**

Yo creo que lo he hecho bien, no sé si a lo mejor su aparato va bien.
.
.

 

**El senyor president:**

No se preocupe, señor Cholbi, debe haber algún contacto.
*(Veus)*

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

Bé, puc continuar, senyor president?

 

**El senyor president:**

Perdón, señor Arnal.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

Bé, doncs, com estava dient, el que fa esta llei és no donar suficient rigor a esta figura i el problema és que és important garantir que s'utilitze sempre correctament.

I ací podem tindre discrepàncies molt grans si no se posen unes regles del joc que siguen acceptables per tots i que després, les diferents administracions que puguen anar succeint-se, siguen del color polític que siguen, les fagen complir amb objectivitat i amb rigor.

Si no s'establix amb claredat les condicions o les limitacions d'esta figura, llavors, una determinada administració podrà premiar o castigar arbitràriament un determinat municipi en funció del seu color polític, com de vegades passa, o sobre la base d'influències de destacats poders fàctics, també pròxims al partit que governe en un determinat moment.

I el que estic dient té especialment importància, perquè amb estes declaracions se poden admetre actuacions que originen importants beneficis privats, però grans impactes ambientals, socials i econòmics, i es podrà obligar a modificar les previsions de la planificació municipal.
I sabem de casos, torne a dir, a on esta declaració s'ha emprat de manera inadequada.
Llavors, per exemple, un local d'*alterne* pot ser considerat d'interés comunitari?
, diguent-ho en castellà, una *casa de lenocinio*?
No ho sé, ja ho dirà el senyor Modrego, que té més experiència.

Però *(veus)*, seria bo, que la resposta.
.
.
Me referixc en declaracions d'interés comunitari, òbviament.
Seria bo que la resposta a esta pregunta depenguera de la justificació objectiva de la seua necessitat la i la consideració dels impactes de la seua ubicació sobre el territori i el medi ambient *(veus)*.
Estic parlant, evidentment, tot el temps, de l'experiència seua com a gestors en temes d'este tipus, i no me n'ixc d'ahí *(veus)*.

A on acaba la capacitat de declarar l'interés comunitari?
, interés, per a qui?
*(el senyor president colpeja amb la maceta)*, com es mesura el nivell d'interés, l'amplitud dels beneficiats?
Com vorem, estos temes són molt discutibles, i està molt sotmés a l'arbitrarietat de l'administració.

 

**El senyor president:**

Por favor.
.
.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

Les esmenes que he presentat intenten, doncs, evitar *(el senyor president colpeja amb la maceta)* esta discrecionalitat.
.
.

 

**El senyor president:**

Señores diputados, por favor.
.
.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

Arbitrarietat que es presenta, per exemple, quan el projecte de llei diu, com a condició per a esta declaració, textualment, consideració positiva de l'activitat.
A on està l'objectivitat d'açò, d'esta valoració subjectiva?
, amb quins criteris es farà?
Açò, pensem que és inadmissible.
Demanem que hi haja una justificació documentada, objectiva i contrastada, contrastable, de la necessitat social del projecte sotmés a declaració.

També demanem que estes declaracions no puguen afectar mai sòl no urbanitzable protegit.
Açò pot semblar innecessari, en principi, donat que en l'article 31, quan es parla d'estes declaracions, se fa en relació exclusiva al sòl no urbanitzable comú, però en cap lloc del projecte de llei s'explicita clarament que no podrà afectar al protegit, i, de fet, en la resta d'articles que fan referència a estes declaracions, ja no apareix especificat sòl no urbanitzable comú, sinó que es parla genèricament de sòl no urbanitzable.
A nosaltres ens sembla important tapar tots els possibles forats o les llacunes, o els espais, els clavills que hi puguen haver al respecte.

En altres esmenes, plantegem, fan referència a les pròrrogues de les declaracions d'interés comunitari, i pensem que el projecte de llei deixa massa fàcil obtindre pròrrogues, massa pròrrogues i massa llargues, alhora que també permet pròrrogues tàcites.
A esta cosa ens oposem.

Nosaltres proposem que n'hi haja límits a esta possibilitat, de manera que la duració i el nombre de pròrrogues queden clarament establertes.
En cas contrari, una llicència obtinguda fa molts anys podrà resultar efectiva moltíssim de temps després, malgrat que puguen haver canviat enormement les condicions ambientals, econòmiques, socials, i això és el que ens trobem actualment que està passant, i d'esta manera, amb esta regulació, continuarà passant i estenent-se encara més en el temps.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Arnal.

Tiene la palabra, señor Modrego.

 

**El senyor Modrego Caballero:**

Señor presidente.

Señorías.

Acepto la corrección que ha señalado su señoría, porque tal como había planteado la frase inicialmente, desde luego, le hubiese exigido una rectificación porque era algo que no podía.
.
.
Quitando la broma, bueno, me parece que está fuera de lo que sería este debate *(veus)*.

Usted, en este bloque de enmiendas, yo creo que hay tres aspectos fundamentales que ha planteado en los que no estamos de acuerdo, porque entendemos que, realmente, lo que usted plantea ya está incluido en la ley y, realmente, lo que demuestra es ­y ya lo vimos en comisión­ que realmente usted atribuye a la ley unos contenidos que no tiene o, realmente, que no entiende la ley.

Usted sigue manteniendo, "oiga, vamos a tener cautelas en el suelo no urbanizable protegido".
.
.
Pues, yo creo que ya se lo dije en su momento, lo que procede es coger el artículo correspondiente de los usos autorizables en lo que es el suelo no urbanizable protegido, y vemos que, realmente, las declaraciones de interés comunitario no caben en suelo no urbanizable protegido, y como no caben, pues me parece totalmente erróneo, superfluo y yo no sé si hay un interés especial en plantear que hay que aprobar usos en el no urbanizable protegido, porque no es así.
O sea, claramente, el suelo no urbanizable protegido, los únicos usos tienen que ser los previstos en el plan general y que sean coherentes con el tipo de protección.
Por lo tanto, no caben todos los usos señalados para las declaraciones de interés comunitario en los artículos correspondientes, que, ya digo, que tienen, además, una concreción muy importante.

Entonces, seguir señalando, dice, "no, es que en un sitio dice que no se puede hacer en protegido, pero no lo dice continuamente en todos los artículos de la ley".
.
.
Yo creo que, claro, no procede.
Si ya dice que no cabe declaración de interés comunitario para cada supuesto de actuaciones industriales, terciarias, etcétera, etcétera, pues, no procede decirlo, *(el senyor president colpeja amb la maceta)* pero, claramente es así y, por lo tanto, yo creo que no procede tampoco que entremos en profundizar más en este aspecto.

Cuando usted habla, "no, es que es inconcreta y que hay que concretar, porque luego la ley se puede interpretar *(el senyor president colpeja amb la maceta)* de forma distinta".
.
.
Oiga, pues, mire, yo creo que simplemente leyendo la ley a partir del artículo 19 hasta el artículo 29, que son las obras y usos y aprovechamientos autorizables en el suelo no urbanizable, construcciones en el 20, construcciones e instalaciones agrícolas, ganaderas, cinegéticas y forestales; el 21, *(el senyor president colpeja amb la maceta)* la vivienda aislada familiar; el 22, vivienda rural; la 23, los asentamientos rurales; la 24, explotación de canteras; la 25, actividades industriales productivas y terciarias.

Entonces, todas estas actividades tienen una regulación específica en su artículo con todas las condiciones, unas condiciones muy restrictivas y, con carácter general, las declaraciones de interés comunitario exigen una justificación documental motivada, con arreglo a los artículos de la ley que, bueno, yo creo que totalmente restrictivo, como debe ser, con el carácter de suelo no urbanizable, en el que hay que justificar, como dice el artículo 33, la valoración positiva de la actividad, en función, en el expediente, con arreglo a los criterios de la ley; la necesidad y la justificación de su implantación en el suelo no urbanizable por la tipología del uso y su incompatibilidad con los usos permitidos por el plan general del término municipal de que se trate; la oportunidad o conveniencia de la localización frente a otras zonas; la racional utilización del territorio; la imposibilidad física de actividad en otro tipo de suelo, etcètera, etcètera.

Por lo tanto, existe una concreción muy importante dentro de la ley para todos estos supuestos que descarta, pues, bueno, eso que usted plantea de "no, es que la ley no es concreta".
La ley es muy concreta y, desde luego, muy clara y con unos principios, ya digo, de racionalidad, de interés social, de desarrollo sostenible clarísimos que impregnan todos los artículos.

Luego, usted hace toda una serie de enmiendas, vuelve a insistir en el suelo protegido, en prácticamente cada cuatro o cinco enmiendas de las de este grupo, cuando, ya digo, no tiene ningún sentido.
En algún momento llega a decir también, "oiga, la conselleria correspondiente, el ayuntamiento, velarán porque la actividad se haga con arreglo a los principios de la ley".
.
.
Bueno, yo creo que esto es un principio general para las administraciones, por supuesto, es su obligación, para eso están, para velar.
Yo creo que si lo tenemos que poner en todas las leyes que las administraciones velarán para que se cumpla lo que dice la ley, pues, me parece ya, no sé, unas aportaciones que, realmente, lo que hacen es, o harían, en todo caso, sería hacer una ley mucho más farragosa y, desde luego, sin mejorar ni aportar nada a la ley.

O cuando usted habla, "no, hay que poner, además, que cuando haya planes especiales".
.
.
Perdón, en las enmiendas 123 y 124 usted dice, "oiga, cuando hay un plan especial, la ley prevé que no haga falta declaración de interés comunitario", dice, "no, que se suprima", por economía procesal.
Realmente, una declaración de interés comunitario es un plan en pequeñito para una actividad cumpliendo lo que es una ley.

Un plan especial tiene las mismas garantías, en el sentido de todos los informes y todos los contenidos que tiene que tener, además tiene una mayor exposición, y es, por decirlo así, un plan de un rango superior a una declaración de interés comunitario *(el senyor president colpeja amb la maceta)*.
Entonces, lo que ni tiene sentido es aprobar un plan especial, en el que se van a analizar todos los componentes, los riesgos, los valores, la oportunidad, los criterios territoriales de los planes, y se aprueba el permitir determinadas actuaciones, y cuando vayamos a desarrollar ese plan mediante alguna actuación, volvamos a hacer una declaración de interés comunitario.
Es duplicar un expediente que sería idéntico y que no tiene sentido.

Yo creo que esta enmienda lo que demuestra un poco es que usted tampoco.
.
.
, que no manejan lo que es la técnica diaria de lo que es el planeamiento y, desde luego, plantean algo que no tiene ningún sentido, que no mejora y que, realmente, lo que haría sería duplicar los procedimientos sin ninguna aportación.
Y así el resto de enmiendas.

Por lo tanto, señalarle que yo creo que es una ley totalmente equilibrada, con unos principios muy claros, que mejora sustancialmente la ley anterior, porque aprovecha de la experiencia de estos años y la mejora que hay en todas las herramientas urbanísticas que se han producido en estos últimos años, y que, desde luego, tiene unos principios muy claros de racionalidad, de análisis del territorio, de desarrollo sostenible, y que las aportaciones ­entre comillas­ que ustedes plantean en las enmiendas, yo creo que contienen graves errores y disfuncionalidades que perjudicarían mucho a la ley.
Por lo tanto, pues, no las vamos a aceptar.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Modrego.

Para el turno de réplica, tiene la palabra el señor Arnal.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

Bé, anem a vore, abans hem comentat un exemple, que pot resultar molt graciós de declaració d'interés comunitari, serà graciós, però és real i va estar recollit pels mitjans de comunicació.
Ho posava com un exemple concret que és molt discutible l'interés comunitari i se presta que n'hi haja molta valoració subjectiva.
I això és el que continua passant en aquest projecte de llei.

I torne a dir-ho, la formulació que manté basada.
.
.
diu textualment "valoració positiva és subjectiva" i ha d'acompanyar-se, des del nostre punt de vista, d'una justificació argumentada, documentada, on es justifique específicament l'interés social d'eixa activitat.
I això és el que no reclama el seu projecte de llei.

Després vosté parla que li sembla redundant que la llei especifique qui ha de controlar el compliment de determinats aspectes i que s'especifique que ha de controlar-ho i han de fer un seguiment concret i un control estricte, tant l'administració municipal com l'autonòmica.
Bé, el problema és que això no està passant moltes voltes.
I em pareix molt important que la llei deixe ben clar l'obligació de fer eixe seguiment i eixe control per part de les administracions implicades.
Perquè, per desgràcia, estem acudint a molts casos reals en els quals l'administració autonòmica moltes voltes li passa la pilota a la municipal i viceversa, la municipal a l'autonòmica, i resulta que aspectes gravíssims i importants de contaminació acústica, de contaminació atmosfèrica, de residus, queden passant-se la pilota d'un costat a l'altre.

No ens pareix gens mal que la llei, encara que hi haja algun risc de redundància, que vosté diu que pot ser redundant, que establesca amb claredat les responsabilitats i que definisca eixa obligació clara, legal, d'estes administracions involucrades en fer eixe seguiment, eixe control i de sancionar, evidentment, seria.
.
.
Però, clar, com vostés ja hem vist que el règim sancionador els continua pareixent beníssim i perfectament bé que estiga redactat d'esta manera tan nefasta i que, bé, ja vindrà una altra llei que li pose el règim sancionador d'esta llei.
Bé, no veig la justificació, sens dubte, continue sense entendre-la.

Després vosté no ha parlar per a res, no ha entrat en el tema de les pròrrogues.
I crec que hauríem d'entrar en el tema de les pròrrogues, perquè, insistisc, aquest projecte de llei dóna massa possibilitats de pròrroga, moltes, massa llargues, i sens dubte continua mantenint les pròrrogues automàtiques que són estes pròrrogues tàcites.

Ahir, si no recorde mal, vostè em contestava dient en un moment que li pareixia que posar trenta anys, quan estàvem parlant de reclassificació del sòl i això, deia que li pareixia un període massa llarg perquè, diguem, hipotecava massa el futur mantenint una classificació trenta anys.
A vosté eixos trenta anys li pareixien un període massa llarg i que hipotecaven molt.
I, no obstant això, eixa la duració que tenen les declaracions d'interés comunitari.
És que aleshores no hipotequen?
No li pareix ara llarg?
I damunt plantegen pròrrogues que poden ser igual de llargues, i varies?
Aleshores, ací ja no està hipotecat?
La diferència és que en el que nosaltres déiem de trenta anys era per a preservar, cosa que és reversible, perquè la preservació, com és manteniment del que hi ha, si està equivocada o s'ha de modificar sempre podrà fer-se.
Però algunes de les actuacions que tenen esta declaració, com per exemple una pedrera, que literalment es pot menjar una muntanya, ja no tenen rectificació possible; una volta ha passat, la seua restauració, encara que teòrica, sabem que difícil que resulta moltes voltes.
I precisament per la irreversibilitat de moltes d'estes actuacions, caldria ser especialment caut i especialment prudent, i no donar eixos períodes tan llargs de temps, que després originen que s'haja d'acceptar instal·lacions que són moltes voltes contraproduents o que s'hagen de pagar unes indemnitzacions enormes per a poder rescatar la possibilitat de parar eixa actuació.

Aleshores, estem vivint en un món que canvia molt de presa, que canvia la realitat física, les percepcions socials, fins i tot les normatives.
Ningú no assegura res per a trenta anys, menys vostés.
Vostés sí que volen assegurar-ho amb molt de trenta anys també, que continue eixe tipus d'activitats.
S'hauria de ser molt més estricte.

I, en definitiva, nosaltres pensem que hui és un dia negre si s'aprova este projecte de llei.
Serà un dia negre per als valencians i valencianes, perquè amb aquesta llei reculem en la protecció del territori, reculem en les garanties d'ordenació racional del territori i ens trobem davant d'una llei que facilita i deixa ben ampla la possibilitat de l'edificació en sòl no urbanitzable i el desordre territorial.
Aleshores, naturalment, pensem que és un molt mal projecte de llei.
I, naturalment, nosaltres ens oposat en tota la mesura que em pogut, posant de relleu totes les seues mancances.

Moltes gràcies.

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Arnal.

Tiene la palabra el señor Modrego.

**El senyor Modrego Caballero:**

Señor presidente.

Señorías.

Efectivamente no he entrado en el tema de las prórrogas en mi intervención anterior.
Pero, con carácter general, sí que, bueno, yo creo que daré por descalificado el grupo de enmiendas por entender justificado que realmente no aportaban nada, que demostraban que ustedes no entienden la ley o no la quieren entender, o no sé.
Pero que, realmente, las sugerencias que hacía carecían de sentido, tanto jurídico como desde el punto de vista ambiental, como desde el punto de vista territorial.
Las enmiendas que usted planteaba sobre el suelo no urbanizable protegido pues carecen de sentido porque no puede haber declaraciones de interés comunitario en suelo protegido.
Por lo tanto, no entiendo por qué usted hace diez enmiendas diciendo "oiga, y el suelo no urbanizable protegido en las declaraciones de interés comunitario tendrán que tener declaración de impacto ambiental".
Bueno pues, allí, y de esa guisa diez enmiendas.
Pues, claro, yo creo que le contesto a una, y ya, pues no profundizo más.

Si hablamos de lo que son las prórrogas.
Bueno, pues lo que hay que hacer es leerse el artículo de las prórrogas y no lo que usted dice, porque lo que usted dice pues se parece muy poco.
Realmente el régimen de prórrogas es el mismo que había en la ley del 92 que, como ustedes saben, no fue aprobada por nuestro partido, pero que mantuvimos, como hemos hecho con casi todas las leyes, manteniendo las leyes y, en todo caso, que yo entiendo que mejorándolas.
No como otros partidos que, cuando han llegado, lo que han hecho es gobernar contra lo que se había hecho, han desecho muchas cosas y, realmente, pues bueno, no han aportado ninguna alternativa.
Pero éste no ha sido nuestro caso.
Hemos apoyado esas leyes, las hemos modificado, y creo que realmente han podido, en algunos casos, funcionar bien.

Entonces, el régimen de prórroga, yo no he entrado porque me parecía un tema pues casi accesorio.
Pero lo que plantea la ley claramente es que si un señor va a tener una actividad de las previstas en la ley, excepcionalmente que no caben en los suelos urbanos o urbanizables, que tiene que ir al no urbanizable, cualquiera de las actividades industriales, terciarias que se plantean, que hay unas restricciones muy importantes, usted lo sabe.
Cuando tiene que haber una actividad terciaria, que usted podía haber aludido, hay que justificar que no hay suelo clasificado en el municipio, que, si lo hay, está a más de cinco kilómetros, que no hay alternativas en los suelos urbanizables dentro de esa zona.
Hay que hacer, hay que justificar muchos supuestos de forma que son aplicaciones claramente excepcionales y que un particular, bueno, cuando ha justificado ese interés social, no alternativas, un beneficio para el conjunto de municipios y de la sociedad, se puede dar esa declaración de interés comunitario, pero que, evidentemente, tiene que hacer una inversión.
Y la ley anterior planteaba un plazo de vigencia de treinta años, y esta ley plantea un plazo de vigencia de treinta años.

¿Qué plantea esta ley?
Que si el interesado.
.
.
si no hay, efectivamente, ninguna.
.
.
o sea, no ha cambiado las condiciones territoriales o el interés municipal, el particular puede solicitar una prórroga de treinta años.
Pero el municipio y la conselleria, en función de los planes territoriales, de si va a pasar una carretera, que si va a haber un desarrollo urbanístico, la deniega, se la dan por cinco años, se la dan por quince o se la dan treinta.
Y ahí está el interés público.
Y está perfectamente controlado.
Por qué no, si sigue interesando y se motiva por el ayuntamiento que esa actividad, imagínese usted una actividad industrial relacionada pues con el equipo agropecuario en un municipio de interior ¿interesa que esté?
Porque hay que desmantelarla, si no hay ninguna condición objetiva.
El particular pedirá la prórroga y el ayuntamiento, si interesa, se la dará; y sino, pues no se la dará.

Entonces, yo no entiendo.
.
.
Y, claro, yo no he hablado de las prórrogas, y usted me echa en cara "es que no ha hablado de las prórrogas".
Es que me parece tan meridianamente claro y tan bien regulado en la ley que lo que no entiendo es como usted hace una enmienda sobre ese punto.

Y así podíamos, si cogiésemos prácticamente cada una de las enmiendas que usted plantea, pues vemos que técnicamente, hombre, pues no tienen, tienen muy poco sentido.
Es como lo que ha planteado de la exigencia de hacer una declaración de interés comunitario para algo que ya tiene un plan, que es un instrumento de rango superior y más contenido, que ya ha ordenado ese territorio.
Pues entonces, claramente, es como cuando un plan general dice "aquí se puede hacer esto", pues es lógico que ya no haga falta una declaración de interés comunitario para eso.

Por lo tanto, ya le digo que, bueno, la ley yo creo que es una gran ley.
Además es una ley que se apoya, precisamente, en lo que ya es una.
.
.
usted no entendía muy bien, en alguna enmienda lo decía, en lo que son ya las instituciones ya consolidadas.
La declaración de interés comunitario es una institución consolidada dentro del derecho urbanístico valenciano.
Lo que son las clasificaciones de suelo, y suelo protegido también.
Ya todos sabemos lo que es eso.
Sabemos manejarlo.
Bueno, pues apoyándose en esos instrumentos, yo creo que la renueva con unos criterios clarísimos, introduciendo novedades muy importantes, como es el tema de la zonificación en no urbanizable, precisamente en base a ese mayor conocimiento que ya tenemos del territorio, y también de una depuración de lo que es el interés público, y ambiental y de las actuaciones que ya se tienen por parte de todos los ayuntamientos.
Y, realmente, introduce otras mejoras como, por ejemplo, que usted tampoco entendía, la posibilidad de obtener grandes superficies de suelo de valor ambiental con cargo a las actuaciones urbanísticas.
Y usted lo ha criticado, cuando yo creo que es, es algo que el resto de legislaciones a nivel estatal lo van a introducir próximamente, como otras muchas de las cosas que se están plateando en la normativa que se está aprobando en la Comunidad Valenciana.

Yo creo que realmente estamos adelantando.
.
.
estamos adelantando, introduciendo nuevas, nuevas propuestas dentro de la ley, siempre desde la perspectiva del desarrollo sostenible, de la garantía de todas las instituciones y los ciudadanos, del rigor.
No hay más que ver cómo se plantean todas las declaraciones de interés comunitario, pero, fundamentalmente, los contenidos de lo que tiene que ser suelo no urbanizable, de lo que tiene que ser suelo no urbanizable protegido, todo el conjunto de valores que está ahí y lo que pretende.
Es una ley que habla del suelo no urbanizable, pero le quita ya ese contenido residual que tenían otras legislaciones.
Porque el suelo no urbanizable se regulaba en las legislaciones que trataban de la urbanización.
Entonces, cuando no se podía urbanizar se decía "eso es no urbanizable, y lo dejaba abandonado".
Pues no, aquí tenemos una ley específica de ese tipo de suelo, donde habla de conjunto de valores, de riesgos y de las actuaciones que se puedan realizar, y además con carácter positivo, y estableciendo programas de sostenibilidad y otras actuaciones que, desde luego, van a mejorar, van a mejorar todo este suelo.

Por lo tanto, ya le digo, señalarle que sus enmiendas yo creo que aportaban muy poco, que demostraban el no conocer o no querer conocer lo que es una ley que está funcionando muy bien y que va a funcionar mucho mejor.
Y que realmente pues no aportan nada y perjudicarían gravemente, no digo ya al conjunto de la ley como documento jurídico, sino a nuestro territorio *(el senyor president colpeja amb la maceta)* porque introduciría unas disfuncionalidades muy claras.

Por lo tanto, vamos a rechazar estas enmiendas.

Gracias, señor presidente.

 

**El senyor president:**

Gracias, señor Modrego.

Vamos a someter a votación este grupo de enmiendas.
¿Se agrupan todas juntas?

Señora Escudero, por favor.

 

**La senyora Escudero Pitarch:**

Sí, senyor president.

Separades la 136 i la 164.

 

**El senyor president:**

Muy bien.

Bueno pues vamos a votar primero todas menos la 136 y 164, y luego votaremos las otras dos.
Comienza la votación.
37 votos a favor, 42 votos en contra.

Y ahora vamos a votar la 136 y 164.
Comienza la votación.
6 votos a favor, 41 en contra y 32 abstenciones.

Bien, vamos a votar entonces los artículos.
¿Podemos agrupar los artículos o hay problemas con las agrupaciones?

Señora Escudero.

 

**La senyora Escudero Pitarch:**

Podem votar junt el 31, 32, 33, 34.
.
.

 

**El senyor president:**

El 31 está votado.
32, 33, 34.
.
.

 

**La senyora Escudero Pitarch:**

El 35 separat.

 

**El senyor president:**

Bé.
Pues sometemos a votación 32, 33, 34.
Comienza la votación.
Resultado de la votación.
42 votos a favor, 39 votos en contra.

Votamos el artículo 35.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 43 votos a favor, 6 votos en contra, 32 abstenciones.

¿Podemos unir 36, 37, 38 y 39?
*(Remors)* Pues, votamos 36, 37 y 38.
Parece que no era factible, señor Maluenda.
Co-mienza la votación.
43 votos a favor y 39 votos en contra.

Votamos ahora el artículo 39.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 43 votos a favor, 6 en contra y 33 abstenciones.

Votamos ahora la disposición adicional primera.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 43 votos a favor, ningún voto en contra, 39 abstenciones.

Ahora la disposición adicional segunda.
Comienza la votación.
43 votos a favor, 6 en contra y 33 abstenciones.

Podemos votar ahora las disposiciones adicionales tercera, cuarta y quinta.
Comienza la votación.
Resultado de la vo-tación: 43 votos a favor, ninguno en contra, 39 abstenciones.

La disposición adicional sexta.
Comienza la votación.
43 votos a favor, 39 votos en contra.

La disposición transitoria primera.
Comienza la votación.
43 votos a favor, 39 votos en contra.

La disposición transitoria segunda.
Comienza la votación.
*(Remors.
Protestes)* Ninguno de los dos consellers que han entrado tienen el derecho a voto.
.
.
*(Remors)* Señores, señores, señores, yo entiendo que a estas horas de la mañana la hipoglucemia tienda a la jarana.
¡Escuchen un momento!
¡Escuchen un momento!
Se repite la votación.
Estamos repitiendo la votación de la disposición transitoria segunda.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 43 votos a favor, 2 votos en contra y 37 abstenciones.

Vamos a votar, si me lo permiten ustedes, la disposición transitoria tercera, cuarta, quinta y sexta.
¿Caben juntas?
*(Remors)* Señor Vicente.
.
.
Comienza la votación.
Señores, si estuvieran ustedes un poco atentos y no en la anécdota.
.
.
La disposición transitoria tercera, cuarta, quinta y sexta.
Comienza la votación.
Resultado: 43 votos a favor, 39 votos en contra.

Ahora, vamos a votar las disposiciones transitorias séptima, octava y novena.
¿De acuerdo?
Comienza la vo-tación.
Señor Camarasa, no sea travieso.
*(Rialles)* Resul-tado de la votación: 43 votos a favor, ninguno en contra, 38 abstenciones.

Ahora la disposición derogatoria primera.
Comienza la votación.
43 votos a favor, 39 votos en contra.

La derogatoria segunda.
Comienza.
Resultado de la vo-tación: 43 votos a favor, ninguno en contra, 39 abstenciones.

Vamos, ahora, a votar la disposición final primera.
Comienza la votación.
Resultado: 43 votos a favor, 38 en contra y 1 abstención.

La disposición final segunda.
Resultado: 43 votos a favor, ninguno en contra, 39 abstenciones.

La exposición de motivos la sometemos a votación.
43 votos a favor, 39 en contra.

Y ahora vamos a votar la totalidad de la ley.
Comienza la votación.
43 votos a favor y 39 votos en contra.
Queda aprobada la ley.
*(Pausa)*

Si permiten ustedes, voy a conceder a cada grupo cinco minutos para que hagan una explicación de voto.

Por favor, señor Arnal, tiene el uso de la palabra.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Vaig a ser breu perquè la valoració crec que l'han feta ja molt detallada al llarg de les intervencions d'ahir per la vesprada i hui.
Hem manifestat amb molta claredat quin és el nostre posicionament.
Aquesta llei, tornem a repetir, fa un pas enrere, no millora en absolut la que ja teníem.
Per a fer el que han fet no feia falta, sens dubte, derogar la llei.
Si volien fer una sèrie de millores ­segons el nostre punt de vista empitjoraments- els bastava haver fet una reforma o unes modificacions que, per cert, si les creien necessàries tenien ja molt de temps per haver-lo fet.
Han optat vostés per derogar-la i per introduir un text que, torne a dir, no millora però retrocedeix pel que fa a la protecció del territori.

I repassem.
Sens dubte, quan estableix què és el sòl no urbanitzable protegit el que fan vostés és deixar-lo d'una manera no suficientment clara i, naturalment, no inclouen, no inclouen de cap manera tota una sèrie de tipologies, de tipus de sòls que haurien d'estar clarament marcats en la llei com a sòl no urbanitzable protegit, per exemple, els sòls forestals, per exemple, la franja costanera, per exemple, totes les zones humides, totes, i no únicament aquelles catalogades, i també aquelles àrees agrícoles que tinguen de manera demostrada un elevat valor per la fertilitat de les seues terres i pel seu valor històric també.

Nosaltres pensem que eixe apartat era clau, igual com l'altre, la resta dels punts en els quals vostés, malgrat que diuen en la seua exposició de motius que este tipus de sòl, el sòl no urbanitzable, per definició ha de ser inedificable, vostés no simplement no fan cas d'eixa declaració d'intencions, sinó que en alguns punts de l'articulat obrin portes perquè puga continuar ampliant encara les possibilitats de construir en sòl no urbanitzable i, fins i tot, protegit.
Estem parlant de vivendes aïllades, unifamiliars o de vivendes que, segons vostés, diuen que continuen sent necessàries per a les explotacions agrícoles.
Torne a dir, no estem parlant de construccions, vostés diuen habitatges, amb tot el que això significa.
És a dir, vostés per unes justificacions i altres continuen permeten el desordre urbanístic, la dispersió de vivendes i el que no es faça una aplicació rigorosa de la racionalitat territorial.

També hem vist com ­en estos últims apartats ho he destacat­, com retallen elements de participació ciutadana, com vostés no acoten uns instruments com són les declaracions d'interés comunitari, que els dóna molta mànega ampla per permetre unes coses o altres sense que hi haja un rigor, perquè vostés ho deixen a una subjectiva apreciació valorativa per la seua part i no unes regles molt estrictes, que és el que caldria fer.
I, en definitiva, torne a dir, amb aquesta llei retrocedim en la protecció del territori, mantenim el desordre i permetem que continue edificant-se en sòl no urbanitzable.

Torne a dir, és un dia negre per als valencians i valencianes perquè tenim la possibilitat, si vostés hagueren fet bé les coses, d'incrementar les cauteles, el respecte, el rigor mediambiental i l'ordenació territorial rigorosa, i en comptes de fer això vostés han aprovat una llei, vostés l'han aprovada, que va en direcció contrària.

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor Arnal.

Té la paraula per a explicació de vot, el senyor Sanmartín.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

Gràcies, president.

Insistir en el que vàrem comentar ahir: el nostre desacord, i per tant, la votació contrària a aquest projecte de llei, en primer lloc, per l'escassa i inadequada definició que fan de sòl no urbanitzable; en segon lloc, pel caràcter restrictiu a l'hora d'incloure en un pla general sòl no urbanitzable protegit; l'oportunitat que s'ha perdut de poder declarar dins del sòl no urbanitzable un espai de protecció agropecuària, i en quart lloc, i també important, per la permissivitat que donen a través d'aquest projecte de llei, que serà llei, sobre els nuclis de vivendes consolidats que hi apareixen.

De totes formes, jo voldria aprofitar, ja que està aquí el president de la Generalitat i no estava ahir, per a comentar-li que un de.
.
.
o almenys el debat que pense que va a ser més important, és que realment poc o res val aquest projecte de llei de sòl no urbanitzable en tant en quant, de forma paral·lela i de forma subreptícia, s'està introduint un nou projecte o avantprojecte o esborrany d'avantprojecte sobre el tema dels camps de golf, que pense que és el realment important.
Per a què val introduir aquí, debatre, discutir, un projecte de llei de sòl no urbanitzable si, de forma paral·lela, estan donant tota una sèrie de mesures per a transformar aquest sòl no urbanitzable per a camps de golf.

Jo recorde que l'esborrany que vam comentar ahir declara per primera vegada l'esport del golf com una activitat d'interés públic i amb una funció social intrínseca.
Senyor president, li recorde que tan alta és la seua funció social, que proposen vostés la celebració d'una setmana verda on els col·legis, els estudiants, enriquiran la seua formació practicant sobre el *green*, encara més, amb un hotel com a mínim de quatre estrelles per a desenvolupar la personalitat mitjançant aquesta pràctica esportiva.

Pense que és una tremenda errada, i m'agradaria hui que està, aprofitant que vosté està aquí, que puga aturar d'una vegada per totes aquest avantprojecte ­per cert, aquest matí ens ha arribat ja una nova versió, una nova versió que després li comentaré­, perquè el que es perseguix és, de forma subreptícia, de forma amagada, transformar sòl no urbanitzable, bé mitjançant programes d'actuació integrada, bé mitjançant declaració d'interés comunitari.

El que no pot ser és que els regs del camp de golf intenten, mitjançant aquest avantprojecte tan íntimament relacionat amb el que és el Projecte de llei de sòl no urbanitzable, canviar les prioritats que estableix la Llei d'aigües.
Vosté recorda perfectament que les quatre prioritats que dóna la Llei d'aigües és aigua per a ús urbà; en segon lloc, aigua per a ús agrari; en tercer lloc, aigua per a ús industrial, i en quart lloc, aigua per a ús esportiu.
Com li donen la qualificació al reg de la gespa de sòl agrari, passem del quart lloc al segon; amb conseqüència, estem veent o entenc per què volien vostés l'aigua del transvasament i per què defenen encara de forma aferrissada *(aplaudiments)* el Pla hidrològic nacional.

Jo el que he d'assenyalar sobre això és que pense que estem a temps encara d'aturar aquestes versions d'avantprojecte, perquè són moltes les federacions que ja n'han rebut una altre modificat, després li diré breument quines són les modificacions.
Però pense que és una argúcia legal per a controlar les promocions urbanístiques que es desenvolupen al voltant dels camps de golf, és un atemptat a l'autonomia municipal i al dret dels ciutadans a decidir el desenvolupament que prefereixen per al seu municipi, però sobretot, i en darrera instància, és un atac encobert però directe, als agricultors valencians.

En l'últim esborrany que ens ha arribat, ja amb uns canvis substancials, substancials però no prou importants, desapareix la referència a la substitució dels tarongers, perquè els dóna vergonya posar aquest exemple; desapareix la setmana verda escolar a l'estil de la setmana blanca; els ajuntaments ja no estaran obligats a cedir gratis al promotor per cinquanta anys el sòl municipal, i, en definitiva, tota una sèrie de modificacions que demostren perfectament com aquests esborranys se van modificant de forma contínua.

En definitiva, jo acabe dient, i penso, que relatiu ja a aquest Projecte de llei de sòl no urbanitzable, que no és bona la modificació de lleis urbanístiques si realment no es necessiten canvis de fons i en certa quantitat.
Perquè el que provocarà això serà confusió per al ciutadà, retard en les tramitacions i, sobretot, inseguretat jurídica per als municipis i per als seus habitants.

En definitiva, el projecte de llei en qüestió poc nou aporta al marc legal vigent.
No entenc per què introduïxen noves regulacions que suprimeixen o desregulen algunes mesures que fins ara havien presentat.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señor Sanmartín, por favor.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

.
.
.
pocs problemes i, en definitiva, la major part dels afegits són de forma i, per tant, no justifiquen una nova llei; altres aportacions són de detall i, en conseqüència, estarien millor en un desenvolupament reglamentari.

Pel que respecta, i amb això acabo, a alguns aspectes de fons, que són els que he exposat aquí, pense, senyor president, i li demano des d'aquesta trona, el cas de l'esborrany dels camps de golf.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señor Sanmartín, está usted explicando el voto.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

­Sí, sí­ .
.
.
que tinga la decència necessària de poder parar-lo, perquè encara estem a temps.

Gràcies.
*(Aplaudiments)*

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Senyor president.
Explique el vot des de l'escó.

 

**El senyor president:**

 

Señor Maluenda, por favor, tiene usted la palabra.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Bé, senyories, hui hem aprovat una molt bona llei, i vull felicitar al conseller de Territori i Vivenda perquè s'ha fet possible que tinguem una norma jurídica que regule la situació de la Comunitat Valenciana, una nova llei que afecta.
.
.
no s'ha d'oblidar que el 93% del sòl de la Comunitat Valenciana és sòl no urbanitzable; per tant, era necessària.
I esta nova llei racionalitza l'ocupació del territori, la concepció positiva del sòl no urbanitzable, el recolzament del medi rural, la visió solidària i coherent del territori i la descentralització i la cooperació, els dóna competències als ajuntaments que fins ara no tenien, i va a propiciar la instal·lació de polígons rurals que donen vida a les poblacions més xicotetes del món rural, i a més, establix el cànon per als projectes ambientals i regula que per a les instal·lacions sotmeses a declaració d'impacte ambiental tindrà l'obligació de promoure la restauració ambiental i paisatgística de la seua activitat.

Pense que és una molt bona llei, el que passa és que l'oposició, concretament el Grup Socialista, ha utilitzat els seus torns per a la demagògia.
Mos han tornat a parlar de la ciència-ficció, d'una cosa que es pensen que és un avantprojecte de llei sobre els camps de golf, i és totalment fals.
I conforme vaig dir ahí, vergonya hauria de donar-li al representant del Grup Socialista parlar d'aigua i parlar de camps de golf!
Perquè jo he de recordar que molt recentment, per un acord de la cambra dels tres grups parlamentaris, vam resoldre el problema de la necessitat d'abastiment d'aigua a Real de Montroi, a Montserrat i a Montroi, però saben, senyories, el que està fent ara l'alcalde socialista?
Un camp de golf!
Un camp de golf quan l'acord de la cambra i la modificació d'una llei era per a garantir l'abastiment humà a les poblacions, i ara resulta que un camp de golf.
Com dos camps de golf en Torrent, un camp de golf en Albatera, un camp de golf en Montfort quan governava el Psoe, un camp de golf en Pilar de la Horadada, però, clar, Torrent i la zona de la Vall d'Alcalans s'emporten la palma.
Això és la política i la demagògia que fan els socialistes.
I que tinguen clar que la traïció més gran que han fet vostés al poble valencià és derogar el transvasament de l'Ebre *(protestes i aplaudiments)*, i d'eixa forma bloquejar el desenrotllament econòmic i social de la Comunitat Valenciana.
Ja donaran compte a les urnes quan vinga el moment.

Per tant, vergonya hauria de donar-los parlar d'aigua i de camps de golf, perquè vostés, alcaldes de vostés han aprofitat les subvencions per a potenciar l'agricultura per a fer camps de golf, i són vostés els que estan en contra dels camps de golf.
Per tant, cada volta que hagen de fer eixa crítica, analitzen un poquet, facen una reflexió i tinguen, almenys, dignitat per a parlar amb coherència de les coses que parlen.

Res més i moltes gràcies.
*(S'interromp la gravació)*

 

 

***Pregunta d'interés general formulada pel síndic del Grup Parlamentari Popular, senyor Serafín Castellano Gómez, sobre quines accions va a dur a terme el President de la Generalitat front a la decisió del govern socialista d'unificar el català i el valencià.***

 

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Maluenda.

No, no ha habido alusiones, senyor Sanmartín.
Ha habido todo lo contrario, ha habido una perfecta permisión a que usted dijera lo que pensaba, se dirigiera a quien no debía, y este presidente se lo ha permitido.
*(Remors)*

Vamos a continuar la sesión, señores.
Señores.
Señores, por favor.
Vamos a continuar la sesión.

Molt honorable president del Consell, honorables consellers, il·lustríssims senyors diputats i senyores diputades.

Continua la sessió amb la compareixença del president del Consell per a respondre les preguntes d'interés general per a la Comunitat Valenciana formulades pels grups parlamentaris.

En primer lloc, formula la pregunta l'il·lustre diputat i síndic del Grup Parlamentari Popular, senyor Castellano.

 

**El senyor Castellano Gómez:**

 

Molt excel·lent president.

Molt honorable president.

Senyories.

Hem vist en estes últimes setmanes com, d'una manera descarada, el govern socialista ha cedit al xantatge dels nacionalistes *(remors)* i els independentistes catalans per a negar la nostra llengua a canvi de l'aprovació dels pressuposts generals de l'estat.

Hem vist també com han cedit que se canvie també la denominació del nostre idioma, *(remors)* i eixa és la gran aportació.
.
.
*(El president colpeja amb la maceta.
Aplaudi-ments)* Eixa és, senyories, la gran aportació del govern socialista a una de les nostres principals senyes d'identitat com és la nostra llengua, cosa que a mosatros mos pareix una vergonya i una gran ofensa.

Però el fet lamentable no és eixe, senyories, el fet lamentable no és que el senyor Maragall o el senyor Carod Rovira demanen això.
El fet lamentable és que el senyor Zapatero ho accepte, i que també siga amb el beneplàcit i amb la complicitat dels socialistes valencians.
Això sí que és el fet més lamentable.
Perquè ahir, el secretari general dels socialistes valencians i portaveu del grup parlamentari dia literalment açò següent: "Podria acceptar altre tipus de denominació de la llengua fora de l'àmbit de la Comunitat Valenciana sempre que el valencià estiga present.
" *(Remors.
El senyor president colpeja amb la maceta)*

Bé, senyories.
.
.
No es fique nerviós la seua senyoria.
*(Veus)*

 

**El senyor president:**

 

Yo, de verdad.
.
.

 

**El senyor Castellano Gómez:**

 

Senyories, jo entenc que la veritat els faça mal i que se fiquen nerviosos, però deixen sentir els arguments.
*(Protestes)*

Bé.
.
.
*(Protestes)*

 

**El senyor president:**

 

Señor Such, por favor.

Yo creo que pueden permitir que cada uno diga lo que estime oportuno, y respetarlo todos.
Señores, con ustedes se hace, con ustedes se hace.

Por favor.

 

**El senyor Castellano Gómez:**

 

Gràcies, senyor president.

Bé, senyories.
Volem deixar molt clar des del Grup Parlamentari Popular i des del Partit Popular quina és la nostra posició, que és absolutament molt clara.
I la nostra posició, que és molt clara, és que no acceptem ningun altre tipus de denominació de la nostra llengua ni dins ni fora de la nostra comunitat, *(aplaudiments)* ni dins ni fora, perquè es allò que diu l'Estatut, que està emparat per la Constitució Espanyola, que és absolutament de tots.

Però volem ser encara més clars i més rotunds en la nostra postura.
Diguem no a la unitat de la llengua.
Diguem no al canvi de la denominació.
*(Remors i aplaudiments)* Diguem no al canvi de ninguna negociació de les senyes d'identitat.
Diguem no al xantatge cultural i territorial a què alguns volem sotmetre la nostra terra.

Però és més, senyors socialistes, si no es fiquen nerviosos i senten democràticament açò que els vullc dir i amb tranquil·litat.
A més, els diguem que considerem absolutament inacceptable que altres des de fora vullguen decidir sobre allò que és nostre.
Som els valencians els únics que hem de decidir sobre allò nostre.
I és inacceptable que la nostra llengua siga moneda de canvi polític.

Per això li formule la pregunta al molt honorable president de la Generalitat que quines accions va a dur a terme front a la decisió del govern socialista d'unificar el català i el valencià.

Perquè, per últim, senyories i senyor president, vull dir i deixar una cosa ben clara també en esta qüestió, perquè es parla molt de la utilització política i partidista de la llengua.
Bé, jo vull dir una cosa, que els únics que fan un ús polític de la llengua són els que la qüestionen i no els que la defenem, són els que la qüestionen i no els que la defenem.
I la millor manifestació que es pot fer, senyories, hui sobre la nostra llengua és usar-la i potenciar-la, potenciar-la ací a la comunitat, a Espanya, a Europa i a tot el món.
I la millor contribució que es pot fer és defendre l'Estatut i defendre la Constitució, cosa que el govern socialista nega i cosa que vostés, senyors socialistes valencians i de l'oposició, també estan negant, com neguen moltes coses a la Comunitat Valenciana.

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments, remors i veus)*

 

**El senyor president:**

 

Señores diputados, señores diputados, si hubieran estado ustedes atentos sí que la hubieran escuchado.
*(Rialles)*

Muchas gracias, señor Castellano.

Senyor president, té la paraula.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyor portaveu del Grup Parlamentari Popular.

Esta qüestió és una qüestió sempre important, parla dels nostres sentiments i de la nostra definició com a poble.

Jo hui volia contestar al portaveu del Grup Parlamentari Popular, no des del punt de vista de la tradició, no des del punt de vista del sentiment, sinó des del punt de vista de la llei, de la llei que els espanyols i els valencians ens hem donat al llarg d'estos últims 25 anys.
Voldria recordar que tots els diputats i tots els càrrecs públics d'Espanya, quan arriben a exercir eixe càrrec públic, entre altres coses, fan a una promesa davant de la Constitució i de tot l'ordenament jurídic del nostre país.

Voldria recordar el que diu la Constitució espanyola en el seu preàmbul, i diu expressament: "La Constitució protegix llengües, tradicions i cultures".
En el títol preliminar, article 3, diu: "La resta de llengües espanyoles seran també oficials en les respectives comunitats autònomes d'acord amb els seus estatuts".
I, a més: "La riquesa de las distintes modalitats lingüístiques d'Espanya és un patrimoni cultural que serà objecte d'especial respecte i protecció".

El nostre Estatut d'Autonomia diu en el seua article 7: "Els dos idiomes oficials de la nostra comunitat són el valencià i el castellà".
Diu també: "La Generalitat Valencia-na garantirà l'ús normal i oficial de les dues llengües, i adoptarà les mesures necessàries per assegurar-ne.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señor Such y señor Perelló, por favor.

 

**El senyor president del Consell:**

 

.
.
.
el seu coneixement".

Diu també que "atorgarà protecció i respecte especial a la recuperació del valencià".

La Llei d'ús i ensenyament del valencià diu: "Fer efectiu els drets de tots els ciutadans a conéixer i usar el valencià, protegir la seua recuperació i garantir l'ús normal i oficial".
I diu també que: "El valencià és la llengua pròpia de la Comunitat Valenciana i, en conseqüència, tots els ciutadans tenen dret a conéixer-la i a usar-la".
"Els ciutadans tenen el dret ­segons també la Llei d'ús i ensenyament del valencià­ a obtenir dels jutges i els tribunals protecció del dret a usar la seua llengua, d'acord amb el que disposa la legislació vigent".

I també, fruit del consens dels grups polítics de la nostra comunitat, vam crear l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, i diu, en el seu article 3, que: "L'Acadèmia Valenciana de la Llengua és la institució que té per funció determinar i elaborar, en el seu cas, la normativa lingüística de l'idioma valencià".
I, a més, diu en l'article 7, en les seues competències: "Vetlar per l'ús normal del valencià i defendre la seua denominació i entitat".

En estos moments, la nostra comunitat, per qüestions polítiques que res tenen a vore amb la nostra comunitat, està veient com als mitjans de comunicació i en espais de debat polític es fica en qüestió una qüestió fonamental per a entendre el que és el poble valencià, el que som els ciutadans del poble valencià, que no soles és la nostra llengua, sinó també la seua denominació.
Té tanta potència política i de sentiment l'existència de la nostra llengua com element nostre, cultural i del nostre patrimoni, com també la seua denominació, perquè la seua denominació forma part intrínsecament del nostre sentiment i de la nostra forma de vore el món i de vore la vida.

Som valencians perquè parlem, entre altres coses, valencià, i perquè eixe nom, el nom de la llengua ens definix clarament a Espanya i a tot el món.
No és una qüestió baladí, no és una qüestió menor, és una qüestió essencial.
Tan im-portant és la nostra llengua com el seu nom.
I la Generalitat Valenciana i les seues institucions defendran sempre la llengua i la seua denominació.
*(Aplaudiments)*

Moltes gràcies.

 

 

***Pregunta d'interés general formulada pel síndic del Grup Parlamentari Socialista, senyor Joan Ignasi Pla i Durá, sobre les raons per les quals el govern valencià no ha sotmés la revisió del Pla valencià pel creixement i l'ocupació.***

 

**El senyor president:**

 

Señor Such.
.
.

Moltes gràcies, senyor president.

Per a formular la segona pregunta.
.
.
Señor Such, ¿puede hacer el favor de dejarnos continuar?
¡Si es que no para!

Moltes gràcies, senyor president.

Per a formular la segona pregunta té la paraula l'il·lustre síndic senyor Pla, del Grup Parlamentari Socialista.

Señor Pla, por favor.

 

**El senyor Pla i Durà:**

 

Senyor president,

Valencià, en la nostra llengua, en la nostra llengua.
.
.
Senyor Camps, un poquet d'atenció.
El debat no estaria present si vostés hagueren convençut al senyor Aznar no sols de parlar català en la intimitat, sinó també valencià, i si hagueren convençut al senyor Aznar de defensar el valencià a Europa.
*(Aplaudiments)* Cosa que no feren.
El debat està perquè el valencià està a Europa.
M'agradaria que el valencià com a llengua, que volem tots els valencians defensar, tinguera clar el seu futur.

I en eixos termes, en els termes que utilitzen la paraula i no les mans, com estan fent últimament, li formule la pregunta en el tenor literal que la vaig formular per escrit.

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor Pla.

Té la paraula, senyor president.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Gràcies.

La pregunta que em va formular per escrit el síndic del Grup Parlamentari Socialista ­ho dic perquè, clar, la cambra, a la millor no té coneixement de la pregunta concreta­ va ser quines són les raons perquè el Govern Valencià no ha sotmés la revisió del Pla valencià pel creixement i l'ocupació.

No és una qüestió, com vosté sap, i és qüestió de llegir-se bé el Pavace, no és una qüestió que haja de proposar o ficar en marxa el govern, sinó que és una qüestió, que a més estem en el termini corresponent, 2004, és una qüestió que correspon als agents socials en consens ficar la qüestió del Pavace en revisió.

Per tant, en el moment que formalment els agents socials fiquen esta proposta, donen esta proposta, el govern de la Generalitat no té cap problema per a revisar un pla que va excepcionalment bé, perquè estaríem revisant un projecte que no solament està complint els seus objectius, sinó que, a més, va molt per damunt de les propostes més optimistes.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

Senyor Pla, té la paraula.

 

**El senyor Pla i Durà:**

 

Efectivament, jo crec que ha fet un reconeixement explícit que es pot revisar el Pla valencià per l'ocupació i el creixement, s'ha de revisar.
Perquè, el mateix Pla valencià del creixement i l'ocupació, senyor Camps, diu que quan canvien, en termes objectius, hi hagen canvis substancials en l'entorn i en la conjuntura socioeconòmica s'haurà de revisar.

La veritat és que m'haguera agradat que el seu conseller li haguera prestat un poquet més d'atenció a este Pla valencià, a eixa comissió de seguiment, als sindicats i als agents socials.
Perquè, evidentment, també, les darreres experiències que tenim en esta matèria no són massa profitoses per a vore que la conjuntura econòmica d'esta comunitat i la resposta d'esta comunitat al canvi de conjuntura no ha estat ni analitzada adequadament ni ha estat objecte de revisió, perquè hi ha dos indicadors claríssims que les coses no van bé, senyor Camps, no van bé.
Per molt que vostés s'empenyen en dir que van bé, no van bé.
Hi ha dos indicadors que exigirien que eixa comissió de seguiment haguera fet ja l'avaluació i, per tant, la revisió del Pla valencià d'ocupació i creixement.

Un primer indicador és que per primera vegada en moltíssims anys, quan el canvi de tendència de l'economia a Espanya ha variat, i hi ha un creixement cap amunt, esta comunitat per primera vegada en molts anys ha anat per darrere.
I això ho sap el seu conseller.
És a dir, quan a Espanya l'any passat, el 2003 ­i estem parlant de comptabilitat nacional­ estem creixent el 2,4%, el creixement que va tindre esta comunitat va ser l'1,9%.

En segon lloc, per primera vegada en fa moltíssims anys, la taxa d'atur, és a dir, els homes i dones que volen i no poden treballar d'esta comunitat ­dades de l'EPA, que no està inventant-se ningú­, per primera vegada esta comunitat té una taxa d'atur que és superior a la mitja nacional.

Són dos dades suficientment rellevants que, a pesar de la publicitat, de la propaganda i que vosté estiga instal·lat, una vegada més, com li he repetit en esta trona moltes vegades, en el Penyagolosa, la realitat dels homes i dones d'esta comunitat no va com vosté diu.

I seria suficient motiu perquè haguera ajuntat eixa comissió seriosament, s'hagueren assegut i no els haguera rebut tres minuts per a explicar-los un pressupost, com van fer l'última vegada, o no els hagueren tancat les portes quan els sindicats anaren a vore-los per a donar-los les propostes que pensen que són necessàries, que s'incorporen al pressupost de la Generalitat per a millorar les coses.
Com deia, haguera sigut bon moment i bona oportunitat perquè de manera seriosa s'hagueren assegut i hagueren plantejat de comú acord amb els sindicats, amb els empresaris, mesures clares per a fer front a una situació que no ens agrada ­i vull recordar-li-ho­, no ens agrada que homes i dones d'esta comunitat vulguen treballar i no puguen, no ens agrada que empresaris d'esta comunitat tinguen dificultats serioses i que no tinguen opcions per a tirar endavant, nos ens agrada, però cal plantejar-s'ho seriosament.

I baixar al terreny de la realitat és governar.
I baixar al terreny de la realitat és governar i fer el que un govern responsable hauria de fer.
I jo crec que les proves que vostés estan donant últimament no són de massa responsabilitat per eixir d'una situació que, com deia, no ens agrada però que és la que és, és una situació en la que esta comunitat per primera vegada en molts anys està en desavantatge i en una situació complicada.
I governar és prendre decisions, senyor Camps.

I m'agradaria que vosté li diguera al seu conseller que ajuntara eixa comissió, que avaluaren açò que estic dient-los i que plantejaren mesures de canvi.
I que no fera, com fins ara han fet, senyor Camps, amagar el cap sota l'ala.
I fer un pressupost com el que han fet, que respon a una clara irresponsabilitat per part d'aquells que tenen la responsabilitat de governar.
I que feren plantejaments seriosos.
I que no carregaren als valencians i valencianes tot el malbaratament, el descontrol i la incapacitat de gestió que vostés han demostrat en estos anys.

Jo ja sé que no li agrada que li diga açò, però és així.
Els valencians i valencianes hauran de pagar per culpa del malbaratament, del descontrol i de la mala gestió del govern del PP, una pujada en el preu de la gasolina que posen als seus cotxes per a fer front a eixe dèficit.
*(Aplaudiments)* I ho hauran de fer.

I, evidentement, m'agradaria que això no fóra així i que foren capaços d'una vegada per totes de tindre temps, no soles per a seure a la gent del seu partit per a posar-los d'acord, sinó també perquè comencen a governar d'una vegada per totes esta comunitat.

Gràcies.
*(Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor Pla.

Té la paraula, senyor president.

Señor Vicente.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyories.

No es que no me guste lo que dice, señor Pla, me encanta, me encanta porque me doy cuenta con su discurso que la oposición socialista en nuestra comunidad *(remors)* está absolutamente, absolutamente despistada, absolutamente despistada.

Contesto en valenciano y contesto en castellano porque las dos lenguas son cooficiales en mi comunidad.
*(Aplaudiment*s) Y lo que quiero que quede claro, lo que quiero.
.
.
­no, no­, además, lo que quiero que quede claro que se defiende el valenciano y el castellano en valenciano y en castellano, las dos lenguas.
Y no me da ningún tipo de vergüenza ni de complejo.
Parle valencià y hablo en castellano.

Vamos a ver, señor Pla, lo que le estaba diciendo.
Me en-canta la desorientación que lleva el Partido Socialista en mi comunidad, entre otras cosas, porque garantiza que el Parti-do Popular siga haciendo las cosas como tiene que seguir haciéndolas: bien, y que ustedes están en otra cosa que nada tiene que ver con nuestra comunidad.

La comisión de seguimiento del Pavace se ha reunido en el último mes dos veces.
Por lo tanto, se está reuniendo.
El Pavace prevé 240.
000 empleos en el período 2011-2006; en estos momentos, a mitad del período, 150.
000 empleos, el 60% en la mitad del tiempo.
El Pavace prevé el crecimiento por encima de la media española y europea; cumplido también el compromiso de crecer por encima de la media española y europea.
El Pavace prevé unas previsiones presupuestarias por parte del gobierno de equis millones de euros, de los cuales durante estos presupuestos hemos alcanzando ya el 85% de las previsiones presupuestarias como compromiso del gobierno de la Generalitat para ese Pavace.
Y como usted no se lee ni el Pavace ni los presupuestos, tengo que decirle, señor Pla, que para el Pavace 2005, presupuestos que en estos momentos están en discusión en esta Cámara, prevé más de 1.
000 millones de euros.
*(Aplaudiments)* 

¿Dónde está, señor Pla, el no compromiso del gobierno de la Generalitat con el Pavace, con los agentes sociales, con el crecimiento económico, con los trabajadores y con el futuro de esta comunidad?
¿Dónde está?

Y, además, le diré, señor Pla, y, además.
.
.

**El senyor president:**

 

Señora Moreno, queda advertida por primera vez.

 

**El senyor president del Consell:**

 

.
.
.
el gobierno de España, por sus portavoces cualificados.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señora Ninet, queda advertida por primera vez.

 

**El senyor president del Consell:**

 

.
.
.
que espero que lo sean, ya ha venido por aquí su Ministro de Industria a decir que en la Comunidad Valen-ciana no hay crisis de los sectores tradicionales, dicho por el ministro socialista Montilla, por cierto, del PSC, por cierto, de fuerte influencia en algunos temas que hoy nos duelen profundamente en esta comunidad.
*(Aplaudiments)*

Pero, en cualquier caso, en cualquier caso, el ministro socialista ha venido por aquí a decir: "Señor Pla, usted no tiene ni la más remota idea de cómo va su Comunidad.
Señor Pla, mientras usted continúe hablando de cosas que no tienen relación alguna con su Comunidad, usted no va a poder liderar alternativa alguna al Partido Popular.
Señor Pla, atienda a los datos objetivos, porque sin datos objetivos ni hay oposición, ni hay alternativa, ni hay capacidad de poner en cuestión cosas tan importantes como son.
.
.

 

**El senyor president:**

Señor Vicente, queda advertido por primera vez.

 

**El senyor president del Consell:**

.
.
.
nuestra economía y nuestro futuro".

Mire, señor Pla, los datos son tozudos, nuestra economía está fuerte y confiada.
.
.

 

**El senyor president:**

Señor Vicente, queda advertido por segunda vez.

 

**El senyor president del Consell:**

.
.
.
y vamos a seguir trabajando y vamos a seguir trabajando en ese camino, con los agentes sociales sabemos perfectamente qué cuestiones tenemos que abordar desde este gobierno, y lo estamos haciendo, y lo estamos haciendo.

Y, por cierto, el Plan de estabilidad, que ustedes votaron en contra, propuesto por el gobierno de la Generalitat ha sido aprobado por unanimidad de todas las comunidades autónomas españolas, *(remors)* incluido el ministro de Economía.
*(Aplaudiments)*

Señor Pla, usted tiene un gran drama.
.
.

 

**El senyor president:**

Señora Moreno, queda advertida por segunda.

 

**El senyor president del Consell:**

.
.
.
hay un gobierno socialista que pone en cuestión cosas fundamentales que los valencianos entendemos para nuestro futuro, como son el agua y la lengua, y pone en cuestión su discurso económico y social.
Señor Pla, usted tiene un gran problema.
*(Aplaudiments)*

***Pregunta d'interés general formulada pel síndic del Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, senyor Joan Ribó i Canut, sobre la seua opinió pel que fa als camps de golf.***

**El senyor president:**

Moltes gràcies, senyor president.

Correspon la pregunta formulada per l'il·lustríssim senyor síndic del Grup Parlamentari l'Entesa.
Senyor Ribó, té la paraula.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

Senyor president, a mi m'agrada veure les coses en positiu i deia: Mira, la polèmica de la llengua té una cosa positiva.
Avui el portaveu del Partit Popular i el senyor president parlaran només en valencià.
No, ni així.
Vosté té les neurones castellanitzades.
Vosté acaba de fer aquí una cosa que és molt clara: "Cuando hablamos de cosas serias, en castellano.
Quan parlem de coses sèries ens hem de passar".
Això és el que acaba de demostrar a tothom que està aquí.
Ni amb tota la polèmica del valencià poden eludir vostés la posició que a vostés l'únic que els interessa és el nom, no els importa per a res l'ús, no els importa.
I vosté ho acaba de palesar d'una forma contundent aquí.
"Para las cosas serias, el castellano.
En la intimitat parlarem en valencià".
Eixa és la realitat que vosté ha palesat aquí avui en estos moments.

Però, mire, jo vull parlar d'una altra cosa, d'un moment de l'aigua.
La setmana passada coneguérem una sentència del Suprem i al·legaren indefensió.
Jo els voldria preguntar: què feien els advocats de l'estat del govern del senyor Aznar davant d'aquesta sentència?
Què estaven fent, que vostés ni sabien absolutament res?
Estaven fent manifestacions.
Què estaven fent?

Mire vosté els camps de golf està clar que són grans depredadors de l'aigua.
Li vaig a posar alguns exemples, per exemple el camp de golf del Saler, que des de fa molts anys roba l'aigua de l'Albufera sense cap tipus de permís, i l'Albufera tothom sap que necessita centenars d'hectòmetres cúbics.
Li vaig a posar un altre exemple.
.
.
Sí, sí, això està reconegut fins i tot pel conseller, si vol li ensenyaré el document després.
El camp de golf de Xàbia ha generat problemes amb els llauradors per la utilització de les aigües de regadiu, però la seua política: la setmana passada, declaració d'interés comunitari, en Silla es veu que a Silla les declaracions d'interés comunitari van que volen per a moltes coses, abans el meu company en parlava.
Però, mire, el que ha vessat la gota és este esborrany de projecte que ja té altres esborranys.
Aquí ens parla d'una sèrie de meravelles.
I, mire vosté, senyor president, jo abans de dir-li el president dels camps de golf voldria saber la seua opinió sobre això.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Té la paraula, senyor president.

 

**El senyor president del Consell:**

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyor Ribó, és per a vosté més seriós parlar d'economia que del valencià; és per a vosté més seriós parlar de llocs de treball que dels nostres sentiments; és per a vosté més seriós parlar d'algunes qüestions i no de les coses que ens fan sentir l'orgull legítim de ser valencians.
Per a mi el més important, el més seriós, el més gran que hi ha és parlar del meu territori, de la meu gent i de la meua llengua.
El més important.
*(Aplaudiments)* I més li diré.
Jo vaig aprendre el valencià en la intimitat de la meua casa, una casa de valencians.
Jo no sé on vosté ha aprés el valencià.

Respecte del camps de golf li diré, senyor Ribó, de veritat, esta polèmica, sincerament, sincerament, ni és seriosa, ni té entitat, ni té el suficient nivell perquè siga un element constant de lluita política de tot un grup polític com Esquerra Unida, no ho entenc, de veritat.
Només que una vegada que el mur s'ha caigut, sols queda el paratge dels camps de golf.
I per a vostés l'únic important és parlar dels camps de golf, entre altres coses dels que jo no parle mai, perquè no jugue al golf, entre altres coses.
Però em pareix mentida, senyor Ribó, que tot un projecte d'esquerres entre al segle XXI parlant tots els dies dels camps de golf.
No sé si a la millor el que allí caldrà fer és que els camps de golf en volta de que siguen verds siguen roigs.

Gràcies.
*(Aplaudiments)*

**El senyor president:**

Moltes gràcies, senyor president.

Té la paraula el senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

Senyor president, menys parlar de valencià i més parlar en valencià i fer parlar en valencià, que vosté és el màxim responsable, i l'ús del valencià totes les enquestes sociològiques diuen que s'està perdent en este país.
Menys rotllos de la paraula i més rotllos d'utilitzar el valencià.
I vosté és el primer responsable.
I ja està bé de comèdia.

Allò altre li ha eixit molt barat.
Jo crec que vosté mereix més.
Els camps de golf en roig.
.
.
Xe, home, el mur de Berlín, l'altre m'ha eixit amb Xina.
S'estan millorant vostés en l'argumentació.
Són estupends.
S'hauran de reciclar perquè si no, malament, malament.

Mire, jo crec que vosté ens ha de respondre a una sèrie de coses.
Recolza vosté el retall de competències municipals que suposa la política de promoció dels camps de golf, com han fet a Silla, i es planteja en aquest esborrany?
La recolza o no la recolza?
Recolza la cursileria i *horterada* de considerar el golf un esport?
, que si ens descuidem ens demanaran que ho fiquem en l'Estatut com a identitat valenciana.
És que és una cursileria el que està en l'esborrany.
Home, mire vosté, a mi em sembla molt important el tema dels camps de golf, però hi ha coses que en este país no sembla raonable plantejar-se.
És com esquiar a la Guinea Equatorial o les piscines al Sàhara, és una cosa pareguda.
Però el pitjor no és açò.

Mire vosté, la Llei d'aigües, el Pla hidrològic del Xúquer dóna als usos recreatius de l'aigua la prioritat número sis.
L'esborrany li dóna la prioritat número dos.
Fa de regar la gespa un ús agrari, davant els usos hidroelèctrics, davant els usos industrial, davant de l'acuicultura.
I, clar, automàticament, després ens apareix el que apareix avui en un diari d'Alacant: "Si hi ha excedents en Alacant, dedicarem l'aigua de l'agricultura als camps del golf".
Clar, però no quedarem que no hi havia excedents d'aigua a Alacant, que per això hem de fer un transvasament?
Doncs ja diuen que igual hi ha excedent.

En definitiva, passarà allò de Xàbia, la competència deslleial.
Els hi hauran de dir els llauradors que vostés quan demanen aigua per a tots s'obliden de la segona part, és aigua per a tots els camps de golf.
*(Aplaudiments)* És que eixa és la realitat.
És aigua per a tots els camps de golf, perquè ho fiquen en prioritat, igual que la dels llauradors.
I com que la gent dels camps de golf té uns recursos econòmics superiors als agraris, passarà el que està passant a Silla, passarà el que està passant a Xàbia.
Vostés estan enganyant els llauradors.
I, clar, ho han de retirar de l'avantprojecte, perquè és que ho deia d'una manera palesa.
El llaurador que abans cultivava cítrics.
.
.

 

**El senyor president:**

Señor Ribó, por favor.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

.
.
.
ara es dedicarà a regar la gespa i a agafar les pilotes.
Eixa és la nova funció del llaurador.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Ribó.

Senyor president, té la paraula.

 

**El senyor president del Consell:**

Senyor president.

Senyories.

La Comunitat Valenciana, com deia el lema, va fenomenal.
Perquè, clar, vindre hui ací, dijous, a que el Psoe em diga allò del Pavace, que va fenomenal, va fenomenal, va per damunt de les millors perspectives, i que Esquerra Unida, que és el lloc on està l'essència del món esquerrenc a la nostra comunitat, que es passe el dia parlant de camps de golf, la comunitat va fenomenal, no bé, no, fenomenal.

Jo agraïxc moltíssim el matí de hui, perquè me'n vaig contentíssim a continuar treballant per la nostra comunitat, a fer gran la nostra comunitat i a defendre la nostra comunitat, perquè esta comunitat va de meravella.
L'esquerra de la nostra comunitat es passa el dia parlant dels camps de golf.
És l'únic que el preocupa.
I, a més, tinc ací una llista, molt llarga per cert, d'ajuntaments governats per l'esquerra de la Comunitat Valenciana que demanen amb tota la vehemència la construcció de camps de golf, fins una llista de 19 ajuntaments de la nostra comunitat que li demanen a la Generalitat Valenciana la regulació per a tindre quant abans camps de golf.
I alguns d'ells, alguns d'ells, per si de cas, per si de cas, cogovernats per Esquerra Unida-Els Verds, que ha de ser pel color del camp de golf.
I també, també des del punt de vista del que és la defensa del sentiment dels valencians, també hi ha algun ajuntament governat pel Bloc valencià, pel Bloc valencià.

Per tant, senyories, senyor president, el president de la Generalitat i president del Consell ix d'esta sessió més content que mai.
La comunitat va de meravella, de meravella, va fenomenal.

A Esquerra Unida sols li preocupen els camps de golf.
Però més vaig a dir.
El Pla hidrològic nacional, que vosté s'ha encabotat en carregar-se i que deixa a la nostra comunitat sense l'aigua que necessita del transvasament de l'aigua de l'Ebre, diu clarament que cap gota d'aigua del transvasament per als camps de golf.
Per tant, les nostres lleis, com sempre, ecològiques i a favor del medi ambient.
I els vostres discursos en contra del futur i la prosperitat de la Comunitat Valenciana.
*(Aplaudiments)*

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

Moltes gràcies, senyor president.

Se suspende el Pleno durante media hora.

 

*(Se suspén la sessió a les 12 hores i 15 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 12 hores i 58 minuts)*

 

***Declaració institucional amb motiu de la celebració del 25 de novembre, Día Internacional contra la Violència de Gènere.***

 

**El senyor president:**

 

Se reanuda la sesión.

"Declaració institucional de les Corts Valencianes amb motiu de la celebració del 25 de novembre, dia internacional contra la violència de gènere.

La violència de gènere, aquella que és exercida contra les dones pel simple fet de ser-ho, és un fenomen amb què una democràcia no pot conviure.
Les milers de dones maltractades, els centenars de dones assassinades perquè les seues parelles o exparelles les consideren com a objectes que posseïxen, que han d'estar sotmesos a la seua voluntat i que no tenen autonomia, tenen dret a rebre ajuda dels poders públics i tenen dret, elles i totes les dones, que estos poders públics promoguen un model social en què la igualtat siga un valor assumit per tots.

Les Corts Valencianes volen agrair expressament a les associacions i col·lectius els seus esforços en la reivindicació de seguretat i llibertat per a les dones des de la radical defensa dels valors de la democràcia, l'autonomia personal, la igualtat dels sers humans i el dret a la integritat física.

En 2004 s'han registrat fins a la data 79 casos d'assassinats de dones a les mans de les seues parelles o exparelles; d'ells, 13 a la nostra comunitat.

La intensitat i la importància que encara té en el nostre país i a la Comunitat Valenciana la violència de gènere fa que ningú puga sentir-se satisfet d'un model de relacions socials que conviu amb un fenomen d'estes característiques.

No és un problema que afecte l'àmbit privat.
Al contrari, es manifesta públicament com el símbol més brutal de la desigualtat existent en la societat, que ha adjudicat secularment distints rols a les persones en funció del seu sexe.
Així, la societat ha adjudicat a l'home el paper dominant, mentres que la dona havia de mantindre tradicionalment una relació de subordinació davant de les demandes masculines.

La política destinada a combatre la violència de gènere ha de comptar amb tres eixos essencials.

1.
El dret de les dones a viure sense violència és un dret fonamental que ha de ser protegit per llei.

2.
La violència de gènere s'ha de combatre amb una política integral i coordinada.

3.
En la seua eradicació han de participar totes les institucions, totes les forces polítiques, agents socials i organitzacions especialitzades.

Els plans d'actuació posats en marxa per les distintes administracions fins ara han detectat el problema i arbitrat respostes.
La situació precisa ara d'una norma que unifique en un mateix text legal mesures de prevenció, protecció, assessorament, informació i tutela.

Les Corts Valencianes agraïxen l'esforç desenvolupat pels grups parlamentaris en el Congrés dels Diputats per a consensuar i recolzar d'una manera unànime un poderós instrument legal que les dones i tota la societat necessiten per a eradicar este fenomen.

Es tracta d'una llei específica per a un problema molt concret: la violència exercida pels homes contra les dones, derivada d'un model social consolidat durant segles, segons el qual en una relació afectiva els hòmens han d'exercir el paper de dominació i les dones el paper de submissió, incompatible amb l'exercici ple de la seua autonomia personal.

En definitiva, la unió de tots els grups parlamentaris per a derrotar el masclisme criminal és la representació de la unió i la rebel·lió de tota la societat contra este alifac"

Firmado por los tres grupos parlamentarios.
*(Aplaudi-ments)*

 

***Compareixença del conseller d'Empresa, Universitat i Ciència, senyor Justo Nieto Nieto, per a informar i explicar el contingut i l'abast del Pla autonòmic d'ajuda al sector tèxtil, sol·licitada pel Grup Parlamentari Socialista a l'anterior conseller d'Indústria, Comerç i Turisme (RE número 8.
905).***

 

**El senyor president:**

 

Siguiente punto del orden del día, compareixença del conseller d'Empresa, Universitat i Ciència per a informar i explicar el contingut i l'abast del Pla autonòmic d'ajuda el sector tèxtil, sol·licitada pel Grup Parlamentari Socialista a l'anterior conseller d'Indústria, Comerç i Turisme.

Té la paraula l'honorable senyor conseller.

 

 

**El senyor conseller d´Empresa, Universitat i Ciència:**

 

Señor presidente.

Señorías.

Digamos que el título de la pregunta ha perdido vigencia, porque hace ya un año o así que se hizo, y por tanto, creo que se me agradecerán dos cosas: que sea breve y sucinto en la exposición y que me ciña a cómo está el tema, el desarrollo precisamente de ese plan.

Como ustedes saben, la industria textil, la industria manufacturera en general, pero la textil, tiene dos desventajas competitivas que emanan de países de la Unión Europea, los nuevos países de la Unión Europea, que se benefician de las barreras arancelarias, y de otros países del ámbito normalmente de Oriente ­Pakistán, India, China­, que son grandes productores de textiles.

Ante esta perspectiva, se suscribió el 21 de noviembre del año pasado, por los entonces ministerios de Trabajo y Asuntos Sociales y de Ciencia y Tecnología, y el Obser-vatorio Industrial Textil, una organización empresarial española, el acuerdo que permitiera flexibilizar la plantilla de aquellas empresas con un elevado porcentaje de empleo fijo, superior al 80% del total; promover el desarrollo tecnológico, la formación y cualificación de los trabajadores, y la investigación de nuevos productos y el incremento de la calidad y el diseño, que dieran mayor valor añadido al producto final.
Y todo ello con el fin de facilitar la adaptación de las empresas a la evolución del sector, etcétera.

Posteriormente, el 16 de febrero del 2004, hubo un acuerdo entre el Gobierno Valenciano y el Observatorio Industrial Textil y las federaciones sindicales FIA, de la UGT, y Fiteca, de Comisiones Obreras, sobre ayudas a la formación para las empresas con centros de trabajo radicados en la Comunidad Valenciana que se acogieran al acuerdo nacional.

En virtud de este acuerdo, el Gobierno Valenciano asumió el compromiso de conceder a través del Impiva una ayuda a las empresas consistente en una subvención por trabajador participante en el Plan de formación sectorial mientras durara la suspensión de su contrato de trabajo, en una cuantía que oscilaba entre 240 y 330 euros mensuales, según los criterios determinados por la administración, de común acuerdo con el Observatorio.

En paralelo a estos acuerdos, el propio Impiva desarrolló unos programas hasta el 2006, que están vigentes, de actuación especial para el sector textil, que eran medidas que tenían que ver con la innovación industrial, medidas que tenían que ver con el desarrollo territorial, medidas que tenían que ver con el desarrollo y promoción comercial, y a los que me referiré brevemente, proyectos cuya cuantía asciende, hasta el 2006, por 61,2 millones de euros.

Las medidas de innovación industrial en marcha en estos momentos desde el Impiva son: Apoyo a la innovación y desarrollo del producto textil; este es un programa que tiene 12 millones de euros de fondos hasta el 2006.
Apoyo al desarrollo de procesos textiles y mejora de tecnologías, otros 12 millones de euros, también hasta el 2006.
Certificación de proyectos textiles para la aplicación de las deducciones fiscales por I+D+I, hasta 9 millones de euros hasta el 2006 también.
En el ámbito del programa de desarrollo territorial tenemos el refuerzo de instrumentos de desarrollo tecnológico a través la potenciación del instituto Aitex ­ahora hablaré un poquito de los programas del Aitex.
Elaboración de planes empresariales de negocio textil.
Confección de programas de becas de alta especialización textil, por 6 millones de euros hasta el 2006.
Creación de una oficina específica para el impulso del análisis y coordinación de proyectos innovadores, con 18 millones de euros hasta el 2006.
Refuerzo y potenciación del Departamento de Ingeniería Textil de la Universidad Politécnica de Valencia en Alcoy, con 1 millón de euros hasta el 2006.
Fomento del emprendedurismo, por otro millón de euros, para fomentar la actividad emprendedora.

En particular, de estos programas merece la pena destacar que se han presentado 61 proyectos, de los que 58 han sido aprobados hasta el momento, con una inversión de unos 5,1 millones de euros, inversión prevista.
Que el Instituto Tecnológico Textil Aitex ha presentado 47 proyectos, un montón de aspectos de mejora de instalaciones textiles de uso técnico, etcétera.
Que la Asociación de Empresarios Textiles de la Comunidad Valenciana, Ateval, ha presentado nueve proyectos, y la Agrupación Textil Alcoyana ha presentado dos proyectos.

En relación, en concreto, con el Plan textil firmado entre el Gobierno y la Generalitat Valenciana, y la conselleria, han sido programas de apoyo a la formación, esencialmente a la formación sectorial de la industria textil, y como digo, coordinados a su vez también con la Dirección General de Formación y Cualificación Profesional, dentro del marco que he dicho de acuerdo con los sindicatos, con las federaciones de los sindicatos.

En este sentido, los resultados de las empresas que se han acogido a estos programas de formación han sido diez, de las cuales tres no obtuvieron la calificación de aprobación por incumplimiento de requisitos, y las siete empresas restantes presentaron al Impiva solicitud de ayuda a la formación, con una plantilla de 300 trabajadores, de los que 204 fueron afectados por suspensión de contrato de trabajo.
El número de días de suspensión por trabajador varió entre 20 y 92, con un total de 8.
946 días, lo que significa una media de 43,85 días de suspensión de contrato por trabajador afectado.

Y con posterioridad, cuatro de las tiene empresas a las que se les concedió esta subvención han renunciado a ella y a una parte de los días de suspensión del contrato debido a cambio en las necesidades productivas por mejora de pedidos, así que la situación ha mejorado un poco en estas empresas.

Aitex en particular, en este ámbito de formación, se prevé que a finales de este año haya impartido 400 módulos de formación de 60 horas cada uno, totalizando más de 22.
000 horas de formación, con un promedio de 117 horas de formación por trabajador afectado.

En particular, en el balance de las ayudas en virtud del acuerdo entre el Gobierno Valenciano y el Observatorio Textil, podemos decir que hemos sido pioneros.
De hecho, otras comunidades que podían acogerse lo han hecho más tarde o no se han acogido.
Primero, porque fuimos pioneros en disponer del programa de ayudas, el 28 de mayo, en otras comunidades se aprobó en julio.
En vincular estas ayudas a un plan de formación, cosa que no han hecho otras comunidades, y así en un tiempo muy corto hemos podido nosotros en la propia comunidad tener un instrumento que facilitara las prestaciones económicas, contenidos de formación.
.
.
En definitiva, podemos decir que estamos contentos del desarrollo de este programa.

En paralelo también merece la pena destacar el apoyo del Ivex al sector textil hogar de la Comunidad Valenciana, en virtud de convenios tanto con la asociación textil Ateval como con la Asociación Nacional de Industrias de Alfombras y Moquetas ­Unifam­, y la Asociación de Con-fección Infantil ­Asepi.
Se ha dotado a estas asociaciones para la formación de becarios en el comercio exterior, y apoyo e impulso a acciones de promoción en el exterior.
En particular en este año las acciones se han centrado en los Emiratos, en Méjico y en Polonia.
Y hemos diversificado la exportación de las empresas, la acción y la diversificación de las empresas textiles en Europa central y en otras áreas comerciales.
Y hemos apoyado, en particular, a 54 empresas del sector textil hogar en la feria de Frankfurt, 15 empresas en la feria de Scoperta y Proposte, y 11 empresas del sector alfombras y moquetas en la feria de Hannover, prestando 35 servicios auxiliares a empresas textiles, y colaborando con otras 22 actuaciones de misiones comerciales, etcétera, encuentros empresariales en países como Alemania, Francia, Hungría, Polonia, República Checa, Rusia, Brasil, Cuba, China, Japón, etcétera, etcétera, e incluso en el tercer año del proyecto textil hogar en Estados Unidos en donde la delegación del Ivex en Nueva York un número importante de empresas valencianas han podido presentar estrategias para actuar en estos mercados.

Y en paralelo con todo eso, lo que estamos haciendo con el sector textil al igual que con todos los sectores ­ya nos hemos reunido con el tercero­ son reuniones sectoriales para el análisis de la situación y las actuaciones pertinentes, de forma que lleguemos a priorizar en cada caso la actuación correspondiente de aquellas operaciones que normalmente tienen que ver con ayuda a empresas que están realizando normalmente bien sus tareas, ayudas personalizadas a empresas que tienen problemas, acciones de innovación a empresas de productos de mercados, etcétera, y con el textil no hemos tenido todavía el encuentro pero yo sí que me he reunido con la asociación de.
.
.
, con Ateval, y está previsto tenerlo en uno de los próximos miércoles, porque son los miércoles cuando estamos teniendo las reuniones.

Espero que esta información haya sido suficiente para decirles que este proceso de integración entre el sector textil y la conselleria está por el camino adecuado con las acciones adecuadas.

Muchas gracias.

 

*(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Rosa María Barrieras Mombrú)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, honorable conseller.

En representació del Grup Parlamentari Socialista, té la paraula la il·lustre diputada senyora Marco.

 

**La senyora Marco Gual:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señorías.

Sí que es verdad que a esta comparecencia podíamos decirle aquello de después del burro muerto, la cebada al rabo, porque esta comparecencia se presenta el día 26 de noviembre de 2003 y, como si de una sentencia se tratara, un año menos un día después se debate aquí en las Cortes Valencianas, y dos meses después de que se cerrara el plazo de presentación de las ayudas para el sector textil.

Pero yo sí que creo que hoy más que nunca tiene vigencia esta comparecencia, simplemente porque esta comparecencia surge.
.
.
, o este plan de ayudas al sector textil y, por tanto, la comparecencia, fruto del enfrentamiento entre el sector Zaplana y el señor Camps, fruto entre el enfrentamiento entre el señor Zaplana y el señor Camps.
Y que nos permite desvelar otro elemento de publicidad del Partido Popular, elemento de publicidad que ya aquí en estas Cortes tuve que decirle, eso sí, con mucho cariño, al señor Peralta, que era un botafumeiro porque muchas veces aquí no sabe si uno está en las Cortes Valencianas o en la catedral de Santiago de Compostela del humo que ve.
Y, en todo caso, nos permite siempre hablar de la industria valenciana, que falta nos hace.

Como todas sus señorías conocen, el sector textil conforma junto con otros sectores como el de la cerámica, el calzado, el juguete, la iluminación y el mueble, el tejido industrial tradicional valenciano.
Si echamos un vistazo a lo que sería la ficha técnica de este sector, tenemos que decir que está ubicado en las comarcas de la Vall d'Albaida i de l'Alcoià-Comtat.
Su producción es superior a 2.
600 millones de euros y su valor añadido, de 1.
100 millones de euros.
Su aportación al total del valor añadido de la Comu-nidad Valenciana es del 9%.
Está compuesto por 2.
500 empresas aproximadamente, cuyo tamaño medio es de unos 19 empleados.
Ocupa a 45.
000 personas, lo que es el 11% del empleo industrial.
La aportación de la Comunidad Valenciana al total de exportaciones que realiza este sector a nivel nacional es de un 15%, sobre todo destinado al textil hogar, y supone un 40% de la producción en la Comuni-dad Valenciana.

Los principales mercados de exportación son Francia y Portugal, y de importación, como bien sabemos, China, Pakistán, Portugal e India.
De hecho, en los últimos cinco años, en la Unión Europea han aumentado las importaciones de textil un 70%, llegando al 45% del mercado comunitario, y en el caso español, hasta el 50%.

Al igual que el caso de la industria cerámica, la industria textil se encuentra ubicada en un *cluster*, un *cluster* que ha sido factor de potenciación, de competitividad para hacer frente a las amenazas exteriores.

Sin duda, el *cluster* favorece la innovación y la adaptación a nuevas tecnologías tanto por la gran concentración de competidores, de los que se busca diferenciarse, como por la investigación aplicada de los centros de apoyo.
Además, la dinámica del *cluster* ha estimulado la creación de otro tipo de empresas textiles y relacionadas, de manera que permite a los fabricantes incrementar enormemente su flexibilidad.

Sin embargo, a pesar de ello, a pesar de constituir un *cluster* la atomización empresarial que sobre este sector no puede, no es la óptima para los retos futuros.
También se percibe una falta general de estrategia, haciendo en cada momento lo necesario para salir del paso.
Esta no-estrategia funciona mientras tira la demanda, como usted bien sabrá.
Pero en las condiciones actuales en las que la demanda no tira, sí que hacen vislumbrar serios problemas.

El hecho de que la mayoría de las ventas del textil valenciano tenga como objetivo el mercado nacional, hace que su adaptación a los mercados exteriores no latinos sea complicada.
La externalización del diseño también ha restado competitividad a estas empresas.
La mayoría compra los diseños a gabinetes técnicos o bien los proporcionan los acabadores, estampadores o proveedores de picaje.

Esta falta de competitividad en el diseño se ve también agravada por lo que es la copia, la copia de los mismos, ya que no es habitual el uso de patentes.

Resumiendo: podíamos decir que los puntos débiles del sector textil son la competencia de los países emergentes, la falta de control de los canales de comercialización, la falta de control sobre el diseño, la falta de definición estratégica y la atomización.

Si echamos un vistazo en lo que serían las cifras del año 2003 y que fueron las que dieron origen a este plan, se han perdido unos 15.
000 puestos de trabajo en el sector textil valenciano.
Para estos 15.
000 trabajadores seguro, seguro que les causaría risa oír aquí lo que ha dicho hoy el señor president, el señor Camps, que "la economía de la Comuni-dad Valenciana va fenomenal".
Va fenomenal para quien va fenomenal, pero no para todos los valencianos.

En los ocho primeros meses del año 2003, se redujeron en un 18,8% las exportaciones de productos textiles va-lencianos.
En el mismo período se aumentan las importaciones un 14% reduciendo así la tasa de cobertura.
La producción descendió de 2.
615 millones de euros a 2.
475 del año 2003.

El índice de productividad industrial se ha reducido de entre un 7,8 y un 20,5% en el sector textil.
Y ante esta situación de extrema gravedad para este sector, el Partido Popu-lar reacciona, reacciona y si analizamos la secuencia de la cascada de impactos mediáticos veremos, descubriremos este enfrentamiento.

El 21 de noviembre del año 2003, en Albaida se firma un acuerdo entre el ministro de Trabajo y Asuntos Socia-les, el de Ciencia y Tecnología y el Observatorio Indus-trial Textil para abordar los problemas del textil.
La víspera de la firma por parte del señor Zaplana, el señor Camps anuncia otro plan de ayudas al sector textil con el objeto de minimizar el impacto de la liberalización mundial impuesta por la OMC a partir de enero del 2005, y evitar así la deslocalización, deslocalización que vaya, ¡qué casualidad!
, este gobierno del Partido Popular ayuda con medidas concretas.

El ex conseller de Industria, Comercio y Turismo, el señor Peralta, se compromete a presentar el plan con fecha 23 de diciembre, pero no se puede hacer la foto hasta el 16 de febrero del 2004.

El 23 de febrero, la Cámara de Comercio hace público un informe elaborado por el Instituto de Economía Interna-cional de la Universidad de Valencia sobre la coyuntura económica de los sectores tradicionales valencianos en las que alertaba de la situación de importante crisis de carácter estructural en las que están inmersos estos sectores, informe que el señor Zaplana se dedica a descalificar con fecha 1 de marzo diciendo que la situación de la Comunidad Valencia-na es "francamente buena".

Miren si era buena, miren si era buena y sigue siendo buena, que mientras tanto las exportaciones valencianas caían, tenían la mayor caída de toda su historia, datos que corroboraban la tesis empresarial y que dejaban en entredicho al superministro, ya que la caída del textil era la mayor de todos los sectores, un 16,8%, y la producción industrial textil a nivel nacional se desplomaba entre un 7,8 y un 10,1%.

El ministro de Trabajo, ya en funciones en aquel mo-mento, promete no dejar el cargo de ministro sin un reglamento de desarrollo del acuerdo.
Y, sin embargo, debía de estar muy ocupado mintiendo sobre lo que ocurrió el 11-M porque de prisa y corriendo ese reglamento tiene que ser sustituido por una circular interna de dos ministerios, de dos ministerios.

Con fecha 16 de abril, el señor Peralta indica que el sector textil podrá acogerse a las ayudas en un plazo de 20 días.
Mientras tanto, el sector sigue solo y se une en una central de compras para reducir gastos.
Siete meses, siete meses para dar respuesta a un sector con una orden de ingeniería financiera sietemesina.

El Gobierno autoriza que las empresas que cuenten con un 80% o más de empleo estable podrán suspender los contratos de trabajo a través de expedientes de regulación de empleo que se tramitarán de manera lo más rápido posible.
El período de suspensión no podrá exceder de tres meses.
El Gobierno sufragará el 70% del salario mientras que el Consell solamente se compromete a completar con un 30% hasta el 100% el sueldo de los empleados mediante un sistema de ayudas en concepto de asistencia a la formación que se programe para ellos, y que oscilaría entre 240 y 330 euros al mes para cada trabajador.

Esto, señor Nieto, esto, más que un verdadero plan de ayudas al sector textil es un plan de limosna, porque si verdaderamente quiere salvar la industria valenciana debe realizar un plan tal como le pide el propio sector, concretando las estrategias sectoriales, impulsando las sinergias para aumentar la producción, impulsando los planes de *marketing*, estableciendo un marco de colaboración con grandes cadenas de distribución o creando consorcios de promoción y exportación, o impulsando las alianzas empresariales.

Con todos estos requisitos, a este plan solamente se acogen, como usted ha dicho, 10 empresas, y ha afectado solamente a 298 trabajadores, 298 trabajadores.
Señor Nieto, habían más palmeros jaleando al señor Zaplana en Albaida que trabajadores beneficiados por este plan.

Nada más y muchas gracias.
*(Aplaudiments)*

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyora Marco.

Vol contestar l'honorable conseller grup per grup o tots.
.
.
?
No, no, com vosté decidisca, és la seua opció.
Sí?
Perfecte.
Té la paraula.
.
.
*(Remors)* Conjuntament?
Bé, el que decidisca el conseller.
Conjuntament?
El que considere el conseller.
*(Se sent una veu que diu: "Se lo dice el señor Maluenda")* D'acord, conjuntament.
Moltíssimes gràcies.
*(Remors)* No, ho ha dit el senyor conseller.
Senyor Puig, li conteste simplement que ho ha dit el senyor conseller.

Senyor conseller, si és vosté tan amable, vaig a donar-li la paraula i decidir si vosté vol conjuntament?
*(Remors)* Senyor conseller, vol vosté contestar conjuntament?
Per favor, conteste'm.
Vol vosté contestar conjuntament o u per u?
Conjuntament, no?
Sí?

 

**El senyor conseller d'Empresa, Universitat i Ciència:**

 

Al final de todo.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Al final de tot.

Moltíssimes gràcies, senyor conseller.

Senyor Puig, el conseller decidix contestar conjuntament.

Moltes gràcies.

Té la paraula, en representació del Grup d'Esquerra Unida: l'Entesa, el senyor Botella.
*(Remors)*

 

**El senyor Botella i Vicent:**

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Senyor conseller.

Hui la compareixença, efectivament, era per vore, perquè explicara aquell acord que es va signar el 12 de novembre del 2003, i que com bé vosté ha dit ja fa més d'un any que ací ningú havia vingut a donar comptes d'aquesta qüestió.
Però afegir a açò alguna de les dades que vosté ha donat i la informació ha completat al respecte, perquè la veritat és que l'acord el tenien ja tots els grups parlamentaris i, per tant, segurament no haguera fet.
.
.
segurament no haguera fet cap falta, en eixe aspecte, que vosté haguera comparegut simplement per a dir-nos l'acord, perquè, com dic, ja el teníem els diferents grups parlamentaris.

Però el més important jo crec que era que, després d'un any, efectivament vérem l'abast d'este acord, tant en els treballadors afectats com en les pròpies empreses.
I sobretot jo crec que com un element de reflexió per veure realment com es pot incidir en la salvació d'un sector que jo crec que té una crisi que no s'explica, que és una crisi estructural, que s'ha de tractar per tots els mitjans de diversificar la producció en les comarques de monocultiu industrial del tèxtil, i també de calcer, que parlarem en algun moment d'este altre sector; perquè el tèxtil al País Valencià i en el conjunt de l'estat espanyol ha tingut una importància gran en l'economia i el desenvolupament de determinades comarques, en èpoques en les quals nosaltres no podíem competir en Alemanya, o en Anglaterra o altres països més desenvolupats, però competíem en països del Tercer Món, d'Amèrica Llatina, etcètera, i d'Àsia.

Avui la competència que hi ha dels països asiàtics i dels països sudamericans fa impossible mantindre l'actual estructura de la indústria tèxtil.
I, per tant, des del nostre punt de vista, el que caldria plantejar-se és, al marge de les ajudes per situacions de crisi en determinats moments d'empreses concretes, el que caldria plantejar-se és invertir més en R+D+I, tractar que el tema de la innovació del disseny, de la moda, de l'especialització siga el més fonamental en sectors com aquest i el del calcer.

Perquè recentment han estat ací una delegació de la Duma russa, que va vindre amb un interés, perquè els em-presaris nostres invertiren en aquell país, sobretot els de la indústria tèxtil, els de la indústria del calcer, és a dir, este tipus d'indústries manufactureres.
Però també és veritat que ens plantejàvem que ells no podrien competir en el nostre país ni podrien produir en el seu país ni moda, ni disseny ni este tipus d'especialització.
Però, a canvi, podien produir el que, diríem, es consumix més en general en el conjunt de la població, tant el sector tèxtil com en el sector del calcer.
I, per tant, fa pràcticament impossible que la indústria tèxtil del nostre país puga competir en l'actual estructura en eixe tipus de països, i sobretot en els països asiàtics, que també tenen un baix nivell salarial.
Qüestió aquesta que és un tema fonamental en una indústria manufacturera, i que el tema de la ma d'obra pesa moltíssim a l'hora del cost del producte final.

I jo crec que, per tant, senyor conseller, caldria plantejar-se com a objectiu aquestes qüestions, però, alhora, canviar també la dinàmica de la política del Consell.

És a dir, no es pot estar deslocalitzant empreses sistemàticament, no es poden fer decrets del Consell tractant de primar aquelles empreses que se'n vagen fóra del nostre país, ialhora dir que s'ha d'ajudar a les empreses que es queden ací.
Per un costat és una contradicció i, per un altre, és estar buidant de contingut la nostra indústria.

El senyor conseller d'Indústria.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Senyor diputat, vaja finalitzant.

 

**El senyor Botella i Vicent:**

Sí, senyora presidenta, jo és que m'he donat compte que ha corregut el temps i no sabia exactament, el rellotge no estava en funcionament.

El conseller d'Indústria anterior, a preguntes d'este diputat sobre aquestes qüestions, deia que el més important no era produir el producte ací, sinó acabar-lo i posar-li l'etiqueta.
I, per tant, si eixe és el concepte que vostés tenen d'un tema tan important com este sector industrial, la veritat és que el futur està molt negre.

Acabe dient-li, senyor conseller, que vosté diu que està molt content ­bé, ho ha dit en plural, no sé els altres qui són els contents­ del resultat d'aquest acord i de les mesures que està prenent el govern.
Però vosté convindrà amb mi, senyor conseller, que, de 2.
500 empreses que hi ha censades al País Valencià del tèxtil, que s'hagen acollit deu i que quatre hagen fet efectiu este acord, doncs no sé si és per a estar contents o per a morir-se de riure.
.
.

**La senyora vicepresidenta primera:**

Vaja finalitzant, per favor, que ara sí que s'ha adonat que li passa més d'un minut.

**El senyor Botella i Vicent:**

 

Acabe, senyora presidenta, agraint-li el temps que m'ha donat i dient que nosaltres voldríem que en esta segona intervenció concretara vosté més i tractara de plantejar mesures que de veritat feren possible que tingueren visió que el sector del tèxtil va a tindre futur.
I sobretot, senyor conseller, que no solament es reunisca amb Ateval, sinó també amb la part social, que tenen molt a dir sobre això.

Moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, senyor diputat.

En representació del Grup Parlamentari Popular, té la paraula la il·lustre diputada senyora Alonso.

 

**La senyora Alonso García:**

Señora presidenta.
Señorías.

Señor conseller, en primer lugar agradecerle la comparencia en las Cortes, a la vez que felicitarle por la magnífica explicación que ha realizado en cuanto al Plan autonómico del sector textil.

Señor conseller, como usted bien ha dicho, la industria textil, al igual que la mayor parte de sectores industriales tradicionales, atraviesa actualmente en la Unión Europea y en los países desarrollados, en general, por una situación difícil.
Afronta la competencia de terceros países que cuentan con ventajas competitivas, y esta competencia se da en un marco general de apertura comercial de la Unión Europea hacia las importaciones.

Los gobiernos del Partido Popular, conscientes de esta situación, adoptaron medidas en ayuda al sector textil.
Así, a nivel nacional, como usted muy bien ha comentado, el 21 de noviembre del año pasado, el gobierno presidido por el presidente Aznar suscribió el acuerdo nacional entre los Ministerios de Trabajo y Asuntos Sociales y de Ciencia y Tecnología y el Observatorio Industrial Textil, con el fin de facilitar la adopción de las empresas a la evolución del sector, para garantizar la competitividad del sector y el mantenimiento de la ocupación en un clima de diálogo social.

El plan autonómico de ayudas al sector textil ha sido un acierto, ha sido un acierto y una apuesta del presidente Francisco Camps, que ha logrado el acuerdo del pasado día 16 de febrero, del gobierno valenciano, algo importantísimo, el acuerdo, como digo, del gobierno valenciano con el Observatorio Industrial del Textil y las federaciones sindicales FIA, UGT, Fite, Comisiones Obreras, sobre ayudas a la formación para las empresas con centros de trabajo radicados en la Comunidad Valenciana.

Efectivamente, señor conseller, el gobierno valenciano, a través del Impiva, ha ayudado a muchísimas empresas de nuestra comunidad, de la Comunidad Valenciana con subvenciones, con el programa de actuación especial para el sector textil, con medidas de innovación industrial, medidas de desarrollo territorial, medidas de desarrollo y promoción comercial, medidas que, en conjunto, suman la cantidad de 61.
200.
000 euros.

La Comunidad Valenciana ha sido pionera en disponer del programa de ayudas, en vincular estas ayudas al seguimiento de un plan de formación.
Ha sido muy importante el apoyo del Ivex al sector textil hogar de la Comunidad Valenciana, con convenios anuales de colaboración con la Asociación Textil de la Comunidad Valenciana, con la Asociación Nacional de Industria de Alfombras y Moquetas y la Asociación de Confección Infantil.
Con la financiación para el Plan sectorial de textil-confección, con la puesta a disposición de las empresas del sector de la red de oficinas en el exterior, con el fin de lanzar desde ellas una plataforma de introducción en mercados preferentes.

En definitiva, señor conseller, el Grupo Parlamentario Popular le felicita por las políticas tan acertadas que están llevando a cabo desde su conselleria, y que redundan además en beneficio del sector textil en la Comunidad Valenciana.
Y así incluso, y puede tener la satisfacción, de que lo ha reconocido el pasado martes, aquí, precisamente, aquí en Valencia el Ministro de Industria, Comercio y Turismo, José Montilla.
El que reconoció, y consta en todos los medios de comunicación, que no existe ninguna crisis, como se ha dicho desde las filas de la oposición hoy, aquí, no existe ninguna crisis en la Comunidad Valenciana de los sectores tradicionales de la industria.
Señor conseller, eso creo que es un orgullo para la conselleria que usted preside y las políticas acertadas que se están llevando a cabo desde el gobierno valenciano, puesto que vienen de un ministro del Partido Socialista.

Por todo ello, señor conseller, le animamos a que siga trabajando en esa línea.

Muchas gracias.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Muchas gracias, ilustre diputada.

Tiene la palabra, para contestar conjuntamente a los grupos parlamentarios, el honorable conseller señor Nieto.

 

**El senyor conseller d'Empresa, Universitat i Ciencia:**

Gracias, señora presidenta.

Solo ha muerto una cosa, señora Marco, el fin del principio, que solo ha muerto.
.
.
no ha muerto el burro, ha muerto solo el fin del principio.
El plan empezó *(rient-se)* y murió el principio, y el plan sigue.
Ni ha muerto tampoco el plan del gobierno central, porque no ha nacido.
Un servidor habló con el ministro precisamente cuando vino, allí, en Castellón, y quedamos en vernos para, para sensibilizarle hacia lo manufacturero.

Mire, mi opinión, los puntos débiles, pero no sólo de la sociedad de una empresa, sino de una sociedad de una persona, son saber responder a cuatro preguntas: a qué pasa *(rient-se)*, por qué pasa lo que pasa, es decir, saber diagnosticar la situación donde estamos, saber qué hay que hacer y si se quiere hacer lo que hay que hacer.
Porque si no se sabe diagnosticar lo que pasa, lo que decimos es muy próximo a lo que es habitual de.
.
.
de.
.
.
que muchas veces, oyendo a ciertas personas, uno piensa que están diciendo que si la realidad no coincide con el modelo, pues peor para la realidad, que se fastidie la realidad.
No, hay que saber diagnosticar bien lo que pasa.

Y en lo que pasa coincido bastante, bastante con usted en el tema del sector textil y las manufacturas en general.
Son empresas que tienen agresiones, digamos, de entornos que, por las razones que sea, por laxitud con el medio ambiente o por mano de obra más barata, etcétera, pues tienen una agresión especial.

El problema es saber por qué pasa eso, por qué pasa eso.
Miren ustedes, en mi modesta opinión en este tema.
Lo manufacturero, lo manufacturero, si no se hiciera nada con lo manufacturero, son actividades candidatas a ser cogidas por países en vías de desarrollo.
Porque cualquier actividad humana, cuando es conocida, cuando es pública, es fácilmente agredida.
Entonces, una actividad por muy tradicional, por muy histórica, por muy entrañable que sea, si no se hiciera nada, pues acabaría rápidamente siendo adquirida, desarrollada y compitiendo con nosotros en competencia desleal, procedente de otros países en vías de desarrollo.

Por tanto, es obligado, es tópico introducir tecnología, introducir ciencia, introducir innovación, introducir formación, etcétera, etcétera, etcétera.
Eso lo sabemos todos.
Y además se está repitiendo hasta la saciedad.
El problema es cuándo le introduces eso a un sector y sigue estando igual.
¿Y eso sabe usted por qué pasa?
Porque también, también hoy la tecnología y la ciencia se ha desacralizado, es decir, casi, casi en tiendas de todo a cien se puede en-contrar desarrollo de la tecnología, de la ingeniería, de la ciencia, etcétera, que están al alcance de sociedades de países en vías de desarrollo.

Por tanto, lo que pasa lo sabemos, y por qué pasa hemos de tener cuidado, porque los tópicos o muchas de las medicinas convencionales sencillamente no valen, no valen.
¿Por qué?
Porque el problema es otro, porque hay que introducir elementos de corrección que van más allá de lo tópico, de la tecnología, de la formación, etcétera.
Hay que introducir manejo de oportunidades, manejo de ideas, extensión de lo que se hace a otros espacios de operaciones, etcétera, etcétera.
Luego eso es lo que pasa y por qué pasa.

¿Qué es lo que tenemos que hacer?
Pues nosotros lo que tenemos que hacer ­y estamos haciendo yo creo que bastante bien, porque hablamos mucho con el sector y están de acuerdo en lo que hay que hacer, en que estamos en la política correcta­ es sentarnos y hablar sin condiciones previas; es decir, vamos, si somos capaces, a diagnosticar bien, de definir bien los temas, de actuar adecuadamente y priorizar lo que hay que hacer.
Y en eso estamos, en eso estamos.

Y hasta ahora, ya digo, no hemos hablado todavía con el sector textil, pero sí lo hemos hecho con el sector del juguete, con el sector del mueble y de la madera y con el sector del calzado tan lejos como ayer.
Y entonces, aparecen, curiosamente aparecen, como no podía ser de otra manera, una serie de medidas ajenas a los tópicos de siempre, porque el tópico de siempre es siempre lo mismo: más innovación, más investigación y más formación.
Pues, mire usted, no, sencillamente no.
En el caso de la cerámica son otros los retos.
También tenemos que hablar con ellos, también hablaremos en los próximos días, concretamente el próximo miércoles, y el reto es otro.
El reto es sencillamente, como dije aquí en su día, de necesidad de saltos conceptuales, que son los que vamos a propiciar nosotros.

Entonces, yo creo que estamos por el camino correcto, haciendo lo que toca con la humildad que toca, con los interlocutores que tocan, para poner en valor o poner en escena y en funcionamiento los recursos ­siempre insuficientes, evidentemente, pero mucho más insuficientes si no se sabe qué hacer con ellos­ que emplea el Gobierno Valenciano y las empresas en garantizar, por conocimiento, por innovación, el futuro de lo que estamos haciendo.
Y eso es lo que pasa y por qué pasa.
Y eso es lo que estamos haciendo.

Muchas gracias.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, honorable conseller.

Té la paraula per a rèplica, i en representació del Grup Parlamentari Socialista, la senyora Marco.

 

**La senyora Marco Gual:**

 

Gracias, señora presidenta.

En primer lugar, bueno, lo del burro simplemente era un dicho, era solamente un dicho.
No quería decir nada inconveniente.
Era porque me parecía más adecuado que otros dichos tradicionales, de la cultura popular, para decir que el período se había agotado el 30 de septiembre de 2004.

En cuanto a que es un acierto lo del Plan de ayudas al sector textil, pues la verdad es que a mí también me causa risa, me causa risa porque estamos hablando de un 0,4% de empresas acogidas a este plan.
Si un 0,4% es un éxito, entonces una bajada de las exportaciones de un 18,8%, una bajada del IPI de un 7,8 y un 20,5%, una producción que ha bajado de 2.
615 millones a 2.
475 y la pérdida de 15.
000 puestos de trabajo, esto es una crisis, crisis, y lo vuelvo a repetir.
Y, además, esto, ustedes, los señores del Partido Popular son expertos en crisis y deberían de saberlo.

Y antes de subir aquí a hablar de lo que es crisis uno tiene que saber lo que es una crisis, saber lo que es una crisis.
Cuando Banesto fue intervenida por el Banco de España eso era una crisis, una crisis de una empresa, pero una crisis, una crisis del sistema financiero que tuvo que abordar.
Cuando cincuenta empresas bancarias en los años 80 entran en crisis y la mitad de ellas desaparecen, eso es una crisis, a lo mejor no es una crisis del sector financiero en general o de la economía española en general, pero es una crisis sectorial.

En fin, muchas veces se confunden las palabras o se manipulan las interpretaciones, porque el señor Montilla dijo que no había crisis en términos macroeconómicos.
Y lo digo porque yo estuve allí y le escuché en directo, le escuché en directo, en términos macroeconómicos.
Pero los grandes números también esconden muchas pequeñas miserias individuales y sectoriales, muchas pequeñas crisis individuales y sectoriales.

Estoy de acuerdo en las cuatro fases que usted me ha dicho, además esto es de cualquier manual de organización de empresas; el *what, when, why, how*.
Son las cuatro formas para abordar un problema en teoría económica.

Y también tendríamos que ver aquí algo que se ha comentado en esta trona: la diferencia entre crisis coyuntural y crisis estructural, que usted también ha dicho.
El propio sector, en su informe de la Agrupación Empresarial Textil Alcoyana, en su informe del año 2003, establece tres causas de crisis de este sector, tres.
Una de ellas es coyuntural y las otras dos son estructurales.
Los planes, que simplemente sirven para abordar determinados problemas momentáneos, son coyunturales.
Y el textil necesita un plan estructural, una remodelación estructural.
No podemos cambiar la liberalización del mercado del 1 de enero de 2005, eso es estructural.
Sí que puede cambiar con el tiempo la subida del barril del petróleo, eso es coyuntural.
Y en los momentos actuales en que la política monetaria no se hace en España, y la política de tipos de cambio tampoco se hace en España, tampoco tenemos esos instrumentos de política macroeconómica para abordar determinados problemas de carácter coyuntural.
Tenemos que tener otras medidas de carácter estructural.

En cuanto a la crisis, yo solamente terminar diciendo que, bueno, tampoco es que lo digamos nosotros.
El señor Peralta está en crisis desde el año 1996, desde el año 1996.
El mismo señor que en el 96 dice que "Alcoy no consigue remontar la crisis industrial", hace dos días dice que no hay crisis y seguimos diciendo que no hay crisis.
Por favor, revisemos lo que significa crisis, términos económicos, a veces negativos, pero que existen, y cuando existen esos problemas hay que abordarlos.

Señor Nieto, me parece, a veces, que con esta, como con otras cosas, me encuentro ante ese cuento, el cuento este del traje del emperador, aquel emperador que iba desnudo y pensaba que iba vestido, que iba vestido con unos fastuosos ropajes, sin embargo, iba desnudo.
Afortunada-mente, señor Nieto, usted no va desnudo, pero sí está desnudo, está desnudo de presupuesto.
Así que, ánimo y a ver cómo hacemos un plan estructural para salvar la industrial tradicional valenciana.
Y eso es apostar por la Comunidad Valenciana, y no otras tonterías que tenemos que escuchar aquí en este Pleno.

Muchas gracias.
*(Aplaudiments)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyora diputada.

En representació del Grup Esquerra Unida: l'Entesa, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Botella.

 

**El senyor Botella i Vicent:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Senyor conseller.
La veritat és jo esperava més en esta segona intervenció de vosté perquè per a filosofar, ho po-dem fer en qualsevol moment.
Però del que jo crec que es tracta és de concretar realment les mesures i, sobretot, quin és el futur de la indústria tèxtil al País Valencià.

Perquè, mire vosté, en els anys 80, finals del 70-principis del 80, a la ciutat d'Alcoi hi havia una empresa de filatura que es deia Antonio Peralta, SA.
No sé si li sona a vosté el cognom.
Aquella empresa va tancar en una situació de crisi cíclica, perquè els mateixos treballadors es van fer càrrec de l'empresa, van formar un cooperativa i l'empresa ha continuat funcionant.
Fa unes setmanes ha tancat una empresa a Banyeres que és diu Hijos de Evelio Mataix, que és família d'eixa altra família Peralta que vosté també coneix.
I que no ha tancat per una situació de crisi cíclica, sinó per una situació de crisi estructural, que no és el mateix.
És a dir, 20 anys després, com les mesures que s'havien de prendre en aquell aleshores no s'han pres, resulta que ens trobem en aquesta situació.

Perquè jo que aleshores treballava al tèxtil i estava exercint de sindicalista en aquells moments en la indústria tèxtil, recorde que hi havia molts plans que es plantejaven per les centrals sindicals per a fer front a aquella situació, per a innovar la indústria i ser un país que estiguérem al nivell d'Itàlia, fonamentalment, que tenia el disseny, que tenia la innovació, que tenia totes aquestes qüestions.
Avui hem de continuar parlant d'això, perquè poc s'ha fet al respecte.

I en este acord que en estos moments vosté ha vingut a comentar-nos, perquè ja no es tractava de presentar-lo, cal dir que estos senyors que assíduament es fan moltes fotografies amb vostés perquè són el recolzament social i econòmic que vostés tenen, que són el gran empresariat, la veritat és que, després, a l'hora de complir els acords no estan molt disposats a fer-ho.
Perquè, com vosté ha dit ací, d'eixes 2.
500 empreses que hi ha del tèxtil ­que jo no dic que totes estiguen en la mateixa situació però una gran part­ tan sols deu s'han acollit i quatre han fet efectiu l'acord, perquè no estan disposats a complir una de les clàusules importants de què parla l'acord ­que ací no s'ha dit­, i és que per a rebre eixes ajudes cal mantindre el 80% de l'ocupació fixa en eixa empresa.
I prefereixen tancar l'empresa, fer un expedient de crisi, de regulació o de tancament definitiu que aplegar a aplicar eixe tipus d'acord.

Jo crec que eixe és un tema que a vosté li ha de fer reflexionar.
Perquè, senyor conseller, jo crec que posats a filosofar, jo li donaria un consell, i és que si vosté vol passar per ser un conseller que de veres aporte idees i solucions al tema de la crisi industrial, seguixca els consells dels bancs de l'oposició i, sobretot, tinga en compte l'opinió de la gent afectada, d'empresaris i de treballadors.
Si vosté vol passar per ser un conseller que diga que no hi ha crisi, que ací no passa res ­com ha dit la diputada del Partit Popular­, seguixca els consells, segurament del Partit Popular, i durarà tot el temps que vosté vullga i que ells vullguen que siga conseller, però això no solucionarà en absolut els problemes de la nostra indústria, que és el més important en este context.

I acabe dient-li, senyor conseller, que, efectivament, fa falta saber què passa, per què passa, què cal fer i quina voluntat cal tindre.
Jo no dubte de la voluntat de vosté, però jo em pararia en la primera pregunta.
Hi ha crisi o no hi ha crisi?
Perquè eixe és el quid de la qüestió.
És a dir, si vosté reconeix que hi ha una situació de crisi, es prendran una sèrie de mesures urgents i efectives per solucionar el problema.
Si açò és una qüestió conjuntural que cal deixar passar i tal, doncs, des del meu punt de vista, no estarà encertant perquè no reconeixerà la realitat.

I jo crec que vosté la coneix molt bé la realitat i sap que, efectivament, hi ha una situació de crisi industrial en sectors concrets.
Vosté ha parlat ací del calcer, de la joguina, de la fusta, etcètera.
Jo m'alegre que haja parlat amb eixos sectors.
I diu: "I ara parlarem amb el tèxtil".
Si amb este que hi ha un acord no ha parlat, als altres que no hi ha hagut acord no sé el que els haurà dit.

Però, en fi, jo crec.
.
.
­acabe, senyora presidenta, perquè ja veig el rellotge­ jo crec que del que es tracta és que seriosament es posem a treballar conjuntament, però, sobretot, vosté tinga en compte l'opinió de la gent afectada.

Moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor Botella.

Té la paraula l'honorable conseller, senyor Nieto.

 

**El senyor conseller d'Empresa, Universitat i Ciència:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señorías.

Efectivamente, me interesa ser muy serio.
Y lo mejor para ser serio es diagnosticar bien, diagnosticar bien.
Por-que parece que importa mucho que el burro se muera por coyuntura o por estructura.
Mire usted, yo no quiero que se muera el burro, ni por coyuntura ni por estructura.
A mí me interesa la crisis del vivir, la crisis de la competencia, la crisis de la acción, no la crisis del que se levanta por la mañana y dice:"ya me ha derrotado la vida".
E incluso alguien que pueda decir, que a veces lo escucha uno: "Ya nos ha derrotado la vida".
Oiga, lo habrá derrotado a usted, pero no a los demás.

Pues no señor, a mí me interesa la crisis del que se levanta y dice: "Tengo oportunidades para que hoy sea un día importante".
¿Por qué?
Porque tengo la posibilidad en mis manos y de mi conocimiento.
.
.
pues la información, la comunicación, la innovación, etcétera, etcétera, etcétera.

Esa es la crisis que existe, la crisis de competitividad como algo normal inevitable que hay que aceptar, ¡faltaría más!
Y la otra, la que no queremos que ocurra y la que es evitable son las crisis de nuestros errores.

El sector textil, como cualquier sector, al nivel que sea, ¿tiene crisis de competitividad?
Pues claro.
Lo tiene la cerámica, que es uno de los sectores más avanzados, tradicionales, que existen.
Lo tiene el textil, de otro nivel, pues claro que la tiene.

¿Y qué hay que hacer?
Lo pertinente: Diagnosticar; la medicina, actuar, personalizadamente en cada caso, y en algunos casos, cuando haya algo de tipo colectivo, como puede ser algo de tipo sectorial, pues dar saltos conceptuales, que es la forma de vencer las crisis.
Las crisis de sector se vencen normalmente llevando la situación normal a la situación de lo que hacen los mejores.
Y hacer lo mejor, normal.
Por dos razones: para que sobre lo mejor, que ya es normal, aparezcan nuevos mejores, y desde luego, para quitar tópicos, porque la peor de las crisis es aferrarse a los trópicos.

Y decir: "Pues lo que pasa en el textil es formación".
Pues mire usted, lo que pasa en el textil lo vamos a diagnosticar, y donde haga falta formación, formación además de este tipo, y donde haga falta que la ventanilla de una administración se agilice, pues habrá que hacerlo.
Y donde haga falta poner una tecnología o una alianza, o lo que sea, pues habrá que hacerlo.

La peor de las crisis es no diagnosticar bien.
Y esa es la peor de las filosofías: ser esclavo de los tópicos.
Yo, precisamente, no soy así.
Y además tenga usted la seguridad ­y termino: si ustedes supieran, o yo, o todos, lo que hay que hacer con una empresa de verdad, o con un sector de verdad para que no se hunda, si lo saben, díganmelo, pero de verdad, digan exactamente "esto, esto y esto" y yo les garantizo que sale dinero para que eso no ocurra.
Pero el día que eso ocurra, el día que eso ocurra, será nunca.
Por dos razones: porque siempre un sector, una empresa, tendrá problemas, tendrá la crisis precisamente del competir.

Pero si tienen ustedes una idea real, no tópica, ni utópico, una idea real, medible, aceptada, y que vaya adelante, pues encantado de hacerla.
Para eso estamos.
Y por eso hemos creído oportuno, de acuerdo con las empresas y los sectores tener reuniones a pecho descubierto, como se dice, lo de francas leales, para detectar todo lo que *(rient-se)* todo lo que sabemos todos y actuar de la mejor manera para que nuestras empresas puedan encarar siempre un futuro que siempre tendrá crisis: la crisis de acción, la *crisistividad.*

Muchas gracias.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, honorable conseller.

Finalitzat este punt de l'ordre del dia, només queda recordar que la Comissió Especial d'Estudi de les Situacions de Dependència a la Comunitat Valenciana, convocada a les 4:30 d'esta vesprada, se reunirá ara a continuació en la Sala A de Comissions.

Moltes grácies, senyories.
S'alça la sessió.

 

*(S'alça la sessió a les 14 hores i 3 minuts)*