Untitled Document

<!--
body {
background-color:white;
color:black;
}
.text4 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:12px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text6 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:12px;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text5 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:12px;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text0 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:12px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.text7 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:12px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:black;
}
.para2 {
line-height:11px;
text-align:justify;
}
.para3 {
line-height:11px;
}
.para4 {
line-height:11px;
text-align:center;
}
-->



|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 18 d'octubre de 2006. Comença la sessió a les 10 hores i 42 minuts. Presideix el Molt Excel·lent Senyor Julio de España Moya. Sessió plenària número 93. Primera reunió.      El senyor president:    S'obri la sessió.  Bon dia, il·lustres diputades, il·lustres diputats.  Compte General de les Corts Valencianes corresponent a l'exercici pressupostari de l'any 2005. D'acord amb l'article 32. 1. 3 del Reglament de les Corts Valencianes, en nom de la Mesa, vull formalment comunicar a la cambra que el compte general de les Corts Valencianes corresponent a l'exercici pressupostari de 2005, una vegada complert el tràmit d'audiència en la Comissió de Govern Interior, ha estat aprovat per la Mesa de les Corts Valencianes en la reunió de 6 de juliol de 2006 i es troba publicat en el Butlletí Oficial de les Corts Valencianes número 216, pàgina 33. 886.  Punt u. . . Senyor Such.    El senyor Such Botella:    Sí, gràcies, senyor president.  Per a fer observar l'article 64 del reglament respecte a la convocatòria d'este ple. El meu grup parlamentari vol manifestar que, si bé este ple s'ha convocat en menys de 48 hores d'antelació des que la Junta de Portaveus es va celebrar, vulnerant l'article 64 del reglament, nosaltres no tenim inconvenient que continue amb total normalitat, senyor president. Ara bé, el que sí que pregaríem és que açò no fóra ja la tònica habitual, donat que no hi ha temps material pràcticament perquè els senyors diputats, donat que l'ordre del dia se fixa en temes que no estan en disposició de ser inclosos, com ha passat en l'última Junta de Portaveus, el nostre grup no té temps material per a poder estudiar i poder analitzar les propostes que des del grup majoritari es fan, que no estaven previstes.  En este sentit, li preguem que no torne a passar i que almenys la Junta de Portaveus, que elabora el ple i l'ordre del dia del ple de les següents setmanes, que es faça amb la suficient antelació perquè el Grup Parlamentari Socialista, en este cas, i els diputats puguen exercir els seus drets amb total normalitat.  Gràcies.    El senyor president:    De res, senyor Such.  Yo solo me permito hacer una reflexión. Es decir, las normas parlamentarias están escritas y permiten convocar el pleno con 48 horas de anterioridad y el orden del pleno decidido por la Junta de Síndics. Nos hemos ajustado estrictamente al reglamento.  Yo entiendo, yo entiendo el interés que ustedes puedan tener, lógicamente, en conocer con el mayor tiempo posible los temas para poder desarrollarlos cuanto más maduro mejor. Yo creo que la norma está aquí y cuando ustedes arreglen el reglamento, perfeccionándolo, lo matizan en ese sentido. Pero de momento estrictamente nos hemos ceñido al reglamento del pleno y estamos desarrollando la normativa con la rigidez necesaria. Lo que no quiere decir que las cosas no estén mejor cuanto más tiempo se conozcan.  Sí, señor Such.    El senyor Such Botella:    Gràcies, senyor president.  No per a polemitzar ni per a discutir amb vosté, que no és la meua intenció, sinó per dir-li que l'article 64 diu que almenys la documentació ha d'estar 48 hores abans que comence el ple. Si jo no recorde mal, la Junta de Portaveus va acabar a les 14 hores del dilluns, d'este dilluns. Per tant, no ha fet 48 hores. I, en eixe sentit, he posat sols de manifest que s'està incomplint el reglament, que no posem cap obstacle que continue amb normalitat el ple, però sí que almenys diguem que s'ha incomplit. I que el que preguem és que a partir d'ara, senyor president, igual que hem fet durant els anteriors períodes de sessions, tinguem temps suficient per a poder exercir els nostres drets, poder defensar les posicions que crega i que tinguem temps per a poder estudiar i debatre les qüestions que es porten al ple.  Sols demanem això: que tornem a la normalitat. Perquè cal recordar que la normalitat era que els dimarts de la setmana d'abans es fixava l'ordre del dia del ple de la setmana següent, i donava temps suficient per a poder estudiar-ho. Com esta setmana s'ha fet el dilluns, preguem que per als propers plens això no torne a passar.    El senyor president:    Muchas gracias, señor Such.  Supongo que lógicamente esto tiene una razón de ser, que figure en el acta del pleno. Porque de otra manera, usted el otro día, en la Junta de Síndics, hubiera, lógicamente, manifestado esto, considerado en el acta y posteriormente manifestado a los medios de comunicación, con lo cual hubiera dicho lo mismo y atendía a la misma razón.  Muchas gracias.      Proposició de llei de modificació de la Llei 1/1987, de 31 de març, electoral valenciana. Esmena a la totalitat, amb text alternatiu, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE número 53. 030, BOCV número 229)      El senyor president:    Punto uno: debate de totalidad de la proposición de ley de modificación de la Ley 1/1987, de 31 de marzo, electoral valenciana, presentada por el Grupo Parlamentario Socialista (registro de entrada número 50. 761, Boletín Oficial de las Cortes Valencianas número 207). Enmienda a la totalidad con texto alternativo presentado por el Grupo Parlamentario Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (registro de entrada 53. 030, Boletín Oficial de las Cortes Valencianas número 229).  Tiene la palabra, para la defensa de la enmienda a la totalidad, el ilustre síndic del Grupo Parlamentario Entesa, don Joan Ribó.    (Pausa)    El senyor Ribó i Canut:    Bon dia.  Bé, com vostés veuran, esta esmena a la totalitat té un mecanisme especial. És una esmena a la totalitat amb text alternatiu. I abans de res jo voldria dir que el tema d'esmena a la totalitat està presentat perquè quan es revisa una llei, es produeixen modificacions en una llei, hi ha sentències, hi ha sentències del Tribunal Constitucional i altres temes que diuen que no es poden abordar revisions de determinats articles si abans no s'han abordat en un ple. I eixe és el motiu fonamental pel qual presentem una esmena a la totalitat.  Jo vull deixar molt clar que si no hi haguera hagut aquest element jurídic, nosaltres no haguérem presentat una esmena a la totalitat. Nosaltres el que haguérem fet és presentar una sèrie d'esmenes parcials, que és l'objectiu fonamental mantenir-les després. Per tant, la idea d'aquesta esmena a la totalitat és, repetisc, aquesta.  La cosa està tan clara que si vostés comparen l'esmena a la totalitat que presentem nosaltres amb el text que va ser aprovat per estes Corts a iniciativa del Grup Parlamentari Socialista, veuran que dels 25 articles que hem presentat nosaltres n'hi ha exactament sis que han estat copiats literalment del text. Ho hem fet per a indicar clarament que nosaltres estem d'acord amb este text i per a deixar molt clar, d'alguna forma, el sentit d'aquesta esmena a la totalitat amb text alternatiu.  Hi ha elements en la proposició de llei aprovada en estes Corts. . . Jo vull recordar-los que abans d'anar-nos-en de vacances, abans d'anar-nos-en de vacances hi havia dues proposicions de reforma de la llei electoral: una, canviant només un article i, una altra, que en canviava, si no recorde malament, catorze, del Partit Socialista; la que canviava només un article era del Partit Popular. Al final, aquestes Corts van aprovar la proposició de reforma del Partit Socialista.  Nosaltres pensem que cal canviar altres coses. I per açò hem presentat, repetisc, aquesta esmena. Coses que pensem que cal canviar, eh! No vaig a citar, no vaig a referir-me ni als articles 2, 3, 4, 5, 8 i 10 d'aquesta esmena perquè, repetisc, són còpia literal dels que es van plantejar. Elements que nosaltres pensem que s'han de retocar:  L'article 6. L'Estatut parla d'una cosa que és molt clara, i que jo crec que ja és bastant cridanera, que no es pot passar la desproporció entre el pes d'un vot en la província amb menys habitants, en este cas Castelló, respecte a la província amb més habitants, en este cas València, de tres a un. Dit d'una altra manera: un vot en Castelló no pot valdre tres o més de tres vegades que un vot en València. El que no es diu en la llei electoral és com es va arreglar açò. Des del punt de vista estatutari hi ha un mecanisme molt clar, i és el mecanisme, en cas que arribem a açò, el mecanisme és necessàriament augmentar el nombre de diputats fins que no s'arribe a aquesta desproporció. Però açò no està contemplat en la llei electoral i aquesta possibilitat existix perfectament en estos moments.  Per tant, pensem que és important, pensem que és molt important deixar-ho clar en una llei electoral que no són de les lleis que canvien moltes vegades, són lleis que per tenir a més una majoria qualificada en estes Corts, són lleis que presumiblement canviaran poc. Doncs bé, tal com està en estos moments, si la desproporció passarà de tres o més de tres a u ens trobaríem sense tenir un mecanisme determinat, i nosaltres pensem que es planteja.  En l'article seté hi ha un altre tema, que és un tema gros, i és un tema que hem presentat també en esmena parcial. Com és sabut i va ser un dels temes que van ser més discutits en l'Estatut en estos moments, en la llei electoral, perquè estava d'abans en l'Estatut, hi ha una restricció per a comptar, per a tenir escons, d'assolir el mínim del 5% a nivell de comunitat. Açò ha desaparegut de l'Estatut, ja no diu res. Hi ha una formació política que continua ficant este 5% en la seua proposta. N'hi ha una altra que planteja el 3%.  Nosaltres pensem que el 3% és encara una restricció que és innecessària. Per quin motiu? Perquè pensem que la llei D'Hondt ja té les suficients restriccions per açò. Dient-ho d'una altra manera, eh. En la província de Castelló, la circumscripció de Castelló en estos moments per a tenir un diputat fa falta el 4,5 aproximadament dels vots. Ahí no hi ha cap problema. Però en la província de València es pot tenir, es pot tenir diputat amb menys del 2,5%, 2,3, 2,4%. I en la d'Alacant es pot tenir diputat en el 2,8 aproximadament quan faça l'ampliació.  Introduir aquesta restricció a nosaltres ens sembla malament, ens sembla una restricció a la representativitat en el parlament i pensem que és negatiu. Per tant, el que plantegem és senzillament que s'avaluen i la llei D'Hondt és suficientment restrictiva com. . . , a nivell de vots, com per a dir qui ha de tenir escons i qui no ha de tenir escons. No cal ficar cap restricció.  En l'article 9 hi ha un altre tema que a nosaltres ens sembla important, que és el tema de la paritat de sexes. Efectivament s'ha introduït una millora per part de l'esmena del Partit Socialista, però a nosaltres ens sembla insuficient. Nosaltres pensem que s'ha d'anar a la paritat i introduïm una norma per anar a la paritat.  L'article 11 sí que ens crida l'atenció. Jo ací ho vull llegir perquè em sembla interessant.  L'article 13 de l'Estatut nou parla dels drets socials i parla de les persones amb discapacitats. I bé, per a votar -una de les coses més importants que es fa políticament en este país és votar-, doncs per a votar les persones amb discapacitat visual no tenen l'opció en estos moments de votar d'una manera clara. I, per tant, és necessari introduir algun aspecte clar en el sentit que les paperetes puguen recollir açò. Les persones amb una discapacitat auditiva han de tenir garantit que en els programes, concretament audiovisuals, de propaganda, almenys en els mitjans de comunicació públics, tinguen també el llenguatge de les persones sordes per a poder tenir aquestos nivells de comunicació. I açò no està dit en la llei electoral. I, per últim, home! si parlem d'accessibilitat i si votar és l'element més important polític, s'haurà de garantir l'accessibilitat als centres de votació, cosa que moltes vegades no està en absolut garantida.  Per tant, entenem que hi ha un article on d'alguna forma el que es fa es concretar, un article del nou estatut d'autonomia que no estava abans, però que no estaria mal que ja ho férem en estos moments en una cosa que diem tots que és molt interessant, que és molt bonica, però que després a l'hora de plantejar una llei electoral ens oblidem descaradament.  L'article 12 planteja una altra cosa que ens sembla important. Què passa quan hi ha conflictes en els resultats electorals? Nosaltres pensem que és molt important que es puga presentar un recurs d'alçada a les juntes electorals de circumscripció. Per quin motiu? Perquè pensem que d'aquesta manera es poden evitar molts contenciosos electorals, es poden arreglar moltes coses que en estos moments a vegades han d'anar fins les instàncies més elevades a nivell estatal.  Els articles 13 i 14 de la nostra proposta plantegen una cosa que ens sembla important, i és la igualtat de tots els grups polítics que es presenten a les eleccions, amb un mínim de recolzament en les eleccions anteriors, per accedir als mitjans de comunicació de caràcter públic. Ens sembla molt important aquest tema. Ens sembla important garantir que tots aquells grups que han tingut un mínim de vots en les passades eleccions tinguen dret a una entrevista, tinguen dret a uns debats, tinguen dret a unes condicions mínimes en els mitjans de comunicació.  En els articles 15 i 16 es planteja un augment de les subvencions, estan plantejades des de fa molts anys, i pensem que és important també, si no hi ha la restricció del 3%, pensem que és innecessari introduir dos elements de subvenció, com estan en estos moments.  I els articles 17 al 23, nosaltres introduïm una cosa que ens sembla important i que s'està debatent aquestos dies, ahir es debatia. Bé, ens sembla important que les persones que es presenten i que vagen a ser escollides sàpiguen que han de ser més transparents en els seus béns, en les seues declaracions que un ciutadà normal. Pel fet de ser una persona escollida ha d'haver un plus de transparència, ha d'haver un plus, per dir-ho aixina, en este sentit, que qualsevol persona puga saber quina és la seua declaració d'activitats, quina és la seua declaració de béns, quina és la seua declaració de rendes. Pensem que és important ficar-ho en lleis. D'açò ja n'hem parlat altres vegades. N'hem parlat. Nosaltres presentàrem una proposició de llei en estes Corts perquè es feren públiques aquestes declaracions, no només als diputats i les diputades, com ara plantegem, perquè no hi ha una altra possibilitat de plantejar-ho en altres llocs, sinó també a alts càrrecs de govern que es plantejava en estos moments.  A nosaltres ens sembla important que qualsevol persona pel fet de ser escollit tinga necessitat de tindre un plus de transparència. Açò es fa en altres comunitats autònomes i no passa res. Eh! I no passa res. Això es fa a Castella-la Manxa, això es fa a Extremadura, això es fa a Andalusia. Tothom sap les declaracions del president d'aquestes comunitats autònomes fins a l'últim diputat, i no passa res. A ningú l'escandalitza ni l'ofén la seua intimitat, que se sàpiga si té un apartament en un lloc, o un cotxe o el que siga. Em sembla important que es plantege per tant.  Plantegem també en l'article 24 que la Sindicatura de Comptes, a més de les tasques que té, puga en algun moment determinat plantejar-se tasques d'inspecció davant de casos flagrants, concretament en el sentit de casos flagrants d'incompliments de la llei electoral en temes econòmics. Em sembla important donar aquesta competència a la Sindicatura de Comptes perquè si no, no queda clar qui ho ha de fer, i pensem que ho puga fer la Sindicatura de Comptes és important.  I, per últim, en l'article 25. Home! s'han d'augmentar les sancions, jo crec que és important. Una manera d'incitar que no es complisquen les lleis electorals, per exemple les despeses electorals, és que les sancions siguen tan baixes que siga més barat, per dir-ho d'una manera ràpida, pagar una sanció que qualsevol altra cosa. Pensem que les sancions. . . , després de l'any 1986 que ve aquesta llei, de fa vint anys, només el preu de la vida ha pujat. . . , per cert, ara ja no anem amb pessetes, anem amb euros, etcètera, en el 1986 anàvem amb pessetes i estava aixina la llei electoral; però pensem que s'han de pujar, perquè si no és una incitació que no es complisquen les normes concretament de finançament de les campanyes electorals i altres temes. Per açò entenem que aquestes sancions han de ser significativament pujades perquè tinguen un efecte dissuasiu i real i no siguen, com passa com en altres temes, que paguen la sanció i continuen fent la mateixa.  En definitiva, repetisc, són una sèrie d'elements que nosaltres hem volgut introduir, que hem introduït també amb esmenes parcials, però que, insistisc, s'ha d'introduir com una esmena a la totalitat amb text alternatiu al tractar-se del funcionament d'un canvi en una llei d'aquest tipus.  Gràcies.    El senyor president:    Muchas gracias, señor Ribó.  Tiene la palabra para el turno de réplica o turno en contra el vicesíndic del Grupo Parlamentario Socialista, señor Such.    El senyor Such Botella:    Moltes gràcies, senyor president.  Senyor Ribó, jo la veritat és que compartisc amb vosté el que ha fet respecte a presentar una esmena a la totalitat, perquè, efectivament, vosté sap que nosaltres ja anunciàrem que aquests grups que havien votat a favor de la presa en consideració d'esta proposició de llei del Grup Parlamentari Socialista, jurídicament i legalment tenien impossibilitat de fer modificacions a elements substancials de la mateixa llei.  En este sentit ja coneguem en estos moments quines són les esmenes que el Grup Parlamentari Popular ha presentat al registre i ha de qualificar la Mesa de la mateixa comissió l'acceptació o no; i efectivament hi ha, al nostre entendre, una vulneració de la llei clara i evident, com demostren diverses sentències del Tribunal Constitucional. I vull anunciar formalment que, de les esmenes que ha presentat el Grup Parlamentari Popular i que hauran de ser qualificades i admeses per part de la Mesa de la comissió, el Grup Parlamentari Socialista anuncia formalment que presentarà un recurs de reposició davant la mateixa Mesa, esperant que se tinga a bé considerar la legalitat vigent i que no es puga modificar substancialment elements que són claus en la proposició de llei.  Per tant, compartisc i entenc l'actitud del Grup d'Esquerra Unida respecte a la presentació de l'esmena a la totalitat i també la legitimitat que a partir d'este moment el seu grup tindrà per a presentar les esmenes parcials que considera.  Ara bé, és cert que en presentar una esmena a la totalitat a una proposició de llei del Grup Parlamentari Socialista no podem una altra cosa que dir-li que anem a votar-li-la en contra. Anem a votar-li-la en contra, hi ha elements que nosaltres considerem que són adequats, i que són correctes i que este grup no tindrà cap inconvenient en acceptar-li-les com a esmenes parcials en la discussió de la mateixa proposició de llei. Però hi ha altres que no compartim, i també vull posar-ho de manifest.  Jo crec que la seguretat jurídica del nombre de diputats a la cambra ha d'estar fixada. En este sentit vostés fan una esmena deixant-ho obert en funció de l'increment de la població en cadascun dels territoris. I, en este sentit, deixant oberta la possibilitat que a cada elecció es puga incrementar el nombre de diputats que estiguen a esta cambra. Nosaltres hem fixat en la nostra proposició de llei el nombre de 99, que és el mínim que fixa el mateix Estatut d'autonomia. I en este sentit el que fem és una distribució de les tres províncies, amb 20 diputats per cadascuna de les províncies, tal com estava abans i la distribució proporcional en funció de la llei D'Hondt, i atenent també el criteri del 3%, que després parlarem.  Jo crec que amb el seu criteri també, que nosaltres no podem compartir, d'eliminar el sostre electoral, perquè entenem que almenys el sostre electoral del 3%, que ha sigut un dels elements substancials de la nostra disputa política en els últims anys, nosaltres l'hem incorporat el 3% a la proposició de llei, i ara ens trobem que el seu grup, que ha sigut un dels defensors del 3%, en estos moments abandona eixa posició i pren una altra posició, i és que s'aplique la llei D'Hondt i, en funció del que isca, que resulte el nombre de diputats.  Nosaltres creem que sempre s'ha de posar un límit, almenys de representativitat, un límit de vots perquè un grup parlamentari puga estar ací, en la cambra. Nosaltres creguem que el 3% és un element substancial i, per tant, adequat per a obtindre representació parlamentària en la cambra.  Per tant, nosaltres tampoc compartim amb vostés este canvi de posició. Nosaltres creíem que anàvem a compartir amb vostés el tema del 3%, però hem vist que ara tampoc el compartim en estos moments. I tampoc compartim el deixar obert el nombre d'escons a les Corts Valencianes en funció de l'increment de la població.  Mire, respecte el tema de la paritat, nosaltres, en la nostra proposició de llei, hem incorporat l'alternança d'homes i dones en les llistes electorals atenent el 40 i 60 per a incorporar les dones realment a la vida política, que avui és el sector, és la part més perjudicada quant a la seua activitat política. Hem incorporat el 40-60 atenent també un criteri, un principi bàsic, i és que l'Estat està en estos moments també treballant la llei d'igualtat, que va exactament en la mateixa línia i que va a obligar també a la incorporació de criteris de paritat a les llistes tant generals com autonòmiques. Nosaltres hem incorporat el 40-60. Entenem que és un molt bon pas en estos moments per a incorporar la dona al que és l'activitat política. I en este sentit també hem posat en la nostra proposició de llei que s'haurà d'alternar els homes i dones.  Mire, sense estar obligats, sense estar obligats, ja el meu grup parlamentari ho ha fet en les passades, sense estar obligats. El meu grup parlamentari, sense estar obligats a fer-ho per llei, ja hem incorporat la cremallera i hem incorporat els criteris de paritat a les nostres llistes. És el nostre compromís polític i anem a seguir fent-ho, independentment que s'aprove la llei o no, és el nostre compromís i anem a seguir fent-ho. Vosté vol incorporar-ho clarament al 50-50 i en llistes cremallera, però jo crec que el compromís és més polític de tots, que vostés siguen capaços també en les seues llistes de fer exactament el mateix, i nosaltres el mateix. I, en tot cas, el que queda en evidència és aquell que no vullga realment incorporar la dona a l'activitat política. Però, de totes formes, nosaltres considerem que el nostre criteri del 40-60 i 60-40, atenent i estant tots d'acord amb la llei d'igualtat que a nivell de l'Estat, i que vostés estan d'acord també a nivell de l'Estat en esta proposta de llei d'igualtat, creguem que és suficient i d'obligatori compliment per part, tant de l'Estat com per part de les comunitats autònomes, com així va fer-se de cara als processos electorals. I, per tant, creguem que és un avanç significatiu, i en eixe sentit no pensem adequat el modificar.  Mire, després hi ha una sèrie d'esmenes, el nou capítol sobre el tema de la pluralitat, transparència, objectivitat, igualtat en els mitjans de comunicació que nosaltres compartim plenament, compartim plenament, senyor Ribó. Ara bé, també entenem que la llei electoral no és el lloc adequat per a poder incorporar-ho.  Mire, vosté sap que tenim pendent la creació del Consell de l'Audiovisual, que és un dels elements que ha de vetllar realment per l'objectivitat, la veracitat, la pluralitat i la transparència als mitjans de comunicació públics i també privats. Vosté sap que això és un compromís de l'Estatut d'autonomia que, per desgràcia, tal vegada el Partit Popular i el Govern d'esta comunitat no tinga massa interés que els mitjans de comunicació públics siguen transparents, veraços i, sobretot, que no atempten contra la veritat, com s'està atemptant en estos moments en esta marginació i discriminació tan brutal que exercix Canal 9 i a la qual nosaltres ja ens hem acostumat, i ens d'acostumar tots, i que els ciutadans valencians, que no són tontos, saben que no es poden deixar enganyar permanentment per esta televisió manipulada com és Canal 9.  Però jo crec que tot este nou capítol que vosté planteja, que nosaltres compartim, pot estar perfectament incorporat al que hauria de ser la llei de l'audiovisual i també la llei de publicitat institucional que hem de presentar en les properes setmanes. Per tant, creguem que no és el lloc més adequat.  Entenem també, entenem també l'ansietat que el que va davant va davant. Ho entenem també. El que quan hi ha una oportunitat s'ha d'incorporar mesures de modernització, de transparència, d'objectivitat; en tot allò que es puga, cal fer-ho. Però és cert també que la llei electoral no és el lloc adequat, sinó que hi ha lleis específiques per a garantir d'una forma més detallada i més clarament el que són els drets de la veracitat, la transparència i la pluralitat, i a la vegada també el que són els drets dels grups parlamentaris dels partits polítics a l'hora de fer les campanyes electorals.  Mire, em pareix molt interessant el nou article que vosté planteja respecte al que és l'ús del llenguatge per a les persones discapacitades, per a sords el tema del llenguatge de Braille, el tema de la mobilitat i accessibilitat als col·legis electorals. Ens pareix molt interessant, i també li anuncie que, si vosté ho planteja com a esmena d'addició en la discussió de la proposició de llei electoral nostra, va a ser acceptada amb total seguretat.  Mire, pel que fa referència a l'apartat de la transparència. Vosté coneix a dia de hui que ahir mateixa el secretari general del Partit Socialista del País Valencià va fer una roda de premsa i va anunciar que totes les declaracions d'activitats, béns i patrimoni de tot el Grup Parlamentari Socialista van a ser públiques. Hem presentat un escrit autoritzat perquè qualsevol ciutadà puga conéixer els béns i els patrimonis del Grup Parlamentari Socialista, atenent el repte que ací, en esta trona, el president de la Generalitat va fer síndic portaveu, a Ignasi Pla, que es podien fer públiques les seues declaracions. Ja ho hem fet nosaltres. Ara esperem que el Partit Popular ho faja. Sabem que no van a fer-ho, sabem que no van a fer-ho. Ens agradaria que ho feren, però sabem que no van a fer-ho. Però també entenem que és una obligació que ha de constar en el Reglament de les Corts. I en este sentit també li he de dir que el lloc més adequat per a garantir tot el tema de la transparència, de la publicació en la pàgina web, de les declaracions d'activitats, béns i patrimoni, com hi ha en altres comunitats autònomes, i no passa absolutament res, ho farem també en el que és la discussió del reglament.  Respecte a tot el tema econòmic que vosté hem planteja, nosaltres sols compartim un element. No compartim l'increment de recursos econòmics en este sentit. Sí que compartim el criteri, i així també li ho acceptarem si ho planteja com a esmena en la discussió a la proposició de llei, el criteri de fixar-li un termini al govern de torn perquè abonen les subvencions electorals.  La veritat és que el que passa en el tema del pagament de les subvencions electorals, de les despeses electorals que els partits polítics tenen, de retard de dos anys, dos anys i mig, fins que algú se li ocorre, o, almenys, fins que algú disposa del crèdit econòmic suficient per a poder fer front a eixes despeses, això és intolerable. És a dir, nosaltres compartim amb vosté que s'hauria de liquidar el que són les despeses econòmiques, liquidar almenys en el termini d'un any màxim, com vostés fixen.  Per tant, compartint els criteris dels elements de transparència, també del tema dels mitjans de comunicació i de la bona utilització de les campanyes de publicitat per part del govern de torn i que eixes campanyes no servisquen per a vendre el fum, malgastar els diners i intentar manipular els ciutadans, compartint eixos criteris entenem que no és en esta llei, en la Llei electoral precisament, en la que ha de quedar constància.  Compartim alguns dels elements, que ja li anuncie que nosaltres anem a recolzar-los i anem a acceptar-los com a esmena perquè entenem que són fonamentals. I  no en compartim altres com és el tema de l'eliminació de la barrera electoral del 3%, l'increment en funció de la població cada quatre anys, del nombre d'escons a les Corts, i tampoc compartim la proposta que fa vosté en el tema de la paritat perquè entenem que ja va haver una llei a nivell estatal que es un avanç substancial i que, en este sentit, la voluntat política es plasma dia a dia. Almenys, el meu grup ho va plasmar ja en les últimes eleccions i vàrem fer el que eren les llistes cremallera, sense tindre l'obligació de fer-ho perquè era un compromís polític i social d'incorporar la dona al que és l'activitat pública.  Gràcies.    El senyor president:    Muchas gracias, señor Such.  Tiene la palabra el señor Ribó para el turno de réplica.    El senyor Ribó i Canut:    Gràcies, senyor president.  Comentar alguna de les coses en què nosaltres volíem insistir i que no estem d'acord.  Mire, vosté, l'Estatut diu taxativament, senyor portaveu del Partit Socialista, que no es pot passar la proporció de 3 a 1. Ho diu taxativament en un article. Aleshores, nosaltres l'única cosa que fem és intentar introduir un mecanisme automàtic, matemàtic, perquè en cas que açò passe, i, per tant, s'incompliria l'Estatut, què fer. N'hi ha dues possibilitats: tornar a parlar de la llei electoral o introduir un mecanisme matemàtic, que és ampliar el nombre de diputats, no dels vint, evidentment, sinó dels altres, fins que ens fiquem en eixa proporció.  Jo li vull recordar que en estos moments el problema que tenim és que en l'article -crec que és el 24- si aquesta possibilitat es produïra, un creixement, per exemple, molt important de la població de València proporcionalment respecte a Castelló, podria donar-se aquesta possibilitat. (El senyor president colpeja amb la maceta) En estos moments estem aproximadament en el 3, a punt de sobrepassar açò, en l'Estatut. I, per tant, jo crec que és un tema que s'ha de contemplar.  No és cert, per tant, que estem dient que és un nombre indeterminat. No, és un nombre perfectament determinat matemàticament. S'ampliarà fins que es complisca l'article 24 de l'Estatut. I açò és molt senzill, és ampliar el nombre de diputats que després s'introduiran mitjançant este mecanisme.  El segon tema. A veure, el 3 o el 5%. Bé, la primera cosa està clara, no tinga cap dubte. Nosaltres preferim el 3 al 5. Però, jo no vull que s'oblide també d'un tema que els recorde que és important. Quan estiguérem debatent l'Estatut d'autonomia, ací -una altra cosa va ser com va acabar en Madrid-, nosaltres presentàrem dues esmenes, dues propostes, ho recorde perfectament: una, en la qual no es deia res, i, una altra, en la qual es deia el 3%. Nosaltres preferíem, en principi, la que no deia res, o siga, una redacció que impedira concretament que es ficara cap, o siga, cap mecanisme mínim, però, en segon lloc, el 3%.  Per tant, a veure, entre el 5 i cap està el 3, i, evidentment, nosaltres preferim el 3% al 5%. Això està claríssim. Si esta és la disjuntiva, ho tenim clar. No es preocupe que nosaltres votarem el 3, no es preocupe. Ara bé, nosaltres sempre hem defensat que pensem que no ha d'haver cap tipus de restricció. I este és el tema que nosaltres volem mantenir ací. I em sembla millor. Amb el mecanisme del 3% poden haver partits polítics que tinguen el 3%, que podrien tenir un diputat almenys en València i un en Alacant i que es queden sense diputats. No passaria en Castelló, en principi, a més que haguera un efecte molt específic d'allí.  Aleshores, este és l'element. Nosaltres preferim açò. Ara, entre açò i el 5, doncs, evidentment, preferim el 3, amb la disjuntiva que ens planteja. Però, jo no em quede en les disjuntives que em plantegen vostés, dos. Nosaltres tenim els nostres propis plantejaments. I el nostre plantejament ideal és este, i com a tal ho expressem. Vull que quede clar.  A veure, en el tema de la pluralitat. Mire, efectivament, millor que estiga en la llei audiovisual que no estiga, però jo crec que és millor que estiga en una llei en què quede molt claret que hi ha determinades coses que s'han de fer. Pensem que és important, perquè unes eleccions no és només el fet de votar, és també el procés inicial i és molt important que en unes eleccions hi haja una igualtat de condicions, almenys aproximada. És que la desigualtat és tan important, és tan escandalosa, que jo crec que treballar un poc per la igualtat mínima perquè totes les formacions polítiques tinguen unes condicions mínimes, jo crec que és important ficar una llei electoral, és molt important.  L'última cosa. Em diu: «Ho ficarem -el tema de la transparència- en el reglament i no ho fiquem en una llei». Doncs, mire vosté, vosté sap tan bé com jo que hi ha comunitats autònomes governades pel Partit Socialista Obrer Espanyol que no ho fiquen en un reglament, ho fiquen en una llei, en una llei de transparència dels càrrecs públics. I nosaltres pensem que és important en estos moments que, almenys les diputades i els diputats que es vagen a presentar, que sàpiguen que hauran de tenir la declaració de béns, d'activitats, doncs, d'una manera clara i publicar-ho oficialment. Pensem que és millor, de veritat, i pensem que este no és l'últim pas. S'hauria de fer també per a tots els càrrecs de la Generalitat, s'hauria de fer també per als càrrecs de tipus municipals. Nosaltres estem d'acord, però no es pot fer en estos moments i és el que plantegem.  Per tant, em sembla important insistir en aquestes idees.  Gràcies.    El senyor president:    Muchas gracias, señor Ribó.  Tiene el turno de palabra el señor Such, para la contrarréplica.    El senyor Such Botella:    Gràcies, senyor president.  Senyor Ribó, molt breument.  Mire, vosté ha plantejat en el tema de l'increment del nombre de diputats dos alternatives, o és estar permanentment canviant la llei electoral o. . . Hi ha una que és la que se sol aplicar perquè la desproporció 1 a 3 no arribe a ser, i és la reassignació d'escons d'una província a altra. Eixa és la que s'aplica amb normalitat, eixa és la que cal fer. És a dir, quan hi haja una desproporció que supere l'1 a 3 cal reassignar diputats d'una província a l'altra perquè la desproporció no siga eixa. Això és el que es fa amb total normalitat i el que s'ha estat fent fins ara, és que fins ara s'ha estat fent amb total normalitat. És a dir, en funció de l'increment d'una província, taxat el nombre d'escons, se reassignen diputats prèviament en funció del nombre d'habitants. I això és el que es fa i el que es fa amb normalitat.  Mire, jo m'alegre que vosté diga que, efectivament, entre el 5 i el 3 està pel 3. Nosaltres també. Finalment aconseguírem que a Madrid poguérem eliminar el que és el sostre electoral de l'Estatut d'autonomia, i ara estem discutint una llei electoral en què hem complit el compromís que els socialistes teníem d'incorporar el 3%. Jo m'alegre que vostés, si finalment accepten açò, doncs, el seu grup parlamentari vote, efectivament, encara que siga com a mal menor, ja que el seu òptim és no res, el que és la proposta del 3.  Però, mire, en el tema de la transparència dels càrrecs públics, nosaltres, i ho hem manifestat públicament de forma reiterada, nosaltres tenim redactat el que és la llei de transparència a càrrecs públics, que és molt ampla i que abordarà a tota l'administració, tant autonòmica, com fundacions, com ens dependents de la Generalitat Valenciana, com corporacions locals, com ens supramunicipals, la tenim redactada. I eixa és ampla també. És cert que si, finalment, en el que és la discussió de la mateixa llei acordem alguns elements de transparència que vagen, inclús, en la pròpia llei, encara que considerem que no és el lloc més adequat, doncs, ho podríem parlar i ho podríem debatre. Ara bé, sí que és cert que hi ha coses que són molt interessants, que vosté ha plantejat i que espere també que puguem discutir-ho com a esmenes parcials en el que és el text.  En definitiva, nosaltres, el Grup Parlamentari Socialista, hem presentat una proposició de llei avançada, moderna, progressista, que va en favor de dotar de modernitat tot el procediment electoral i, sobretot, de garantir el que són principis bàsics de l'actuació del Partit Socialista, que és incorporar la dona, donar participació a la majoria dels ciutadans i que els milers de vots que avui s'estan perdent en els processos electorals no es puguen perdre, sinó que tinguen la seua representativitat, incorporar causes d'inelegibilitat d'aquells alts càrrecs que han de cessar, efectivament, en cas que es puguen presentar, i que no es puguen presentar duplicitats, i realment regular d'una forma molt més adequada el que és el procediment electoral en la nostra llei.  Eixe ha sigut el nostre objectiu, i eixe va a ser també el nostre objectiu. I amb eixe ànim espere també que en la discussió de les esmenes, quan es discutisca la llei electoral, puguem arribar als acords que siguen suficients, que milloren el text i que incorporen majors drets, major transparència i major claredat en els processos electorals.  Gràcies.    El senyor president:    Muchas gracias, señor Such.  A continuación, para fijación de posición, tiene la palabra en presentación del Grupo Parlamentario Popular, el síndico Serafín Castellano.    El senyor Castellano Gómez:    Gràcies, molt excel·lent president.  Senyories.  Jo vulguera centrar-me en el tema de fons de la reforma de la llei electoral perquè mosatros entenem que este debat en estos moments sols ha de vindre marcat per una cosa, i és per l'exigència del mandat estatutari. I el que establix l'Estatut és una modificació única i exclusivament que afecte l'ampliació del nombre de diputats d'esta cambra, i no cap altra. Per tant, entenem que el que pertoca és reformar la llei electoral de manera immediata en eixa qüestió d'augmentar a 99 diputats.  Altra cosa és que es puga fer un debat amb profunditat sobre la reforma de la llei electoral, que mosatros estem disposats, i, a més, estem disposats a fer-ho des del diàleg i des de la negociació. Però, jo crec que convindran totes les senyories amb mi que en el temps que estem, a set mesos de les eleccions, pretendre canviar les regles del joc o obrir un debat sobre la llei electoral entenem que no és el més adequat o la cosa més sensata en estos moments. Fer una reforma amb profunditat, com se deu fer, amb molta profunditat, des del primer article fins a l'últim, de la llei electoral, entenem que fer-la quan estem ja en tints electoralistes, per la proximitat de les eleccions, estaria marcada per interessos partidistes i, per tant, seria inoportú. Jo crec que açò requerix d'un debat seriós, seré, tranquil, perquè este debat s'ha de fer pensant en els interessos dels ciutadans, del nostre sistema electoral i no que tinga un tint exclusivament d'interessos electorals.  Per això, jo faig una crida, des d'esta trona, a tots els grups parlamentaris, a la responsabilitat i a l'altura de mires en un debat tan important com és el de la llei electoral i que puguem fer-ho amb tranquil·litat i amb calma una bona reforma.  I per què sols el nombre de diputats? Perquè l'aprovació d'un Estatut en el seu article 23 exigix que ha de ser un mínim de 99 i va ser aprovada pel 95% de vots a favor d'esta cambra i pel 90% dels vots del Congrés dels Diputats.  En segon lloc, perquè quan estàvem fent la ponència en el Castell de Benissanó tots els grups, inclús el Grup d'Esquerra Unida: l'Entesa, estaven totalment d'acord que el nombre de diputats havien de ser 99, perquè de les distintes proposicions de llei que s'han presentat, com la del Grup Parlamentari Socialista, quan vol modificar l'article 11 de la llei electoral, establix també que el nombre ha de ser de 99. O quan hem presentat mosatros la proposició de llei del grup parlamentari, també establim 99, cosa que tots hem estat absolutament d'acord en eixa postura, que es fixara un nombre de 99.  Per tant, si ara Esquerra Unida diu que s'incremente el nombre de diputats segons la població, de cara a circumscripció electoral, jo li anuncie que en això -ja ho debatérem en la ponència-, mosatros tampoc estem d'acord en eixa postura. I, per tant, jo crec que cal tornar a eixe consens que hem tingut sempre, perquè no hi ha hagut ni fissures, ni tensions, ni discrepàncies, ni cap tipus de problema perquè foren 99 els diputats per part de tots els grups parlamentaris. Jo crec que seria bo tornar a eixa qüestió i deixar eixe tema absolutament clar.  El meu grup, per altra banda, podrà d'estar d'acord o no en les diferents qüestions que han plantejat des de l'oposició, i podem debatre i volem debatre sobre elles, parlar de les causes d'inelegibilitat, de causes d'incompatibilitat, de les substitucions, de la transparència, de la paritat. . . Mire, el meu grup ja complix. . . se passa del percentatge que, per exemple, en la proposició de llei del Grup Parlamentari Socialista exigix per als diputats. Mosatros ja tenim un percentatge superior en el nostre grup parlamentari ja a data de hui. I, bé, podem parlar de les subvencions als partits i als grups que concórreguen a les eleccions o. . . I se podrà negociar sobre totes i cada una d'elles, però crec que des de la serenitat i des de la tranquil·litat.  Per tant, no podem estar d'acord amb l'esmena a la totalitat ni amb el text alternatiu. Com també hem presentat esmenes parcials a la proposició inicial del Grup Parlamentari Socialista per a poder-les debatre i per a poder-les parlar. Podrem estar d'acord en altres de les qüestions que vosté planteja en eixe tipus d'esmenes i que tindrem temps i lloc per a debatre-les.  Però miren, està clar que el debat sobre la llei electoral no ha d'estar marcat per interessos immediats ni de proximitat. I jo crec que els fets estan ahí. Esquerra Unida ara defensa la supressió del 3%, quan sempre ha defés, i d'una manera coherent fins a hui, el 3%. Ara diu que se lleve la barrera electoral. El Partit Socialista sempre ha defés el 5%, i ara, aparentment, aparentment, diu que defén el 3%. Votà el 5% o no se canvià en l'Estatut en Madrid. Bé, aparentment diu que vota ara el 3%. Mire, ací els únics que no hem canviat i que tenim coherència des del principi fins al final som mosatros, que mantenim i defenem el 5%, que és el que està ja en la llei electoral. I, per tant, entenem que no s'ha de tocar i que no s'ha de canviar.  Per tant, jo crec que ací hi ha, lògicament, interessos electorals que poden pertorbar el debat responsable d'esta llei: un, la picada d'ull del Partit Socialista en estos moments fins a l'esquerra de cara a unes properes i immediates eleccions autonòmiques, per una part; i, per una altra part, d'Esquerra Unida per apropar-se a postures de partits extraparlamentaris per a propiciar un pacte electoral. Bé, tot és legítim, però convindran amb mi que no és el més adequat dins d'un debat d'estes característiques.  Per tant, jo he de dir, i reiterar una vegada més, que la postura del Grup Parlamentari Popular en el llistó electoral és molt clara. Hem dit sempre 5%, seguim dient 5% hui, i demà, despús-demà seguirem dient el 5%.  I jo ho he justificat i he donat arguments molt vegades, però vaig a refrescar-los també un poquet la memòria. En primer lloc, perquè el percentatge del 5% no té res a vore amb el bipartidisme, com aixina alguns volen dir. Això és una fal·làcia. En esta comunitat, des de l'any 1983 ha existit el 5% i mai esta cambra ha sigut bipartidista. Mai. Hem tingut fins a cinc grups parlamentaris.  Però saben vostés el que passa? Que mantenint eixe mateix percentatge del 5%, hi ha hagut partits que han tingut representació parlamentària i que avui no tenen eixa representació parlamentària. Però això no és una qüestió de més o menys democràcia o de més o menys llistó electoral. Això és una qüestió de voluntat ciutadana perquè estiguen representats o no en esta cambra, perquè igual que han estat representats en èpoques anteriors, podien estar representants perfectament ara, com dic, fins a cinc grups parlamentaris.  Entre altres qüestions, també se cau pel seu propi pes, perquè, per exemple, Castella-la Manxa té el 3%, i en les últimes legislatures ha sigut bipartidista sempre, sempre dos partits. Per tant, jo crec que no podem estar donant arguments que se cauen pel seu propi pes. És a dir, ni el 5% és igual a bipartidisme, sinó que hi ha comunitats autònomes que tenint el 3% sempre tenen bipartidisme. O que Cantàbria, la Rioja, Galícia, Múrcia, Madrid o Extremadura tenen el 5%. O Canàries, amb un sistema electoral diferent, el 6%.  Què vull dir amb això? Amb això el que vull dir. . . I també l'argument és fals, de dir: «és que el 5% és per a les uniprovincials». No. Extremadura no és uniprovincial, Castella-la Manxa no és uniprovincial. O, per exemple, Múrcia es dividix en cinc circumscripcions electorals o Astúries en tres. No. Mire vosté, no se pot comparar el que no és igual. I mosatros tenim una senya de distinció també en el sistema electoral, i és que el nostre Estatut, i en la reforma se seguix mantenint, n'hi ha 20 diputats fixos per cada circumscripció provincial, amb independència de la població d'eixa província -i mos pareix molt bé-, per un criteri de vertebració territorial i per un criteri de vertebració social de la nostra comunitat. Per tant, no podem comparar coses que són desiguals per a dir si 5 i 3. . . perquè eixe no és un debat que siga just.  Per tant, jo crec que no és ni més ni menys qualitat democràtica i queda absolutament clar que el llistó electoral no influïx en la voluntat dels ciutadans.  Per tant, jo voldria fer una crida, com deia, a la responsabilitat política per a afrontar este debat amb altura de mires, amb seriositat, amb serenitat.  I, per tant, que complírem el que la jerarquia normativa mos diu, que és en el seu article 23, que establim un nombre de diputats en l'ampliació, que fins ara tots, sense cap tipus de discrepància, hem estat total i absolutament d'acord, que és en 99. I que fem un debat que siga possibilista per a aprovar. I dic un debat que siga possibilista per a aprovar, perquè tots vostés saben que fan falta dos terços per a aprovar la llei electoral. I mosatros volguérem aprovar la llei electoral conjuntament amb el Grup Parlamentari Socialista i amb el Grup Parlamentari d'Esquerra Unida. Volguérem aprovar-la, i li ho dic, senyor Ribó, molt sincerament. I, per tant, entenga'm des de la sinceritat que volem que siga un debat possibilista.  Per tant, jo voldria acabar oferint una proposta a tota la cambra, i sobretot una proposta al Grup Parlamentari Socialista i al Grup Parlamentari d'Esquerra Unida-l'Entesa. I és que férem la modificació electoral puntual del que mana l'Estatut, com a jerarquia normativa, de l'ampliació a 99 diputats, que fins ara tots han estat d'acord en eixe sentit, i que creem un grup de treball que se comprometa perquè abans que s'acabe esta legislatura -i per això queda pràcticament mig any, queden sis mesos pràcticament-, es faça una reforma amb profunditat des de l'article 1 fins a la disposició final; que se vegen tots i cada un dels punts, de la transparència política, del tema de finançament, del tema de la paritat. . . de tot el que se crega convenient, i que se comprometa eixe grup de treball a fer una proposta, una proposta que siga seriosa i que siga consensuada i unànime i que tinga efectes a partir de la següent legislatura. Jo crec que faríem un exercici de maduresa política, faríem un exercici de responsabilitat, i en un tema tan important, com és el sistema electoral, jo crec que seria molt més factible fer-ho d'eixa qüestió.  Per tant, modifiquem el que ja tenim aprovat en l'Estatut i parlem de tot, de tot el que se vullga, de la reforma de la llei electoral, però la parlem com s'ha de parlar. Mosatros estem disposats a fer-ho, adquirim el compromís des d'esta trona, i per això la proposta de fer-ho, i abans que s'acabe la legislatura, eixe grup de treball que done eixa proposta consensuada i que lògicament, d'eixa manera, s'aprove. Jo crec que eixirem guanyant tots, jo crec que eixirem guanyant absolutament tots, perquè es podrà modificar de manera similar, com s'ha fet l'Estatut, o com s'ha fet en altres lleis, amb profunditat una cosa que jo crec que fa falta fer i que coincidisc. I per això tots els grups parlamentaris han presentat les seues propostes de proposició de llei per a modificar la llei electoral.  Per tant, jo els pregaria que es feren ressò de la proposta que els acabe de fer. Jo crec que és una proposta sensata, és una proposta que, com deia, eixirem tots guanyant. I que, per tant, puguem parlar de totes i cada una de les qüestions, des de les incompatibilitats fins a la transparència, fins al finançament dels partits polítics, etcètera, etcètera, perquè lògicament siga possibilista, siga possibilista esta reforma de la llei electoral.  Moltes gràcies.    El senyor president:    Muchas gracias, señor Castellano.  Tiene la palabra, señor Ribó.    El senyor Ribó i Canut:    Bé, senyor Serafín Castellano, jo crec que el que vosté ens ha plantejat aquí. . . en castellà es diu «una trampa saducea». I vaig a intentar explicar-ho.  Mire vosté, jo no vaig a dubtar que vostés tenen assessors jurídics. Però mire vosté, segons la llei actual electoral, que vostés no han reformat. . . Jo els recorde que vostés quan van proposar la proposta de modificació de la llei electoral, només plantegen modificar el que els importa, el que és flagrant, que és concretament passar de 89 a 99.  Mire vosté, en l'article primer, de la llei electoral actualment vigent que hem de parlar, diu: «La presente ley, en cumplimiento de lo previsto en el artículo 12 del Estatuto de autonomía. . . » Resulta que no és el 12, ara és el 23. No se l'han llegit o no ho volen ni canviar.  Article segon de l'actual llei: «Son electores los que poseyendo la condición política de valencianos o teniendo los derechos políticos de dicha condición, de acuerdo con el artículo 4 del Estatuto de autonomía. . . » En estos moments, en l'Estatut reformat ja no és el 4, ja és el 3. No se l'han llegit els seus assessors i vostés? O és que estan només obsessionats en una cosa: en la trampa? Perquè ahí no tindrem molts problemes de modificar-ho, com es va plantejar a continuació. Jo crec que sí.  Article 41, quan parla de finançament, etcètera, parla d'una cosa que en Espanya ja no existeix formalment, que són pessetes. Des de fa uns anys estem en l'euro. Article 46 d'esta llei electoral, torna a parlar de pessetes i no parla d'euros. Vostés no se l'han llegit?  Jo no m'ho crec que els seus assessors no s'hagen llegit una llei electoral a l'hora de voler modificar una llei electoral, que, evidentment, té coses amb anacronismes que cal modificar. I que mire vosté, si no haguérem votat la proposició, ara no podríem modificar-ho, segons sentències del Tribunal Constitucional. O siga, que estaríem en una llei electoral, si s'haguera aprovat per estes Corts la seua proposta, que tindria totes estes conseqüències i tal.  Què és el que passa? Que a vostés l'única cosa que els interessa és que no es toque el tema del 5%. És l'única cosa que els interessa. Per quin motiu? Doncs mire, les anàlisis electorals ja ho diuen: amb els més de 200. 000 vots que aquest 5% ha deixat fora d'aquestes Corts, tenen vostés la majoria absoluta. I eixe és el tema que a vostés els preocupa d'una forma desconcertant des del 2003, des del 2003. Si les persones que hagueren estat escollides només amb el 3% estigueren ací, vostés com a màxim tindrien 45 diputats. Com a màxim, 44-45. És l'única cosa que els preocupa de cara a les properes eleccions. I, clar. . . (Remors) Sí senyor, sí senyor. Mire-ho. Sí senyor, sí senyor. Que no té a veure és la seua opinió (el senyor president colpeja amb la maceta), no la meua.    El senyor president:    Señor Ribó, no entre en réplicas.    El senyor Ribó i Canut:    Jo no entre en rèpliques, però este senyor m'està increpant a mi directament, i crec que és important que vosté li ho diga, encara que estiga assegut en el banc blau.    El senyor president:    Bien. No digo lo mismo del otro día, pero, por favor. . . centre la exposición y no entre en debates. Por favor, señor conseller. Por favor, señor conseller.    El senyor Ribó i Canut:    Senyor conseller, si vol, després ho parlem fora, si té vosté interés. Ho parlem fora amb tranquil·litat, amb bones maneres, repetisc, amb bones maneres, que són molt importants les bones maneres, per a tots els bancs.    El senyor president:    Muchísimas gracias, señor Ribó. Muchísimas gracias, señor Ribó.    El senyor Ribó i Canut:    Senyor Castellano, el que vosté planteja és «una trampa saducea». Gràcies.    El senyor president:    Tiene la palabra el señor Castellano, por favor.    El senyor Castellano Gómez:    Gràcies, senyor president.  Senyor Ribó, mosatros no modifiquem el que mos importa a soles. Modifiquem el que mana l'Estatut, que és la norma institucional bàsica no a soles d'este grup parlamentari, ni d'este ni del seu, sinó de tots els valencians. Mire la diferència de tarannà i mire la diferència política: modifiquem allò que exigix el mandat estatutari. En primer lloc.  En segon lloc. Jo estic oferint, no ninguna trampa saducea: possibilisme. Li estic diguent: fan falta dos terços per a poder fer. La qüestió del llistó electoral, ja ho hem dit per activa i per passiva, no anem a perdre ni un minut de temps, mosatros no anem a modificar el 5%. Vostés estaven al 3%, ara estan soles a aplicar la llei D'Hondt. Abans estaven al 5%, ara al 3%. Després de les eleccions no sabem a on estaran. Per tant, els únics que mantenim la coherència som mosatros, i respectem que vostés hui diguen una cosa, demà en diguen una altra i despús-demà ja no saben què diuen. Ho respectem.  Per tant, jo crec que els seus arguments se cauen pel seu pes. Però, mire, mosatros no a soles llegim, sinó que escriguem bé, i no mos té de passar, com el que els passa a vostés, que tenen de rectificar les seues pròpies proposicions o les seues lleis, perquè s'equivoquen en numerets o en sumes aritmètiques. Per tant, afortunadament, els meus assessors no s'equivoquen en sumes aritmètiques, les fan tres vegades, perquè treballen bé. Amb la qual cosa, tot el que vosté ha dit són correccions tècniques, «on diu: "article 11", "article 23"», vosté sap que no té ningun tipus d'importància. I si vosté sí que haguera llegit, sabrà que eixes esmenes les han fet parcialment a la proposició de llei del Grup Parlamentari Socialista.  Per tant, senyor Ribó, jo crec que qui parla sense arguments s'equivoca. S'equivoca i queda com queda. Perquè, precisament, això de passar d'euros a pessetes, que al cap i a la fi és una mesura tècnica correctora que no té ningun tipus d'importància, que se cau pel seu propi pes, o el tema de «a on fica: "article 11"; fique: "article 23"», com vosté sabrà això no se queda ni en la categoria ni d'anècdota. Però, no obstant això, en les esmenes parcials al Grup Parlamentari Socialista, mosatros, que llegim i escriguem, i escriguem bé i no tenim de rectificar el que hem presentat, resulta que li ho ha presentat.  Per tant, ací, jo crec que el que ha d'imperar, primera, és la coherència, i el debat no és en estos moments el llistó electoral o no. Mosatros no tenim de parlar ja res més del llistó electoral. Ja ho hem dit per activa i per passiva: no tenim de parlar ja res més del llistó electoral. Llavors, jo, el que des del Grup Parlamentari Popular, des del consens, des del possibilisme, el que li diguem és: miren vostés, anem a fer una reforma en profunditat, que siga possibilista, que no compte a soles amb els dos terços de la cambra, sinó que compte amb la unanimitat de la cambra, i anem a parlar de tots els temes que vosté vullga, des de l'article 1 fins a la disposició final de la llei electoral.  Clar, altra cosa, és no voler . . . (ininte­l·ligible). I quan jo li dic, vosté me dóna la raó: ni vostés dos estan d'acord amb la llei electoral, perquè tenen uns punts de diferència, i és llegítim i respectable que ho tinguen, i cada u té uns interessos. Vosté vol fer picades d'ull a partits extraparlamentaris per a fer un pacte. El Grup Parlamentari Socialista vol fer picades d'ull per a poder pactar també eixa coalició electoral que volen. Doncs, molt bé! , si mosatros ho respectem tot. Ara, fiquem el respecte als ciutadans i antefiquem l'interés de la comunitat i de la societat a eixe tipus de qüestions, que coincidirà amb mi que són partidistes i electoralistes, i fetes a set mesos, davant una immediatesa de les eleccions, va a tindre un tint electoral i partidista, se vullga o no se vullga. Per tant, no és que siga una trampa, sinó que és una prova de responsabilitat i de maduresa política de cara als ciutadans i de prestigi d'esta institució el dir: anem a complir el mandat estatutari i anem a comprometre's en un grup de treball d'ací que s'acabe esta legislatura, perquè se faja una reforma, de manera similar a com s'ha fet l'Estatut o com se va fer el reglament, i que compte amb el màxim consens possible.  Eixa és la qüestió, senyor Ribó. Jo he vist que no ha pogut rebatre'm i que tampoc m'ha contestat a eixe oferiment que, lluny de ser una trampa, jo crec que és un benefici absolutament per a tots, i espere que recapacite. I com també, ja li dic, que va a tindre ocasió de poder debatre. . . , també en la nostra proposició de llei, com tindrem ocasió de debatre. . . Mosatros no hem presentat una esmena a la totalitat al Grup Parlamentari Socialista, hem presentat unes esmenes parcials, mire vosté. Per què? Perquè volem aplegar a acords.  I això són els fets i no les paraules, i anteposem els interessos de la comunitat, dels ciutadans, als interessos de partit, i diguem que cal complir un mandat estatutari, i se mantenim en coherència amb tot el que hem dit no fa deu anys, sinó amb el que diguérem fa un any i el que diguem hui. Ací, els únics que han variat han segut vostés, que han defés a ultrança el 3% i ara un altre sistema. O el Grup Parlamentari Socialista, que ha defés el 5% i ara defén el 3%, conjuntural, momentàniament o aparentment o com siga. Eixa és la realitat i no n'hi ha més realitat que eixa.  Per tant, jo crec que vosté sap en el seu fur intern, encara que ací tinga de dir el que tinga de dir i fer el paper que té de fer, que és una proposta sensata, és una proposta molt raonable i que estic convençut que al final aplegarem a ella i farem una reforma bona per a tots, inclòs per al seu partit, per al meu i per a tots i cada un dels partits.  Moltes gràcies.    El senyor president:    Muchas gracias, señor Castellano.  Vamos a proceder a la votación. Comienza la votación. Resultado de la votación: 6 votos a favor, 69 votos en contra y 1 abstención. Queda rechazada la propuesta.  Se levanta la sesión durante quince minutos. A las doce y cinco en punto la reanudamos.    (Se suspén la sessió a les 11 hores i 49 minuts)  (Es reprén la sessió a les 12 hores i 5 minuts)    El senyor president:    Se reanuda la sesión.      Proposta de nou Reglament de les Corts Valencianes, presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 53. 031, BOCV número 229)      El senyor president:    Punto número 2: toma en consideración de la propuesta del nuevo reglamento de las Cortes Valencianas. . . -«de les Corts Valencianes»-, presentada por el Grupo Parlamentario Popular, registro de entrada 53. 031, Boletín Oficial de las Cortes Valencianas número 229.  Tiene la palabra, para el turno a favor, el ilustre diputado don Rafael Maluenda.    El senyor Maluenda Verdú:    Molt excel·lent senyor president.  Senyories.  El reglament que en estos moments tenim en vigor va ser aprovat en data 30 de juny de 1994, i si bé se van efectuar en ell modificacions importants, hui, després que la Comunitat Valenciana disposa d'un estatut d'autonomia, és necessari que se faça una reforma per a acoblar-lo al contingut de l'Estatut. Necessari i, jo diria, imprescindible. És imprescindible que fem eixa reforma i la intenció del Grup Parlamentari Popular és que se faça un reglament nou en este sentit.  També és voluntat del Grup Parlamentari Popular aprofitar este nou reglament per a convertir les Corts en el parlament més àgil i més modern d'Espanya, en què no estiguen supeditats a la voluntat política del grup majoritari l'agilitació de les qüestions. No mos pareix correcte que qüestions importants que els distints grups presenten se vegen perjudicats en el temps, calga esperar mesos i mesos, i en alguns casos anys, per a la seua aprovació. Volem, com dia, convertir les Corts en el parlament més àgil i més modern d'Espanya, volem que se puga debatre hui el que hui està passant en el carrer.  Amb eixa intenció, la comissió de reglament va nomenar en el seu si una ponència, ja fa algun temps, que al principi se va reunir, però després se va vore retardada per la prioritat de la reforma de l'Estatut d'autonomia i recentment s'ha représ. Bé, incomprensiblement hi va haver un abandó d'eixa ponència per part de representants de l'oposició. I dic «incomprensiblement», perquè l'acord que teníem els tres grups és que en el si d'eixa ponència només se reformarien aquells articles en què hi haguera unanimitat. Per tant, quan se va crear una discrepància de si vam acordar astò o vam acordar allò altre en la passada sessió, no tenia major transcendència, perquè si els que s'oposaven a eixe text mantenien la seua oposició, s'haguera quedat el text conforme està en el reglament actual.  Per tant, davant l'abandó de la comissió, el Grup Parlamentari Popular va creure convenient presentar esta proposta de nou reglament. Hem dit que el criteri és la incorporació d'aquells preceptes de l'Estatut, perquè siga concordant el reglament amb l'Estatut d'autonomia, com no pot ser d'altra forma, i, a més, mesures per a convertir-lo en el parlament més àgil d'Espanya.  Miren vostés, el títol primer modifica la redacció dels articles quart, quint i sext, que se referix a la cessió constitutiva i al jurament o promesa dels diputats i a l'elecció de la Mesa, i crec que és una cosa que hem comentat i que estàvem tots d'acord, perquè, fins ara, els diputats, la primera cosa que feen quan arriben al Ple és triar la Mesa, abans de jurar o prometre. Això és una contradicció amb el propi contingut del reglament quan es referix a l'accés a l'exercici ple de la condició de diputat, que diu que no podrà ser mai abans de jurar o prometre la Constitució i el nostre Estatut d'autonomia. Doncs, si és aixina, ¿com poden, abans d'accedir a l'exercici de ple de la condició de diputat, elegir la Mesa? Per tant, el que demanem és que la Mesa d'Edat siga la que prenga el jurament o promesa als diputats i, una volta s'haja complit eixe requisit, llavors sí, ja s'estarà en condicions d'elegir la Mesa.  El capítol primer, «Els diputats», bé, engloba distints articles. El sèptim, que determina l'accés a l'exercici ple de la condició de diputat i que mantenim eixa condició, que primer cal jurar o prometre. L'article octau se referia a la suspensió dels drets i deures, que abans era l'article 20, però que afegim la suspensió en cas de notícia fefaent de l'existència d'imputació per delicte, si es dicta per ordre d'empresonament provisional o quan així resulte de condemna imposada en sentència ferma.  L'article 9, que parla de la pèrdua de la condició del diputat, que estava abans en l'article 21, incorporem la pèrdua d'eixa condició per dissolució anticipada de la cambra. O siga, que és una adaptació al que establix l'estatut. El capítol segon, que es referix als drets dels diputat, este capítol comprén els articles 10, 11, 12 i 13 i incorpora i desenrotlla determinats aspectes de l'article 23 de l'Estatut d'autonomia, referits a les percepcions econòmiques, i establix que totes les retribucions del diputats hauran de ser publicades en el BOCV.  El capítol tercer, «De les prerrogatives parlamentàries», esta reforma modifica l'article 12, que ara serà el 14, per a adaptar-lo al que establix l'article 23. 3 de l'Estatut d'autonomia, i suprimix l'article 13 de l'actual reglament, perquè el seu contingut ja figura en el punt 4 de l'article 7.  «De l'organització de les Corts». Este títol, que regula l'organització de les Corts i, en ella, l'organització del grups parlamentaris, presenta una important novetat, i és la figura del diputat no adscrit. Combatre el transfuguisme, senyories, és el compromís de tots els partits i, per tant, el parlament no deu donar facilitats als trànsfugues, sinó tot el contrari, deu ficar dificultats. Les dificultats que les Corts poden ficar per a combatre els trànsfugues són de tipus representatiu, econòmic i també a l'hora de reconéixer els drets parlamentaris o concedir espais físics i mitjans materials.  Aquell diputat que no s'adscriga, diu el nou reglament, al grup parlamentari format per la candidatura en la qual va obtindre l'escó, o que l'abandone al llarg de la legislatura per qualsevol motiu, emportant-se amb ell l'escó, està clar, senyories, que és un trànsfuga. Per tant, no deu ser considerat com un altre diputat que siga fidel al seu compromís polític i electoral, ja que, a més, està cometent una traïció al seu partit i un frau a l'electorat. Per això, incorporem un nou capítol, el capítol II, i un article 25 dedicat exclusivament a regular la figura del diputat no adscrit.  Este precepte determina que en eixes situacions en què qualsevol diputat que no s'adscriga al grup parlamentari format pels diputats que van concórrer amb ell en una mateixa candidatura electoral o l'abandone per qualsevol causa, no podrà formar part d'un altre grup parlamentari ni tampoc del Grup Mixt, i quedarà com a diputat no adscrit. El diputat no adscrit gaudirà únicament dels drets i prerrogatives que a títol individual tinga qualsevol diputat. La condició de diputat no adscrit produirà la pèrdua del lloc que el diputat poguera ocupar en representació del seu grup parlamentari o Grup Mixt en qualsevol òrgan de les Corts, així com el cessament automàtic dels càrrecs electius que tinguera en estos.  El capítol VII, que és el de les comissions, s'incorporen al reglament, a esta proposta de nou reglament, òbviament, aquelles comissions permanents no legislatives que fins ara només depenia la seua constitució de la voluntat política del grup majoritari. I ara, a partir de l'entrada en vigor, si finalment s'aprova esta proposta, es constituiran d'ofici al començament de cada legislatura, i són: Política Lingüística, Dona i Polítiques d'Igualtat, Assumptes Europeus, Drets Humans i Tercer Món.  A més, en el nou article 48 es regulen les competències d'estes comissions permanents no legislatives, amb especial atenció a la de Política Lingüística, que rebrà anualment l'informe de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, i a la Drets Humans i Tercer Món, a la qual s'incorporen eixes proposicions no de llei de tramitació immediata que ha sigut una cosa que només s'ha fet fins ara en este parlament i que ha sigut propi d'esta legislatura, en les que aquelles que van signades, sent competència d'esta comissió, per tots els grups, se tramiten immediatament i es convoca a la comissió, si és necessari, el mateix dia perquè no ha de ser publicada necessàriament ni ha de passar per la Junta de Síndics.  Altra novetat important és la de la creació de les comissions d'investigació que necessàriament hauran de debatre's entre el primer i el segon ple posterior a la seua presentació, evitant així també que es retarde la inclusió en l'ordre del dia i es puga perjudicar en el temps el criteri, l'opinió o la proposta del grup que l'haja presentat.  L'article 55, com a conseqüència d'una cosa que tots estem d'acord, i és que el Parlament deu tindre, com a mínim, 99 diputats, conforme diu l'Estatut d'autonomia, elevem també la composició de la Diputació Permanent, que passa de 14 més la Mesa a 16 més la Mesa. Augmenta en la mateixa proporció que ha augmentat el Ple de la cambra.  «Del funcionament de les Corts». En este títol es produïxen importantíssimes novetats per a convertir les Corts en un parlament àgil i modern. Dia abans el més àgil i més modern d'Espanya, i vull repetir-ho fins a la sacietat perquè és aixina. Vegem  Primera novetat. En compliment del que establix l'article 25. 3 de l'Estatut d'autonomia, l'activitat de les Corts ja no estarà limitada a 8 mesos màxim a l'any, sinó que serà de 8 mesos mínim, amb la qual cosa els períodes de sessions poden ser tant llargs com faça falta. La producció parlamentària s'agilitza i augmenta. Un exemple, si el reglament nou entrara en vigor abans de l'1 de gener, gener no és període de vacances, és període hàbil de sessions. La Mesa hauria de determinar, conforme fan altres parlaments, quin és el període de vacances d'eixe any, d'acord amb la Junta de Síndics.  Altra novetat, segona novetat, s'amplia en un dia més a la setmana per a les sessions en comissió, que podran ser entre dilluns i divendres, abans era des del dimarts, amb la qual cosa s'agilitza també l'activitat parlamentària en comissió.  Altra novetat, la tercera, en la confecció de l'ordre del dia es concedix als grups parlamentaris el dret a substituir en l'ordre del dia les seues pròpies iniciatives per altres del mateix grup que estiguen en disposició de ser incloses.  Quant als projectes de llei, la quarta novetat, també és important, perquè el nou procediment del debat de projectes de llei agilitza enormement el debat en el ple, ja que ara el que es fa en el ple és repetir el debat que ja hem fet en comissió. Per tant, els articles des del 108 al 118, inclusivament, desenrotllen el nou procediment que millora l'antic i les diferències substancials són les següents:  El debat de totalitat. Sempre hi haurà debat de totalitat quan se presente esmena de devolució, o esmena de text alternatiu, o quan no. Sempre el primer pas d'un projecte de llei en la cambra serà la presentació per part del Consell i, a continuació, un debat de totalitat. Clar està, si hi ha esmenes dels grups parlamentaris que demanen la devolució o text alternatiu tindran prioritat.  Per tant, quan hi hagen esmenes serà eixe el debat de totalitat, i quan no hi hagen esmenes es farà un debat de totalitat perquè fixen posició, respecte del projecte, respecte del que ha dit el membre del govern que el presenta i els distints grups parlamentaris i no se passarà a votació, sinó que tant sols se farà una fixació de posició.  Sexta novetat. La deliberació en comissió. La Mesa de la comissió, finalitzat el debat de totalitat, podrà nomenar els ponents atenent les propostes dels grups presentades durant el termini de presentació d'esmenes perquè elaboren un informe. La Mesa de la comissió, atenent les peticions, perquè com està establit excedentàriament, atenent les propostes dels noms de diputats o diputades que presenten els grups. Si la Mesa decidix, que també pot decidir, no nomenar ponència, s'encarregarà directament de l'ordenació de les esmenes per al seu debat. Aixina estem agilitzant enormement el procediment, perquè, primera, estalviem una sessió de comissió per a nomenar la ponència i, a la volta, si la Mesa de la comissió fa l'informe se pot fer també de manera immediata. Per tant, s'avançaria enormement també en el procés de l'ordenació de les esmenes.  Deliberació final en el ple, que és la sèptima novetat. Presentat el dictamen, els grups parlamentaris que ho sol·liciten podran intervindre per temps màxim de 15 minuts per a fixar el seu criteri sobre el dictamen de la comissió o sobre els vots particulars i esmenes mantingudes, procedint-se, després del debat, a la votació conjunta de totes les esmenes i vots particulars de cada grup, sense perjuí que qualsevol grup puga demanar la votació separada d'algunes d'elles.  A continuació, es procedirà a la votació de tots els articles i preceptes de forma correlativa. Finalment, s'efectuarà una votació de totalitat al conjunt de la llei, que ara ja es fa.  En les proposicions de llei serà el mateix procediment, però entenent que l'equivalent al debat de totalitat serà la presa en consideració per la cambra. El que estem fent senyories en este moment.  De les especialitats en el procediment legislatiu. Projectes de llei de pressupostos. La singularitat de la tramitació dels pressupostos es manté i queda igual que en l'actualitat fins a la seua deliberació fins després de la comissió, però per al debat en el ple canvia. En el debat de les esmenes -i esta és la octava novetat-,  cada grup que vulga defensar les seues esmenes haurà, en l'articulat al projecte de llei de pressupostos, d'agrupar en una sola intervenció totes les seues esmenes i vots particulars. En les seccions, agrupar en una sola intervenció totes les seues esmenes a cada secció i als organismes que d'ella en depenen.  Votacions en el ple. En l'articulat es votaran de forma correlativa les esmenes i l'articulat respecte el seu ordre, conforme fem ara.  En les seccions, organismes autònoms i empreses públiques es mantindrà el criteri de votar-se (el senyor president colpeja amb la maceta) de la forma que apareguen en la publicació del vot, i se farà una cosa que no està regulada però que estem fent, se faran les votacions a la finalització de les sessions del matí i de la vesprada, si és el cas, a partir de l'hora anunciada per la presidència.  La reforma de l'Estatut d'Autonomia. El nou article 124 s'adapta al que establix l'article 81 de l'Estatut d'autonomia per a la seua reforma.  De les disposicions amb força de llei, dos novetats més. L'article 131 i 132 regulen, d'acord amb el que disposa l'Estatut d'autonomia, el procediment per al control de decrets legislatius i la convalidació o derogació de decrets lleis.  El títol VII, capítol I, «de la investidura», este capítol adapta el seu articulat al que establix l'article 27 de l'Estatut d'autonomia, sent novetat el fet que si transcorreguts dos mesos des de la primera votació d'investidura cap candidat obtinguera la confiança, el president de les Corts, d'acord amb la Mesa, dissoldrà la cambra i el president de la Generalitat en funcions convocarà noves eleccions, que és una còpia literal del que establix l'Estatut d'Autonomia, però és una important novetat.  El capítol II i el capítol III regulen el procediment per a la qüestió de confiança i moció de censura, d'acord amb el que determinen els articles 30 i 28 de l'Estatut d'autonomia.  Les iniciatives parlamentàries no legislatives, i aquí és on s'agilitza enormement el procediment de la cambra perquè no es perjudique en el temps. Les preguntes parlamentàries, les preguntes al Consell i als seus membres, contenen dos importants novetats.  Primer. El nou reglament arreplega íntegrament la resolució de caràcter general consensuada pels grups i que ja s'està aplicant per a les preguntes d'interés general i procediment especial d'urgència, que són en la proposta les úniques que se substanciaran en el ple. No poden presentar-ne més de quatre per cada grup ple, perquè eixe serà el control del govern en el ple, les preguntes d'especial tramitació d'interés general i les interpel·lacions.  Segon. Una altra novetat és que les preguntes de tramitació ordinària se substanciaran en comissió i podran ser contestades pels consellers o pels secretaris autonòmics i només hauran d'esperar 7 dies des de la publicació per a ser contestades. Les proposicions no de llei contenen tres novetats importants, que és la iniciativa parlamentària que més se perjudica en el temps. Doncs, miren vostés, senyories, perquè puguen substanciar-se de forma molt més àgil i no perden actualitat, la proposta de reglament que presentem establix tres models de proposició no de llei distintes i que són com seguix.  Proposició no de llei de tramitació immediata: és aquella que es presenta firmada pels síndics o portaveus de tots els grups i que podrà presentar-se fins al moment de començament del ple en què es pretén que siga substanciada, fins al moment de començament del ple.  Proposició no de llei de tramitació especial d'urgència: pot presentar-la qualsevol grup parlamentari fins a 9 dies abans de la celebració del ple en què es pretén incloure. Sense perjudici de la seua posterior publicació, es facilitarà als grups parlamentaris una còpia i el termini de presentació d'esmenes finalitza una hora abans del començament del ple. En cada ple podrà ser inclosa una proposició no de llei de tramitació especial d'urgència de cada grup, substanciant-se de major a menor.  Proposició no de llei de tramitació ordinària: pot ser presentada pels grups parlamentaris o per un diputat amb la firma d'altres quatre, com ara es fa. Se substanciaran sempre en comissió i estaran en disposició de ser incloses en l'orde del dia una vegada publicades. El termini per a la presentació d'esmenes finalitzarà 6 hores abans del començament de la comissió.  «De les compareixences del president». Esta és la novetat número 19 i també és molt important. Fixen-se les seues senyories. La proposta modifica les compareixences del president establint que siguen en tots els plens ordinaris, com ja s'està fent. I la important novetat és que convertix estes compareixences en les anomenades question time.  L'article 165 manté el procediment i requisits de presentació i establix. . . , però pel que fa a la substanciació introduïx una important novetat, possiblement pionera a Espanya, i que és la següent: primer, després de la concisa formulació de la pregunta pel síndic contestarà el president del Consell; el síndic podrà intervindre novament per a replicar o tornar a preguntar sobre el mateix tema i després de la nova intervenció del president es tancarà esta primera fase de la compareixença. Els temps totals per a cada un dels intervinents és de 5 minuts. Això és com se fa ara. La novetat: la presidència de les Corts immediatament i sense mediar paraula concedirà el torn d'intervenció a aquell diputat pertanyent al mateix grup parlamentari que el síndic que acabe d'intervindre que instantàniament la sol·licite, per a repreguntar sobre la mateixa qüestió bé al president o al conseller competent.  En qualsevol cas, es concedirà una única intervenció d'una duració màxima d'un minut per a cada un dels intervinents, podent el president delegar la contestació en un conseller encara que la repregunta s'haguera dirigit a ell.  Tercer. Després de la intervenció assenyalada en el punt anterior i amb la mateixa immediatesa i instantaneïtat podrà repreguntar novament i finalment un diputat també pertanyent al mateix grup parlamentari i amb els mateixos termes que s'assenyalen en l'esmentat punt anterior, tant per a la formulació com per a la contestació.  Els articles 168 al 173. . .    El senyor president:    Señor Maluenda.    El senyor Maluenda Verdú:    . . . -acabe, senyor president, ja-. Els articles 168 a 173 que regulen la designació de senadors de la Comunitat Valenciana i l'elecció dels membres d'altres institucions de la Generalitat han segut també adaptats als quòrums establits en el reglament.  I, per acabar, vull destacar que són 19 propostes noves i importants en matèria de tramitació parlamentària al marge, entre altres, ja conegudes que són. . . . , i igual no són tan importants, però que entre totes elles estem convençuts que van a convertir estes Corts en el parlament més àgil i més modern d'Espanya, en què com dia a l'inici de la meua intervenció perquè se puga debatre hui el que hui passa en el carrer. Depén tan sols de la voluntat dels grups parlamentaris.  Per tant, senyories, oferint ja la disponibilitat al consens en la fase de tramitació en comissió, si el ple aprova la presa en consideració on estem oberts a suggerències, estem oberts al consens i que entre tots fem eixe reglament exemplar, que puguen dir, conforme jo estic afirmant, que les Corts Valencianes és el parlament més àgil, més respectuós i més modern d'Espanya. Per què? Perquè se podran debatre en qualsevol moment aquelles qüestions que la societat està analitzant, aquelles qüestions que estan transcorrent en la nostra comunitat, el que passa hui en la Comunitat Valenciana, que hui les Corts Valencianes puguen pronunciar-se sobre elles.  Res més, senyories, i espere el recolzament dels distints grups parlamentaris.  Gràcies.    El senyor president:    Muchas gracias, señor Maluenda.  Tiene la palabra, para el turno en contra, el síndic del Grupo Parlamentario Socialista, señor Such.    El senyor Such Botella:    Moltes gràcies, senyor president.  Senyor Maluenda, en primer lloc, agrair-li l'esforç explicatiu que ha fet de la proposta de nou reglament que fa el Grup Parlamentari Popular. Els esforços sempre s'han de valorar i, en este sentit, doncs, el valorem positivament.  Però, mire, des del Grup Parlamentari Socialista veiem amb molt bon interés. . . , i sobretot creiem que el reglament, que és la norma de funcionament de la cambra, era un element substancial, fonamental, del que és l'estat de dret i, sobretot, la forma d'actuar en les Corts, que garantira per a tots criteris i drets objectius a què atendre-mos tots els grups parlamentaris a l'hora de defensar cadascú les seues idees i, sobretot, de defensar les posicions que els nostres votants els han marcat. Per tant, sempre hem entés que el reglament de la cambra deu ser la norma màxima de funcionament que garantixca l'objectivitat, els drets i, sobretot, que tots sigam iguals. És a dir, que tots els grups parlamentaris sapiam a què atendre-mos, sigam iguals en drets i en obligacions i que, en definitiva, servixca per a marcar el terreny de joc, el terreny de joc en què tots ens hem d'entendre.  Però, mire, nosaltres veíem amb bons ulls i participàrem inicialment en el que era la mateixa ponència de reforma del reglament, creíem i teníem esperances que eixa reforma i que eixa ponència anava a treballar d'una forma seriosa i que anàvem a arribar a bon port. Per què? Doncs, perquè havíem establert una sèrie d'actuacions a través de mitjans tècnics amb els mateixos lletrats de la casa, teníem a la nostra disposició, al nostre abast, la totalitat de reglaments reformats de la majoria de les comunitats autònomes, inclús de l'Estat, de les Corts Generals, i creíem que entre tots podíem arribar a un cert consens.  Però, mire, això es va frustrar, senyor Maluenda. Vosté sap igual que jo que férem algunes reunions, avançàrem un poquet, acordàrem unes coses, les teníem per escrit, senyor Maluenda, i que, de colp, allò que havíem acordat, que era poquet, ens varen dir que ja no estaven d'acord amb això. I la veritat és que tinguérem una sensació de frustració i de pèrdua de temps i, sobretot, el que és pitjor, de presa de pèl, que ens va portar a dir que en eixes condicions de negociació no calia fer res, perquè, per a què negociar amb el Grup Popular unes coses, acordar-les i després, per darrere, algun altre membre del Grup Popular dir que no és correcte el que hem negociat i el que hem acordat, ens pareixia que no era el més adequat.  Bé, nosaltres, tant el Grup d'Esquerra Unida com el Grup Socialista, decidírem que això no era forma de funcionar i ho posàrem palés i ho manifestàrem: mos en anàrem de la comissió. La resposta del Partit Popular? : «No passa res». La resposta del Partit Popular va ser: «Que dóna igual, que això ho aprovaré jo». Eixa va ser la resposta del Grup Popular: «Que això ho aprovaré jo». (Veus) I ens pareix molt bé, senyor Maluenda, no ens pareix correcte des del punt de vista polític i, sobretot, de fixació de les regles del joc, però ens pareix molt bé que el Partit Popular, com té la majoria, diga que el reglament el fa ell. Ens pareix molt bé. Això és completament democràtic i legítim. Nosaltres no ho havérem fet, però vostés sí, i han presentat un text que, entre altres coses, no era el text que enteníem que devia refondre totes les millors propostes per a fer este parlament el més àgil, el més eficaç de tot els parlaments autonòmics i tal. Vostés van redactar el seu, el presentaren i ja està.  Mire, jo crec que no es pot faltar a la veritat i, sobretot, quan és una veritat parcial. Vosté diu que en esta proposta de reglament va a fer el parlament més àgil i eficaç de tots els parlaments. . . No és cert, no és cert! Perquè manté els mateixos problemes que manté l'antic, exactament els mateixos problemes. A més a més, vosté diu, i a més ha dit ací, públicament, que este reglament el presenten perquè no s'aplique permanentment la voluntat política del grup majoritari! Ho ha dit vosté ací, en esta trona: perquè no s'aplique la voluntat majoritària del Partit Popular en este cas. . . (Veus) No: la voluntat política del grup majoritari permanentment.  Anem a vore, és que vosté això ja ho pot evitar ara i no ho està fent, senyor Maluenda. Si vosté estiguera d'acord que poguérem opinar almenys els grups de l'oposició, havérem avançat un poc. Però tot açò està farcit d'una falta de credibilitat, de credibilitat i de confiança, senyor Maluenda, a l'hora de fixar les regles del joc, que vostés no ens han donat peu a poder obtindre, a poder obtindre, com a grups de l'oposició, respecte del grup majoritari.  També diu que en este reglament nou que vosté planteja, es podrà discutir del que passa hui en el carrer! Bé, açò és insòlit, eh? Açò és insòlit. O siga, avui també es podria discutir del que es parla en el carrer i vostés no volen. Però, ¿com pot dir això? Sap de l'única cosa que es pot discutir avui? Del que vostés volen, simplement del que vostés volen. Si vostés vullgueren, avui podríem discutir d'allò que considerem els grups parlamentaris que és d'actualitat; però vostés no volen. Ara bé, quan vostés tenen un interés, caram! Mire, vosté eixa comissió de seguretat ciutadana que ha proposat el temps que porta pendent des que vostés la registraren, i mire vosté altres comissions que porten moltíssim temps esperant i, com vostés no volen, doncs, no es discutix, perquè per a vostés no és interessant.  Per tant, deuria de girar, canviar la terminologia i dir que no és el que avui passa en el carrer el que cal discutir, sinó el que vol el Grup Parlamentari Popular que es discutixca en estes corts i no el que volen els ciutadans d'esta comunitat. Eixa és la terminologia que vosté deuria canviar, perquè és el que aplica, senyor Maluenda.  Perquè, mire, si no mos coneguérem de res i vosté em plantejara açò, jo, de veres, diria, «anem a entrar a vore-ho i a discutir-ho». Però és que, com pels fets vos estem coneguent i sabem que feu exactament el contrari del que esteu predicant, no hi ha credibilitat! , no hi ha cap credibilitat, senyor Maluenda.  I vaig a posar-li alguns exemples. Mire, vosté. . . Però, exemples que són propostes que mosatros volíem fer al reglament i que vostés, en este reglament tan magnífic, àgil i. . . , doncs, no ho posen. Per a mosatros són substancials, i també li dic que, amb vista a la nostra responsabilitat, li ho plantejarem com a esmenes parcials, per vore si vostés són tan amables d'entrar-ho.  Mire, este reglament no és nou, és vell, és restrictiu i sols pretén, en la seua filosofia, solucionar els seus problemes, o almenys que vostés donen la imatge que avancen democràticament quan els fets els contradiuen permanentment a vostés, quan els fets els contradiuen permanentment.  Mire, en el dret a la documentació. Explique'm vosté en què canvia la situació, el dret a la documentació dels grups de l'oposició respecte al que hi ha ara. No res. No es regula ni el dret de visita. ¿Vosté sap com mos tracten a mosatros en les conselleries quan anem a demanar papers? ¿Sap com mos tracten? Tampoc regula com s'exercita eixe dret, el dret de visita, el dret d'anar a vore la documentació.  Clar, vostés, a la vegada, també vulneren allò que és segons diu la llei. Clar, no posen el control de totes les entitats dependents de la Generalitat Valenciana o que reben fons públics, que deurien estar també garantida la documentació per als diputats, i tampoc està! , tampoc els interessa! I prova és que hem enviat sol·licituds de documentació i ens diuen que són «entidades jurídicas privadas mercantiles sin fines» de no sé què «con la totalidad de fondos públicos»! Però els diputats no tenen dret a conéixer res. I això vosté no ho arregla.  Mire, en el tema de la transparència. En el tema de la transparència tampoc posa allò de què hem parlat abans i que hem discutit amb el senyor Ribó, el tema de la publicitat del registre de béns i activitats, que siga públic, que s'incorpore a la web, que tot el món puga vore-ho, i ja està i no passa res. Això tampoc ho posa. O que les activitats compatibles deuen ser conegudes en la comissió de l'estatut dels diputats, i la seua millora de tot això. Tampoc.  En el tema del Grup Mixt i el no adscrit, de veres que el desficaci és monumental. Intenten vostés arreglar l'estrall que el senyor Tomás els va plantejar un dia quan se'n va anar al Mixt. I, a més, és un desficaci la regulació que vostés fan. N'hi han regulacions molt millors que les que vostés fan i molt més sensates que les que vostés fan. Ara, com ho fan ad hoc, per a un problema puntual i sols juguen a la curta. . . Juguen sols amb elements conjunturals d'eixe moment i no preveuen possibilitats de futur d'altre tipus de coses que poden ocórrer i que caldria regular més tranquil·lament, senyor Maluenda.  Mire, el recurs de reposició, per a què? Anem a vore, per a què? Jo li pose un exemple, el que mos ha passat este matí, avui, quan he dit que no se complien quaranta-huit hores, que és el que diu el reglament. A mi me poden dir, «faja vosté un recurs de reposició», i el faig, efectivament. I què? I, si no, vaja vosté al Tribunal Constitucional i d'ací tres anys ja vorem, però açò ja haurà passat. La impotència que tenim els diputats per a fer valdre els drets, caldria vore-ho d'una altra forma, caldria analitzar-ho d'una altra forma, i no deixant-ho com està perquè aixina és com els interessa a vostés. I és que dóna igual que se vulneren els drets de la gent, dels mateixos diputats, dóna igual! I se vulneren, eh? , he de dir que se vulneren.  Mire, això de les comissions d'investigació és de nota. O siga, vostés no toquen res de les comissions d'investigació. A mi m'agradaria que aplicaren vostés la doctrina Zaplana o, almenys, que aplicaren el que diu el reglament que ha presentat el senyor Arenas en Andalusia, i voria vosté el canvi substancial en el tema de les comissions d'investigació. Però ni això. O siga, no hi ha possibilitat que una comissió d'investigació es puga aprovar de ninguna de les maneres, si el grup majoritari no diu que hi està d'acord. . . , que hi està d'acord i anem a vore què passa. Val?  N'hi han fórmules, senyor Maluenda, que es poden incorporar, com en el reglament de Catalunya, a on un terç dels diputats signen, sols poden firmar-ne una per any, però que és de compliment obligatori. N'hi han fórmules. Esperem que vostés algun dia entren que les comissions d'investigació, quan les demana l'oposició, doncs, se suposa que també tindrà de tindre en compte alguna cosa.  Mire, el tema de la Diputació Permanent, han fet una mala regulació del tema. Molt mala regulació. En el tema de l'ordre del dia. . . Anem a vore, qui mos garantix que hi haurà control al govern, senyor Maluenda? Qui mos ho garantix amb el nou reglament? Per cert, qui mos ho garantix ara? Qui mos ho garantix ara? La voluntat majoritària del que mana, de vostés. És a dir, ¿com es pot fer el control al govern en estos moment, si vostés no volen? Quan vostés han decidit que no n'hi ha control al govern dimecres per la vesprada, doncs, no n'hi ha havut! Quan han decidit que el president no ve? Doncs, tampoc n'hi ha havut! Quan han decidit que no ve perquè ja ha parlat massa, doncs, no cal! (Remors) Això és el que està passant ara!  ¿Vosté posa ahí que serà obligatori que vinguen els consellers a la sessió de control i que hi haurà sessió de control tots els plens ordinaris, tal. . . , i que el president de la Generalitat està obligat a vindre a contestar? No ho posa en ningun lloc i no va a posar-ho! I mos està parlant ací vosté de la question time i de la fórmula esta magnífica. Però, anem a vore, però si demà no ve el president! , i no passa res, i a vostés els dóna igual! Demà no ve el president: com mos garantix vosté que vindrà a contestar la question time! Per favor! No és possible!  Vosté, en tot cas, deuria garantir i establir l'obligatorietat que vingueren a les sessions de control almenys. Perquè, clar, jo m'he llegit el que és la resolució del tema de les preguntes d'urgència, i, clar, diu, en les sessions ordinàries, igual que diu el reglament en les sessions a. . . ¿Que la de demà no és una sessió ordinària? ¿És ordinària? ¿I per què no està el president? És que és incomprensible.  Mire, és que no tenen credibilitat vostés per a fer este tipus de plantejaments, perquè com estan fent tot el contrari, no hi ha cap credibilitat. Almenys, nosaltres no els la tenim. Si vostés es comportaren d'una altra forma, tornaríem a intentar recuperar un poc de confiança, de confiança que cal respectar els drets de la gent. I vostés no ho fan. No ho fan.  Mire, vostés estan diguent, i han plantejat, i nosaltres ho podem compartir, senyor Maluenda, el tema de la major utilització de les comissions per a resoldre tant compareixences com interpel·lacions com també processos legislatius en les mateixes comissions. Mosatros ho podem compartir. Ara bé, vosté no ha regulat tampoc en el reglament, no regula, quantes sessions de comissions hi hauran al mes. . . Perquè tindran de regular-ho i posar-ho obligatòriament. (Remors) No, no, no ho regula obligatòriament. Avui tenim comissions que des que es van constituir no s'han tornat a ajuntar, i estem acabant la legislatura, eh? , estem acabant la legislatura.  Si no se regula quantes sessions de comissions hi hauran per mes o, almenys, en període de sessions, difícilment podem articular les comissions com a fórmula d'alleugerar el que són les propostes del Ple. I això caldria fer-ho. I li dic que compartim el criteri de passar a les comissions molta de la tasca del Ple per a intentar alleugerar i que els plens servisquen realment per a allò que han de servir: per una part, legislar i, per l'altra, fiscalitzar i controlar el govern, que en estos moments intenta escapar-se per totes les formes.  Però hi ha un element que per a mosatros és important, i és el tema de la participació dels ciutadans en la presa de decisions, senyor Maluenda, que vostés tampoc el treballen. La presència de ciutadans, i d'entitats i d'organitzacions de tot tipus que puguen parlar en comissió i que puguen defensar les seues propostes, i que no passe res. Això per a mosatros és important. A la vegada, també la iniciativa legislativa popular, i que aquells que la presenten puguen vindre a esta trona a defensar la iniciativa legislativa popular. I tampoc estan vostés per la labor.  Mire, i el que és de nota ja és el tema de la moció de censura, senyor Maluenda. Efectivament, la moció de censura visto lo visto, visto lo visto, tinguérem ocasió de vore el desficaci que es va muntar, que van haver de parar el ple per a vore com acabàvem, perquè no sabien com anàvem a acabar el ple, caldria regular-ho. Dic jo que caldria regular-ho, perquè no quedara al lliure albir que algun portaveu vullga acabar l'últim en un debat o no. Caldria regular-ho. Almenys, que quedara clar com s'aplica. I a més a més, caldria regular l'obligatorietat del censurat a parlar, a parlar. Perquè, clar, que el censurat no òbriga la boca en una moció de cesura que l'afecta a ell, açò és una cosa insòlita. Almenys, podrien posar també l'obligatorietat del censurat a defendre's. Això hauria de ser una cosa també de caixó.  Mire, jo crec que, en definitiva, senyor Maluenda, un reglament, un reglament, ha de fer-se per consens. No pot fer-se per imposició i enganys. No pot tirar-se per la via del mig i dir: «Açò, com tinc majoria, jo ho aprove perquè tinc interés en aprovar-ho». A vore si vosté mos explica quin és exactament l'interés que tenen per aprovar este text, que és curt, que és curt, que no arriba a arreplegar el que són les necessitats reals del parlamentarisme modern ni àgil, per molt que vosté s'encabote, i que és restrictiu respecte els drets de l'oposició; que no garantix la presència del govern de ninguna de les formes, per molt que vosté incorpore el tema de la question time; que no obliga ningú a res i que seguim en les mateixes, i és que la majoria imposa a la minoria tots aquells criteris que li dóna la gana. I a les proves mos hem de remetre.  Mire, a mi em dol molt, i li ho deia al meu company Perelló abans. . . Nosaltres ens passàrem diverses juntes de portaveus eliminant temes per a vore si podíem per ordre incorporar elements, i vosté ho sap que ho férem. «I esta la suspenem, i esta la retardem, esta la llevem, mos interessa parlar d'açò. . . ». Mai arribàvem, mai arribàvem, senyor Maluenda, que es poguera posar en l'ordre del dia allò que interessava al Grup Socialista. No obstant això, el que a vostés els interessa en tot moment vostés ho posen i no passa res, encara que no estiga en disposició de vore's. I això és una falta de respecte, això és no tindre criteris d'objectivitat, d'igualtat i de respecte als drets dels diputats.  Gràcies. (Aplaudiments)    (Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Rosa María Barrieras Mombrú)    La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, il·lustre diputat.  Demana la paraula per a rèplica, en representació del Grup Parlamentari Popular, l'il·lustre diputat senyor Maluenda.    El senyor Maluenda Verdú:    Molt excel·lent senyora presidenta.  Senyories.  Mire, senyor Such, no és una novetat per a mosatros que vostés no vullguen que es reforme el reglament, no és ninguna novetat. A més, vosté m'ho ha dit a mi, i ho ha dit públicament. Ho ha dit públicament en els mitjans de comunicació: «No vull que se reforme el reglament perquè me sent molt còmode amb este reglament». Veritat que és veritat? Això ho ha dit vosté, i ho ha publicat un diari d'esta ciutat, un diari que té repercussió en tota la comunitat. I vosté m'ho ha dit a mi, i ho ha dit en els entreactes de la Junta de Síndics i ho ha dit als mitjans de comunicació. Vostés no volen. Vostés volen que el reglament que van fer els socialistes amb la seua majoria siga una excusa per a criticar el Partit Popular, perquè amb la seua majoria l'aplica. Anem a fer un reglament entre tots. Clar que sí!  Però per què el presentem mosatros? Per la falta de seriositat del seu grup, la falta de seriositat del seu grup. Aquí estan els dos ponents, el senyor Toni Such i el senyor Antonio Torres, que van abandonar una ponència, ja no han tornat més, a pesar que l'article 15 del reglament diu que els diputats tenen l'obligació d'assistir (la senyora vicepresidenta primera colpeja amb la maceta) a totes les sessions de ple i comissió. No obstant això, ho incomplixen. Clar! Si passen del reglament!  I per què la van abandonar? Perquè van dir que si havien traslladat a eixe article primer el tema de l'idioma valencià, conforme ho diu en l'Estatut d'autonomia. . . Però, clar, com en l'Estatut d'autonomia pareix ser que se'ls va colar eixe gol, després se sentien violents perquè ho posàrem novament en el reglament. I això és el que posàrem. Però és que el compromís que hi havia en la ponència és que tan sols es reformarien aquells articles en què hi haguera unanimitat. Llavors, si el text que jo els oferia no comptava amb unanimitat, no passava res. Si no tenien ningun problema, eixe article es quedava conforme està en l'actual reglament.  Mire vosté. . . i vosté parla que falten coses. Ja que estic parlant d'eixe article, vull dir-li que vorà que presentarem esmenes a la nostra pròpia iniciativa, perquè volem millorar-la. I en eixe article primer incorporarem també el reconeixement al dret a utilitzar el llenguatge de signes per a les persones sordes. Perquè vostés que són tan progressistes, entre cometes, a ningú se'ls ha ocorregut que una persona sorda també té dret a ser diputat. Clar que sí, que té dret a ser diputat! Com vosté i com jo i com qualsevol ciutadà. Mire, ja tenim preparada una esmena per a incorporar eixe reconeixement al llenguatge de signes.  Diu: «És que vostés ara presenten vostés a soles. . . quan s'ha vist això? ». Llavors, què és el que ocorre? Si jo li donara la raó al seu criteri, aquí aplegaríem a la conclusió que quan els grups de l'oposició no volen que s'aprove una llei, l'abandonen, abandonen la ponència -bé, que ja ho solen fer-, abandonen la comissió i resulta que el grup majoritari no pot continuar endavant amb la tramitació?  És que qui representa la cambra, qui representa la voluntat popular del poble valencià? El conjunt de la cambra. Com adopta les decisions el conjunt de la cambra? En este i en qualsevol parlament del món, per majoria. En este i en qualsevol parlament del món per majoria. Diga'm vosté en quin reglament, perquè ha criticat la nostra proposta, es permet que l'oposició puga substituir punts en l'ordre del dia per altres? Diga'm en quin parlament? En ningun. Aquí en esta proposta això és una cosa que es concedix a l'oposició.  Diga'm vosté, diga'm vosté quin parlament d'Espanya permet que el que hui està passant en el carrer es puga debatre hui? Ningun. Aquí sí, perquè establim el sistema de la proposició no de llei de tramitació immediata, perquè. . . el que està fent-se ja en la comissió de drets humans. Però a qui se li va ocórrer allò de la comissió de drets humans? A vostés, a vostés? No. A este grup parlamentari. L'únic cas en Espanya que se presenten eixes iniciatives signades per tots i d'immediat, sense junta de síndics i sense publicació, es convoque la comissió per a vore-la. Això volem també que siguen els temes d'interés generals o de política general que ocórreguen en la comunitat o que generen una alarma social. En ningun parlament d'Espanya.  Bé, i comparéixer representants de la societat civil que no siguen diputats o membres del govern en el Ple, diga'm en quin ple es fa? Això és el que vosté deia aquí. Jo crec que vosté té ahí un poquet d'empanada. . . Entre el poquet que sap del reglament i el que ha pogut estudiar, no li ha donat lloc a assimilar-ho, no li ha donat lloc a assimilar-ho. Diga'm vosté en quin parlament? És que no estem aquí els representants de la societat valenciana, és que no són estos (la senyora vicepresidenta primera colpeja amb la maceta) diputats i diputades els representants de la societat valenciana? Mire, no. En comissió -com no es coneix el reglament-, en comissió poden comparéixer, en comissió poden comparéixer. I de fet, estan compareixent, en la comissió de la sequera, en la comissió d'agricultura, en la comissió de política social, en la comissió de dependència. Estan compareixent. Però, clar, com vostés abandonen les comissions, no s'enteren, no s'enteren. Eixe és el problema.  Mire, vosté ha dit algunes coses que sí que puc estar més o menys d'acord. Per això he dit en la primera intervenció que estem oberts al consens. I en la fase de comissió, a la millor apleguem a acords puntuals. Eixa és la nostra voluntat. Demostren vostés també la seua responsabilitat en un tema tan important, que no volen deixar només al grup majoritari. Mosatros volem que siga gràcies al consens de tots.  Dret de visita. Mire, des de 1983 a 1994, dotze anys, s'ha aplicat el reglament actual que van fer vostés per majoria. Ahí no hi havia dret de visita. On està reconegut el dret de visita? El reglament del Congrés dels Diputats té el dret de visita reconegut als diputats espanyols? El reglament del Senat té reconegut el dret de visita per als senadors? Diga'm en quin article. . . ?    La senyora vicepresidenta primera:    Senyor Maluenda, vaja finalitzant, per favor.    El senyor Maluenda Verdú:    Acabe, senyora presidenta.  El diputat no adscrit. Mire, a mosatros no mos ha generat ningun problema que el senyor Tomás abandonara, fent un acte de transfuguisme, el grup parlamentari que l'ha portat a la cambra. No mos ha ocasionat ningun problema. Allí el veu, a ell a soletes. I ho dic amb el màxim respecte. Li conteste a vosté. Ho dic amb el màxim respecte, però és un acte de transfuguisme. I hi ha un compromís entre els partits polítics de combatre el transfuguisme. Les institucions han de combatre el transfuguisme. Com van a combatre'l, dient-li al senyor Tomás que se sega al revés, de cara a la paret? No. Això és en els col·legis, que ho feien antigament. Aquí, una forma de combatre el transfuguisme és no donar ocasió que per interés econòmic o per qualsevol interés, per qualsevol cosa un abandone el seu grup i s'emporte l'escó. Perquè si abandona el seu grup i es deixa l'escó, no passa. Això és el que regulem quant al diputat no adscrit.  La convocatòria del ple. Mire, vosté ha dit una cosa este matí que tenia raó, tenia raó. El que passa que ho ha dit tard, com sempre. Vosté és que és de reaccions tardanes. Perquè si vosté el que ha dit este matí ho haguera dit en la Junta de Portaveus, no s'haguera pogut convocar este ple, però es va convocar per unanimitat. I allí estava vosté. . .    (Ocupa la presidència el senyor president, Julio de España Moya)    El senyor president:    Señor Maluenda, muchas gracias.    El senyor Maluenda Verdú:    . . . -acabe, senyor president-. És de reaccions tardanes.  Mire, la Diputació Permanent també la critica, i augmenta en la mateixa proporció que el Ple. Per què ha de criticar-la?  I el control del govern, mire, està molt clar que el control està garantit en tots els plens, ho diu el reglament, mitjançant preguntes d'especial urgència i interpel·lacions. I que el president. . . no hi ha hagut president en la Generalitat que haja comparegut mai tant com el president Camps. I el president Camps compareix. I no tenia. . . (El senyor president desconnecta el micròfon del diputat)    El senyor president:    Muchas gracias, señor Maluenda. (Remors i aplaudiments)    Por favor, señores diputados, respeten un poco las cosas. Supongo que la intensidad del señor Maluenda está indudablemente inducida por su voluntad de explicarles a ustedes todo lo que es el contenido del debate, la propuesta de reglamento. (Veus) Vale.  Señor Such.    El senyor Such Botella:    Moltes gràcies, senyor president.  Senyor Maluenda, li reitere, li reitere que realment li he de reconéixer l'esforç que vosté fa.  Però vosté tenia un problema, i és que anàvem. . . jo crec que fent les coses bé, estàvem negociant, estàvem negociant i anàvem fent les coses bé, fins que a vosté el desautoritzà el seu grup. (Veus) El va desautoritzar el seu grup. I quan al negociador el desautoritza el seu grup, i del que acordem no hi ha manera d'arribar a res, evidentment a perdre el temps ens n'anem a un altre lloc. I aixina ho manifestàrem. I a més a més, a partir d'ahí, varen fer vostés el que consideraren. . .  Mire, és cert, és cert, jo he dit públicament que jo vull el reglament que vosté està aplicant. És cert, és cert. I ho torne a dir. Vull el reglament que vosté aplica, el que vosté aplica, perquè vosté aplica no el Reglament de les Corts, no, aplica el que li dóna la gana. (Protestes) I és una forma de fer crítica al que vosté està aplicant avui. (El senyor president colpeja amb la maceta) Vostés estan interpretant i fan el que consideren, el que consideren.  I mire, vosté deia: «Es podrà parlar de les coses que ixen en el carrer». Però no, no -i li ho reitere-, només es parla de coses que a vostés els interessa. Jo he tingut bones mostres. Ja ho hem agarrat amb filosofia el que mos passa als grups de l'oposició, amb molta filosofia. I quan vostés diuen que açò afecta a persona física, jurídica, que ho entenen vostés, o que això es fer algun juí de valor, diuen que no. Quan vostés fan una proposta que diuen que la Generalitat de Catalunya no sé què i fan un juí de valor. . . Però a vostés això no els afecta, per això són els qui manen.  Però és que vosté no ha fet cap esforç per a consensuar absolutament res, senyor Maluenda. Jo crec que açò és el suficientment important, el Reglament de les Corts és el suficientment important perquè avui vostés facen un gest, i és el gest de retirar este text, el gest de retirar este text i de reiniciar les converses per a acordar el nou Reglament amb consens de tots. Jo crec que això seria un gest de dignitat. Perquè, d'altra manera, amb la seua majoria, efectivament, aprovaran, aprovaran, el text que els done la gana i estaran possibilitant que allò que ha sigut el costum habitual d'estes Corts, i és que les regles del joc les fixem entre tots, encara que després no es respecte, no torne a passar ja, no torne a passar. Vostés estan en disposició de tirar endavant este reglament, d'aprovar-lo, perquè tenen la seua majoria, però això seria molt roín per al que serà la normalitat dels treballs d'esta cambra. Seran unes regles del joc imposades a la resta del grups parlamentaris.  Jo li demane que faja un gest, que retire este text avui mateixa i que ens trobem tots a parlar. Abans es demanaven gestos: jo li'l torne a demanar, senyor Maluenda, i esperem, doncs, que el seu grup parlamentari l'autoritze a fer este gest, perquè jo crec que seria adequat a tots.  Mire, vosté parlava del tema. . . , ha dit ací el tema de l'idioma valencià i el «gol»! , el «gol»! O siga, posar això de l'idioma valencià és un gol? Vosté no s'ha llegit la denominació de valencià, idioma i llengua? És que és el mateix. És que jo no entenc vosté. . . (Veus) Però jo, l'única cosa que li dic és que els tres grups parlamentaris acordàrem una cosa amb vosté i el seu grup parlamentari el va desautoritzar i a l'únic que li han clavat un gol ha segut a vosté! A vosté li han clavat un gol! , no vosté a mosatros, a vosté! , (veus) que vosté va acordar amb nosaltres unes coses i després el van deixar fora de joc desautoritzant-lo. Diga'm a mi a qui li han marcat un gol en tot açò.  Mire, hi han coses que són de caixó. Primera: credibilitat per a fer propostes. Vostés no en tenen cap, cap! Estan parlant de control al govern, no en tenen cap! Mire, i vaig a fer-li una reflexió, que vostés reiteren permanentment en estes Corts, i és que «el president ha segut el president que més ha vingut a contestar». I jo li tinc de dir, senyor Maluenda: encara ha vingut poc, perquè era la seua obligació, eh? No és una cosa que ha vingut fent un favor a la resta: era la seua obligació vindre a estes corts. Ací es va aprovar una resolució de Presidència acordada pels grups parlamentaris d'obligat compliment. . . Obligat compliment! Tanmateix, vostés ho fan com que ha vingut voluntàriament i que s'ha sotmés perquè ha segut una cosa graciable. Mire, canviem ja la gràcia pels drets, canviem ja la discrecionalitat per les obligacions. I si tenia de vindre 200 i n'ha vingut 150, no és que ha vingut 150 i és el que més ha vingut, sinó que n'ha faltat 50 i no tenia d'haver-ne faltat cap, senyor Maluenda! A vore si canviem un poc el xip, eh? , i sapiam que el que són drets i obligacions són sagrats (veus) i que estes coses no són discrecionals i subjectives que u vullga fer una gràcia i vindre i que, per tant, si no ve, no passa res, sinó que, si no ve, està incomplint una obligació, que és donar compte davant la sobirania del poble valencià i està fent un despreci monumental al que són els drets i la sobirania del poble valencià.  I això és el que nosaltres volem remarcar. I li ho dic: el que té obligació, té obligació. I, si no, també li ho dic: en la seua majoria està la disposició de poder agarrar, igual que va fer el president la norma, llevar-la, i ja no tindrà cap obligació. Però quan u té obligacions, té drets, ha d'exercir-los, i estes coses, senyor Maluenda, no són graciables. I, per desgràcia, amb este reglament nou que vostés presenten, no hi ha cap garantia de res. Perquè, ¿com va a fer vindre vosté el senyor Camps ací -al president mut que tenim en estos moments, i absent-, com va  a fer-lo vindre a parlar de la question time si és incapaç de vindre demà ací a donar la cara? (Aplaudiments)    El senyor president:    Muchas gracias, señor Such.  En el turno de fijación de posición del resto de los grupos políticos, tiene la palabra. . . señor Tomás, en representación del Grupo Mixto.    El senyor Tomás Puchol:    Gràcies, president.  Hui passarà a la història un reglament de les Corts que supostament hauria d'haver segut aplicat a tots per igual en esta cambra durant tot el temps que ha estat de vigència. Però la veritat és que n'hi han indicis que això no ha pogut i no ha segut aixina de ninguna de les maneres.  El reglament que s'intenta aprovar hui, en el qual no vaig a entrar en el fons ara, de moment, jo crec que és un intent, a la millor, de convalidació d'un flagrant cas de discriminació que s'ha produït, doncs, en este Corts i en estes Corts Valencianes. Això que m'han dit que ací estic jo i no passa res i que no estic cara a la paret, bé, és cert, però caldria matisar-ho una miqueta, perquè allò cert és que a pesar que en estes Corts Valencianes hi han havut diversos casos de transfuguisme, doncs, puc dir, i puc dir-ho amb la boca plena, que se m'ha tractat com si fóra l'inventor del transfuguisme.  Però, aixina les coses, ací, doncs, hem tingut un reglament i en el mateix reglament, doncs, hi han havut persones que, per diferents causes, doncs, han exercit un dret que, al cap i a la fi, és un dret que tal com està regulat, individual, que u pot exercitar segons la seua consciència. Però els resultats o els comportaments no han segut iguals o equitatius per a tots. En la legislatura passada, si la informació que tinc jo no és incorrecta, que crec que no ho és en ningun cas, doncs, hi va haver una persona, un diputat, que va agarrar la mateixa determinació que vaig agarrar jo en un moment determinat. Eixa persona, bé, tot açò que s'ha dit, que jo no entre en la qüestió de si és just o és injust, ahí doctores tiene la iglesia i cada u pot pensar el que vullga, sí que se li va dotar d'unes quantitats econòmiques, sí que se li va dotar d'una sèrie de prerrogatives i sí que se li van ficar tots els mitjans que eixa persona va necessitar per a poder exercitar dignament una cosa per a la qual tenia l'acta de diputat.  En el meu cas, en concret, no ha segut aixina, Com no ha segut aixina i el reglament és el mateix i a u no li agrada que li xafen el cap, doncs, això se va ficar en coneixement de la justícia i, en estos moments, la justícia està a punt de parlar. Està a punt de parlar i per això dic jo que este nou reglament i la seua precipitació a presentar-lo i a aprovar-lo, tal vegada puga ser un intent, com si diguérem, de convalidació d'una cosa que, bé, està avalada en este moment pel ministeri fiscal i també pel servei jurídic de les Corts, que no s'ajustava, en tot cas, a reglament.  I no estic demanant almoina. O siga, a mi m'és enterament igual si tinc un ordinador, que no el tinc, no m'han ficat ordinador; m'és enterament igual que me donen més diners o que deixen de donar-m'ho, açò no és una qüestió de diners, encara n'hi ha gent que és capaç de menejar-se per altre tipus de valors. Però el que sí que està clar és que u té d'acudir i té de ficar en coneiximent de la justícia tot allò en què veu que se li està faltant als drets fonamentals.  També s'ha dit que, bé, que n'hi han traïcions al partit i un frau electoral. Evidentment, però no a soles els trànsfugues: n'hi ha molta gent que, aixina com una persona, a l'hora d'abandonar el seu partit o el seu grup d'origen i passar-se al Grup Mixt, podria haver agarrat la determinació, a la millor, d'anar-se'n i tornar l'escó; també està clar que n'hi han altres que també podrien abandonar el seu escó i dedicar-se a fabricar, per exemple, fitosanitaris. És qüestió, en tot cas, doncs, d'una voluntat i d'exercitar un dret, en tot cas, que mos assistix. L'única cosa que passa és que n'hi han vegades a u li fan «mis, missinet» i a un altre canya i canya al mono.  Jo acabe ja i acabe dient que, bé, este nou reglament que quasi amb tota seguretat s'aprovarà, perquè, havent-lo presentat el Partit Popular, té majoria suficient per a poder-lo crear i per a poder-lo aplicar, jo, el que sí que desitjaria és que a l'hora de la seua aplicació i a partir d'ara, en este nou reglament, lògicament, s'aplicara a tots i s'aplicara a tots per igual i no depenent de com fóra el pardal, que el pelaren d'una manera o que el pelaren d'una altra.  I, en acabant, sobre el fons de la qüestió, dir que és un poquet «más de lo mismo», evidentment, introduïx això de la figura del diputat no adscrit, és una cosa que a mi me pareix absolutament llògica però, en estos moments, el reglament que acabem d'abandonar, que conste i que quede constància que en este cas en concret i en esta figura en concret no s'ha dut a efecte, amb la qual cosa, jo, abans de començar la vigència d'este nou reglament que se va a aprovar, permeten-me que ho fique en dubte, i, és més, molt prompte tindrem eixa sentència i, si eixa sentència és favorable, voran vostés exactament de què estic parlant, però no perquè ho diga jo, sinó perquè, en este cas, ho durà algú i ho dirà algú que és imparcial, com és i com puga ser la justícia.  Per la resta, dir-los i reiterar el mateix, el que ja ha dit el senyor Maluenda, jo estic ahí, però que, evidentment, no ha segut, per descomptat, un trajecte fàcil i, per descomptat, m'han tractat com si fóra l'inventor del transfuguisme quan, a altres, els han tractat en volandes. No vull ni pensar, perquè seria una atrocitat i seria una aberració que, depenent del partit o del grup d'origen, a un diputat se'ls tracte d'una manera o se'l tracte d'una altra.  I ja, molt breument, jo, el meu escó, i això és un missatge que llance a l'aire, està disponible i està disponible en un minut. Ara bé, només el vullguen, a soles tenen de parlar amb mi i jo el deixe en un minut. Ara, hi haurà d'haver altre o altres, i no vull dir noms, que hauran de ficar-lo davant de mi.  Res més i moltes gràcies.    El senyor president:    Muchas gracias, señor Tomás.  A continuación, tiene la palabra el señor Oltra en representación de la Entesa.    El senyor Oltra i Soler:    Gràcies, senyor president.  Senyories.  Bé, senyor Tomás, si arriba a patentar l'invent del transfuguisme, segur que se fa ric. No sé, en tot cas, que s'ho pense.  Bé, el senyor Maluenda mos ha delectat ací amb tota una sèrie de bones voluntats, de bons desitjos, sobre el que aquesta proposta de nou reglament podria suposar. Tot això, el que passa, senyor Maluenda, vosté estarà d'acord amb mi, té un problema, i és que vostés no són nous, a vostés ja els coneixem, sabem com treballen, sabem el que fan amb el reglament actual, sabem la seua pràctica diària. Vosté recordarà també allò de «por sus hechos los conoceréis», no? Per tant, la credibilitat que en este aspecte és tan important, doncs, està baix mínims, no? , baix mínims.  Per tant, nosaltres qüestionem molt, doncs, tota eixa sèrie de bones intencions a què mos ha fet referència ací, perquè, inclús si fóra veritat, la gran part d'elles podrien estar aplicant-se ja.  El reglament actual, que és, doncs una barbaritat de reglament, té una sèrie de defectes greus, inclús eixe mateix reglament permet funcionar molt millor, amb més transparència i amb més actualitat del que vostés fan que treballe eixe reglament. Per tant, confiar ara que la proposta nova va a millorar tot això, és una qüestió de fe, i en qüestions de fe, doncs, la veritat, cal ser molt agnòstic, perquè és una qüestió molt difícil d'avaluar, més quan tens proves, precisament, en sentit contrari.  Nosaltres sempre hem apostat per la reforma del reglament. Ja en l'anterior legislatura, doncs, vam participar en la comissió que es va crear. Se feren dos o tres reunions en tota la legislatura i sempre hem estat ahí, perquè considerem que el reglament actual té moltíssims defectes, no? A alguns d'ells he fet referència abans, el tema que estem funcionant amb tota una sèrie de resolucions de Presidència d'anys anteriors, que deurien estar incorporades al reglament.  Entre altres coses, per què? Perquè ací s'ha fet referència, per exemple, al tema del transfuguisme, i no és cert que el Partit Popular tracte igual tots els casos de transfuguisme. Ahí impera la llei de l'embut. En l'anterior legislatura, doncs, va faltar fer sant una persona que va abandonar un grup parlamentari, el Grup Parlamentari Socialista. Però com en este cas el que ha abandonat és el Grup Parlamentari Popular, a este, home! , no se l'ha posat cara a la paret perquè hi ha una porta i molestaria, però quasi, però quasi, se li ha fet tot l'impossible.  Per tant, ací s'actua segons diga la carta, el menú. Depén de qui siga és més trànsfuga o és menys trànsfuga. A partir d'ahí el concepte de credibilitat també deixa molt a desitjar.  Altres defectes que té el reglament actual, doncs, evidentment, l'elecció de la Mesa, que això no crec que passe en cap país del planeta, que és elegida per gent que encara no ha pres possessió; però bé, són coses. . . Això de la Mesa intocable, que açò crec que tampoc passa en cap lloc. El tema de. . . El reglament actual prima la paràlisi parlamentària. Això fa que tingam temes ací de l'any 2004-2005 pendents de debatre i que segurament no se debatran mai. Dificulta molt la transparència d'informació. Supedita, en definitiva, el legislatiu al poder executiu.  Però, dit tot això, també hem de dir que quan en esta legislatura pareix que se començaven els treballs d'una forma més seriosa, per a intentar modificar això, es vam trobar en una situació vertaderament inexplicable i inexplicada per part del Grup Popular. I va ser la famosa reunió en la qual acordàrem, els tres grups parlamentaris -és cert que per part del PP solament estava el senyor Maluenda-, acordàrem millorar una proposta d'article en la qual se mos introduïa ahí un excés d'idioma valencià, ja no en teníem prou en el que havia garantit el reglament, el tema de l'Estatut, sinó que ahí se mos feia una sobredosi d'idioma valencià. Tot el món entengué que això no era necessari, que era reobrir conflictes, etcètera, etcètera, i per tant, no calia que estiguera ahí. Acordàrem tots, tots, els que estaven en aquella reunió que allò hauria de suprimir-se, i que no passava res i que continuaríem avançant. Però, clar, quan a continuació ens trobem en una roda de premsa d'una persona que no havia estat en la reunió, que desautoritzava el seu portaveu adjunt del Grup Parlamentari Popular, clar! , la fiabilitat de continuar en eixe mecanisme de reunions. . . , per a què? per a què? Si el que allí s'aprovava no anava a valdre, si no estava, digam, el gran jefe, que era el senyor Castellano en este cas, doncs per a què volíem continuar en eixa dinàmica? No se va donar cap explicació. No se va fer cap intent per part del Grup Parlamentari Popular d'intentar reconduir allò, perquè voluntat n'hi havia, però això és el resultat d'una gestió, jo crec, mot defectuosa, d'una desautorització, per dir-ho clarament.  Però no és, no és de la forma que vosté ara m'ha presentat la proposta com s'ha de resoldre açò. Una proposta presentada d'una forma unilateral, sense un previ debat, tal qual estaven disposats ahí. Per tant, nosaltres creem que és un error, un error i una imposició a aquestes Corts és dur el tema com vostés l'han dut. Un reglament necessita de consens, necessita d'un debat profund. Un reglament ha de tindre voluntat d'un termini llarg, que fins i tot sobrepasse legislatures. I vostés, de la forma que estan fent-ho, no contempla eixa perspectiva, inclús convida clarament que si hi ha un canvi de majories en la pròxima legislatura, evidentment, pel mateix mecanisme, s'haurà de modificar.  Anem a intentar evitar això solucionant les coses millor. Anem a fer les coses com deurien haver-se fet. I nosaltres compartim la idea que el que caldria fer seria retirar aquesta proposta i la setmana que ve mateixa reunir-mos, la ponència de nou, per a començar a debatre en voluntat de tots els grups i en la garantia per part de vostés, en la garantia per part de vostés que el que s'acorda va a missa; no el que s'haja d'acordar entre el senyor Maluenda i un altre, que el senyor Maluenda és vàlid. Això encara està per confirmar en estos moments a nivell de reglament. Per tant, això sí que seria important aclarir-ho.  Per tant, eixos són alguns dels temes que provoquen que aquesta proposta que vostés presenten en estos moments no siga acceptable per a nosaltres. Inclús hem de dir que és una proposta que en alguns casos empitjora la que vostés presentaren en aquell moment. Segurament, segurament alguna de les qüestions importants que suposava alguna novetat de major obertura, major transparència, vostés s'han espantat o algú els ha cridat l'atenció i en esta proposta que han presentat ara ja no està.  Vostés recorden el que dia l'article 11, l'article 11 de la proposta inicial? La que vam estar discutint en la ponència! Recorda el que diu l'article 11 d'ara? Eh? Hi ha dos apartats complets que han estat suprimits, dos apartats complets. El que fa referència a la documentació a què pot accedir qualsevol diputat o diputada. Eixa és una part molt important que ha estat suprimida. Per tant, considerem que ja tenim problemes greus, açò suposava una xicoteta novetat, i em dóna por que la supressió d'això vullga significar el que significa: major restricció.  Evidentment, nosaltres trobem a faltar en la proposta de vostés són algunes qüestions que ja es van comentar en eixes xicotetes reunions que poguérem fer: el tema que el contingut del registre que se fa en aquestes Corts tinga caràcter públic, però tot, eh! , inclòs el tema de béns patrimonials. Sap que plantejàrem aquesta qüestió en el seu moment i tornem a repetir-ho. Crec que és imprescindible en aquestos moments, de cara a la transparència, que este tipus de qüestions estiguen quan més claretes millor. Jo crec que cap té res a ocultar.  Plantegen vostés una confusió tremenda entre el Grup Mixt i el diputat no adscrit. Jo crec que cal diferenciar. D'entrada, nosaltres volíem que el Grup Mixt és un grup que deuria tindre les mateixes prerrogatives com qualsevol grup parlamentari, perquè naix també de la voluntat popular. És el diputat no adscrit el que ha de tindre eixa penalització. I eixa diferenciació vostés no la plantegen.  El tema, per exemple, de la composició de la Mesa. És un tema important per a nosaltres. Nosaltres mai hem estat. . . , sempre hem estat en aquestes Corts i mai hem tingut representació en la Mesa. Vostés continuen plantejant-se una representació de cinc persones, a pesar que en la pròxima legislatura seran 99 diputats. És a dir, augmenta el nombre de diputats i diputades. I per tant vostés jo crec que haurien de ser sensibles a això i, igual que està en altres parlaments, anar a meses de set membres, que jo crec que garenteix millor la representativitat de tots els grups parlamentaris.  Una qüestió que nosaltres també considerem bàsica, que defensàrem en el seu moment que hauria d'incloure's en el reglament i que tampoc vostés posen: el tema de l'examen previ als alts càrrecs. Totes aquelles persones que aquestes Corts han de nomenar, des de la Sindicatura de Greuges, Sindicatura de Comptes, el Consell Valencià de Cultura, l'Acadèmia Valenciana, la direcció de Radiotelevisió Valenciana, etcètera, etcètera, etcètera, eixes persones, a l'igual que ja està en altres parlaments, haurien de passar un examen previ, de manera que tots els grups parlamentaris tingueren coneixement previ, pogueren preguntar a eixes persones què opinen, què saben, etcètera, etcètera, abans del seu nomenament. Això sí que seria una mesura pràctica de transparència.  El tema de la compareixença urgent dels consellers no acabava de quedar ben regulat. El tema de les comissions d'investigació i d'estudi, això havia d'estar regulat de manera que fóra taxativament als plens i taxativament en un termini determinat, en un termini concret. No que passe com està passant en aquests moments que, si és una qüestió que a vostés els interessa, de la nit al dia ve ací; però hem tingut comissions d'investigació, no estic dient que s'aproven, estic dient simplement que es debaten. O siga, que atenció en el tema. Que han tardat dos anys en vindre a este ple per a després ser aplastades, dos anys. Per tant, garantia absoluta que això tindrà immediata substanciació en un ple.  El tema de la compareixença de càrrecs de l'administració. Però per què, per exemple, no pot vindre ací el director general o el responsable de Ciegsa a contar-mos les barbaritats que estan fent-se allí? Però a què ve eixa prohibició taxativa?  El tema per exemple. . . Ara han tingut l'actualitat del debat de la moció de censura. Jo crec que això. . . , pensava que vostés anaven inclús a incorporar la pròpia experiència que ha suposat el desastre de gestió d'eixa moció. Hauria d'estar regulada. També el termini màxim per a poder debatre això. Hauria de tindre un termini perquè la situació és que passaven els mesos i vostés no ho convocaven, per una banda no se presentava la moció, però, per altra, una volta presentada, tampoc havia termini per a la seua substanciació. Per això haurà de resoldre-ho, haurà d'establir mecanismes que garantisquen este tipus de qüestions.  Vostés plantegen una qüestió que nosaltres compartíem en eixos moments, en eixes reunions inicials, i és reforçar el paper de les comissions. Estupend. Però vostés no fixen una periodicitat a eixes comissions. No està, no està. O siga, estan com estan ara mateixa. I donen més importància sobre el paper, però res de res. Quan se reuniran? Quan hi ha d'obligació de reunir-se? Perquè, clar, les comissions en estos moments hi ha algunes que no s'han reunit pràcticament mai, llevat de la seua constitució. Però dur un tema a una comissió és matar-lo, perquè és garantia que eixe tema no va a discutir-se, perquè les comissions no estan reunint-se.  Nosaltres estem disposats que molts temes passen del ple a la comissió sempre que hi haja garantia de la freqüència important de reunions de comissions. I això ha d'estar per escrit en un reglament.  Què passa també amb els famosos novillos que fa el president de la Generalitat a estes Corts, que constantment està fugint de la seua responsabilitat en estes Corts. Això s'haurà de regular d'alguna manera. No s'ho pot prendre a cachondeo el nostre president, la màxima representació del poble valencià. O siga, és que cada dos per tres mos està fallant. Mos falla més que una escopeta de fira, com se sol dir. O siga, demà ja no ve, però és que la setmana que ve, segurament amb l'excusa dels premis Jaume I, segurament tampoc ve. I a partir d'ahí començarem en el tema de pressupostos, igual ja no ve en el que queda de legislatura. Basta trobar alguna excusa, que vostés sempre en tindran alguna, perquè no aparega per ací. I a ell, com li costa poc d'aparéixer. . . I no val l'excusa que el president Camps «és que ha parlat molt últimament». Però si hi ha gent que ja no sabia ni tant sols el to de veu que tenia, perquè el president Camps és molt difícil sentir-lo. O siga, això no pot ser una excusa. Per tant, ahí fa falta regular i concretar molt més eixe tipus de qüestions.  El reglament és cert que planteja tota una sèrie de novetats, tota una sèrie de novetats, algunes d'elles, que és el tema de la question time, tota eixa historieta està molt bonica. Però, clar, la pràctica diària que vostés fins ara han fet (el senyor president colpeja amb la maceta), doncs la veritat és que provoca molta desconfiança a l'hora que tot això es puga, digam, dur a terme. Si al final sempre. . . el partit que té la majoria absoluta, al final pot utilitzar el reglament com si fóra de propietat exclusiva, i que és el que està passant en estos moments, la veritat és que no val per a res la reforma que s'està fent, no val absolutament per a res. Perquè en estos moments. . .    El senyor president:    Señor Oltra.    El senyor Oltra i Soler:    . . . -acabe de seguida-, en estos moments el reglament ja estan vostés utilitzant-lo com volen, d'una forma absolutament partidista. Açò que presenten ara no és més que una operació cosmètica, una operació de maquillatge. Però, realment, darrere el que hi ha és una voluntat de continuar (el senyor president colpeja amb la maceta) manipulant aquestes Corts.  Gràcies.    El senyor president:    Muchas gracias, señor Oltra.  Para el turno de réplica, tiene la palabra el señor Maluenda.    El senyor Maluenda Verdú:    Molt excel·lent senyor president.  Senyories.  Bé, senyor Oltra, això de la Mesa, ampliar la Mesa, no és ninguna novetat. He de reconéixer que jo vaig ser ponent en la reforma anterior del reglament, en el 1994, i don Pedro Zamora -crec que era- ja ho plantejava.  Però, clar, és que el que no podem fer és una Mesa en cada legislatura al capricho y antojo de tots els grups parlamentaris. S'haurà de fer una cosa sensata, que permeta funcionar, perquè per a això ja està la Junta de Síndics, on estan tots els grups representats.  Mire, vosté ha fet aquí una explicació del que va passar en la segona reunió de la ponència. Vosté sap que no és aixina! Jo no sé per què va abandonar vosté la comissió? Sí que sé per què la van abandonar altres senyories! Perquè quan estàvem discutint, quan estàvem discutint si vam dir galgos o podencos, eh, el meu criteri era el que reflectia l'Estatut d'autonomia. Va haver qui no. I altres van abandonar quan vaig dir allò de la gravadora, quan vaig dir «si vosté s'haguera portat la gravadora i haguera gravat la setmana passada, hui no estaríem discutint què és el que vam dir la setmana passada». Vosté sap que va ser això, i va ser dir això i se van plantar i se'n van anar. Vosté és testimoni d'excepció. Ara, el que no comprenc és per què va abandonar vosté.  Consens. Mire, estem oberts al consens. Si astò es una proposta millorable. Faltaria més! Tot és millorable. I estem disposats a consensuar i a millorar-la en la fase de comissió. Però entenguem què és consens. Consens no és necessàriament fer el que vullga vosté. Consens és aplegar a acords entre tots. Per això el compromís del Grup Popular en la ponència que vostés van abandonar era que només es reformarien aquells articles en què haguera unanimitat. Li pareix poc consens? Això és el que vostés no han de desperdiciar. Ara es donen compte, ara es donen compte, i ara vol retornar a aquella ponència. Escolte! Ara sí que vol la ponència?  És que al final decidix el vot del grup majoritari. Clar! la diferència entre les dictadures i les democràcies és que decidixen els vots, és que decidixen els vots. I la representació que té la cambra és la que ha decidit els vots del poble. Per tant, això ha de respectar-ho, senyor Oltra, ha de respectar-ho.  Quant al que ocorre en la Junta de Portaveus, jo he de dir -i que prenguen nota alguns-, he de dir que mai s'ha viscut el clima de crispació que se viu en la Junta de Portaveus. Jo estic en la Junta de Portaveus des de 1983, i és de vergonya el que ara ocorre. És de vergonya! És de vergonya! S'oposen a tot per oposar-se. És de vergonya! I el que volen és que, en lloc de consens, siga el criteri interessat del grup principal de l'oposició el que prospere. I, clar, això ha de dir-ho el poble.  I la credibilitat? Home, la credibilitat! Però que algú d'ací dóna els certificats o els diplomes de credibilitat? O la dóna el poble? O la dóna el poble? Retirar la reforma? Per què? Retirar-la per a tornar a presentar una cosa conjuntament? Això és voler demorar que hi haja un nou reglament, i este nou reglament a qui més beneficia és a l'oposició, que hi ha dèneu propostes noves, que són millorables, però totes elles reconeixen els drets de l'oposició, comprometen la convocatòria dels plens, que se puguen incloure punts en l'ordre del dia. . . ¿Sap vosté quan se va implantar això de les compareixences del president? Perquè jo comprenc perfectament que algun grup parlamentari li tinga odi polític al president Camps, perquè està fent-ho molt bé i els tanca les possibilitats, però, clar, és una cosa que jo no compartixc, comprenc, però no compartixc en absolut.  Però allò més important és que tampoc ho compartix el poble valencià. El poble valencià, de la mateixa manera que el Grup Parlamentari Popular, reconeix la important gestió que està fent el president Camps al front de la Generalitat i el benefici que està generant cada dia als ciutadans i ciutadanes valencianes. Clar, que a altres els moleste, és normal, perquè els tanca les possibilitats de poder governar.  Però, ¿sap vosté quan se va implantar la compareixença del president? En el 1994. Jo portava molt temps demanant-la en la comissió de reglament i, sempre, el senyor Bru s'hi oposava -era el senyor Segundo Bru, llavors-. Només quan en juny van vore que les enquestes dien que anava a guanyar les pròximes eleccions autonòmiques el Partit Popular, llavors ho van autoritzar i ho van posar cada quinze dies. Però, ¿qui va decidir que fóra cada setmana? El president Camps em esta legislatura. Això va ser una concessió del president Camps a la cambra: totes les setmanes compareixença. Per tant, no sé per què fan eixa crítica, que no té massa sentit.  Mire, diu que no distingim el Grup Mixt del diputat no adscrit. Clar que el distingim! Perfectament! I diu que no tractem a tots per igual. Mire, tractem a tots per igual, però, a més, este reglament, el que fa és regular una cosa per al transfuguisme que no existix amb anterioritat. Vosté o el seu grup estan en condicions de poder criticar si ho fem bé o ho fem mal, a partir de la seua aplicació. Si fins ara no existia la figura del diputat no adscrit! . . . I el Grup Mixt està claríssim: aquella formació política que se presente a la eleccions i que no obtinga un mínim de tres diputats, configurarà el Grup Mixt i tindrà els mateixos drets que els grups parlamentaris.  Abans no era aixina. Abans del 1994, el seu grup, que era grup parlamentari, no podia ni demanar una compareixença, tenia de buscar a deu diputats de la cambra que li firmaren, o tenia de buscar el recolzament d'un altre Grup Parlamentari Popular. Jo li he firmat al seu grup en més d'una ocasió en nom del meu per a poder demanar compareixences de membres del Consell. . .    El senyor president:    Cuando pueda, señor Maluenda.    El senyor Maluenda Verdú:    . . . -­acabe, senyor president- que no ho permetien.  Per tant, hi ha qui diu: «Vull aplicar el reglament com el senyor Maluenda! ». Doncs, mire, jo crec que el senyor Maluenda està interpretant el reglament que tenim en vigor, i si este reglament no és bo, anem a canviar-lo. Però, clar, crec que és una manifestació de totalitarisme dir-ho de la forma que s'ha dit ací, en la trona. I dic que és de vergonya el que està passant en la Junta de Síndics, la constant crispació, que mai havia ocorregut, des del 1983 fins ara. I ¿quan ocorre? Quan hi ha un grup que veu que perd les seues possibilitats electorals i, llavors, perd els papers i vol rebentar-ho tot. Perquè hi ha un grup, ací, en la cambra. . .    El senyor president:    Señor Maluenda. . .    El senyor Maluenda Verdú:    . . . que, quan no guanya les eleccions, deixa de creure en les institucions i vol combatre-les, vol acabar amb les institucions, perquè pertanyen a un partit que ataca la democràcia parlamentària, que volen acabar amb la democràcia en Espanya i, això, el Grup Parlamentari Popular no ho consentirà mai.  Res més i gràcies. (Aplaudiments)    El senyor president:    Vamos a proceder a la votación. . . Sí, tiene razón, señor Oltra.    El senyor Oltra i Soler:    Gràcies, senyor president.  Jo crec que, al final, el senyor Maluenda ha vingut a dir la realitat del problema, quan ell diu que, bé, ell no fa res, l'única cosa que fa és interpretar el reglament. Clar, interpretar el reglament, i vosté, que és un artista en això, doncs, home, el reglament és que li cau perfectament. O siga, l'interpreta segons sempre els interessos del Partit Popular, i mosatros, en la Junta de Síndics mos toca tragar, perquè, constantment, i esta setmana mateixa, sense anar més llunt, hem tingut la mostra. (Veus)  O siga, quan allí. . . No, no. Quan allí cal parar una cosa, se para; quan allí cal accelerar, s'accelera; i sempre, sempre, a interés i convinença del Partit Popular. Quan vosté diu que el nou reglament va a millorar l'oposició, jo me pose a tremolar! Me pose a tremolar, perquè astò ja serà ja dur-mos a la il·legalitat. Perquè és que, o siga, és que no són creïbles, senyor Maluenda! Jo comprenc l'esforç que vosté ha fet, però és que no són creïbles.  O siga, no és cert que en aquella reunió. . . O siga, és cert tot el que s'ha dit, però el motiu fonamental que va motivar, almenys la nostra situació, va ser el tema de l'idioma. Ells farien el que hagueren de fer, però el tema de l'idioma, que vosté va estar desautoritzat pel que ara està ahí calfant-li l'orella, va ser desautoritzat. Per tant, nosaltres no podem estar reunint-mos amb una persona que depén després de si confirmen o no confirmen el que amb ell s'està parlant.  El tema de la Mesa, és llògic que nosaltres tenim d'insistir en eixa situació. Som l'únic grup que està fora de la Mesa, que ha estat fora de la Mesa sempre! Per tant, és llògic que sigam l'únic grup que insistix en eixe tema. Ara creem que encara tenim més legitimitat, en el sentit que augmenta en deu el nombre de diputats. Per tant, igual que està en altres parlaments, en la majoria, que està en set membres, per tant, donar lloc a tots. Perquè la situació actual, entre altres coses, el que crea és indefensió al nostre grup. Tenim problemes seriosos d'informació, les coses no mos arriben al mateix temps que arriben al Grup Socialista i que arriben al Grup del Partit Popular. Per tant, estem en molta indefensió en molts temes de gestió parlamentària, que serien necessaris per a nosaltres. Ja solament des d'eixe punt de vista seria important estar ahí.  Després, diu, la ponència. Jo he dit que nosaltres mos reuniríem la setmana que ve en la ponència, sempre i quan tingam garantia que hi ha un canvi d'estil, i el canvi d'estil implica, i ho he dit ací, que els acords que prenem van a missa, són vàlids. Són vàlids, eh? , són vàlids estiga vosté a soles, estiga vosté i el senyor Castellano o estiga el senyor Castellano a soles. Són vàlids.  El que no pot ser és que ja acordem una cosa i després algú diga, «mos hem passat, tenim de suprimir-ho». . . I això és el que va passar i en cap moment hi hagué voluntat de rectificació. I és una llàstima, perquè el treball se va començar bé. Tan bé que inclús alguna de les coses que figuren en el nou text que vostés han posat les vaig proposar jo. O siga que, per tant. . . O siga, hi havia voluntat, però, clar, a partir d'eixe moment se perd la credibilitat.  Nosaltres continuem trobant mancances serioses a l'hora de concretar coses. No mos val un reglament que, com vosté acaba de confessar ací, tinga de ser interpretat en cada moment. Mosatros som mal cantants, ho reconeixem, no volem eixe tipus d'escenari, volem tindre les coses molt més claretes, que tots sapiam el camp de joc com és, de manera que no tingam, doncs, això, al senyor Maluenda constantment interpretant com és el reglament, perquè, si el tenim, eixirem perdent. . . mentres vostés tinguen majoria absoluta, a la millor el dia de demà canvia. . . Tampoc volem això. Volem tots els grups tindre clar quines són les regles del joc, no tindre prioritat ningú, sinó conforme vagen les coses, que vagen funcionant. I en eixe aspecte, la veritat és que nosaltres tenim seriosos dubtes, perquè el comportament de vostés fins ara no està sent el correcte.  Vosté planteja que és cert que hi ha hagut un avanç en el tema del president Camps. Altra cosa serà el tipus de contestació que mos dóna el senyor Camps, però, vaja, contra la natura ja no podem fer res més. Però, vaja, és que mos falla cada dos per tres. Cada dos per tres mos falla! Per a què val això? Inclús, amb el reglament en la mà, podria fallar més encara, i no passaria res. Però és que tenim els consellers. . . O siga, hui mateixa mos hem desdejunat amb dos o tres consellers que ja no poden vindre! Però si mos va reunir la junta despús-ahir. . . Despús-ahir! Però no compare vosté un diputat o diputada de l'oposició amb una persona del Consell, perquè crec que, bé, el nivell de responsabilitat no és el mateix. O és el mateix? Jo crec que no és el mateix. O siga, home! , vostés que són el grup que dóna suport al govern deurien tindre eixa informació, a l'efecte de poder-ho tramitar.  O siga, el Consell i el president Camps tenen a estes Corts com una cosa absolutament secundària. Vénen per ací, si no tenen altra cosa a fer, si se'n recorden. Si veuen alguna possibilitat que alguna cosa va a molestar-los o alguna pregunta. . . Però, si és que el que fera Lerma fa trenta anys, o siga, això ja importa poc. És el problema del que està passant hui, dia a dia, dia a dia! Ara mateixa, doncs, estan ací els consellers, perquè anem a votar! S'arma una estampida aquí, que no queda ningú.    El senyor president:    Señor Oltra, por favor.    El senyor Oltra i Soler:    Per tant, nosaltres volem concreció a l'hora de fer una reglament, un reglament transparent, eficient, però, fonamentalment, concret. No done lloc a interpretacions.  Gràcies.    El senyor president:    Muchas gracias, señor Oltra.  Tiene la palabra para el turno de réplica. . . (Veus) Ya no hay más réplicas. . . Pues, entonces, vamos a proceder a la votación.  Comienza la votación. Resultado de la votación: 44 votos a favor, 35 votos en contra. Queda aprobada la toma en consideración de la propuesta de nuevo reglamento presentada por el Grupo Parlamentario Popular.      Projecte de llei reguladora de camps de golf a la Comunitat Valenciana. Esmena a la totalitat, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE número 52. 131, BOCV número 222)      El senyor president:    Pasamos al punto tercero, que dice: «Debat de totalitat del Projecte de llei reguladora de camps de golf a la Comunitat Valenciana. Esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa».    Tiene la palabra para presentación del proyecto de ley, el honorable señor conseller don Esteban González Pons.      El senyor conseller de Territori i Habitatge:    Muchas gracias, señor presidente.    Señorías.    Señoras y señores diputados.    Comparezco ante esta tribuna en representación del Consell para explicar el Proyecto de ley reguladora de campos de golf de la Comunidad Valenciana impulsado desde la Conselleria de Territorio y Vivienda. Quisiera iniciar mi intervención detallando los cinco grandes objetivos que persigue una norma avanzada y con una clarísima significación ambiental.    Los grandes retos que hará realidad la ley reguladora de los campos de golf de la Comunidad Valenciana son: clarificar el alcance de los proyectos de los campos de golf; regular las condiciones de implantación de los campos de golf, exigir a los campos de golf unas condiciones ambientales de explotación y gestión del máximo nivel; y fomentar el uso público de los campos de golf, así como agilizar y simplificar la tramitación de este tipo de instalaciones deportivas.    Estos son, señorías, los objetivos marcados para dar respuesta a la creciente demanda de este tipo de instalaciones, con una clara vocación de atractivo turístico en nuestro territorio. (El senyor president colpeja amb la maceta) El golf, señoras y señores diputados, es un deporte de amplia y cada vez más masiva aceptación. Solo la caza, el fútbol y el baloncesto cuentan con más federados que el golf. Solo en la Comunidad Valenciana hay más de diecisiete mil licencias, y solo la provincia de Alicante recibe 600. 000 turistas al año para practicar este deporte.    La Comunidad Valenciana presenta una tasa de penetración del golf del 0,4%, dos puntos por debajo de la media española en cuanto al porcentaje de población que lo practica y cinco por debajo de la media europea. Esta situación de partida y la creciente demanda es precisamente la que explica el potencial de crecimiento de este deporte en nuestra tierra. Pero ese horizonte solo puede alcanzarse si dotamos a nuestra comunidad de una oferta adecuada en calidad y en cantidad.    Las repercusiones económicas y sociales de esta actividad son indudables. Con todo, no son beneficiosas y favorables las consecuencias ambientales que tiene sobre los territorios donde se ubica y su indiscutible contribución a la transformación y regeneración de los paisajes. Es en este marco, señorías, y estas son las implicaciones de una actividad con futuro que reclama de nosotros una regulación seria, responsable y específica que permita compatibilizar la práctica de este deporte con la consecución de los objetivos de desarrollo sostenible.    He iniciado mi intervención refiriéndome a los grandes objetivos de la ley, y vuelvo a ellos ahora para extenderme sobre algunos de ellos como más destacados.    Con respecto a la clarificación del alcance de los proyectos de campo de golf, la ley separa las actuaciones vinculadas a la promoción de los campos de golf de cualquier otra que tenga por objetivo la promoción residencial, industrial o terciaría. Por tanto, éstas deberán seguir los procedimientos y exigencias establecidas en la legislación territorial, urbanística, medioambiental y sectorial que les sea de aplicación. Damos respuesta así a la creciente demanda social de este tipo de instalaciones deportivas, depurándolas de otras con las que a menudo aparece asociada y que desvirtúan su carácter de equipamiento deportivo. La promoción de cualquiera de las modalidades de campos de golf contemplados en la ley requerirá siempre de la declaración de impacto ambiental favorable, considerándose a tales efectos que los campos de golf se encuentran incluidos en el apartado 1 del anexo de la Ley 2/1989, de 3 de marzo, de la Generalitat, de impacto ambiental y estudio del paisaje.    Con respecto al segundo objetivo de la ley, la exigencia de unas condiciones específicas de implantación, el título I establece las condiciones de implantación aplicables a los campos de golf para que adopten una estrategia activa en la recuperación del medio natural y del paisaje. De este modo regula el régimen urbanístico de manera concisa. Los campos de golf podrán implantarse en cualquier clase de suelo, siempre que lo permitan las determinaciones de los planes urbanísticos, territoriales, sectoriales o medioambientales que les sean de aplicación. Los terrenos asociados para acciones ambientales o paisajísticas tendrán la clasificación de suelo no urbanizable. Las infraestructuras y servicios deberán buscar el menor impacto ambiental y paisajístico. (Remors)    En cuanto a la regulación de las condiciones de ocupación y edificabilidad (el senyor president colpeja amb la maceta) se establece una distancia mínima de 66 metros en las edificaciones respecto el eje de la calle de juego, parámetros que mejoran la calidad técnica y paisajística de las instalaciones.    Y, por otro lado, establece normas de integración territorial, exigiendo la justificación de la actitud de los terrenos para la implantación de campos de golf, vinculando al campo de golf terrenos para acciones ambientales o paisajísticas con una superficie igual a la cuarta parte del campo de golf, que debe ser objeto de acciones de conservación, restauración, o mejora medioambiental o paisajística con cargo a la actuación tramitada, destinando un mínimo del 20% de la superficie total del campo de golf para masas forestales, acreditando la disponibilidad de recursos hídricos suficientes.    El título I fija, asimismo, unas condiciones de diseño, entre las que quisiera destacar por su importancia en defensa de la práctica pro-activa de este deporte en nuestro territorio la disposición de las balsas de agua, de manera que permita garantizar su uso para extinción de incendios y la conservación de la fauna y flora en el interior del campo, reservando una zona de refugio y reproducción mínimo del 10% de su superficie.    Respecto a las condiciones ambientales que deberán cumplir estas instalaciones, el título II proporciona el marco para alcanzar estos objetivos, estableciendo las condiciones de explotación y gestión que deberán adoptar los campos de golf. En tal sentido, la ley presta especial atención, como no podía ser de otro modo, a la gestión sostenible de los recursos hídricos.    Entre estas medidas quisiera destacar las siguientes: la elaboración de un plan estratégico de riego que identifique necesidades, temporalidad de agua, dando prioridad al uso de agua depurada en terciario, no detrayéndose en ningún caso caudales destinados al uso agrícola que no hayan sido liberados de dicho uso; la obligación de incorporar a los sistemas de riego las mejoras tecnológicas de ahorro y reutilización disponibles.    Señorías, la popularización creciente de este deporte es una realidad. Y esta ley apuesta por el fomento de un uso público de los campos de golf, acorde con la demanda social existente. En los campos de golf de titularidad pública, incluidas las instalaciones directamente relacionadas con la práctica deportiva, así como otras deportivas de ocio, aparcamiento, restauración y comercio complementarias, y las compatibles de tipo asistencial, sanitario, cultural o administrativo, siempre que la titularidad de unas y otras fueran asimismo públicas, serán consideradas como dotaciones públicas integrantes de la red primaria o estructural. Pero en ningún caso los campos de golf ni las instalaciones de infraestructuras para el mantenimiento regular del campo computarán a los efectos de los estándares exigidos en la legislación urbanística.    Con el fin de fomentar la implantación de campos públicos, los suelos que tengan carácter dotacional podrán ser obtenidos por la administración mediante expropiación o por cesión gratuita cuando estén integrados en un sector adscritos a uno o varios sectores de suelo urbanizable. Los campos de golf de titularidad privada, por su parte, se considerarán como equipamiento no dotacional.    Con respecto al último gran objetivo, la agilización de la tramitación de estas instalaciones, la ley prevé asimismo unos procedimientos ajustados a los previstos en la legislación urbanística, territorial, sectorial y medioambiental, utilizando instrumentos que ya cuentan con una amplia experiencia de aplicación en la Comunidad Valenciana. Excepcionalmente el suelo no urbanizable, obtenida la declaración de interés comunitario cuando el promotor no disponga de la totalidad de los terrenos, su ejecución podrá tramitarse conforme a las previsiones de la Ley 16/2005, de 30 de diciembre, de la Generalitat, urbanística valenciana, para los programas de actuación aislada, considerando acreditada la disponibilidad civil de los terrenos cuando se tenga la titularidad de al menos el 15% de la propiedad.    Por lo que respecta al título IV establece un régimen sancionador para el incumplimiento y la obligación de realizar las auditorías que oscilan entre 6. 000 y 60. 000 euros, teniendo en cuenta la mayor incidencia medioambiental de la infracción, así como la reincidencia de los titulares.    Asimismo, independientemente de la sanción, el responsable de la infracción estará obligado a restaurar el orden infringido.    Señorías, he expuesto sucintamente las líneas capitales que informan una ley que supera la mera posición reactiva frente a los campos de golf. Señorías, el golf es un deporte, sobre todo y por encima de otras consideraciones es un deporte. Es cierto que puede actuar y actúa como un potente reclamo turístico, pero nunca puede acabar convirtiéndose en el jardín de una urbanización. Con la ley en la mano nadie podrá convertir estos equipamientos deportivos en una coartada para la construcción de grandes promociones inmobiliarias.    En todo caso queremos que la tramitación de esta ley se realice con el máximo consenso y con la máxima vocación de diálogo, y que en la medida de lo posible en la tramitación, tanto en comisión como en pleno, la ley amplíe el número de apoyos que en este momento ya tiene, amplíe el número de escaños que la pueden votar favorablemente.    Por eso me permito hacer una última oferta al final de mi intervención. Con esta ley en la mano, la ubicación de los campos de golf se efectuará de forma racional, atendiendo sobre todo las capacidades y vulnerabilidades del territorio. En este sentido, que ya contempla la norma, y por considerar que podría ayudar al proyecto del conjunto, creo que se podría negociar por parte de los grupos parlamentarios la enmienda presentada por el Grupo Parlamentario Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, y que dice textualmente: «No se concederá la aprobación definitiva de ningún proyecto urbanístico que incluya un campo de golf, acompañado o no de construcción de vivienda ni de ningún instrumento de planeamiento que los contenga, hasta que no se haya aprobado por la administración autonómica valenciana un plan estratégico del golf que establezca la demanda social de este deporte y las necesidades realistas de nuevas instalaciones, así como las posibilidades de evolución futura de estas demandas, al menos para los próximos quince años. Este plan establecerá de manera documental y justificada, en base a los mencionados criterios, el número razonable de campos de golf necesarios para satisfacer la demanda y los criterios de distribución territorial, para evitar la saturación de zonas, interferencias y desequilibrios en la oferta».    El golf no es ontológicamente bueno ni ontológicamente malo, no es perverso desde un punto de vista ideológico ni es la solución de todos los problemas de nuestro turismo. Es, simplemente, un deporte más que puede facilitar la presencia en la Comunidad Valenciana de un tipo de turismo que nos conviene para nuestro progreso. La ley adopta todas las cautelas del mundo para que la construcción de campos de golf en nuestra comunidad siga unos criterios de desarrollo ecológico sostenible y se aprovechen tanto desde el punto de vista deportivo, como cultural, como turístico, al máximo los campos de golf. No obstante, si todas las cautelas contenidas en la ley no se considerasen suficientes, yo creo que no habría inconveniente en que se negociase esta enmienda de tal manera que no se concediera la aprobación definitiva de ningún proyecto urbanístico que incluyera un campo de golf hasta que la Generalitat haya presentado un plan estratégico del golf en la Comunidad Valenciana que nos diga realmente cuántos campos necesitamos y dónde aproximadamente deberían estar.    Esta enmienda está en la misma línea que lleva guiando el planteamiento de la Conselleria de Territorio y Vivienda desde el principio de la legislatura, que consiste en superar los planeamientos municipales por los planeamientos regionales, ir al planeamiento urbanístico supramunicipal figurando la Comunidad Valenciana como un todo regional.    Repito, consideraría que esta enmienda puede ayudar al proyecto, no creo que lo mejore, pero creo que si puede añadir voluntades no estaría de más que se pudiera negociar. Pero también me gustaría aclarar otra cosa. No considero que la enmienda a la que he hecho referencia sea en ningún caso una moratoria de los campos de golf, porque decir que se establece una moratoria de campos de golf en la Comunidad Valenciana sería muy dañino para nuestros intereses turísticos. Simplemente se trata de una cautela regional que adicionalmente podemos sumar a las que ya están incluidas en el proyecto de ley.    La intención del Consell, y no me cabe ninguna duda que la del Grupo Popular, es negociar y llegar a acuerdos para la defensa del golf, pero no por el golf, porque a lo mejor no es en los escaños del Grupo Parlamentario Popular donde más jugadores de golf hay emboscados, sino porque el golf realmente representa un deporte que puede ser un extraordinario atractivo turístico. A lo mejor tampoco en los escaños del Grupo Parlamentario Socialista, no se den sus señorías por aludidos sin necesidad de que yo les haya señalado con una sola de mis sílabas. Sé que todos coincidimos en la necesidad de una demanda turística y social ligada a la popularización progresiva de este deporte y de todos los demás que configuran el panorama deportivo actual.      El senyor president:    Señor conseller, por favor.      El senyor conseller de Territori i Habitatge:    Sé también que nos puede unir la voluntad y el compromiso de implantar estas instalaciones en el marco de un contexto de políticas económicas, sociales, territoriales y ambientales sostenibles. La norma que hoy presento ante estas Cortes es una norma inédita en la regulación de los campos de golf españoles. Espero y deseo que pronto se convierta un referente en cuanto a su contenido, alcance, exhaustividad y en un ejemplo por su respeto hacia el medio ambiente.    Muchas gracias. (Aplaudiments)      El senyor president:    Muchas gracias. Muchas gracias, señor conseller.    Para el turno de defensa de la enmienda a la totalidad, tiene la palabra el ilustrísimo señor diputado, señor Arnal, del Grupo Parlamentario Entesa.      El senyor Arnal i Ibáñez:    Bon dia i moltes gràcies, senyor conseller, per la seua oferta de diàleg que valorarem adequadament en tot allò que significa i l'estudiarem en el seu moment molt, molt atentament.    Resulta inevitable ara, en parlar d'esta llei i la seua fabulosa exposició de motius, dic «fabulosa» entenent perfectament que deriva de fàbula. Recordar les frases que fa pocs dies anunciava un presumpte delinqüent i alcalde de Las Navas del Marqués, d'Àvila, en relació al golf. Hi ha una total comunió de pensament i d'ideologia golfística i urbanitzadora. L'alcalde d'este poble, famós ara per perpetrar un atemptat ecològic, urbanístic i legal de primera magnitud, coincidix plenament en la justificació d'este document que pretén convertir-se en la llei en la justificació que fa, torne a dir, en la seua exposició de motius.    Dia l'alcalde de Las Navas del Marqués: «Los campos de golf son buenos para el monte, ya que se trata de una zona verde que creará un pulmón verde. . . », etcétera, etcétera. Per això pretenia ubicar-lo en un ecosistema d'alt valor ambiental que prèviament, perquè lluïra millor la gespa s'havia de destruir i eliminar. Un camp de golf que era la punta de llança -no ho oblidem- d'una excel·lent urbanització, que no millorarà el medi ambient, però alegrarà el compte corrent dels taurons urbanístics implicats i, probablement, de molts col·laboradors necessaris ubicats estratègicament a l'ajuntament, al govern autonòmic i altres instàncies oficials, curiosament totes del PP en este cas, i en molts altres, per suposat.    És la mateixa pretensió que té este projecte de llei. I es manifesta en l'exposició de motius que podria rebre el Nobel, no de literatura, sinó d'economia aplicada al pelotazo fácil. Els camps de golf milloren el medi ambient, ajuden a preservar el nostre paisatge, vertebren el país, repartixen diners i alegria, dinamitzen l'economia sencera, sobretot si és fa en el sòl urbanitzable o fins i tot en parcs naturals, i aquests darrers són millors perquè tenen més floretes. Això és més o menys el que diu eixa fabulosa exposició de motius. Quina meravella! Quanta fantasia i quanta falsedat!    Este projecte de llei pretén, entre altres coses, vosté ho ha dit, pretén aparentment regular la ubicació dels camps de golf al País Valencià. La primera qüestió que ve al pensament és: quins camps de golf regularà? Quants camps de golf regularà? Dos, tres, potser una dotzena? És a dir, la principal qüestió a resoldre ací és: per a què servirà esta llei? Cosa que està molt relacionada amb esbrinar els motius pels quals esta llei o este projecte arriba ara i no ho fa tres anys o més que haguera hagut d'arribar.    Pretendre que la llei regule la ubicació dels camps de golf, dir que ara, ara, es pretén regular i racionalitzar la ubicació dels camps de golf, senyors i senyores, és senzillament delirant, és senzillament surrealista. Ara, a estes alçades, quan ja s'han presentat i estan en procés de tramitació dotzenes i dotzenes, quasi un centenar de projectes urbanístics acompanyats de camps de golf, de vegades més d'un en el mateix paquet integrat, resulta realment una burla, una ofensa al sentit comú i a la lògica dir que esta llei arriba a posar ordre. Ordre a què? Siguem seriosos.    En resum, fins i tot acceptant de bona fe que la intenció fóra regular els camps de golf, esta llei arriba massa tard, molt tard, perquè la immensa majoria de projectes golfístics ja estan en marxa i perquè esta llei -vosté ho sap molt bé- no actuarà sobre els qui han començat el seu camí administratiu, que s'escapen tots, és a dir, s'escapen la immensa majoria.    En cas de servir per alguna cosa positiva, la llei s'aplicaria només a una mínima part, a una mínima fracció dels projectes de camps de golf. La llei ve anunciant-se des de fa mesos i mesos, anys i anys -el senyor Blasco també ho recordarà-, i és una altra versió del conte del llop. Més o menys podria dir esta nova versió: «afanyeu-vos a presentar el vostre projecte urbanístic amb camp de golf, afanyeu-vos ara perquè, si no, un dia arribarà el llop de la llei del golf i ho farà més difícil». Una vegada el conte s'ha contat ja cent vegades, una vegada s'ha complit ja l'efecte crida, el mateix efecte crida que també van disfrutar les altres lleis urbanístiques -se'n recorden? No els sona eixa cançoneta de l'efecte crida de totes les lleis urbanístiques? -, ara arriba per fi el terrible llop i resulta que no és tan ferotge com semblava, ja no esglaia a ningú. Potser a algun despistat que encara no havia presentat el seu projecte quan tocava en el seu moment per a forrar-se bé.    Podria semblar, doncs, que es tracta d'una llei inútil. De cap manera. La llei ha fet ja bona part de la seua feina complint eixe efecte crida que acabe de dir. Podem dir ja, doncs, que està en gran mesura amortitzada, però encara li queda feina per fer. Ara ve la fase de la publicitat, que hui ha començat a córrer.    La llei seguix sent tan dolenta, defectuosa i falsament protectora del medi ambient, falsament defensora del paisatge, falsament perseguidora del formigó. Ha estat dissenyada, cal dir-ho, molt ben dissenyada, per a fer creure que és tot això que realment no és, i damunt servirà per a intentar justificar tots els pecats urbanístics i golfístics que s'han perpetrat, es continuaran perpetrant.    Cada vegada que apareguen protestes ciutadanes contra un projecte de camp de golf d'ecologistes, de científics, d'experts urbanistes, d'afectats, el conseller de torn, González Pons, o qui el substituïsca, si encara hi ha temps de substituir, o tot un seguit d'acòlits i demanats, començant per la secretaria de la conselleria, començaran a vendre la nova llei com si fóra un xalet amb vistes a la mar o un descapotable de luxe.    Aquest projecte de llei, diguem, està dissenyat per a justificar i compensar d'alguna manera tot el desmadre urbanístic i especulador que estem vivint. És una llei purament tapadora, tapadora de les vergonyes urbanístiques.    Però encara que esta llei està cuidadosament dissenyada i maquillada per a fer creure que és una llei respectuosa amb el medi ambient i limitadora de la construcció, com s'acaba d'anunciar, esta imatge és rotundament falsa. Esta llei amaga un perillós potencial de destrucció ambiental, que encara que només es fera servir per a uns pocs casos, podria tindre uns efectes tremendament negatius.    Esta llei permet, si se fera realitat, ubicar els camps de golf en qualsevol classe de sòl -repetisc, en qualsevol classe de sòl-, fins i tot que es tracte de sòl no urbanitzable, fins i tot que es tracte de sòl no urbanitzable protegit, fins i tot que es tracte d'un paratge natural protegit, d'un parc natural o altre.    Per tant, encara agreuja i empitjora la situació abans existent, donat que pot arribar a justificar i perpetrar un tipus d'agressió que abans semblava poc justificable, poc previsible i, és clar, poc viable. Amb esta llei pot arribar a ser ben viable.    La llei vol fer creure que els camps de golf que regularà seran només camps esportius -ja ho ha dit molt ben dit el senyor conseller insistint en eixe aspecte- allunyats del negoci del formigó i la rajola. L'articulat i, sobretot, insistisc, la delirant i fantàstica exposició de motius ens vol fer creure que un camp de golf és només un verd prat rodejat de fantàstics boscos, amb riuets serpentejant per ell, tot un jardí de l'Edén, on tranquils jubilats aniran tranquil·lament per allí menjant-se una poma, com si estigueren en el paradís.    Bé. No és així. Un camp de golf, fins i tot del tipus que pretén vendre este projecte de llei, és una destacada alteració del medi natural i del paisatge original, comporta molt de ciment, d'asfalt, de petroli i de soroll, tal volta no tant com una central de fuel, estic d'acord amb això, o com uns blocs de formigó, evidentment, però no és un paradís terrenal inalterat, ni molt menys. Un camp de golf per començar, inclús estos, necessita carreteres, vials, aparcaments, perquè als camps de golf no s'acostuma a vindre a peu, ni en bici, ni en patinet, sinó generalment en cotxe. Per tant, es necessiten bones dosi d'asfalt i formigó només per a començar, així com un increment de la circulació de vehicles a motor i, per tant, de soroll, contaminació atmosfèrica i d'altres tipus.    La llei, tan restrictiva com diuen que és, tampoc és el llop ferotge i permet edificacions, senyor González Pons, com vosté sabrà perfectament, bastants edificacions: hotels, restaurants, apartaments turístics, tots ells fets de formigó i rajola, que jo sàpiga, majoritàriament. I no simplement això, també tendes, comerços diversos, potser algun supermercat, salons, clubs socials, altres instal·lacions esportives: -per què no? - piscines, camps de pàdel, camps de bàsquet, etcètera. Tot el que faça falta. Això ho permet esta llei, amb eixe tipus de projectes, que quede clar. No és tot d'herba. I naturalment també implica faroles, focus, llums, que comportarà una contaminació lumínica que afectarà també zones que poden tindre un ambient i una fauna valuosa que es vorà pertorbada.    Fins i tot, la part més tendra i dolça, la més verda, la gespa, també pot implicar, i de fet ho implicarà, pràcticament sempre al nostre territori, considerant les característiques físiques, climàtiques i naturals del nostre territori, una marcada artificialització del medi natural. Fins i tot les mateixes praderies de gespa constituïxen, remarque, una artificialitat en la major part dels nostres ecosistemes, cosa que implica un paisatge diferent, no l'original, alterat, un ambient diferent, una flora i una fauna diferents i que especialment s'ocupa un espai natural valuós, desplaçarà i eliminarà un ecosistema preexistint que hem de suposar més valuós, molt més valuós, sota qualsevol punt de vista.    Finalment, mantindre verda i densa i homogènia la gespa amb el nostre clima implica un consum de quantitats molt importants d'aigua. No és cap broma, senyor González Pons. Perquè implicarà, en qualsevol cas, l'increment de les demandes per unes activitats que de cap manera es poden considerar que siguen de primera necessitat, ni cap prioritat social, per més que entenguem que puga ser molt agradable i tot el que vosté vulga dir i molt interessant. Però no és una prioritat. A més, la gespa necessita de molts fertilitzants i de plaguicides diversos. Tot açò vol dir increment de la contaminació d'aqüífers, danys a la fauna i la flora natural.    El text del projecte de llei pretén que els camps de golf per se milloren l'entorn i els ecosistemes. Vosté ha afegit això que ontològicament no són bons ni roïns, però el text de la llei no entra en tantes subtileses i sí que dóna a entendre que sempre se millorarà l'entorn i els ecosistemes, per a justificar la seua ubicació en zones no urbanitzables, fins i tot que siguen protegides. Però açò és fals, açò és fals. Açò és mentida en la immensa majoria dels casos, en la major part dels casos imaginables. Només podria ser veritat -sí que coincidisc que podria ser veritat en alguns casos, en una mínima part dels casos possibles-, en un conjunt limitat de situacions que caldria acotar, en els quals nosaltres estaríem disposats a admetre que no tenen un impacte negatiu ambiental o paisatgístic en principi.    Si els camps de golf s'instal·laren únicament en àrees molt alterades, en abocadors clausurats, en pedreres abandonades, en polígons industrials en reconversió, en perifèries urbanes degradades, tot això, en estos llocs, ahí sí podrien fer una funció quasi de jardí urbà o periurbà, sempre que fóra de caràcter públic realment, amb accés públic. Aleshores, podrien potencialment, no sempre, hauríem de regular-ho bé. . . Aleshores, sí que podrien millorar el paisatge i ajudar a restaurar fins i tot el medi, sobretot si es dissenyen amb eixa finalitat concreta, en eixes condicions. Però en zones naturals poc alterades, en àrees d'horta tradicional valuosa i productiva, en zones de paisatge rural tradicional de secà o en ambients forestals o zones humides, en tots estos llocs que li estic dient, els camps de golf, fins i tot que siguen com els que permet aquesta llei de cosmètica, seran un veritable atemptat ecològic i paisatgístic.    Ací arribem a les parts finals del projecte de llei. La llei s'emprarà per a justificar tota la resta de projectes, recordem-ho, la immensa majoria, que ja han començat la seua tramitació. A estos projectes no els frenarà esta llei ni se'ls aplicarà les condicions d'esta nova llei, només que en algun aspecte col·lateral, cosa que a la millor podria fer-los passar a la categoria de camps de golf ecològics, i per ahí encara intentar colar-los en espais valuosos. Tot un perill extra que implica la llei.    La llei, damunt, no preveu cap moratòria de cap manera, perquè per al PP establir una moratòria és pitjor que reformar la Constitució o que rebaixar la barrera electoral del 5%. És el dimoni! O siga, una moratòria. . . huyamos! És l'infern. Tot allò que puga fer perillar els negocis dels amics és pecat, és impossible, és inconstitucional, és irracional. I a més, no volen fer-ho de cap manera. Tot, menys tocar la butxaca a amics i coneguts del ram de la construcció i l'especulació, que són els qui de veritat manen en este país.    De tota manera, vosté diu que sense dir-li eixe nom, amb altres noms, però amb eixos continguts, estaria disposat a negociar-ho. Perfecte. Si vosté es manté en la seua paraula, serà molt bona ocasió per a negociar una cosa aixina, serà una molt bona ocasió. Ja vorem fins on arriba eixa oferta. Però que conste que eixa moratòria nosaltres la demanem fins que no hi haja realment una bona protecció dels paratges naturals i unes normes urbanístiques que realment impedisquen reclassificacions massives de sòl no urbanitzable, etcètera, com està passant ara.    I tot açò, efectivament, arriba sense que existisca un pla estratègic del golf, que mosatros -vosté ja ha llegit la proposta- sí que plantegem que hauria de ser previ. És obvi, és obvi. Per què? Perquè prèviament hem de saber de quants camps de golf estem parlant. No és el mateix quatre que quaranta. No van a tindre els mateixos impactes. I volem saber també on s'ubicaran i amb quins criteris, és lògic. No és el mateix ubicar-los, diguérem, d'una manera més o menys racional i equilibrada que arriben a proposar-se'n dos o tres en el mateix terme municipal, o separats a molts poquets quilòmetres uns d'altres. Evidentment, captem les diferències, i eixos criteris han de ser previs en eixe pla. Que vosté diu que li sembla interessant? D'acord. Les parts interessants les podem negociar. Però ara per ara, ni una cosa ni l'altra. . .      El senyor president:    Muchas gracias, senyor Arnal.      El senyor Arnal i Ibáñez:    . . . figuren en la llei, i per això les reclame. I en la rèplica tindrem ocasió d'algun punt que m'he deixat tornar a matisar.    Moltes gràcies.      El senyor president:    Muchas gracias, señor Arnal.    Para turno a favor, tiene la palabra el ilustrísimo señor diputado del Grupo Popular, señor Castejón.      El senyor Castejón Chaler:    Gràcies, senyor president.    Honorable conseller.    Senyories.    Bé. He escoltat amb la màxima atenció la presentació que ens ha fet el conseller, i també amb atenció i una mica, inclús, doncs, alertar de l'argumentació que ens feia des de l'Entesa el diputat senyor Arnal, defensant aquesta esmena que jo he presentat a la totalitat.    De tot el que ha dit si una cosa ha quedat clara és que avui en dia és evident la demanda que hi ha per a la implantació de camps de golf. Si alguna cosa ha quedat clara és això. I, per això, naturalment, el Govern Valencià, com a govern responsable que és i que fa front, d'una forma decidida i contundent, a la realitat sempre canviant de la nostra comunitat, no podia girar la cara cap a estes demandes que tenen, naturalment, l'impacte sobre el territori i que, per tant, requerixen d'una regulació específica que permeta fer compatible la pràctica de l'esport del golf amb la consecució dels objectius, desenrotllament sostenible, adoptant, com no pot ser d'altra manera, els principis i els criteris del nou marc legal de la Comunitat Valenciana en matèria d'urbanisme i territori.    Dic que esta llei no és compatible amb la racional ordenació del territori, que és el que vosté d'alguna manera vol fonamentar en la seua proposta d'esmena a la totalitat, doncs jo diria que resulta quedar-se en un examen simplista, que no s'ajusta a la realitat, una realitat totalment distorsionada atenent les manifestacions que vosté ha fet ací. Si el conseller acabava precisament fent la proposta d'una negociació sobre un dels punts que considerem vitals de saber, una de les preguntes que vosté feia, escoltant la seua intervenció, realment la proposta de poder consensuar un pla estratègic del golf, mirant quines puguen ser la major quantitat de cauteles que facen que els criteris siguen el més sostenibles possibles perquè els camps de golf siguen els més acords de la nostra comunitat, doncs, escoltant les seues propostes o les seues argumentacions, amb paraules com si aquesta llei ha sigut falsament dissenyada, que s'ha fet per a justificar o per a tapar irregularitats, difícil tenim el consens.    Jo penso que vosté avui ha manifestat la voluntat que sempre amaga, i és que d'alguna manera hi ha sempre una sèrie de nebuloses que l'acompanyen. Jo penso que intentar per, un cantó, donar la sensació d'ecologisme i d'intentar protegir el medi ambient, però, per l'altre, no fer cas quan es fiquen les mesures oportunes perquè això es duga a terme, el que significa és que no es tenen en compte els objectius que s'han marcat en aquesta llei. I vosté va sempre a la seua, que no és ni altra cosa que intentar matxucar el màxim possible el Govern, que en esta ocasió presenta una llei novedosa i totalment importantíssima i necessària per a regular, com és els camps de golf.    Jo diria que esta llei, que abans ens ha presentat el conseller, compta naturalment amb el consens i l'aval del Comité Econòmic i Social, el Consell Assessor del Medi Ambient, la Federació de Golf i associacions d'agricultors. Naturalment, el Grup Parlamentari Popular recolza esta llei que considerem, com li dia abans, necessària, que possiblement haja arribat tard, però és necessària. I el Govern Valencià la presenta. I subscriu, com no pot ser d'una altra manera, naturalment, tots i cadascun dels plantejaments adoptats per l'honorable conseller Esteban González Pons.    També he escoltat -i ho he fet amb molta atenció- els arguments que ara mateix ens ha oferit este il·lustre diputat que representa l'Entesa. Ha intentant -penso jo- oferir unes raons per a mantindre aquesta esmena a la totalitat, que jo crec que no són ni arguments suficients ni contrastats per tornar la llei al Govern. Són respectables, això sí, són respectables com qualsevol suggeriment que s'ofereix des de la particularitat de qui, com vosté, no té la responsabilitat de governar. Però, naturalment, en el Grup Parlamentari Popular el que no podem és posar en dubte ni el contingut d'esta llei ni la seua idoneïtat temporal, ni que es quede manca d'objectius com vosté volia deixar palés, perquè encara que el seu grup parlamentari, senyor Arnal, no vullga reconéixer-ho, és una llei tremendament ambiciosa i ambientalista, que conté majors garanties que, per exemple, les normes que avui en dia tenim per ahí, les úniques que existeixen, com són les de Navarra i Balears.    Mire, senyor Arnal, podíem coincidir en alguna de les coses que vosté ha exposat, coincidim de fet perquè ha de saber que alguna de les coses que ha dit ja estan arreplegades en la mateixa llei. Però, en canvi, el pitjor de vosté jo penso que ha sigut que ha intentat donar-mos una visió en esta llei que està referint-se a una realitat que no existeix. La realitat de la llei és la que és, és el que ja està escrit, el que reflectix el text que avui tenim davant de nosaltres. La resta, pot ser interpretació seua.    Jo diria que, en principi, és important que els ciutadans coneguen molt clarament que esta llei, la llei que avui presentem, separa les actuacions vinculades a la promoció dels camps de golf de qualsevol altra que tinga com a objecte la promoció residencial, industrial o terciària, que, naturalment, hauran de seguir els procediments i exigències establides en la delegació territorial, urbanística, mediambiental, sectorial, aquella que se li aplique.    Senyor Arnal, vosté avui, bé, pot qüestionar el que vullga d'esta llei, de fet ho ha fet, està naturalment en la seua plena llibertat. Però, el que no pot fer és desqualificar a tots els que no estiguen en la seua línia. No pot ni obligar-nos a nosaltres a compartir els seus criteris, ni tampoc crec que estiga bé que es dedique a sembrar ombres en temes que preocupen enormement a la societat, com avui ho ha intentat fer, perquè una societat que està plenament sensibilitzada en temes com, per exemple, l'aigua, vosté, lluny d'atenir-se al que diu la llei, ha aprofitat avui per a crear noves nebuloses. Els camps previstos, a més dels ja construïts, a penes utilitzaran 20 hectòmetres cúbics d'aigua, és a dir, el 0,05% del consum total de la comunitat.    Mire, senyor Arnal, el Consell Jurídic Consultiu va avalar totalment este text que avui es presenta que, tant en la seua exposició de motius -la «fabulosa» que vosté dia- com en l'article número 18, arreplega molt clarament la garantia que «en cap cas es puga detraure per al rec de camps de golf recursos hídrics de consum humà o que s'utilitzen per al reg agrícola». Està escrit. Això, senyor Arnal, està escrit, serà llei, i les lleis es fan per a complir-se. I qualsevol altra interpretació s'ha d'entendre com una interpretació partidista o malintencionada. Així de clar.    Vosté, senyor Arnal, sembla que menysprea, perquè no ha parlat per a res, la importància que la llei presentada avui dels camps de golf té des del punt de vista econòmic, perquè, evidentment, el golf té una importància molt considerable. Vullga o no vullga vosté, o vullga o no vullga el seu grup, és una activitat que contribuïx a la vertebració del territori, a la creació de riquesa, representa un seguiment específic dins del sector turístic amb uns ingressos que tenen un efecte d'arrossegament molt gran en el conjunt dels sectors econòmics, ja que de cada euro en despesa de golf es generen 2,2 euros addicionals. En estos moments, els ingressos generals pel golf són d'uns 200 milions d'euros a l'any, que poden aconseguir els 600 milions en els pròxims 10 anys. Això significaria el 0,5 del PIB, al que naturalment caldria afegir la inversió per a construir els camps de golf que suposaria uns 250 milions d'euros. Però, sembla que això per a vosté és succedani, com són també els llocs de treball que genera o, inclús, que el golf siga un esport en expansió i ho siga precisament perquè s'adapta a qualsevol edat i condició física.    El que sí que ha fet -i ho estàvem esperant- és que vosté carregués les tintes des del punt de vista ambiental i paisatgístic. Ho esperàvem. Però, és que fins i tot en este extrem, senyor Arnal, per la seua gran extensió i capacitat d'adaptació al medi, els camps de golf poden i han de contribuir a la millora i a la preservació dels valors paisatgístics i ambientals del territori, produint uns efectes molt positius en els entorns on s'ubiquen. Per això presentem la llei. També li podria donar exemples avui molt concrets de camps que estan en funcionament i que representen -en la meua comarca, per exemple- tot un orgull, inclús de captament d'aigua amb novedoses tècniques. No seria el cas perquè mos podríem allargar en estes explicacions. Però, en els camps que estan actualment en funcionament no faltaria ja recórrer al voluntarisme. Avui per avui la llei que presentem arreplega -i així ho contempla en diferents articles- moltes demandes a les quals vosté avui d'una manera solapada feia referència  i que avui, llegida la llei, hauria de recolzar.    Per exemple, parlem de la qualificació del paisatge preservant la identitat del lloc, perfectament assumible per vosté; la preservació i l'augment de les masses forestals, cosa per la qual normalment sempre lluita; la millora de la biodiversitat, la fauna i la flora, sense introduir espècies forànies, clar està; o la millora en la infiltració de l'aigua de subsòl. Ja no parlem de la protecció front a inundacions, incendis, erosions, etcètera, etcètera. La llei el que fa és regular les condicions d'implantació dels camps de golf, exigir que adopten una estratègia activa en la creació d'espais lliures, així com en la recuperació i millora del medi natural i del paisatge. Les condicions ambientals d'explotació i gestió que la llei exigix avui per avui en aquesta llei als camps de golf són, per tant, del màxim nivell, no són anecdòtiques com en algun moment vosté ha volgut donar a entendre.    Mire, senyor Arnal, en este resum de la llei, que podríem fer molt apressadament, jo li diria que és una llei avui per avui necessària i convenient. Li demanaria que retirés la seua esmena a la totalitat però, després d'escoltar-lo, no confiem que la retire, però sí que esperem que el seu grup, l'Entesa, en la tramitació i debat posterior, tal com mos ho dia, arribe a comprendre que és una llei que supera la mera posició reactiva front als camps de golf per a convertir-los en un element de dinamització econòmica, social, ambiental i paisatgística del territori. És una llei, encara que no ho vullga vore, que evita, evita, com a vostés o a la majoria de la societat li preocupa, que els equipaments esportius que es preveuen es convertisquen en una coartada per a la construcció indiscriminada de promocions immobiliàries. Li ho ha dit el conseller. Li ho repetisc jo. Més clar, impossible.    Mire, el govern del Partit Popular, el govern del president Camps, és el primer interessat en garantir que la ubicació dels camps de golf s'efectue de forma racional, atenent les capacitats i les vulnerabilitats del territori. La llei garantirà que la utilització dels recursos naturals -sòl i aigua, principalment- es faça amb la major racionalitat, eficàcia i eficiència possible, i que l'explotació i gestió d'estes instal·lacions atenguen als requeriments ambientals més exigents, disposant un sistema integrat de gestió ambiental homologat amb auditories.    Penso que tot això que preveu la llei no li pot sentar mal, encara que, quan vosté ha fet les seues manifestacions, semblava com si alguns dels capítols que es presenten en la llei no se'ls haja llegit. Jo penso que no li pot sentar mal, com tampoc que s'intente satisfer la demana turística o la demanda social, que està lligada a la popularització progressiva d'este esport que és el golf. Un esport que permet que la seua implantació es porte a la pràctica dins d'un context -insistixo- de polítiques econòmiques, socials, territorials i ambientals sostenibles. Este és el màxim objectiu. Dels cinc objectius, tots confluirien en això. Amb la clarificació, la regulació, l'exigència i fomentar l'agilització, els cinc objectius que marcava el conseller, acabaríem dient que el que intentem és que la nostra comunitat siga encara molt més sostenible.    I ja per acabar, recordar-li que en la nostra comunitat actualment existixen uns 20, 22 camps de golf. Molt menys que en autonomies on governa l'esquerra; al voltant dels 80 en Andalusia, pràcticament 70 en Catalunya. . . No som la comunitat que més camps de golf tenim, ni possiblement serem mai la comunitat que més golf tindrem. Però, sens dubte, tindrem, tant amb la col·laboració del seu grup o sense, tindrem la millor llei reguladora de camps de golf, perquè avui per avui és la més avançada i la més ambiental de totes les normatives que regulen els camps de golf a Espanya.    Res més i moltes gràcies. (Aplaudiments)      El senyor president:    Muchas gracias, señor Castejón.    Tiene turno de réplica el señor Arnal.      El senyor Arnal i Ibáñez:    Senyor Castejón, pot estar segur que m'he llegit molt atentament la llei i que entenc perfectament el que diu, el que insinua i el que no insinua.    Vosté me diu que no es reconeix la gran demanda que n'hi ha de camps de golf. Clar que es reconeix! Evidentment! Som tots molt conscients de l'enorme demanda que n'hi ha de camps de golf, igual que n'hi ha una enorme pressió que demana altres tipus de negocis o d'actuacions respectables, depenent molt de les condicions. Que n'hi haigga molta demanda no vol dir que, automàticament, se tinga de satisfer tota. Això és una cosa que se té de tindre clar des del primer moment. Com vosté sap, n'hi han casos escandalosos de demandes que no han de ser acceptades, perquè tenen uns impactes que són totalment intolerables.    Després, vosté ha reconegut que poden tindre impactes, els camps de golf, sobre el territori, per això esta llei pretén regular. El que mosatros diem és que ho regula mal, perquè, per començar, mentres, és cert, que mesura tota una sèrie d'aspectes de detall, que si les aigües han de ser més o menys depurades, que si les llums han de tindre una part d'energia solar. . . Moltes coses, molt interessants de detall, però, clar, ens quedem en el més important: permet que s'ubiquen fins i tot en sòl urbanitzable protegit o en paratges naturals. Això ja fa que siga molt difícil que en eixes condicions puguen tindre efectes benèfics de cap manera. Molt difícil! No diré que impossible, però quasi, quasi impossible.    Després, vosté diu que està fet per a. . . Vaja, que la idea és separar-la d'altres processos urbanístics i de construccions, etcètera. Ja li he explicat que, efectivament, ho separa de grans projectes urbanístics, però ja li he dit clarament com la llei, i vosté crec que no podrà negar-ho, insistix en permetre tota una sèrie d'actuacions i edificacions que li he mencionat i li he explicat per què. Tot això, ubicat als afores d'una ciutat, a la millor és irrellevant, però situat en una zona de sòl no urbanitzable protegit, per exemple, serien molt i molt impactants, encara, eixe tipus d'actuacions. I, li repetixc, apartaments turístics, restaurants, tendes, altres instal·lacions esportives, accessos, aparcaments, o és que això no existix? Ubicar això, repetixc, als afores d'una ciutat, cap problema o molt poquet de problema, potser. Ubicar-lo dins d'un paratge natural? Molt de problema, evidentment, molts impactes, i algun d'ells intolerables.    Vosté reconeix que arriba tard. Sí, tard, arriba tard, molt tard, perquè no servirà per a actuar sobre la immensa majoria dels projectes, i ahí està un dels greus problemes. Podria esta llei actuar? Sí, si establira mecanismes que diguera que aquells que encara no estan aprovats definitivament puguen estar revisats per esta llei. Però ho evita açò com del foc. Evidentment, esta llei «permetrà».    Vosté diu que n'hi han uns vint o vint-i-dos camps de golf. Però no ha dit tots els altres que estan en tramitació, que poden ser dos, tres o més vegades esta xifra i que, com ells, tots aquells que hagen estat sotmesos a exposició pública, escaparan al control d'aquesta llei. Per tant, esta llei, si servix per a alguna cosa, serà per a poquets. Inclús, aixina, permetrà, a la millor, que s'ubiquen en espais de gran valor.    Vosté me diu que consumiran poca aigua. Bé, se podria discutir, però consumixen, per exemple, més aigua que un conreu agrícola i, a més, consumix tanta més aigua quan més necessitat n'hi ha d'ella, és a dir, en estiu i en les èpoques a on hi pot haver més dificultat d'obtindre aigua i més necessitat. No se pot despreciar este factor. Si estem en una situació que diem que els recursos hídrics estan al límit i mos plantegem noves demandes, estes noves demandes tensionen i encara exigixen més i, per tant, són considerables, un problema, sobretot si no són dedicades a una activitat de primera necessitat. I vosté diu, «no, no s'emportaran aigües per a ús de reg agrícola», però excepte que siguen alliberades d'aquest ús, com diu la llei, que ho permet perfectíssimament, no ens enganyem.    Després, no desprecie la importància econòmica que tenen els camps de golf i altres processos urbanístics. Alerta! , no confonguem també l'especulació i altres interessos econòmics també dins dels legítims interessos econòmics. Naturalment, té importància econòmica, pot tindre-la, però, moltes voltes, sobre la base d'una economia especulativa que deixa ara a uns quants rics i deixa moltes hipoteques per al futur. N'hi han altres maneres d'aconseguir recursos econòmics i un model de desenvolupament més sostenible, que done també llocs de treball, done millores econòmiques i no cause tantes hipoteques ambientals com este model.    Per exemple, n'hi han altres models de turisme que no siga necessàriament tenint impactes greus sobre paisatges especialment valuosos, la costa, zones agrícoles, zones rurals, zones forestals. Per tant, naturalment que valorem altres modalitats econòmiques, valorem el turisme, valorem el que vosté vullga, però, naturalment, tot açò s'ha de fer amb el màxim respecte ambiental, i està llei no ho garantix de cap manera i, per això, continuarem plantejant l'esmena a la totalitat.    I quan entrem al detall dels aspectes concrets,. . .      El senyor president:    Muchas gracias, señor Arnal.      El senyor Arnal i Ibáñez:    . . . ja vorà vosté punt a punt totes les objeccions concretes a cada un dels elements que li estic dient.    Moltes gràcies.      El senyor president:    Muchas gracias, señor Arnal.    Para el turno de réplica, tiene la palabra el señor Castejón.      El senyor Castejón Chaler:    Gràcies, senyor president.    Bé, senyor Arnal, ha deixat algunes coses per ahí, en l'aire, que caldria puntualitzar. M'alegro que al final almenys reconega una sèrie de millores o una sèrie de coses que tenia, a la millor, la seua formació política. . . , i que reconega l'esforç per part de la Generalitat i que se presenta una llei que, evidentment, és millorable, perquè tot en esta vida, tot, és millorable. Tot. Per això, el conseller ha obert perfectament la possibilitat de seguir negociant.    Jo, el que vull que quede molt clar, perquè sembla que per a vosté no. . . , és que la llei separa, separa les actuacions vinculades a la promoció dels camps de golf de qualsevol que tinga com a objecte la promoció residencial i industrial, la terciària, però, evidentment, la llei també dóna. . . , i no ho neguem, al contrari, dóna un tractament especial a una sèrie d'instal·lacions hoteleres i de tipus assistencial amb una clara intenció, que també la tenim, de potenciar el turisme no residencial i ampliar l'oferta turística de qualitat, un factor bàsic, un puntal bàsic econòmic de la nostra comunitat.    I també té de quedar molt clar que la promoció de qualsevol de les modalitats de golf que avui es presenten, previstes en aquesta llei, requerix sempre. . . , ho diu el conseller i li ho repetixo jo, requerix sempre la declaració d'impacte ambiental favorable. Val? Per tant, jo penso que això té de quedar claret claret. I li dia, i torno a repetir, que és una llei que considerem totalment necessària. Totalment necessària, perquè, a més dels arguments ja exposats i que no tornarem a repetir, és una llei que naix amb la ferma voluntat de compaginar el seu impuls turístic, al que ara fea referència, amb la pràctica d'este esport, amb el respecte al medi ambient i a la consecució dels objectius de desenrotllament sostenible. No ho perguem mai de vista, això.    És una llei que duplica la utilitat dels camps de golf, ja que conserven i milloren els valors naturals i paisatgístics dels terrenys que ocupen i, al mateix temps, contribuïxen a millorar i conservar els d'eixos terrenys addicionals que la llei denomina associats, i que també hi hauria molt a parlar-ne. I això és així, senyor Arnal.    Vosté avui fea referència que un camp de golf se pot ficar en qualsevol territori, i ha fet insistència, en qualsevol territori. Doncs, no; doncs, no. Això és com ficar-li l'exemple que per la carretera general o per l'autopista se pot anar a 120. Se pot anar a 120, el senyal de sempre; però després hi ha una sèrie de senyals de 80, 70, segons per a on se passe, que te va prohibint o delimitant la velocitat, i el mateix passa en quan vosté fea referència en això dels terrenys.    Mire, senyor Arnal, també fea referència, i no és una apreciació meua, està en l'articulat i la llei ho arreplega, ho arreplega molt clarament, arreplega la garantia que en cap cas, repetixo, en cap cas es puga detraure per al reg de camps de golf recursos hídrics de consum humà o que s'utilitzen per al reg agrícola. Està escrit i, li repetixo, quan s'aprove esta llei, les lleis es fan per a complir-les i, per favor, una altra interpretació d'això serà malintencionada. La llei diu el que diu, diu el que està escrit.    Dit això, vosté també intenta en el tema de l'aigua, doncs mantindre que no. . . , que els consums seran excessius. Caldria. . . , moltes vegades, si el consum d'aigua té de ser determinant perquè alguna activitat, i anem a mirar-ho com una activitat econòmica, siga rendible o no. Jo li podria parlar, per exemple, de la molta aigua que se necessita, per exemple, en una indústria conservera, com les que hi han al meu poble. Per això tindrien de deixar de fer anxoves? Doncs, no, veritat que no? No és el cas i, a la millor, no és comparable.    Bé, acabo ja. I dir-li que de cap manera no podem acceptar la seua esmena a la totalitat, no podem renunciar a tirar endavant la que, sense cap dubte, és, referència a la regulació dels camps de golf, la llei pionera en Espanya  (veus) tant pel seu contingut com per la seua exhaustivitat.    El Grup Parlamentari Popular, per responsabilitat, rebutjarà la seua esmena i recolza esta llei que ens ha presentat el conseller de Territori i Habitatge, una llei, insistixo, necessària i que, sense cap dubte, marcarà un abans i un després, ja que és el text legal més avançat i conservacionista de tot el nostre país.    Moltes gràcies. (Aplaudiments)      El senyor president:    Muchas gracias, señor Castejón.    A continuación, para fijar posición, tiene la palabra en representación del Grupo Parlamentario Socialista el ilustre diputado señor Adolf Sanmartín.      El senyor Sanmartín Besalduch:    Gràcies, president.    Dir, en primer lloc, que anem a votar favorablement l'esmena a la totalitat presentada pel Grup de l'Entesa, en tant que compartim la major part dels arguments.    Coincidim que és una llei dolenta, que és una llei falsament protectora del paisatge, pensem que no evitarà els abusos urbanístics que s'han produït al voltant dels camps de golf i, sobretot, taparà tota una sèrie de vergonyes de projectes que, malgrat que no estiguen aprovats, estan presentats ja a conselleria i, vostés mateixa, en el projecte de llei, en una disposició addicional, han deixat clar que no entrarà en vigor aquesta llei per a aquells projectes que ja hagen passat el tràmit d'informació pública.    De fet, les quasi huitanta esmenes presentades per aquest grup parlamentari, que les podrem debatre o presentar i anunciar ja demà, en el nostre torn, van en aquest sentit. Jo pense que solament un article desqualifica ja totalment aquest projecte de llei. Els camps de golf no es poden implantar en qualsevol classe de sòl, per molt que així ho diguen els plans urbanístics o els plans territorials. Pense que un camp de golf, com qualsevol altra promoció, inclús esportiva, ja no li dic ni immobiliària, solament s'haurien de deixar instal·lar en sòl no urbanitzable no protegit i en sòls urbanitzables així classificats pel planejament.    Però pense que, a més a més, senyor González Pons, vosté posa una falsa taxa ambiental. Estem ja en la «sandia» una altra vegada, en el meló d'Alger. Vostés diuen: «Els terrenys associats als camps de golf», estiguen degradats, estiguen contaminats, de tal, «s'hauran de cedir en una quarta part a l'administració, una vegada restaurats». Per favor! , vosté sap que, amb això, el que estan provocant és que el promotor, a un preu irrisori, compre tota una sèrie de terrenys per a justificar la seua actuació. Seguim pensant que això de la sessió gratuïta a l'administració de sòl no urbanitzable protegit deixa sense solucionar també els problemes.    Però, per exemple, compartim totalment el plantejament d'Esquerra Unida quan, senyor conseller, m'agradaria que demà ens pugués explicar vosté per què violenta d'aquesta forma la Llei de sòl no urbanitzable. La Llei de sòl no urbanitzable diu perfectament que a una distància superior de cinc quilòmetres no es pot establir cap equipament terciari. Però posem una excusa per als camps de golf. Ja parlarem demà del règim urbanístic, que pense que se n'han passat no un poble, se n'han passat quaranta pobles. (Remors)    No obstant això, jo compartixc amb vosté, i amb el seu argumentari, per tant, el meu grup parlamentari, que el golf és un esport d'àmplia participació, més de dèsset mil llicències aquí, a la nostra comunitat, que s'ha d'establir urgentment una oferta adequada en quantitat i en qualitat, s'ha de dur a terme una regulació seriosa i, sobretot, no pot acabar mai en el jardí d'una urbanització. Fins aquí, coincidixc amb vosté. I, en conseqüència, que sàpiguen que el Grup Parlamentari Socialista pensa que el golf és un atractiu seriós i rigorós per a no solament el turisme, sinó per a dinamització econòmica i social de determinades zones.    Ara bé, el que no puc entendre jo i no compartixc és, en primer lloc, la proposta que li fa al Grup Parlamentari de l'Entesa, d'una moratòria que ells establixen. Per a fer esta moratòria o esta cautela -per si no li vol dir moratòria- el primer que ha de fer és eliminar tota una sèrie de disposicions transitòries que diuen que aquesta llei no serà aplicable a tots els projectes que hagen passat per informació pública. Això no és possible.    Nosaltres demanem clarament l'elaboració d'un pla d'acció territorial que regule l'ocupació del territori en relació als camps de golf. Ara bé, difícilment, done's compte vosté, difícilment podem compartir un projecte on el golf és l'excusa per obrir aquelles àrees de sòl no urbanitzable protegit que fins ara havien quedat al marge del procés urbanitzador.    Jo recorde quan el senyor Blasco, el seu predecessor, fa un any parlava que seria excel·lent els camps de golf en els parcs naturals, i posava un exemple de l'Albufera i d'altres països. Ara ja ho veiem regulat per allò que vostés encara aleshores no ho tenien massa clar.    Difícilment, senyor González Pons, podem estar d'acord amb un projecte que assimila el camp de golf amb dotacions públiques tan essencials com és una escola, un ambulatori o una carretera. Pensen que les instal·lacions complementàries del mateix camp de golf, en cas de ser públic, passen a ser dotacions públiques, i per tant amb màxim d'expropiació, interés social, etcètera. Per tant, no puc compartir tampoc aquest criteri. I difícilment podem consensuar un projecte que pensem clarament que transgredeix totalment els límits, els límits imposats fins ara per la Llei de sòl no urbanitzable, a banda de ser discriminatori respecte a altres activitats terciàries, i els demanaran els mateixos privilegis i els mateixos drets des d'una pista d'esquí fins a un parc temàtic o al que siga. Per què aquest esport no ha de complir la Llei de sòl no urbanitzable i el camp de golf al revés?    En definitiva, jo li dic sincerament, li dic sincerament, pense que estem perdent una oportunitat única a la nostra Comunitat Valenciana per a regular seriosament els camps de golf. Vostés l'única cosa, l'única cosa que han fet, l'única cosa que han fet és, en primer lloc, efecte cridada des de fa més d'un any perquè de presa i corrent se presenten tota una sèrie de projectes que ara, si han passat ja la informació pública, ja no han de complir els preceptes d'aquesta llei; i en segon lloc, en segon lloc, de regular allò poc regulable que teníem a través de la Llei de sòl no urbanitzable i altra legislació bàsica aprovada en aquesta cambra.    Per tant, i en això acabe, insistim que coincidim en part de l'argumentari d'Esquerra Unida, i per això aquest grup parlamentari va a votar a favor; i en segon lloc, i en segon lloc, que el Partit Popular i el Partit Socialista en l'únic que coincidim en aquest tema és que el golf és bàsic i és tremendament important per a determinades zones del nostre país. Això que quede clar. I, per favor, que no s'estigmatitze a aquelles persones que no tenim els mateixos arguments, perquè compartim a la millor l'objectiu final, el que no estem d'acord és en el mecanisme que vostés intenten regular un aspecte tan important des del punt de vista econòmic i social com és el golf.    Gràcies.      El senyor president:    Muchas gracias, señor Sanmartín.    ¿Qué ocurre, señor Castejón?      El senyor Castejón Chaler:    Sí, senyor president, per a rèplica al senyor Sanmartín. (Remors)      El senyor president:    Vamos a ver, señores. Señor Sanmartín, efectivamente usted ha introducido el tema aprovechando que estaba el señor conseller en la sala para, bueno, entrar en una discusión que probablemente competía a la parte que corresponde al punto 4. . . , perdón, al punto 4 de mañana. Y, señor Castejón, mañana vamos a tener posibilidades de lógicamente contestarle (remors), contestarle a todos los temas que ha planteado el señor Sanmartín hoy. (Remors)    Señores diputados, por mí no hay ninguna dificultad. El señor Castejón tiene derecho a la réplica.      El senyor Castejón Chaler:    Gràcies, senyor president.    Evidentment jo no faré una interpretació torticera del reglament i no entraré ara a replicar-li a tots els arguments que el portaveu, en este cas del Partit Socialista, ha fet. Evidentment, jo també entenia que com tenia millor preparada la intervenció que ha fet després en defensa de la seua esmena a la totalitat, el que ha fet ha sigut defensar la seua esmena a la totalitat, perquè en cap moment s'ha atingut al que realment era, l'explicació de vot en esta proposta que s'estava fent.    Dit això, podíem entrar en algunes particularitats i algunes afirmacions que ha fet que, evidentment, com vosté me dia, senyor president, demà o a continuació es podrà tindre plasmació per part del nostre grup. El que en cap moment podem acceptar, el que no podem acceptar per part del nostre grup és que s'aprofite estos torns que en este cas ha fet el senyor Sanmartín d'explicació de vot per a fer una plasmació de quina és la seua postura i sobretot contradir aquestos arguments, que demà novament es podran explicar i traure-li profit.    Ara, a mi m'ha sorprés moltíssim algunes afirmacions que ha fet, i així molt per damunt, per damunt, com si el socialisme valencià, en este cas que feia defensa, mos poguera donar lliçons d'alguna manera, d'algunes coses i en concret també en els camps de golf. Cap de cap. En la nostra comunitat qui està governant és el Partit Popular, i evidentment des de fa uns quants anys, i veiem, per exemple, la quantitat de camps de golf, en les mateixes característiques que feia referència el senyor Sanmartín, aquí tinc simplement una relació: 240 camps de golf en comunitats governades pel Partit Socialista, 106 pel Partit Popular (protestes) i altres 10. Els mateixos arguments que estava parlant.    Per tant, jo el que li recomanaria és que menys demagògia socialista al voltant dels camps de golf i més profit en propostes que realment a la nostra comunitat puguen servir. I la llei que avui per avui presentem és la que més mos pot servir als nostres interessos.    Moltes gràcies. (Aplaudiments) (Veus)      El senyor president:    Muchas gracias, señor Castejón.    Si yo lo entiendo todo, están ustedes hipoglucémicos y, lógicamente, algo excitados. Si no hay ningún problema, todos con calma e iremos a comer dentro de poco, si todo se orienta según lo adecuado.    Señor Arnal, tiene usted su turno.      El senyor Arnal i Ibáñez:    Moltes gràcies, senyor president. . .      El senyor president:    Este presidente que cuando ha visto que el señor Sanmartín se decidía a hablar desde la tribuna, digo (rient) va, lógicamente, a resumir. ¡Bueno!      El senyor Arnal i Ibáñez:    Jo entenc que vosté fa una interpretació flexible del reglament, però, en tot cas, sembla que realment qui tenia dret a rèplica era jo, ja que a qui s'estava referint el senyor Sanmartín era a la proposta que jo he defensat (remors), i crec que estic en el correcte. I ha fet al·lusió diverses voltes al meu grup i a la meua persona. Abans de res he d'agrair la valoració que ha fet de coincidència bàsica amb els nostres arguments i el que pensa votar a favor. I aclarir dos o tres aspectes que ell ha mencionat com a confusos o que creia que no.    Vull deixar jo també ben clara una qüestió. Com s'ha dit ací, no està dient ningú que els camps de golf per ells mateixos siguen dolents o bons. Açò depén molt de la quantitat que estem parlant, no és el mateix quatre que quaranta, ja ho he dit abans, i sobretot depén molt de les característiques, i de la ubicació i de les condicions territorials d'eixa ubicació. Això ha de quedar ben clar. Quan mos oposem a este projecte de llei és perquè pensem que no servix per a donar resposta a estes qüestions que puguen garantir que els camps de golf que s'instal·len siguen només aquells necessaris i en les condicions que realment siguen del mínim impacte. Pensem que no és aixina en eixa llei, per això votem en contra.    Quant a la proposta de moratòria no ens enganyem. Efectivament esta llei el que fa és eximir a tota la quantitat de projectes de camps de golf, que són dotzenes, que m'agradaria que algú mos diguera exactament quants. A la millor la consellera està en condicions de dir-m'ho. Jo ho he preguntat diverses voltes als consellers, però no me concreten la xifra. I l'assumpte és que a hores d'ara eixa gran quantitat de projectes escapen tots, basta que hagen eixit a exposició pública. Nosaltres sí que demanàvem que n'hi haguera una moratòria en el sentit que fins que no s'aplicaren mecanismes realment rigorosos per a garantir el mínim impacte ambiental, i sens dubte sempre fóra del sòl no urbanitzable, i especialment el protegit, naturalment, això haguera de funcionar aixina i que previ fóra eixe pla regulador.    El que estava dient el conseller no sé si tindrà a vore amb això. Ho haurà d'explicar, haurà de vore si realment ho accepta. Ara, la proposta que mosatros hem fet -ja ho justificarem en el seu moment- és una autèntica moratòria, se li diga en el nom que se vullga, si se li vol dir d'una altra manera. Però el que pretén és no s'escapen la immensa majoria de projectes de camps de golf, perquè si no este projecte de llei és un projecte solament cosmètic, només de cara a la galeria, només per a tapar les vergonyes de tots els excessos urbanístics comesos fins ara i que se materialitzaran després.    Moltes gràcies.      El senyor president:    Muchas gracias, señor Arnal.    Tiene la palabra el señor Sanmartín.      El senyor Sanmartín Besalduch:    Gràcies, senyor president.    A vore, senyor Castejón, jo he explicat aquí els arguments de per què compartisc el plantejament que ha exposat aquí el senyor Carles Arnal. (Protestes) Primera.    Segona. El que lamente, el que lamente, senyor Castejón, és que vosté no portés preparat suficientment els deures i s'haja de limitar a dir-me aquí una sèrie de xifres estadístiques que a mi el conseller ja me les havia donat fa tres o quatre hores, abans de començar el ple. És a dir, que és trist, és trist que s'haja de limitar a això.    Jo aquí he defés el perquè este grup parlamentari recolza, i per tant votarà favorablement l'esmena a la totalitat presentada pel Grup de l'Entesa, i demà parlarem de quin és el nostre argumentari. Evidentment per a ratificar això he hagut d'exposar les precarietats i les deficiències tremendes que aquest projecte conté.    Res més.      El senyor president:    Muchas gracias, señor Sanmartín.    Vamos a proceder a la votación. Comienza la votación. Resultado de la votación: 34 votos a favor, 44 votos en contra, 1 abstención. Queda rechazada la enmienda a la totalidad presentada por el Grupo Parlamentario L'Entesa.    Se levanta el pleno hasta las cinco de la tarde.    (Se suspén la sessió a les 15 hores i 1 minut)  (Es reprén la sessió a les 17 hores i 10 minuts)      Preguntes tramitades pel procediment especial d'urgència d'acord amb la Resolució de caràcter general 2/VI. Pregunta al conseller de Territori i Habitatge, senyor Esteban González Pons, sobre les actuacions que ha adoptat la conselleria en relació amb les denúncies efectuades per col·lectius conservacionistes sobre diferents agressions ambientals que afecten la zona protegida de la desembocadura del riu Millars, que formula el diputat Carles Arnal i Ibáñez del GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE número 50. 269).      El senyor president:    (Inoïble) . . . número 6 del orden del día del pleno: preguntas tramitadas por el procedimiento especial de urgencia, de acuerdo con la Resolución de carácter general 2/VI, del Grupo Parlamentario Socialista, registro de entrada 49. 975, Boletín Oficial de las Cortes Valencianas 197; registro de entrada 53. 305 y registro de entrada 53. 306, del Grupo Parlamentario Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa; registro de entrada 50. 269, registro de entrada 50. 471 y registro de entrada 53. 312 y 53. 316; y del Grupo Parlamentario Popular, registro de entrada, 53. 435 y 53. 436.    La primera pregunta la realiza el ilustre diputado don Carles Arnal, del Grupo Parlamentario Entesa, al conseller de Territori i Habitatge.    Por favor, don Carles.      El senyor Arnal i Ibáñez:    Bona vesprada.    Senyor conseller, la desembocadura del riu Millars és un indret de gran valor ecològic, ubicat en un entorn molt antròpic i que patix importants amenaces per la conservació dels seus valors. Imagine que és per això que està protegit este paratge. Este espai, de tamany reduït, és zona LIC, zona Zepa, forma part del catàleg de zones humides i està declarat paisatge protegit. Però, aquest paratge és objecte de contínues agressions ecològiques. Els darrers mesos, un col·lectiu conservacionista ha efectuat denúncies sobre moltes agressions ambientals que patix, especialment construccions il·legals, abocaments de diferents tipus de residus, etcètera.    Quines intervencions ha efectuat el seu departament per comprovar el fets, sancionar els responsables, obligar a la restauració i evitar nous danys?    Gràcies.      El senyor president:    Señor conseller, tiene el uso de la palabra.      El senyor conseller de Territori i Habitatge:    Muchas gracias, señor presidente.    Señor diputado, el escrito del grupo para el estudio y conservación de los espacios naturales, relativo a las actuaciones a que hace referencia en su pregunta, tuvo entrada en la conselleria de Territorio y Vivienda el 18 de abril de 2006 abriéndose a continuación el expediente, letra D 576. 06.    Con respecto a las denuncias relativas a la construcción de viviendas ilegales en la zona se desplazó hasta las inmediaciones a un agente medioambiental de la dirección territorial en Castellón para realizar una visita de inspección con el objeto de constatar los hechos señalados. Asimismo se solicitó información a los ayuntamientos de Almassora, Vila-real y Burriana.    A la espera de conocer el resultado de la investigación desarrollada, el Ayuntamiento de Burriana ha remitido a la conselleria información relativa a este punto indicando que en la parte o margen de la desembocadura del río Mijares, que compete al ayuntamiento de Burriana, no se han detectado recientemente obras o construcciones ilegales, con la salvedad de una explotación de cantera en el polígono IV, parcelas 16 y 17, cerca del Camí Cantera, de Vora Riu, sobre la que el ayuntamiento ha iniciado ya el correspondiente expediente por infracción urbanística.    En cualquier caso, se ha solicitado de este ayuntamiento que mantenga permanentemente informada a la conselleria sobre cualquier hecho que se produzca en este sentido. Y yo me brindo a tener informado también a su señoría.    En relación con el vertido de escombros, basuras, etcétera, realizado por personas individuales en pequeñas cantidades, nos encontramos ante residuos urbanos o municipales. Y de conformidad con lo dispuesto en el artículo 4 de la Ley 10/2000, de 12 de diciembre, de residuos de la Comunidad Valenciana, compete a la administración local su vigilancia. Por tal motivo nos dirigimos en su día a los municipios de Burriana, Almassora y Vila-real.    Con respecto a la denuncia, a la falta de caudal ecológico, que también figuraba en la denuncia presentada por el Gecen, la conselleria ha dado traslado a la Confederación Hidrográfica del Júcar, organismo de cuenca perteneciente a la administración del Estado, y que resulta competente en la materia.    Por lo que respecta a la existencia de un campo de tiro dentro del espacio natural protegido, y dado que no constaba en el escrito de Gecen la ubicación del mismo, se dio orden de llevar a cabo una inspección por parte de agentes medioambientales en el marco de una investigación cuya conclusión tendremos en breve y que también está a disposición de su señoría.    En relación al mal funcionamiento de las depuradoras de Vila-real y Almassora, el escrito de Gecen se ha trasladado a la Conselleria de Infraestructuras y Transportes, organismo autonómico del cual depende la entidad pública de saneamiento de aguas residuales.    Todas las actuaciones que hemos llevado a cabo han sido comunicadas al representante del grupo conservacionista que nos comunicó o denunció los hechos.    Por otra parte, existen ya tramitadas unas diligencias, número 38/2006, del equipo de protección de la naturaleza, comandancia de la Guardia Civil en Castellón, instruidas por denuncia del Gecen, por vertido de escombros en una parcela incluida en el paisaje natural de la desembocadura del Mijares, en el término municipal de Burriana, pedanía Santa Bárbara, que tuvo entrada en la Conselleria de Territorio y Vivienda el pasado 9 de mayo y motivaron, en consecuencia, la apertura de otro expediente.    A la vista de la documentación anexa a las diligencias, se constató que la actividad minera, objeto de restauración mediante el vertido de escombros, contaba con autorización de la Conselleria de Empresa, Universidad y Ciencia. Por ello, se solicitó a la Dirección General de Industria y Comercio, Minas, información relativa a si la restauración llevada a cabo consideraba que se estaba efectuando con residuos inertes adecuados o, en su caso, cuáles iban a ser las actuaciones a adoptar por dicho órgano. Una vez solicitado este informe, que todavía no ha sido recibido por la Conselleria de Territori i Habitatge, los días 19 y 26 del pasado mes de mayo tuvo lugar una visita de inspección realizada por el ingeniero de calidad ambiental de la dirección territorial de Castellón. En la primera visita se constató que la parcela en cuestión, enclavada en la pedanía de Santa Bárbara, en el término municipal de Burriana, había sido usada como explotación de gravas para zahorras y tratamiento de áridos en su fase inicial de relleno del hueco resultante, observando que, al contrario de lo pertinente, el acceso era libre y que no contaba, al menos, con cadena de prohibición. Se observó, asimismo, que el hueco resultante había sido rellenado prácticamente en su totalidad con material procedente de derribo, de acuerdo con la autorización de que dispone, y que solo en muy pequeña escala se podían observar restos de envases de plástico y de metal, maderas, cables y demás productos provenientes de la construcción o derribos.    Por su parte, el propietario se comprometió a limpiar la zona con personal, un tractor para que con sus rejones labrara la superficie y eliminar los residuos indebidos, comprometiéndose, además, a realizar catas en distintas zonas para que se compruebe que se ha rellenado con inertes adecuados.    Durante la segunda visita, que se realizó el 26 de mayo, se comprobó que la cadena a la entrada de la antigua explotación se ha colocado y que han sido limpiados los residuos, comprometidos por el propietario, gestionándose por, valga la redundancia, gestor autorizado, y que se han realizado las catas. De tal forma que se concluyó que las visitas de inspección habían sido positivas (el senyor president colpeja amb la maceta) para reconducir la situación y que el lugar había quedado en buenas condiciones.    La conselleria está cumpliendo con su misión inspectora y los particulares y las asociaciones ecologistas con su misión de denuncia. No me cansaré, ya lo he hecho en repetidas ocasiones a lo largo del verano, en animar a los ciudadanos a que participen en la defensa de nuestro medio ambiente utilizando las vías públicas para denunciar cuantas infracciones observen o crean haber observado.    Muchas gracias, señor presidente.      El senyor president:    Muchas gracias, señor conseller.    Tiene la palabra, el señor Arnal.      El senyor Arnal i Ibáñez:    Senyor conseller, no he pogut prendre nota exacta de tot perquè el nivell sonor de la sala ho impedix. Espere que després vosté me concretarà algun detall que he perdut.    Però, en allò essencial, he de dir-li que ens trobem davant d'un cas exemplar. Sobre el paper, el paratge que estem mencionant rep totes les declaracions imaginables, o quasi totes, de protecció: LIC, Zepa, zona humida catalogada, paisatge protegit. Però, pareix que el paratge en si no s'ha enterat de tantes distincions.    Les construccions il·legals. . . , hem vist les fotografies presentades, adjuntades per este grup conservacionista. L'abocament de camions, que li estem dient, de residus, ha estat fent-se durant mesos i mesos a vista de tots, i continua fent-se ara.    Tot açò està passant, igual que estes irregularitats en el cabal del riu i altres, i la conselleria pense que té més responsabilitats que les que vosté ha dit. Quin concepte té de la protecció ambiental el seu departament quan, primer, no actua si no són denunciats els fets? Que jo sàpiga, la conselleria no va detectar ninguna d'estes coses si no fos que s'hagueren fet les denúncies. Però, una volta denunciada -i fa mesos- les actuacions continuen. Quina estratègia de protecció existix realment per a garantir la conservació d'un paratge com el que estem dient? Està protegit sobre el paper, però en la pràctica està degradant-se.    Per tant, hem de demanar un increment de la vigilància i fer que el compliment de la llei siga real.    Anem a vore. Vosté m'ha parlat que els residus tenen autorització. Com poden tindre autorització uns abocaments de residus en un paratge protegit, teòricament, amb quatre figures de protecció? Amb quins criteris s'ha donat eixa autorització? Què ha de dir el seu departament d'esta autorització? La considera lògica? Considera normal que es puguen fer abocaments de residus inerts que, com vosté diu, estan contaminats d'altres productes, estiguen fent-se en un paratge que reunix quatre figures de protecció? Vosté apel·la només a la Llei de residus, però jo crec que li he de recordar que com a conseller de Territori és també la màxima autoritat en fer complir la legislació de protecció del territori i de paratges naturals. I això allí no s'està complint perquè està degradant-se per tota una sèrie de factors i, en particular, este, l'abocament de residus, que em preocupa especialment perquè continua fent-se a hores d'ara.    Com és possible que tingueren autorització de mines -crec que ha dit vosté-. Tenien avaluació d'impacte ambiental estos abocaments? Algun tipus d'avaluació? M'agradaria saber-ho i m'agradaria que contestara. Favorable? Difícilment podem entendre-ho. No considera vosté que els abocaments són perjudicials per a un paisatge protegit, per a una zona LIC, per a una zona Zepa? No entenem per què no es para i per què no s'atura esta actuació i es recupera el paisatge el més prompte possible, si no, realment no entenem quin és el concepte de protecció que aplica vosté.    En la resposta que va donar a este grup conservacionista que vosté ha mencionat, diu que l'autorització era anterior a la declaració de paratge. M'agradaria saber exactament de quina data és, perquè crec que no serà anterior a la Llei d'espais naturals protegits del País Valencià, de 1994, que planteja la il·legalitat de fer un aterrament en una zona humida, o crec que ha de tindre en compte que el Codi Penal considera un delicte ecològic fer aterraments en una zona humida. Estem en una zona humida on estan fent-se uns abocaments d'inerts. No entenem que tinga eixa autorització d'una altra administració o que, en tot cas, vostés no hagen dit res.    Senyor conseller, li demane que paralitze el més prompte possible eixos abocaments i obligue a restaurar la situació originària i, en tot cas, que no s'incremente la degradació d'este paratge.      El senyor president:    Muchas gracias, señor Arnal.    Tiene la palabra el señor conseller, y le recuerdo que le queda un minuto de tiempo.      El senyor conseller de Territori i Habitatge:    Señor presidente, con toda brevedad.    Pongo a disposición de su señoría los datos a los que he hecho mención y los expedientes, a los que también he hecho mención, porque la defensa de este paraje, como de cualquier otro, es una tarea que debemos emprender con comunidad de intereses.    Le puedo asegurar que todas las autorizaciones son legales y que, por lo tanto, en aplicación estricta del principio de legalidad, la conselleria no tiene otra alternativa más que respetar la ley. Si se ha producido ilegalmente algún vertedero amparado en una autorización previa, de orden administrativo, sujeta al principio de legalidad, pues habrá que investigarlo, pero confíe, como yo lo hago, en las diligencias abiertas por la Guardia Civil porque ésta nos va a decir a todos dónde están los límites de la posible comisión de delito y dónde no están los límites.    Me quedo con una frase que usted ha dicho, y es que este paisaje todavía no se da cuenta de todas las distinciones con las que se le ha protegido.    Espero que la tarea de la conselleria y la suya controlando la tarea de esa misma conselleria, nos ayude a que poco a poco el Mijares vaya enterándose de cuánto tenemos intención de protegerlo. La conselleria actúa conforme a la ley, con los recursos que la ley le concede. Si usted piensa que son insuficientes, estaré encantando en discutir una posible ampliación legal de facultades inspectoras para la administración valenciana en el apartado de Territorio y Vivienda.    Muchas gracias por su generosidad, president.      Preguntes tramitades pel procediment especial d'urgència d'acord amb la Resolució de caràcter general 2/VI. Pregunta al conseller de Territori i Habitatge, senyor Esteban González Pons, sobre les dades que té la conselleria de producció i reducció de residus, especialment dels tòxics i perillosos, que justifiquen la proliferació de projectes d'abocadors i incineradores a les comarques de Castelló de la Plana, que formula el diputat Ramon Cardona i Pla del GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE número 50. 471).        El senyor president:    Muchas gracias, señor conseller.    A continuación, la siguiente pregunta la realiza el ilustre diputado don Ramón Cardona Pla, y la realiza también al conseller de Territorio y Vivienda.    Por favor, don Ramón.    El senyor Cardona i Pla:    Gràcies, senyor president.    Senyor conseller, en els darrers dos anys, en alguns pobles de Castelló se van endur la sorpresa que els van proposar per a tindre unes determinades instal·lacions, uns abocadors, que eren abocadors de residus tòxics i perillosos. Jo li dic el tema de la sorpresa perquè en realitat no es van enterar per les vies oficials, sinó que es van enterar pels mitjans de comunicació, es van enterar per casualitat.    Però de prompte hi havia un abocador en Salzadella, de residus tòxics i perillosos, em referisc, hi havia un altre en les Coves de Vinromà, n'hi havia un altre en Fanzara. I a açò cal afegir que va aparéixer una incineradora en Sant Rafael del Riu que anava a cremar gallinassa i, darrerament, una altra incineradora en Villahermosa que anava a cremar farines càrnies.    La qüestió és que a nosaltres ens han plantejat si n'hi ha algunes dades que justifiquen l'existència de tot este conjunt d'abocadors en tant curt espai de terreny. Nosaltres li ho preguntem per si tenen dades concretes i específiques sobre la producció, la reducció de tractament de residus tòxics al País Valencià que justifiquen la proliferació de tants projectes a la província de Castelló.    Gràcies.      El senyor president:    Muchas gracias, señor Cardona.    Tiene la palabra el señor conseller.      El senyor conseller de Territori i Habitatge:    Muchas gracias, señor presidente.    Señoría.    Como conoce su señoría, el plan integral de residuos de la Comunidad Valenciana, aprobado por Decreto 317/1997, del Consell, y modificado por el Decreto 32/1999, surgió de la necesidad de establecer, según cita el propio plan, un marco estratégico para la gestión integral y coordinada de los residuos, aportando un primer acercamiento a la realidad generadora de residuos.    Dado el tiempo transcurrido desde su aprobación, y con la finalidad de actualizar los datos y conclusiones recogidas en el PIR, la Conselleria de Territorio y Vivienda contrató la elaboración de un inventario y catálogo de residuos de la Comunidad Valenciana. Este inventario establece cuáles son las actividades de productoras de residuos, la tipología de los residuos generados, así como las cantidades estimadas que se generan, su origen, su localización territorial, su potencial peligrosidad y, finalmente, sus posibilidades de tratamiento.    El estudio contempla, por tanto, como su señoría interesa, un diagnóstico de la situación actual, tomando como referencia inicial el año 2002 e incluyendo posteriormente los años 2003 y 2004.    Los residuos se agrupan en función de su origen en tres grupos: urbanos, industriales y específicos, incluyendo en este último grupo aquellos que por su origen, características especiales o legislación específica, requieren un tratamiento diferenciado: residuos ganaderos, residuos de mataderos, residuos hortofrutícolas, residuos forestales, lodos de depuradoras, residuos sanitarios, vehículos al final de su vida útil, neumáticos fuera de uso y residuos de construcción y demolición.    Los trabajos, tras la fase de revisión final, ya están acabados, y el inventario y catálogo de residuos de la Comunidad Valenciana será presentado públicamente en la próxima reunión que se convoque del Consejo Asesor y Participación del Medio Ambiente.    Como consecuencia de los datos obtenidos, se ha realizado una propuesta de contratación para acometer la revisión y actualización del Plan integral de residuos. De ella no puede deducirse que la conselleria cuente con datos especiales relativos a residuos peligrosos que justifiquen lo que usted denomina «proliferación de proyectos de vertederos e incineradoras», máxime si tenemos en cuenta que estamos hablando únicamente de tres proyectos nacidos, además, de la iniciativa privada, y no incluidos en ninguno de los instrumentos de planificación aprobados por la Conselleria de Territorio y Vivienda. Proyectos, por tanto, en los que la intervención de la conselleria se limita a la propia derivada de la normativa vigente en materia de residuos, concretándose en concesión previa a tramitación del procedimiento legalmente aplicable y, en su caso, autorización administrativa.    Muchas gracias.      El senyor president:    Muchas gracias, señor conseller.    Tiene la palabra el señor Cardona.      El senyor Cardona i Pla:    Senyor conseller, la resposta l'esperàvem, però no per esperada deixa de ser sorprenent, perquè el que ens ve a dir és que la conselleria no té dades de la quantitat de residus tòxics i perillosos que es produïxen.    Malgrat no tindre dades, quan venen la petició d'autorització d'abocadors, vostés no plantegen de cap manera, no plantegen, a l'hora d'aprovar eixos abocadors, no plantegen d'on vindran els residus tòxics. No es plantegen si hi ha una suficient necessitat d'eixe tipus d'instal·lacions en la nostra terra. Simplement, com són iniciativa privada, vostés es limiten a comprovar unes quantes característiques i ho aproven.    Jo li he de dir que el Pla integral de residus que es va fer ací en el País Valencià no era integral, perquè no contemplava els residus tòxics i perillosos, només contemplava els residus sòlids urbans. Per tant, en este moment es veuen obligats a fer un instrument de diagnòstic. Però jo insistisc en la idea: no està fet encara el diagnòstic i ja estan ficant-se les plantes d'intervenció i tractament.    Jo, mire, senyor conseller, vull ressaltar-li algunes coses. L'abocador de Salzadella pot tractar 90. 000 tones de residus industrials a l'any, 25. 000 de residus estabilitzats, 35. 000 tones de residus tòxics i perillosos. L'abocador de les Coves té planta fisicoquímica, una planta de tractament fitosanitari i una planta de llots i un abocador per a 5 milions de tones. La planta de Fanzara tenia una planta de tractament i també un milió de tones que cabrien allí.    La qüestió és: com es poden plantejar instal·lacions de residus tòxics i perillosos d'una manera relativament arbitrària per tot el territori sense tindre un diagnòstic de quantes en fan falta.    Alguna dada més, senyor conseller. En tot l'Estat espanyol hi ha huit plantes de residus tòxics i perillosos, huit. Si en fiquem tres a Castelló, imagine's vosté la proporció que suposa respecte al total estatal. S'ha fet una valoració respecte al total de producció de residus tòxics estatals. La capacitat de tractament d'estes tres plantes a Castelló seria del 28% de tots els residus tòxics i perillosos de l'Estat espanyol.    Jo crec que davant d'estes dades queda palés que la conselleria no té cap tipus de planificació, que es deixa portar per la iniciativa privada com una cosa que justifica que la conselleria faça algun tipus d'autorització. Nosaltres considerem que la Conselleria de Territori i Habitatge té com a obligació vetllar per la seguretat dels ciutadans, té com a prioritat vetllar perquè el medi ambient no siga afectat.    Senyor conseller, l'abocador de Fanzara està sobre un aqüífer, l'abocador de residus urbans este no entraria dins d'este paquet. El de residus urbans de Cervera està en un terreny que no és totalment impermeable. La incineradora de Sant Rafael del Riu suposa que per la comarca circulen 124. 000 tones de gallinassa. La de Villahermosa seria de menor quantitat, seria només de 9. 000 tones, que anirien des d'Almassora fins a Villahermosa.    Nosaltres considerem que la seua conselleria té l'obligació de fer un pla abans d'admetre qualsevol d'estes instal·lacions i no té per què acceptar qualsevol d'estes instal·lacions que no s'ajusten a les necessitats que tenim en la nostra terra o a la producció real de residus tòxics. I a més, ha de tindre uns principis. . .      El senyor president:    Muchas gracias.      El senyor Cardona i Pla:    . . . als quals acollir-se. No es pot anar transportant els residus tòxics i perillosos per la nostra terra, sinó que s'han de tractar prop d'on es produïxen. Per això, la mobilització ha fet bé en intentar aturar estos abocadors. Que, per cert, senyor conseller, estan aturats o no estan aturats? , perquè allà els alcaldes estan dient que sí i la seua conselleria està dient que no. Ens tranquil·litzaria molt que vosté ens donara una resposta clara en eixe aspecte.      El senyor president:    Muchas gracias, señor Cardona.    Tiene la palabra, señor conseller.      El senyor conseller de Territori i Habitatge:    Muchas gracias, señor presidente.    Mal he debido explicarme, señorías, porque en ningún caso he pretendido decir que la Conselleria de Territorio y Vivienda no tenga constancia de cuántos residuos se producen en nuestra comunidad. Lo que estamos es continuamente actualizando los datos y actualizando la información que tenemos al respecto, porque una sociedad como la nuestra, que está constantemente progresando, cada vez produce más residuos y cada vez está obligada a depurar sus residuos con un grado mayor de respeto hacia el medio ambiente.    Déjeme que le diga que la actuación de la conselleria en cuanto a la autorización de vertederos privados no es una actuación discrecional, sino que es una actuación reglada. La conselleria, sujeta -insisto por segunda vez en la tarde- al principio de legalidad, no puede tomar la decisión que quiera cuando se le reclama la instalación de un vertedero, tiene que tomar la decisión que corresponde según la legislación y la normativa urbanística vigente. Así que siempre sujeto al principio de legalidad, porque no puedo, como conseller, hacer aquello que quiera, sino que tengo que hacer aquello que la ley me obliga a hacer, la ley, el reglamento y el planeamiento urbanístico.    Le diré que hasta la fecha, en la provincia de Castellón, constan presentados tres posibles vertederos -los tres son de iniciativa privada-: Salzadella, Fanzara y Coves de Vinromà, que se presentó el 8 de agosto de 2006. Ninguno de los tres, en lo que está presentado en la conselleria, prevé ningún tipo de incineración de residuos. Y le puedo asegurar que las declaraciones de impacto ambiental, que todavía no han sido emitidas, que todavía no han sido emitidas, tendrán en cuenta todos los principios a los que usted ha hecho referencia y todos los condicionantes a los que usted ha hecho referencia.    Si le interesa, porque he creído entender al final de su intervención que le interesa, el criterio político, que no jurídico, de este conseller sobre estos tres basureros, sobre estos tres receptores de residuos, coincide plenamente con el expresado en rueda de prensa por el presidente de la Diputación de Castellón.    También le diré que en el caso de la incineradora de Vall d'Alba, el 27 de julio de 2006, los representantes legales de la mercantil Técnicas y Tratamientos Energéticos de Residuos presentaron escrito por el que solicitaron la retirada del proyecto de utilización ambiental integrada para la planta de valorización energética de rechazados de plantas de tratamiento de residuos en el término municipal -ya lo he dicho- de Vall d'Alba, en atención a la situación de gran sensibilidad social generada en la zona del Pla de l'Arc. Y que mediante resolución del 28 de julio de este mismo año, de la Dirección General de Calidad Ambiental, se ha archivado el expediente administrativo de referencia.    Esto es lo que hay, todo es de iniciativa privada. No hay previsto, en ningún caso. . . en la iniciativa privada no hay solicitado ningún recurso de incineración. Y tenga usted la tranquilidad -además, siguiendo, ya lo he dicho, políticamente lo propuesto por el presidente de la Diputación de Castellón- que las declaraciones de impacto ambiental serán congruentes con los principios y con las condiciones que usted ha expresado con tanta claridad en esta tribuna.    Muchas gracias.      Preguntes tramitades pel procediment especial d'urgència d'acord amb la Resolució de caràcter general 2/VI. Pregunta al conseller d'Agricultura, Pesca i Alimentació, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer, sobre les mesures adoptades per la Conselleria d'Agricultura, Pesca i Alimentació per a promocionar i donar a conéixer la qualitat dels productes de la Comunitat Valenciana, que formula la diputada María Estela Canales Martínez-Pinna del GP Popular (RE número 53. 435).        El senyor president:    Muchas gracias, señor conseller.    A continuación, corresponde la siguiente pregunta, que la realiza la ilustre diputada doña Estela Canales Martínez-Pinna, diputada del Grupo Popular, al conseller de Agricultura, Pesca y Alimentación.    Por favor, doña Estela.    La senyora Canales Martínez-Pinna:    Gracias, señor presidente.    Señoras y señores diputados.    Señor conseller.    Es bien sabido por todos de la gran calidad de los productos de nuestra comunidad. Hemos sido y somos conscientes del gran esfuerzo que se viene realizando por parte de la Conselleria de Agricultura, Pesca y Alimentación tanto para llegar a esta calidad como para mantenerla, estando siempre al lado de los agricultores, ganaderos, pescadores, productores y asociaciones, apoyándoles tanto con iniciativas y proyectos como con ayudas y convenios. Por todo esto es por lo que pasamos a formularle la siguiente pregunta: ¿cuáles son las medidas adoptadas por la Conselleria de Agricultura, Pesca y Alimentación para promocionar y dar a conocer la calidad de los productos de la Comunidad Valenciana?    Muchas gracias.      El senyor president:    Muchas gracias, señora Canales.    Tiene la palabra, señor conseller.      El senyor conseller d'Agricultura, Pesca i Alimentació:    Señor presidente.    Señoras y señores diputados, muchas gracias.    El pasado día 11 de mayo se firmó en la sede del Consejo Regulador de la Denominación de Origen de Valencia un acuerdo marco entre la Conselleria de Agricultura, Pesca y Alimentación y todo el sector agroalimentario para la promoción de los productos agroalimentarios de calidad y la divulgación de la cultura gastronómica de la Comunidad Valenciana, dentro de la ejecución y desarrollo del plan Millorar y como presentación de una nueva seña de identidad de nuestros productos, que es la campaña «Sabor Mediterráneo».    La firma de este acuerdo fue presidida por el molt honorable president de la Generalitat, quien mostró su más firme apoyo al sector agroalimentario de la Comunidad Valenciana. Los firmantes del acuerdo fueron la Federación Empresarial de Agroalimentación, las cooperativas, el Consejo Regulador, con sus diecisiete denominaciones de origen, las indicaciones geográficas protegidas, las cofradías de pescadores, la Fundación Sabor y Salud, Intercitrus, las Federación de Vino de la Comunidad Valenciana, los empresarios, las amas de casa, los consumidores y usuarios, así como las organizaciones profesionales agrarias.    De este modo, la Generalitat pretende lograr que todos los ciudadanos de la Comunidad Valenciana consuman productos que se produzcan, en la medida de lo posible, en nuestra comunidad, ya que, además de constituir la mejor opción por su calidad y su seguridad, generan empleo, prosperidad y garantía de futuro para uno de los principales sectores económicos de la misma, para conseguir que el sector agroalimentario valenciano continúe en una situación de calidad y que nuestros productos tengan una buena situación, tanto en el mercado interior como en el mercado exterior. Hay que recordar que en la Comunidad Valenciana trabajan más de cien mil personas relacionadas con el sector agroalimentario    Se trata, con este plan de Sabor Mediterráneo de fomentar la calidad de nuestros productos, estableciendo medidas que permitan controlar la trazabilidad de los alimentos, mejorando la trasparencia en los mercados y apoyando a las empresas y a las cooperativas agrarias de alimentación.    Señorías, para todo ello, la Generalitat está realizando un esfuerzo económico importante e invirtiendo cerca de once millones de euros para materializar esta promoción. La Conselleria de Agricultura, Pesca y Alimentación regula la concesión de las ayudas y da prioridad, por lo tanto, dentro de este plan y de estos acuerdos firmados, a las actividades destinadas al fomento de calidad, a la trasparencia del mercado, a la promoción de los productos valencianos y a la implantación de nuevas tecnologías.    El objetivo, por tanto, es claro: conseguir que todos los consumidores puedan apreciar la calidad de los productos valencianos y que, de este modo, se inclinen por ellos a la hora de elegir el menú en un restaurante o hacer la compra en cualquier tienda de estos productos. Se está poniendo, pues, especial interés a través de las denominaciones de origen y de las campañas que desde la conselleria se están impulsando en este tema. Como ejemplo, le puedo decir una de ellas, relacionada con el pescado.    Se ha comenzado una campaña denominada «Peix fresc de la Comunitat Valenciana» cuyo objetivo es, en las grandes superficies o en cualquier lugar de venta de nuestros pescados, identificar qué pescado es el nuestro y qué calidades o cualidades tiene el mismo pescado. Ello está funcionando desde hace dos meses, lo cual significa que la promoción del pescado en nuestra comunidad va progresivamente avanzando. En este plan, la conselleria, junto con las cofradías de pescadores, hemos elaborado un plan de relaciones entre las grandes superficies y estas cofradías, que está dando un buen resultado.    Asimismo, también en este sector de la pesca, a la que estamos citando, hemos impulsado, junto con las cofradías, el implantar o poner en marcha restaurantes donde, esencialmente, lo que se presenta en los mismos son pescados de la Comunidad Valenciana. Por ello, otra campaña que estamos llevando a cabo en este mismo tema y que en pocos días podremos ver en los medios de comunicación, es una campaña denominada «Sabor Mediterráneo: productes de qualitat», que se trata de tener cuñas en televisión, en prensa, en radio, así como en vallas publicitarias, para dar a conocer los productos que más producimos en nuestra comunidad y que más, pues, periódicamente conviene recordar a nuestros ciudadanos la gran calidad, el sabor y las cualidades que tienen bajo el punto de vista de la salud.    En todo ello, además, vamos a reforzar esta campaña que les hemos anunciado, y que están programadas a lo largo de este año, en una campaña específica que tendrá una cantidad destinada este mismo ejercicio similar a la antes citada, que esencialmente se va a centrar en la promoción de la citricultura, y muy especialmente en el consumo de zumos de clementina, dado que es uno de los ejes esenciales que, según el acuerdo llevado por todo el sector, conviene realizar.    Muchas gracias.      El senyor president:    Muchas gracias, don Juan, muchas gracias, señor conseller.  A continuación, pasamos a la pregunta quinta, porque la cuarta, que presentaba el diputado don Jaime Mundo, de momento ha decaído, por no poder estar presente el honorable señor conseller de Sanidad.  Y la siguiente pregunta la hace el ilustre diputado don Andrés Perelló Rodríguez al conseller de Relaciones Institucionales y Comunicación. . . Este presidente ha dicho, posiblemente no orientando demasiado bien su voz, que la presente pregunta, la siguiente pregunta, la realiza don Andrés Perelló Rodríguez al conseller de Relaciones Institucionales y Comunicación. . . (Veus) Pues, corresponde a la pregunta número 53. 305, (veus) y dice: «¿A cuánto asciende el coste total de la campaña "Construyendo salud", tanto en lo ejecutado hasta la fecha como en lo pendiente de ejecutar? ». (Veus)  Por favor, si hablan todos juntos, no me puedo aclarar. Si hay algún error, se rectifica, pero. . . (Veus) Sí, el señor Perelló tiene el uso de la palabra.    El senyor Perelló Rodríguez:    Gracias, señor presidente.    La pregunta es la 53. 305, como muy bien ha leído el señor presidente, y también el contenido lo ha leído bien. Es: «¿A cuánto asciende el coste total de la campaña "Construyendo salud", tanto en lo ejecutado hasta la fecha como en lo pendiente de ejecutar». Y estaba dirigida al conseller de Relaciones Institucionales y Comunicación o a quien en nombre del Gobierno quiera tomar la palabra, que, a mí, para el caso, me da lo mismo.      El senyor president:    Señor Maluenda, por favor. . . Perdón, si tiene que hacerme alguna aclaración, a lo mejor es útil.      El senyor Maluenda Verdú:    Estamos en una cuestión de orden, ¿no?      El senyor president:    Señores, yo les ruego. . . (Veus) Señores. . .      El senyor Maluenda Verdú:    A pesar del nerviosismo del señor Such, creo que es una cuestión de orden. . .      El senyor president:    Perdón, señor Maluenda, perdón, ¡señor Maluenda! , por favor, no se me desbarate. Espere un momento.      El senyor Maluenda Verdú:    Yo no me desbarato nunca, señor presidente. . . (Veus)      El senyor president:    Por favor, no sé si es muy acertada la interpretación.    Hagan ustedes el favor de permitirme, a este presidente, que me entere.    Por favor, señor Maluenda, oriénteme.      El senyor Maluenda Verdú:    Gràcies, senyor president.    Doncs, l'oriente. Ja en la Junta de Síndics se va dir que esta pregunta tenia de contestar-la el conseller de Sanitat i que s'excusava, per tant, pense que està ajornada fins a una pròxima sessió. (Veus)      El senyor president:    Señor Perelló.      El senyor Perelló Rodríguez:    Gracias, señor presidente.    Yo no sé cómo quedaron la Junta de Portavoces, porque yo no estaba en ese momento en territorio nacional, pero el caso es que hoy, que sí que estoy, la pregunta está en el orden del día, no hay ninguna excusa del conseller de Relaciones Institucionales y yo se la he formulado al conseller, que podía haberse excusado, si no estaba. En todo caso, yo puedo esperar, por si ha de venir, pero no tengo ninguna constancia, como diputado demandante de una respuesta, que nada se acordara en sentido contrario. Ni está en la carpeta, ni se me ha indicado. (Veus) Por tanto, yo formulo la pregunta. Y, de hecho, se me ha pedido y se me ha dado el orden de palabra, porque estaba en el orden del día.    Yo le agradezco, señor Maluenda, su explicación, pero no me doy por satisfecho con ella, porque está en el orden del día, se me ha dado la palabra y el que no está es el conseller. (Veus)      El senyor president:    Señores diputados. . .    Señor Sanmartín, no sé quién le ha dado a usted vela en este entierro. (Veus)    Señor Such.      El senyor Such Botella:    Gràcies, senyor president.    Anem a vore. En la Junta de Portaveus, que jo recorde, jo estava en la Junta de Portaveus, el Govern no va dir res respecte a açò, no va parlar respecte a açò. (Veus) En este sentit, no hi ha cap excusa, i el Grup Parlamentari Popular no és el Govern, que està present en les juntes de portaveus.    Que jo sàpia, no hi ha cap excusa del conseller al qual s'interpel·la. En este sentit, açò ja és insòlit, que no vinga el conseller a contestar el que ha dit.      El senyor president:    Bien, de acuerdo, señor Such. (Veus)    Señor Such, señor Such, de acuerdo. Si todo es respetable.    Yo, lo que sí que les puedo decir a ustedes es que mi función aquí, aparte de otras circunstancias, es ordenar el pleno y lo que creo es que no aporta nada positivo el que unos digan una cosa y otros digan otra. Lo cierto y lo real es que ha habido una confusión entre unos y otros. Y pasamos página. . . (Veus) Pasamos página, de momento, continuamos con la siguiente pregunta y. . . (Veus)    Señora Llinares, no quiero oír a ningún diputado que haga recomendaciones a esta presidencia para resolver un conflicto que lo único que aconsejan es enredarlo, ¡y yo lo entiendo bien! , ¡yo lo entiendo perfectamente bien! (Veus)    La siguiente pregunta. . . Perdón, señor Perelló, me van a disculpar que este presidente, durante la realización de las siguientes preguntas, trate de llegar a una solución para ustedes satisfactoria.      Preguntes tramitades pel procediment especial d'urgència d'acord amb la Resolució de caràcter general 2/VI. Pregunta al conseller de Territori i Habitatge, senyor Esteban González Pons, sobre els criteris objectius de la Conselleria de Territori i Habitatge per a dur a terme la retirada de competències en matèria de disciplina urbanística a qualsevol dels municipis de la Comunitat Valenciana, que formula el diputat Antoni Such Botella del GP Socialista (RE número 53. 306).        El senyor president:    La siguiente pregunta es de don (veus) Antonio Such Botella al conseller de Territori i Habitatge. Por favor, señor Such.    El senyor Such Botella:    Gràcies, senyor president, perquè jo he tingut més sort, he tingut més sort que el meu company Perelló, i, a la vegada també, doncs, agrair-li l'esforç que fa el senyor conseller de Territori d'estar ací per a contestar, perquè això, pareix ser que a este Govern li suposa un gran esforç, el vindre a contestar les preguntes, després de la reforma del reglament que es planteja el Grup Parlamentari Popular, cosa que ja és insòlita. (Veus)    Bé, senyor conseller, mire, li preguntem quins són els criteris objectius de la seua conselleria per a dur a terme la retirada de competències en matèria de disciplina urbanística a qualsevol dels municipis de la Comunitat Valenciana, arribat el cas. Ens agradaria que ens explicara si té uns criteris objectius, de tal forma que complint una sèrie de requisits, se li retiren les competències.    Gràcies.      El senyor president:    Perdón. . . Muchas gracias, señor Such.    Tiene la palabra, señor conseller.      El senyor conseller de Territori i Habitatge:    Muchas gracias, señoría.    Señor presidente.    Quiero, en primer lugar, agradecerle la pregunta, que me permite explicar ante esta cámara la situación del municipio de Catral, dado que yo he pedido una comparecencia que algún día se tramitará, pero creo que la actualidad del caso exige una cierta rapidez y premura en el otorgamiento de explicaciones a la cámara.    Le diré que el ayuntamiento alicantino de Catral reunía tres condiciones que es difícil que se produzcan en cualquier otro municipio de nuestra comunidad. La primera, una proliferación extraordinaria de las construcciones ilegales en muy corto espacio de tiempo. La segunda, que esa proliferación multitudinaria en un muy corto espacio de tiempo se produjera en suelo no urbanizable y además con vistas a la promoción y venta de las viviendas, porque el caso habitual de viviendas ilegales en nuestra comunidad son viviendas realizadas por el propio propietario, normalmente en suelo urbanizable, a veces en suelo no urbanizable, pero digamos que para autoconsumo y no para la venta. En el caso de Catral asistimos a viviendas realizadas para la promoción y venta, para poner casillas para la venta. Y, en tercer lugar, a un agotamiento de la vía de concierto con la conselleria que hubiera permitido la legalización de las viviendas irregularmente establecidas en Catral.    Con la importancia que a lo largo de esta explicación y probablemente la respuesta a la otra pregunta tiene, la conselleria dispone de ortofotos prácticamente de todos los municipios de la comunidad.    Yo les voy a mostrar la ortofoto de Catral 2002, en la cual están señaladas en rojo las construcciones ilegales y hemos resaltado en verde lo que es el Parque Natural del Hondo. Y ésta es la ortofoto del año 2005, en la que aparecen en rojo las construcciones ilegales y en morado las construcciones ilegales que se encuentran dentro del Parque Natural del Hondo. Y les presento también en ortofoto lo que era el instrumento de planeamiento presentado por el Ayuntamiento de Catral a la conselleria y, por lo tanto, las únicas viviendas ilegales que el Ayuntamiento de Catral estaba dispuesto a reconocer como existentes y por las cuales estaba dispuesto a hacer algún esfuerzo administrativo de cara a su regularización.    Estamos, si ustedes me lo permiten, y la situación no es una situación que deba en ningún caso tomarse en tono de humor, ante un ayuntamiento campeón de la construcción ilegal.    En el 2002, dos años atrás, en el Ayuntamiento de Catral había en suelo no urbanizable 713. 000 metros cuadrados construidos. En el 2005, dos años después, había 2. 696. 000 metros cuadrados. Es decir, se había producido en dos años un incremento de la construcción ilegal de 378%.    En el año 2002, en suelo no urbanizable protegido dentro del parque natural había construidos 39. 674 metros cuadrados. En dos años, en el año 2005, había 270. 000 metros cuadrados. Se ha producido un incremento dentro del parque natural del 681%. En total se había pasado en dos años de 358 viviendas ilegales a 1. 270 viviendas ilegales, un incremento del 355%.    Todo ello, incluso en el caso de que hubiera sido por completo el suelo protegido. . .      El senyor president:    ¡Señor Sanmartín, tranquilo!      El senyor conseller de Territori i Habitatge:    . . . o el suelo no urbanizable no habría tenido la misma importancia si no hubiera sido porque se estaba edificando ilegalmente para la promoción y para la venta.    En este caso, como después si tengo tiempo explicaré, los mecanismos de legalización (veus). . .      El senyor president:    Señor Sanmartín, queda usted. . . ¡Señor Sanmartín! queda advertido por primera vez.      El senyor conseller de Territori i Habitatge:    . . . por construcción ilegal en el Ayuntamiento de Catral probablemente pasarán a formar parte de los manuales de derecho urbanístico como «procedimiento catralino de inobservancia de la legislación urbanística».    ¿Hay otros casos en la Comunidad Valenciana de construcción ilegal? Sí, los hay. ¿Comparables? Si tengo oportunidad después le compararé ayuntamientos gobernados por el Partido Popular, ayuntamientos gobernados por el Partido Socialista y ayuntamientos gobernados por Izquierda Unida con Catral, y yo que creo que, sin ánimo de polemizar, su señoría convendrá conmigo que la situación de Catral requería unas medidas de estas características y que no admite comparación, ni siquiera con los ayuntamientos del entorno, tal y como lo reconoce el propio informe del Seprona, el informe de la Guardia Civil remitido a la conselleria, y que estoy convencido de que su señoría antes de subir a esta tribuna ya ha leído.    Muchas gracias. (Aplaudiments)      El senyor president:    Muchas gracias, señor conseller.    Tiene la palabra, don Antonio.      El senyor Such Botella:    Sí, gràcies, senyor president.    Moltes gràcies, senyor conseller.    Sobretot perquè ja sabem quins són els criteris objectius, i ens agradaria que eixos criteris objectius que vosté aplica a l'Ajuntament de Catral, que no anem a defensar res il·legal, li ho dic, des del meu grup parlamentari, absolutament res il·legal anem a defensar, res il·legal, també ho aplicara a aquells que superen en la il·legalitat al que ha fet l'Ajuntament de Catral.    Mire, senyor conseller, els criteris. . . Jo li'n puc dir alguns. En primer lloc: són ajuntaments del PP o són ajuntaments d'altres partits? Eixe pot ser un criteri. Segon: poden tindre més de 1. 200 vivendes en disseminat o no poden tindre més de 1. 200 vivendes en disseminat? Estan en sòl urbanitzable o no estan en sòl no urbanitzable? Un altre criteri pot ser que s'ha de llevar les competències urbanístiques el dia abans d'una moció de censura o no? També pot ser un altre dels criteris, que vosté pot aplicar clarament.    Li podria llegir un muntó de criteris que vosté utilitza. Mire, jo crec, senyor conseller, i creguent en la bona fe, de deveres, creguent en la bona fe, perquè jo li vaig explicar com alcalde que sóc com s'actua en açò de les urbanitzacions. Mire, va un promotor que veu uns terrenys determinats, diu «hola! , ahí pot ser, això és no urbanitzable, molt bé». Sap vosté el primer que fa el promotor? No va a parlar amb l'alcalde, senyor conseller, eh, primer va a parlar amb el conseller i amb la conselleria, i quan va cara a l'alcalde li diu «senyor alcalde, que açò m'ho aproven perquè jo ja ho he parlat». Eixa és la forma d'actuar, senyor conseller. I jo li vaig a dir, si un conseller, una única persona, i ho he dit sempre, una única persona pot parar tot el desori urbanístic d'esta comunitat. . . I espere que vosté ho faça. Perquè el seu predecessor va ser incapaç. Al contrari, promovia este tipus d'actuacions. Perquè anaven tots els promotors cara els alcaldes i els dien «ho hem parlat en la conselleria del senyor Blasco». Tots, eh! Li ho dic seriosament. Anaven els constructors i ho dien. «Hem parlat ja en la conselleria i mos ha dit que açò no hi ha problema si tu vols». Hola! Una única persona pot salvar açò, eh, una única.    Vosté ha entrat ara com el salvador. I jo m'alegre, de deveres, no anem a defensar cap il·legalitat. Ara bé, l'únic que li demanem és criteri, i criteri que no siga sectari.    Perquè jo li vaig a dir, mire, el que vosté va fer el dia abans de la moció de censura, personalment i des de la bona fe, a mi em va paréixer que ha minvat la seua credibilitat, senyor conseller, l'ha minvat, de deveres, sobretot pel criteri de l'oportunitat política, que posa en dubte la seua coherència, senyor conseller. Vosté va dir «el dia abans de la moció vaig a traure ací el gran d'açò de Catral». Mire, vosté ha anat a Castalla? Ha anat a Castalla? Mosatros no tenim ortofotos, com ha aportat vosté ací, ortofotos, no en tenim. Però, vosté ha anat a Castalla? Vaja a Castalla, eh! Promocions en terreny que no es pot urbanitzar de 500 vivendes, senyor conseller, que no tenen ni llum ni aigua i estan visquent en estos moments allí dins, i està visquent la gent, que no tenen llicència, que tenen denúncies del Seprona. Ha anat vosté a Castalla, senyor conseller? Li ho recomane, li ho recomane. Perquè nosaltres sí que hem anat a Castalla. Li ho recomane de deveres, vaja, eh, vaja, perquè Catral és no res al costat de Castalla, no res.    Mire, vosté ha anat a Castelló? Ha vist les 3. 000 vivendes il·legals en la marjal? Les ha vist? 3. 000 vivendes il·legals! I en el Serradal edificacions, en zona urbanitzable? Vosté ho ha vist això també, senyor conseller?    Jo li demane, de deveres, per a tindre credibilitat en vosté que actue, que actue de deveres.    Vosté ha vist el que ha passat a Benidorm? Ho coneix? O a Callosa del Segura? O a Sant Miquel de Salines? O a Oriola? 30. 000 cases il·legals. Estem parlant de 1. 200 vivendes? A Oriola 30. 000 cases il·legals! I vosté no ho ha vist això en la seua ortofoto? (Remors) No ho ha vist això? Hauria de vore-ho. 30. 000 cases il·legals a Oriola, en la seua ortofoto.    Mire, senyor conseller, si vosté de deveres té voluntat d'acabar amb açò, mosatros anem a estar al seu costat. Si té voluntat de deveres. Perquè en una única persona açò s'acaba, eh! I és vosté, és vosté. Perquè el senyor Blasco no és que no ho va acabar, sinó que ho va promocionar, i aixina mos ha anat als ajuntaments de la nostra comunitat (aplaudiments). Vosté pot acabar açò, i mosatros al seu costat, senyor conseller.      El senyor president:    Muchas gracias, señor Such. (Remors)    ¡Por favor, la clac! ¡Por favor! Mesuren, mesuren. Muchas gracias.    Por favor, señor conseller.      El senyor conseller de Territori i Habitatge:    Gracias, señor presidente.    Su señoría, el señor Such, ha empezado su primera intervención alegándome por estar presente para responder a las preguntas y ha terminado la segunda diciendo que soy el único hombre que puede salvar el urbanismo de la Comunidad Valenciana. Nadie me quiere tan bien en esta cámara y espero que no me pase nada después de las afirmaciones que usted acaba de realizar, porque no existe peor pegatina en política que el elogio del contrario. Pero, pese a todo, voy a reponerme y no voy a perder el sentido de la picardía (remors) política que usted me achaca presentado el. . . llamado, la llamada retirada de competencias del Ayuntamiento de Catral en la víspera de la moción de censura, que yo no sabía, no se me había informado que era un día inhábil políticamente. (Remors)    Yo acepto el que ustedes estén dispuestos a defender la legalidad del urbanismo y a no defender ninguna ilegalidad urbanística. Y entonces espero que, cuando tenga oportunidad, suba a esta tribuna y pida la dimisión del alcalde de Catral porque por ahí podríamos empezar. Si de verdad están dispuestos, si de verdad están dispuestos a luchar contra la ilegalidad del urbanismo, si de verdad están dispuestos, en lugar de subir a esta tribuna y empezar a señalar a otros alcaldes de otros municipios, empiece por mirar las ortofotos -que, si no sabe lo que son, son fotos aéreas- y, vistas las ortofotos, pida desde esta tribuna la dimisión del alcalde de Catral. Si no empieza pidiendo la dimisión del alcalde de Catral, usted no tiene (aplaudiments) ninguna credibilidad, por más que desde aquí arriba usted se enfade, y mucho.    Como no tengo tiempo, en la siguiente respuesta explicaré cuál es el procedimiento que se ha seguido en Catral, que probablemente tendrá consecuencias extraordinarias desde un punto de vista judicial, según yo creo. Creo, o estoy convencido, que cuando todo vaya saliendo a la luz ustedes no asumirán la tarea del alcalde de Catral con la alegría con que en este momento la están haciendo suya. Yo ya siento que la víspera de la moción de censura fuera un día políticamente inhábil. . .      El senyor president:    Muchas gracias, señor conseller.      El senyor conseller de Territori i Habitatge:    . . . y las moscas circularan por la cámara distrayendo la atención de sus señorías, a lo mejor de un candidato que no tenía tanta fuerza como para ser oído. (Aplaudiments) (Remors)      Preguntes tramitades pel procediment especial d'urgència d'acord amb la Resolució de caràcter general 2/VI. Pregunta al conseller de Cultura, Educació i Esports, senyor Alejandro Font de Mora Turón, sobre les mesures que pensa mamprendre la conselleria de Cultura, Educació i Esports per tal de pal·liar l'alt fracàs escolar que revelen les darreres dades, que formula el diputats Ramon Cardona Pla del GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE número 53. 312).        El senyor president:    Bueno, bueno, bueno. Bueno, bueno, bueno. . . Tranquilidad, tranquilidad. Sosiego.  Vamos a continuar con la pregunta sexta que hace don Joan Ribó. Bueno, teóricamente la pregunta 53. 312 dice: «A la Mesa de les Corts Valencianes, Joan Ribó Canut i Ramón Cardona, síndic i diputat del. . . » Es la 53. 312, y se hace al conseller de Cultura, Educación y Deportes.    Por favor, don Ramón, a ver si hoy acertamos un poquito.      El senyor Cardona i Pla:    Gràcies, senyor president.    Senyor conseller, fa molt poquet, fa un mes aproximadament, van eixir unes dades sobre el fracàs escolar en tot l'Estat que posaven el País Valencià com a la comunitat autònoma en la qual havia augmentat més és el fracàs escolar.    Per a donar-li dades concretes, senyor conseller, li diré que del 2000 al 2004, en el País Valencià el fracàs escolar havia pujat 8,2 punts, havia passat de 25,9 al 34,1. Això, en percentatges, havia augmentat el 31,6%, el fracàs escolar ací al País Valencià. No n'hi ha cap altra comunitat autònoma, ni ciutat autònoma, que supere este grau d'augment del fracàs escolar.    Això ens situa, en valors absoluts, ens situa molt per davall de la mitjana espanyola. El fracàs escolar en Espanya és del 29,6, mentre que en el País Valencià -ja dic- és del 34,1. I, a més, només tenim per sota de nosaltres Ceuta, Melilla, Canàries, Balears i Múrcia.    Què pensen fer? Com pensa actuar? Quines mesures pensa mamprendre el senyor conseller i la seua conselleria per a evitar estes dades terribles i alarmants?      El senyor president:    Muchas gracias, señor Cardona.    Señor conseller, tiene uso de la palabra.      El senyor conseller de Cultura, Educació i Esport:    Muchas gracias, señor presidente.    Señor Cardona.    Les mesures que s'estan prenent per part de la Generalitat Valenciana en ordre general són les següents:    En primer lloc, augmentar i millorar les infraestructures educatives, que vam trobar en una situació molt deficitària; ni tant sols existia el mapa escolar redactat en el moment en què va prendre possessió un govern del Partit Popular. Davant d'açò es va redactar eixa mapa escolar i s'han fet, des d'aleshores fins ara, més de 400 actuacions amb una inversió de prop de 1. 300 milions d'euros, com vosté sap. Això és treballar també per a la qualitat escolar.    Hem adoptat també mesures necessàries per a augmentar les plantilles i estabilitzar el professorat. N'hi ha actualment, respecte a 1995-1996, que tenim el mateix nombre d'alumnes que aleshores, n'hi ha 13. 770 professors més en la xarxa d'ensenyament públic. Per tant, també l'augment de professorat i la seua estabilització és una bona dada per a millorar la qualitat educativa.    Som la segona comunitat autònoma d'Espanya quant a increment de professorat i la primera posició en l'índex de variació de l'indicador ràtio professor/alumne, que la tenim també en la Comunitat Valenciana.    Hem incrementat també la formació del professorat. Hem passat de 105. 000 hores a 155. 000 hores (el senyor president colpeja amb la maceta) enguany, i hem posat en marxa també mesures per a millorar la condició de la funció docent, per exemple, oferint suport jurídic per al professorat que ho necessite com a conseqüència de la seua activitat professional.    Hem posat en marxa un pla per a la convivència en els centres educatius. Hem posat en marxa mesures d'atenció a la diversitat que afavorisquen els processos d'integració en una sèrie de programes, de diversificació curricular, d'adaptació curricular en grups, de garantia social i altres mesures, com compensació educativa i acollida al sistema educatiu.    Estem realitzant activitats diagnostiques i d'avaluació. . .      El senyor president:    Por favor, señores diputados, señores diputados, si tienen que hablar. . .    Perdón, señor conseller.      El senyor conseller de Cultura, Educació i Ciència:    . . . en quart de primària i en segon d'ESO per a impulsar, arran dels resultats, plans de millora i incorporant noves tecnologies, de manera que ja tenim més de 61. 000 ordinadors instal·lats en els centres d'educació pública.    Estes i altres mesures responen a la necessitat d'introduir criteris de qualitat en el sistema educatiu de la nostra comunitat.    Moltes gràcies, senyor president.      El senyor president:    Muchas gracias, señor conseller.    Por favor, señores diputados, yo les ruego a ustedes que si tienen que hablar, que lo entiende este presidente, hagan el favor de salirse al pasillo y evitar en la cámara que exista el rumorcillo, salvo que bajen muchísimo la voz y, lógicamente, procuren que no se les oiga.    Tiene la palabra el señor Cardona para continuar la pregunta.      El senyor Cardona i Pla:    Gràcies, senyor president.    Senyor conseller, jo per una vegada, i sense que servisca de precedent, vaig a deixar en suspens els meus dubtes que puga tindre respecte a les dades que vosté ens transmet. No vaig a mirar les errades que n'hi ha a vegades en eixes mitjanes que vosté fa i els problemes que jo li trobe a l'hora que eixes xifres globals siguen realment eficaces per a resoldre els problemes. Jo deixe en suspens eixos dubtes sobre el que vosté diu que està fent.    Però, jo vull deixar damunt la taula la qüestió que, davant d'una afirmació, davant d'una protesta continuada, que tenim la millor educació de tot el món, que tot està de meravella, que no n'hi ha res a corregir, ens trobem dades externes continuadament que desmentixen eixa realitat.    Senyor conseller, estes mesures que vosté ens ha comentat, segons vosté estan en marxa des de fa temps. Com s'explica un augment del 31,6% en el fracàs escolar des del 2000 fins al 2004? Com és que no aconseguixen corregir eixa tendència, perquè ha anat pujant permanentment?    Jo, senyor conseller, vull fer-li una reflexió també comparativa. Si l'augment relatiu en el País Valencià ha sigut el 31,6%, la comunitat autònoma que més ha augmentat el fracàs escolar, la segona, que ha sigut Andalusia, l'ha augmentat en un 25,9%. És a dir, nosaltres hem augmentat el fracàs escolar una tercera part; Andalusia una quarta part; i la que va després ja és Canàries que l'ha pujat un 5,5%, és a dir, la sisena part que nosaltres. Per tant, alguna cosa està passant.    A mi m'agradaria que esta pregunta servira per a encetar una reflexió una miqueta més profunda que el que a vegades se sol fer respecte a què és l'educació i què és l'èxit.    Jo, senyor conseller, considere que vostés han fet un diagnòstic equivocat, considere que eixe diagnòstic equivocat estava induït per uns aspectes ideològics que no servien per a analitzar la realitat educativa que teníem. I insistisc que han utilitzat l'educació només com una eina politiquera, no estic dient política, perquè tots tenim una ideologia respecte a l'educació, tots podem aplicar la nostra alternativa, però jo el que dic és que el Partit Popular ha utilitzat el motiu de l'educació per a fer politiqueria absolutament barata, on el debat educatiu de fons ha brillat per la seua absència.    Jo, senyor conseller, considere que s'ha perdut molt de temps, molt de temps, en realment fer un diagnòstic real i atacar els problemes de fons.    Per comentar-li, senyor conseller, jo considere que n'hi ha una tecnologia pedagògica obsoleta que vostés han imposat en les escoles. Sí, senyor conseller, han tendit a considerar que no s'ensenyava mai millor com fa vint anys. I vosté, que no compraria una televisió de fa vint anys, vosté que no compraria mai un cotxe de fa vint anys si no és per a guardar-lo en un museu, vostés estan comprant una tecnologia educativa de fa vint anys com la millor. Evidentment, fracassen.    Vull ressaltar, senyor conseller, la relació que n'hi ha entre educació i economia. Quan perdem en educació perdem en formació i perdem en una potència molt necessària per a qualsevol país.    Per a finalitzar, només una. . . , senyor conseller. Per al 2010 hem de tindre un 85% de les persones que tinguen titulació de batxillerat o de FP. En este moment, estem en el 59%.      (Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Rosa María Barrierras Mombrú)      La senyora vicepresidenta primera:    Senyor Cardona.      El senyor Cardona i Pla:    Estem 26 punts per sota del que tocaria i estem 7 punts per sota de la mitjana espanyola.    Són tot dades que desmentixen que estiguem en la millor educació. Ací hi ha un greu problema, i, si no ens fiquem les piles, en tindrem més greus encara, senyor conseller.      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, il·lustre diputat.    Té la paraula l'honorable conseller, senyor Font de Mora.      El senyor conseller de Cultura, Educació i Esport:    Moltes gràcies, senyora presidenta.    Senyor Cardona, vosté pot dubtar sobre les dades, però n'hi ha 13. 700 professors més que en l'any 1995 quan n'hi havia el mateix nombre d'alumnes. Si vosté dubta d'això, doncs, compte. I n'hi ha més de 400 obres, noves o renovades complementant, de les que n'hi havia aleshores.    Dubtes. Vosté pot dubtar que la terra siga redona, però la terra continuarà sent redona malgrat els seus dubtes.    Jo li he de dir que, bé, fracàs escolar és un terme, com sempre, relatiu, com sempre, relatiu. I en la mateixa anàlisi que es fa sobre les dades d'este llibre, que jo m'he molestat també en llegir i en analitzar, i no només titulars de periòdics, perquè, clar, tenim un problema, si analitzem els titulars, després no llegim el que es diu en tot el llibre, només veiem una part del llibre.    Jo li vaig a dir algunes altres parts del llibre que són interessants per a vosté. Per exemple, ¿sap vosté que hem augmentat en 3,5 punts el percentatge d'alumnat que promociona en quart d'ESO, en 3,5 punts, passant del 75 al 78,6? La Comunitat Valenciana, si prenem com a referència l'èxit escolar dels alumnes que finalitzen l'etapa d'educació secundària, ocupa el cinqué lloc en relació a altres comunitats autònomes, sent superada només per Navarra, Aragó, País Basc i Astúries. Pàgina 147, com l'anterior dada.    Així mateix, ocupem el primer lloc per autonomies en l'alumnat que realitza en educació primària estudis d'acord amb la seua edat cronològica, i s'ha produït un avanç espectacular des de 1993 fins a 1994, en què governava el Psoe, en eixe sentit. La mitjana aleshores era de 88,3 i ocupàvem l'onzena posició estatal. Ara, hem passat a la cinquena posició amb un 93,7%, sent la Comunitat Valenciana la que més ha incrementat l'adequació de l'escolarització de l'alumnat respecte a la seua edat cronològica.    Quant al batxillerat, i prenent com a referència la taxa bruta de població que obté el títol de batxiller, des de 1993-1994 fins al 2002-2003 s'ha passat -en el mateix anuari apareix, en la pàgina 117- del 34,5% a un 40,3%. Hi ha prop de 6 punts més per cent de l'alumnat que obté el títol de batxiller a la nostra comunitat que abans. A més, si prenem com a referència el percentatge de despesa pública dedicat a educació, la Comunitat Valenciana ocupa el quart lloc entre les comunitats autònomes, només darrere d'Andalusia, Catalunya i Madrid. Pàgina 61 de l'anuari estadístic.    Com vosté veu, n'hi ha moltes dades que són molt positives per a la nostra comunitat i per a l'educació. El que passa és que vostés continuen dient que la terra és plana i que tot és un desastre.    I me parla vosté que mosatros fem una tecnologia i apliquem una tecnologia. Vosté s'oblida de l'autonomia que tenen els centres i de l'autonomia individual dels professors -que vosté ho és-. Tal volta, com ja porta -com jo- molt de temps en esta cambra, algunes coses se li han oblidat. Però, dir que el Govern està darrere dels professors, justament darrere dels professors, dient-los com han d'ensenyar, me pareix, senyor Cardona, que vosté exagera per no dir un verb una miqueta més dur, però exagera.    Jo crec que vosté deu reflexionar una miqueta més sobre este llibre, sobre les dades.    Moltes gràcies. (Aplaudiments)      Preguntes tramitades pel procediment especial d'urgència d'acord amb la Resolució de caràcter general 2/VI. Pregunta al conseller de Territori i Habitatge, senyor Esteban González Pons, sobre quin serà el comportament de la Conselleria de Territori i Habitatge davant de casos similars al de Catral en relació amb la problemàtica urbanística, que formula el diputat Joan Antoni Oltra i Soler del GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE número 53. 316).        La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, honorable conseller.    A continuació, passem a la pregunta registre d'entrada 53. 316, que formula l'il·lustre diputat Joan Antoni Oltra i Soler i va dirigida al conseller de Territori i Habitatge.    Senyor Oltra, qual vullga.      El senyor Oltra i Soler:    Gràcies, senyora presidenta.    Senyor conseller, també xarrem de Catral.    Vosté, en contestació al diputat socialista d'abans, ha marcat una espècie de condicions que haurien de donar-se per a poder actuar de la mateixa manera. I eixes condicions -jo li dic- no solament s'estan donant en molts municipis, sinó que en molts altres està pitjor la cosa del que vosté ha marcat ací.    Per tant, això confirma per a nosaltres una qüestió. Vosté recordarà que quan prengué esta mesura, quan la va anunciar públicament, nosaltres la saludarem com a positiva, la vam saludar en el sentit que sabíem que l'Ajuntament de Catral. . . -havia eixit en els mitjans de comunicació tota una sèrie d'actuacions-, i pareixia saludable, positiu, que des de la conselleria es prenguera la mesura que es va prendre. Però, també diguérem una cosa, que allò sonava a una mesura oportunista i partidista. Per què? Fonamentalment pel dia. No és que fóra hàbil o inhàbil. Això vosté ho va fer pel que ho va fer. No ho reconeixerà mai ací, però ho va fer perquè la moció de censura venia el dia següent.    I a més, partidista, perquè vosté és conscient que la mateixa situació, i pitjor, està passant en altres ajuntaments del Partit Popular, del Partit Popular i des de més antic. I vosté allò de Catral podria haver-ho fet molt abans, perquè denunciat estava des de molt abans.    Igual que a nosaltres ara sí que ens interessa saber quina va a ser la seua actuació davant altres casos que estan sobre la taula i que per a nosaltres ja complien els requisits, i que vosté acaba de confirmar que si són els requisits que vosté ha dit ací, estan perfectament dins de les coordenades perquè implanten la mateixa mesura. Inclús pitjor.    Perquè l'Ajuntament de Catral estaria intentant o no d'aquella manera el concert previ. Hi ha ajuntaments que ni tan sols això. Podem parlar, per exemple, el tema de Dolores. Què està passant a Dolores, un municipi al costat de Catral en este aspecte, on s'ha denunciat en el jutjat per part de la Guàrdia Civil diferents construccions en zona d'horta, en zones inundables? Després inclús tenim una pregunta sobre este tema. Inclús hi ha fotografies publicades en els mitjans de comunicació, de naus il·legals del mateix alcalde, del mateix alcalde, que ha de donar vosté ara l'autorització una volta feta, de xalets de regidors del PP d'este municipi. Això està ahí, estan les fotos ahí davant.    Què és el que va a passar a Almoradí? Què és el que va a passar a Algorfa -amb un camp de golf absolutament il·legal, que va estar emparat inclús per la mateixa conselleria en el seu moment-, a Callosa del Segura, a Albatera, a Oriola. . . ? Ja s'ha fet referència abans al tema d'Oriola. A Oriola podem estar parlant de milers i milers de construccions il·legals en tota la zona d'horta. Inclús ja si anem a fets puntuals, construccions il·legals, naus de gent important, gent que ha sigut exdiputat autonòmic del seu partit, gent molt coneguda que està ahí. Què passa amb tot això? O siga, en un ajuntament que no solament té eixe desastre urbanístic, sinó que damunt té quasi tota la corporació imputada en delictes davant del jutjat. Per què no actua ahí? Per què sols ha actuat a Catral, i pareix que de moment s'ha oblidat la cosa? Eixa és la gran pregunta per a donar-li credibilitat al que vosté ha fet.    Bé està allò de Catral, però estarà molt bé si té continuïtat en altres ajuntament. I em dóna la impressió que no van els tirs per ahí. O m'equivoque, senyor conseller?      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, il·lustre diputat.    Té la paraula l'honorable conseller, senyor González Pons.      El senyor conseller de Territori i Habitatge:    Muchas gracias, señora presidenta.    Señorías.    Cuando se afirma desde esta tribuna que hay otros municipios que se encuentran en la misma situación, en primer lugar, hay que citarlos todos; y en segundo lugar, cuando se citan, hay que citarlos bien. Porque lo que no se puede es ni tirar la piedra y esconder la mano, ni tirar la piedra al aire a ver a quién le cae, y menos utilizando el nombre de la Guardia Civil.    Yo sí tengo el informe de la comandancia de la Guardia Civil sobre Catral. El informe que ha utilizado la conselleria para tomar las decisiones que ha tomado sobre el Ayuntamiento de Catral. Y le puedo leer lo que la propia Guardia Civil dice respecto a algunos de los municipios a los que usted ha citado. Y le leo textualmente, luego le pasaré el documento, si usted no lo tiene, que creo que sí. «Este aspecto, la no paralización de las obras ilegales que se están ejecutando, no se observa que pase en otros municipios de la demarcación asignada a esta patrulla del Seprona, puesto que en otros municipios, cuando se detecta una construcción ilegal, se decreta la paralización de las obras por la alcaldía, cosa que no ocurre en Catral, y cesan inmediatamente los trabajos. Y ejemplos son los ayuntamientos de Albatera, Orihuela, Almoradí, Benejúzar, etcétera, etcétera».    Señoría, ¿hay otros municipios con viviendas ilegales? Sí, los hay. La conselleria presentará, y no antes de que termine la próxima semana, un plan especial contra la construcción ilegal en la Comunidad Valenciana, que ni con mucho alcanza el de otras comunidades autónomas, como, por ejemplo, ayer supimos a través de las televisiones estatales, que está ocurriendo, según informes de la Guardia Civil, en Andalucía.    Hay ayuntamientos, como, por ejemplo, el de Liria, que es un ayuntamiento gobernado por el Partido Popular, que cuenta con un plan general reciente, de aprobación, en el que se ha procedido a la legalización de todas las viviendas ilegales. Con esto no quiere decir que no haya que imponer las correspondientes sanciones por la comisión de la infracción. Presumiblemente la mayoría de las viviendas de Liria, por poner el ejemplo de un ayuntamiento gobernado por el Partido Popular, correspondía a viviendas individuales y nunca viviendas para la venta. También está el caso de Picassent, que está gobernado por el Psoe; Ontinyent, gobernado por el Psoe, o Dolores, gobernado por el Partido Popular, que la mayoría de las viviendas ilegales, por no decir todas, son de segunda residencia, sin que se haya producido una comercialización, como sí se ha producido en el Ayuntamiento de Catral.    En el caso de Catral, estamos ante algo más que construcciones ilegales. Tengo documentos suficientes como para justificar todas las afirmaciones que voy a hacer a continuación. En el Ayuntamiento de Catral había tres procedimientos para construir viviendas ilegales. Procedimiento número uno: solicitar una licencia de vallado. Esa licencia de vallado se aprobaba por la junta de gobierno, con informe en contra del arquitecto municipal y del secretario del ayuntamiento. Este tipo de licencia conlleva solicitud a la Conselleria de Territorio y Vivienda y aparece como uno de los condicionantes de la licencia. Sin embargo, esta solicitud a la Conselleria de Territorio y Vivienda nunca se presentaba. Esta licencia se concedía con el objetivo de solicitar el alta de luz y agua para la obra del vallado, pero posteriormente esa luz y esa agua se quedaban para la vivienda ilegal. Se construía una vivienda donde se había solicitado permiso para construir una valla o un refugio de labor.    A continuación, el Ayuntamiento de Catral realizaba el acta de inspección e imponía una sanción. Se recogía que se solicita al registro de la propiedad la práctica de la anotación preventiva, pero esa anotación preventiva nunca se realiza. Esta anotación preventiva habría impedido la posterior transmisión de la casa, que sin la anotación se vendía.    Procedimiento número dos. Se certifica técnicamente la existencia de una vivienda de más de cuatro años, que es el plazo de prescripción de la infracción urbanística, y posteriormente se procede a la inscripción notarial de esa vivienda de más de cuatro años. El problema con el que se van a encontrar ahora muchos propietarios, algunos constructores ilegales y la gran mayoría compradores de buena fe, es que las ortofotos de la conselleria demuestran que hace cuatro años el 80% de esas viviendas no existían. Y que, por lo tanto, muchos de los certificados de técnicos, de existencia de viviendas de más de cuatro años, son certificados falsos.    La certificación técnica se realizaba en ocasiones por un aparejador, lo cual era todavía más grave, y en otras por un perito industrial, que no puede certificar de ninguna manera cualquiera de estos documentos. Posteriormente se solicitaba licencia para la reforma de esa vivienda de más de cuatro años inexistente, y con esta licencia para reformar una vivienda de hace más de cuatro años inexistente, se construía una vivienda nueva. Y a continuación, esa vivienda se vendía. Para muchas personas, las ortofotos van a significar un gravísimo problema.    Procedimiento número tres, y si sus señorías me lo permiten, el más grave, porque es el de la venta al por mayor de viviendas en Catral. Se construían viviendas con las licencias de vallado, como ya he explicado anteriormente. Y para proceder al levantamiento de una escritura notarial, y posteriormente a la inscripción en el registro, ya no se hacía vivienda a vivienda, sino que se pide un certificado técnico que diga que un conjunto equis de viviendas adosadas tienen, a juicio del técnico zeta, una antigüedad superior a cuatro años y que las mismas cuentan con todos los servicios exigidos para las condiciones de habitabilidad. Con este certificado, y sobre un suelo que según las escrituras notariales de las que dispongo y puedo exhibir a sus señorías, los propios notarios declaraban como suelo rústico, se hacía una escritura de propiedad horizontal. . .      La senyora vicepresidenta primera:    Honorable conseller, finalitze, per favor.      El senyor conseller de Territori i Habitatge:    . . . se reconocía la existencia de una propiedad horizontal, pero se la señalaba tumbada para que los adosados pudieran cumplir la misma función urbanística que cumplen los apartamentos -voy terminando, señoría-. Y se describían en esa propiedad horizontal tumbada las volumetrías, lindes, zonas comunes y participación de cada una de esas viviendas en el suelo al que afectan. Se da la circunstancia de que estas propiedades horizontales tumbadas accedían al registro de la propiedad y, por lo tanto, se procedía a su venta como si fueran viviendas legales.    En el plan presentado por el ayuntamiento para regularización de viviendas ilegales de Catral, se da la circunstancia de que la mayoría de las viviendas que se pretendía legalizar pertenecían a un mismo constructor o una misma familia de constructores. Hay elementos de juicio de sobra para decir que este caso es único.    No obstante, si usted quiere una declaración de esas características, y pese a que la semana que viene presentaremos un plan contra las viviendas ilegales en la Comunidad Valenciana, le hago la declaración: si hubiera un caso igual de un ayuntamiento gobernado por Izquierda Unida o por el Partido Popular, tomaría exactamente la misma decisión. Y que le conste que no tuve en cuenta el día, como estoy convencido que no lo tuvieron en cuenta los príncipes de Asturias cuando anunciaron el embarazo de la princesa Letizia, precisamente mientras se presentaba en registro esa moción de censura quizá tapándola también. (Aplaudiments)      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, honorable conseller.    Té la paraula per un minut i mig, l'il·lustre diputat senyor Oltra.      El senyor Oltra i Soler:    L'última cosa no se la creu ni vosté, senyor conseller. (Rialles) I no dic allò de la Letizia, dic el que ha dit abans d'allò de la Letizia.    Va ser una mesura estrictament partidista i oportunista. Temps havia tingut de sobra, de sobra. Igual que des d'aleshores a ací ha tingut temps de preparar alguna iniciativa semblant en altre municipi, siga del color que siga.    Diu vosté que no ho havia anomenat tot. És que és impossible en cinc minuts anomenar tota la relació d'ajuntaments que estan afectats.    Vosté mos ha llegit ahí part del que és comú, de tota la vida, en el tipus d'infraccions urbanístiques. A la millor vosté acaba d'enterar-se ara de com es fan estes coses. Però això, probablement, qualsevol que haja estat en ajuntaments ho coneix, perquè és una cosa prou freqüent i es denuncia en moltíssimes ocasions. Però què és el que passa, què és el que passa? I eixa és la realitat que està ahí. Què és el que va passar en el seu dia en la marjaleria de Castelló? Ahí està el problema.    Me preocupa molt eixa actitud de vosté de legalització posterior i de les infraccions. Vol dir això que és un premi, o siga, la infracció es fa i després s'intenta la legalització? És això el que vosté m'ha intentat dir? Perquè si és això, me pareix molt greu. Igual que me pareix molt greu que siga, en el cas de Catral, un agreujant el fet de la comercialització dels xalets. És que si no es comercialitzen per part d'algú, i es fa cadascú, però la mateixa quantitat, deixa de ser més greu? Jo crec que el problema és el mateix. Al final el que queda és la casa, al final el que queda és la casa feta en un espai en què no hauria d'estar. O, per exemple, que li pareix, per exemple, un alcalde d'una ciutat tan important com és Oriola, que reconeix, en el jutjat, en el jutjat, que ell ha autoritzat plans urbanístics en sòl. . .      La senyora vicepresidenta primera:    Senyor Oltra. . .      El senyor Oltra i Soler:    . . . no urbanitzable, en sòl no urbanitzable. Un alcalde, davant del jutjat. Què més vol?      La senyora vicepresidenta primera:    Finalitzats els cinc minuts tant per part del preguntant com del que ha sigut preguntat, hem de passar, sentint-ho molt, a les preguntes ordinàries, que és el següent punt de l'ordre del dia, punt número 7.    I comencem amb les preguntes també. . . Sí.      El senyor Perelló Rodríguez:    Le quería preguntar que cómo está lo mío, porque se ha terminado el turno de preguntas y no me ha contestado nadie.      La senyora vicepresidenta primera:    Señor Perelló, yo, exactamente, discúlpeme, pero lo suyo. . . yo no estaba en ese momento en el Pleno. Por lo tanto, cuando venga el presidente estoy segura de que le contestará. (Remors)    Yo creo tener entendido que ha habido una confusión con una pregunta, pero yo no estaba en ese momento. Por lo tanto, no tengo, no tengo la contestación para poderle dar, señor Perelló. Si es usted tan amable, yo le pediría que cuando viniera el señor presidente, le preguntara qué es lo que ha quedado con él, porque yo no lo sé porque no estaba presente en el Pleno, señor Perelló.      El senyor Perelló Rodríguez:    Yo correctamente entiendo que usted no estaba y le preguntaré a él. Pero lo que sí que quiero aclararle, aunque no estuviera, es que confusión no hay ninguna. Que lo que hay es una pregunta que se ha formulado y falta. . . que la responderá quién. Pero que no hay confusión, que está todo arreglado.      La senyora vicepresidenta primera:    Bueno, si está todo arreglado, mejor todavía, señor Perelló. Mejor me lo pone. Muchas gracias.      Preguntes números 256/05 i 257/05 al conseller de Territori i Habitatge, senyor Esteban González Pons, sobre extraccions d'aigua al terme municipal de Pego, que formula el diputat Joan Antoni Oltra i Soler del GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE número 38. 254 i 38. 255).        La senyora vicepresidenta primera:    Vamos a pasar a las preguntas números 256 y 257, que corresponen també a l'honorable conseller de Territori i Habitatge i que formula l'il·lustre diputat senyor Oltra, del Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: l'Entesa, sobre extraccions d'aigua en el terme de municipal de Pego.    Senyor Oltra, té la paraula.      El senyor Oltra i Soler:    Gràcies, senyora presidenta.    Bé. Esta pregunta la formulàrem en octubre de 2005, ja fa justetament ara un any. La pregunta feia referència a un tema que havia eixit als mitjans de comunicació i era. . . Bé, vosté sap que el tema de la marjal de Pego-Oliva, com en tants altres espais protegits, està sotmés a una quantitat d'agressions impressionants, fonamentalment en aquest que curiosament és un dels espais que de forma natural més recursos hídrics té. Tants són que, inclús l'anterior alcalde de Pego i determinada gent de per allí, una de les funcions principals que tenien era extraure la major quantitat d'aigua possible, aigua bona, aigua dolça, per a tirar-la inclús a la mar, que està propet d'allí; una cosa insòlita en un país, en un territori, que necessitem tantíssima aigua, inclús amb diners municipals, que ja vorem per cert com acaba això a nivell judicial, que espere que se pose una sanció exemplar a esta persona que en el seu moment el Partit Popular vulgué fitxar com a cap de llista.    Però en concret la pregunta fa referència a una de les finques confrontants també amb la zona natural, la finca del Rosari, que està provocant una extracció, se calcula que anualment al voltant de 14 hectòmetres cúbics d'aigua. Crec que és una quantitat el suficientment impressionant com perquè per part de la conselleria se prenguera algun tipus de mesura. Jo crec que l'afecció al parc natural ha de ser evident, ha de ser evident. I, per tant, la conselleria deuria prendre alguna mesura en el sentit que si és evident, el mateix pla, el mateix pla rector planteja solucions a este tipus de problemàtiques. Per tant, intervindre, inclús dins de la política que en el seu moment se duïa, que ja no sé si se continua duent o no, d'adquisició de terrenys, fonamentalment dins del mateix parc, però també si són terrenys confrontants hauria de ser interessant la seua adquisició, ¿què és el que pot passar ahí?    A nosaltres ens agradaria saber quina és la informació que té la conselleria sobre el que estic jo dient en estos moments, quines actuacions han fet i si té una alguna previsió al fil del que acabe de descriure, o bé d'actuar o bé d'adquisició de finques, etcètera.      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, senyor Oltra.    Té la paraula l'honorable conseller senyor González Pons.      El senyor conseller de Territori i Habitatge:    Muchas gracias, señora presidenta.    Señoría, en primer lugar, quisiera aclarar que la citada finca del Rosario no se encuentra en su totalidad ni en parte dentro del Parque Natural de la Marjal de Pego-Oliva. En cualquier caso, y pese a encontrarse totalmente transformada por los cultivos agrícolas desde hace más de cinco décadas, la Generalitat Valenciana ha mostrado sobradamente, como usted sabe, su sensibilidad en una zona que es clave para el funcionamiento de los sistemas hídricos de la marjal Pego-Oliva.    En este sentido, quisiera recordarle que la zona fue incluida en el catálogo de zonas húmedas en el año 2002 por la conselleria, superando la enorme presión existente para que se considerara como irreversiblemente transformada en zona agrícola. Recientemente la justicia ha dado la razón al Gobierno Valenciano por la protección que garantiza la inclusión de esta finca en el catálogo, frente al recurso contencioso-administrativo interpuesto por unos particulares. Recientemente hemos ganado esa sentencia. La sentencia del Tribunal Superior de Justicia de la Comunitat Valenciana vino a ratificar la decisión que adoptó el Consell en el año 2002, es decir, la inclusión en el catálogo determinada por la posible reversión del enclave a su antigua condición de humedal. Una reversión que en buena lógica pasa por el cese de cualquier tipo de extracción de agua en una zona de la que depende todo el ecosistema hídrico y ambiental de la marjal Pego-Oliva por tratarse de una finca que constituye, además, el drenaje meridional de la zona húmeda.    La Conselleria de Territorio y Vivienda ha cumplido escrupulosamente con sus obligaciones, me gustaría poderlo decir. Primero hemos incluido la zona en el catálogo de zonas húmedas. En segundo lugar, hemos adoptado las medidas urbanísticas previstas en su perímetro de afección de 500 metros en torno a la misma, no permitiendo que se altere la calificación como suelo no urbanizable e informando todas las actuaciones en este suelo negativamente.    Y, ahora que la sentencia del Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana ha confirmado que la catalogación de esta se ajusta a derecho, corresponde ya a la Confederación Hidrográfica del Júcar la adopción de medidas planificadas para la reestructuración y conservación de las zonas húmedas, como dice el artículo 15, apartado 4, de la vigente Ley de espacios naturales de la Comunidad Valenciana, ya que es este organismo el que realiza la planificación y gestiona el dominio público hidráulico, tarea para la que la Confederación Hidrográfica del Júcar va a encontrar a la Conselleria de Territori i Habitatge siempre en primer tiempo de colaboración.    La extracción se produce desde los años cincuenta, en base a una normativa que incentivaba la desecación de marjales para su puesta en cultivo. Y se ha estado trabajando ininterrumpidamente desde entonces. Le recuerdo el Decreto de 11 de agosto de 1953, por el que se autoriza a don José Luis Oriol a desecar los terrenos pantanosos y encharcados del Molinell, en los términos municipales de Oliva, Dénia y Vergel. Y, todo ello, de acuerdo con lo dispuesto en la Ley de 24 de julio de 1918, sobre desecación de lagunas, marismas y terrenos pantanosos.    Esta es una batalla, si puedo llamarla así, que se está desarrollando desde hace muchos años, en la cual yo creo que, como su señoría sabe, la Generalitat siempre ha tenido claro de qué parte está.    Muchas gracias.      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, honorable conseller.    Té la paraula l'il·lustre diputat senyor Oltra.      El senyor Oltra i Soler:    M'ha paregut interessant alguna de les qüestions que ha dit, excepte una que ho espatlla quasi tot. I és el fet de remetre la solució a la Confederació Hidrogràfica del Xúquer. Realment era el que caldria esperar, perquè, clar, tenim en compte que açò ja depén d'un altre partit polític, era el més fàcil i el més còmode per a vostés. Perquè és cert que eixes competències estan en mans de la confederació, del ministeri, però també és cert que vostés tenen les competències en el manteniment i millora de qualsevol espai natural del País Valencià. Per tant, no es pot un quedar tranquil dient «jo ara espere que altra gent, que sí té una part de competències, faça el que haja de fer i mentrestant, jo què faig? Esperar? ». És eixa l'oferta que ens presenta la conselleria?    Perquè, clar, vosté ha hagut de reconéixer que eixa extracció brutal d'aigua està fent-se des de fa molts anys, però continua fent-se tots els dies allí. I que això ha d'estar afectant negativament, negativament la marjal de Pego-Oliva. Per tant, ara, que fins i tot tenim, efectivament, la recent sentència del tribunal superior que ens dóna la raó; sentència que a més hauria de valer perquè vostés canviaren el criteri que tenen, no solament en esta zona sinó en altres. Perquè, per exemple, en els paratges naturals municipals una cosa que vostés fan malament, deliberadament malament, és excloure aquells espais de propietat privada, encara que estiguen dins de la zona natural. I això ho han fet en multitud de casos, l'altre dia tinguérem un debat amb el senyor Modrego en el tema del clot de Galvany, per exemple. I és que la validesa mediambiental dels terrenys no té res a vore amb el registre de la propietat, que és el que ve a dir el Tribunal Superior de Justícia. Però això la conselleria ahí sí que ha fet el que deia el conseller abans, la terra plana, mitjançant un decret, mitjançant un decret ha dit que això queda exclòs. Per tant, si li agrada la sentència aplique-se-la, però aplique-se-la per a tot, per a tot.    I, en el cas concret, a nosaltres continua preocupant-mos què se va a fer, què se va a fer. Perquè resulta que vostés tenen mitjans en les mans per actuar d'una altra manera: o bé mitjançant l'adquisició de la finca. . . Jo li recorde que consellers anteriors a vosté han anat adquirint un patrimoni important. Per què? Perquè encara que eixos cultius foren en el seu dia justificats, etcètera, etcètera, en estos moments igual no són ja convenients per al manteniment hídric d'esta. Per tant, el que cal és gastar-se els diners, que ahí sí que van a estar ben utilitzats, millor que a la millor en altres qüestions, i recuperar eixos espais i poder-los transformar tornant-los al seu origen, tornant-los al seu origen. Per tant, tindríem ahí un espai ambiental molt més gran i tindríem uns recursos hídrics formidables, que avui s'estan tirant a la mar, s'estan tirant al riu i del riu van a la mar.    Per tant, jo li dic que la confederació faça el que haja de fer, però vostés tenen obligació i possibilitats de fer més del que està fent-se. Ningú comprendrà que per una banda se demane aigua i estiguem mirant sense fer res. . .      La senyora vicepresidenta primera:    Senyor Oltra. . .      El senyor Oltra i Soler:    . . . com en esta finca s'aboca a la mar uns recursos tan impressionants.      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, il·lustre diputat.    Té la paraula l'honorable conseller.      El senyor conseller de Territori i Habitatge:    Muchas gracias, señora presidenta.    Me quedo tranquilo de haberle permitido a su señoría una salida para no tener que estar de acuerdo con el total de mi respuesta, con la referencia que he hecho a la Confederación Hidrográfica del Júcar.    La Confederación Hidrográfica del Júcar es competente y el Consell de la Generalitat es tan incompetente como lo son estas Cortes Valencianas. Y yo puedo mostrar el mismo entusiasmo y el mismo interés en que la confederación hidrográfica actúe que muestra su señoría y colocarme en la misma situación en la que se coloca su señoría. Pero yo, de la actuación que usted pueda hacer para instar a la confederación hidrográfica, que no va más allá que la instancia política, no puedo deducir inacción o deseo de abulia política frente a la confederación y usted tampoco tiene porqué deducirlo de la actitud de la Conselleria de Territorio y Vivienda.    En pocos casos yo creo que como en el de la marjal Pego-Oliva -y está aquí el exconseller Modrego que no me dejará mentir- la conselleria entonces de Medio Ambiente y ahora de Territorio y Vivienda se ha comprometido tanto en la defensa de un humedal. Y la verdad es que eso que nos hemos comprometido con anterioridad vamos a seguir comprometiéndonos. Yo no sé si la solución es la compra de la finca o no sé si existe otra alternativa hoy por hoy. En todo caso, con la sentencia en la mano, vamos a estudiar todas las posibles, porque desde un punto de vista medioambiental, a mí sí que no me duelen prendas en darle la razón.    Muchas gracias.    Preguntes números 1/06, 2/06, 3/06 i 4/06 al conseller de Territori i Habitatge, senyor Esteban González Pons, sobre el trasplantament de praderia de posidònia a conseqüència de l'ampliació del port esportiu Luis Campomanes d'Altea, que formula el diputat Joan Antoni Oltra i Soler del GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE número 46. 260, 46. 261, 46. 262, 46. 263).      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, honorable conseller.    En el següent bloc hi ha un escrit dirigit a la Mesa amb l'ajornament de les preguntes 265, 66, 67, 68, 69 i 70, del senyor Carles Arnal, d'Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, per a un proper ple.    Per tant, passem a les següents, que són la 1, la 2, la 3 i la 4, que també corresponen al Grup d'Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, del senyor Joan Antoni Oltra, i també dirigides al conseller de Territori i Habitatge, sobre el trasplantament de praderia de posidònia a conseqüència de l'ampliació del port esportiu Lluís Campomanes d'Altea.    Senyor Oltra.      El senyor Oltra i Soler:    Gràcies, senyora presidenta.    El tema de ports esportius vosté deu conéixer quina és la nostra posició política. Entenem, al contrari que vostés, que probablement estem davant d'una saturació de la costa per este tipus de projectes urbanístics o d'oci, etcètera, com se vullga donar. Nosaltres pensem que hi ha una oferta probablement suficient per a la sostenibilitat de la costa. Ja sé que hi ha una demanda forta, hi ha una demanda forta de punts d'amarratge. Però jo crec que la Generalitat Valenciana no té perquè tindre més obligacions davant d'estos peticionaris que, per exemple, davant dels peticionaris d'una correcta atenció sanitària, que han d'esperar i esperar anys a què se construïsquen els hospitals, o davant de la gent que el que vol és que se sustituïsquen els barracons escolars per centres docents i decents. O siga, no sé perquè eixa major preocupació, perquè és que tinc una llista d'espera molt llarga quant als punts d'amarratge.    Els punts d'amarratge jo crec que se van fer en el seu dia els que es podrien fer, segurament ja es van fer de més, i que en estos moments ens preocupa eixa pressió que pareix que té el Consell de què és que he de construir punts d'amarratge on siga, valga l'excusa de la Copa de l'America o valga l'excusa que se presente. Perquè jo crec que tots, tots, els ports esportius tenen unes afeccions mediambientals prou greus; prou greus fonamentalment en el tema de platges, com també a nivell de pesca, i expulsen en molts casos el sector pesquer, i fonamentalment també en una zona com la nostra que encara té espais de praderies de posidònia. Crec que és un tema delicat el que la construcció d'estos ports afecte negativament.    El port de Campomanes probablement siga un exemple en esta matèria. Tot astò és d'una etapa anterior a vosté, però vostés m'imagine que s'haurà de fer responsable d'això i, a més, segurament, ho defensarà. Té, a més, una història un poc truculenta quan al concessionari d'aquesta ampliació, gent molt coneguda amb una sèrie de ramificacions interessants. I, bé, ahí està el problema.    La zona afecta un espai on probablement s'ubica una de les millores praderies de posidònia oceànica de la nostra costa. Clar, això és tot un problema, és tot un problema per a la promotora que estava entestada amb eixa ampliació forta d'eixe port esportiu ja existent. Per tant, cal buscar solucions. Perquè, clar, vostés, quan deurien haver dit, bé, davant este problema existent, que està ahí, i davant que nosaltres devem prioritzar el manteniment d'estes zones, perquè d'ahí vénen moltíssimes coses, que jo, per falta de temps, no podré explicar, doncs, toca dir que no a una ampliació, doncs, toca dir que no, no passa res. Que se busque una ubicació alternativa i, si no, no se fa, que tampoc passa res, no?    Doncs, vostés es van dedicar a intentar buscar conjuntament amb l'empresa una solució. Una solució que complira -digam- les aspiracions de l'empresa. I l'empresa es va desdejunar un dia portant una proposta per la qual, si el problema eren les praderies de posidònia, la solució era el trasplantament d'estes praderies. Clar, estem parlant d'una actuació que abraça prop de les quaranta hectàrees de zona marítima i a on, doncs, se suposa que hi deuen haver milers i milers de plantons de posidònia.    Precedents d'un trasplantament com aquest hi han molt poquets, i els que hi ha, millor no mirar-los, perquè han segut catastròfics. Se va fer un estudi per part de la Universitat d'Alacant, el Departament de Biologia Marina, en el qual este departament certificava que el 85% de la superfície de praderia posidònica trasplantada com a prova havia mort. Davant d'això, per si faltava algun dubte, la conselleria ja deuria haver paralitzat, ja que era una de les condicions que en el seu moment figurava com a condicionants per a l'autorització. Això no va espantar la conselleria i molt menys l'empresa. L'empresa, a pesar de no tindre. . . Bé, espere, espere. D'això ja mos informarà vosté, que el projecte de regeneració i trasplantament, que l'autorització plantejava i que vostés tenen d'aprovar, espere que no estiga aprovat encara. No ho sé, eixa informació no la tinc, espere que vosté mos ho diga.    Però, sense esperar a això, l'empresa va començar les obres d'ampliació d'este port esportiu, obres que tingueren de ser denunciades pel moviment ecologista, etcètera, etcètera, davant la Conselleria d'Infraestructures, davant de Costes, etcètera, etcètera. Se digué que s'ordenara la paralització, el moviment ecologista tornà a haver de dir que les obres, a pesar de les ordres de paralització, continuaven en marxa, inclús en este mateix mes d'octubre.    A nosaltres ens agradaria saber, per una banda, com està eixe pla. Com està, si la voluntat de la conselleria continua sent afavorir la construcció d'esta ampliació del parc, com està el desenvolupament d'eixe pla, què ha passat amb el tema de l'inici de les obres, de forma absolutament il·legal, de nou tenim el tema, i què ha passat perquè tingueren de ser ecologistes els que denunciaren que això estava produint-se, sense que la conselleria la impressió que tenim és que s'adonara, ja no dic, no és la seua, la d'Infraestructures, d'este problema.    Per tant, estem davant d'un cas, creem, molt greu, per l'impacte brutal que pot tindre. Ja era una cosa molt estranya que s'autoritzara en estes condicions, però encara és molt més estrany que les obres comencen, pareix ser, sense tindre totes les autoritzacions, i no passa res. Això me pareix molt greu.      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies.    Té la paraula l'honorable conseller senyor González Pons.      El senyor conseller de Territori i Habitatge:    Muchas gracias, señora presidenta.    Me gustaría, con carácter previo, señor Oltra, hacer dos aclaraciones. La primera es que, efectivamente, la Conselleria de Territori i Habitatge no llega a todos los lugares que debería llegar. Tampoco la policía consigue vigilar todas las infracciones delincuenciales que se producen y necesita de la colaboración ciudadana para poder llevar a cabo la tarea que tiene encomendada. Bien, para la Conselleria de Territori i Habitatge y para la defensa del medio ambiente, las denuncias por parte de los ciudadanos son un instrumento esencial para poder cumplir con su misión, y las denuncias por parte de los colectivos ecologistas son, desde luego, una de las mejores ayudas que podemos recibir para cumplir con nuestra misión.    A mí no me preocupa que su señoría me traiga encima de la mesa o encima del atril o encima de la trona, un caso en el cual la Conselleria de Territorio fue incapaz de detectar una infracción que pudiera estar produciéndose. Eso tiene que ocurrir, los recursos son limitados y el territorio es grande. Me preocuparía que su señoría trajera encima de la mesa un caso en el cual, producida una denuncia por parte de los ciudadanos o por parte de un colectivo ecologista, la conselleria hubiera quedado inactiva. Espero que tenga usted la seguridad de que todas las denuncias que se presentan, con los recursos de los que se dispone, se investigan y se propone llegar hasta las últimas consecuencias administrativas y legales.    Y una segunda aclaración. Le agradezco también que haya empezado su intervención reconociendo que la fuerza política a la que usted dignamente representa y el Consell de la Generalitat tienen una política diferente respecto de puertos deportivos, respecto de amarres y respecto de la promoción de los deportes náuticos, sin que esto suponga, en ningún caso, un prejuicio acerca de los principios que usted defiende, permítame que yo defienda los del Consell de la Generalitat, para el cual la Copa del America, que se celebrará en Valencia en el 2007, la Volvo Ocean Race, la Copa del Mundo de Vela, que se celebrará en Alicante, así como otros acontecimientos del mundo náutico, sirven para convertir la Comunidad Valenciana en uno de los objetivos turísticos de primera instancia y, por lo tanto, sirven para nuestro desarrollo y para nuestro progreso. Tener puertos deportivos, sin ningún género de duda, para el gobierno al que represento, no es un atraso, sino que es una utilización correcta de los recursos que la naturaleza nos ha dado.    Volviendo a la cuestión, le diré que la declaración de impacto ambiental emitida el 31 de julio de 2002 por la Conselleria de Territorio y Vivienda relativa a la ampliación del puerto deportivo Luis Campomanes, incluía una medida correctora por la cual el promotor debía trasplantar, como usted ya ha recordado, todas aquellas afecciones de posidonia derivadas de la actuación autorizada previamente por la Conselleria de Infraestructuras.    El órgano sustantivo que podrá informar a su señoría sobre el grado de cumplimiento de esta medida, es la Dirección General de Costas, órgano competente que contará con cualquier aclaración de orden medioambiental, en cuanto su señoría o esta conselleria lo requiramos. Por otra parte, el 24 de enero de 2005, la Dirección General de Gestión del Medio Natural autorizó a la misma empresa promotora a la realización de un trasplante experimental, desarrollado por la Universidad de Murcia, y encomendado el control de la actividad al Institut d'Ecologia Litoral, un trasplante que debería servir de ensayo para el que debe realizarse en el futuro, en cumplimiento de la declaración de impacto ambiental.    Al cruzar los datos de los estudios elaborados por estas dos entidades, se constatan divergencias que aconsejan realizar una evaluación de los resultados obtenidos hasta el momento. En este sentido, y dado que la actividad autorizada afecta a un hábitat prioritario, el 5 de octubre de 2005 se decidió suspender cautelarmente la vigencia de esta autorización hasta que se realice una evaluación del seguimiento ambiental del traslado autorizado.    El último informe del que dispongo constata que estas discrepancias entre ambos estudios han ido reduciéndose notablemente. Me gustaría aclararle, para terminar, que el trasplante experimental es un procedimiento anexo que no forma parte de las condiciones impuestas por la declaración de impacto ambiental. No se trata, por tanto, de un incidente propio del desarrollo y aplicación de las condiciones impuestas por la declaración de impacto ambiental. Se trata de un proceso que puede abrirse y cerrarse en función de la evolución del mismo y no requiere de una derogación ni de una vuelta atrás de la declaración de impacto ambiental.    Estamos abiertos a colaborar con la empresa promotora, si entiende pertinente realizar otras propuestas para llevar a cabo este trasplante experimental, en el bien entendido que el deporte náutico y, por lo tanto, la realización de amarres y puertos deportivos es prioritario, pero la preservación de la posidonia también, o quizá más.    Gracias, señoría.      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, honorable conseller.    Té la paraula l'il·lustre diputat senyor Oltra.      El senyor Oltra i Soler:    Bé, senyor conseller, en primer lloc, m'espanta la confessió que ha fet que la conselleria no arriba a tots els llocs i que, per falta de mitjans, cal esperar que la ciutadania siga la que denuncie, etcètera, etcètera. Perquè, clar, vosté sap que els danys al medi ambient en molts casos són irreversibles. Per tant, si fa falta reforçar amb personal i amb mitjans materials la seua conselleria, me pareix que vosté és còmplice, en eixe cas, de tindre baix mínims una conselleria tan important. Per tant, jo espere que ara, a banda d'esta confessió, que ha segut molt agradable sentir, que en els pressupostos 2007 tingam un increment substancial, en correspondència amb el que vosté ha dit.    Vosté diu que tot el que veu ho posen en marxa, que no paralitzen res, etcètera, etcètera. No és el cas en este cas -valga la redundància-, i molt menys si recordem alguns casos que també l'afecten. Per exemple, l'altre dia, el meu company Carles Arnal li recordava el tema de les denúncies fetes en el tema del parany, que pareix que estan per ahí, en algun caixó perduts, i, bé, no vaig a recordar-li que dóna la sensació que eixes sí que estan arxivades.    Crec haver entés que vosté diu que el pla de regeneració no està en els condicionants. Jo crec que sí que està en els condicionants i en la conselleria, posat en el seu moment per a autoritzar l'ampliació. I si no està aprovat, que dóna la sensació que no està aprovat. . . M'espanta també eixe anunci que les divergències estan reduint-se, no sé en quin sentit. Si no està aprovat, ahí no se pot posar ni una pedra de l'ampliació, i vosté sap que l'empresa està treballant i que hi ha hagut dos intents. . .      La senyora vicepresidenta primera:    Senyor Oltra. . .      El senyor Oltra i Soler:    . . . de parar eixes obres. Per tant, la cosa està mal.      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies.    Honorable conseller.      El senyor conseller de Territori i Habitatge:    Gracias, señora presidenta.    En primer lugar, tranquilizar a su señoría en el sentido de que los medios son siempre insuficientes, aunque se incrementen los presupuestos, porque la tarea que hay que realizar es extensa.    Probablemente tendremos los medios que nos corresponden y, además, en los presupuestos de este año, tenga la certeza de que el apartado dedicado a la protección del Medio Ambiente va a recibir un importante impulso, pero aun así, aunque destináramos todos los medios, nunca el medio ambiente estaría lo bastante protegido.    Por lo que respecta a la declaración de impacto ambiental, me atengo a lo que le dije en mi primera respuesta, ya que la he extraído directamente de la documentación de la que dispongo.    Muchas gracias.    (Ocupa la presidència el president, senyor Julio de España Moya)      El senyor president:    Muchas gracias, señor conseller. (Veus)    ¿Qué ocurre, señor Perelló?      El senyor Perelló Rodríguez:    Que como ya han terminado las preguntas y yo tengo que ausentarme, por saber cómo arreglamos lo de la pregunta esta, si queda para la semana que viene o cómo satisfacemos la cuestión.      El senyor president:    Bueno, yo he tratado de constatar si en el acta figuraba, en el acta no figura, pero es cierto que hay muchas cosas que no figuran en el acta, porque tampoco están las aclaraciones a las otras preguntas en el acta.    Está claro que ha habido una falta de entendimiento o bien porque alguien pensaba decirlo, no lo dijo o los otros no lo oímos bien. . . La razón que sea. Lo cierto es que hoy no estaba aquí el conseller y la pregunta está hecha. Yo creo que lo más normal es que la pasemos a la semana que viene y sea contestada, y no darle mayor dramatismo a la cosa, que creo que es lo útil. (Veus)    Muchas gracias.    ¿Señor Perelló?      El senyor Perelló Rodríguez:    Yo veo esa misma solución: si no hay respuesta, pues, cuando esté la respuesta, pero que queda pendiente, que quedamos así. . .      El senyor president:    Sí, señor, sí señor. . .      El senyor Perelló Rodríguez:    Pues, ya me voy yo tranquilo, porque se que la cosa. . .      El senyor president:    La semana que viene, si Dios quiere.    Pasamos al punto siguiente del orden del día. . . (Veus) Me parece muy bien que se tenga que ir. Este presidente tiene la satisfacción, además, de darle a usted una explicación. (Veus) Suele ocurrir, señor Perelló, y así lo desea esta presidencia.      Interpel·lació al conseller de Territori i Habitatge, senyor Esteban González Pons, sobre la política general de la conselleria en relació amb la protecció de l'horta tradicional, que formula el diputat Carles Arnal i Ibáñez del GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE 48. 351, BOCV número 187)      El senyor president:    El siguiente punto es el número 8, y dice: «Interpel·lació al conseller de Territori i Habitatge sobre política general de la conselleria en relació a la protecció de l'horta tradicional», que for |  | mula el diputat Carles Arnal i Ibáñez del Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa.    Así que, por favor, diputado interpelante, tiene usted la palabra.      El senyor Arnal i Ibáñez:    Bona vesprada, novament, senyor conseller.    Com vosté sabrà, l'agricultura valenciana porta molts anys en regressió. Cada vegada l'aportació que fa al PIB valencià és menor i cada vegada són menys els agricultors professionals en actiu. És cert que este procés és d'abast mundial i per ell estan passant o han passat les economies dels països anomenats desenvolupats. Però també és cert que l'agricultura és un sector bàsic i essencial per a la societat i que no es pot deixar que vaja empobrint-se i desapareixent sense actuar per part de l'administració responsable.    Acabar depenent majoritàriament d'importacions agrícoles quan vivim en un país que per les seues característiques físiques naturals i per la seua història i experiència té capacitat per a obtindre productes agrícoles de primera qualitat i abastir demandes bàsiques seria un greu error.    Està clar que l'agricultura valenciana necessita moltes coses, necessita reconversions i ajuts per poder diversificar-se, per superar problemes estructurals i evitar abandonament dels agricultors. També està clar que el repte no passa tant per competir en quantitat de producte, sinó en oferir la màxima qualitat i especificitat a eixa producció, vinculada, per exemple, a l'agricultura ecològica, la denominació d'origen, la producció associada a paratges protegits i ecològicament valuosos. Tot açò obri una gamma molt ampla de possibilitats que el que necessiten és el suport de l'administració, especialment en els moments inicials per començar a donar un empenta que després puga perpertuar-se per ella mateixa.    Dins d'este panorama general, que és poc satisfactori, ens trobem que els darrers anys s'ha llaurat i preparat per a cultiu terrenys forestals en llocs de fort pendent i d'escassa adequació agrícola, i a més per part dels sectors que no tenen res a vore amb els agricultors tradicionals; la immensa majoria són altres sectors, que no podem. . . vaja, que no és l'agricultura familiar tradicional valenciana de cap de les maneres.    Estes actuacions no solament no beneficien en res l'agricultura tradicional, sinó que a més tenen greus impactes ambientals i paisatgístics, suposen la pèrdua injustificada de terrenys de caràcter forestal, impliquen noves demandes hídriques en llocs tradicionalment de secà i tenen un elevat risc erosiu, entre altres coses. Però això ha estat passant estos darrers anys en unes superfícies molt importants al territori valencià da |  | vant una falta d'actuació decisiva per part de l'administració valenciana. I alhora que estava passant açò, moltes de les millors terres agrícoles, tant per la seua ubicació, adequació de sòls, condicions climàtiques, fertilitat i capacitat productiva, estan desapareixent a gran velocitat sota el formigó i l'asfalt.    No sols estem perdent una potencialitat productiva que s'està menyspreant, però que podria ser estratègica en un termini temporal curt, sinó que estem perdent un ric patrimoni etnològic, cultural, històric i arquitectònic associat a estos conreus, que està íntimament arrelada més en la història del poble valencià. A banda, estes terres agrícoles juguen un important paper esmorteïdor d'impactes i de transició en relació a ecosistemes menys antropitzats. I tenen una importància estos terrenys, a més de l'agrícola, pel manteniment de la biodiversitat i dels recursos naturals del nostre territori. La seua desaparició i substitució per entorns més fortament antropitzats repercutix negativament sobre els valors ecològics i paisatgístics del País Valencià.    Esta situació de desaparició de l'horta tradicional és un veritable desgavell que posa de manifest la insuficiència de l'actual planificació territorial i el poc esforç en la defensa d'este patrimoni essencial per part de l'administració del PP en tots els anys de govern autonòmic. Per no parlar del poc suport que reben els agricultors encara actius, i fins i tot dels nous agricultors que lluiten contracorrent, amb molts elements en contra.    En teoria ningú dóna per bona esta situació. En teoria tots els partits d'esta cambra manifesten voler ajudar l'agricultura. En la pràctica el partit que governa i que té, per tant, la major responsabilitat i la major part dels instruments i dels recursos al seu abast està deixant passar el temps i està permetent que es perden les millors terres agrícoles sense fer pràcticament res per evitar-ho.    I no em referisc únicament a la Conselleria d'Agricultura, una conselleria de la qual de vegades costa molt saber si existix o no. Ha d'existir perquè abans he vist el conseller una estona, ha d'existir almenys el conseller. Una conselleria que no se li escolta dir ni mu davant la desaparició actual i l'anunciada, que és molta més, d'enormes extensions de terres agrícoles; moltes de les més fèrtils i productives, torne a dir, que han configurat la nostra història i paisatge. Però m'estic referint sobretot a la Conselleria de Territori, la qual pot fer molt per protegir i mantindre l'horta valenciana i evitar la seua desaparició.    Ací, a esta cambra, hem escoltat polítics del PP fins el fàstic emprar demagògicament i de forma manipuladora l'agricultura i els agricultors per justificar una política insostenible de l'aigua. Però no veig que cap conselleria moga ni un dit, ni el més menudet, per defensar les millors terres d'horta tradicional valenciana, que desapareixen d'una plomada sota l'avanç d'urbanitzacions salvatges que van devorant implacables este patrimoni.    Com he dit, el conseller d'Agricultura, que jo sàpiga, encara no ha obert la boca per a queixar-se d'açò. On està la defensa que diu fer el PP de l'agricultura valenciana? La del conseller d'Agricultura, sens dubte, desapareguda.    Però el conseller de Territori té en les seues mans poderosos mecanismes per a evitar esta agressió. Té instruments, té capacitat i té l'obligació legal de fer-ho. La Llei d'ordenació del territori, en teoria, no únicament possibilita, sinó mandata i dóna eines per a fer efectiva esta protecció.    Bé, encara que només siga una declaració d'intencions esta Llei d'ordenació del territori, el govern del PP hauria d'implicar-se molt més en la protecció de l'horta i hauria d'estar de deveres al costat dels llauradors, no únicament gastar-los de peons i manipular-los en les seues manifestacions de les paelles. En la Llei d'ordenació del territori s'estableix que s'ha elaborar un pla d'acció territorial de protecció de l'horta, que encara no existix a hores d'ara. Han passat anys i encara no existix. Ja sé que està anunciat, però a hores d'ara encara no l'hem vist ací damunt.    Esta llei, sens dubte, no marcava un compromís i tampoc especificava les línies fonamentals que hauria de tindre este pla. Al final, a vore si passa com el Pla del litoral, que sembla ser una espècie de parto de los montes, després de tantes expectatives resulta que apareix el Pla del litoral i resulta que no el protegix, ben al contrari, garantitza que continuarà encara degradant-se i incrementant-se la seua ocupació i degradació.    Ja sabem que hi ha un esborrany molt avançat del Pla de l'horta, ja sabem que està a punt de presentar-se. Supose que com més prompte. . . A la millor me diu vosté el dia i tot exacte que es presentarà. Però la veritat és que poques esperances podem tindre en relació a este pla. Com és lògic, esperaré a vore-lo per a jutjar-lo. Però, francament, veient tota la seua actuació real i actual en relació a l'horta, tinc motius per a dubtar moltíssim de l'eficàcia d'eixe ple.    Si realment tinguera voluntat política de protegir l'horta, es podrien haver efectuat ja dotzenes d'intervencions ara i fa ja anys. Bé, eixe mateix pla cal dir que podia existir ja des de fa molts anys. No es pot posar com a excusa la manca de coneixement del medi. Hi ha documents des de fa molt de temps, com el mapa geocientífic del País Valencià, i molts altres, que aporten suficient informació de base científica i documentació cartogràfica per haver elaborat fa moltíssim de temps eixe pla de l'horta que encara no existix a hores d'ara.    El que ha de fer el conseller de Territori, i no està fent fins ara, i no ha han fet els seus antecessors, és defensar de manera efectiva l'horta, emprant les prerrogatives que la llei li atorga, les lleis urbanístiques i les lleis ambientals; i no permetre que els diferents plans urbanístics vagen fent desaparéixer més i més extensions d'horta. I tenim en compte que l'última paraula per a l'aprovació de la major part d'eixos instruments urbanístics la té vosté, ara en este moment vosté. Abans l'han tingut antecessors seus, que no han volgut utilitzar amb contundència eixes prerrogatives. Però ara li toca a vosté i té la capacitat d'aprovar o no aprovar plans i programes urbanístics que reclassifiquen sòl no urbanitzable de caràcter agrícola en moltes ocasions.    Si el senyor González Pons té el més mínim interés en la protecció de l'horta, açò s'ha de vore en la realitat. No hem de vore únicament en les declaracions verbals que vosté, sense dubte, és molt generós. En els fets, estem parlant de fets. No caben excuses perquè vosté té ja en les mans, ja -no m'estic referint a eixe pla que ha de vindre-, ja té instruments per a fer que açò es complisca, perquè no desaparega més terreny agrícola de primera qualitat per procediments urbanístics, per projectes urbanístics que estan dia a dia devorant i fent-la reduir fins uns nivells impensables fa uns pocs anys.    Esta desaparició de l'horta, que figura fins i tot en estudis que vostés han presentat públicament i que preveu que, si no s'invertixen les tendències, l'horta puga desaparéixer en uns 35 anys si es manté l'actual ritme urbanístic. Estes dades que vostés tenen, que vostés fins i tot han publicitat, són realment una catàstrofe anunciada, però que no es pot limitar a constatar i quedar-se creuats de braços. Vosté té possibilitats que esta profecia no es complisca. I vosté té possibilitats, i l'han tinguda els seus predecessors des de fa molt de temps. . .      El senyor president:    Por favor, señor Arnal.      El senyor Arnal i Ibáñez:    . . . per a evitar esta profecia, que esperem que no es faça realitat i esperem que siguen actuacions i no paraules únicament el que rebrem de la seua banda.      El senyor president:    Muchas gracias, señor Arnal.    Tiene la palabra, señor conseller.      El senyor conseller de Territori i Habitatge:    Muchas gracias, señor presidente.    Señoras y señores diputados.    Señoría.    Realmente trae su señoría a colación hoy un asunto de primera importancia. No uno de esos que se encuentran todos los días al filo de la actualidad política, pero sí uno de esos que deberían marcar, si fuéramos políticamente un poco más responsables, el debate de fondo, no sólo de esta cámara, sino de distintas formaciones políticas a las que pertenecemos.    La agricultura no es el estado natural en el que los padres fundadores del Reino de Valencia encontraron la tierra. La agricultura es tierra transformada. Pero con la agricultura, que es tierra transformada, se ha transmitido una serie de valores, una configuración de nuestra cultura, una configuración de nuestra forma de ser ciudadanos y, sin ningún género de duda, una manera de ser que es a la que nosotros llamamos «pueblo valenciano» o «Comunidad Valenciana».    El mantenimiento de la huerta tradicional de la Comunidad Valenciana tiene una importancia que va mucho más allá de la pura importancia agrícola, de la pura importancia que pueda interesar al sector de la agricultura de nuestra economía. La huerta tradicional no es sólo agricultura, también es cultura.    Por eso le agradezco que, a la hora de enfocar el asunto, empiece reconociendo que nos encontramos frente a un problema que tiene naturaleza internacional. No es un problema local. Es un problema que tiene que ver con las grandes producciones agrícolas en algunas zonas del planeta, con la desaparición de fronteras, con el proceso de globalización, con las normas de mercado de la Unión Europea y con la mejora de algunos de los sistemas de recolección o de alguno de los sistemas de trabajo de la tierra, y que, por lo tanto, en la paulatina desaparición o la degradación de la huerta tradicional valenciana no es específicamente un problema local, sino que trae causa de condicionantes que están mucho más allá de nuestras fronteras.    Y le rogaría que además tuviera en cuenta también otro factor, que no es, digamos, tan fácil de explicitar o de proclamar desde esta tribuna como el matrimonio entre cultura y agricultura, pero que resulta, hoy por hoy, quizás siempre, pero hoy por hoy mucho más determinante. Me estoy refiriendo a la economía. La huerta requiere de un esfuerzo para mantenerse y, por lo tanto, para que la huerta pueda mantenerse necesita ser rentable. Y hoy por hoy esa rentabilidad es la que más está dañando la pervivencia de nuestros sistemas tradicionales de huerta. Nadie cultiva la huerta o difícilmente alguien cultiva la huerta por afición. No es habitual que la huerta se cultive para matar el rato o para contentar a nuestro tiempo libre. La huerta se cultiva para obtener algún tipo de rentabilidad, la huerta se cultiva para tener algún tipo de satisfacción económica y traer satisfacción económica de la huerta es verdaderamente difícil en los tiempos económicos por los que atraviesa la Unión Europea o por los que atraviesa España, por los que atraviesa la Comunidad Valenciana.    Por eso, si usted pone encima de la mesa el factor economía junto a la defensa que usted hace y que yo suscribo de la huerta valenciana, probablemente obtengamos una foto más realista de la situación en la que nos encontramos. Y, probablemente, de esa situación más realista venga usted a convenir conmigo que muchas veces son los propios agricultores los que están pidiendo como alternativa la reclasificación del suelo porque de la agricultura no obtienen suficiente rentabilidad, de la agricultura no obtienen suficiente satisfacción económica. No será ni la primera, ni la última, ni la antepenúltima vez que yo escuché ayer y que, probablemente, usted también haya escuchado, que hoy por hoy sembrar ladrillos es más rentable que sembrar cualquier otro tipo de producto en la huerta.    Bien, eso no es que sea una situación deseable, es que es una consecuencia de todo lo que anteriormente hemos dicho y que tiene que hacer que nos demos cuenta del enemigo al que realmente nos enfrentamos, del rival que realmente tenemos delante. Porque si queremos ser capaces de mantener la huerta tradicional valenciana, con todos los valores que la huerta tradicional conlleva, tendremos que afrontar el hecho de que la huerta tiene que convivir con la economía de mercado de nuestro tiempo, y que de esa economía de mercado tenemos que ser capaces de hacer una huerta económicamente interesante para quienes la tienen que trabajar.    Su señoría ha estado acertado al hacer una distinción -que yo no sé si le resulta familiar a toda la cámara - entre el Plan de acción territorial de la huerta de Valencia y el llamado Plan de acción territorial de protección de la huerta valenciana. Por la similitud de nombres podrían llegar a confundirse, pero se trata de dos instrumentos de planeamiento diferentes. El Plan de acción territorial de la huerta de Valencia, que es el que próximamente vamos a presentar, y del cual su señoría y yo ya hemos hecho merced en comisión, y, por lo tanto, no voy a extenderme al respecto, es un plan para proteger el entorno de huerta del área metropolitana de Valencia, para proteger las 9. 000 hectáreas que creemos que todavía cabe proteger alrededor de Valencia.    Si yo no me equivoco, el plan a que su señoría se está refiriendo es al Plan de acción territorial de protección de la huerta valenciana, que es un plan de ámbito regional que debería proteger todas las huertas que existen en la Comunidad Valenciana y que, por lo tanto, debería proteger todo el sistema de huerta de nuestra comunidad, que, además, si se me permite la salida, también nos ayuda a vertebrarnos, quizá mucho más que otras tradiciones a las que con más frecuencia hacemos mención.    La Ley 4/2004, de 30 de junio, de la Generalitat Valenciana, ordenación del territorio y protección del paisaje, en su artículo 22, establece que: «La huerta de la Comunidad Valenciana como espacio de acreditados valores medioambientales, históricos y culturales, debe ser objeto de protección. Para ello, el Consell de la Generalitat debe aprobar un plan de acción territorial de protección de la huerta valenciana -y aquí por huerta valenciana hay que entender huerta de la Comunitat Valenciana- que definirá las zonas merecedoras de protección y las medidas urbanísticas correspondientes, así como los programas de actuación pública necesarios para favorecer el sostenimiento de las actividades propias de la huerta y la permanencia de la población con un nivel de vida adecuado».    Este es el instrumento de planeamiento a través del cual se materializa la protección de la huerta tradicional de la Comunidad Valenciana, además de la protección que están llamados a producir otros planes de acción territorial, de ámbito más restringido, entre los cuales se encuentran el Plan de acción territorial de la Vega Baja, el Patecas, el Plan de acción territorial del corredor del Segura, que actúan sobre ámbitos en los cuales la huerta está presente.    Se ha tomado la decisión de comenzar la redacción de un Plan de acción territorial de protección de la huerta por partes más restringidas, que le explico a continuación. De momento, protegiendo la huerta, el entorno metropolitano de Valencia, que es la más antropizada y la de mayor presión urbanística. Y, en segundo lugar, el ámbito territorial de actuación del Plan de acción territorial de la huerta valenciana tiene una complejidad y dimensión idóneas para ser un Plan de acción territorial experimental, con el objetivo de redactar posteriormente cuantos planes de acción territorial sectoriales sean necesarios para cumplir con la legalidad.    Yo quisiera hacer mención, para terminar, de una medida, de la cual ya hemos dado alguna cuenta, que incluiremos en el Plan de acción territorial de la huerta de la ciudad de Valencia, del área metropolitana de Valencia, según la cual la Generalitat tiene la intención de comprar o de arrendar cuantas parcelas de huerta se pongan a disposición de la Generalitat para, a su vez, que sea el Consell quien ponga a disposición, es decir, quien facilite a todas aquellas personas que quieran cultivar huerta, un trozo de huerta que poder cultivar durante diez años, sin pagar ningún canon a la Generalitat, que puedan cultivar, bien para autoconsumo, bien para la venta, siempre que se cumplan dos condiciones: que se cultive por medios ecológicos y que se cultive respetando los medios tradicionales.    No sé yo hasta qué punto ésta pueda ser una buena iniciativa o puede ser una buena idea. De lo que sí que tengo la certeza es que al menos es una idea, al menos es una iniciativa que intenta abordar los tres aspectos que antes le he señalado: primero, proteger el sistema tradicional de huerta; segundo, relacionar el sistema tradicional de huerta con la economía; y, tercero, hacer de algún modo interesante el cultivo de la huerta para las personas que realizan ese trabajo y esa labor.    No sé cuánto acertamos. Sí que sé que cuando se trate de proteger la huerta, con mejor o peor fortuna, nos va a encontrar usted en el mismo lado en el que se encuentre.    Muchas gracias. (Aplaudiments)      El senyor president:    Muchas gracias, señor conseller.    Tiene la palabra el señor Arnal.      El senyor Arnal i Ibáñez:    Senyor conseller, les bones paraules que vosté ha tingut ací, que en general les té, no ens han de confondre a este hemicicle. Ja li dic que esperem més que paraules. I, de moment, vosté és molt pròdig i molt generós en paraules, però és que ja està en condicions d'actuar i ja li he dit que n'hi ha actuacions que s'han de reclamar, les podem reclamar en passat als seus predecessors i ja podem començar a poder-les reclamar a vosté perquè ja porta mesos actuant i té molts temes damunt la taula.    Bé, no podem despistar tampoc del tot dient que el tema, com que és internacional, això ja puga justificar la desaparició, en particular, de l'horta del nostre territori. Primer, encara que fóra un procés molt generalitzat, a nosaltres ens ha de preocupar especialment la protecció d'allò que tenim nosaltres, bàsicament, perquè a més està desapareixent a un ritme, a un velocitat i a una magnitud que no té massa comparació amb altres llocs en este moment. I, en segon lloc, perquè ja ho diu inclús l'informe que vostés han preparat, terrenys d'horta, com l'horta tradicional valenciana de l'àrea metropolitana de València, per exemple, en tot el món n'hi ha ben poquets, quant a productivitat, qualitat, fertilitat dels terrenys i altres factors culturals associats. Per tots eixos motius no tenim excusa ni consolació que passe en altres llocs.    Després, vosté ha mencionat l'economia, l'economia de mercat, per a justificar també les dificultats que poden haver. Val, s'entén, es comprén, però tampoc és excusa. Tampoc pot servir d'excusa el que, per exemple, un propietari per voler traure més benefici destruïsca un edifici històric, per més seu que siga. I també hem de recordar que n'hi ha ajuts i possibilitats d'intervenció econòmiques de diferent rang: europeu, estatal, autonòmic, que poden vehiculitzar-se, si se vol, i mesures estructurals i d'altres tipus que poden, si no fer pujar la rendibilitat d'una manera màgica, almenys incrementar-la i permetre la continuïtat i no la pèrdua, eixa sagnia tan gran de llauradors.    Però, a mi el que m'interessa ara destacar ací, més que com seran eixos projectes que estan anunciant-se una vegada i una altra vegada, que torne a dir, no n'hi ha excusa perquè no existisquen ja des de fa molt de temps. . . Vostés prometeren ja en l'anterior legislatura que presentarien el més prompte possible mesures. Està acabant-se esta i encara no han aparegut, i quan apareguen no sabem com seran, ja les jutjarem. Però, he de recordar-li que ara està destruint-se l'horta perquè s'està permetent per part també de l'administració autonòmica.    Mire, gran part dels projectes urbanístics que estan presentats, en tramitació, alguns aprovant-se, altres a punt d'aprovar-se -i dependrà de l'última paraula, la major part d'ells, de la seua conselleria-, són terrenys que reclassifiquen sòls agrícoles, i alguns de la major qualitat. Dotzenes de casos que s'estan plantejant un creixement urbanístic, que, a més, és desproporcionat, que, a més, està fent-se desconnectant dels nuclis urbans. . . Bé, no vaig a discutir altres motius per a, a més, jutjar eixe tipus de creixement, però és que, a més, està fent-se a costa de destruir eixos terrenys agrícoles.    Vosté no pot de cap manera quedar-se de braços creuats ni quedar-se mut davant d'esta situació, perquè vosté té instruments legals, reals, que pot fer emprar ara mateix. Del seu departament depén l'emissió de les declaracions d'impacte ambiental. Eixes declaracions d'impacte ambiental poden ser molt rigoroses, molt estrictes, en la valoració de les zones agrícoles de potencial productiu. Eixos informes són essencials, vinculants i s'han de basar en criteris objectius. Li exigisc o li demane, o, simplement, li pose de relleu l'obligació que té que siga així, que realment eixos informes siguen els més rigorosos possibles per a preservar un valor quan tinga eixos criteris objectius ben justificats.    També depén del seu departament l'aprovació definitiva d'eixos projectes urbanístics i, per tant, de vosté depén no donar l'autorització definitiva a un projecte destructor de valors naturals i paisatgístics que reclassifique grans extensions d'horta sense exigir l'absoluta justificació per demandes demostrables i objectables de necessitats reals d'habitatge.    També depén de vosté, no únicament ja per consideracions ambientals, sinó d'altre tipus, que vosté pot exigir el llistó més alt. Vosté pot intervindre en casos com el de Porxinos, com el de Tavernes de Valldigna, com el d'Alboraia i d'Orxeta. Podríem fer una llista enorme de casos en els quals vosté podrà intervindre -i vorem de quina manera- per a evitar que es destruïsca l'horta.    Vostés, si volen actuar, podran. Vosté, si vol, podrà. Però, ho ha de demostrar no únicament amb paraules. I espere que este pla quan vinga no seguisca com està anunciant-se el model Alboraia, perquè el model Alboraia que estem veient és preservar una fracció de l'horta a canvi de garantir la reclassificació i destrucció d'una part encara major, més valuosa i més necessitada de protecció.    Si eixe és el model que se'ns ve damunt, doncs, bé, esperem que eixe no siga. Però, vosté ja té ara, sense necessitat d'eixos plans, que esperem que vinguen el més prompte possible i siguen bons, vosté té en les seues mans mecanismes per a intervindre -ja els n'he dit uns quants-, i esperem que els faça actuar, si no, totes les seues declaracions no valdran absolutament res.      El senyor president:    Muchas gracias, señor Arnal.    Tiene la palabra, señor conseller.      El senyor conseller de Territori i Habitatge:    Muchas gracias, señor presidente.    Señoras y señores diputados.    Señoría.    La verdad es que es muy importante mantener nuestros sistemas tradicionales de economía agraria, pero también es importante progresar. Lo cierto es que el territorio valenciano presenta hoy un aspecto que no es el del siglo XIX, ni el siglo XVIII, ni el del siglo XVII, ni el del siglo XVI, sino el aspecto que siglo a siglo ha ido produciendo las distintas transformaciones que por el curso de la historia económica, social, cultural y política ha dado lugar.    Es importante mantener el territorio en las condiciones que lo encontramos, pero también es importante que el territorio pueda utilizarse para mejorar las condiciones de vida de nuestros contemporáneos y de los que vengan después de nuestros contemporáneos. La huerta hay que salvarla, pero no momificarla. Lo que no se trata es de momificar la huerta o nuestros espacios tradicionales, de tal forma que tengamos huerta pero no tengamos nada más.    En política nadie gana nunca 10-0. Se suele ganar cuando se gana, que es pocas veces, 6-4 o 5-3. En política, cuando uno trata de defender intereses colectivos, normalmente mete goles, pero es habitual que también le metan goles en la misma proporción.    La huerta, para aquellos que estamos luchando por defenderla, es un valor por el cual habrá que imponerse con seriedad, pero también la huerta tendrá que admitir algunas cesiones para hacerse compatible con el progreso y con el bienestar de muchos agricultores y de muchos ciudadanos del presente y del porvenir. No hay que hacer la huerta tan incómoda que al final nadie quiera huerta, sino que hay que ser capaces de preservar la huerta, de tal forma que quienes la disfrutan quieran que realmente siga habiendo huerta porque no la perciben como incompatible ni con el bienestar, ni con el progreso ni con el desarrollo.    Sé que lo que estoy diciendo es la cuadratura del círculo, que es dificilísimo, que necesitaría una piedra filosofal de la política o una varita mágica, y sé que no la tiene usted y que tampoco la tengo yo. Pero no me cabe ninguna duda de que estoy señalando el camino por el cual deberíamos aspirar a caminar todos juntos.    Hay grandes proyectos que pasarán por las comisiones territoriales de urbanismo que yo dirijo, y hay grandes proyectos que reclamarán su declaración de impacto ambiental y habrá que hacerla. Y ya le anticipo: habrá muchos que no serán admitidos y habrá algunos que tendrán que ser admitidos, porque para defender y proteger la huerta, tenemos que proteger la huerta, pero tenemos que dar salida también al desarrollo de los municipios, por ejemplo, de la periferia de Valencia y al desarrollo de muchas infraestructuras de la periferia de la ciudad de Valencia o de las zonas de huerta, para que la huerta sea concebida siempre como una ventaja y no sea concebida nunca como una limitación del crecimiento de ningún barrio normalmente periférico de las grandes ciudades.    Dice su señoría que pongo solo palabras encima de la tribuna, y yo creo que a estas alturas he puesto ya algo más que palabras. Y valga por todas ellas la tramitación del parque natural del río Turia, que está situado en una de las zonas de máxima presión urbanística de la Comunidad Valenciana, si no el lugar de máxima presión urbanística de la Comunidad Valenciana, que alcanza, como no se suponía nunca que se podría llegar a hacer, el cien por cien de protección del bosque de la Vallesa, y que ha incluido dentro del parque natural del Turia zonas de agricultura tradicional, dándoles el mismo valor ecológico que las zonas boscosas o que los lechos y las márgenes del río Turia.    Yo creo que ese parque natural del Turia, que de momento ya está en período de información pública y que creo que vamos a poder ver todos aprobado antes del 31 de diciembre, y que además quisiera desde esta tribuna celebrar el consenso con el que se está tramitando junto con todos los ayuntamientos de todos los colores políticos, es un buen ejemplo de cómo se puede realmente llevar a cabo una política de protección del medio ambiente en entornos de máxima presión urbanística.    Tenemos puntos de vista distintos respecto de la política y de las políticas que deben realizarse desde el Consell de la Generalitat, no en vano pertenecemos a fuerzas políticas ideológicamente muy alejadas. De las tres áreas a las que yo me refería con anterioridad, coincidimos yo creo que nada más en la primera, que es en la necesidad de proteger la huerta. Porque, sin duda, los dos discreparíamos sobre la importancia que tiene la economía y, sin ningún género de duda también, podríamos discutir, y mucho, sobre la importancia que hay que atribuirle al interés que el agricultor tiene que tener en obtener beneficios de la tierra que trabaja. Pero compartimos la necesidad de protección de la huerta por razones culturales, por razones históricas, incluso por razones estructurales de nuestra condición de valencianos.    Por eso, como vamos a presentar próximamente el plan de acción territorial de la huerta. . . Y ya le digo, no va a ser un plan de acción territorial fácil, va a ser un plan de acción territorial políticamente muy complicado, porque es un plan de acción territorial muy ambicioso, en el cual la selección de las 9. 000 hectáreas a las que queremos dar máxima protección, va a traer más de un conflicto con más de un ayuntamiento y con más de un propietario. Yo le solicito su ayuda. Sé que no compartirá probablemente la memoria económica que tenga que acompañar a ese plan de acción territorial, porque seguramente usted pensaría en recursos diferentes para incentivar la pervivencia de los agricultores en sus huertas. Y probablemente tampoco comporta los incentivos que establezcamos para la consecución de que mucha de la tierra de la huerta, si no toda, pase a ser de propiedad pública. A lo mejor usted establecería otros mecanismos. No le voy a pedir su colaboración en eso.    Ahora, sí que le voy a pedir ciertamente, tanto a usted como al resto de la cámara, cierta colaboración, porque el plan de acción territorial de la huerta es muy complicado. Y no son solo palabras. No pasarán dos semanas antes de que usted disponga de un ejemplar y pueda venir a esta cámara a juzgarlo, seguramente con muchísimo mayor juicio y fundamento de lo que lo hace en la actualidad, y yo le pido que con un poco menos de severidad, porque no es usted el titular exclusivo de las buenas intenciones en el planeta Tierra.    Muchas gracias. (Aplaudiments)      El senyor president:    Muchas gracias, señor conseller.    Se levanta la sesión hasta mañana a las diez de la mañana.    (Se suspén la sessió a les 19 hores i 43 minuts) |