Untitled Web Page



**Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 11 de novembre de 2004.
Comença la sessió a les 10 hores i 42 minuts.
Presideix el Molt Excel·lent Senyor Julio de España Moya.
Sessió plenària número 35.
Segona i darrera reunió.**

 

 

***Pregunta d'interès general, formulada pel GP Popular, sobre quin criteri i quina actitud ha adoptat el senyor president davant la creació de l'eurorregió que el president de Catalunya, Pasqual Maragall, està impulsant (RE número 17.
813).***

 

 

**El senyor president:**

 

Señores diputados, vayan ocupando sus escaños.
Y, señoras diputadas, también.

Se reanuda la sesión.

Bon dia.

Molt honorable president del Consell, honorables consellers, il·lustríssims senyors diputats i senyores diputades.

Continua la sessió amb la compareixença del president del Consell per a respondre les preguntes d'interés general per a la Comunitat Valenciana formulades pels grups parlamentaris.

En primer lloc, formula la pregunta l'l·lustre diputat i síndic del Grup Parlamentari Popular, senyor Castellano.
Por favor, señor Castellano.

 

**El senyor Castellano Gómez:**

 

Gràcies, senyor president.

Molt honorable president de la Generalitat.

Senyories.

Des del Grup Parlamentari Popular considerem que la Comunitat Valenciana, com hem dit sempre, és una referència en si mateixa, per la seua història, per les seues senyes d'identitat, pel seu present i també, sobretot, pel seu futur; una comunitat que no ha d'anar a estela absolutament de ningú i que ningú pot ni deu decidir el nostre futur, sinó que sols els valencians i les valencianes hem de decidir-lo.

Esta comunitat està per damunt de la mitjana en creació d'ocupació, en l'últim any s'han creat aproximadament 53.
000 noves ocupacions.
D'igual manera ha ocorregut en el producte interior brut, en el PIB, que ha segut dos punts superior a la mitjana del conjunt d'Espanya.
I podríem seguir apuntant en dades de turisme, de polítiques socials, d'infraestructures, per ficar alguns exemples d'este tipus de qüestions positives.

I per a aplegar a això mos ha sobrat, senyories, amb el marc constitucional.
En eixe sentit, des del Grup Parlamenta-ri Popular se preguntem si és que l'euroregió mos va a solucionar alguna cosa, si és que l'euroregió del senyor Maragall mos va a solucionar i mos va a portar el transvasament d'aigües de l'Ebre, quan són precisament el senyor Maragall i els socialistes, inclosos els socialistes valencians, els que mos l'han llevat i els que han derogat el transvasament.

També ens preguntem si l'euroregió mos va a avançar o mos va a impulsar les obres de l'AVE o mos va a donar més finançament a la Comunitat Valenciana.
I quines competències té o amb quin pressupost compta l'euroregió en estos moments.

Per tant, jo crec que és un tema d'actualitat, i més estant en la reforma també del nostre Estatut.
I mosatros volem fer públic i patent, primer, l'encertadíssima decisió del molt honorable president de la Generalitat de no assistir al que era la constitució d'eixe joguet del senyor Maragall, que pareix que sols l'interessa per la seua promoció política i per la seua promoció personal, i quin és el criteri que té el president respecte a l'euroregió que el president de Catalunya creà el passat 29 d'octubre.

Mosatros entenem que coordinació i solidaritat, tota la del món, i a més, amb diàleg i amb enteniment amb la resta de comunitats autònomes, però sobretot, subordinació, com volen els senyors socialistes, absolutament ninguna en la Comunitat Valenciana, perquè mosatros estem orgullosos de la nostra història, com dia; estem orgullosos del nostre present, i, sobretot, sabem què volem de cara al nostre futur.

Per tant, crec que és un tema d'absoluta actualitat, estant en la reforma de l'Estatut d'Autonomia, i creguem també que és importantíssima eixa posició que la Comunitat Valenciana faça per als nostres interessos de cara al futur.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor Castellano.

Senyor president, té la paraula.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Gracias, señor presidente.

Señorías.

Gracias, portavoz del Grupo Parlamentario Popular.

Esta cuestión ha sido la que ha estado durante las últimas semanas en el debate nacional en relación a nuestra presencia o no en esa eurorregión puesta en marcha por algunos gobiernos autonómicos y algunas regiones del sur de Francia.

Yo dije desde el primer momento que esa no era nuestra estrategia, y creo sinceramente que es lo que pensamos la mayoría de los valencianos.
No es la estrategia de la Comu-nidad Valenciana.

Podemos hablar en términos de interés práctico: no se defiende ni se solucionan problemas que tenemos en la Comunidad Valenciana y apuestas que tenemos de futuro desde esta comunidad.

Podemos hablar también desde un punto de vista político: nada nos llama a reunirnos de forma permanente o estable con algunas comunidades autónomas que lo primero que han hecho en esta legislatura ha sido negarnos el agua.

Nada tampoco tiene que ver con nuestro presente o con nuestro futuro.
De hecho, anoche mismo en una reunión entre el líder de Esquerra Republicana de Catalunya y el presidente del Gobierno de España, según las informaciones vertidas por el propio líder de Esquerra Republicana de Catalunya se dice que se tienen que hacer manifestaciones en contra de los intereses y de los sentimientos de los valencianos para que Esquerra Republicana de Catalunya le dé los votos a los presupuestos generales del estado.

Por lo tanto, independientemente de que la posición del Gobierno y la posición del Grupo Parlamentario Popular ha quedado absolutamente clara durante estas últimas semanas, sí que nos gustaría al Gobierno y, seguro, al Grupo Parla-mentario Popular, que los demás grupos parlamentarios de la cámara, en relación a una cuestión tan importante como es la eurorregión, alguna vez dijesen cuál es su posición.
Su posición sin complejos.
Su posición en relación con la Comunidad Valenciana.
Su posición, porque a veces me da la sensación que solo somos un grupo de valencianos los que decimos las cosas como tenemos que decirlas, que al final solo somos un grupo de valencianos *(remors)* los que sin complejos decimos *(aplaudiments)* no a la eurorregión.
Porque al final parece que los sentimientos, las señas de identidad y las estrategias solo las defendemos un grupo de valencianos.
*(Remors)* Y este grupo de valencianos defiende la no-presencia en la eurorregión o nuestras señas de identidad porque creemos que es el interés general de la Comuni-dad Valenciana.

A mí cuando alguien dice que se reabren viejos debates para intentar beneficiar partidariamente a alguien, me duele profundamente, porque, en primer lugar, estos debates, que algunos llaman viejos, los ponen de actualidad no precisamente el Grupo Parlamentario Popular ni el Gobierno de la Generalitat, no precisamente los valencianos; son otros los que abren estos viejos debates, son otros los que intentan distorsionar con esos viejos debates.
*(Remors)* No ustedes, no ustedes.
*(Remors)* Pero ustedes claramente no definen su posición respecto de esos viejos debates, esta es la diferencia.
Otros abren esos viejos debates.

Y más les diré.
Estoy convencido que en estos momentos la mayoría de los valencianos y la mayoría de los españoles estaríamos completamente tranquilos si supiésemos qué parte de la Comunidad Valenciana está de parte de la Comunidad Valenciana y qué parte de la Comunidad Valenciana no está de parte de la Comunidad Valenciana, *(aplaudiments)* si en estos momentos tuviésemos la absoluta tranquilidad de saber que todos defendemos exactamente lo mismo.
*(El president colpeja amb la maceta)* Porque me da la sensación, me da la sensación cuando hablamos de estas cuestiones *(veus)* que lo hacemos desde un punto de vista partidario.
Y les digo sinceramente.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Por favor.

 

**El senyor president del Consell:**

 

.
.
.
les digo sinceramente.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Por favor, señores diputados.

 

**El senyor president del Consell:**

 

.
.
.
cuando alguien nos invita a un proyecto en el que no estamos de acuerdo.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señores diputados.

 

**El senyor president del Consell:**

 

.
.
.
no lo hacemos como posición política de partido, sino lo hacemos en defensa de los intereses legítimos de la Comunidad Valenciana.
Se lo aseguro, se lo aseguro.
Y me gustaría que muchos de ustedes compartiesen públicamente esta posición.
No es un capricho no entrar en esa euroregión.
No es un capricho defender, por ejemplo, la Cons-titución Europea en valenciano.
No es un capricho, es una necesidad, es algo fundamental, es un elemento básico, no solo para la defensa de nuestras señas de identidad sino también para tener claro qué somos y qué queremos seguir siendo en el futuro.

Tan importante es tener claro que no formamos parte de un proyecto en el que no debemos formar parte como tener claro cuáles son nuestros proyectos de inversión, de prosperidad y futuro para esta comunidad.

Y cuando no se tienen claras ciertas cosas que tienen que ver con nuestras señas de identidad, con nuestra singularidad, con nuestra personalidad y con nuestra historia, a veces tampoco se tienen claras las cosas que tienen que ver con inversiones y con apuestas de futuro.
Y aunque parezca que son cosas diferentes, son las mismas cosas.
En el debate de política general creo que dejé muy claro también respecto a estas cuestiones de qué estábamos hablando, porque unos hablan de cultura y de lo que se habla aquí es de economía, de prosperidad y de presencia política con fuerza en la historia de España y de toda Europa.

Muchas gracias.
*(Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

 

 

***Pregunta d'interès general, formulada pel GP Socialista, sobre la valoració que fa el senyor president de l'evolució de la desocupació durant l'últim any en la Comunitat Valenciana (RE número 17.
815).***

 

 

**El senyor president:**

 

Per a formular la segona pregunta, té la paraula l'il·lustríssim síndic senyor Pla, del Grup Parlamentari Socialista.

 

**El senyor Pla i Durà:**

 

Senyor president.

Quina valoració fa el senyor president de l'evolució de la desocupació durant l'últim any en la Comunitat Valenciana?

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor Pla.

Té la paraula, senyor president.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Gracias.

Yo creo que podríamos hablar de datos objetivos sobre esta cuestión e intentar no distorsionar lo que es la realidad de los datos.

Durante los nueve últimos años se ha creado más empleo en nuestra comunidad que en toda la historia, más de 560.
000 puestos de trabajo.
La media es de 62.
000 puestos de trabajo por año.
En el último año, se han creado 65.
000 puestos de trabajo, es decir, hemos creado durante el último año en términos absolutos más empleo que la media de los nueve años en donde más empleo se ha creado en toda la historia de la Comunidad Valenciana.

Y otro dato que me parece muy importante, que son los datos del último mes de octubre: de cada 100 empleos que se han creado en España, 35 se han creado en la Comunidad Valenciana.

Y otro dato que me parece también muy importante: en estos momentos trabajan 1.
795.
000 personas afiliadas a la Seguridad Social en nuestra comunidad, récord histórico, y más de 1.
800.
000 puestos de trabajo en datos EPA.

Y un dato que a lo mejor a usted no le parece relevante, pero para mí es muy importante: no sólo creamos empleo sino que creamos empleo de calidad.
Se ha creado el 5,1% más de puestos de trabajo con contratos indefinidos, lo que hace que estemos cuatro veces por encima de los puestos de trabajo con contratos indefinidos creados en España.

Esos son los datos objetivos.
Si a usted le duele, lo siento mucho.
*(Veus)*

 

**El senyor president:**

 

Señor Such, yo le ruego que respete a la persona que se está expresando.

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Pla, té la paraula.

 

**El senyor Pla i Durà:**

 

A mi no em dol, senyor Camps.
Ben al contrari, crec que és un element positiu per a la nostra comunitat que la gent senta i puga percebre que té oportunitats de treballar i que el seu projecte personal pot desenvolupar-se de manera tranquil·la.

Però mire, jo li demane un poquet més de serietat i rigor.
Vosté està molt acostumat, ja ho he dit, a mesclar-ho tot i, evidentment, sempre fer-ho en benefici propi.
I si és cert que s'han creat 65.
000 llocs de treball, el ben cert és que això valia per al passat.
El seu antecessor va crear molts llocs de treball, però no val per al present i per al futur.
Perquè mentres vosté crea 65.
000 llocs de treball, resulta que eixa mateixa estadística li diu que 5.
300 persones més en esta comunitat no poden treballar.
Vol dir: vosté pot crear molts llocs de treball, però per al present, és a dir, per aquells que volen, n'hi ha molt gent que no pot, 5.
300 més.

Això no havia passat mai en la història.
Vosté està començant a convertir-se en esta comunitat, de veritat, en el president de la desocupació.
I dic açò perquè no havia passat mai que en octubre, que en octubre.
.
.
*(Remors.
Pausa)*

Deixe'm parlar, per favor.
Sé que són maleducats en general, però deixe'm parlar.

Bueno, en octubre mai havia passat el que ha passat este any.
Vosté ho sap perfectament.
Per què no diu això, a la gent?
Per què no diu a la gent que en octubre sempre havia baixat la desocupació en una mitjana de 2.
000 persones tots els mesos d'octubre des de l'any 1995?
I ja fa dos anys, en el 2003 no va baixar, estava vosté de president ja, i en el 2004 no sols no ha baixat sinó que ha pujat.
Perquè n'hi ha més gent que vol treballar, i vostés estan fent una política que impedix que les empreses puguen tindre oportunitat de consolidar la seua posició i, per tant, de crear llocs de treball en quantitat suficient.

I és més greu, és més greu encara, perquè precisament afecta als col·lectius més desfavorits.
Els jóvens d'esta comunitat no poden dir això que vosté ha dit ací, i no poden escoltar això que vosté ha dit ací avui, perquè els jóvens d'esta comunitat des de l'any passat saben que tenen menys oportunitats.
10.
000 llocs de treball de persones entre 18 i 24 anys s'han destruït este any passat, 10.
000 jóvens menys; com les dones d'esta comunitat saben que no poden escoltar eixes paraules plenes d'autosatisfacció i complaença.

És evident, senyor Camps, que vosté està fora de la realitat.
Però a més d'estar fora de la realitat, fa exactament el que la dreta d'esta comunitat està acostumada a fer, però vosté ho fa amb especial gràcia i sensibilitat, és a dir, mentir, embolicar i manipular, permanentment.
Ho fa en el tema de la llengua i està fent-ho en el tema de la desocupació.
Ho fa en el tema de la llengua, i li ho dic ja d'una vegada per totes: està recordant-me vosté exactament les posicions que fa vint anys segurament antecessors seus, persones més majors, feren que esta comunitat quedara fora del desenvolupament i del ritme d'altres comunitats.
Vosté ho fa, a més, tenint al seu abast tots els mitjans de comunicació per a publicitat i per a propaganda.

Els valencians sabem el que som, els valencians saben a on volem anar.
Però vosté no ho sap, vosté no sap on volem anar, ni en matèria de llengua ni en matèria de desenvolupament ni de creació de riquesa.
Vosté no ho sap.
I vosté precisament el que ha fet en estos anys és crear més incertesa i més inseguretat al món econòmic i als empresaris i emprenedors valencians.

És de vergonya escoltar afirmacions com les que vosté va fer l'altre dia en un acte públic davant els empresaris, dient que tots han d'ajudar-li que esta comunitat mantinga el 50% de les ajudes, i a exigir.
A exigir tot el que faça falta, però vosté sap massa bé, i si no ho sap, hauria de saber-ho, que les ajudes per a cobrir eixe pas de l'objectiu 1 al 2 són ajudes que estan ja establertes en la Comunitat Europea, i que cal defensar-les avalant-les.
Ara vosté ha de signar convenis perquè algú li faça estudis per a avalar com podem mantindre eixe nivell de recolzament?
És que no sap per on va.
És que no sap per on va, i molts empresaris t'ho manifesten en privat.

No sap per on va, no hi ha objectiu, no se sap exactament com ajudar les nostres empreses, i a més, ocultant la realitat i manipulant.
És a dir, no n'hi ha crisi, no passa res, no hi ha crisi.
I resulta que 10.
000 jóvens menys treballen que l'any passat.
No n'hi ha crisi, i resulta que en el darrer any esta comunitat en els seus sectors industrials ha perdut 10.
000 llocs de treball.

Cap a on caminem?
Caminem cap a la Florida que desitjava el senyor Zaplana, en què tots els d'esta comunitat al final haguérem de ser cambrers o persones destinades a atendre altres?
O caminem, com nosaltres voldríem, cap a una Califòrnia que siga capaç de compatibilitzar models de serveis, de turisme, però també de generació de riquesa basada en la indústria, basada en la capacitat que té esta gent, que vosté mateix està fent perdre?

Jo li dic una cosa: Caminem de manera equivocada.
Canvie.
Canvie d'actitud, baixe al terreny de la realitat i faça vosté possible que els emprenedors, que els empresaris, que la gent d'esta comunitat crega de veritat que tenim un futur cert.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Pla.

 

**El senyor Pla i Durà:**

 

Gràcies.
*(Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

 

Senyor president, té la paraula.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Gracias, señor presidente.

Señorías.

Sabía que le dolería.
Por eso le he dicho: "Voy a darle los datos objetivos de la contestación a la pregunta que usted me ha hecho", y he intentado ser objetivo, con datos objetivos, que clarifican la pregunta y la respuesta.
Pero a usted le duele, le duele que los datos no vayan como a usted le gustaría.
Porque a usted le gustaría que aquí en esta comunidad hubiese paro y hubiese crisis.
*(Remors)* Y me niego a que en esta comunidad haya paro y haya crisis.
Me niego.
Y me niego, además, a discursos derrotistas.
Me nie-go.
Y me niego a discursos llenos de pesimismo.
Me niego.
Y me niego a creer que esta comunidad por sí sola no puede seguir mirando al futuro.
Me niego.
Y me niego a que los discursos estén exentos de confianza y de ilusión.
Me niego.
Me niego al discurso socialista.
Que, además, el discurso socialista nos trae el peor recuerdo de la peor época de destrucción de empleo de toda la historia de nuestra comunidad.
*(Veus i aplaudiments)*

Y más les diré.
Para seguir con los datos, me gustaría, señor Pla, si tiene a lo largo del día de hoy tiempo, y espero que lo tenga, que recoja mi primera intervención y estudie los datos que le he dado, y a ver si los puede rebatir de alguna manera, que estoy convencido que no, porque por cierto, no lo ha rebatido.
No rebate nunca.
Sube aquí y mezcla cuatro o cinco temas que le salen medianamente bien y al final no hablamos de las cuestiones que tenemos.
.
.
*(veus)* de las cuestiones que tenemos que hablar.
Y eso no es hablar de las cosas que realmente interesan.

Mire.
Le voy a dar un dato que creo que es bastante elocuente.
Los expedientes de regulación de empleo marcan muchas veces circunstancias de cierta intranquilidad en algunos sectores productivos.
Cuando ustedes gobernaban, con un 24% de paro, de paro, y con una EPA que era medio millón de trabajadores menos que la EPA actual, los datos de ERE afectaban a más del 7% de los trabajadores de aquella época, cuando ustedes gobernaban.
En estos momentos esos expedientes alcanzan al 0,25% de los puestos de trabajo de la Comunidad Valenciana, datos relativos, siete veces menos, trabajando 500.
000 personas más.
Estos datos son irrefutables.
*(Recalcant la paraula)*

Y otro dato que me parece también importante, aunque a usted le duela mucho: en el último año ha bajado el paro en la industria de nuestra comunidad en 6.
500 trabajadores en el sector industrial de la comunidad, datos EPA.
Y eso le duele profundamente, le duele profundamente.

Pues bien, datos objetivos esta mañana para contestar de algo que preocupa, que ocupa y que, en definitiva, son cuestiones que tienen que ver con la marcha de nuestra comunidad.
Pues aunque le pese, señor Pla, la Comunidad Valen-ciana genera empleo, genera más empleo que el resto de la media nacional.
Teníamos unas previsiones de 145.
000 puestos de trabajo para esta legislatura.
Ya se han creado más de 65.
000 puestos de trabajo, lo cual hace que más del 45% de las previsiones para cuatro años se han hecho en la cuarta parte de esta legislatura.
Continuaremos así.
Y así nosotros seguiremos siendo los que tengamos claro qué es lo que necesita esta comunidad y ustedes seguirán sin tener claro qué es lo que quiere esta comunidad.
Y por eso esta comunidad seguirá apostando por el Partido Popular y seguirá pensando que la peor oferta política para esta comunidad es el Partido Socialista.

Muchas gracias.
*(Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

 

 

***Pregunta d'interès general, formulada pel GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, sobre la situació en què es troba el pla de finançament de les universitats valencianes (RE número 17.
280).***

 

 

**El senyor president:**

 

Correspon la pregunta formulada per l'il·lustríssim senyor síndic del Grup Parlamentari Entesa.
Senyor Ribó, té la paraula.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Senyor president.

El nostre dolor i preocupació són les universitats, el seu finançament.
Vosté sap que les universitats necessiten, pel seu caràcter estatutari, tindre un programa de finançament a curt i mitjà termini.
Per açò hi ha hagut un pla de finançament fins al 2003, i curiosament, en el 2003 acaba aquest pla plurianual i no s'ha renovat.

En l'estiu del 2004, estant de rector un conseller que avui no està aquí, per casualitat, imagine, es consensua una proposta entre les cinc universitats valencianes.
El 12 de juliol el conseller responsable, que està ara en una altra conselleria, en un lloc com el Consell Valencià d'Univer-sitats, indica que comparteix la proposta en percentatges, en criteris de repartiment, en tant per cent del PIB, i que està en un xicotet desacord en xifres, i que preveu que en setembre es firmarà el nou acord 2005-2007.
Vosté fa unes declaracions en la Universitat d'Alacant i es filtra que el 6 d'octubre, en la inauguració de la Politècnica, que tots acudim per veure el nou pla i escoltar de la seua boca el nou pla de finançament, no diu absolutament res, eh?
Fa prop d'un mes els rectors li demanen una entrevista.
A dades d'ahir, vosté no havia concertat res ni havia establert cap tipus de resposta.

Veiem els pressupostos del 2005 i hi ha, euro més, euro menys, uns 400 euros dedicats a les universitats públiques, quan en el programa de finançament, signat per un rector que avui és conseller d'universitats, es plantejaven 633 euros.
Suposa una reducció de la tercera part del que s'havia plantejat.

Mire, senyor president, nosaltres li volem preguntar en quina situació es troba el finançament de les universitats valencianes, i li demanaria, senyor Camps, que em responga, que anem a la faena, que responga, que no se'n vaja a tirar pilotes fora de banda ni se'n vaja *por los cerros de Úbeda* ni pels *cerros* de Catalunya ni per altres coses.
Les universitats necessiten fer els seus pressupostos, i ho necessiten ja, en un termini de quinze dies.
Per tant, done una resposta, si pot ser, alguna vegada almenys.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Senyor president, té la paraula.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor Ribó.

Respostes, sempre, a totes les preguntes, òbviament.
*(Remors)* Sempre, sempre.
El dissabte.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señora Moreno, por favor.

 

**El senyor president del Consell:**

 

.
.
.
El diumenge, el dilluns i els dijous ací al parlament de tots vosaltres.

Anem a vore.
El pressupost de la Generalitat per a l'any que ve en matèria universitària ascendix o té un augment del 14%, que són uns quants punts per damunt del que puja la mitjana dels pressupostos de la resta de les partides pressupostàries.

En segon lloc, estem negociant un segon pla de finançament, un segon pla perquè hi hagué un primer pla, un primer pla de finançament que va fer un govern del Partit Popular.
Per tant, respecte de les bases d'eixe primer pla, estem preparant el segon pla del finançament de les universitats.
Un sistema universitari com el valencià, que és el que té més o millor ràtio de gasto per alumne de tota Espanya.
Per tant, estem parlant d'un segon pla de finançament per a les universitats des d'un primer pla que es va fer governant el PP, que ha donat que la universitat de la Comunitat Valenciana siga la millor finançada de tota Espanya, i que, a més, hi ha un augment previst en pressupostos de la Generalitat per a l'any que ve d'un 14% més.

Estes són respostes, senyor Ribó.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Ribó, té la paraula.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Senyor president.

Jo, el primer que li he de dir és que hi ha una cosa clara, eh?
Vosté, el seu govern i els seus consellers han enganyat les universitats valencianes, i les han enganyat repetidament quan estaven plantejant que en setembre s'anava a fer la pròrroga.
I, a més és que dóna la casualitat que un dels signants és avui el responsable d'universitats, dóna aquesta casualitat.
O siga, l'han enganyat directament i l'han enganyat d'una forma molt clara quant a aquest tema.

Mire vosté, vosté m'ha parlat del creixement del 14%.
Efectivament, però no m'ha parlat de l'execució de pressupostos, on hi ha una sèrie de partides.
.
.
Seria interessant veure-ho.
M'ha parlat del que estava pressupostat, no del que s'ha ficat després.

Com es pot dir que es va a tardar ara sis mesos en un nou pla de finançament, quan no se sap ni quin pla es va a fer ni per a què es va a fer?
, quan no es va plantejar els objectius ni es va plantejar retocar el Llibre Blanc, en un moment en què estem entrant concretament en un període d'homologació amb Europa.
Com es pot dir que s'estava d'acord i que s'anava a signar en setembre?
Què ha canviat des de juliol?
Què ha canviat?
El conseller, que estava d'acord, s'ha canviat per un conseller que va signar el plantejament que ens deia que estava d'acord el Govern.
Què ha canviat des de setembre?

Mire, jo li vaig a dir què és el que ha canviat.
Està molt clar.
Ho deia el nou conseller, és l'argument de fons, ho deia en una entrevista el 17 d'octubre, està escrit: "El plan tenía un *handicap*.
Por un lado, la situación de estabilidad que exige congelar el presupuesto ordinario de la Generalidad".
Com deia un articulista, senyor conseller, "la quiebra ha llegado a la Generalidad, y ha empezado por las universidades".
La Generalitat està en suspensió de pagaments, i ha arribat el moment de deixar de mentir.
Perquè vostés estan mentint a les universitats.
El malbarataments que han fet en Terra Mítica, en Radiotelevisió, que estan planificant fer en l'aeroport de Castelló, els impedeixen abordar, com vostés mateixos havien dit, i està escrit en llocs oficials, els impedeixen abordar adequadament el Pla de finançament de les universitats públiques.

Mire, en les universitats ens juguem molt, eh?
Ens juguem la cultura i formació, ens juguem la productivitat del sistema econòmic.
Perquè jo li vull dir una dada de què parlàvem abans.
L'última enquesta de població activa posa una dada important: Per primera vegada en molts anys, la Comunitat Valenciana ha superat la mitjana estatal en atur, per primera vegada almenys en sis anys.
Vigile, eh?
, que alguna cosa està passant.

Estan en joc els contractes Ramón y Cajal, està en joc la transferència en tecnologia, estan en joc obres aturades en les noves universitats, per exemple, en la Jaume I de Castelló.

Mire vosté, jo crec que en el seu model bonic de país, eixe model en el qual els llauradors deixaran de ser llauradors per a ser regadors de gespa dels camps de golf.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

.
.
.
Regats, per suposat, pel transvasament de l'Ebre, valdria la pena que també pense en les universitats.
Són molt importants.
Inclús per a preparar llicenciats en dret que puguen.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

.
.
.
Vendre la moto que en la Llei d'aigües es pot fer aquest canvi.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Senyor president, té la paraula.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Gracias, señor presidente.

Señorías.

La verdad es que tengo aquí un montón de datos, señor Ribó, para darle, pero no sé si vale la pena o no vale la pena.
Pero en fin, le voy a dar dos datos y luego le diré otra cosa, señor Ribó.

Y lo voy a decir en castellano para ver si esto sale por alguna emisora nacional también y que me escuchen bien, porque lo que voy a decir es muy importante.
Para que lo escuchen fuera de la Comunidad Valenciana.

Fíjese lo que le voy a decir.
En primer lugar, mire, en el año 1995 el gasto por alumno era de 2.
057 euros.
En el año 1999, de 3.
197 euros.
En el año 2004, de 4.
910 euros Fíjese sólo ese dato lo que significa de esfuerzo económico de la Generalitat Valenciana a favor de nuestras universidades.

Se puede estudiar en nuestra universidad todo tipo de carreras.
El ratio alumno-profesor es el más importante de toda España.
Cinco universidades públicas.
Estamos en la delantera de la inversión en estas universidades.
Tenemos los mejores campus universitarios de toda España, una red que abarca toda nuestra comunidad.
Un éxito entre todos: universitarios y gobierno autonómico, un éxito.

Pero no quería decirle esto, porque sé que a usted esto le importa más bien poco, y me da la sensación de que a usted la universidad también le importa más bien poco.
Lo que le importa es el lío este en el que nos mete normalmente cuando usted se pone a hablar de estas cuestiones.
Pero en fin, 1´1% del PIB, que era un sueño en los años 90 y que ha superado el 1% del PIB de gasto en la universidad y continuará aumentando.

Lo que quería decirle, señor Ribó, después de escucharle, y dadas las circunstancias de lo que está pasando estos últimos días en España, con la aprobación de los presupuestos generales del Estado, en Cataluña con el tripartito, y todo en relación con nuestra comunidad.
Y esto que voy a decir no es injerencia en ninguna comunidad autónoma, como otras hacen.

Escuchándole a usted, escuchándole como por ejemplo hoy, qué pena para Cataluña el gobierno que tiene, qué pena.
Porque si las personas que están al frente del gobierno de Cataluña, una comunidad tan importante, tan potente, tan económicamente necesaria para España y para Europa, están gobernadas por personas que piensan como usted, de tanto lío, de tanto follón, de tanta falta de concreción, de tanta falta de ideas, de iniciativas, de apuestas de futuro, menudos años le esperan a Cataluña.
Y lo que es peor, menudos años le esperan también a España, por el peso económico de Cataluña y por lo que parece ser que es también el peso político de personas como usted en el gobierno de España, chantajeando al gobierno socialista para que apruebe sus presupuestos *(Remors)* ¡Menudo follón!
*(protestes y aplaudiments)*, ¡menudo follón!

Mire, la España del siglo XXI, la Cataluña del siglo XXI, la Comunidad Valenciana del siglo XXI, la Europa del siglo XXI requiere de discursos nítidos, transparentes, sabiendo muy bien de qué se está hablando, y no mezclando cosas unas detrás de otras.
Los discursos de la teoría se han quedado en el pasado, señor Ribó, en el pasado.
Y usted viene aquí a hablar de la universidad y nos recuerda y mezcla cosas que nada tienen que ver.

Pues bien, pese a sus discursos, nosotros tranquilos, porque tenemos las cosas muy claras, tanto el Gobierno como también la sociedad valenciana.
Pero lo que me apena es que una comunidad autónoma tan importante como Cataluña tenga a representantes políticos que piensan como usted, todo confusión.

Muchas gracias.
*(Aplaudiments)*

**El senyor president:**

Moltes gràcies, senyor president.

Se suspende el Pleno quince minutos.

 

*(Se suspén la sessió a les 10 hores i 35 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 11 hores i 10 minuts)*

***Compareixença del conseller de Cultura, Educació i Esport, senyor Alejandro Font de Mora Turón, per a informar sobre la valoració que fa la conselleria de la II Biennal celebrada a la ciutat de València i dels resultats obtinguts ­culturals, econòmics, de visitants, etc.
­, sol·licitada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 8.
903).***

 

 

**El senyor president:**

 

Punto siguiente del orden del día: Comparecencia del conseller de Cultura, Educación y Deporte para informar sobre la valoración que hace la conselleria de la II Bienal celebrada en la ciudad de Valencia, así como de los resultados obtenidos ­culturales, económicos, de visitantes, etcétera­, solicitada por el Grupo Parlamentario Socialista, registro de entrada 8.
903.

Tiene la palabra el honorable señor conseller, don Alejandro Font de Mora.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Esports:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Un dels compromisos més importants per al Govern Valencià, del Partit Popular, és la seua aposta per la cultura, una cultura plural, lliure i democràtica, una cultura que arribe a tots els ciutadans i siga una manifestació de la realitat artística, cultural i comunicacional de l'època en la qual vivim.
Fruït d'este compromís amb la cultura són els nombrosos esdeveniments i manifestacions artístiques i culturals que des de l'any 1995 s'han realitzat dins i fora de la nostra comunitat.
Entre estes activitats destaca, com a manifestació de primer ordre i de categoria internacional, la Biennal de València, objecte de la present compareixença, dedicada a la comunicació i diàleg entre les arts, i que naix amb l'objectiu de realitzar periòdicament una manifestació cultural de tots els principals llenguatges creatius de la cultura contemporània: l'art, la moda, el cinema, la fotografia, la música, el teatre, l'arquitectura, el disseny, la dansa, la literatura, la publicitat, etcètera.

Per a la celebració de la Biennal, la gestió i coordinació de totes les activitats relacionades amb esta, es va constituir el 9 d'abril de 2001 la fundació de la Comunitat Valenciana Biennal de les Arts amb l'objectiu fundacional de la promoció, impuls i foment de la investigació i formació, producció i exhibició de les arts en totes les seues facetes, afavorint totes aquelles iniciatives, projectes i activitats que perseguisquen el seu desenrotllament i consolidació.
Per això, diu els estatuts de la pròpia fundació: "Podran realitzar tot tipus d'activitats directament o a través d'acords o convenis de col·laboració i de contractació de tercers".

La I Biennal es va celebrar l'any 2001, la II l'any 2003, amb resultats plenament positius i aconseguint l'objectiu de consolidar la Biennal de València com un fet cultural i artístic de projecció internacional.
La valoració que des de la conselleria es fa de la Biennal de València és plenament positiva, i això perquè, entre altres raons, es tracta d'una manifestació artística i cultural de primer ordre.
És un esdeveniment cultural de gran magnitud que es gestiona amb un important percentatge de mecenatge, en el que s'implica a les empreses privades i la iniciativa social i permet que es promocionen simultàniament distints espais culturals i arquitectònics de la ciutat.

Des d'un punt de vista econòmic, social, cultural i polític és un projecte absolutament beneficiós per a la nostra comunitat, genera ocupació, incrementa els ingressos en el sector turístic i cultural, i, en definitiva, senyories, perquè és una forma diferent i enriquidora de manifestació artística, una forma distinta d'oci que aglutina a diferents col·lectius que integren el nostre teixit social: artistes, professors, estudiants, professionals, persones de la tercera edat, etcètera, etcètera.
És a dir, permet amb naturalitat la coexistència de les manifestacions culturals amb el quefer diari de les persones i el dinamisme de la pròpia ciutat.

La II Biennal de València s'inaugurà en juny de 2003 amb l'objectiu de desenrotllar el ja important capital cultural de la ciutat de València i esta regió tan dinàmica i oberta per tradició a les diferències del món i del Mediterrani, en especial, i per a permetre als ciutadans i ciutadanes accedir vivencialment en directe des de la transformació dels nostres espais més emblemàtics al coneixement de les tendències artístiques representatives del moment actual.
La Biennal ens fa sentir-nos membres d'una societat capaç de respondre a les exigències artístiques, culturals i comunicacionals de la nostra època.

Esta segona edició de la Biennal de València es va presentar sota el lema *La ciutat ideal*, a través d'una sèrie de distints actes que es van realitzar per la fundació de la Comunitat Valenciana, Biennal de les Arts, a la qual cosa cal afegir els actes organitzats habitualment dins de la seua programació per altres institucions públiques, com el Consorci de Museus i la Fundació d'Arts Escèniques, que es van adherir formalment a la Biennal per a beneficiar-se dels efectes positius d'esta, obtenint així una major repercussió nacional i internacional.

Les exposicions expressament organitzades per la fundació Biennal van ser les següents: 

La primera, *El magatzem de l'adequat comportament*, comisariada per Bruce McLean i Will Alsop, dins de la qual hi havia diversos departaments: de lectura, d'erotisme, de bellesa, de fumadors i cinema, de dansa, de begudes, de so, de mobles, de perruqueria, de les flors i departament d'humor, etcètera.
Esta exposició es va realitzar en el Convent del Carme i amb entrada gratuïta.

La segona va ser l'exposició *Solars*, en la que, repartits pel centre històric de la ciutat de València, distints artistes o grups d'ells van exposar les seues obres: a les Torres de Serrans, plaça Mossén Sorell, plaça Tavernes de la Valldigna, baixada de Sant Miquel, carrer Alt, plaça del Tossal, carrer Quart, plaça de la Mercé, plaça Redona, carrer Comte de Montornés, etcètera.
Esta segona exposició, *Solars*, va ser comisariada per Lorand Hegvi, i l'entrada va ser gratuïta.

La tercera va ser *El rostre, espill de la societat*, en la qual es contava la història de València a través dels rostres dels seus habitants.
El comissari d'esta mostra va ser Sebastiao Salgado i es va celebrar l'exposició en el Muvim, amb entrada de 3 euros, amb bitllet acumulatiu per totes les exposicions, i de 2 euros per a carnet jove, carnet de la tercera edat, carnet d'universitari i carnet professional de teatre i dansa.

Junt a estes exposicions cal afegir aquelles altres que, com li he dit a les seues senyories, en el període de la Biennal, però fora del marc de la fundació Biennal, es van realitzar per altres institucions públiques.
L'exposició *El museu del passat imperfecte*, realitzada per la Ciutat de les Arts Escèniques, així com les exposicions realitzades pel Consorci de Museus de la Generalitat Valenciana, *Micro-utopias*, en les Reials Drassanes, entrada 3 euros i 2 euros amb carnet, i *Sociópolis*, en Sant Miquel del Reis, entrada 3 euros i 2 euros amb carnet.

Així mateix, el consorci, dins d'un projecte de comunicació, va organitzar les exposicions: *El món salvat pels xiquets*, en la qual es va exposar en l'Edifici del Rellotge del port dibuixos realitzats pels xiquets; i l'exposició *Arquitec-tures efímeres* en distints punts de la ciutat, aeroport, estació d'autobusos, metro i ferrocarril.

També cal incloure les activitats de teatre realitzades per la Ciutat de les Arts Escèniques: la *Lisístrata* d'Aristòfanes, representació que inaugurà la II Biennal, i es va celebrar en la Nau de Sagunt, amb un preu d'entrada a 15 euros; *Odissea 2003*, en el Barco de les Arts del Mediterrani, que va tindre lloc amb entrada gratuïta al Port de Sagunt; *La teua mà amb la meua*, que es va representar en el Teatre Micalet; *Shakespeare i les seues màscares*, representada pel Ballet Nacional de Cuba, a la Nau de Sagunt, amb entrada també de 15 euros; i *Les comèdies bàrbares*, de Valle-Inclán, representació que va suposar la clausura d'esta II Biennal i que es va realitzar a la Nau de Sagunt amb una entrada de 18 euros.

Finalment, cal destacar que l'Institut Valencià de la Música també es va adherir a la Biennal realitzant una sèrie d'activitats musicals que van coincidir en el temps amb la celebració de la Biennal i que van ser planificades en el marc de col·laboració amb les societats musicals, activitats que van consistir en la realització d'onze concerts que es van interpretar al llarg de les instal·lacions de l'exposició *Solars*, participant 40 bandes procedents de distintes localitats de la Comunitat Valenciana.

A més d'estes exposicions i representacions teatrals, es va editar un catàleg en el que s'arreplegà la informació sobre les activitats de la Biennal, així com les realitzades per les institucions adherides i es realitza una campanya de promoció i comunicació en premsa, informació tant a nivell nacional com internacional.

El pressupost de la fundació de la Comunitat Valenciana, Biennal de les Arts, va ser de 4.
420.
444 euros.
La fundació va obtindre uns ingressos de més de 20.
000 euros per la venda d'entrades i catàlegs, ingressos que no estan tancats, tenint en compte que fins a la data encara es venen nombrosos catàlegs.
Així mateix, va obtindre ingressos al voltant de més de 3 milions d'euros per aportacions de la Generalitat i de distints patrocinadors, com la Diputació de València, la CAM, la fundació Bancaixa, la fundació Telefònica, l'Institut Valencià de Cinematografia, etcètera.

La importància i transcendència d'esta II Biennal i, el que podríem dir, el seu calat en la societat valenciana i internacional és altament positiu, i es demostra per l'assistència i participació dels ciutadans en estos esdeveniments, així com per l'important impacte mediàtic que la celebració de la Biennal ha tingut en els distints mitjans de comunicació.
Amb la Biennal s'ha aconseguit l'objectiu marcat d'acostar l'art contemporani als ciutadans; més del 64% de la població valenciana ha tingut contacte amb alguna instal·lació, exposició o activitat de la Biennal de València, i prop de 725.
000 ciutadans han assistit a alguna de les activitats organitzades.

Mediàticament també la Biennal ha tingut un gran impacte: en premsa diària, 85 capçaleres nacionals i 28 internacionals; en revistes d'informació general, 85 capçaleres nacionals i 36 internacionals; en revistes especialitzades, 24 capçaleres nacionals i 38 internacionals; en televisions, amb informacions en 16 cadenes nacionals i 8 internacionals; en ràdios, en 14 emissores nacionals i 3 internacionals, etcètera, etcètera.

Dels distints titulars vull destacar, per exemple, el del diari *El País*, que diu: "La Biennal de València és, des del seu disseny, un esdeveniment cosmopolita".
I afegeix: "Els valencians saben usar l'enginy local però no desdenyen acudir a tot allò que es resulta alié, i reconeixen que en cultura, com en tantes coses, és millor sumar que restar".
El periòdic *Las Provincias* diu: "La Biennal és l'esdeveniment artístic per excel·lència de l'any".
O el periòdic *Le Monde*, *Le Monde*: "La Biennal de València ha demostrat tindre el suficient dinamisme i energia com perquè la vegem créixer amb interés".

I acabe, senyories, reafirmant la valoració positiva que la Conselleria de Cultura, Educació i Esport té de l'esdeveniment de la Biennal, que s'ha caracteritzat, com ja els he dit abans, per acostar l'arc internacional a la ciutat de València, per convertir la ciutat de València en un nou centre d'atenció en el calendari de les manifestacions artístiques i culturals de gran magnitud, i obtindre la implicació del poble valencià i els seus visitants en la Biennal mitjançant una àmplia i intensa participació en les seues diverses manifestacions.

Moltes gràcies, senyor president.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Para fijar posiciones, preguntar o hacer observaciones, tiene ahora el turno de palabra el grupo parlamentario solicitante.

Señora Isabel Escudero, por favor.

 

**La senyora Escudero Pitarch:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Bon dia, senyories.

Mire, són tan efímers els consellers de Cultura des que governa el Partit Popular que quan donen la cara ni les persones ni els temps, senyor Font de Mora, se corresponen.

Jo m'imaginava que vosté, creïa, no anava a defensar deliris de grandesa, avui, amb la justificació de la Biennal, perquè això sempre acaba col·locant-lo a u no en el panteó dels herois sinó en un altre lloc.
I vosté sap perfectament que qualsevol projecte, siga cultural, siga sanitari o siga educatiu ha de respondre a necessitats objectives, ha d'estar proporcionat als recursos disponibles, ha de servir a la ciutadania i, sobretot, s'ha d'avaluar amb rigorositat.
Això ho diu la llei, la consciència i el sentit comú.

Jo li recorde aquestes coses perquè el seu projecte, el del Partit Popular, l'anomenada Biennal, ha transgredit de forma tan brutal tots els principis de bon govern, tots els principis de bon govern, que més bé pareix que vostés hagen fet un eslògan que diga com no s'han de fer les coses, perquè això és la Biennal.

No estem parlant de cultura, senyor Font de Mora; estem parlant de política cultural.
I l'exemple paradigmàtic és la seua Biennal.
Anunciada, vosté ho recordarà, la primera i la segona, com a esdeveniments mundials que causarien "pasmo y maravilla" en propis i estranys, i que deixarien la Biennal de Venècia i la Documenta de Kassel com si foren meres fires rurals.

Senyor conseller, s'havia de donar la nota?
, s'havia de començar aixina?
, era necessari?
Pareix, pareix que s'havia de començar en gran i, clar, res més apropiat que contractar un italià, discret organitzador de desfilades de moda i venedor de somnis, amb un nom Settembrini, que era una metàfora del que anava a fer este senyor, l'agost.

Vostés no han vullgut, el seu grup, que es tramitara la pregunta sobre els ingressos del senyor Settembrini per vendre als valencians este projecte tan innecessari.
Vostés creuen que els ciutadans no tenen dret a conéixer com se gasten els diners els responsables polítics.
Curiosa manera, senyor conseller, d'entendre com s'administren els diners de tots.
Agafen els diners públics, els entreguen vostés en quantitat secreta mitjançant un contracte secret per a aconseguir fins secrets a un particular, a través d'empreses estrangeres.
I realitzada esta operació, com els diners han passat de la condició de públics a privats, ja no poden donar informació, perquè ahí ja s'atempta la privacitat.

Mire, no hi ha dubte que començant d'aquesta manera havíem de ser precisament l'enveja del món, sobretot dels comissaris o dels directors de les biennals.
I vosté ho ha dit, o ho ha, almenys, manifestat: com la gestió directa de la conselleria pot resultar lenta i sotmesa a control, des de fa anys vostés han decidit crear una fundació per a cada assumpte.
I, per descomptat, este assumpte ho requeria.

A mosatros ja mos va cridar l'atenció ­vosté ho ha dit avui­ que crearen la Fundació Biennal de les Arts pels mateixos dies de la inauguració de la primera Biennal, perquè si creaven la fundació quan la Biennal ja estava en marxa, qui estava contractant?
, a càrrec de quins pressupostos?
, com es va fiscalitzar el gasto?

Mire, és públic i notori que el pressupost de la primera Biennal es va centrifugar entre tots els instituts i departaments de Cultura, de la mateixa manera que és públic que quan van anunciar el seu cost estaven mentint.
Vosté sap que el va sobrepassar.
I per molt que mos van dir també que la Sindicatura va fiscalitzar, això no s'ho creu ningú perquè és impossible que la Sindicatura, senyor conseller, poguera seguir el rastre d'eixa complexa xarxa de repartiment de factures on no sempre es reflectix el concepte real.

El balanç d'aquella Biennal, de la primera: un centenar de milers de visitants i, per descomptat, el que vosté ha dit, una impactant i novedosa variable, els impactes mediàtics: ".
.
.
los titulares, *El País*, la radio, las televisiones, etcétera.
" Jo m'imagine que del recompte vostés inclouran els 1.
500 milions de xinesos que van assistir a la roda de premsa de la secretària autonòmica en Xangai.
Però sense eixir de Campanar 32, i amb una noteta de l'agència EFE, segurament el resultat haguera estat el mateix.

I amb estos vímets, senyor conseller, teixeixen vostés la segona Biennal, I en compte de corregir, d'aprendre dels errors comesos, de rectificar i de replantejar-se el projecte, van anunciar vostés el segon Big Bang de la cultura mundial.
Van conservar l'equip que tan bons resultats els havia donat ­per descomptat, resultats a ells mateixos­, perquè no se gastaven ni en telèfon.
Vosté sap que el *tinglado*, el *tinglado* italià estava instal·lat ­bé, jo no sé si ho sap però el seu antecessor sí que ho sabia­ en el Museu de Belles Arts, per a estalviar.
El cervell italià estava al Sant Pius; la gerència de la fundació, en els barracons annexos a la seua conselleria, a la d'ara, i els coordinadors, dispersos per totes les àrees del departament de Cultura.
Una pífia.

Mosatros vam constatar amb estupor que es repetia l'esdeveniment: huit exposicions que vindrien a costar 4,2 milions d'euros.
I, mire, nosaltres també vam visitar en diverses ocasions eixes exposicions que vosté ha anat detallant i vam parlar amb els vigilants, que estaven avorrits, perquè dia rere dia, dequeia l'interés en este esdeveniment, el més important des dels Borja o dels Medici, com vullga.

Però no volíem exclusivament guiar-mos pel que nosaltres estàvem veent o pel que dia la premsa i, aleshores, vam recórrer a la via parlamentària, que és la que toca.
I les nostres preguntes, mig centenar de preguntes que vam fer, van tindre desigual sort perquè amb eixe pudorós sentit de la privacitat que vostés tenen, se neguen a tramitar aquelles preguntes que al seu juí pot demostrar que hi ha persones o empreses que s'estan enriquint de forma poc fiable.
De les poques preguntes, el senyor conseller d'aleshores ­no dic vosté­ les va liquidar d'una manera general.
I jo li vaig a construir açò en funció de les respostes que me va donar el senyor González Pons o la seua conselleria.
Jo lamente que vosté s'haja de menjar este marró, senyor conseller, però li ha tocat.

El senyor González Pons, en les respostes dia textualment: "La Fundació de la Biennal de València no ha organitzat tots els actes de la Biennal de València.
.
.
".
Per a què van crear la Fundació de les Arts?
Després observem que la fundació a penes responia al 40% de la Biennal.
Ens informava també el senyor González Pons que la fundació deixava l'organització dels seus actes en mans d'una trama d'empreses: Contemporary Cultural Engineering Limited, Alsop Architect Limited, Red Mull Art Limited i White Projects ­una cosa aixina.

Sostenia la seua conselleria en les respostes escrites que l'havien visitat 725.
408 persones, però en una altra pàgina mos dia que només s'havien venut 8.
000 entrades.
Se vanagloriava que els viatges pels món de la secretaria autonòmica, cite: "No han generat cap despesa en bitllets d'avió a la Generalitat.
No s'ha produït cap despesa per acompanyants".
Reconeixia el senyor conseller d'aleshores, que dels 13.
800 catàlegs editats per la xifra de 343.
000 euros que encara estan venent, no sabia quant s'havia recaptat per la venda.

A la pregunta de si s'havia respectat el procediment en matèria de contractació mos responia i mos tranquil·litzava amb el següent ­estic citant textualment­: "Els procediments seguits són els mateixos que els de la primera Biennal", o perles com: "Cada entitat i organisme ha contractat amb els seus propis òrgans de contractació", ­atenció, eh!
És tal el galimaties entre organismes, fundacions, empreses internacionals, que a mi no m'estranya que el cuiner que va redactar les respostes s'armara un embolic descomunal.

Reconeixen que s'han gastat el triple del que van anunciar, en les respostes.
Consideren com a patrocinadors entitats dependents de la seua conselleria.
Donen per perdut el control d'ingressos per venda de catàlegs, i desaparegudes totes les recaptacions.
Paguen tres vegades més als comissaris, més que a cap lloc del món.
I ens diuen que tots els valencians, encara que nosaltres no ho sapiem, hem visitat la Biennal, perquè amb les dades que mos donen dóna per a tota València, incloses les *pedanies*, però reconeixen que sols 8.
000 *pardillos* han passat per caixa.

La secretària autonòmica de Cultura va reconéixer que havia visitat 35 països, alguns en diverses ocasions.
I vostés mos diuen en les respostes que sols s'havien realitzat 18 viatges en tres anys, i sense cap cost!
En quin avió anava la senyora secretària autonòmica, o vostés, que no paguen?
També mos diuen que en 2002 s'havien abonat més de mig milió d'euros en desplaçament a diverses agències de viatge.

Senyor Font de Mora, no és fàcil amb tants pocs folis ­no seus, sinó del seu antecessor­ generar tal grau de falsedats, de contradiccions i de confusions.
És necessari, per descomptat, esforçar-se.

I vaig a recordar-li una anècdota del seu antecessor.
Mire, li vam formular una pregunta referida al cost de l'exposició de Vangelis.
Ens cridava l'atenció que un músic, sens dubte del que cap llibre o crític d'art o revista especialitzada coneixia la seua afició per la pintura, perquè no havia exposat mai, tinguera acollida en la Biennal de València.
Sabíem que el muntatge i les assegurances van ser escandalosos, i sabíem també que s'havia editat un catàleg, una edició especial de luxe folrada amb pell.
Doncs bé, la resposta de González Pons, cite textualment: "L'exposició de Van-gelis no forma part.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señora Escudero, vaya terminando.

**La senyora Escudero Pitarch:**

 

­Muy bien­ .
.
.
de la segona Biennal de València, ni directament ni indirectament ni paral·lelament".
Jo li he dut el catàleg en el qual Rita Barberà, Consuelo Císcar i Olivas parlen d'eixa Biennal.

I per acabar, com m'estan demanant, també en les preguntes que li feem al senyor conseller d'aleshores li demanàvem el cost del vídeo de promoció de la Biennal que havia realitzat Bigas Luna, perquè volíem que ens confirmara si a més dels ingressos del taller d'imatge, de la direcció de *Las comedias bárbaras* i dels estranys pagaments que fins fa poc està rebent, s'havia embutxacat 40 milions de pessetes per l'espot.
Sap el que me dia el senyor González Pons?
Cite: "Respecte al senyor Bigas Luna no ha realitzat cap espot publicitari de la segona Biennal".

Senyor conseller, quan acabe la sessió pot passar-se pel meu escó i jo li regalaré el vídeo.

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señora Escudero.

Señor conseller, ¿piensa contestar por separado o conjuntamente?
*(Remors)*

Ahora, para fijar posiciones, preguntar o hacer observaciones, tiene la palabra, en representación de otros grupos parlamentarios, el señor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, quan tractem d'unes determinades activitats, d'unes determinades actuacions de la Generali-tat, que tenen un caràcter molt propagandístic, hem de saltar per damunt de les paraules boniques, de les paraules agradoses a l'oïda i intentar arribar un poc més al fons de l'assumpte, perquè vosté pot dir, i tots podem dir, que l'art és una activitat cultural important, que és rellevant per a un poble, que la conselleria, la Generalitat actua perfectament per a potenciar la cultura, per a aproximar-la a la població, etcètera, etcètera.
Però això no deixen de ser més que paraules buides.

Nosaltres pensem que quan un esdeveniment es considera important, es considera rellevant, no és suficient amb comentar-lo moltes vegades o amb publicitar-lo molt, o amb dir coses agradables d'ell sinó que hauríem d'anar a coses bastant més concretes.
Deuria ser un esdeveniment molt més transparent, deurien poder-se avaluar els efectes, deurien poder comprovar si ha suposat una aproximació i una participació de la societat i de la societat artística dedicada a l'art, ací, en el País Valencià, deuríem poder valorar eixe tipus de coses.

I, davant d'això, el que nosaltres trobem és una foscor terrible, senyor conseller.
Vosté, les notícies que teníem era que, en principi, s'havien gastat en esta biennal, en la darrera, 6.
500.
000 d'euros.
Vosté ara, fa una estona, ens acaba de dir que les aportacions extraordinàries, fóra del que era el pressupost de la fundació de la biennal, havia passat dels tres milions d'euros.
És a dir, nosaltres teníem la idea que eren 2,1 milions d'euros, però resulta que ens diu que no, que eren més de 3.
Això situa el possible cost d'esta biennal en el 7.
.
.
7,5 o 7,7 milions d'euros.
Jo pense que és una quantitat molt important, senyor conseller.
I a mi m'agradaria saber per a què ha servit.

I jo li he preguntat quants visitants va tindre eixa biennal.
La conselleria no ho sap.
Mai no ha sabut i mai no ho ha pogut dir.
Si s'excusa fins i tot en la idea que hi havia alguns espais gratuïts i hi havia unes entrades que servien per a entrar en uns altres espais.

Jo, senyor conseller, vaig anar fa poc al Museu del Prado, vaig anar un dia gratuït, però jo, quan vaig entrar al dia gratuït em van donar una entrada, que va constar en el registre com una persona que havia entrat gratuïtament.
Però és molt fàcil comprovar quantes persones entren a les diverses exposicions que tenen eixa possibilitat.
Senyor conseller, em sembla increïble que en 7,7 milions d'euros no haja hagut un control de les entrades als llocs tancats d'estes exposicions.

Però és que després, vostés, per a intentar dir-nos la repercussió que ha tingut, ens diuen que ha tingut contacte amb un acte qualsevol de la biennal el 64% de la població valenciana.
Nosaltres ací hem fet un càlcul molt senzill.
La població valenciana, si es referix a tot el País Valencià, són 4 milions.
Per tant, el 64% són 2.
560.
000 persones.
Això, senyor conseller, perdone'm, però és un disbarat que no hi ha qui se'l crega.

També poden vostés reduir la població valenciana a la població de la ciutat de València.
Perquè últimament estan vostés en el tema del valencià.
Qui és valencià i com s'és valencià?
Una cosa molt curiosa.
Podem reduir-ho a la ciutat de València.
Però fins i tot aixina ens ix que la repercussió hauria de ser pràcticament cap a les 800.
000 persones.

Nosaltres no ens creem en absolut eixe tipus de xifres.
Ara, pareix ser que en el càlcul vostés han comptat a tota la gent que ha passat per l'estació de Renfe durant tots els mesos que va durar la biennal.
Això, senyor conseller, és absurd.

No tenim una relació, un càlcul, de quants de periodistes es van acreditar.
No tenim cap càlcul de la desviació pressupostària.
Per tant, és absolutament una activitat de la qual no tenim cap tipus d'informació sobre el cost.
Després, quan preguntem el que ha cobrat cadascú, ens diuen el que han cobrat algunes persones, però unes altres ens diuen "no les ha pagat directament la fundació, sinó que ha sigut a través d'esta empresa".

I aixina, en eixa argumentació, vostés es descuiden de dir-nos el que han costat almenys vuit persones dels comissaris d'estes exposicions, més el director de Pro-ducció, més el director de la Biennal.
Que no ho ha pagat la fundació el que han costat eixes empreses?
Per què no ho diuen?
A nosaltres ens sembla que ací.
.
.
a veure, perquè queda poc de temps.
Vostés han anat a eixe tipus d'actuacions espectaculars, més o menys cantarines que poden.
.
.
això de.
.
.
la cosa puntual, que té un efecte mediàtic, més o menys espectacular, però que després no deixa res, senyor conseller.

A mi m'agradaria.
.
.

 

*(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Rosa María Barrieras Mombrú)*

**La senyora vicepresidenta primera:**

Senyor diputat, vaja finalitzant.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

.
.
.
què és el que queda d'esta biennal a nivell del País Valencià.
I m'agradaria dir també com una exposició com Sociopolis acaba convertint-se en una operació especulativa de l'horta, perquè si al final la biennal només és per això, senyor conseller, anul·len-la.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, senyor diputat.

En representació del Grup Parlamentari Popular, té la paraula la il·lustre diputada senyora Nácher.

 

**La senyora Nácher Pérez:**

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller.
Senyories.

La II Biennal de València va ser la primera biennal dedicada a la comunicació entre les arts, a la comunicació contemporània en les seues dimensions més creatives.
I va nàixer en dos premisses connectades entre si.
Per una part, tots els principals llenguatges creatius de la cultura contemporània ocupen hui el mateix espai: l'art de la moda, el cine, la fotografia, la música, el teatre, el disseny, la dansa, la literatura, la publicitat.
Això obliga als diferents llenguatges a dialogar, a interactuar i a enfrontar-se i a encontrar-se en el mateix pla d'actuació.
I la segona premissa va ser la consideració del món de la cultura cada dia per mitjà dels medis de comunicació més global.

Per tant, la segona biennal va voler ser un observatori del coneixement de la cultura.
La Generalitat Valenciana, primera promotora de dita manifestació, demostra creure en el valor estratègic de la inversió en la cultura.
I la segona biennal, a més de treballar per la cultura, va impulsar objectius artístics que no estaven en cap moment renyits en els educacionals i didàctics.

La segona biennal va ser molt ampla, abraçant des d'exposicions a *performances*, passant per concerts, estrenes teatrals, espectacles de dansa, cicles de conferències, passes de moda, activitats per a xiquets i encontres d'especialistes en comunicació i disseny.

L'ampli ventall d'activitats multidisciplinars, representades cada una d'elles en diferents espais culturals, destacant l'ús dels monuments, així com els enclavaments del casc històric de València.

La biennal, a diferència d'altres manifestacions artístiques similars, té entre els seus objectius presentar idees i projectes inèdits.
No es limita, per la seua labor, en una selecció d'artistes i d'obres.
La seua intenció va ser notablement més ampla, transversal i creativa.
I crida l'atenció hui sentir estes paraules quan seguim pels medis de comunicació, sobretot culturals, perquè estan en la primera fase, que s'anuncia la biennal de Sevilla, la gran biennal de Sevilla, fins i tot els polítics d'allí que governen, del Partit Socialista, diuen que va a ser més espectacular que l'Expo 92.
Això han dit en els medis de comunicació culturals.

Mire, també venen que Sevilla, gràcies a la biennal, va a ser l'enveja del món.
Per tant, no crec que València es meresca menys.
Però, clar, nosaltres pareix que tinguem sempre un complexe que no podem aspirar a res.
Si ho fan els altres, bé, però si ho fem nosaltres, no podem aspirar.

Cal destacar també en la segona biennal de València que la interrelació entre les diverses disciplines artístiques provoca una implicació dels diferents institucionals culturals de la Comunitat Valenciana, com seria lògic.
És el més lògic.
Així col·laboren la Ciutat de les Arts Escèniques, l'Institut de la Música, el Centre Coreogràfic, Teatres de la Generali-tat i l'Institut Valencià de Cinematografia Muñoz Suay.

Però no sols esta biennal es va fer per a donar els coneixements culturals a nivell internacional a esta Comunitat Valenciana, sinó que també per a potenciar als artistes valencians.
I així podem dir que en l'espectacle *El almacén del adecuado comportamiento* van intervindre artistes com Rocío Villalonga, Natividad Navalón, Vicente Peris, Nuria Diaz; en Estètica: Géminis Estilistas; en Departament de Lectura: Francisco Brines, Jaime Siles, Carlos Marzal, Vicente Muñoz Puelles; en el Departament de Dansa: Vicente Sáez; quant a l'espectacle *Solares*: Teresa Cháfer, Ángeles Marco, María Zagarra; en *Soció-polis*: Vicente Guallart, Lourdes García Soco; en *Micro-utopías*: Miquel Navarro e Iturralde; en *Arquitecturas Efímeras*: Carlos Trullenque, Marta Orts, Alfredo Payá, Dolores Alonso; en *Pasado Imperfecto* va col·laborar l'escola d'actors del Centre Nacional de Dansa de València; van intervindre 40 bandes de música de la Comunitat Valenciana, el que equival a 2.
003 músics; i 200 persones en grups que formen part de grups de cors i danses de la Comunitat Valenciana.

Per tant, es va intentar promocionar també als nostres artistes, seguint el que ha sigut sempre l'objectiu d'esta comunitat, és a dir, treballar per la cultura d'ací i, alhora, importar cultura de fóra, no tancar-se.
Per això, senyor conseller, la segona biennal suposa un augment de la qualitat de vida dels ciutadans, quan es permet accedir al coneixement i a les tendències artístiques més representatives del moment actual.
I això és qualitat de vida.
Altres pensen que és una despesa superflu, perquè saben que la cultura, els que no volen que la cultura siga, sinó que mantinguem la ignorància i ens mirem el melic.

Moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltíssimes gràcies, senyora diputada.

Té la paraula l'honorable conseller senyor Font de Mora.

 

**El senyor conseller d'Educació, Cultura i Esport:**

Moltes gràcies, senyora presidenta.

En primer lloc, gràcies a la portaveu del Grup Parlamen-tari Popular, la senyora Nácher, que ha sabut amb la seua intervenció ressaltar la importància de l'esdeveniment cultural, que és el fenomen de les biennals, i que també, en la segona part de la seua intervenció, ha expressat altra de les coses importants, que és la participació, l'ampla participació d'intel·lectuals i artistes de la nostra comunitat, i també de tota Espanya, i també de l'estranger en este tipus múltiple, variat i enriquidor d'activitats que constitueixen en el fons la biennal.

La veritat, senyora Escudero, és que jo no sé si m'he de menjar un marró, però vosté sí que se'l menja, evidentment.
Perquè una persona amb la qualitat intel·lectual a la de vosté, eixir ací per una qüestió partidària i partidista a criticar una qüestió com és la celebració de biennals, que està universalment acceptada com una manera de potenciar el món cultural, em pareix que tampoc pot ser una tasca molt agradable.
Però jo comprenc que s'han de fer estes coses, cadascú ha de fer el seu paper.

I, sens dubte, em pareix que vosté quan parla de deliris de grandesa s'oblida d'algunes coses.
I és que jo li recorde que tant sols el que el Partit Popular guanyara les eleccions l'any 95 va impedir que es celebrarà una naumàquia en el llit del Túria, en el "lit del Túria.
Una naumàquia, que sap vosté que consistix en omplir el llit d'aigua per a fer una batalla de barcos, com en el temps dels antics romans.
O siga que, quan a deliris de grandesa, revise vosté perquè a la millor es troba algunes coses per explicar.

Però també, front a eixos deliris de grandesa, hi ha deliris catastròfics.
I vosté pareix que de deliris de catastrofisme també en patix.
Perquè quan planteja vosté totes estes qüestions i reclama concrecions, i tracta de transmetre la idea que tot ha sigut un disbarat, està exigint vosté alguna cosa que és il·legítim exigir al món de la cultura, i és la concreció dels resultats.
Això és il·legítim, i això és una estafa intel·lectual, senyora Escudero.

Què haguera passat si quan Marcel Duchamp instal·là un wàter, un urinari en un jardí, haguera eixit la senyora Escudero i haguera dit "bé, açò no pot ser, açò no té cap transcendència, açò és un disbarat".
Vosté està tancant el món de la cultura.
Vosté està tancant el món de la cultura en el camp de concentració d'una ideologia i d'un esperit partidista, senyora Escudero, vosté, vosté.

Clar, val que jo li torne a llegir les crítiques que va tindre la biennal en la seua vessant artística?
He de tornar-les a dir?
He de tornar a dir que periòdics tant partidaris del PP com *Le Monde* o *El País* hagen considerat a la biennal com útil per a la societat valenciana?
He de tornar-li-ho a dir?
Com a màxim jo li repetiria el que diu *El País* al final de la seua crítica "és millor sumar que restar".
A vore si ho fiquen vostés al capdavant de la seu de Blanqueries, és millor sumar que restar, perquè vostés en intervencions com la seua resten més que sumen, resten més que sumen.

I després també lamente algun apunt de xenofòbia per part de sa senyoria.
Perquè, per què critica vostè al senyor Settembrini qualificant-lo despectivament d'italià, "el clan d'italians", "el tinglat d'italians", i arriba a mofar-se del seu cognom, arriba a mofar-se del seu cognom; *(remors)* que si Settembrini no sé què, que si després hem fet l'agost de *settembrini*.
Jo crec que si una persona s'anomena Escudero jo no m'aniria burlant dels cognoms dels altres, *Escudero* sense cavaller, això és el que és vosté.
Perquè tots tenim dret a fer estes coses.
Si ens posem en este pla, senyora Escudero, degradem aquesta trona i degradem amb intervencions com la de vosté.

Després es clava en el model de fundacions, en un model universalment reconegut: el model de fundacions per a gestionar temes artístics.
I no li he de mencionar, ja quasi em dóna fins i tot vergonya, mencionar que hi ha fundacions en el món de l'art i en el món de la gestió artística i de la gestió.
.
.
No sé, no entenc res, de veritat.
Este matí no sé per on pegar.

Em critica fins i tot que en el balanç que li he fet, perquè jo he intentat ser transparent, li haja citat els impactes mediàtics, com si això fóra una cosa extraordinària o no correcta.
Quan vosté sap que això, jo no sé.
.
.
M'ha dit que en Campanar, 32 que ens dediquem a col·leccionar impacte mediàtic, no sé què faran en Blanqueries, però en Campanar, 32 i en qualsevol lloc que es vulga valorar l'activitat d'una institució, entre altres coses es col·leccionen també i es recullen els impactes mediàtics, perquè és normal.

I després m'ha plantejat vosté que jo no li donava les dades.
Jo les dades li les he donades.
El mateix li dic al representant de l'Entesa, al senyor Cardona, que em diu que jo no li he donat cap de número.
Jo li he donat els números.
Altra cosa és que vostés no li isquen els números o no consideren que siguen estos correctes, però transparència s'ha tingut.

I per a confrontar estos números, vosté, senyora Escudero, em diu, bo, *El asombro de Damasco*, que ha tingut un mètode d'investigació absolutament perfecte i correcte, que ha sigut parlat amb els vigilants.
O siga, vosté va un dia, parla en un vigilant i a partir d'ahí fa.
.
.
No, no, parlar.
.
.
Jo he anat a les exposicions, ha dit vosté textualment, i he parlat amb els vigilants.
I com he parlat en els vigilants ha fet un estudi perfecte, seriós, rigorós, amb el rigor que la caracteritza i perquè ha parlat en vigilants, supose que amb tots els vigilants de totes les exposicions trac la conclusió que ha sigut un desastre.
Eixe és el rigor amb el que vosté ha plantejat la seua intervenció.

I després diu "no ha sigut transparent, no ha tingut resposta".
I construeix la segona meitat del seu discurs en base a les respostes obtingudes a les preguntes parlamentàries.
Més de 50 preguntes parlamentàries han fet i més de 50 s'han contestat.
I la prova que s'han contestat és que vosté construeix tot el seu discurs, manifestant presumptes contradiccions o presumptes coses que vosté trau i extrau de les respostes obtingudes.
I quan utilitza vosté les respostes obtingudes diu que no ha hagut transparència.
Bo, serà això.

I després entra dins de com s'ha organitzar o no s'ha d'organitzar, criticant l'existència d'empreses que participen en l'organització d'estos esdeveniments.
Escolte, el tipus de mediació i d'intervenció que es té en estos esdeveniments és universal, és que és el mateix.
Hi ha empreses internacionals de mediació artística, promotores que es dediquen a la participació en estes mostres o en altres de pareguda característica.
I si vosté va la Documenta de Kassel o a la Biennal de Venècia es trobarà que eixa carrandella d'empreses que vosté ha citat despectivament, com ha dient "esta empresa, l'altra empresa, que participen aquí o allà", es trobarà amb les mateixes, a vegades les mateixes inclús empreses que participen.

De manera que jo li demanaria una miqueta més de rigor, perquè sap l'únic roí que de veritat té allò de la biennal, i això estarà d'acord amb mi vosté, és que no se'ls haja ocorregut a vostés, que no se'ls haja ocorregut als socialistes.
Perquè, clar, el que han fet els socialistes és, com molt bé ha assenyalat la senyora Nácher, és copiar-lo, copiar-lo, s'han anat a Andalusia i han fet la biennal de Sevilla.
Però, clar, la biennal de Sevilla que ha de ser, com diu la senyora secretària, la biennal de Sevilla i olé, l'olé eixe el tradueix que des de la seua obertura al públic, 3 d'octubre, i fins fa deu dies només han passat 6.
000 persones.
O siga, vosté mateix.

Jo, senyor Cardona, li he donat les xifres de participació, li he donat els impactes publicitaris, li he donat la quantitat que s'ha obtingut en mecenatge, li he donat el pressupost, li he donat.
.
.
Foscor, cap.
Vostés també han plantejat preguntes i a vosté també, per escrit, les té respostes.

I el tema etern, per què ha servit, per què ha servit?
Per què serveixen els esdeveniments culturals?
Com es mesura això?
Vosté em posen a mi en un impossible metafísic: valorar la intangibilitat dels esdeveniments culturals.
I això és un raonament que a la millor, des del punt de vista de la dialèctica o de la repercussió en els mitjans de comunicació, pot tindre algun tipus de ressò.
Però, tanmateix, intel·lectualment, plantejar perquè serveix un acte cultural o un esdeveniment cultural o un objecte cultural, em pareix que intel·lectualment és una miqueta pobre, per dir-lo d'una manera suau.

Jo li he contestat, crec, a les dades que m'havien plantejat vostés, la repercussió social, econòmica i la repercussió cultural.
Pensem que el que ha quedat de la biennal és una vegada més una mostra de la vitalitat cultural de la nostra Comunitat, una mostra de l'obertura intel·lectual i de mires que té la nostra comunitat i una manera d'atraure cap el camp de la cultura a una part important de la població.

Moltes gràcies, senyor president.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, honorable conseller.

Té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Socialista, la senyora Escudero.

 

**La senyora Escudero Pitarch:**

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller, cada dia els debats en estes Corts es pareixen més uns als altres.
Dóna igual que parlem de televisió, de campanyes de promoció exterior, de salut, és el mateix, el tema central sempre acaba sent el mateix: la lluita per conéixer la veritat.

Mire, a mi vosté, tanmateix, també m'ha decebut, perquè no ha argumentat.
Vosté tampoc ha argumentat absolutament res, ni m'ha contestat a res, s'ha quedat en l'anècdota, que també era curiós allò de l'anècdota: naumàquia i estafa la seua, senyor conseller.
I també es poden ficar un lema en la seua conselleria: tot menys apurar-se, que és el que estan fent.

Miren, vostés solen fer ocultació sistemàtica de la informació en tots els aspectes que es relacionen en com es gasten els diners.
Estan intentat, i l'estan creant, escola en matèria d'ocultació de la veritat i la seua doctrina representa una aberració del model democràtic.
Es fonamenta que els contractes de les administracions públiques en particular tenen la mateixa consideració que els documents desclassificats del CNI.
Quan nosaltres ens queixem que vostés neguen el dret als ciutadans de conéixer com es gasten els diners, vostés diuen "si tenen algun dubte acudisquen als tribunals".
Quan acudim als tribunals ens diuen: "estan judicialitzant la vida política, no tenen alternativa".
La veritat és que és molt fort, senyor conseller, perquè el seu grup en aquestes Corts posa totes les traves perquè nosaltres sàpiguem l'escàndol que suposa esta segona biennal de València, que no ha servit per a res, que ha sigut innecessària, no ha sigut novedosa, ha enriquit a quatre espavilats, ha desviat recursos, ha passat desapercebuda per a propis i per a estranys.
I vostés quan la defensen menteixen i busquen la confusió.
Les seues explicacions, igual que les del seu antecessor.
.
.
Perquè, mire, vosté diu: s'ajusta a les respostes.
Major mostra de lleialtat institucional impossible, senyor conseller.
És el que vostés diuen, no voldrà que m'ho invente, és el que el seu antecessor va contestar a aquesta Cambra.

I les seues paraules avui, les seues respostes també han posat de manifest l'enormitat de la despesa, de l'escàndol d'eixa biennal.
Vostés han afirmat que la segona biennal, ho ha dit, 4,2 milions d'euros i afirmen que el finançament ha sigut majoritàriament d'empreses i de fundacions privades i que l'aportació de la Generalitat va ser d'1.
600.
00 euros, mitjançant una transferència de la Conselleria de Cultura.
Però és greu que vostés presenten les coses d'una manera incompleta i que juguen a la confusió.
Donen com a balanç econòmic de la biennal el que és de la fundació biennal.
A nosaltres no ens emboliquen, senyor conseller, perquè ha quedat palés açò.

Igual que s'ha vist que des de centres, com el Consorci, Teatres i altres dependent de la seua conselleria, es transfereixen fons a la Fundació o s'organitzen actes de la pròpia biennal.
Hi ha despeses que no s'imputen a la biennal, perquè són dels serveis centrals de la seua conselleria i d'altres administracions, vosté ho sap.
Ho lamente que es menge això, que no és un marró *glacé*, és dur este.
Regularitzen els desfases comptables, mitjançant un aportació ordinària o extraordinària.
Ja els ha alertat la sindicatura.
I han tingut el desvergonyiment, senyor Font de Mora, per escrit de dir-nos que no s'ha ajornat el pagament a algunes empreses d'un exercici econòmic a un altre.
Com s'explica el deute d'uns quants milers de milions de pessetes en departaments de la seua conselleria com el Consorci?
Si no són pagaments ajornats d'anteriors exercicis i no es deute financer, de què estem parlant?
De què es tracta aleshores?
En han dit també per escrit que no s'han abonat interessos de demora en el pagament de factures.
Vostés estan infringint la llei i lesionant els drets dels proveïdors.
Cada paràgraf de les seues respostes és tanmateix una mentida o una manipulació de la veritat.
Revise la informació, envie als tècnics que cuinen les respostes.
I per favor si ha de fer la tercera biennal vinga ací, tanmateix, amb una altra cara i amb un altre sentit democràtic del que és la cultura, del que és la cultura, dels quals s'omplin vostés la boca.

I a mi m'agradaria dir-li dues coses que també estan per escrit, per si no les sap i corresponen a la seua conselleria.
En respostes parlamentàries es mencionava, per exemple, que una tal R.
Gutiérrez, la senyora R.
Gutiérrez, percebia un sou d'una de les empreses adjudicatàries.
Ha de saber vosté que allò curiós és que durant eixos anys tenia un sou mensual del Consorci.

El cas més cridaner, P.
Ruiz, company, conegut, vosté ja ho sap, com el recaptador, este individu apareix en les respostes del conseller com a director artístic en la biennal, amb un sou respectable.
Però, a més, és el director gerent de la Fundació Encuentro Mundial de las Artes.
Sols facturar habitualment al Consorci i jo he pogut trobar que a la biennal, sols en el període comprés entre el 18 de juliol de 2001 i el 13 de maig de 2002 va facturar per més de 21 milió de pessetes amb menys de 9 mesos.
I li puc donar la concreció de totes eixes factures.
Ho sabia el senyor conseller?
Per què conserva la gent estos càrrecs?
*(Aplaudiments)*

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, senyora Escudero.

Té la paraula, en representació del Grup Esquerra Unida-l'Entesa, el senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller, a l'hora d'analitzar la política cultura caldria veure tot el ventall.
Vosté ha defensat la biennal, quin remei, però jo voldria fixar ací damunt de la trona algunes mostres de la política cultural.
Per exemple, la que s'està donant en l'Espai d'Art Contemporani de Castelló, un espai que va fer una exposició, Micropolíticas, que al senyor González Pons no li va paréixer agradable, va paréixer que hi havien dos obres que ferien la seua sensibilitat.
Ho dic jo per això que vosté ha comentat abans del urinari de Duchamp, que si algú amb prou força haguera impedit que això es mostrara, pot ser una part de la història de l'art no existira.

En este moment en concret, anem a vore, va haver una persona, un polític que es va sentir més o menys ofés per una concreta obra d'art i la va criticar i, a més, va actuar amb el seu poder polític perquè eixa exposició no tinguera ni catàleg, ni tinguera una inauguració com tocava, etcètera, etcètera.
No sols això; va suposar el càrrec a la persona que estava dirigint l'Espai.
I no sols això; l'Espai, a partir d'eixe moment, ha restat tancat indefinidament.
Per tant, tenim que allò estable, allò que sí que realment està generant vida cultural dins de les pròpies ciutats, en este cas concret en Castelló, això desapareix.

El cost de l'Espai d'Art Contemporani respecte al cost de la Biennal és que no té comparació, senyor conseller.
És que és ínfim el cost.
Però allò està dins d'una ciutat i té una implicació fonamental i havia inclús assolit un prestigi internacional potent, i això desapareix.
Ara, una qüestió efímera ­com alguna de les exposicions que tenia eixe títol­ i una qüestió que ha deixat tan poc, tan poca rellevància, això té tot este pressupost que vosté ens ha comentat abans.

Jo, senyor conseller, vull seguir insistint en el mateix.
Una fundació que té un pressupost de 4 milions i mig d'euros ha organitzat tres exposicions, la resta han sigut organitzades fora d'eixa fundació.

Clar que atenc a les seues respostes, senyor conseller.
Clar que quan jo li dic que els 3 milions d'euros que vosté mos ha dit li estic dient que eixos 3 milions d'euros estan en contradicció amb els 2,1 milions d'euros que ens ha contestat el senyor González Pons, clar.
I el que li estic dient és que no entenc com 7,7 milions d'euros poden ser tan poc controlats, com tants de diners no tenen ni inclús el número d'entrades venudes.
No ho entenc.
És impossible d'acceptar dins d'una societat que el que pretén és tindre un control de les despeses públiques, que és el que s'ha de fer de manera raonable.

A mi, senyor conseller, no m'agradaria que es defensara en la intangibilitat dels béns culturals, dels beneficis culturals que pot tindre un esdeveniment per a destacar que no es pot fer una valoració ni una avaluació.
Han eixit avaluacions del món artístic valencià, moltes d'elles critiques.
Crítiques so-bretot amb el pressupost que s'emportaven i el magre pressupost, l'escàs pressupost que després tenen per a la resta d'activitats culturals ací en el País Valencià.
Molt crítiques amb el pas fugaç d'uns pocs artistes per ací per València, sense que l'acord els suposara una acció coordinada i participada del món artístic d'ací.
I això, senyor conseller, és una crítica que han fet totes les persones representatives.
.
.
, totes no, anem a vore, una gran majoria de persones representatives del món cultural valencià: que no hi ha hagut cap tipus de contacte entre el que era la Biennal i el que era la dinàmica sociocultural del País Valencià i tampoc de la ciutat de València.

Al final, senyor conseller, el que han hagut d'acabar fent és sumar actes, és a dir, com la Biennal, com la Fundació, només organitzava realment tres exposicions i la cosa quedava realment curta per al pressupost que té i per a la propaganda que li havien fet, per això li han anat sumant qualsevol acte que hi haguera durant eixe temps de la Biennal, l'han anat sumant a la Biennal.
Tot era afegit.
Però ni ho organitzaven ni formava part inicialment de la Biennal, sinó que era una simple acumulació de coses perquè pareguera que la Biennal tenia molta entitat.

I després, senyor conseller, en el tema de les empreses jo sí que he de contestar-li.
El problema no sempre és que tot ho encomanen a algunes empreses, el problema és que no sabem quant els han pagat a cada una d'eixes empreses.
Que quan els fem preguntes per a saber el sou del senyor Settembrini ens diuen que vostés no paguen el sou del senyor Settembrini, que li'l paga l'organització de la qual el senyor Settembrini és el màxim accionista i és el cap.
A nosaltres, senyor conseller, ens dóna igual.
Diga'ns quan li paguen a l'empresa, i aixina nosaltres ens farem una idea.
El que no val, el que no és de cap manera acceptable és que perquè vostés no paguen el sou directament, nosaltres ens quedem sense saber quant realment ens està costant la contractació d'estes empreses.

Gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Té la paraula l'honorable conseller senyor Font de Mora.

 

**El senyor conseller d'Educació, Cultura i Esports:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Evidentment, senyories, és impossible allò que és im-possible.
És a dir, jo he donat allò que se'm demanava, he donat les dades, he donat les xifres, he donat les explicacions adients a la repercussió que, en la valoració del Govern, ha tingut la Biennal.
Però ens trobem que n'hi ha postures ja preconcebudes, hi ha *partit pris*.
La senyor Escudero ha dit que la Biennal no ha servit per a res.
Bé, doncs, ja sabem que per al Partit Socialista la Biennal no ha servit per a res, les biennals no servixen per a res i, per tant, s'haurà de pensar en altres coses.

Després també tenim per part del senyor Cardona visions molt particulars.
Bé, que diu que ha rebut crítiques?
Natural-ment.
Jo crec que no hi ha cap esdeveniment, especialment sí té a vore amb una matèria tan subtil com és l'art, que no tinga crítiques, que no hi haja contraposició d'opinions.

I me diu una cosa que també és discutible.
Diu que alguna gent del medi cultural d'ací de la Comunitat Valenciana s'ha queixat que no participava o que no ha tingut participació en la Biennal.
Sempre, qualsevol que conega els mitjans artístics, sabrà que eixa és una queixa molt freqüent i que qualsevol organització que fa alguna cosa en l'art ha d'afrontar.
Sempre hi haurà algú que haurà sentit que no ha tingut participació o que ha sigut indegudament marginat, segons la pròpia opinió.
Però bé, això són, com sempre, opinions.
Estem en el terreny dels esdeveniments artístics; per tant, estem per definició en el terreny d'allò que és opinable.

Després, la senyora Escudero insistix que ha passat desapercebuda.
Per un costat me critica que jo cite tots els mitjans de comunicació en què ha aparegut i, clar, la xifra, que és escandalosament alta, diria jo, després em diu que ha passat desapercebuda, en crítiques en *El País*, que segurament vosté el compara a un fullet parroquial, o en *Le Monde*, que serà un altre fullet parroquial, o *Las Provincias*, si parlem d'ací, que serà un altre fullet parroquial.
Ha passat completament desapercebuda.
Vosté ve ací i diu: "La Biennal de València ha passat completament desapercebuda", i se'n va tranquil·lament després al seu escó, amb tota la dignitat que li dóna la seua categoria com a fer afirmacions absolutes.

I tornem al gasto.
Torne a dir, per un costat se critica, diu que se centrifuga, per part del senyor Cardona, que se centrifuga el gasto a altres institucions.
Però després la senyora representant del Grup Socialista suma totes les partides per a acusar de molt de gasto.
O siga, n'hi han actituds contraposades inclús dins de l'oposició mateixa.

Jo he dit des del començament que la Fundació Biennal tenia un pressupost, que l'he dit, i després he dit també que altres institucions col·laboraven en actes que s'afegien al panorama de la Biennal per a enriquir-lo i per a augmentar i potenciar les seues pròpies possibilitats i les possibilitats de la Biennal.
I això no se pot sumar, senyories.
És com si al pressupost de l'esdeveniment Copa d'Amèrica li afegirem, què sé jo, el pressupost del Teatro Principal, que farà la seua pròpia aposta d'espectacle en el seu moment per a afegir la seua oferta cultural a allò que estarà passant en aquell mo-ment en aigües de la nostra comunitat.

Per tant, jo crec que ací se té una actitud que no és la correcta.

I quan anem a allò de la fiscalització, jo llixc l'informe de la Sindicatura de Comptes de l'any 2000 i diu textualment: "No s'han detectat en la fundació durant el període objecte de fiscalització incompliments rellevants de la normativa aplicable a la gestió dels fons públics".

Per tant, això que han dit vostés a mi me pareix respectable, me pareix opinió, opinió.
Vostés no han objectivat ací l'existència de cap de les acusacions que han fet; per tant, les seues acusacions són opinions, opinions respectables però opinions.

I després, i per últim, lamente molt que no haja aprofitat el segon torn la senyora Escudero per a excusar-se d'haver insultat el senyor Settembrini, que no té culpa d'estar gestionant una cosa que no els agrada als socialistes valencians.

Moltes gràcies.

 

***Compareixença del conseller d'Agricultura, Pesca i Alimentació, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer, per a informar sobre les mesures d'urgència que el Govern valencià ha pres per a pal·liar els danys produïts per les greus inundacions que el passat dia 10 de novembre van afectar els termes municipals d'Alcalà de Xivert, Santa Magdalena de Polpís, Peníscola i Benicarló i sobre les actuacions i mesures programades tant per a recuperar les zones afectades i com de prevenció per a evitar que tornen a repetir-se situacions similars, sol·licitada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 4.
171) Pàgina 2.
185.***

 

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor honorable conseller.

Finalitzat el punt 11 de l'ordre del dia, passem al punt 12, compareixença d'un membre del Consell per a informar sobre les mesures d'urgència que el Govern Valencià ha pres per a pal·liar els danys produïts per les greus inundacions que el passat dia 10 de novembre van afectar els termes municipals d'Alcalà de Xivert, Santa Mag-dalena de Pulpis, Peñíscola i Benicarló, i sobre les actuacions i mesures programades tant per a recuperar les zones afectades com de prevenció per a evitar que tornen a repetir-se situacions similars, sol·licitada pel Grup Par-lamentari Socialista.

Té la paraula l'honorable conseller senyor Cotino.

 

**El senyor conseller d'Agricultura, Pesca i Alimentació:**

 

Senyora presidenta.

Senyors i senyores diputats.

Com bé coneixen vostés, a la nostra comunitat la climatologia, que és privilegiada i que mos dóna jo crec que una qualitat de vida envejable per moltes altres comunitats espanyoles i europees, té a la vegada uns riscs que mos solen vindre molt a sovint en algunes èpoques de l'any, especialment en la tardor.

Estes pluges fortes a vegades afecten i fan malbé tant els camps com les carreteres, ribassos, camins, marges, que componen tot el conjunt dels tramats que existixen en els nostres pobles, i especialment en aquells llocs com els barrancs, que vénen secs però en un moment determinat passen a desbordar-se i fan, com díem anteriorment, un malbé.

La Conselleria d'Agricultura, Pesca i Alimentació, en el marc de les seues competències que li són pròpies, quan ocorre un cas d'estos quantifica els danys que això produïx i se comencen a prendre les mesures necessàries per a poder arreglar immediatament aquells danys o sufragar el seu cost posteriorment.

En el cas que mos ocupa, n'hi hagueren unes pluges el dia 10 de novembre del 2003 que afectaren el Baix Maestrat.
En eixe moment n'hi hagueren unes actuacions ràpides que feren des dels ajuntaments i la Diputació Provincial de Cas-telló, a la vegada que la Conselleria d'Infraestructures, especialment en traure aigua en aquells llocs on s'havia embassat i no se podia transcórrer per culpa d'aquelles circumstàncies.
Les obres que en aquell moment va fer falta arreglar pels camins, n'hi hagueren unes obres centrades essencialment en camins rurals i altres temes però de distinta quantia que varen fer en els danys als productes, especialment la caiguda de ribassos d'algunes finques particulars.
Però podríem centrar que l'efecte que més va repercutir aquelles pluges va ser en els camins d'eixes comarques i d'eixos pobles en concret que són objectiu d'esta compareixença.

A l'eixir-se'n l'aigua del barranc de Sant Miquel i de la rambla de Cervera, entre altres, afectaren a una ret de camins rurals.
Estos camins rurals, com dia anteriorment, tingueren una actuació ràpida per part dels ajuntaments i de la Diputació de València.
Posteriorment, la Conselleria d'Agricultura, Pesca i Alimentació féu la valoració de les reparacions dels mencionats camins i ha consignat el pressupost necessari per a reparar-los definitivament i sufragar les gastos que altres institucions pugueren fer en eixe moment com a ajuda immediata.

El passat dia 8 d'octubre se va proposar per part de la Conselleria d'Agricultura una aprovació al Consell per a pal·liar els danys que se varen fer en estes pluges, així com també les que han ocorregut el passat mes de setembre de 2004 en les comarques del sud de Castelló i del nord de la Comunitat Valenciana apegat a Castelló, com tots vostés saben.

Per tant, hui ja estan ordenades les obres a través de Tragsa, empresa pública, perquè arregle els camins i perquè resolga els gastos que havien pogut ocasionar-se per part dels ajuntaments o de la diputació en les mesures d'urgència que se varen prendre en el seu moment.

Moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, honorable conseller.

Té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Socialista, el senyor Sanmartín.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

Moltes gràcies, presidenta.

Senyor conseller.

He de dir, abans que res, que discrepo no de les valoracions, perquè no ha fet valoracions econòmiques, sinó de les actuacions dutes a terme.

En primer lloc, el fet que la climatologia.
.
.
, vosté ha dit que malbarata els barrancs, no és la climatologia, és la meteorologia.
És a dir, circumstàncies especials en anys concrets.

En segon lloc, mesures per a poder arreglar immediatament.
Absolutament immediatament s'ha arreglat molt poquet, com després jo li diré.

I esmenta la rambla de Cervera.
La rambla de Cervera poc o res va tindre a vore en aquestes inundacions, sinó sobretot la rambla d'Alcalà i el barranc d'Estopet.

Mire, com vosté ha dit, el 10 de novembre de 2003 va tindre lloc a la comarca del Baix Maestrat i concretament als municipis d'Alcalà, Peñíscola, Santa Magdalena i Benicarló, precipitacions en alguns llocs superiors als 200 litres per metre quadrat.
Quina ha estat la valoració dels danys?
Jo li posaré com a exemple il·lustratiu el municipi d'Alcalà-Alcossebre, no per res, sinó perquè és el municipi il·lustratiu en tant que va ser el lloc on les deficiències van ser més greus i, sobretot, les afeccions negatives, no solament en béns públics sinó també en béns privats, van ser més importants.

D'acord amb aquesta valoració, i li dic que agafo el municipi d'Alcalà com a exemple, com a model de la resta de municipis, molt menys afectats que el d'Alcalà-Alcos-sebre, els danys ascendixen al voltant de 70 milions d'euros, dels quals, 6 milions corresponen a béns de titularitat pública o municipal, i la resta, 64 milions, a béns de titularitat privada.

D'aquests béns de titularitat pública, aquests 6 milions d'euros, 5 milions d'euros corresponen a camins rurals i 1 milió d'euros a estacions depuradores, instal·lacions en la ret de distribució d'aigua potable.
Pel que fa referència als 64 milions de titularitat privada, fa referència als mals ocasionats, com vosté ha dit, en les explotacions agràries, bé siguen de secà o de regadiu.

I li recorde que aquesta valoració no és una valoració subjectiva, perquè se van avaluar els danys, es va dur a terme d'acord amb els passos assenyalats per la Subdele-gació del Govern, tant en els béns de titularitat pública com de titularitat privada.

Primer, declaració dels propietaris de les finques afectades, sortida al camp dels pèrits per a contrastar-ho i avaluar-ho de forma paral·lela, confecció d'un barem de preus basat en les taules oficials i càlcul i valoració de les afeccions produïdes.
Per tant, únicament en aquest municipi estem parlant, adone's, de 70 milions d'euros.

Ara bé, què és el que ha fet l'administració autonòmica o altres administracions al respecte?
O si vol dir-ho d'una altra manera, quin és el seguiment que ha dut a ter-me l'administració?

Mire, comencem per la Conselleria d'Agricultura, de la qual vosté és ara titular.
És cert que a l'endemà dels successos, és a dir, l'11 de novembre, es traslladaren al municipi d'Alcalà la senyora Inma Iranzo i el senyor Francisco Quintana, de la Conselleria d'Agricultura.
És cert que únicament pegaren una volta o miraren i se n'anaren.
Malgrat demanar per part de l'Ajuntament visita a la Conselleria d'Agricultura, aquest esforç va resultar infructuós, i això que és van sol·licitar tres vegades les visites, el mateix dia 11, el 21 i el 27 de novembre, no per res, sinó per a traslladar a la Conselleria allò que pensaven que havia de ser el més immediat a l'hora de les reparacions.

L'única contestació de la Conselleria d'Agricultura es produïx el 10 de desembre, un mes després de les inundacions, per a comunicar a l'Ajuntament que al *Diari Oficial de la Generalitat* havia sortit l'ordre relativa a la reparació de camins rurals, una ordre que, tot siga dit, apareix tots els anys.
Tot això és el que la Conselleria d'Agricul-tura va fer en aquell moment, després vorem el que ha fet amb posterioritat.

Hi va haver una reunió posterior amb el president de la Diputació i el delegat del Consell a Peñíscola i es van prometre ajudes per part de la institució provincial, a banda d'oferir-se la subdelegació del Govern per a canalitzar la documentació per qüestions de ministeris.
Una altra reunió, el 17 de novembre, amb el Servei Provincial de Costes, per part de l'Ajuntament, a fi de restaurar tot el que era el front litoral de la platja d'Alcossebre.

I, per últim, la subdelegació del Govern, estic parlant fa un any, es va limitar a informar de dos coses: que a València existia una oficina regional del Consorci de Compensació d'Assegurances, que de passada val a dir que solament afecta aquells propietaris de vivendes i vehicles que dins de la seua pòlissa d'assegurança paguen al susdit Consorci, un 1%; i una altra cosa els va dir: que el Ministeri d'Interior, en data 18 de març de 1993, havia tret una ordre sobre damnificacions per actuacions catastròfiques.
Aquestes varen ser les actuacions de les administracions implicades.

Situació a data d'avui.
Mire, si agafem de la part pública, únicament s'ha arreglat, a data d'avui, després d'un any, ahir va fer un any, únicament s'ha arreglat per part de la Conselleria d'Infraestructures, concretament, de l'entitat de sanejament, de Facsa, el col·lector d'aigües pluvials, per valor de 10 milions de pessetes.
La Conselleria d'Agricul-tura ha fet dos coses: de moment, encara no ha enviat ni un duro, ha notificat que el susdit municipi, igual que la resta, entren dins de les ajudes d'asfaltat de camins rurals, i recorde que aquests ajuts, d'acord amb la mateixa ordre, tenen un importa màxim de 140.
000 euros ­23 milions de pessetes­, i com vosté ha dit, el 8 d'octubre, anunciaren la inclusió d'aquest quatre municipis en les ajudes de les pluges que es van produir amb posterioritat al mes de setembre.
Res més.

La Diputació, per la seua part, avisà ­adone's­ que, de moment, fóra l'Ajuntament.
.
.
­el cas concret d'Alcalà, no va passar a Santa Magdalena.
.
.
, no vull creure en la falta de lleialtat institucional, les inversions d'acord amb el signe polític de l'alcalde­, el que sí que li puc ratificar és que la Diputació avisà que, de moment, fóra l'Ajuntament d'Alca-là el qui contractés les màquines per a arreglar els camins, i després ja ho pagaria la Diputació.
De moment, el consistori s'ha gastat 60 milions de pessetes i no ha rebut res.
És a dir, ha avançat 60 milions de pessetes perquè les màquines de Diputació no van poder anar al terme d'Alcalà.

I per la part de la Confederació Hidrogràfica del Xúquer, es va limitar a arreglar un trosset de barranc a la rambla d'Estopet i a desembossar un pont.
Únicament, a data d'avui, ha estat la Subdirecció General d'Actuacions en Costes, dependent del Ministeri, la que s'ha compromés en el pressupost del 2005 a regenerar de forma gradual el que són les platges d'Alcossebre.
De fet, només cal vore-ho en els pressupostos generals de l'Estat.
I en la part dels *(inintel·ligible)* privats, ningú ha cobrat res, quasi ningú tenia assegurades ni cases ni collites, bona part de les finques rústiques afectades s'han deixat en l'actualitat sense cultivar, perquè l'aigua torrencial s'ha endut el que era tota la coberta vegetal.

En definitiva, estos dos minuts, ha passat un any i la situació segueix igual de precària.
Únicament en efectiu, el que ha pogut vore este Ajuntament han estat 10 milions per part de l'entitat de sanejament ­repetixc­ per a arreglar el col·lector d'aigües pluvials.
De la Conselleria d'Agricultura, la primera ordre que li dia, i després l'afegit d'estos quatre pobles en les pluges de setembre.
Vindran els diners, però ja vorem, de moment, Conselleria ­adone's­ ni en l'ordre de reparació de camins rurals encara no ha disposat el tant per cent de subvenció que donarà, encara, no solament en Alcalà, sinó també en la resta de pobles.

La Diputació va fer avançar diners i encara no ha donat ni un duro a l'Ajuntament.
Per tant, li seguixc dient que ha passat un any i la situació segueix igual de precària, l'Ajun-tament d'Alcalà, igual que la resta d'ajuntaments afectats, amb una recaptació, per exemple, el cas de l'Ajuntament d'Alcalà, de 6 milions de pessetes per IBI ­adone's­ no pot suportar per més temps les despeses originades.
Les promeses de l'administració no se concreten, i mentrestant els camins rurals segueixen en molt mal estat, i les finques afectades totalment improductives.

Li dic sincerament, done una solució al respecte, però solucions concretes, i, per favor, aprofite la seua intervenció posterior per a una cosa: per a, ja que no ho vol fer el conseller d'Infraestructures quan és el seu moment, perquè me concrete vosté quines seran les aplicacions pràctiques d'aquest pla virtual que mai se convertix en realitat que és el Patricova.
Concrete-m'ho, perquè ja vaig tindre una intervenció allí i el conseller d'Infraestructures, el senyor Antón, no me va dir res.

Jo simplement li dic una cosa, mire, i parlant del Patrico-va, una línia, a manera d'exemple il·lustratiu: quina casualitat, Alcalà-Alcossebre, el municipi d'Alcalà, el més afectat de tots, ens trobem que el barranc d'Estopet, que és on més aigua es va arreplegar i el que amb el seu desbordament va provocar les inundacions en la zona turística d'Alcossebre, no està considerat al Patricova com a zona de risc d'inundació i, per contra, sí que està la rambla d'Alcalà dins del Patricova, que és la que desemboca a Benicarló.
El problema és que no s'ha fet absolutament res.

Per últim, el que jo li he de preguntar és per què no va plantejar en el seu moment un decret de mesures urgents, aixina és de senzill, de mesures urgents.
El mateix que ha passat al municipi d'Alcalà succeeix pam dalt, pam baix, però amb menys gravetat a la resta de municipis afectats.

Jo pense que vostés han deixat abandonats aquests municipis a la seua sort.
Ni s'ha aprovat cap decret per part del Consell, després, li explicaré altres decrets paral·lels que sí que s'han aprovat en situacions similars, per a establir.
.
.
, el què?
: mesures d'urgència.
Ni tan sols després han estat capaços de dur a terme un seguiment sobre les conseqüències.

En definitiva, els ajuntaments i els particulars s'han sentit desemparats en tot moment.
Li demane des d'aquí que concrete quines són les mesures i si n'hi ha disponibilitat per part seua, a banda de les ajudes que surten tots els anys en el tema de reparacions de camins, de fer un decret per a pal·liar definitivament les deficiències en infraestructures que s'han produït en aquests municipis i, sobretot, en Alcalà-Alcossebre.

Gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

En representació del Grup Esquerra Unida: Entesa, té la paraula el senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyors diputats.

Senyores diputades.

Senyor conseller, jo lamente que en la seua intervenció hi haja hagut tan poca concreció, tan poques xifres i tan poques indicacions de mesures concretes i que ja estigueren en acció.

Clar, vosté ha fet això perquè no podia dir res, i no podia dir res perquè, realment, durant un any no s'ha actuat de cap manera en la zona.

Jo no vull repetir coses que ja ha dit el senyor il·lustre diputat del Partit Socialista, però jo sí que li comentaré algunes coses.

Nosaltres ja vam presentar també en aquell moment una proposició no de llei perquè es pagaren urgentment ajudes a la gent afectada i perquè n'hi hagueren actuacions públiques per a pal·liar els danys.
Eixa proposició no de llei, un any després també d'aquelles inundacions, encara no s'ha vist tampoc en aquestes Corts, eh?
, i això que va per comissió, ja haguera pogut fer temps que s'haguera degut tractar.

I ací el que passa és que quan ve una altra inundació.
.
.
, i com tots els anys ne ve alguna, perquè el nostre clima és aixina i les nostres infraestructures són les que són, quan ve una altra inundació, una ne tapa una altra, i aixina anem oblidant les que han passat els anys anteriors, pareix que no hagen tingut cap efecte ni hagen provocat cap mal.

Jo vull recordar ací unes paraules del senyor Víctor Campos, hui aquí present com a vicepresident del Consell de la Generalitat, en aquell moment conseller de Justícia i Administracions Públiques i diputat per la província de Castelló, que va dir que s'havien de valorar els danys sense precipitar-se i que si fea falta algun tipus d'ajudes, s'habilitarien els canals necessaris.

Bé, la manca de precipitació és la que s'ha quedat palesa inclús en les seues paraules, senyor conseller.
Les primeres mesures que ha adoptat la Conselleria, les primeres mesures legals, la primera cosa que ha pogut aparéixer en el *Diari Oficial de la Generalitat Valenciana* ha segut una sèrie d'ajudes que, a més, es van fer degudes als altres desastres, al que va passar en Nules, en la zona de la Plana, fa pràcticament dos mesos.

Bé, senyor conseller, la qüestió és que unes ajudes urgents, que hagueren hagut de ser mampreses normalment en el mes de novembre o en el mes de desembre de l'any passat, encara en el mes d'octubre va eixir alguna cosa en el Dogv i encara no s'ha rebut ni una sola pesseta.

La valoració econòmica de totes les intervencions que hagen pogut tindre totes les conselleries en el cas de les inundacions de la zona del Maestrat, es limiten a 144.
000 euros.
Encara de cap manera invertits ni de cap manera utilitzats per a fer ni una sola de les obres.

Per tant, senyor conseller, jo açò l'única cosa que puc dir és que és un exemple de desídia, de falta d'interés i, per descomptat, per dir-ho d'una manera molt clara, molt gràfica, quan les administracions de l'Estat i les del País Valencià eren de signe contrari, en estes inundacions de Nules, es van donar una pressa extraordinària totes i cada una d'elles per publicitar totes les ajudes que anaven a donar.
No sols això, sinó que, a més, pareix ser que realment les han concedit.
En este cas concret, on l'administració de l'estat era del Partit Popular, l'administració del País Valencià era del Partit Popu-lar, la diputació era del Partit Popular, tots van dir que anaven a ajudar molt, però ni una sola actuació concreta, ni una sola.
És a dir, ací no estic jo parlant que han hagut algunes sí i algunes no.
No, no, senyor conseller, ni una sola.
No hi hagut ni una pesseta que haja arribat realment als ajuntaments.

Podríem parlar també del model de desenvolupament que vostés estan seguint.
Ací s'estan invadint els llits dels barrancs per urbanitzacions i per acció humana.
Ací s'està permetent urbanitzacions en zones que estan grafiades i estan declarades com a inundables, no només en la zona del Maestrat, al costat de riu de Sant Miquel, també van a edificar ara el Quadro de Santiago.
També estan les marjaleries, l'albufera d'Orpesa, que van a edificar damunt.

I ací hi ha una part dels danys que provoquen les pluges que estan fetes perquè no es té cap tipus de model de previsió i ni es té cap tipus d'actuació.

En este cas concret, el fet concret, el fet puntual d'esta tempesta era imprevisible.
Va ser una tempesta que es va crear en eixe moment.
Però el que no és imprevisible és que, sabent que tots els anys anem a tindre efectes d'eixos, anem a tindre algun fenomen d'eixos, siga en el nord, siga en el sud del País Valencià.
I el que s'ha de fer és actuar perquè això no supose, com tots els anys suposa, un gran dany.

L'aigua, que hauria de ser rebuda com a un regal i com un benefici, que estem reclamant que ens fa tanta falta, no pot ser que tots els anys es transforme en un problema gravíssim, sinó que hauria de ser motiu de poder aprofitar-la; i no el que està passant, que està provocant danys terribles.

70 milions d'euros de danys que s'intenten compensar en 144.
000 euros d'aportacions de la seua conselleria per a arreglar camins.
Nosaltres pensem que no hi ha cap tipus de relació entre el mal causat, les seues declaracions d'actuació i el que realment acabem fent.
I això realment és lamentable perquè considerem que els llauradors, els més afectats en este cas, són persones pràcticament abandonades a la seua sort.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

En representació del Grup Parlamentari Popular, té la paraula el senyor Del Baño.

 

**El senyor Del Baño Fernández:**

 

Gracias, presidenta.

Honorable conseller, agradecemos ante todo su presencia en estas Cortes para comparecer.

Este grupo parlamentario considera que el gobierno valenciano respondió de forma impecable ante los acontecimientos e inundaciones de hace un año en la rambla de Alcalá.
Y creemos que se actuó de forma impecable porque, ante todo, se dieron soluciones eficaces y rápidas, y sobre todo se dio solución a las necesidades que en ese momento tenían los ciudadanos.

Recordaremos que la noche del 9 de noviembre de 2003 cayeron más de 200 litros por metro cuadrado, desbordándose el río en su cabecera y los barrancos que van al río en toda su longitud, provocando con ello el arrastre de tierras a los caminos rurales, depuradora de Alcalá y en varias infra-estructuras agrarias.

El 10 de noviembre, en la desembocadura de Benicarló-Peñíscola, se desborda el río inundando 400 metros a cado lado, se inundan casas, bajos, fábricas, incluso una gran zona comercial y de ocio.
La inundación es a primera hora de la mañana y de inmediato se ponen en marcha los servicios de bomberos a pleno rendimiento.

Por parte de la Conselleria de Justicia y Administración Pública, a través de su director general de Interior de la Conselleria de Infraestructuras, se procede a desplazar sobre el terreno a técnicos para dar solución al achique de las zonas inundadas.
Lo cual se hace efectivo en su totalidad el mismo día 10 de noviembre, con bombas de achique y con la actuación constante de los bomberos hasta finalizar y dar solución a toda la zona afectada.

El día 11 de noviembre se reúne el director general de Interior con los alcaldes de la zona afectada para dar solución al excepcional hecho acontecido.
En dicha reunión se verifica el funcionamiento de todos los sistemas de alerta preventiva y se adecuan a la situación ocurrida en esa fecha.

Por parte de la Conselleria de Infraestructuras se hace un estudio del cauce en la desembocadura del río a través de la empresa Consomar, aportando soluciones y viendo la necesidad urgente de la situación del puente que ha hecho de tapón y que ha provocado que se eleve el nivel de agua.
Dicho puente, a fecha de hoy, ya está en vía de adjudicación.
Además, como solución futura, se establece el encauzamiento del río en su desembocadura.

En cuanto a la Conselleria de Agricultura nos consta que se cuantificaron los daños en el sector agrario y se pusieron los mecanismos que están al alcance de la conselleria para mitigar las pérdidas, sobre todo los daños que se constataron fueron caminos rurales, no teniéndose que lamentar daños significativos en los cultivos de la zona.
En este sentido ya habido una resolución de la conselleria que posibilita el comienzo de los trabajos y obras necesarias.

También hacer constatar la reunión mantenida entre los alcaldes de las zonas afectadas con el presidente de la Diputación de Castellón y el diputado de zona, arbitrándose medidas urgentes de la Diputación para dar solución al aporte de maquinaria para reparar los desperfectos urgentes en caminos y accesos, sobre todo en Santa Magdalena y Alcalá, ya que Benicarló disponía de su propia maquinaria.

Y, del mismo modo, destacar la actuación del ayuntamiento de Benicarló, municipio que sufrió sobre todo las inundaciones, ya que logró dar respuesta inmediata y rápida a la situación, así como que, junto el consorcio de seguros, solucionó económicamente los daños sufridos.

Gracias.
*(Aplaudiments)*

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Té la paraula, l'honorable conseller senyor Cotino.

 

**El senyor conseller d'Agricultura, Pesca i Alimentació:**

 

Moltíssimes gràcies, senyora presidenta.

Mire, com sap també en la nostra comunitat ens plou en moments determinats pluges molt fortes, i cal fer treballs permanentment per a evitar que quan eixes pluges vinguen desborden i facen malbé, tant als béns públics com als béns privats.

Ací hem estat confonent el mal que una pluja fa en els béns públics i en els béns privats.
Quan el bé és un bé privat, i en el cas concret de les collites està previst que moltes d'elles, la immensa majoria, es puguen assegurar.
Este Consell, a la vegada de les cooperatives, els sindicats agraris, hem optat des de fa molt de temps que hem d'impulsar i potenciar l'assegurança agrària.
I hem d'impulsar i recolzar l'assegurança agrària precisament perquè quan vénen estos problemes, estos desastres, puguen tindre la cobertura màxima que les assegurances donen en cada zona.

Per tant, el fer una avaluació conjunta de tots els mals, quan alguns d'eixos mals estaven assegurats, crec que hem de saber separar una cosa de l'altra.
La qual cosa no vol dir que en algun dels llocs es puga fer mal que no tinguen ni assegurança ni possibilitats de cobertura d'assegurança.
I crec que en eixos temes hem d'entrar l'administració per a poder ajudar als qui han sigut perjudicats en eixos temes.

En eixes obres de prevenció, que vostés em deien anteriorment, per exemple, la Conselleria d'Infraestructures i Transports, en els últims anys, en eixa zona, i fent obres especialment perquè no hi hagueren desbordaments, tant a Vinaròs, a Benicarló com a Santa Magdalena, s'ha gastat un pressupost prop de vuit milions d'euros, apart de les ajudes que haja pogut donar als ajuntaments perquè també es puguen arreglar obres.

La Conselleria de Turisme, en el cas concret del que ens ocupa, de les pluges relacionades en eixa data, va fer una actuació a les platges de Benicarló, Peníscola i Alcalà de Xivert d'110.
000 euros per a poder pal·liar els problemes que havien fet, des de les dutxes que hi havia a les platges fins a altres mitjans, a fi que el turisme no es vera perjudicat en aquells pobles per eixe tema.

Per part de la Conselleria d'Agricultura ha hagut una valoració dels camins que quan a la subvenció que es va a donar, i per això s'han inclòs estos camins en els acords que el Consell ha pres, són subvencions al cent per cent.
És a dir, que va a pagar-los totalment les obres la Conselleria d'Agricultura.
En este cas concret, la valoració dels camins de Peníscola apuja 130.
702 euros, la d'Alcalà de Xivert 128.
830 euros i la de Santa Magdalena 9.
486 euros, que és la valoració que ha fet també els ajuntaments, juntament amb uns tècnics i els altres.

Per tant, vinc a dir-li que les despeses dels camins que s'han d'arreglar estan valorats pels tècnics, i Tragsa farà, a càrrec total de la conselleria, les obres d'eixos camins en l'acord que es prengué per part del Consell el passat mes d'octubre.

Per tant, el plantejament que vostés em diuen crec que hem de centrar-lo en el que és la realitat d'unes inundacions, i la realitat de les inundacions és que hi ha unes mesures que s'han de prendre i que moltes voltes són necessàries prendre-les de cara la contribució que puguen pagar eixos llauradors.
El tema de la declaració de zona catastròfica, una sèrie de mesures que unes competix fer-les immediatament, altres competix fer-les quan està valorat el treball o els danys que ha fet l'aigua.
Uns competix demanar-ho a l'ajuntament.
Uns altres resoldre-ho a la Generalitat, com és el cas que estem ocupant-se en este cas de hui.

Però jo el que vinc a ferir-me és que l'actuació que cal fer en cada inundació és la que se està fent en estos pobles.
I crec que finançar per part de la Generalitat l'arranjament d'eixos camins al cent per cent és la mesura adequada perquè eixa inundació no li coste gens de diners a l'agricultor o al propietari de les terres que no ha sigut ell el que ha fet el malbé, sinó unes pluges que han vingut determinadament.

I això és el que nosaltres hem acordat i el que nosaltres estem fent.
Moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, honorable conseller.

Sí o no?
Sí.
.
.
pareix que el Grup Parlamentari Socialista demana la paraula per a rèplica.
Per tant, senyor Sanmartín.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

Senyor conseller, a veure.
Les conclusions a què vosté arriba, evidentment, les accepte, però no les puc compartir.
Són, en primer lloc, que plou en uns mesos determinats.
Evidentment que plou en uns mesos determinats.
El que s'ha invertit en els darrers anys per part de les administracions.
I el que vosté diu de subvencionar al cent per cent.

Mire, li han donat mal aquesta informació.
Jo li he dit que les ajudes que anualment surt al *Diari Oficial de la Generalitat* per arreglar els camins per part de la Conselleria d'Agricultura, el màxim són 23 milions de pessetes, que són 140.
000 euros.
I vosté em diu que en el cas d'Alcalà es finançarà el cent per cent, que són 128.
000.
Vostés el que han fet és donar el cent per cent del màxim que es pot donar d'esta subvenció.
Perquè jo li he dit, amb el peritatge oficial, que els danys d'Alcalà són de 6 milions d'euros.
I coincidix més o menys quan vosté em diu 128.
000 euros, perquè és el màxim que es pot donar en esta subvenció que són 23.
140.
000 euros, que són 23 milions de pessetes.
Que això no és el cent per cent del mal que s'ha realitzat ahí, en absolut, sinó que vostés donen el màxim que poden donar en esta subvenció.
I, per tant, no, no resolen el problema.

No m'ha comentat res, no m'ha comentat res del tema del Patricova.
Seguisc insistint.
Seguisc insistint, perquè sobretot els va a la mesura perfectament al que ha succeït a Alcalà, Santa Magdalena, a Benicarló i a Peníscola.
Jo li recorde que, malgrat la importància d'aquest pla, vostés són els responsables d'haver-li fet perdre tot absolutament, tota la credibilitat, tota la credibilitat.
Han passat vuit anys des que es va aprovar el Patricova, setembre del 96, i bé, jo ja l'he vist presentar quatre vegades aquest pla.
I després de vuit anys, després de parafernàlia mediàtica per a encobrir la manca d'actuacions i, sobretot, la inexistència de consignacions pressupostàries al respecte, no s'ha aplicat quasi absolutament res.
És un pla que no té credibilitat.
Perquè vosté sap perfectament que de les 153 actuacions estructurals i de les 64 en matèria de restauració hidrològica forestal, quasi no s'ha fet res.
A data d'avui els incompliments del Patricova seguixen situant a la província de Castelló, juntament amb la desembocadura del Xúquer, com una de les àrees més vulnerables i més deixades dins del nostre País Valencià.

Però és que, a més a més, jo li deia allò del Decret.
Per què la Conselleria d'Agricultura al mes d'octubre d'aquell mateix any, en el municipi que em pareix molt bé, d'Oliva, va fer un decret per a pal·liar els danys que s'havia produït en l'agricultura com a conseqüència de les gelades?
Un decret al qual els agricultors, els agricultors afectats, es podien acollir per a rebre tota una sèrie d'ajudes.
Un decret extraordinari de mesures urgents.
Cosa que vostés no han fet.
Vostés s'han limitat a executar una ordre que surt, que surt tots els anys, donant el cent per cent que atorga esta ordre, i s'ha acabat el tema.

Però, és que, a més a més, el que em sorprén, a part que la Conselleria d'Agricultura únicament ha fet això, únicament ha fet això, i, evidentment, no arribe ni a un percentatge mínim del mal que realment s'ha produït, el fort és que hi ha contestació per part de la Conselleria de Territori i Vivenda a l'Ajuntament d'Alcalà, en la qual, amb data 15 de gener de 2004, li comunica que no és competent aquesta conselleria per a donar ajudes o subvencions amb objecte de recuperar infrastructures danyades.

Aleshores, mire, avancem ja el debat dels pressupostos, si vol.
Ens estan donant la raó que no són competents Territori i Habitatge, i, concretament, la Direcció general de planificació i ordenació territorial no té competències en les conques hidrològiques, ens està donant la raó el perquè en la restauració hidrològic forestal vostés al pressupost de l'any passat deien que estimaven per al 2005 una inversió de 24 milions d'euros, i ara arribem al 2005 i ho veiem, i sap quant han posat?
, en lloc de 24 milions d'euros, 337.
000 euros.
Ara entenc perfectament per què diu que no té competències al respecte.

En definitiva, senyor conseller, el que li dic jo és que vosté està confonent el tema de donar la totalitat, que em pareix bé, que em pareix bé, de la subvenció que li pertoque, igual que tots els anys, però que vosté ha de reconéixer que han fet molt poc, molt poquet per a decretar tota una sèrie de mesures urgents que, almenys, pogueren pal·liar les deficiències i les conseqüències negatives en aquells béns de titularitat municipal.
I li recorde que tots els pobles, inclós Benicarló també, que és el més gran dels que parlem ahí des del punt de vista demogràfic, que li diguen el Ibi que estan cobrant i si amb això poden suportar les despeses que han executat al respecte.

Per tant, ha hagut deixadesa total per part de la Con-selleria d'Agricultura.
I qui a hores d'ara està donant la resposta ha de ser el ministeri en tot el tema de regeneració de platges, i posat al pressupost general de l'Estat.
Si resulta que, al final, hem d'esperar únicament del ministeri per a pal·liar aquests danys.
.
.
, estem servits.
I a més, una altra cosa, falta de llealtat institucional, perquè d'acord amb el signe polític i el símbol polític d'un ajuntament han decidit actuacions concretes i, sobretot, per part de la diputació.
I això vosté si no ho sap, ho hauria de saber.

Per tant, li demano per favor que en nom d'aquests pobles i com a representant d'aquesta comarca, i vinc d'aquesta comarca, faça un decret que solucione d'una vegada per totes aquestes precarietats i deficiències, i, sobretot, posen-se d'acord vosté i el conseller d'infrastructures en el tema del Patricova i, sobretot, en la parafernàlia que ens està venent i que no s'aplicarà absolutament mai.

Gràcies.
*(Aplaudiments)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Té la paraula, en representació del Grup d'Esquerra Unida-l'Entesa, l'il·lustre diputat, senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Senyor conseller, a mi m'agrada posar les responsabilitats on estan.
Jo acuse a vegades a les conselleries de deixar les seues responsabilitats de banda.
Vosté és conseller des de fa uns pocs mesos i, almenys, podríem dir que vosté quan li ha tocat, quan han hagut les primeres inundacions s'han recordat dels que ja havien passat feia un any.
Però, el que és real és que la conselleria sí que té una responsabilitat en tot açò, no ja el conseller, vosté, sinó la conselleria que, evidentment, no s'ha creat quan ha vosté ha arribat a conseller.

I ací la realitat concreta que, a més, vosté confirma, perquè no pot ser d'una altra manera, és que durant un any no s'ha fet cap actuació concreta per a pal·liar els danys que s'havien fet en una inundació del 10 de novembre de l'any passat.
Eixa és la realitat.
La realitat és que les diverses reunions que es van tindre en els diversos llocs ni una sola d'elles va concloure, va concloure en la determinació de quines ajudes concretes arribarien als pobles, ni una sola.

Per tant, la qüestió, la realitat és que es va deixar com oblidat este desastre, este fenomen meteorològic, es va quedar com oblidat, com esperant que passara el temps i la gent deixara de pensar en ell.
Per tant, senyor conseller, eixa és la realitat del que ha passat en esta zona.

Quan vosté ens parla dels béns públics i els béns privats, clar que sabem que és diferent l'actuació en uns i uns altres!
Els més públics haurien de ser reposats per l'administració pública amb ajudes, si fa falta, perquè realment els camins rurals estiguen en condicions, etcètera, etcètera.
En això li puc dir que la diputació, per exemple, la seua aportació ha sigut escassíssima, per no dir absolutament inexistent, però en els béns privats quan passen alguns efectes d'este estil hi ha una part que també s'ha de compensar per part de l'administració, sobretot quan està fet per part d'activitats econòmiques que hui en dia estan en una situació de crisis estructural o de crisis profunda.
No podem suposar que els llauradors van a disposar de 70 milions d'euros per a reparar totes i cada una de les infrastructures dels béns privats afectats.

Ahí és on l'administració ha d'aportar també una part, no tot, evidentment, no una proporció de 50%, però sí les ajudes necessàries perquè la gent que ha perdut la possibilitat de tindre una explotació agrícola en condicions la puga recuperar en part.
Allí, vosté no ho va visitar, però sí que ho van visitar molta gent, la zona, i ens vam trobar amb finques que havien simplement desaparegut, és a dir, l'aigua es va dur tota la terra de les finques amb tots els arbres inclosos.
Les persones no tenen capacitat de recuperació davant d'eixe desastre.
I és ahí a on, independentment de les assegurances, independentment dels recursos privats que cadascú tinga, és on les administracions haurien entrar per a procurar que la gent puga tindre una altra vegada una activitat econòmica que li permeta tindre una vida digna.

Jo, senyor conseller, li puc informar que el regidor d'agricultura d'Alcalà de Xivert, el consell agrari municipal, van demanar una entrevista amb la Conselleria d'Agricultu-ra, amb la seua antecessora en el seu moment.
No els van contestar, no ja que els van dir que no podien tindre una entrevista o que l'entrevista fóra tard, no, no, és que no els van donar ni una sola resposta, ni si sí, ni si no.
A nosaltres ens sembla que això torna a ser mostra de la desídia i de la falta d'actuació que ha hagut durant tot l'any, durant tot l'any senceret respecte a estos problemes.

I quan vosté, senyor conseller, em parla de les inversions que ha hagut prèviament en eixa zona per previndre inundacions, vosté m'inclou en eixes obres, per exemple, la canalització del riu Cérvol a Vinaròs, més que una canalització ha sigut un alicatament fins el sostre, una manera d'actuar que no impedix les inundacions, sinó que l'únic que fa és donar-li velocitat a l'aigua i impedix que s'empape la terra, impedix que es recarreguen els aqüífers, eixe tipus d'actuacions.

I quan em diu les actuacions en les platges de Peníscola, no sé si vosté està informat que les últimes actuacions que s'han fet de regeneració, fetes amb pressupostos estatals, el que fan és que quan ve una pluja s'inunden les urbanitzacions que hi ha darrere de la pròpia platja.
Per què?
Doncs, perquè les han alçat i les han fet d'una determinada manera que implica que les urbanitzacions queden absolutament inundades.
No hi ha prevenció, no hi ha unes actuacions per a preveure els danys que poden provocar estes pluges torrencials, i no hi ha actuacions urgents quan ha passat el desastre i no hi ha actuacions després més ajornades en el temps per a recuperar totes les infrastructures.
El que ha hagut ací és una no-actuació.
I això em sembla absolutament terrible per a una administració que pretén dir que és eficaç per a resoldre les necessitats dels seus administrats.

Gràcies.

 

*(Ocupa la presidència el president, senyor Julio de España Moya)*

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Cardona.

Tiene la palabra el honorable señor conseller, don Juan Cotino.

 

**El senyor conseller d'Agricultura, Pesca i Alimentació:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

Mire, en el Consell del día 10 de septiembre de 2004 se prevé la adopción de medidas urgentes para paliar los daños causados por lluvias.
La conselleria da una ejecución, un acuerdo del Consell, que adopta la Resolución el 23 de septiembre de 2004, mediante el cual declara de emergencia los trabajos y obras necesarias para establecer las comunicaciones rurales y restituir las infraestructuras, a fin de poder contrastar las obras con arreglo a lo dispuesto en el artículo correspondiente.
Le podría ir leyendo pero, al final, ordena la ejecución de los trabajos de las obras oportunas que serán ejecutadas por la empresa Tragsa y que se adoptarán en su primera fase en tres millones de euros, con cargo a la aplicación del presupuesto correspondiente del ejercicio 2004, yendo el 100% con recargo a la Conselleria de Agricultura.

Por lo tanto, paralelamente a las obras que se podían hacer por los caminos rurales de la ley que había padecido anteriormente, esta conselleria toma la opción de que los caminos afectados por las lluvias que corresponden a esta intervención sean hechos por Tragsa y sean a cargo de la conselleria al 100%.
Quizás estamos hablando de dos temas diferentes.
Usted está diciendo que en su momento se les dijo que había un presupuesto, que ese presupuesto se podía pagar al 80%, como es así en el arreglo de la inmensa mayoría de caminos rurales, pero esta conselleria toma un acuerdo posterior que incluye las obras que son necesarias hacer en estas poblaciones para que las haga Tragsa y le da las órdenes oportunas, obras que comenzarán posiblemente la próxima semana a realizarse.

Muchas gracias.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Es tanca la sessió.

 

*(S'alça la sessió a les 13 hores i 2 minuts)*