Governaci%C3%B3%315296.12.04%20macro.html





Comissió de Governació i Administració Local realitzada el dia 4 de desembre de 2012.
Comença la reunió a les 10 hores i 35 minuts.
Presideix el diputat senyor Fernando María Giner Giner.
Reunió número 8.

El senyor president:

Comencem la comissió de governació.

En primer lloc, la secretària va a donar lectura, a passar llista per comprovar el quòrum.
I a continuació, després d'aprovar l'acta anterior, procedirem, en primer lloc, a l'elecció del vicepresident d'esta comissió.

Senyora secretària.

(La secretària passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

Comprovat que hi ha quòrum, passem al primer punt de l'ordre del dia: lectura i aprovació de l'acta de la reunió anterior.

Alguna qüestió respecte a l'acta?
S'aprova per unanimitat.

Elecció de la vicepresidència de la comissió

El senyor president:

Procedim a continuació, senyories, a l'elecció del vicepresident de la comissió.
Senyora secretària.

(La secretària crida per ordre alfabètic les diputades i els diputats perquè depositen la papereta en l'urna)

(El president fa l'escrutini)

Alfredo Castelló té 8 vots i n'hi han 5 en blanc.
En conseqüència, queda proclamat vicepresident de la comissió de governació.

Passem al següent punt de l'ordre del dia.
(Aplaudiments)

Suspenem per mig minut la comissió perquè puga entrar el responsable de donar resposta a les preguntes.
Mig minut tan sols.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

El senyor president:

Senyories, es reprén la sessió.

Preguntes

El senyor president:

En primer lloc, pregunta número 476 al conseller de Presidència, sobre el deute amb els ajuntaments pels programes PAMER i Emcorp, formulada per la diputada Esther López Barceló, del Grup Parlamentari Esquerra Unida.

Per a la seua formulació, té la paraula la senyora Marina Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Moltes gràcies.

Bé, fins ara els ajuntaments, en col·laboració amb el Servof, desenvolupaven programes d'ocupació pública.
Es tractava de programes de contractacions temporals per a la realització d'obres i serveis d'interés general i social, manteniment urbà, activitats mediambientals, activitats d'oci, culturals, socials, etcètera.

Aquests programes dinamitzaven el mercat laboral alhora que beneficiaven els municipis.
Estem parlant de programes com l'Emcorp i el PAMER.
També altres com el de «salari jove» o com el (inoïble per raons tècniques) .
.
.

Durant 2011 aquests programes van permetre la contractació de milers persones en l'atur i amb problemes d'inserció.
Suposaven per al País Valencià una inversió de més de quaranta-huit milions d'euros i la contractació de més de deu mil persones.

Però encara se'ls deuen als ajuntaments aquests programes.
A més, enguany, tots aquests programes cal dir que han desaparegut.
La importància social d'aquests programes d'àmbit municipal era doble.
Per un costat suposava un ingrés econòmic per a persones que estaven en l'atur i, per un altre, ajudava a posar en marxa programes en el municipi que sense eixa ajuda no haguera estat possible fer.

Per tant, en primer lloc, sí que volia expressar la nostra.
.
.
o lamentar que hagen desaparegut aquests programes, i fer aquesta denúncia a la conselleria.

I, en segon lloc, la pregunta és quan van a pagar allò que se deu als ajuntaments del programa PAMER i del programa Emcorp.

Gràcies.

El senyor president:

Per a respondre té la paraula el secretaria autonòmic.

El senyor secretari autonòmic de Formació i Ocupació:

Gràcies, president.

Bon dia, il·lustres diputats.

Senyora Albiol, evidentment, des de La Generalitat, i en este cas des de la Conselleria d'Educació, Formació i Ocupació i des del Servei Valencià d'Ocupació i Formació, que en estos moments represente, la intenció nostra i la preocupació nostra és pagar en el moment siga possible el deute amb els ajuntaments pels programes pels quals vosté pregunta.

És indubtable que estem fent esforços per a poder complir estos compromisos, per a poder donar compliment a eixes obligacions de pagament que tenim en els ajuntaments preferentment per este tipus de programes.
Però també no se li escapa a ningú les dificultats de tresoreria i de liquiditat que està tenint La Generalitat i el Servof, que forma part d'esta.
Però sí que li puc assegurar que estem treballant per a obtindre els fons necessaris per a fer front a estes i a totes les obligacions que té el Servof en estos moments.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Gràcies.

Bé, no tenim temps, supose que mos avisa.
.
.
Sí?
Perfecte.
Gràcies.

Bé, este és un capítol més de tots estos d'impagaments del Consell.
A tot el que ja deuen, a tota la morositat del Consell amb les farmàcies, amb les ONG, amb els advocats d'ofici, amb els centres ocupacionals, amb la dependència, amb les ONG que treballen amb persones migrants, etcètera, etcètera, etcètera, a més sumem aquestos impagaments amb els ajuntaments pel que fa als programes PAMER i Emcorp.

Clar, no perquè siguen moltes les qüestions que estan per pagar anem a deixar de preguntar en les Corts Valencianes i de preguntar al Consell, perquè a vegades pot paréixer això, no, és que com ja deuen tant què fan preguntant si ja saben que no tenim diners.
Doncs no, en primer lloc, dubtem.
.
.
neguem la màxima, neguem que no n'hi hasquen diners, simplement és una qüestió de prioritats, perquè n'hi han altres que sí que se'ls paga en temps i forma, i no se retarden vostés ni una mensualitat, com per exemple la banca, els bancs, als quals sí que se'ls paga immediatament.
I, per tant, no és que no n'hi hasca diners sinó que és una qüestió de quines prioritats se tenen o quines prioritats no se tenen.

Mire, els impagaments són bàsicament de l'any 2010 i 2011.
Se suposa que en l'any 2010 no tenien eixos problemes de liquiditat.
Però és que n'hi ha ajuntaments, com l'ajuntament per exemple de Busot, per posar un exemple, que se li deu el programa PAMER de l'any 2008.
Estem parlant que fa quatre anys que se deuen diners als ajuntaments per açò, quan el deute en eixos anys no n'hi havien eixos problemes que sí que n'hi han ara de liquiditat, no?

Per tant, l'excusa de la crisi i que no han arribat els diners que havien d'arribar en el fons, aquestes excuses no ens serveixen quan estem parlant de 2008, 2009, 2010, no?
, i em podrien per a servir per a 2012, però no aixina.

Al final ací el que passa és que els ajuntaments que són precisament, i jo crec que això sí que és compartit per tots, la institució pitjor finançada i amb menys recursos, són els que han anat avançant aquestos diners que havia d'haver posat conselleria, i que, per tant, estan absolutament ofegats.
I els han anat avançant perquè al final són salaris dels treballadors i treballadores, de gent del seu poble i, evidentment, els ajuntaments que han pogut ho han anat pagant, perquè al final a qui va a reclamar-li la gent del poble és a l'ajuntament, normalment, i no és a conselleria.

Per tant, espere que n'hi haja un poc més de sensibilitat per part del Consell en aquest assumpte i se pague el més prompte possible.

Clar, el problema és que en estos moments tenim un Consell que no només és morós, sinó que a més sembla que no té ni idea ni de com ni de quan van a fer efectius els pagaments, no només en açò, sinó en general.
No només deuen diners, sinó que a més no saben ni quan ni com van a pagar.
Per tant, això sí que ens preocupa, i molt, que no siguen capaços ni tan sols de posar dates damunt la taula, ni de posar un calendari, ni de dir quan.
Per tant, eixa reflexió, si realment no podem.
.
.
, no saben, no poden o no volen pagar, crec que el seu lloc no és el Consell.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Albiol.

Secretari autonòmic, té la paraula.

El senyor secretari autonòmic de Formació i Ocupació:

Moltes gràcies, senyor president.

Il·lustres diputats.

Senyora Albiol, jo he de dir-li que no sóc el responsable de fer els pagaments de tot el govern valencià, però estic convençut que els criteris que vosté ha expressat de preferències, no s'establixen per capritxo, sinó que estan establits, estic convençut, per la normativa vigent, i per la legalitat i pel règim que regula els fons de finançament que arriben a la Comunitat Valenciana.

Vosté ha entrat en una sèrie de valoracions que jo no vaig a jutjar perquè són valoracions seues personals.
I sí que li diré que estic d'acord, i a més estic convençut que ací hi ha diversos alcaldes i me donaran la raó, jo, des de fa nou mesos que ocupe este càrrec, abans he sigut regidor d'un ajuntament, amb la qual cosa conec prou bé com funcionen els programes d'ocupació dels ajuntaments, i conec les dificultats dels ajuntaments.

És deveres que amb quasi total seguretat o amb total seguretat els ajuntaments són les institucions pitjor finançades d'Espanya, sobretot perquè quan estem en els ajuntaments, i dic «estem» perquè jo ja li dic que he estat, és la institució més pròxima al ciutadà, i el que intenta és donar tots els servicis possibles per a tots els ciutadans, siguen competència seua o no.
Ahí n'hi ha hagut també un problema de voler adoptar competències i ajudar els ciutadans, que és lícit i és lògic que en una insuficiència de finançament.
També és de veres i he de dir-li que el problema del finançament dels ajuntaments no se soluciona en programes d'Emcorp i de PAMER, són dos problemes diferents que no se poden solucionar amb fons per aturats, no se pot solucionar els problemes de finançament dels ajuntaments per a les seues obres o servicis propis.

Jo li he de dir que els pagaments d'Emcorp i PAMER, probablement este que vosté ha dit de 2008, vaig a comprovar-ho, perquè serà alguna excepció per algun problema puntual, perquè 2010 està pagat en una part important i 2011 és el que queda per pagar.

Sí que he de dir-li que en el que va d'any de 2012, des del Servof, únicament des del Servof, s'han pagat 23 milions d'euros a ajuntaments.
També he de dir-li que la col·laboració amb els ajuntaments de qualsevol signe polític, perquè ací estem per damunt d'eixes coses, perquè, com vosté també molt bé ha dit, l'ajuntament és qui està més pròxim al ciutadà i qui primer rep les queixes i les preocupacions dels seus ciutadans que estan aturats, que no tenen com arribar a final de mes.
.
.
Estem col·laborant amb els ajuntaments, en la instal·lació de dispositius «autoservof», ja en tenim 42 instal·lats i 48 en tramitació, i en convenis perquè els servicis d'ocupació dels ajuntaments puguen utilitzar els programes informàtics que gasta el Servof per a poder ajudar també els seus veïns i que no hagen de desplaçar-se fins l'oficina, sobretot si està fóra del seu municipi.

A mi no m'agradaria que vosté se quedara en la sensació, perquè no és aixina, que estic excusant la falta de pagaments en la crisi.
Jo estic constatant una realitat que vivim tots els dies, i és la falta -i això és evident- de liquiditat.
Jo seria el més feliç del món si demà poguera pagar i saldar tot el deute del Servof amb ajuntaments i amb totes les institucions que tenen relació amb mosatros.

En tot cas, li torne a reiterar la meua disposició.
.
.
Si n'hi ha algun cas concret d'algun ajuntament anterior a l'any 2010, si vosté m'ho fa arribar, jo miraré a vore quina és la causa, perquè n'hi han voltes que volent fer el pagament, n'hi ha algun impediment per compensació de deutes, etcètera, fàcilment salvable, però que a la millor si no tenim coneixement, o no arriba on té d'arribar eixe coneixement, no se pot solucionar.

Moltíssimes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor secretari autonòmic.

La següent pregunta és la número 503 al conseller de Governació sobre un abocador il·legal de vidre a Cofrents, formulada pel diputat Juan Ignacio Ponce Guardiola del Grup Parlamentari Compromís.
(Veus) Gràcies.

Despedim el secretari autonòmic i ocupa la mesa la senyora Asunción Quinzá.

I per a formular la pregunta, el senyor Ponce té la paraula.

El senyor Ponce Guadiola:

Bon dia.

Gràcies, senyor president.

Bé.
La pregunta és molt clara.
Té el conseller coneixement de la ubicació d'un abocador il·legal de botelles de vidre en el terme municipal de Cofrents, en les coordenades que indiquem en la pregunta?
Quines actuacions immediates pensa realitzar a aquest efecte?
També demanem si existix investigació alguna oberta per la policia autonòmica.
I també volem saber si existix algun indici dels possibles autors de l'abocament.

Espere la resposta i després continuem.

Gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyor Ponce.

Senyora Quinzá.

La senyora secretària autonòmica de Governació:

Gracias, presidente.

Ilustres diputados.

Señor Ponce, efectivamente, se tiene conocimiento y, de hecho, el problema está solucionado, tal y como le comentaré a continuación.

Mire, en cuanto se tuvo conocimiento de la existencia de residuos en una parcela cercana al balneario de Cofrentes, se desplazó a dos efectivos del grupo de medio ambiente, de la unidad adscrita al Cuerpo Nacional de Policía de nuestra comunidad, a esta localidad para realizar las preceptivas comprobaciones.

De dicha visita, se levantó acta de inspección acompañada de reportaje fotográfico, constatando que, efectivamente, en parte se hallaban residuos, en su mayoría botellas de cristal y envases metálicos vacíos, de los que resultaba imposible determinar su procedencia.

El informe y el acta de inspección sobre estos hechos fueron remitidos a la Conselleria de Infraestructuras, Territorio y Medio Ambiente, al ser el órgano competente de esta materia.

La unidad adscrita ha efectuado un seguimiento de las labores llevadas a cabo por el Ayuntamiento de Cofrentes en este paraje, constatando in situ el viernes día 30 de noviembre que dichas actuaciones ya habían concluido y que la parcela estaba totalmente limpia y los residuos adecuadamente gestionados.

Esta zona, no obstante, le indico que será objeto de periódicas vigilancias por parte del grupo de medio ambiente de la policía de La Generalitat para evitar que en el futuro se puedan producir actuaciones como estas.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Quinzá.

Senyor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, presidente.

Bien.
Bueno, en principio, celebrar que en este caso, y tras la segunda denuncia, se hayan tomado las medidas oportunas.
La verdad es que es bastante triste que haga falta que una actuación de estas, que tristemente se producen demasiado habitualmente en nuestro territorio, tenga que llegar a las Cortes para que se le dé una solución rápida.

Nos consta que el vertedero fue localizado por un paseante que estaba alojado en el balneario de Cofrentes y haciendo una ruta senderista se encontró el vertedero.
El vertedero es que.
.
.
yo creo que es significativo que se vea en las imágenes, porque, bueno, llama mucho la atención y el riesgo es claro.

Insisto en que no es una situación puntual, sino que tristemente esto se repite.
.
.
no digo exactamente, pero vertidos ilegales prácticamente en todos los términos municipales de nuestro territorio.
Y es un problema a intentar atajar quizás con mayor diligencia.

Porque lo que está claro es que está persona en concreto -es un ejemplo, pero, bueno, viendo los acontecimientos.
.
.
-, en el mes de mayo es cuando detectó el vertedero, informó a las autoridades locales y, bueno, como en tantas otras ocasiones, no se hizo nada, no se hizo nada.
Y, claro, la gran sorpresa fue que esta misma persona, cinco meses más tarde, dando un paseo por el mismo, se encuentra el vertedero en las mismas circunstancias.
Afortunadamente, había pasado el riesgo de incendios.

Pero, vamos, si en un lugar es probable el inicio de un incendio por el efecto este de culo de vaso de las botellas de vidrio, es este.
Porque insisto en que habían cientos de botellas dentro de un barranco, junto a formaciones muy inflamables, como se pueden ver, que son especies de gramíneas, que son hierbas que se secan en verano y, por tanto, son pura, pura pólvora.

Bien.
Y, bueno, la verdad es que no se van a ver los siguientes puntos del orden del día, los dos siguientes que estaban previstos, relacionados un poco con la coordinación de emergencias y el tema de los planes de autoprotección.
Y, bueno, ahí hubiera estado interesante debatir.
.
.
, no sabemos si es porque han ido los temas hacia delante, las dos cosas que se pedían.
.
.

El senyor president:

Senyor Ponce, deu cenyir-se vosté al contingut de la seua pregunta.
Si no es veuen els següents punts, és un altre problema, però vosté cenyisca's al contingut de la seua pregunta.

El senyor Ponce Guardiola:

Bien.
De acuerdo, presidente.
Pero está muy relacionado.
Lo digo porque esto es un ejemplo puntual de un problema quizás más global, que ya le digo que espero que esté en vías de solución.

Bien.
Bueno, respecto al caso este, bueno, pues eso, por un lado, la satisfacción de que ya esté solucionado el problema a fecha de hoy.
Y, por otro lado, recalcar que han pasado cinco meses y que ha tenido que haber una iniciativa parlamentaria.
.
.
, que tengamos que estar aquí unos cuantos representantes del pueblo debatiendo este tema para que se haya puesto solución.
Ojalá la diligencia se hubiera mostrado con anterioridad, en principio por las autoridades municipales, que eran quienes debían de haber detectado el problema y haber intentado poner solución y, en lo que cabe después, por la administración valenciana, por las consellerias competentes.

Bien.
En principio, nada más.
Gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ponce.

Senyora Quinzá.

La senyora secretària autonòmica de Governació:

Gracias, señor presidente.

Señor Ponce, dice usted que lamenta, tras la segunda denuncia, que haya tenido que llegar la iniciativa a Les Corts.
Mire, yo desconozco si eso es así, y permítame que lo ponga en duda.

Yo lo que le reitero y le manifiesto es lo que he dicho con anterioridad.
Nadas más tener conocimiento, inmediatamente a tener conocimiento la Conselleria de Gobernación de estos hechos, inmediatamente se trasladaron dos efectivos de la policía de La Generalitat al lugar.
Y de hecho, se hicieron todos los trámites.
Y a día de hoy, la parcela está, y podrá usted comprobarlo -yo creo que también tengo fotos aquí, lo que pasa es que son en blanco y negro-, pero luego se halla perfectamente limpia y totalmente adecuada.

Dice usted que desde mayo lo sabía.
Pues mire, no lo sé si desde mayo usted lo sabía.
A nosotros, desde luego, no nos lo ha hecho llegar.
A la mejor su responsabilidad era si lo conocía, haberlo hecho llegar donde tenía que hacerlo llegar, y no en los medios, que dice usted que fueron a los medios en el mes de mayo.
No lo sé, lo desconozco.
Pero ya le digo que el problema está solucionado; fue nada más tener conocimiento.

Pero, además, permítame que yo aquí ponga en valor el gran esfuerzo que esta haciendo la policía de La Generalitat, en concreto la unidad de medio ambiente.
Y le voy a dar datos.
Y le voy a dar datos, porque, mire, hasta el 29 de noviembre de 2012, la policía de La Generalitat ha realizado un total de 405 inspecciones en vertederos, levantando un total de 90 actas de inspección y emitiendo 100 informes relacionados con vertederos ilegales.
Hasta el 31 de octubre de 2012, la policía de La Generalitat ha realizado un total de 8.
503 actuaciones en materia de medio ambiente.
Se ha incrementado este un año un 17,64% respecto del año anterior.

Estos datos lo que hacen es poner de manifiesto el intenso y el profesional trabajo que realizan estos agentes de la unidad adscrita, teniendo en cuenta además el abandono que ha tenido en la última legislatura por parte del estado, que no nos mandaba los efectivos que necesitábamos y que, afortunadamente, se ha cumplido el acuerdo este año.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Moltíssimes gràcies, senyora Quinzá.

Mig minut perquè puga absentar-se la senyora Quizá i reiniciem d'immediat la comissió.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

El senyor president:

Senyories, es reprén la sessió.

Informar-los que per escrit presentat pel Grup Parlamentari Socialista, les dos proposicions no de llei que formaven part del tercer i quart punt de l'ordre del dia han sigut retirades.

Proposició no de llei sobre la suspensió de qualsevol tipus de sanció administrativa als estudiants de la Universitat Jaume I pels fets ocorreguts el passat 10 de setembre a l'edifici Espaitec 2 del complex universitari, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 33.
975, BOC número 106)

El senyor president:

Per tant, passem al quint punt de l'ordre del dia: «Presa en consideració de la Proposició no de llei sobre la suspensió de qualsevol tipus de sanció administrativa als estudiants de la Universitat Jaume I pels fets ocorreguts el passat 10 de setembre en l'edifici Espaitec 2 del complex universitari, presentada pel Grup Parlamentari Compromís.
»

Per a la seua defensa, té la paraula el senyor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, presidente.

En la inauguració, el passat dia 10 de setembre, de l'edifici Espaitec 2 de la Universitat Jaume I, la inaudita presència policial dins d'un recinte universitari, la retenció d'estudiants o la detenció d'uns dels manifestants, així com el fet anecdòtic del llançament d'un parell d'ous contra les autoritats, van ser la imatge d'un acte que havia de ser una simple inauguració.

La criminalització del moviment estudiantil no pot ser tampoc cap estratègia per a intentar silenciar i deslegitimar les crítiques i el malestar que provoca una política de retallades a l'ensenyament públic i, en especial, a l'universitari, que ha comportat una apujada de les taxes universitàries, una minoració dràstica de les ajuts i un deute amb les universitats que ha estan comprovant i patint els alumnes.

Per tot això, per no alimentar més polèmiques estèrils i crispar més la situació, deixant clara la condemna a qualsevol tipus de violència -i reitere, deixant clara la condemna a qualsevol tipus de violència, es presenta la següent proposta de resolució:

«Les Corts insten la Conselleria de Governació a no tramitar cap tipus de sanció administrativa als estudiants pels fets ocorreguts el passat dia 10 de setembre a l'edifici Espaitec 2 de la Universitat Jaume I de Castelló.
»

Bueno.
Yo creo que la idea está bien clara.
Había una inauguración, los estudiantes crispados con el anuncio de la subida descomunal de tasas universitarias, bueno, mostraron su rechazo a las mismas.
Y, bueno, un pequeño grupo de universitarios, digamos, radicalizaron un poco la protesta y se llegó al hecho reprobable -¿como no?
-, pero anecdótico de que se lanzaran algunos huevos.

Hay que atender al origen de este problema.
El origen de este problema no es que va el presidente de La Generalitat a inaugurar una instalación en la universidad y de pronto se ve envuelto de una vorágine de gente que le agrede y.
.
.
No estamos hablando de esto.
Estamos hablando de que el colectivo estudiantil universitario, que son decenas de miles de estudiantes valencianos, está realmente indignado con esta subida importante de tasas.

Y, bueno, voy a recordar algunos de los datos que llevan a esta indignación por parte del movimiento estudiantil.
El precio de los master no oficiales, por ejemplo, va a rondar los 2.
500 euros.
Ya el rector de la Universidad Politécnica de Valencia, don Juan Juliá, afirmó que las tasas habían aumentado entre el 2008 y 2011, un 27%, y que esperaba conocer la cuantía de las becas para, bueno, ayudar a contribuir a la paz social y mitigar los efectos de la subida del precio de las matrículas.
Esto no lo decía un estudiante radical, esto lo decía el rector de la Universidad Politécnica de Valencia, detectando el malestar generalizado en todo el colectivo estudiantil universitario.

Los estudiantes consideraron la subida de tasas absolutamente desproporcionada, injusta e inoportuna.
Y los estudiantes también decían que la Generalitat valenciana únicamente estaba aportando, a través de ayudas, el 25% de lo que corresponde a la subida de tasas.

El mes de junio, por ejemplo, salio otro artículo en prensa que decía las universidades valencianas habían pasado de ser las segundas, digamos, más baratas del estado, ¿eh?
, a aplicar la subida máxima que reconocía la normativa vigente para la subida de tasas.
Y el rector de la Universidad de Valencia, don Esteban Morcillo, que además preside la asociación de universidades públicas valencianas, ¿eh?
, exigió que el incremento de tasas fuera asociado a una política de becas muy efectiva, para no perjudicar a determinados sectores de la sociedad, y que garantizara que nadie con talento se quedara fuera del sistema público, ¿eh?

Bien, sin embargo, el director autonómico de universidades, ¿eh?
, el señor Saval, defendía que el alumno con menor rendimiento académico tenía que asumir directamente un mayor porcentaje del coste de titulación cuando era repetidor, ¿eh?
Bien, y entre otros datos, pues, se comentaban los recortes que están haciendo las universidades, como, por ejemplo, durante el mes de agosto estuvieran cerradas, excepto los servicios básicos de animalario, laboratorios y demás, y que en el conjunto de la universidad, pues, no iban a funcionar temas como limpieza o aire acondicionado.

Bien, y, bueno, también ver un poco que esta subida de tasas, que consideramos que era el origen de la polémica que estamos hablando, ¿eh?
, pues, al final han conseguido la mitad de lo que se esperaba, ¿eh?
Se estimaba que se iban a recaudar del orden de 80 millones de euros más con esta subida de tasas, y se ha llegado apenas a 45, ¿no?
Bien, aparte de lo argumentado, indicar que el propio rector de la Universidad Jaume I va a ser la primera persona, y en representación de la entidad que rige, de pedir que no hubiera sanciones administrativas de ningún tipo para los estudiantes implicados, que se había tratado de un desagradable incidente, que el acto violento fue muy puntual y de alguna persona muy concreta y de un bajo nivel de violencia, digamos, y que.
.
.
, bueno, que para no crispar más los ánimos, pues, que.
.
.
eso, que no fueran hacia delante las sanciones administrativas que tendría que impulsar la Conselleria de Gobernación.
Y nosotros lo que hacemos es, pues, precisamente eso, hacernos eco de esta propuesta o de esta petición del rector, ¿eh?
, y.
.
.
, bueno, y destacar que el hecho no se hubiera producido de no ser la enorme subida de tasas, que al final siempre va a repercutir negativamente, o más negativamente, en los de siempre, en la gente con peores recursos económicos, a los estudiantes que, bueno, que tengan que compatibilizar sus estudios con el trabajo y, por tanto, no puedan dedicarse en cuerpo y alma a los estudios y, por tanto, tengan que repetir algunas asignaturas, y también a todos aquellos que o bien tienen recursos económicos bajos en sus familias, o sencillamente hay problemas familiares que no permiten que el estudiante tenga un rendimiento óptimo, ¿eh?

Pues, bueno, yo creo que he justificado adecuadamente cuál es el motivo y la filosofía de nuestra propuesta, y espero que los grupo, pues, la apoyen sin más.

Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ponce.

Per part del grup parlamentari d'Esquerra Unida, té la paraula la senyora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Gràcies.

Sí, el dia 10 de setembre es va produir una proposta, una mobilització a la Universitat Jaume I de Castelló, una protesta que va ser convocada pel Consell de l'Estudiantat, que és important dir-ho, remarcar-ho, el Consell de l'Estudiantat és l'òrgan de representació dels estudiants de la Universitat Jaume I de Castelló.
Va ser una protesta, mobilització, aprofitant que hi anava el president de la Generalitat valenciana, el senyor Alberto Fabra, i altres alts càrrecs de La Generalitat, així com l'alcalde de Castelló, Alfonso Bataller.
Va ser una protesta contra la política educativa del Consell, contra la baixada del nombre de beques i contra l'augment de les taxes universitàries, una protesta contra la política educativa del Consell que ens està duent a uns temps.
.
.
, ens està retornant a uns temps on sols podien estudiar els fills dels rics, aquells que tenien diners, una política educativa que està posant traves per a que aquelles persones que no tenen recursos econòmics no puguen estudiar.

Evidentment, en aquesta protesta convocada pel Consell de l'Estudiantat, com dic, eren majoritàriament estudiants de la Universitat Jaume I, però ens hi vàrem sumar altres forces d'esquerres polítiques, sindicals i socials de la ciutat de Castelló, com sempre passa en aquest tipus de mobilitzacions.
Perquè quan ens mobilitzem per una sanitat pública i de qualitat, no hi van només els metges i els malalts, hi anem tots, perquè això són qüestions, la sanitat pública, l'ensenyament, el transport públic, són qüestions que ens afecten a tota la societat.
Ho dic perquè se va intentar criminalitzar també la protesta dient que és que allí n'hi havia gent que no eren estudiants.
.
.
Evidentment, n'hi havien gent que no érem estudiants, perquè nosaltres també estem en contra que augmenten les taxes en la universitat pública, perquè (inintel·ligible) .
.
.
la universitat pública ens afecta a tots, ens afecta a tota la societat.

Hi va haver, eixe dia, el 10 de setembre, a la Universitat Jaume I de Castelló, una actuació policial absolutament desmesurada.
.
.
I ho dic jo i.
.
.
, jo estava present en aquella mobilització.
Va ser absolutament desmesurada.
La protesta al principi era a les portes de l'Espaitec, un espai que anava a inaugurar el president de la Generalitat valenciana.
Després, eixa protesta es va traslladar al pàrquing de l'Espaitec, d'eixe edifici, es va traslladar al pàrquing per a fer-li una xiulada al president quan isquera en el cotxe oficial, d'eixe pàrquing, i ahí algú va tindre.
.
.
, va prendre la desafortunada i lamentable decisió de tancar els estudiants que havien entrat dins del pàrquing a xiular al president, de tancar-los allí.
Allí es va produir un forcejament, que fins i tot sembla que hi va haver algun ferit.
Evidentment, hi va haver un forcejament, perquè quan els estudiants van vore que els tancaven allí dins, van tirar a eixir, evidentment, i el forcejament es va produir entre els estudiants, que no volien quedar-se tancats dins del pàrquing, i la policia, que volia tancar-los dins del pàrquing.
Per tant, va ser una decisió absolutament desafortunada el decidir tancar eixes portes per a retindre els estudiants dins del pàrquing.
La imatge va ser absolutament lamentable, la imatge d'una universitat pública, en un edifici d'una universitat pública, on hi havien desenes d'estudiants retinguts en terra, tancats, sense poder eixir-ne, alguns assentats, altres tombats, perquè no els deixaven alçar-se, i això és el fet més reprovable que es va produir el dia 10 de setembre a la Universitat Jaume I de Castelló, eixa actuació policial, eixa retenció d'estudiants dins d'eixe pàrquing, i això és el que cal lamentar i reprovar.

Cal dir que també es va produir eixe llançament d'ous, que tant va eixir en premsa eixos dies, que eixe llançament d'ous va ser un fet individual i aïllat, que no va ser fruit de tot el món que estava allí protestant, que no formava part d'eixa protesta.
.
.
¡No, (inintel·ligible) .
.
.
!
, la protesta no era una convocatòria per a tirar ous al president, sinó com una convocatòria per a protestar contra l'augment de taxes.
Per tant, va ser un fet individual i aïllat, un fet que se va aprofitar per part de la dreta i per part del Partit Popular per a criminalitzar els estudiants i per a criminalitzar les protestes, i fins i tot per a criminalitzar-me a mi mateixa, com va fer el senyor Maluenda en aquesta cambra.

Per tant, cal dir que allò que és reprovable va ser l'actuació policial, que, si hi ha d'haver alguna sanció, la sanció hauria de ser per a aquell que va decidir.
.
.
, que va prendre la decisió de tancar les portes del pàrquing i retindre els estudiants dins d'eixe pàrquing i que, per tant, va provocar el capítol violent.
.
.
Per a eixa persona, si n'hi han d'haver sancions, tindran de ser, en tot cas, per a eixa persona, per a la persona que va decidir eixe desplegament policial, per a la persona que va donar l'ordre d'eixa actuació policial absolutament desmesurada, en cas d'haver-hi sancions, tindrien d'anar per ahí.
I, evidentment, en ningun cas per als estudiants, perquè, si ahí es va produir algun acte violent, l'acte violent el van protagonitzar les forces de seguretat que n'hi havia presents eixe dia, i no els estudiants i les estudiants de la Universitat Jaume I de Castelló.
Per tant, com dic, recolzem aquesta proposició no de llei.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Albiol.

Pel Grup Parlamentari Socialista, el senyor Víctor Sahuquillo té la paraula.

El senyor Sahuquillo Martínez:

Muchas gracias, presidente.

Los hechos que dan lugar a la proposición no de ley que presenta el Grupo Compromís son conocidos por todos los presentes y gran parte de la ciudadanía gracias a los medios de comunicación, así como la polémica suscitada.
El Grupo Socialista, como no puede ser de otra manera, condena cualquier tipo de agresión o violencia.
Los altercados, las agresiones a los bienes públicos y a las personas, no pueden tener el aplauso ni de este diputado ni del grupo del que forma parte.
La defensa de cualquier posición política, el contraste de ideas, la contraposición de los proyectos diversos que se encuentren en la sociedad, deben realizarse siempre desde el diálogo y el respeto, y mucho más en un espacio como la universidad, fuente de la conciencia crítica que necesita toda sociedad para progresar.
Pero es también merecedor de crítica el intento de crear un clima de opinión contrario a toda aquella persona o colectivo que proteste por el evidente y flagrante derribo del estado de bienestar que está llevando a cabo el gobierno del Partido Popular.

El 10 de septiembre, no se debe olvidar que una parte del estudiantado universitario de la Jaime I de Castellón expresaba legítimamente su rechazo a la política del gobierno de La Generalitat.
Los recortes en la educación pública, la subida salvaje de tasas universitarias, la reducción de la política de becas, son cada día objeto de rechazo por un mayor número de personas.
Estas protestas se suman a las de otros colectivos, como los dependientes, los funcionarios, los profesionales de la sanidad, las farmacias, los abogados de oficio.
.
.
Cada día más personas y colectivos expresan su rechazo a un gobierno que es incapaz de dar respuestas a los graves problemas que nuestra comunidad padece.
Intentar convertir este número creciente de protestas en objeto de ataques y descalificación genera un clima de crispación y tensión que pretende poner el foco de atención fuera de los verdaderos motivos: el rechazo cada vez más generalizado de la política desarrollada por el gobierno del presidente Fabra.

El gobierno de La Generalitat debería atender más a las causas que provocan el aumento progresivo de protestas que en extender un clima de crispación y deslegitimación de quienes ejercen su libertad de expresión y manifestación.
Generalizar cualquier protesta como sinónimo de altercado incrementa la tensión, las crispación, y no conduce más que a generar un clima irrespirable que solo contribuye a aumentar el desapego y el descrédito hacia la política y los políticos.
La llamada a la tranquilidad, a la normalidad, a entender que la protesta es también parte de las consecuencias de las decisiones de quien gobierna, debe presidir también la actuación del gobierno de todos los valencianos.

Así lo ha entendido la propia universidad, quien ha solicitado a la Conselleria de Gobernación la paralización de las sanciones administrativas que pueden derivarse por estos incidentes a los estudiantes que participaron.
La propia universidad ha abierto un expediente informativo para conocer y evaluar lo ocurrido el 10 de septiembre y fijar las responsabilidades a las que haya lugar, y el Grupo Socialista entiende que es preferible que sea en el ámbito de la propia universidad donde se evalúen estos acontecimientos y no utilizar los incidentes para extender un clima innecesario de crispación.
Compartimos la llamada del rector a la tranquilidad y al diálogo y entendemos que, estando abierto un expediente informativo en la propia universidad, la actuación de la Conselleria de Gobernación solo haría que contribuir a un innecesario clima de conflicto y tensión.

Por tanto, el Grupo Socialista va a votar a favor de la PNL y espera que el Partido Popular contribuya con su voto a demandar del conseller de Gobernación una actuación que no provoque un clima de mayor crispación y deje que sea la universidad quien dirima las posibles responsabilidades.

Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Sahuquillo.

Per part del Grup Parlamentari Popular, té la paraula la senyora Maira Barrieras.

La senyora Barrieras Mombrú:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Bé, senyor Ponce, en realitat.
.
.
, jo estava llegint la proposició de llei altra vegada, perquè, clar, la proposta de resolució parla de no tramitar cap tipus de sanció administrativa als estudiants pels fets ocorreguts el passat 10 de setembre a l'edifici Espaitec 2 de la Universitat Jaume I.
Evidentment, vosté s'ha posat ací a parlar de les taxes, de.
.
.
, això, crec jo que és de la comissió d'educació, però, bé, no passa res, està en el Diari de Sessions i si ací també es vol una miqueta de calaix de sastre, del que és esta comissió, doncs, jo no tinc cap problema que vosté diga el que crega convenient.
Però jo em vaig a centrar més que res en el que vosté ha dit.

Vosté de moment.
.
.
, ens parlen de la «inaudita presencia policial» dins d'un recinte universitari.
Jo voldria dir-li que, a banda que no vaig estar, no vaig estar però tinc gent molt coneguda que sí que ha estat i m'ho ha contat, però a banda jo també he llegit tota la premsa que va estar parlant del que va ocórrer allí.

Després també vosté parla de no alimentar més polèmiques estèrils i crispar més la situació.
Jo el primer que volia dir-li és que no considere que precisament siguem nosaltres els qui crispem la situació, ni incendiem els carrers; hi va haver en un ple unes paraules que van dir «ustedes este verano no van a tener bastantes porras para callar nuestra voz».
Això no ho vaig dir ni jo, ni cap representant del Grup Parlamentari Popular.
Però, bé, evidentment, això en la llibertat d'expressió i la llibertat de poder-se manifestar, això nosaltres no anem a anar mai en contra d'ella.

Però sí que voldria recordar-li, senyor Ponce, que es va agredir un agent de la policia autonòmica.
Després cinc agents de la policia autonòmica van eixir amb danys lleus.
També es va agredir un agent de la seguretat privada de la universitat.
I en paraules del mateix rector, que vosté comentava, dic amb paraules del mateix rector, perquè són entre cometes de premsa: «Pierden la razón con estas agresiones.
» Ja que vosté comentava el que deia el senyor rector.

I el senyor rector, tal com va informar, també entre cometes: «Los jóvenes trataron de acceder a la fuerza al edificio, llegando a romper parte de la puerta del parquin del mismo, intentando entrar por la azotea también.
En este momento el personal de seguridad de la UJI, -no la policia-, el personal de seguridad privada de la UJI intentó retenerles y al ver que no podían solicitaron la ayuda de los agentes de la policía autonómica que había acudido al acto, como siempre, para acompañar a las distintas autoridades.
» Per tant, per tant, jo crec, senyor Ponce, que està clar que no va a ser «la desmesurada presencia policial» el que va a la millor encoratjar eixos estudiants dels consell d'estudiants que s'està ací referint.

També voldria dir-li que jo, torne a insistir, respectant, com no podria ser d'altra manera, el dret a la manifestació, però també tenim notícies que de les persones, de les quinze persones que van ser identificades per l'autoritat policial, tan sols sis estan matriculades en eixa institució acadèmica, tan sols sis; la resta no tenien res que vore amb la UJI, ni amb les taxes.
Però, bé, també, evidentment, com s'ha comentat, cadascú pot manifestar-se on vullga i ajudar a qui vullga.
Però el que està clar és que són persones que, inclús la que ha estat tancada tenia antecedents penals, perquè és la seua manera d'anar de manifestació en manifestació a muntar el número i, bé, no és la primera vegada que se l'ha detingut i no és la primera vegada que ha estat condemnada.

Dit això, dit això, jo li demanaria, senyor Ponce, que retirara la proposició que ha presentat, però no per res, perquè és molt fàcil, és molt fàcil.
Ací hem de tindre en compte que la competència per a tramitar i imposar sancions administratives en este tema correspon a la delegació del govern.
O siga, vullguera o no vullguera la Conselleria de Governació és una cosa que li pertany completament a la delegació del govern.
Perquè els fets al·ludits constituïxen una qüestió de protecció de la seguretat ciutadana, pel que són competència absoluta de l'administració de l'estat.
I l'autoritat competent per a ordenar la incoació dels expedients sancionadors seria la delegació del govern, tal com estableix el 31.
3 de la Llei orgànica de 1992, de 21 de febrer, sobre protecció de la seguretat ciutadana.

Però a banda d'això, senyor Ponce, a banda d'això, els fets sap vosté que es troben baix pronunciament judicial.
Els fets estan a l'espera d'eixe pronunciament judicial del corresponent jutjat d'instrucció de Castelló que es va donar trasllat en el mateix moment.
En el nostre estat de dret les sancions administratives van completament subjectes al principi sancionador bàsic, que vol dir que impossibilita una doble sanció: la penal i l'administrativa per uns mateixos fets.

Així mateixa, l'actuació sancionadora de l'administració ve vinculada pels fets declarats provats per resolucions penals fermes, tal com estableix l'article 137.
2 de la mencionada llei.
En este sentit, també és doctrina del Tribunal Constitucional la impossibilitat que els òrgans de l'administració duguen a terme actuacions o procediments sancionadors en aquells casos en què els fets puguen ser constitutius de delicte o falta segons el codi penal o les lleis penals especials, mentre l'autoritat judicial no s'haja pronunciat sobre ells.
Per tant, jo li demanaria, senyor Ponce, que nosaltres, a banda que la conselleria no és l'òrgan competent, que s'hauria de pronunciar la delegació, però a banda és que ni tan sols la delegació no ho pot fer perquè es troben baix pronunciament judicial.

Per tant crec, després d'haver explicat el que crec que vosté volia explicar i tots els grups parlamentaris volien explicar i parlar de taxes i parlar de la queixa i parlar de les beques i tot el que estem acostumats a sentir, igual que nosaltres estan vostés acostumats a sentir, el que s'han augmentat… Bé, això ja està dit, però jo sí que li demanaria al senyor Ponce, per lògica, per lògica aplastant, que retirara esta proposició no de llei.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Barrieras.

Senyor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

A ver, señores del PP, están ustedes reconociendo que hay motivos para la indignación y nosotros no hemos hecho más que detallar más o menos algunos de estos motivos por los que se convocó esta propuesta, esta protesta quiero decir, que fue el origen de los incidentes.

Dicen que retiremos la propuesta.
Nuestra propuesta es lo mismo que proponía el mismo rector, que era que por parte de la Conselleria de Gobernación no hubieran sanciones administrativas.
Y eso es lo que estamos proponiendo.
Por lo tanto, que haya investigación judicial, que la sanción corresponda a delegación de gobierno, no implica que la Conselleria de Gobernación pueda o no sancionar.
Y lo que estamos aquí proponiendo es instar, que Les Corts insten la conselleria a no seguir adelante con sanciones administrativas.

Yo he hablado de «inaudita» presencia policia» no de «desmesurada», que es lo que usted ha mencionado.
Yo he hablado de «inaudita», no de «desmesurada» presencia policial.
Es obvio que el presidente y altos cargos tienen que llevar su seguridad privada, pero como pasa aquí no vemos un agente uniformado de policía escoltando, ni increpando de alguna forma, incomodando a la gente.

Es obvio que cuando hay una protesta que es lícita y al mismo tiempo hay una presencia policial que no se entiende demasiado se crea crispación.
Y se puede entender que alguien tenga actos que sean reprobables.
Eso no está en discusión.
Lo que también está claro es, como nos ha informado aquí nuestra compañera diputada, pues lo que crispó realmente los nervios y lo que era parece que bastante injustificado, era la retención de todas estas personas en un garaje en condiciones más que reprobables, sentados o tumbados en el suelo sin dejar de moverse durante mucho tiempo cuando, bueno, lo único que había habido era una propuesta, una protesta, perdón, y ya digo que un lanzamiento anecdótico y, como bien se ha recalcado, individual y puntual de algunos huevos.

El hecho de que seis de los quince identificados sean estudiantes implica que, bueno, la sociedad se solidariza y obviamente cuando hay una protesta de discapacitados irá gente de otros sectores a apoyarla, lo mismo que está pasando con Ferrocarrils.
Lo que pasa es que, bueno, ustedes han tenido la virtud, entre comillas, de hacer que toda la sociedad, cada colectivo individualmente pero a todos los niveles, pues haya un nivel de enfado, de descontento, de crispación importante, porque en el mejor de los casos se está bajando mucho el poder adquisitivo de la familia y, en el peor de los casos, se está abocando a la marginalidad a muchos miles y miles, por no hablar ya de millones de personas, con estos niveles que tenemos de paro y cada vez con menor cobertura social de los problemas que tenemos encima de la mesa.
Entonces, pues, bueno.

Y el hecho de que uno de los identificados tuviera antecedentes penales, ya usted lo considere un alborotador o un delincuente o no sabemos muy bien qué, esto no deja de acabar de criminalizar a todo el que protesta, porque, como bien hemos visto, y es algo que no es un secreto, han sido como poco decenas de ciudadanos los que han sido golpeados violentamente por estar teniendo un acto de protesta pacífico en cualquier punto de la ciudad.

Y, bueno, yo personalmente aquí, a cincuenta metros, sufrí una agresión policial cuando aquí las Cortes no estaban reunidas, que era lo único que se les podía imputar, las Cortes no estaban reunidas, porque yo había ya acompañado a mis familiares fuera y volvía, y lo único que hacía era hablar con ciudadanos que estaba ahí pacíficamente manifestándose y ni siquiera manifestándose ahí era una concentración, no había ni gritos, no había ningún tipo de tal.
Y la policía actuó con violencia sin justificación.
Y lo puedo decir aquí y en cualquier otro sitio.

Quiero decir, claro, que yo podía haberme rebotado a ese policía y haberle pedido explicaciones, habría recibido un palo o dos o tres y más y habría sido identificado.
Y ya estaría identificado como este, como esta persona de aquí.
Es que ustedes dicen que porque hubiera una persona con antecedentes ya hay que descalificar la protesta, son alborotadores profesionales, ya, bueno… Dejan caer todo esto.
Entonces, dejemos las cosas en su sitio.

El senyor president:

Senyor Ponce…

El senyor Ponce Guardiola:

¿Se me acaba el tiempo?

El senyor president:

Sí.

El senyor Ponce Guardiola:

Pues nada, acabo en veinte segundos.

El senyor president:

No li s'acabava, li s'ha acabat ja, però continue.

El senyor Ponce Guardiola:

Acabo enseguida.

No descontextualicemos.
O sea, aquí hay una protesta estudiantil ante una subida de tasas, una reducción de becas y una política que no comparte la gran mayoría del colectivo estudiantil.
Se produce una protesta, un hecho puntual de violencia de baja intensidad, no sé cómo calificarlo, el hecho de arrojar algún huevo, no eran piedras, no eran botellas, era un huevo.
.
.
(Remors) No, no.
Es que era lo criminalizable.

Y lo único que les pedimos es sumarnos a la propuesta del rector de que no haya sanciones administrativas por parte de la Conselleria de Gobernación.
Ustedes pueden contribuir a rebajar la crispación o pueden ayudar a mantenerla con el simple hecho de votar.
Piensen que puede ser cualquiera de sus hijos los que estuvieran inmersos en aquella protesta.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ponce.

Senyora Barrieras, per a tancar el debat.

La senyora Barrieras Mombrú:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Menys mal que no eren més que ous.
Perquè, clar, és que vosté, senyor Ponce, ens diu que la policia… Si jo m'he equivocat, perquè estava llegint, jo crec que he dit «inaudita», perquè ho estava llegint d'ací, però, bé, si he dit «desmesurada» ho rectifique, inaudita presència policial dins d'un recinte universitari.
És que, torne a insistir, primer la crispació, com vosté diu, a mi no me la dóna.
Jo veig policia en un recinte i me dóna tranquil·litat, no sé vosté si li dóna crispació, a mi em dóna tranquil·litat, a mi em dóna tranquil·litat.
Per tant, no entenc com uns estudiants poden tindre crispació, si el que van és a, com està completament regulat, a manifestar-se davant d'un president de La Generalitat i a demanar i a presentar les seues pancartes en una manifestació completament, per part de delegació, autoritzada i no tenen el perquè tindre cap tipus de crispació.

Després jo li he llegit i crec que no m'ha sentit o no m'ha entés, però jo li he llegit perfectament el que va dir el rector.
El que va dir el rector és que van tots els joves accedir a la força a l'edifici.
Jo no veig que amb el que diu el rector, perquè jo me vaig a fiar del que diu el rector, que crec que és la persona que pareix que entre els dos volem portar les seues paraules ací.
El que va dir el rector és que van ser els propis joves els qui van accedir a la força a l'edifici, no que la policia va anar a vore a quins joves es carregava, van ser ells.
Per tant, la crispació no crec que la fera la policia sinó que la deveren fer els joves que estaven ahí.
Van trencar la porta del pàrquing.
I va ser el propi personal de seguretat, la privada, la que va a anar a parar a eixos manifestats, que no estaven comportant-se com es devia.

I a banda que no van poder i van pegar-li una pedrada o no sé què, perquè les fotografies que vosté diu del pàrquing jo les he vistes i jo no he vist a ningú tirat per terra, els he vist sentats en el pàrquing, però, bé, pot ser que en les fotografies no hagen eixit, això jo no li ho vaig a discutir perquè jo no estava.
Però les fotografies que veig on estava el rector allí sentat parlant amb ells.
Però el que és evident és que com no van poder els de la seguretat privada no van poder parar-los, perquè inclús volien entrar pel terrat, és quan van demanar ajuda a eixa policia autonòmica.

Per tant, jo crec que no estem veient el mateix o no estem amb les mateixes ulleres o no estem llegint les mateixes paraules del rector.
Perquè, torne a insistir, això no ho dic jo, ni cap de les persones que jo conec que van estar ahí.
Ho diu el rector en premsa i entre cometes.

Per tant, jo torne a dir-li, senyor Ponce, que evidentment que n'hi ha crispació com s'ha sentit ací.
Evidentment, ha d'haver crispació, senyor Ponce.
Si n'hi han vuit anys, vuit anys que s'ha estat contenint la gent per no eixir al carrer, perquè eren tots de la mateixa banda.
I ara, doncs, clar, quan els pantans es desborden, doncs, clar, ixen al carrer; vuit anys de contencions han portat ara al desbordament total.

Però, bé, torne a insistir, en això no vaig jo a criticar res, perquè està completament reconegut el dret a manifestar-se, però d'una manera civilitzada.

Però, a banda de tot això, a banda de tot això, senyor Ponce, des del desconeixement que creia jo que tenia vosté, inclús jo, perquè jo no sóc advocada, però, bé, li ho he dit que no es pot ni volem.
.
.
O siga, es que ni queriendo, ni queriendo, perquè no és el que ha de fer la Conselleria de Governació.
Li correspondria, si tot, a la delegació del govern; però, en estos moments, tampoc.
Li ho he explicat en la primera intervenció, li ho torne a explicar ara.
Jo, insistisc.
.
.

Jo no sé si és que el presentar esta proposició els donaria, a la millor, més vots davant dels estudiants; però jo crec que ne tenen molts, no fa falta que presente estes proposicions que, per a mi, estan fora de lloc.
Perquè és que no, és que.
.
.
Mire, és que ni volent, senyor Ponce.
És que si la votàrem a favor faríem el ridícul -i no volem fer el ridícul- perquè no correspon a la Conselleria de Governació.

Per tant, nosaltres el ridícul no farem i anem a votar en contra.
Però que quede clar que anem a votar en contra per tot el que he explicat.
Perquè, després, és molt bonic anar als estudiants i dir: «Mira el que ha votat en contra el Partit Popular.
» De pas que els ensenya això, els ensenya tota la intervenció; i, aixina, tots sabrem per on passem.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Barrieras.

Finalitzat el debat, passem a votació la presa en consideració -o no- de la Proposició no de llei sobre la suspensió de qualsevol tipus de sanció administrativa als estudiants de la Universitat Jaume I pels fets ocorreguts el 10 de setembre en l'edifici Espaitec del complex universitari.
Vots a favor de la proposició no de llei?
5 vots.
Vots en contra?
8 vots.
Senyories, queda rebutjada la proposició no de llei.

Proposició no de llei sobre l'obligatorietat de la inclusió d'un menú econòmic en tots els serveis de restauració que ocupen sòl públic, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 35.
073, BOC número 109)

El senyor president:

Passem al següent punt de l'ordre del dia: presa en consideració de la Proposició no de llei sobre l'obligatorietat de la inclusió d'un menú econòmic en tots els servicis de restauració que ocupen sòl públic, que presenta el Grup Parlamentari Compromís.

Per a la defensa de la proposició, té la paraula el senyor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Bé, vaig a llegir la proposta, que és molt clara.

Tant l'administració autonòmica com les corporacions locals cedeixen sòl públic on s'instal·len serveis de restauració.
Un exemple molt clar és la platja, on els restaurants estan ocupant sòl públic a través d'una llicència.

Des de Compromís entenem que el sector empresarial que es beneficie d'una llicència pública ha de complir amb una compensació cap a la ciutadania, que s'hauria de traduir, en el cas dels serveis de restauració, en garantir l'existència d'un menú econòmic que permeta que les instal·lacions en sòl públic siguen gaudides per tots els sectors de la societat.
I és per això que presentem la següent proposta de resolució:

«Les Corts insten el Consell que regule l'obligatorietat de tots aquells serveis de restauració que ocupen sòl públic de comptar amb un menú econòmic que continga, almenys, un plat principal, amanida, beguda i postres al preu màxim de huit euros, IVA inclòs.
»

Bé, la justificació és clara, està ficada en la mateixa exposició de motius.
I, bé, si tots aportem.
.
.
, la societat en el seu conjunt cedix un terreny perquè algú tinga una activitat privada, és just que tota la ciutadania tinga, almenys, la possibilitat d'usar eixa instal·lació i de gaudir de l'entorn en què s'ubica; perquè, clar, normalment estes instal·lacions estan ubicades en llocs on la gent va sovint.

Poden ser instal·lacions esportives, per exemple, no?
, que a tots els pobles les tenim, on també hi ha un bar o un restaurant.
I, bé, eixa instal·lació està gaudint d'un espai públic que hem pagat entre tots i que, per tant, tots, d'alguna forma, hem de tindre opció a gaudir d'ell.

I altres casos, com la línia costera, per exemple, o instal·lacions que estiguen ubicades en espais naturals o en llocs emblemàtics, doncs el mateix, el mateix raonament.
Ahí tot el món pot anar i fer-se un menú de luxe i.
.
.
, bé, qui puga permetre-se'l.
Però el que també cal tindre la possibilitat és que la gent que no tinga eixa disponibilitat econòmica, doncs, puga fer-se un menú raonable, que és una qüestió com la que estem proposant ací, una amanida i un plat principal, beguda i postres a un preu raonable que, en tot cas, podríem discutir, si fóra eixe el motiu de discrepància en el debat d'esta proposta.
O siga, que.
.
.
Bé.

Un tema que ha estat damunt de la taula molt de temps i que s'ha discutit molt és el tema dels xiringuitos de la platja.
Bé, estan ubicats en un espai públic.
Estan al costat d'un passeig marítim, que hem sufragat entre tots.
I, clar, que només puguen anar ahí a fer-se un dinaret la gent que tinga recursos econòmics per a pagar un preu més o menys important.
.
.
, doncs, això no és just.
Tota la població té dret a això, poder fer-se un dinar ahí al costat de la mar; encara que, clar, qui tinga capacitat de pagar-se la mariscada o l'arròs de llamàntol, doncs que ho faça; però qui no, que tinga la possibilitat de tindre un dinar digne, només que per poder gaudir de la instal·lació que hem sufragat entre tots -en este cas, el passeig marítim- i de la platja, que és un bé comú.

Bé, doncs, jo crec que no fa falta més justificació.
Espere el recolzament de tots els grups.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ponce.

Senyora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Sí.

Anem a, simplement, dir que des d'Esquerra Unida anem a votar favorablement a aquesta proposició no de llei.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Albiol.

Senyor diputat, té la paraula.

El senyor Tena García:

Moltes gràcies, president.

Bé, jo voldria entrar un poc en el fons del tema, perquè, evidentment, no és gens fàcil valorar una proposició no de llei molt genèrica.
Molt genèrica perquè, evidentment, ha comentat -i està en l'exemple en la proposició- la platja; però ací estem regulant absolutament tot, tot, edificis públics que contenen serveis de restauració, cafeteries que estan en sòl públic en absolutament tot l'espai dels municipis de la Comunitat Valenciana.

I, evidentment, jo faria.
.
.
, no sé si ells en la proposició fan esta distinció, que pareix que no perquè està redactada de manera molt senzilla.
Però, evidentment, nosaltres entenem que no se pot ficar en el mateix lloc edificis públics que tenen unes concessions i que, evidentment, en moltes d'elles ja estan regulats els preus pels quals la gent que va allí se pot prendre un menú o qualsevol cosa, també, d'aquells restaurants, cafeteries, que estan usant sòl públic en terrasses i que estan pagant unes taxes.

No se diu res de la correlació, que evidentment s'ha de tindre en compte, de la quantitat que paguen per estes concessions -que jo desconec, evidentment-, poden ser elevades o poden ser no tan elevades.
Que, evidentment, han de tindre una correlació, el que pague qualsevol restaurant privat o en sòl públic per eixa concessió o per eixe lloc on ubique la terrassa en els preus que poden tindre en els menús.

Jo crec que la intenció és bona.
I, evidentment, estem a favor que tot el món puga gaudir d'anar a la platja o d'anar a qualsevol poble i poder fer-se un menú raonable.
Però també és veritat que n'hi han uns negocis privats que, en alguns casos, els lloguers que paguen o inclús les taxes o les concessions que paguen difícilment podrien fer sostindre's el negoci.

Evidentment, és un tema que no se pot valorar tant genèricament com és la proposició, sinó que.
.
.
Jo crec que tots sabem que la crisi ha provocat una rebaixa dels preus dels menús.
Pràcticament, per eixe preu, en ple centre de València.
.
.
; jo l'altre dia mateixa vaig estar en una terrassa en ple centre i me va costar vuit euros el menú.
.
.
; que evidentment fa que, bé, que.
.
.
A mi.
.
.
, crec que no és bona una obligatorietat tant genèrica per a regular un tema, com dic, tan complicat.

El fons, la idea és bona.
El fons potser siga bo, però deuria matisar-se on sí se pot portar endavant i on no, per, evidentment, perjudicar un sector que també ho estan passant molt mal en la crisi i que fer una obligatorietat tan genèrica podria, en este cas, perjudicar.

Per això, el meu grup s'abstindrà.
No obstant, doncs, bé, se podria valorar més detingudament fer una regulació no tan genèrica, sinó més particular en casos com, a la millor, la platja d'ací de València -desconec el cas del que paguen estes concessions i els preus dels menús que tenen.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Tena.

Pel Grup Parlamentari Popular, té la paraula la senyora Amorós.

La senyora Amorós Granell:

Gracias, presidente.

Mire, señor Ponce -perdón por la voz, pero estoy un poco afónica-, cada grupo tiene absoluta libertad para presentar las iniciativas que considere.
Pero, con todo respeto, señor Ponce, esta propuesta no pasa de ser una mera ocurrencia.

Esta iniciativa parece que lo único que quiere sea obtener algún tipo de rédito mediático, a lo que ustedes están tan acostumbrados.
¿Qué objetivos plantean, más allá de llamar la atención?
Me gustaría que luego me los explicara.
¿Cuántos puestos de trabajo se podrían crear con esto, señor Ponce?

Mire, estos establecimientos ya pagan una cantidad económica por la concesión administrativa, como ha dicho antes el señor Tena.
En estos momentos de una grave crisis económica, muchos están intentando sobrevivir a toda costa, y no necesitan mayores dificultades.
Si el número de clientes disminuye, yo creo que será el propio establecimiento el que debe acordar su propia estrategia, ¿no le parece?

Seamos serios.
Estamos hablando de la iniciativa privada, de las pequeñas y medianas empresas, de quien arriesga su dinero y ahorros para poner en marcha y mantener un negocio y dar trabado.
Eso es de lo que estamos hablando.

Una obligación como la que proponen supondría un ataque a la iniciativa privada y a la pequeña y mediana empresa, y generaría un seguro retroceso en las expectativas de puesta en marcha de nuevos negocios y dudas e inseguridad jurídica en los actuales establecimientos.
Piénselo, señor Ponce.

Nuestros establecimientos destacan por la calidad de sus platos.
Y, por eso, entre otras razones, vienen miles de turistas a nuestras costas y ciudades.
¿También quiere que no vengan?
¿También quiere que no vengan?

Continuamos.
Hay bares y restaurantes, como decía el señor Tena, en que ofrecen menús… Si yo en Castellón por 7,50 euros como menú, y no me tienen que decir si es de ensalada o tal; me como menú por 7,50 euros.
No hace falta que obliguemos, la gente ya sabe lo que tiene que hacer.

Ustedes pretenden obligar a establecer uno de ocho euros; incluso dicen lo que tiene que contener dicho menú.
El colmo del intervencionismo.
Estamos en una democracia, señor Ponce, y no en un régimen confiscatorio.
Piénselo.
Tanto que hablan ustedes de eso, piénselo un poquito.

Dejemos que la iniciativa privada, que la pequeña y mediana empresa trabaje como mejor considere, que lo está haciendo en estos momentos.

Los autónomos y pequeños empresarios son la principal fuente de creación de empleo en este país.
Y las administraciones lo que tenemos que hacer es ayudarles a crecer y potenciar las iniciativas que mejor favorezcan su desarrollo; creo que para eso es lo que estamos, para favorecerles, para favorecerles.
Gravarles con más impuestos, una obligación como el menú que plantean, yo creo que no es una buena opción ni una buena salida.

Además, su proposición no de ley es tan absurda que hay servicios de restauración en suelo público que no ofrecen menús, sino que tan solo ofrecen refrescos, cafés o aperitivos.
¿Éstos que hacen, señorías, cerramos?
, porque como no ofrecen menús… Nos vamos a poner al absurdo.
Es que, como es absurdo, vamos a ponerlo al absurdo.

Existe, además, cierta normativa -que usted debería saber- que está vinculada al estado, a los ayuntamientos, donde el Consell no puede intervenir.
Se la voy a decir, por si no lo sabe.
Mire, el Decreto 7/2009, de 9 de enero, del Consell, regulador de los establecimientos de restauración de la Comunidad Valenciana, modificado por el Decreto 54/2010, de 31 de marzo, en su artículo 16.
1 dice: «Los titulares de restaurantes y bares con comida fijarán libremente los precios de los servicios que oferte y proporcionarán al consumidor información sobre el precio concreto, incluidos los impuestos.
»

No me voy a extender más, porque creo que el tema está bastante claro, está bastante claro.

Yo creo que lo que tenemos que hacer, desde el Consell -y lo que estamos haciendo-, es hacer políticas realistas y en beneficio de la sociedad, y no demagógicas y de escaparate, como las que ustedes suelen hacer.

Muchísimas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Amorós.

Senyor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, presidente.

Podría entender una crítica similar a la del Partido Socialista, que dice que la proposición es ambigua y debería de concretarse un poco más.
Quizás, si la hubiéramos hecho con tiempo, pues, podríamos haber llegado a un acuerdo, porque no creo que sea esto un sinfín de posibles posibilidades, sino, pues, eso…

Estamos hablando de, por ejemplo, instalaciones de hostelería que están ubicadas en suelo público junto a paseos marítimos y playas, otro tipo de instalaciones podían ser las que están ubicadas en espacios naturales protegidos, o su inmediación, o espacios forestales de relevancia.

Y, bueno, nadie se sorprende de que los precios aquí, en este restaurante, estén regulados, ¿eh?
, o en una universidad, donde se utilizan unas instalaciones públicas, nadie se sorprende de esto.
¿Por qué?
Porque existe un beneficio por parte del empresario al usar unas instalaciones que ya están en uso, que tiene asegurado cierta clientela y, por tanto, claro que se pueden regular los precios en estos establecimientos.

No hay demagogia, y esto no es política de escaparate, esto sencillamente es intentar eso, que si yo voy a la playa el día 28 de un mes, si tengo capacidad y me ha sobrado dinerillo durante el mes, pues puedo hacerme el menú que me dé la gana, pero que si no, pueda darme un paseo y, luego, pegar un bocado con dignidad.

Ahora mismo, en todos los establecimientos de la playa, si no existe este tipo de medida que nosotros proponemos, pues, seguramente, no habrá un menú de estas características.
Y lo de la ensalada y plato y postre es lo más básico y lo más.
.
.
bueno, parece que es la alimentación -digamos- básica y aconsejable a todos los niveles, estoy hablando de los nutricionistas y demás, ¿no?

Entonces, bueno, es una orientación, lo mismo que el precio, que ya le he indicado que era un precio razonable, asumible, de un menú, que entre semana puede estar así en muchos sitios de la ciudad, y, en fines de semana, pues no suele ser de esa misma cuantía.
¡Claro!
, pero, ustedes directamente que si, bueno, inseguridad jurídica, lo de las cargas a los empresarios, que estamos hablando de un régimen confiscatorio, que si es tan absurda nuestra propuesta.
Pues -insisto- es sencillamente eso; yo, si me voy a la Font Roja de Alcoy, y estoy allí arriba, o paso por el precio del menú que ha establecido -que ahora mismo desconozco cuál es-, pero seguro que no tengo un menú asequible de estas características.
Ya le digo yo que ahora mismo no lo sé pero, desde luego, no de estas características.
Eso sí lo sé.

Y, bueno, en cualquier caso, pues eso, quien quiera hacerse el plato típico, el segundo plato, el postre especial, beber un gran vino y no se qué, y se lo pueda permitir, ¡fantástico!
, y, quien no, que tenga la opción de tener una comida digna, con su mesa y en su silla, y no estar abocado a comerse un bocadillo en un área recreativa o a incrementar riesgos como -que ha pasado tantas y tantas veces- en áreas recreativas donde la gente, con el ánimo de pasar un día en el campo y tener una comida económica, pues enciende fuego y se crean riesgos que en algunos casos han llevado a catástrofes.

Entonces, de absurda, de absurda nuestra propuesta, ¡nada!
Es sencillamente pensar en un sector de la población que tristemente, y debido a sus políticas cada vez es mayor, la gente no puede permitirse ciertos lujos y lo único que proponemos es que quien vaya a la playa, a un espacio natural, o al polideportivo del municipio de que se trate, pues tenga un menú asequible.

Si usted considera absurdo que todo el mundo pueda optar a una alimentación básica en un espacio público que pagamos entre todos, pues no sé qué es lo que consideran ustedes lógico, lo lógico es que todo el mundo tenga un dinero suficiente para pagarse el menú que esté disponible en ese momento.

Insisto en que es una medida para que todo el mundo, todo el mundo, pueda optar a comer en una instalación donde se ha utilizado espacio público y que está, normalmente, en lugares más o menos emblemáticos o en lugares atractivos y que la gente utiliza para el ocio y el esparcimiento; si al mismo tiempo se puede comer allí, pues yo creo que muchísimo mejor, si no, pues eso, se podrán permitir la comida los de siempre -cada vez menos, ¿eh?
- y la mayoría podrá o no optar a esto en función del escaso colchón económico que tenga que, dada las circunstancias, cada vez va a ser menor para la mayor parte de la población.

Esto es todo.

Gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ponce.

Per a concloure el debat, té la paraula la senyora Amorós.

La senyora Amorós Granell:

Muchas gracias, señor presidente.

Mire, señor Ponce, es que es demagogia, demagogia, demagogia, y más demagogia, y más demagogia.

Mire, yo le voy a hacer una propuesta ya que ustedes.
.
.
, además, usted sabe hacer un tótum revolútum.
Hoy, aquí, mi compañera habla de educación y estamos en gobernación; yo estoy hablando de turismo y estamos en gobernación; y, cuando toca la pilota valenciana, aleshores, aleshores, ha de ser en un altre lloc.
(Remors i rialles) Però, aleshores, com són les senyes d'identitat que toquen ací, però vostés tenen la quadribarrada, doncs, aleshores, no toca ací.

És que cada vegada és demagògia, demagògia, i mos canvien.
.
.
Hui toca la camiseta dels menús dels huit euros.
És que, al final, al final, fan parlar als muts, al final, fan parlar als muts, de veritat li ho dic.
Però jo li faria una proposta.

¿Per què a Sueca, on governen vostés, ¡vostés!
-allí governen vostés-, per què no fan la proposta?
Faça una proposta que al Perelló, que està el xiringuito, el xiringuito, i, bé, i en molts llocs, que en bipartit, en tripartit o el que siga, on vostés estan, que també n'hi ha xiringuitos, ¿per què no fan una proposta que allí se facen menús de huit euros?
Facen la proposta, proven-ho, i, a la millor, si ix bé.
.
.

Però, anem a vore, ¿vosté se pensa que en molts llocs, hui en dia, amb la que està caiguent.
.
.
¡I que no és culpa nostra!
¡Que ho tenim heretat!
¡Que ja està bé que mos tiren la culpa de tot!
, ¿eh?
Que no tenim la culpa de tot.
I ací cal dir-ho claret, i jo sóc molt clareta per a dir les coses, ¿eh?
(Veus) De quasi tot, bé, sí, a Kennedy també el vam matar mosatros, vam ser mosatros també el que el vam matar.

¡Faça vosté la proposta!
¡Facen-la!
Que vostés diuen, «haz lo que yo digo pero no lo que yo hago.
» ¡Sobretot on governen!
Quan governem mosatros ho fem tot fatal, ¡fins els menús!
, i mos han de dir el que hem de menjar.
¡Escolte que, hui en dia, per huit euros no se mengen només una ensalada i el que vosté diu, se mengen més coses!
I, si no, ¡proposen-ho on governen vostés!
¡Proposen-ho!
¿Per què no ho fan?
¿Per què no ho fan?
I només ho fan quan.
.
.
¡No!
¿Per què no ho fan?
¿O és que als poliesportius, o és que als centres de la tercera edat no se fan eixos menús?
¡Clar que se fan!
El que passa és que això no interessa dir-ho, això no interessa dir-ho.

Vostés només volen avaluar els temes socials, se fiquen la camiseta dels temes socials tots els dies, ¡tots els dies!
Però, ¡fiquen-se-la també on governen!
¡Fiquen-se-la!
I no li agrada que li fiquem exemples, això no els agrada gens, però jo els els vaig a ficar perquè vostés tots els dies mos fiquen exemples, jo també els els fique.

Ajuntament de Sueca, pressupost 2013 -tan socials que són vostés-, partida de gasto social, 15.
000 euros, ¡perfecte, ¡de categoria!
; partida destinada a festes, 264.
000 euros, ¡estupend!
; i ja, la destinada a les televisions és la que m'encanta.
(Veus) Perdó, vostés també parlen del que toca i el que no toca en les proposicions no de llei, ho sent molt.
¿Val?

El senyor president:

Senyor Ponce, la senyora Amorós està en el torn de paraula.
A vosté ningú l'ha interromput.

La senyora Amorós Granell:

Aleshores, anem a vore, anem a vore.

El senyor president:

Està dins del temps.

¡Faça el favor!
, no la interrompa.
Ella utilitza uns arguments que a vosté no li agradaran, però són arguments de defensa de la seua oposició.

La senyora Amorós Granell:

Mire, senyor Ponce, no podem obligar, podem suggerir, i, en este moment, no fa falta ni el suggeriment, ja que tots els professionals que se dediquen a la restauració ja inclouen menús econòmics.
¡No els fa falta que els diguem el menú de tota la setmana i el que hem de ficar també!
¡No fa falta que ho diguen!
¡Ja ho saben!
, ¿eh?

Miren, los de turismo, tanto nacional como extranjero, quieren tener una oferta gastronómica variada, por eso tenemos que ofrecer una oferta variada, menús económicos -que ya los hay- y menú de todo tipo, como no podía ser de otra manera.
Y es la iniciativa privada, la pequeña y mediana empresa, la persona que arriesga su dinero con su negocio quien debe decidir qué estrategia de precios quiere pagar (veus) -yo me callo cuando usted habla- para su establecimiento, y que necesita toda la ayuda que esté en nuestra mano, todo lo contrario de los palos en la rueda del crecimiento económico que ustedes colocan con este tipo de iniciativas populistas, ineficientes e improductivas, señor Ponce.

Los valencianos reclaman una oposición útil, útil y constructiva, que se dedique a colaborar con el gobierno valenciano mediante la aportación de propuestas válidas, responsables y razonables.
Y ésta, desde luego, no lo es.

Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Amorós.

Finalitzat el debat, passem a votació la proposició no de llei sobre l'obligatorietat de la inclusió d'un menú econòmic en els servicis de restauració.
¿Vots a favor de la proposició?
2 vots a favor.
¿Vots en contra?
7 vots en contra.
¿Abstencions?
3 abstencions.
Queda rebutjada la proposició.

Finalitzats els punts que estaven contemplats en l'ordre del dia, senyories, s'alça la sessió.

(S'alça la reunió a les 12 hores)