DS-009%20macro.html





Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 14 de setembre de 2011.
Comença la sessió a les 10 hores i 35 minuts.
Presideix el president de les Corts Valencianes, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer.
Sessió plenària número 9.
Primera reunió.

El senyor president:

Molt bon dia, senyores i senyors diputats.

S’obri la sessió.
(El president colpeja amb la maceta)

La presidència accepta l’oferta de Les Corts i declara obert el període de sessions.

D’acord amb l’article 59 del reglament he de comunicar a la cambra que durant les darreres vacacions parlamentàries, la Diputació Permanent no s’ha reunit.

La Mesa de Les Corts se reuní el dia 29 d’agost.
D’acord amb l’article 34.
1 tercer del Reglament de Les Corts, en nom de la mesa, vull formalment comunicar a la cambra que el compte general de Les Corts i del Síndic de Greuges corresponent a l’exercici pressupostari de l’any 2010, una vegada complet i amb el tràmit d’audiència.
.
.
, se féu en la Comissió de Govern d’Interior.
Ha estat aprovat per la Mesa de Les Corts en la reunió del dia 22 de maig del 2011 i es troba publicat en el butlletí oficial de Les Corts número 10, pàgina 810.

Jurament o promesa d’una diputada

El senyor president:

El primer punt de l’orde del dia és: jurament o promesa de la diputada il·lustre senyora María Teresa Parra Almiñana.

Il·lustre senyora diputada, jureu o prometeu que aitant com tindreu el càrrec de diputada acatareu la Constitució i l’Estatut d’autonomia sense engany i guardareu fidelitat a La Generalitat?

La senyora Parra Almiñana:

Jure.

El senyor president:

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

Compareixença del conseller de Governació

El senyor president:

Segon punt de l’orde del dia: compareixença de l’honorable conseller de Governació, senyor Serafín Castellano, per a informar sobre les línies generals de la política que durà a terme la conselleria en aquesta legislatura, sol·licitada a petició pròpia.

Té la paraula l’honorable conseller de Governació, senyor Serafín Castellano.

El senyor conseller de Governació:

Bon dia.

Molt excel·lent president.

Senyories.

Es un gran honor para mí comparecer ante el pleno de estes Corts para informar a petición propia sobre las líneas generales que llevará a cabo la Conselleria de Gobernación en la presente legislatura.

Las elecciones del pasado 22 de mayo configuraron unas nuevas Corts en las que el Grupo Parlamentario Popular ha consolidado y aumentado su mayoría parlamentaria, fruto del enorme caudal de confianza que los valencianos han otorgado al Partido Popular y a su proyecto político.

La victoria amplia en las urnas dio al Partido Popular el inequívoco mandato de conformar nuevamente gobierno renovado, fuerte y ambicioso para liderar los destinos de la Comunidad Valenciana de acuerdo con el programa electoral mayoritariamente apoyado por los ciudadanos.

Quisiera expresar con mis primeras palabras el agradecimiento a Francisco Camps que al inicio de la legislatura renovó su confianza en mi persona como miembro del Consell y expresar el sentimiento de responsabilidad y de gratitud al president de La Generalitat, Alberto Fabra, por la confianza de haberme honrado en ratificarme en el cargo.

Constituye un verdadero privilegio para mí formar parte de un Consell compuesto por valencianos dispuestos a dejarse la piel y comprometidos con el presente y futuro de todos nuestros conciudadanos, liderado por el presidente Alberto Fabra, que sirve a esta tierra con una gran pasión y dedicación.

Inicio esta legislatura como conseller de Gobernación con ilusión renovada, con intacta vocación de consenso y de alcanzar acuerdos y con la voluntad decidida de servir a la ciudadanía y de no defraudar la confianza que el pueblo valenciano ha depositado en nosotros.

Mi equipo y yo tenemos la firme determinación de dar lo mejor de nosotros mismos a este proyecto, de dedicarnos a nuestra tarea con esfuerzo y trabajo intenso y con el máximo afán de servicio a los ciudadanos para cumplir con las responsabilidades que el president de La Generalitat nos ha encomendado.

Soy consciente de que nos encontramos ante una difícil situación política, económica y social a nivel autonómico pero también y, sobre todo, a nivel nacional.
En estos momentos la sociedad española está sufriendo las consecuencias de una política marcada por la inestabilidad y por decisiones coyunturales e improvisadas que han provocado la desconfianza, el descrédito hacia las instituciones y hacia la clase política.

Las comunidades autónomas debemos de acometer las reformas y tomar las medidas precisas asumiendo la responsabilidad que nos corresponde pero, sobre todo, también resulta necesario un cambio de rumbo en el Gobierno de España para adoptar, sin demora, las reformas estructurales necesarias que permitan a España salir de esta crisis de forma inmediata y a los ciudadanos para recuperar su confianza en las instituciones.

Así, el próximo 20 de noviembre se abre una nueva esperanza y una oportunidad de verdadero cambio.
Las elecciones generales han de suponer el inicio de un nuevo ciclo político y una nueva etapa que ponga fin a este período de crisis y que permita recuperar la confianza y la credibilidad de nuestro país.

España ha de recobrar la ambición y la confianza en sí misma, y para ello se requieren nuevas políticas que aborden con valentía y contundencia los verdaderos problemas de las personas.

Por nuestra parte, vamos a seguir afrontando esta crisis con decisión y responsabilidad, tomando las medidas que sean necesarias en cada caso.
Lejos de actitudes acomodaticias o de conformismo nos enfrentamos a esta nueva legislatura renovando nuestro compromiso de dedicación, exigencia y ambición, con el convencimiento pleno en las potencialidades de nuestra comunitat y de nuestro pueblo que en diversas ocasiones ha demostrado su capacidad para superar las dificultades y mirar al futuro con esperanza.

Comenzamos, señorías, una nueva etapa.
Somos plenamente conscientes de que los nuevos tiempos exigen mayor eficacia, eficiencia, rigor y austeridad en la gestión de los recursos públicos así como mayor decisión y determinación.
Si me permiten la expresión, es momento de coger el toro por los cuernos y apretarse el cinturón igual que hacen nuestros conciudadanos.

En un momento de grave crisis económica en el que nos encontramos, el presidente de La Generalitat, Alberto Fabra, marcó claramente en su discurso de investidura las prioridades de la acción del gobierno, del Consell, a través de tres ejes: impulsar la competitividad a la economía para crear empleo, garantizar la sostenibilidad de la sociedad del bienestar alcanzada, y mejorar la eficiencia en el gasto y en la gestión de La Generalitat.
Un programa de gobierno que el Consell llevará a cabo trabajando incansablemente al máximo por los ciudadanos mediante el diálogo y el consenso, dejando de lado debates estériles y, en palabras del propio president de La Generalitat, reduciendo lo accesorio sin demoras y asegurando lo imprescindible con determinación, esforzándonos en hacer más con menos.

Por ello, les anuncio que en esta legislatura la Conselleria de Gobernación va a poner en marcha un plan de austeridad y eficiencia en la gestión de los recursos con el fin de reducir en un 15% el gasto.

Ahora comienza una nueva etapa que reclama de todos más responsabilidad, austeridad y compromiso que nunca y, por ello, debemos estar a la altura de lo que los valencianos nos están exigiendo.

Señor presidente, al inicio de la pasada legislatura se creó la Conselleria de Gobernación con el objetivo de, por una parte, fortalecer las políticas de La Generalitat relativas al desarrollo del Estatuto de autonomía y a la promoción y consolidación del autogobierno y, por otra parte, mejorar las garantías de seguridad de nuestra tierra, la lucha contra los incendios forestales y la atención rápida de las emergencias.
Una apuesta con un marcado carácter social pues, indudablemente, al garantizar la seguridad, la integridad y la vida de las personas estamos prestando un servicio público de primer orden dirigido a la totalidad de los ciudadanos.
Del mismo modo, estamos convencidos de que el desarrollo del Estatuto de autonomía aporta más oportunidades y bienestar para todos.

En esta nueva legislatura, la conselleria asume como novedad las competencias de prevención de incendios forestales, aunando, por tanto, en el mismo departamento, toda la política de prevención y extinción de incendios forestales.

Por otra parte, la conselleria seguirá contando también con las competencias asumidas el pasado año en materia de pilota valenciana, sociedades musicales, materias que forman parte de nuestra idiosincrasia como pueblo con la finalidad de potenciar y difundir nuestras tradiciones y nuestras señas de identidad.

La Conselleria de Gobernación va a contar con una estructura mínima, sin aumento de altos cargos y sin aumento de servicios pese al haber asumido nuevas competencias que anteriormente he descrito.
Una estructura que responde a los tres grandes pilares competenciales que tiene atribuidos, y para el desempeño de sus funciones cuenta con una secretaría autonómica, una subsecretaría y tres direcciones generales.

Senyories, crec fermament que des de l’aprovació de l’Estatut d’autonomia en 1982 el poble valencià ha recorregut un camí del qual podem sentir–mos legítimament orgullosos.
Des d’aleshores, hem exercit responsablement l’autogovern, desenrotllat institucions, creat un ordenament jurídic propi i consolidat la nostra identitat com a poble.

En l’any 2006 aprovàrem, amb un ampli acord, una reforma de l’Estatut d’autonomia que suposà un avanç substancial i un impuls a l’autogovern dels valencians.
Mos refermàrem com a nacionalitat històrica i mos convertírem en una comunitat autònoma per la via de l’article 151 de la Constitució.

En eixa reforma aconseguírem un marc jurídic i eficaç per a refermar el desenrotllament i el progrés de la Comunitat Valenciana.
Férem una reforma amb ambició i lleialtat i estem desenrotllat l’Estatut amb eixa mateixa ambició i lleialtat.

En la passada legislatura dissenyàrem un full de ruta del desenrotllament estatutari, assentada sobre tres pilars que discorrien en paral·lel amb les grans polítiques del Consell: la política social, la consolidació de l’autogovern i el finançament.

En estos anys hem dut a cap nombroses actuacions en eixe àmbit.
Hem realitzat una important labor legislativa des de la reforma de l’Estatut.
S’han aprovat 93 lleis per Les Corts, inclòs el seu reglament.
D’estes lleis, 37, és a dir, quasi el 40% estaven directament relacionades amb la reforma de l’Estatut.

Constituírem la Comissió Interdepartamental per a l’Estratègia de Desenrotllament de l’Estatut d’Autonomia i la Promoció de l’Autogovern per a impulsar i programar eixe desenrotllament estatutari d’una manera coordinada.
Hem reclamat al govern el finançament i el nivell d’inversions que mos correspon.
En eixe sentit, cal destacar la proposta de reforma de la disposició addicional primera de l’Estatut d’autonomia aprovada per Les Corts i que haurà de debatre’s la pròxima legislatura en les Corts Generals.

Com les seues senyories coneixen, l’objectiu de la reforma de l’Estatut perseguix que la inversió de l’estat en la Comunitat Valenciana, exclòs el fons de compensació interterritorial, siga equivalent al pes de la població de la comunitat sobre el conjunt de l’estat per un període de set anys, el que suposarà una inversió que se valora en 3.
500 milions de euros.

Hem impulsat també l’exercici de la competència de La Generalitat per la conservació, desenrotllament i modificació del dret foral valencià.
En esta línia vullc subratllar l’impuls donat a la Comissió de Codificació i l’Observatori del Dret Civil Valencià.

En la passada legislatura també es donà llum a la coneguda llei de custòdia compartida, i en este punt, senyories, vull lamentar que el passat mes de juliol el Govern d’Espanya interposà un recurs d’inconstitucionalitat contra la llei basant–se en la falta de competència.
Des del Consell, hem sol·licitat la convocatòria urgent de la comissió bilateral de cooperació entre l’estat i la Comunitat Valenciana per a dialogar amb el govern i poder assolir un acord al respecte.
Volem denunciar, una vegada més, la interposició d’este recurs, que respon més a una qüestió política que jurídica i que, amb eixes actituds, el govern mutila el desenrotllament del nostre dret foral i del nostre autogovern, mentres permet a altres comunitats autònomes el desenrotllament del seu dret civil propi.

Els anuncie que anem a contestar el recurs de manera clara, argumentada i contundent abans del dia 29 de setembre que acaba el termini.

Resulta també preocupant comprovar que en les dos legislatures, el govern socialista, de 42 impugnacions que s’han fet al Tribunal Constitucional, el 23,8, és a dir, la quarta part d’eixes impugnacions ho han segut contra normes de la comunitat.
En canvi, dels 37 desestiments dels recursos, ningun ha segut relatiu a normes de la comunitat.
Crec, senyories, que responsablement açò s’ha de canviar.

En este orde de coses he de recordar que també hem de fer la constitucionalitat de la Llei de règim econòmic matrimonial després del recurs d’inconstitucionalitat que el govern socialista interposà.
I és de lamentar que malgrat l’acord assolit entre el govern i La Generalitat, encara no s’haja retirat este recurs.
En canvi, La Generalitat sí complí eixe acord modificant la citada llei en els termes pactats, per la qual cosa exigim al govern el compliment d’un acord, d’una paraula donada públicament.

Senyories, en l’àmbit del desenrotllament estatutari, la promoció de l’autogovern, en esta legislatura anem a basar–nos en quatre eixos fonamentals.
El primer d’ells, se referix a la promoció i consolidació del model valencià d’autogovern i al ple desenrotllament del nostre Estatut d’autonomia des de les perspectives institucional, competencial i d’ampliació dels drets de la ciutadania.

En este sentit, anem a seguir coordinant i impulsant l’acció del Consell per a donar compliment a l’Estatut, exercint les competències que mos corresponguen mitjançant normes de calat social importants com la Carta de drets socials.

En esta línia, també, la Revista Valenciana d’Estudis Autonòmics i el fòrum obert com a fòrum de debat social va a seguir centrant–se en temes d’interés autonòmic i d’actualitat.

Vullc anunciar també que en l’any 2012 anem a commemorar el trenta aniversari de l’Estatut d’autonomia, i ficarem en marxa un programa d’actes que commemoren dita efemèride, que fou tan important per a la recuperació de l’autogovern dels valencians.

El segon gran eix del desenrotllament estatutari va a anar dirigit a la recuperació i revitalització del dret foral civil valencià.

Aixina, en esta legislatura anem a presentar davant esta cambra la llei de successions, la reforma de la llei d’unions de fet, aixina com la llei de contractes agraris.

La llei de contractes agraris està en fase molt avançada d’elaboració, està comptant amb el consens de tots els sectors implicats i espere que abans de finalitzar l’any puga entrar a Les Corts per al seu debat i aprovació.
La reforma de la llei d’unions de fet està també ultimant–se.
I quant a la llei de successions, anem a reprendre el consens i el diàleg per a buscar un gran acord.

A més, seguint l’impuls del nostre dret propi, volem que se consolide la càtedra de dret foral en la Universitat de València, i seguirem promovent les conferències i jornades sobre ell.

Com a novetat, anem a crear i regular també els primers premis sobre dret civil valencià per a reconéixer el treball, l’estudi, la investigació i la promoció del nostre dret propi; i anem a elaborar la primera edició completa i integral dels Furs traduïda al castellà i del valencià antic a valencià actual amb la col·laboració i assessorament d’acadèmics de prestigi, ja que no estan en estos moments editades estes dos qüestions.

Un tercer gran eix en el desenrotllament estatutari consistix en la difusió, divulgació i posada en valor dels símbols, les senyes d’identitat, les tradicions i les institucions tradicionals de la nostra comunitat.

Com a novetat en esta legislatura, la conselleria va a ficar en marxa un projecte denominat rutes del valencianisme, per a donar a conéixer la riquesa cultural i artística del nostre territori perquè la nostra història perdure en el temps i se convertisca a la seua vegada en un element dinamitzador de la cultura i el turisme de la comunitat.

Volem que estes rutes s’incorporen als projectes educatius i de les guies turístiques per a promocionar i divulgar la nostra història, la nostra cultura, les nostres tradicions, a través de les fites i personatges més representatius.

També anem, en el Reial Monestir de Santa Maria de la Valldigna, com a centre d’investigació i estudi per a la recuperació de la història de la Comunitat Valenciana, a desenrotllar la llei que regule el reial monestir.

Per últim, anem a elaborar un catàleg també sobre el patrimoni festiu de la comunitat, que és d’una enorme amplitud i que posseïx una gran riquesa.

El quart i últim eix ve referit a la reivindicació davant el govern central de l’aplicació d’unes polítiques que tracten justament a la Comunitat Valenciana.

En eixe sentit, saben que hem sol·licitat, i anem a seguir sol·licitant, les competències o transferències que siguen beneficioses per a la comunitat, com la relativa a les concessions i autoritzacions dels locals expenedors de menjar i beguda en el nostre litoral.

Anem a seguir reclamant un finançament que tinga en compte la població real en la comunitat i exigirem un volum adequat d’inversions en infraestructures.
I en eixa línia s’emmarca la iniciativa de la reforma de l’Estatut a la qual abans he fet referència.

No se tracta, senyories, de fer una carrera de qui té més o menys competències que altres comunitats autònomes, sinó el que se tracta és de sol·licitar les que realment beneficien els nostres ciutadans, i sempre acompanyades del finançament suficient.
Es tracta del que siga beneficiós, tindre–ho; i el que no, que se mantinga en les competències actuals.

Senyories, com ja he dit, la Conselleria de Governació té encomanades les competències relatives a les societats musicals, bandes de música, escoles de música i d’educands i també les de pilota valenciana.

Les societats musicals valencianes constituïxen un fenomen sociocultural únic a nivell mundial, a la vegada que una senya d’identitat del poble valencià, que gaudix d’una més que notable arrel popular i són un vertader motor cultural, econòmic i social.

Per a il·lustrar sobre la realitat de la música en la Comunitat Valenciana, donaré diverses dades: existixen 536 societats musicals federades, 591 escoles de música, 40.
000 músics o 60.
000 alumnes.

Per tot això, des de La Generalitat no sols se reconeix i valora la importància de les societats musicals i de les bandes de música, sinó que se’ls atorga la màxima ajuda i protecció.

En l’estiu de l’any 2010, arribàrem a un acord amb la Federació de Societats Musicals de la Comunitat Valenciana que representava una ajuda d’al voltant de 6,5 milions d’euros per a garantir el futur i la sostenibilitat del sector.
I he de dir que a dia de hui s’ha complit al cent per cent.

A través d’eixe acord mos comprometérem a concedir ajudes per a les escoles de música, per a les escoles d’educands, per als gastos de sosteniment de la federació, per a concerts d’intercanvi entre bandes de música, per a l’adquisició d’instruments musicals i per a la construcció i remodelació d’infraestructures.
En l’actualitat totes les ordres estan ja aprovades i adjudicades.

Voldria destacar el compromís amb les escoles de música, que representa un esforç pressupostari sense precedents, que ha permés beneficiar 274 escoles, 36.
352 alumnes i 2.
846 professors en el conjunt de la comunitat, amb unes ajudes de 4,5 milions d’euros, el que suposa un augment d’un 24,03% respecte a l’any 2010.

Cal assenyalar que les ajudes concedides representen el 39,6%, és a dir, pràcticament el 40% del total sol·licitat.
El passat dia 31 d’agost se publicaren estes ajudes en el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana.

Juntament a estos compromisos, existixen a més subvencions en matèria de construcció o reforma i equipament de les seus per un total d’1.
245.
500 euros.

En definitiva, en l’any 2011 el compromís del Consell amb el sector s’ha traduït en un esforç econòmic de prop de 8 milions d’euros.

I vullc agrair també públicament el treball que la federació de societats musicals està realitzant.

He de recordar que el Consell ja ha declarat també bé immaterial de rellevància local la tradició musical popular valenciana materialitzada per les societats musicals.
Es tracta d’un compromís en què la Conselleria de Turisme, Cultura i Esport i la de Governació han treballant intensament i que ja és una realitat.

En els pròxims anys, la nostra voluntat és seguir treballant junts amb la federació i amb tot el sector mitjançant un diàleg constant i fructífer per a seguir fomentant i ajudant les bandes de música i a les escoles que representen.

Vullc anunciar–los que en pocs mesos aprovarem altre dels grans compromisos que tenim amb la federació de societats musicals i amb el sector.
Me referisc al pla estratègic de societats musicals, un pla que va a marcar el present i el futur de les societats musicals donant–los un nou impuls.

Per això, també altre compromís del Consell és que en la present legislatura se va a portar el desenrotllament normatiu de la llei valenciana de la música, per a esclarir el mapa d’escoles de música i d’educands existents en la nostra comunitat, ordenant i assegurant la seua viabilitat.
L’objectiu és que el decret de desenrotllament s’aprove en el primer trimestre de l’any 2012.

Per altra part, els anuncie que en este mes de setembre La Generalitat, conjuntament amb l’Ajuntament de València, va a presentar la candidatura de València per a ser la seu en l’any 2013 de la XVI Conferència Internacional de la Wasbe, un esdeveniment biennal de contingut musical, educatiu i acadèmic.
Esta conferència dotarà València i la nostra música de banda de la màxima projecció, proporcionant–li reconeixement i prestigi internacional.

També estem treballant en l’elaboració d’un conveni amb la Berklee, que té la seu europea a València, perquè les bandes de música de la comunitat estiguen plenament integrades en les activitats d’esta prestigiosa escola nord–americana, de manera que els músics valencians tinguen noves oportunitats.

El Consell està treballant perquè l’acord incloga la creació d’una càtedra de direcció de bandes de música, el que permetrà també la promoció de la música autòctona.

Per últim, vullc referir–me al programa «La teua banda al Palau», que ha impulsat la conselleria conjuntament amb la Conselleria de Cultura i que a partir de gener del pròxim any s’iniciarà.
I gràcies a ell, totes les societats musicals de la Comunitat Valenciana podran interpretar les seus peces en un dels emblemes musicals de la comunitat més important, com és el Palau de les Arts.
Era una reivindicació de les nostres bandes de música i també va a ser una realitat, com dia, a partir del mes de gener.

Respecte a la pilota valenciana, senyories, forma part de les nostres arrels, de la nostra idiosincràsia i constituïx una vertadera senya d’identitat dels valencians.

La pilota és, a més, una realitat viva en la nostra comunitat, com ho demostren les següents dades: 1.
653 esportistes federats, 215 clubs, 104 escoles, 6 centres de tecnificació, 65 trinquets i 8 carrers artificials, i en l’actualitat celebrant quatre campionats oficials.

La importància d’este esport explica que estem recolzant.
.
.
I en l’any 2011 hem fet un esforç pressupostari al voltant d’1 milió d’euros, destinats a diferents ajudes: a l’esport federat, al programa «Pilota a l’escola», a competicions oficials, a jocs esportius, a programes de tecnificació esportiva, a beques per als centres d’alt rendiment i a l’adquisició d’equipament esportiu.

En la passada legislatura inauguràrem el trinquet de la Ciutat de la Pilota en Moncada, que constituí en la seua primera fase una inversió al voltant dels 6 milions d’euros, en el qual ja s’han celebrat importants competicions, com l’Europilota 2010.

En els pròxims anys anem a finalitzar la Ciutat de la Pilota, per la qual cosa anem a comptar amb una nova infraestructura emblemàtica per al nostre esport autòcton.
A curt termini, es va a construir un aulari i una residència per als alumnes del centre d’especialització esportiva de la pilota, el Cespiva, i un centre de formació que ja ficàrem en marxa en l’any 2011.

Este centre constituïx una estructura de màxima qualitat tècnica per a obtindre esportistes d’alt rendiment que fique a disposició els millors mitjans i atorgue la formació integral de màxima importància.
Actualment n’hi han 20 becats pilotaris que van a completar la seua formació este pròxim any.

També volem aproximar este esport als escolars valencians, a través del programa «Pilota a l’escola», que este any, en la seua quinta edició, ha batut el rècord històric a l’incrementar–se les sol·licituds en més d’un 200% respecte al curs anterior, passant de 135 col·leges a 409 col·leges inscrits.

Per últim, he de referir–me al gran projecte que la conselleria està realitzant en l’àmbit de la pilota i que va a ser realitat en els pròxims mesos.
Me referisc a l’aprovació del pla director de la pilota valenciana 2011–2016.
Se tracta d’un pla integral i transversal que estem consensuant amb tots els col·lectius implicats per a reordenar el sector i que serà la base de l’organització i el funcionament de la pilota valenciana en els pròxims anys, aixina com de la dignificació dels professionals d’este esport.

Senyories, com ja he apuntat a l’inici, el Consell entén la política en matèria de protecció civil i gestió d’emergències com a una autèntica política social, ja que és un servici públic dirigit al benestar de les persones i a garantir la seua seguretat, la seua integritat i la seua vida.

Les noves lleis de bombers i de protecció civil i gestió d’emergències recentment aprovades requerixen un ampli desenrotllament normatiu, que ha de tindre com a objectiu fonamental aconseguir la legislació més completa i concreta.

En relació amb la llei de protecció civil i gestió d’emergències aprovada, anem a abordar un ampli desenrotllament normatiu, que comprén, entre altres matèries, el catàleg d’activitats de risc, la regulació de la mesa social de protecció civil i d’emergències, l’oficina única postemergència, aixina com la comissió interdepartamental per al seguiment i coordinació de la postemergència.

També se va a regular el procediment per a repercutir els costos quan se mobilitzen recursos de servicis essencials d’intervenció de forma maliciosa o quan esta mobilització resulte derivada d’una negligència manifesta.

Igualment, regularem els servicis d’intervenció del 112 Comunitat Valenciana, unitats de brigades d’emergència i el personal tècnic de prevenció mediambiental de La Generalitat i les unitats de prevenció d’incendis forestals.

Per altra banda, en desenrotllament de la nova llei de bombers, en els pròxims anys anem a centrar–nos en la regulació de l’estructura, funcionament i organització dels servicis de prevenció, extinció d’incendis i salvament, en la creació de la comissió de coordinació dels SPEIS i també en l’estatut del bomber voluntari, entre altres qüestions.

Així mateix, a l’haver assumit les competències en prevenció d’incendis forestals, anem a unificar la normativa de prevenció i extinció, ja que són matèries que han d’anar de la mà, i anem a elaborar una llei que regule de manera integral la prevenció i l’extinció en incendis forestals.

Una de les apostes més importants per a esta legislatura és la d’integrar en una mateixa estructura, davall uns mateixos paràmetres i dins d’una única normativa, els servicis d’extinció i de prevenció d’incendis forestals.

Com a nova competència atribuïda a la Conselleria de Governació, la prevenció d’incendis quedarà integrada en la d’extinció d’incendis en una mateixa direcció general, de manera que les dos polítiques guanyaran en complementarietat i sinergies.

Anem a dur a terme un estudi en profunditat perquè les dos accions se complementen entre si i trobar fórmules d’optimització de recursos per a guanyar en eficàcia i en eficiència.

El nostre objectiu en esta matèria va a ser tindre una actuació eficaç i efectiva, com la duta a terme en estos últims anys, en la qual s’han aconseguit a soles 7,5 hectàrees de mitjana per incendi, la qual és una de les més baixes de tota Espanya.

Per a continuar en esta línia, hem de comptar amb la millor planificació, els millors recursos i la millor formació de personal.
En este sentit, anem a escometre els plans de prevenció de les onze demarcacions forestals.

Els anuncie que anem a modificar i ampliar el pla d’infraestructures de seguretat i emergències, el Plise, fins a l’any 2015, i inclourem en ell les infraestructures de prevenció d’incendis en les quals se contemplaran les actuacions a realitzar en els pròxims anys quant a construcció de basses, de pistes forestals, camins forestals i àrees de tallafoc.
En esta nova àrea del Plise està previst invertir en els pròxims anys 21 milions d’euros.

Igualment, mos preocupa i mos ocupa la incidència, com a tema molt important, dels incendis forestals en les zones urbanitzades.
És per això que ficarem en marxa un pla, en col·laboració amb els ajuntaments implicats per a que les urbanitzacions ubicades en zona forestal compten amb el seu corresponent pla d’autoprotecció.

Senyories, gràcies a la inversió de més d’onze milions d’euros que realitzàrem l’any passat hem renovat la plataforma tecnològica del 112, que és líder en Espanya en (inintel·ligible) .
.
.
organisme integrats.
Disposem de la tecnologia més avançada en el que a gestió d’emergències se referix, amb noves funcionalitats que anem a desenrotllar.
Aixina, amb el fi d’estendre el sistema de gestió d’emergències del 112 fins al mateix lloc en què s’està gestionant l’emergència, estem desenrotllant i implantant el projecte de terminal embarcat per a brigades d’emergències, aixina com la seua aplicació per als policies locals, cosa que mos permetrà també poder integrar nous organismes que, encara que siguen un servici vint–i–quatre hores, no tenen personal en les seues corresponents plantilles en horaris nocturns.

Igualment, escometrem un nou projecte tecnològic amb l’ampliació i renovació tecnològica del Cecopi, traslladant la seua actual ubicació al centre de coordinació d’emergències de les antigues dependències de l’IVASP en l’Eliana.

En relació al pla d’infraestructures, al Plise, a què he fet referència anteriorment, anem a complir amb allò previst en ell i els informe que ja estan en funcionament la plataforma tecnològica del 112, els parcs d’emergència de Castelló de Rugat, de Iàtova i d’Onil, estan en execució d’obres la superfície de Tírig i de Calles i en poques setmanes anem a inaugurar el parc d’emergències de Fontanars dels Alforins.

En matèria de planificació enfront d’emergències vullc ressaltar que en la passada legislatura férem un esforç sense precedents, elaboràrem 139 plans territorials municipals, aprovàrem el pla especial enfront del risc sísmic, actualitzàrem el pla especial sobre incendis forestals, actualitzàrem el pla especial d’inundacions i el de mercaderies perilloses i elaboràrem 14 plans d’emergència exterior que afectaven 22 empreses i el port de València.

Per a la present legislatura anem a seguir donant suport als municipis en l’elaboració dels plans territorials municipals, elaborarem el pla especial enfront del risc radiològic, procedirem a la implantació del pla especial enfront de risc sísmic i a la revisió del pla territorial d’emergències i el pla especial d’incendis forestals, incloent–hi els aspectes de prevenció, com adés he assenyalat.
Aixina mateixa, continuarem amb l’elaboració i implantació de plans d’emergència exterior i revisarem també el pla de l’aeroport d’Alacant.

Una de les línies de treball de la conselleria en emergències se centra també en el suport i el foment del voluntariat de protecció civil, en què en el període de l’última legislatura hem invertit prop d’un milió d’euros.
La nostra voluntat és continuar donant suport econòmicament i ficant l’accent en la formació a través de l’Institut Valencià de Seguretat Pública i Emergències.
A més, els anuncie que en esta legislatura crearem el Consell Valencià del Voluntariat de Protecció Civil, com a òrgan de participació i consulta en este àmbit.

Senyories, a continuació me referiré a la formació que s’impartix en l’Ivaspe en l’àmbit de les emergències.
En els pròxims anys seguirem ampliant l’oferta formativa que s’oferix a tots els col·lectius inclosos en la llei de protecció civil i gestió d’emergències, i, a més, hi inclourem també el voluntariat de prevenció d’incendis i el personal de les unitats de prevenció.
En 2011 s’han realitzat 75 cursos per a tot el personal d’emergències, amb aproximadament mil cinc–cents alumnes.

Per a finalitzar amb l’àrea d’emergències volguera fer menció a dos funcions d’importància sobre les quals hem sol·licitat al govern la seua implicació per tractar–se de matèries de la seua competència.
Una d’elles és l’elaboració i aprovació de plans d’emergència de presa i embassaments de titularitat estatal, ja que de les 48 preses de titularitat estatal existents a la comunitat només 18 d’elles tenen el pla d’emergència aprovat i elaborat.
I, per altra part, hem reclamat reiteradament la neteja de barrancs i de llits de rius, ja que, davant l’aplegada de la tardor i el risc d’inundacions, és una mesura fonamental que minimitze el risc i els danys que se puguen produir per inundacions.

Senyories, per últim, passe a referir–me a les qüestions relatives de l’àrea de seguretat i protecció ciutadana.
Des del Consell hem impulsat una política en matèria de seguretat presidida pels principis de coordinació i col·laboració entre les administracions i els distints cossos de seguretat.
Crec que amb l’esforç i les aportacions de tots en una mateixa direcció, podem aconseguir que la inseguretat deixe de ser un problema urgent per als ciutadans.
Amb eixa voluntat de col·laboració se creà la Comissió Mixta de Seguretat Estat–Comunitat Valenciana, que se convocà.
.
.
, que la convocatòria l’hem reclamada sistemàticament al govern per a tractar diverses qüestions que seguixen pendents de solució però que fins al moment no hem pogut reunir–la.

En primer lloc, oferírem al govern la firma d’un conveni d’infraestructures per a cofinançar el 50% de les actuacions de reforma, (remors) millora, construcció i ampliació de quarters de la Guàrdia Civil i de comissaries de la policia nacional, donades les enormes deficiències en què se troben.
Cal assenyalar que el govern ha firmat amb altres comunitats autònomes però ha donat la callada per resposta a la proposta de La Generalitat.

També oferírem al govern la fórmula per a rehabilitar quarters i comissaries a través de tallers d’ocupació, de manera que se contribuirà a generar també formació i llocs de treball i que esperem dur a terme esta mesura.

En segon lloc, la voluntat del Consell és firmar un nou acord de col·laboració entre el ministeri i La Generalitat per a la unitat adscrita del cos de la policia nacional en La Generalitat que permeta aconseguir els 750 efectius, amb la intenció de renovar la col·laboració i introduir noves competències, així com incrementar el nombre d’efectius de la policia per a fer front al seu compliment.

Cal assenyalar que l’anterior acord que fixava 500 en el nombre d’efectius no s’ha complit mai, i des de l’any 2008, des d’octubre, concretament, de l’any 2008, no s’ha destinat a la unitat ni un sol nou agent de policia.

Els servicis realitzats per la policia de La Generalitat han anat incrementant–se progressivament de manera substancial.
En l’any 2010 se realitzaren més de cent vint–i–dos mil cent noranta–tres servicis.
El nostre objectiu és que les actuacions policials s’incrementen un 8% anualment en la pròxima legislatura.

Des del Consell venim defenent un model propi basat en la unitat adscrita, complementari i no substitutiu de les forces i cossos de seguretat de l’estat, un model mitjançant el qual se fomente la cooperació i coordinació i s’atorgue progressivament a la unitat adscrita un major protagonisme a través de l’assumpció de noves funcions i competències.
Volem una unitat adscrita amb una major presència, amb majors mitjans i efectius mitjançant un desplegament territorial amb la creació de noves seus comarcals.
La Generalitat té la competència per a crear un cos de policia autonòmica, però som conscients que si l’estat se nega a finançar–la, com sí que fa en el País Basc o en Catalunya, resulta pràcticament impossible plantejar la creació d’eixe cos, i més en la situació econòmica que tenim en estos moments.
Per això aportem un model que coneix perfectament el Ministeri de l’Interior.

Altra de les reivindicacions que hem plantejat al govern és l’augment del nombre d’efectius de la policia nacional i de la Guàrdia Civil i l’equiparació de la ràtio d’efectius per cada mil habitants a la mitjana nacional, que és de 3,31 policies per cada mil habitants, enfront de la de la Comunitat Valenciana, que és de 2,85, aixina com una distribució dels efectius que s’adapte a la realitat demogràfica i els nivells de delinqüència.

Existixen aixina mateixa altres temes que el Consell ha ficat damunt de la taula i que requerixen la implicació del govern.
En primer lloc, la firma d’un conveni sobre seguretat en l’àmbit rural per a fer front a este problema, encara que n’hi hagué un acord entre La Generalitat, la Federació Valenciana de Municipis i Províncies i la delegació de govern, encara està pendent de la firma este conveni.
Cal recordar que, si bé el govern negava l’existència d’esta problemàtica, acabà donant la raó al Consell i dissenyà un pla de seguretat rural a nivell nacional.

També el govern no ha accedit a firmar este conveni.
.
.
Ficà en marxa, com dia, un dispositiu de seguretat rural, la unitat adscrita, junt amb els policies locals en col·laboració amb els sindicats i les associacions professionals agràries, que ha donat un resultat molt positiu.

Igualment, anem a seguir reclamant al govern que s’implique en la seguretat de les urbanitzacions, que és un altre dels problemes importants en matèria de seguretat, i que s’actue de manera coordinada amb La Generalitat i amb les administracions locals a través de les seues policies locals.
Mosatros estem duguent–lo a terme també amb uns resultats tremendament positius des del punt de vista dels ciutadans i de la seguretat.

La Generalitat està fent dins de l’àmbit de les seues competències tots els esforços possibles en l’àmbit de la seguretat en la nostra comunitat.
Per això, també els anuncie que en els pròxims mesos presentarem el pla estratègic de seguretat en què estem treballant ja des de fa prou de temps.
Se tracta de tindre un document de treball que servixca de radiografia de la Comunitat Valenciana en matèria de seguretat, a partir de la qual busquem solucions en matèria d’infraestructures, d’efectius o de rebaixar els nivells de criminalitat.

Vullc proposar també a la cambra, senyories, una participació real i activa de tots els grups parlamentaris en este pla i que podria realitzar–se a través de la creació d’una comissió especial d’estudi ací, en estes Corts.

Senyories, la Conselleria de Governació, en matèria de policia local, té competència en allò referent a la coordinació, selecció i formació.
La comunitat té al voltant de deu mil cinc–cents policies locals, és la primera comunitat peninsular que té una major ràtio per cada mil habitants, concretament, 2,05 policies locals per cada mil habitants.
Des de la Conselleria de Governació volem reconéixer i recolzar al màxim l’enorme treball que desenrotllen estos cossos policials.

La nostra política en relació a les policies locals se basa en diversos eixos prioritaris: l’aposta per la formació, el suport econòmic i l’impuls de modificacions legislatives.
En relació a l’aposta per una formació, vull destacar la importància de la formació especialitzada i de qualitat.
Només en l’any 2011 s’impartiren en l’Ivaspe 183 cursos per a personal de seguretat, amb quasi quatre mil alumnes.

Anem a continuar donant suport a les policies pressupostàriament mitjançant ajudes en matèria de mitjans tècnics i dotació de vehicles policials homologats.
En esta anterior legislatura hem destinat més de dos milions dos–cents cinquanta mil euros a este cas en concret.

Per últim, estem impulsant la nova llei de policies locals.
La Conselleria de Governació va a continuar dialogant i negociant esta nova normativa amb tots els agents implicats, amb la finalitat d’adaptar la legislació a la realitat existent hui en dia.
La nostra ferma voluntat és que en el pròxim any pugam presentar–la per a debat i aprovació en estes Corts.

Els anuncie també que en la llei d’acompanyament d’este any per al pressupost pròxim se va a ampliar l’edat d’accés a la policia local, i per a això buscarem també el suport i consens de tots els grups parlamentaris.

En la present legislatura elaborarem un codi deontològic que regule les actuacions dels policies locals i que porte directrius ètiques i de bones pràctiques en la seua actuació.
Igualment, elaborarem i divulgarem un manual de seguretat dirigit als responsables polítics de les policies locals per a facilitar i millorar la seua gestió.

Durant la passada legislatura ficàrem en marxa la primera fase de l’Institut Valencià de Seguretat Pública i Emergències en Xest, un centre que s’està convertint en una referència a nivell d’Espanya per a la formació de qualitat dirigida a professionals i voluntaris en els àmbits de les emergències i de la seguretat, i que en este mateix any s’han impartit ja 258 cursos amb al voltant de més de cinc mil cinc–cents alumnes.

En els pròxims anys anem a culminar la segona fase, la ficada en marxa i consolidació del Centre d’Investigació de Seguretat i Emergències, el CISE, que publica treballs científics, programes d’intercanvi d’investigació amb altres països de la Unió Europea per a policies i bombers i premis d’investigació en matèria de cossos de policia local.
Anem a seguir millorant la qualitat de la formació.
Per això hem establert un sistema d’avaluació de capacitació dels professors de l’Ivaspe, i ara crearem també una carta de servicis per a l’alumnat.

Per altra part, en col·laboració amb la Conselleria d’Educació, Formació i Ocupació, anem a sol·licitar al govern la implantació de noves qualificacions professionals de la família professional de l’FP de seguretat i medi ambient.

També en el Plise abordàrem la passada legislatura per primera vegada una planificació d’infraestructures de seguretat.
En allò referent a les comissaries de la policia de La Generalitat previstes en el pla, ja està finalitzada la de la Vall d’Alba i en marxa també la de Benicarló, però que se ficaran en marxa condicionades al conveni amb el Ministeri de l’Interior en relació a l’aportació d’efectius.
Anem a complir amb les actuacions que estan previstes en el pla i també a afegir–hi dos seus, una en el nou edifici de Nou d’Octubre i en les instal·lacions de Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana.

En l’àmbit dels establiments i dels espectacles públics, des de la Conselleria de Governació anem a continuar defenent a ultrança les nostres senyes d’identitat davant de qualsevol atac o agravi que les amenace o fique en perill.
Aixina anem a seguir treballant en defensa de les festes tradicionals valencianes basades en l’ús de la pólvora per a que la transposició de la normativa europea no afecte la seua celebració.
En esta línia, hem elaborat l’ordre que regula els consumidors reconeguts com a experts, els denominats CRE, amb l’objectiu de regular la seua formació i participació en les manifestacions festives en ús d’articles pirotècnics.

Aixina mateixa, donada la raïl que gaudix la cultura taurina en la nostra comunitat, hem proposta declarar bé d’interés cultural les corregudes de bous i els festejos taurins tradicionals, amb la finalitat d’atorgar–los el règim de protecció i salvaguarda que els correspon.
En este punt, volguera fer una menció als bous al carrer.
La comunitat compta amb una de les legislacions més exigents des del punt de vista de la seguretat en este àmbit.
No obstant, estem estudiant tota classe de mesures per a seguir incidint en la seguretat d’estos festejos com la realització de campanyes informatives als espectadors i participants i la potenciació de la formació dels col·laboradors voluntaris.
En eixe sentit, estem elaborant el manual del voluntari de bous al carrer.

En esta àrea vull també anunciar que anem a aprovar en els pròxims mesos el reglament d’espectacles taurins de la comunitat, que substituirà el reglament nacional, i anem a ampliar la composició de la comissió de festejos taurins tradicionals incloent–hi experts de bous de lídia.
Aixina mateixa, estem ja treballant per a impulsar la primera càtedra universitària taurina en la Comunitat Valenciana.

Si bé en la passada legislatura s’aprovà la llei d’espectacles públics, activitats recreatives i establiments públics de la comunitat, a final d’este any anem a comptar amb el nou reglament de desenrotllament de la llei; aprovarem també la carta de servicis per als espectacles.

Per altra banda, en relació a les seus festeres, ja està aprovat el reglament pel qual se regulen les condicions i tipologia de les seus festeres tradicionals.
Anem a seguir impulsant la creació del registre oficial de les seus festeres i consolidar el recentment creat consell de festes tradicionals.

Passe a referir–me ara, senyories, per últim, a altra de les matèries que mos ocupa la Conselleria de Governació: l’ajuda a les víctimes del terrorisme.
Des del govern valencià sempre hem expressat el respecte i la solidaritat del poble valencià amb les víctimes del terrorisme i els hem dispensant el màxim recolzament a través de distintes iniciatives.
En la Comunitat Valenciana, des de l’aprovació de la Llei d’ajuda a les víctimes del terrorisme, des de l’any 2004, ja són deu els acords aprovats pel Consell mitjançant els quals s’han concedit un total de 183 ajudes a 166 beneficiaris víctimes d’atemptats terroristes o familiars pròxims a elles, amb un import global de 3.
973.
062 euros.
Els anuncie que anem a seguir impulsant la celebració d’actes i jornades per a seguir promovent el reconeixement social a les víctimes, a la seua solidaritat i a la seua aportació a la democràcia.

I en relació als processos electorals i consultes populars, dir–los que anem a consolidar en la present legislatura l’oficina electoral de La Generalitat.
Però, per altra banda, hem d’expressar la nostra voluntat també de modificar la Llei electoral valenciana amb la finalitat d’establir el nombre de diputats d’estes Corts, d’acord amb el que disposa l’Estatut d’autonomia que són 99, i no 89 com diu la llei electoral, i també adaptar tots el preceptes de l’actual Llei electoral valenciana al que disposa l’Estatut d’autonomia.

Senyories, saben que la llei electoral necessita d’una majoria de dos terços per a la seua modificació i per a la seua aprovació per esta cambra.
Per això volem abordar esta qüestió amb una participació activa, real i sincera amb tots i cada un dels grups parlamentaris.
Este Consell va a estar disposat i amb plena disponibilitat d’atendre totes i cadascuna de les propostes que se vullguen fer per part dels grups parlamentaris respecte a esta modificació de la Llei electoral valenciana.
I ja els anuncie que la pròxima setmana començaré a reunir–me amb els síndics dels grups parlamentaris, començant el proper dilluns amb la síndica portaveu del Grup Parlamentari d’Esquerra Unida.

En conclusió, senyories, mos trobem en moments de gran dificultat econòmica que exigixen d’austeritat i de sacrificis.
En la Conselleria de Governació estem fermament compromesos a fer més amb menys, com diu el president de La Generalitat, Alberto Fabra.
Sabem que no va a ser fàcil, però estem convençuts que és possible amb determinació i treball i amb la col·laboració de tots assolir els objectius.

Volguera deixar clar també, per a finalitzar, que les restriccions pressupostàries no van a afectar en ningun cas a la prestació dels servicis essencials com són, per exemple, l’atenció immediata de les emergències.
La conselleria està al servici de tots els ciutadans les 24 hores del dia i els 365 dies de l’any i aixina va a seguir estant.
Això sí, anem a mirar amb lupa cada euro que gastem, aplicant criteris de màxima austeritat i eficiència, amb l’objectiu de servir els ciutadans complint amb les responsabilitats que tenim encomanades.

Per a finalitzar, vull reiterar la predisposició total i absoluta de diàleg i de consens als grups parlamentaris, oferint sobretot eixa voluntat de consens per a traure endavant totes les iniciatives legislatives i els plans que acabe d’enunciar i per a ficar, també, damunt de la taula i públicament i solemnement ací, davant este Ple de Les Corts, la responsabilitat, l’esforç, l’inconformisme, la humilitat i l’altura de mires que jo i el meu equip anem a fer en la present legislatura.
Este és el nostre compromís.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Per al torn de rèpliques té la paraula la diputada il·lustre senyora Ana Barceló, representant del Grup Parlamentari Socialista, per un espai de deu minuts.

La senyora Barceló Chico:

Gracias, señor presidente.

Señorías.

Señor conseller, le agradezco que a petición de esta portavoz hace unas semanas facilitara a los diputados de la Comisión de Gobernación la visita a las instalaciones del centro de emergencias de La Eliana, así como al Ivaspe, dentro de la normalidad parlamentaria.
Igualmente le agradezco que hoy comparezca ante este Pleno para explicar cuáles van a ser las líneas de actuación de su conselleria.

Ha comenzado su intervención, y la ha concluido igualmente, hablando de consensos y de acuerdos, como los principios por los que se va a regir en su gestión y en su relación con los grupos parlamentarios que formamos parte de esta cámara.
Me alegra, señor conseller, que esa vaya a ser su actitud.
Y más nos alegraremos si su declaración de intenciones se hace realidad durante esta legislatura.
En esta línea nos gustaría saber si va a facilitar a los grupos parlamentarios la información y la documentación que les sea solicitada en aras a la transparencia.

Por otra parte, cuenta ya con una oportunidad inmediata para poner en acción sus propósitos de consenso y diálogo: la elaboración de los presupuestos para el próximo año.

Señor conseller, usted acaba de anunciar hace unos minutos un plan de austeridad que supondrá un recorte de un 15% de reducción del gasto.
Sería recomendable y altamente beneficioso para esta comunidad que en áreas básicas como seguridad, protección ciudadana, así como en prevención y extinción de incendios y emergencias, exista el máximo diálogo posible entre gobierno y oposición.
Un diálogo permanente donde se incluya a los sindicatos y expertos en dichas materias que permita un alto consenso y acuerdo para concretar cuáles son las prioridades, qué estructuras e inversiones son fundamentales para no bajar escalones y para no desatender ningún flanco; es decir, dónde puede entrar la tijera y dónde no debe de entrar de ninguna de las maneras.
Está, pues, en su mano hacer las cosas bien, cumplir con sus compromisos de diálogo y consenso de cara a la elaboración de los presupuestos.
Estoy segura, señor conseller, que llegaremos a muchos acuerdos, también que discreparemos en algunas cuestiones.

En primer lugar, en materia de prevención y extinción de incendios quiero recordarle, señor conseller, que a menos vigilancia, menos eficacia, mayor riesgo.
No es exagerado decir que la falta de recursos humanos pone en grave peligro nuestro patrimonio natural.
Y ello suele llevar aparejadas otras consecuencias de índole económica, humana, de desarrollo turístico, etcétera.
Por ello, nos ha parecido poco responsable la gestión reciente de su departamento que ha recortado el presupuesto para la prevención y extinción de incendios en 8 millones de euros en estos últimos tres años.

De este recorte también se han visto afectadas las brigadas rurales de emergencia.
Para hablar en números: este verano se ha dejado de contratar a cerca de cien brigadistas de refuerzo, personal responsable de atajar la acción del fuego y ha disminuido el número de autobombas forestales.
El recorte también ha supuesto, según lo denunciado, la paralización de trabajos de silvicultura preventiva, como desbroces, mantenimiento de cortafuegos, etcétera.

El más grave de los incendios que hemos sufrido este verano se ha producido precisamente este último fin de semana en Cortes de Pallás.
Y cabe preguntarse si las 90 hectáreas de bosque que han resultado arrasadas por el fuego podrían haberse salvado de haber contado con la necesaria prevención y con los medios humanos y materiales suficientes.
¿El ahorro económico que ha conseguido su departamento justifica o compensa el drama humano y medioambiental que significa la destrucción de los bosques?
Esperamos también conocer en breve el coste de la extinción de ese incendio.

Señor conseller, renunciar a la prevención o disminuirla, como ha hecho su departamento, es un paso atrás.
No sólo terminamos por pagarlo mucho más caro, significa dejar un amplio margen al azar, someterse al albur de las condiciones climáticas y atmosféricas y encomendarse a la suerte.
Pero eso no es gobernar.
Sobre esa materia, como ve, y como le anticipaba al principio, hay muchos aspectos que estudiar y que acordar.

En segundo lugar, también le pedimos diálogo, señor conseller, en materia de seguridad y protección ciudadana, en materia de seguridad y protección ciudadana, diálogo no sólo con todos los grupos parlamentarios de esta cámara sino también con todas las instituciones con responsabilidad en esta materia.
No es bueno, señor Castellanos, no es bueno andar polemizando todo el día con la delegación del gobierno, utilizando como pretexto (aplaudiments) la seguridad ciudadana.
No es bueno para la imagen de esta comunidad, ni para la imagen del Consell.
Y, además, esa actitud no es responsable.
Se trata de que nuestros pueblos y ciudades sean más seguros y, desde luego, a ello no contribuyen declaraciones públicas que hagan pensar a los malhechores que pueden venir aquí a perpetrar sus fechorías cómodamente y de manera impune.

La seguridad ciudadana no debe ser identificada ni vinculada a ninguna formación política.
No es responsabilidad exclusiva del Consell, ni del Gobierno de España.
Nos concierne a todos, porque todos necesitamos estar y sentirnos seguros.
Por lo tanto, señor conseller, su actitud de enfrentarse, replicar y contrarreplicar, cada vez que la delegación del gobierno da cifras positivas en materia de seguridad, es un error político que presta un flaco favor a esta comunidad.
Porque, sin duda, tiene efectos negativos en materia de negocio y en el turismo interior y exterior.
Estoy segura de que rectificará, pues quiero pensar que se equivoca y que su actitud no responde a intereses electoralistas o partidistas, porque en ese caso estaríamos ante una auténtica irresponsabilidad.

En la actualidad la Comunidad Valenciana cuenta con más agentes y más infraestructuras.
Hemos pasado de 9.
188 efectivos de policías nacionales y guardias civiles en 2003 a 14.
839 en junio de este mismo año; es decir, en siete años se ha incrementado el número de efectivos en un 61,5%.
La tasa de criminalidad es la menor de la última década.
Hoy los ciudadanos de la comunidad se sienten más seguros, como ponen de relieve los estudios, porque hoy están objetivamente más protegidos que hace ocho años, señor conseller.
Le invito a reflexionar sobre ello y a cooperar con la delegación del gobierno en lugar de buscar continuamente la confrontación.

Por otra parte, hoy más que nunca, con presupuestos restrictivos, que usted además ya ha anunciado, es necesario rentabilizar al máximo los recursos, gestionando con eficacia y especialmente con eficiencia.
Temo que ese no sea su punto fuerte.
Le voy a poner un ejemplo: el helicóptero Jaume I cuyo coste anual, según cifras estimadas por el Sindicato Unificado de Policía y conocidas por todos ustedes, es de cerca de dos millones anuales.
Sin embargo, este helicóptero no cuenta con los equipos técnicos suficientes para desarrollar las funciones que desde la Conselleria de Gobernación se asegura que realiza, ni puede efectuar rescates porque, entre otras razones, el personal no ha recibido la formación necesaria para acometerlos.
Algo falla, señor conseller, cuando el principio de eficiencia brilla por su ausencia.
O me temo que no comparta usted este principio visto que hemos conocido, y lo pongo en interrogante a la espera que usted nos dé una respuesta, si realmente usted ha renovado este convenio para el uso del Jaume I hasta 2015.
Me pregunto si esta renovación del convenio incluye la mejora y adecuación del equipamiento para cumplir con sus funciones la formación de la unidad e incluso una renegociación del coste.

Por último, señor conseller, no le he oído decir nada sobre el desarrollo del artículo 64.
3 de nuestro Estatuto de autonomía; le he oído hablar mucho del derecho foral valenciano, pero nada sobre el Estatuto y el desarrollo del artículo 64.
3.
Hablo del fondo de cooperación municipal que figura en nuestro texto estatutario.
Y aquí me va permitir que plagie al señor president de La Generalitat, que no está en estos momentos en la cámara, lo siento muchísimo, pero me va a permitir que le plagie en el uso de una expresión que utiliza de deuda histórica.

Señor conseller y señor president, la deuda histórica es la que arrastra el gobierno valenciano con todos y cada uno de los ayuntamientos de esta comunitat.
(Aplaudiments) Los ayuntamientos han sido los actores principales en el proceso de modernización de nuestra comunidad y están pasando un mal momento.
Las políticas municipales, y eso lo sabe muy bien el señor Fabra, porque hasta hace unos meses era alcalde del Ayuntamiento de Castellón y además en su acto de investidura se proclamó como municipalista, precisamente esas políticas se distinguen porque van dirigidas a la atención de necesidades colectivas –muchas de ellas necesidades– y a la promoción, en general, del desarrollo local.

Lamentablemente, la situación económica por la que atraviesan las entidades locales hace imperiosa la necesidad de que el gobierno autonómico aborde con premura un compromiso para que en 2012 contemos en el presupuesto con el fondo de cooperación municipal.

Señor conseller, los presupuestos son siempre el reflejo de la política que se quiere llevar a cabo.
Aproveche esta oportunidad.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, muchas gracias, señora diputadaâ¦, ilustre diputada.

Té la paraula el diputat il·lustre senyor Enric Morera, representant del Grup Parlamentari Compromís, per un espai de deu minuts.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Hem escoltat amb atenció la informació del conseller Serafín Castellano i ens ha sorprés la reivindicació de l’antecessor –el president Francisco Camps– que, en definitiva, és qui els ha posat a vostés en este govern.
La primera conclusió que podem traure és que vostés són un govern molt dèbil, que no ha posat l’actual president de La Generalitat.
I això dificultarà la seua gestió perquè estan en una situació d’interinitat fins que el senyor Alberto Fabra, president de La Generalitat, se consolide i determine un nou govern.
Vostés estan en precari.
I no és la millor manera per a començar una etapa tindre un govern valencià en precari, donada l’herència del senyor Camps, que ens ha deixat.
Mos ha dit vosté, per la premsa, que cal aprofitar l’experiència del senyor Francisco Camps.
L’experiència en què?
, si s’ha de vore en la justícia; si ací ens ha deixat una herència per a arrancar a córrer, per a plorar, en atur, en deute i en desprestigi.
Eixa herència no és la que volem els valencians i les valencianes, que volem uns governs al servici de la ciutadania.

Mos parla vosté que vol fer «un gobierno fuerte, ambicioso,.
.
.
»; li ha agraït molt al senyor Francisco Camps que l’haja posat com a conseller de Governació –ja vorem el que diu el senyor Alberto Fabra–; i que va a deixar–se la pell.
Jo més que deixar–se la pell, el que li demanaria seria un poquet de rigor.
Perquè mos ha parlat d’eleccions generals i si la que vol fer el senyor Mariano Rajoy és el que vostés mos han deixat a la nostra terra, Espanya hauria d’entendre que no és el camí encertat.
Perquè vostés mos han portat al descrèdit absolut, a un nivell d’atur enorme, a un nivell de fracàs escolar estratosfèric, i a una rapinya de les arques públiques –ahir se sabia que s’havia obert un procés a una empresa a la qual vostés van adjudicar la retransmissió, el seguiment informatiu, de la visita del papa, Teconsa–.
Si això és el que vol fer Mariano Rajoy, anem apanyats!

Mos parla vosté d’eficiència, austeritat, eficacia en la gestión,.
.
.
I li vull fer la primera pregunta: per què no ha pagat vosté els tres milions d’euros als afectats de l’incendi de l’Alcalatén?
Primera pregunta.
On està l’eficàcia, l’eficiència, l’austeritat?
Mentre vosté se gasta dos milions d’euros llogant un helicòpter –que, com bé s’ha assenyalat per la diputada Ana Barceló, mos ha costat dos milions d’euros i no sabem per què; espere que mos ho explique–, els afectats per un incendi paorós que estaven esperant que vostés posaren tres milions d’euros i altres tres milions que ha posat el govern central, s’han quedat esperant.
Finalitzava l’11 de setembre.
On estan els diners dels valencians, senyor conseller?
On està l’eficàcia, eficiència, austeritat en la gestió?
Perquè mentre vostés estan en la juerga, organitzant fórmules 1 i tal, els ajuntaments valencians no han cobrat.
Els ajuntaments afectats per este incendi no han cobrat un duro.
On estan els diners dels valencians, senyor conseller?
On està la seua eficàcia, eficiència, austeritat en la gestió?

Parla de diàleg i consens.
Estem d’acord, s’ha de parlar molt.
Si el seu president, que vostés aplaudien reiteradament, no parlava ni amb els periodistes.
No parlava.
Estava en un núvol.
Clar que s’ha de parlar.
Clar que s’ha de parlar perquè vostés mos han portat a una situació molt difícil; molt difícil en moltes coses.

Desenvolupament estatutari.
No han portat res, ni una competència, ni una competència.
Vam ser els primers en reformar un estatut, que mosatros hem titllat com l’estatut de la vergonya, i no hem aconseguit res.
Ja hem reformat eixe meravellós estatut que PP i PSOE pactaren.
Ja l’hem reformat.
Li vaig advertir que arribaven tard i, efectivament, hem arribat tard.

I vosté ha dit una cosa que m’agradaria que me l’explicara, perquè jo crec que ací vosté s’ha trabucat.
Diu que han perdut 3.
500 milions d’euros, en què?
El deute històric del model de finançament del Partit Popular, efectivament, són 3.
400, segons la comissió dels experts.
Però 3.
500 milions en què?
¿En la no inversió de l’estat central a la nostra terra per la seua incapacitat de posar eixa clàusula addicional en l’Estatut d’autonomia?
Doncs sí que.
.
.
, menuda eficàcia i menuda eficiència.
Són els campions de l’eficàcia i l’eficiència si hem deixat d’ingressar 3.
500 milions d’euros.

Mos tindrà al seu costat per reclamar el desenvolupament del dret foral valencià i la llei de custòdia compartida, com la llei de règim econòmic matrimonial.
I faria bé el grup socialista en posar–se al costat de l’autonomia valenciana, amb independència del contingut –ja sé que vostés estaven en contra–.
Però si vostés mos van dir que eixe meravellós estatut, que vam reformar, de 2006, havia avançat en l’actualització del nostre dret foral, per què el seu govern l’impugna?
; i per què vostés callen, senyors socialistes?
; per què?
És que no tenim el mateix dret que Aragó o que altres comunitats autònomes?
El govern valencià mos tindrà al seu costat per defensar els interessos valencians, també l’interés del poble valencià, en modernitzar el seu dret foral.

Consolidació del model d’autogovern.
No hem aconseguit ni una sola competència.
I ara vostés han fitxat, en una cosa que és negativa i que indica el fracàs al qual vostés mos han portat, vostés li han donat la Direcció General de Desenvolupament Autonòmic al senyor José Manuel Miralles, que serà un gran expert en desenvolupament autonòmic.
.
.
Una persona que va participar i es va entregar als braços del PP durant la campanya electoral.
L’han premiat amb una direcció general?
Què ha fet este senyor?
, si no hem aconseguit ni una competència.
És el mateix error que han fet vostés per a tapar boques, o per a comprar voluntats, atorgar–li la presidència del port d’Alacant a un imputat, a un imputat.
Què sap el senyor José Joaquín Ripoll de ports?
Aixina ens anirà.
¿Eixa és l’eficàcia i l’eficiència que vostés prediquen, col·locar persones imputades en llocs de representació, que no tenen ni idea, per a tapar boques?
Això mos ha portat al desastre, eixe no és el camí.
I, per tant, vostés han col·locat en desenvolupament estatutari una persona que es va entregar en la campanya electoral al Partit Popular.
Vaja quina eficàcia i quina eficiència!
Vaja.

Mos parla d’un primer premi de dret foral valencià.
Això no ho estava fent ja la VIU?
Doncs vostés han subvencionat allí per a una càtedra de la VIU.
Què han fet?
, és que no ho sabem.

Més coses.
Vinga, continuem.
Mos diu una cosa, que vol aconseguir les competències en beguda i en menjars en el litoral.
Senyor conseller, si fa quatre anys, al principi de la legislatura passada, per una iniciativa del grup Compromís, vam demanar ja aconseguir la competència en matèria de gestió del litoral.
A la millor vosté no s’ha enterat.
Però vostés se van estimar més entrar en una batalla i en un embolic en tema dels xiringuitos que electoralment els pot anar molt bé, però al poble valencià li ha anat molt mal.
Si eixa competència ja la tenen altres comunitats autònomes, què mos ve a contar ara ací de la seua eficàcia i eficiència?
Si eixa competència de gestió del litoral per a atorgar i autoritzar instal·lacions provisionals en la costa és una competència que tenen altres comunitats autònomes!
I la pregunta és per què no la tenim nosaltres.
I jo crec que sé la resposta, perquè vostés han sigut el govern de l’embolic, de la crispació i de la confrontació amb el govern central per culpa d’un president que estava en els núvols i que vostés, cada vegada que entrava, aplaudien, en l’aplausòmetre eixe que tenen vostés.

Me quede curt.

Societats musicals.
Ja sabem que vosté és músic i li agrada això, però què tenen a vore les societats musicals amb la Conselleria de Governació?
, o la pilota valenciana?
Però açò quin empastre és de competències!
A més, vosté ve ací i diu que ha complit els seus compromisos amb la federació, però no diu tota la veritat.
Els seus compromisos.
.
.
Perquè el desastre que mos han deixat en un element tan important com són la música, les societats musicals, és de campionat.
Vostés han incomplit, sistemàticament, els acords a què va arribar el seu govern amb la federació de societats musicals, que ha hagut d’acceptar el que vosté els ha oferit, el mínim que els ha oferit.
Però la quantitat és molt inferior al que vostés van dir que donarien.
I és més, han disminuït dràsticament les ajudes a les escoles de música autoritzades i als conservatoris dependents de bandes o ajuntaments.
Tenim diners per a la juerga i el sarau, però per a les bandes de música i els conservatoris ni un duro.
Eixa és la realitat.
És una vergonya, és una vergonya l’enfrontament del conseller amb la federació de societats musicals.
Això ha sigut vergonyós i espere que no torne a passar.

I de pilota valenciana podríem parlar molt, però no sé què fa la pilota valenciana en la Conselleria de Governació.
És que no ho sé.
I si les competències estan mal delimitades, l’eficàcia i l’eficiència del seu departament serà la que serà.

Pla de prevenció.
La millor prevenció és previndre els incendis.
I li pregunte: per què ha disminuït vosté.
.
.
?
La dada que tinc jo és diferent.
En 2010, brigadistes, hi havien 445 treballadors en brigades d’emergència, fixos o eventuals.
Vosté els va reduir, en 2011, a només 100 i a només 3 mesos de contracte.
Eixa és la dada que jo tinc.
Això és una temeritat, perquè vosté està jugant amb la seguretat i està jugant amb foc, mai millor dit.
I eixa reducció, en allò que és essencial, no és la política que Compromís faria.
Vosté ha de vindre ací a explicar–nos per què eixa reducció i en eixes qüestions essencials,.
.
.

El senyor president:

Vaja concloent, senyor Morera.

El senyor Morera Català:

.
.
.
mentre col·loquen «amiguitos del alma» a desenvolupaments estatutaris que no han aconseguit ni una sola competència.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Morera.

Té la paraula l’il·lustre diputat senyor Lluís Torró, representant del Grup Parlamentari Esquerra Unida, per un espai de deu minuts.

El senyor Torró Gil:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Castellano, l’he de felicitar per partida doble.
La primera felicitació, lògicament, perquè l’hagen tornat a nomenar conseller dues voltes; perquè un president i el següent l’han nomenat conseller.
I la segona, per la gran capacitat que té vosté ací per a fer paréixer les coses com no són en realitat.
La veritat és que li ho he de reconéixer, té molta facilitat per a presentar les coses d’una manera que pareix que açò siga no sé què, quan, en realitat, són coses molt més senzilles.

Vosté ha començat dient una cosa, que és el primer i supose que tots vindran darrere, al rebuf del conseller Vela, ací explicant–nos les retallades.
Ha parlat que tindrà un 15% menys de pressupost per a l’any que ve.
I a partir d’ahí ja mos ha contat tota una sèrie de coses que vol fer, que no sé com les farà.
No sé com les farà perquè, damunt, venim de pressupostos retallats amb anterioritat: un 7% este any passat; un 2,9% l’anterior; un 5,37% l’anterior; i un 6,64% l’anterior.
Per tant, una reducció terrible en una qüestió fonamental com és la gestió d’emergències, fonamentalment.
Emergències i protecció civil, només fins enguany, ja havia perdut un 40% del seu pressupost en inversions.
I vosté ací ens parla d’una sèrie d’inversions que m’agradaria que en compte de dir quines inversions farà dir com les pensa fer i d’on pensa traure els diners.

Té vosté la competència del desenvolupament estatutari.
I ací sembla que, com en quasi tot, es dediquen vostés a reglamentar –lleis, reglaments.
.
.
–; moltes coses, molt de treball de paper, però en la pràctica molt poc forment.
Perquè la reglamentació és necessària, però és inútil si no es disposen de recursos per a poder–la desenvolupar.
I el que vostés fan és substituir l’acció amb normatives que, malgrat ser insuficients eixes normatives, damunt és que no es poden complir, perquè no tenen recursos per a fer–les complir.
I en el tema del desenvolupament estatutari.
.
.
; vosté mos ha parlat ací de les lleis.
No caldria que mos parlara molt de les lleis que ja han fet, perquè eixes ja les coneixem, hem estat ací i qui no ha estat ho ha pogut seguir.
No ha parlat massa de lleis que van a fer, no moltes.
Però, sobretot, ací el que hauria d’explicar–nos és la qüestió de les competències.
¿Quantes competències s’han assumit en els quatre anys que ha dut vosté de conseller i quantes pensa assumir–ne en el futur?
Perquè ací l’única competència que s’ha dit que tenen voluntat d’assumir és la de la normativa o la gestió eixa dels xiringuitos, que sembla ser que és una de les poques coses que a vostés els preocupen.
Amb tants problemes que hi han ací, als xiringuitos els té una cosa.
.
.
Vaja!
, en esta legislatura.
Es veu que a la pròxima tampoc serà eixa.
No sé!

I el tema de la policia?
Després parlarem d’això.
I el tema d’assumir les competències que l’Estatut diu en la qüestió de l’aigua?
I amb la gestió tributària, pensen fer alguna cosa?
Pensen assumir?
Pensen crear l’agència tributària valenciana, que està recollida en l’Estatut i, per tant, assumir la part que els correspon de gestió dels seus propis recursos?
Seria importantíssim per a perseguir el frau fiscal i per administrar els tributs que tenim cedits, però vostés d’això s’obliden absolutament perquè governen amb la calculadora electoral.
I això és l’única cosa que els preocupa de veritat!
I l’única cosa que els ha preocupat durant estos quatres anys –i no sé, supose que ara canviaran les coses– és fer victimisme i, per això, no han exigit mai res.
Estic tractant d’anar un poc en l’ordre que vosté ha estat plantejant les qüestions.

Bé, després ha parlat de les bandes de música i de la pilota valenciana.
Li repetisc el que li acaba de dir el senyor Morera: què pinten ací en esta conselleria?
Què pinten ací –i li ho dic al conseller i li ho dic als membres del Partit Popular–, què pinten les bandes de música en la Conselleria de Governació?
Què pinta la pilota valenciana en la Conselleria de Governació?
Què pinta ací?
Algú que ho explique això, una explicació racional, perquè l’única explicació que vostés donen és el tema de la valenciania.
Una de dos, o és que la resta de conselleries no són valencianistes, només és la de vosté, o és que és el que és, que és una excusa pura i dura que no té ningun sentit.

I vosté ve ací presumint d’una sèrie de coses que el que hauria de fer és dir: «Mire, senyors, mosatros vam fer una cosa, la vam desarreglar –anava a gastar una paraula més grossa– i, després, l’hem tractat de torcar una miqueta.
» Perquè això és el que ha passat.
Perquè en 2005 arriben a un acord amb les societats musicals, es generen expectatives, generen despeses i, a partir d’eixe moment, vostés, el Consell, es dedica sistemàticament a incomplir els acords que tenia fet amb elles.
I això és el que genera que en estos moments les bandes de música tinguen un deute acumulat i una necessitat de 15,7 milions d’euros, a banda dels que vostés van a donar–li, a banda d’eixos.
I estan generats per la seua pròpia gestió.
I el que van fer és reduir un 35%, després ho reduïren un 54%, i, ara, amb el que tornen.
.
.
, tornen al nivell de 2009.
No enganyen a ningú!
Per descomptat a la gent de les bandes de música no estan enganyant–la perquè saben perfectament què és el que han fet i què és el que han deixat de fer.

I el que passa ací és que, a més d’això, resulta que les bandes de música perquè han fet pressió han resolt parcialment el seu problema, però una altra part de la gent que està perjudicada, que són els ajuntaments, els conservatoris municipals i les escoles reglades, seguixen amb un problema d’un retall brutal sense cap tipus d’explicació ni de justificació per part del Consell.
Què és, que són fills de pare tonto, no?
A ells no els toca res.
Per què uns sí, i, altres, no?
Açò és un disbarat!
Allò que toca l’activitat musical.
.
.
a Cultura!
I el que toca a ensenyament.
.
.
a la Conselleria d’Educació!
I Governació que es dedique a allò que li pertoca, que són els temes de seguretat, etcètera, etcètera.

Ha parlat dels temes d’emergència i ha parlat dels plans d’emergència.
No vaig a fer–li una llista perquè vosté alguna cosa ha dit del que han fet i del que ha deixat de fer.
Però, vosté va vindre ací –me’n recorde molt bé perquè, a més, ho he llegit en el Diari de Sessions– que va prometre ací que en esta legislatura passada s’aprovarien els plans territorials dels municipis menors de cinc mil habitants.
I, en estos moments, només estan la tercera part –això són dades de la conselleria, tretes de la pàgina web de la conselleria–.
Mire–s’ho!
El 35,4%!
Només n’hi han 139: 48 d’Alacant; 50 a València; i, 41, a Castelló.
I si no és així, algú en la seua conselleria no està fent bé les coses perquè la informació pública que donen no és l’adequada.
I per què s’ha produït eixe grau d’incompliment?
Almenys, explique les raons!
És manca de mitjans?
És manca de voluntat?
És un canvi de prioritats?
En matèria d’emergències han reduït el pressupost de 76 milions que hi havia al 2008 a 65 al 2011.

I el tema dels bombers, quan pensa constituir la comissió de coordinació prevista en la Llei de bombers?
Perquè la llei ja està aprovada.
M’agradaria que això ho explicara, que no ho ha explicat.

I el tema de l’extinció d’incendis.
Torne a dir–li el mateix: molta reglamentació, reglamentació innecessària, es va a ajuntar prevenció i extinció?
Jo no sé si això és bo fer–ho en la Conselleria de Governació o seria bo fer–ho en la de Medi Ambient –sobre això podríem discutir–, però és bo ajuntar–ho.
Però, és inútil sense recursos, senyor conseller!
Recursos que vostés ni tenen ni van a posar!
Deuen a Tragsa.
.
.
en gener eren setanta milions d’euros, i, ara –segons les últimes notícies que jo he pogut arreplegar per ahí– són cent milions d’euros; diners que no estan pagant i per això estan tenint els problemes que tenen en estos moments.

Com van a resoldre eixe problema?
És normal que estiga produint–se el que està produint–se en el tema de les brigades forestals?
Si vostés tenien una quantitat determinada de bridades i de reforços i han estat aplicant–la habitualment, com és possible que enguany hagen pegat eixa retallada tan brutal?
En Castelló, 9 brigades menys, 90 treballadors menys; en València, 14 brigades menys i 15 autobombes menys, 170 treballadors menys que l’any passat; en Alacant, 8 brigades menys i 2 autobombes menys, 84 treballadors menys que en el 2010.
Si eixos mitjans eren necessaris en el 2010, com és possible que no siguen necessaris en el 2011?
Què ha canviat?
Què havia canviat en gener quan no se sabia que anàvem a tindre un estiu amb tanta sort –per les circumstàncies meteorològiques sobretot– respecte als incendis forestals?
Perquè, si arriba a passar enguany el que va passar l’any passat amb els incendis de Bocairent i.
.
.
Llutxent i tot això.
.
.
, jo no sé el que haguera pogut passar este estiu, no sé el que haguera pogut passat.

Senyor conseller, per tant, explique’ns això i explique’ns com van resoldre eixe problema.
Què pensen fer amb el voluntariat, a part d’allò que vosté ens ha dit ací, que han sigut quatre generalitats.
No?

I, finalment, per acabar –perquè no tinc més temps, però.
.
.
, en cas, després podrem parlar d’alguna qüestió més en la rèplica–, el tema de la policia autonòmica.
Vosté ha dit molt bé que de cinc–cents que s’havien marcat no han arribat ni de lluny; de fet, han anat baixant, ara en tenim –segons les seus pròpies dades– tres–cents trenta–huit.

Mire, cal definir un model de policia autonòmica i cal assumir competències.
El que vostés vénen ací és a donar–nos indefinició, insuficiència, malbaratament de mitjans com el cas de l’helicòpter Jaume I.
Volem un cos únic de policia i no entenem com no es poden ni tan sols plantejar la possibilitat d’instaurar ací un model com el català o el basc.
L’única cosa que fa ací és donar–mos paraules altisonants que amaguen una buidor tremenda de contingut efectiu.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor diputat.

Té la paraula el diputat.
.
.
l’il·lustre senyor Luis Ibáñez, representant del Grup Parlamentari Popular, per espai de deu minuts.

El senyor Ibáñez Gadea:

Señor presidente.

Señorías.

Muy buenos días.

Constituye un verdadero honor para mí intervenir por primera vez ante el pleno de Les Corts para valorar, en nombre del Grupo Parlamentario Popular, la comparecencia del honorable conseller de Gobernación en la que ha informado a la cámara sobre las líneas generales de la política que la Conselleria de Gobernación va a llevar a cabo en la presente legislatura.

El Grupo Parlamentario Popular valora positivamente la intervención del conseller de Gobernación, pues compartimos los objetivos y las líneas generales que ha expuesto con gran precisión de datos, iniciativas y propuestas novedosas.
Por tal motivo, en estos minutos trataré de transmitirles a ustedes, de una forma resumida, algunos aspectos de su intervención.

La labor desempeñada en los últimos años por la conselleria constituye una garantía, un verdadero aval para el futuro, pues en la pasada legislatura se trabajó intensamente para cumplir la práctica totalidad de los objetivos y compromisos adquiridos al inicio de la misma.
Recuerdo perfectamente cuando presencié y escuché el discurso del conseller hace cuatro años desde la tribuna de invitados, el ambicioso proyecto de la pasada legislatura –entonces desde mi cargo de secretario autonómico de Gobernación, acompañado en ese momento por la subsecretaria y las tres direcciones generales y parte del equipo técnico–.
Asumir las responsabilidades políticas para el desarrollo del proyecto fue el compromiso que duró cuatro años y que tuvo un final de satisfacción del deber cumplido.

Pero, como ha señalado el conseller, lejos de toda autocomplacencia y conformismo, es momento de trabajar con más dedicación y esfuerzo que nunca en un marco de austeridad y contención, austeridad y contención –como dijo el presidente Alberto Fabra en el debate de investidura–.
Se trata de hacer más con menos y de conseguir una administración austera en el gasto y eficiente en la gestión.

También quiero subrayar de una forma especial el carácter social de la política que se lleva a término por la Conselleria de Gobernación.
Por una parte, la atención rápida y eficaz de las emergencias, que es un servicio público de primer orden que La Generalitat cuida de manera especial y que no puede verse afectado por la crisis.
Cuando se trata de salvaguardar la seguridad, la tranquilidad, la integridad, la salud o la vida de las personas es importante tener un sistema que garantice una respuesta rápida y eficaz.
Y eso es una labor que la Conselleria de Gobernación realiza las 24 horas de todos los días del año.

En el ámbito de las emergencias, he de señalar que la Comunitat Valenciana es un referente.
En estos años, el Consell ha invertido en medios, infraestructuras y nuevas tecnologías, ha apoyado a todos los profesionales y voluntarios, ha colaborado y ayudado a los municipios con menos recursos, ha hecho hincapié en la prevención y en la planificación frente a emergencias y ha renovado el marco normativo regulador de la materia.
Nos satisface que se haya anunciado seguir en esta misma línea de llevar a cabo numerosas actuaciones encaminadas a la mejora y consolidación del sistema de protección civil y gestión de emergencias, un sistema que, en los últimos años, ha destacado por su modernidad, eficacia y capacidad de respuesta.

La nueva Ley de protección civil y emergencias y su amplio desarrollo normativo, la nueva Ley de bomberos y su desarrollo, la unificación de las normativas de prevención y extinción van a ser temas de debate y diálogo en esta legislatura.
La modificación y ampliación del Plise, la renovación del Cecopi, Centro de Coordinación Operativo Integrado, son objetivos ambiciosos y muy esperados por los profesionales de la seguridad pública.
Seguir apostando como lo hacemos por la planificación en protección civil nos aporta un valor añadido y un sello de calidad frente a otras comunidades españolas y regiones europeas.

El fomento del voluntariado en protección civil es una realidad, y la creación del consejo del voluntariado de protección civil una importante nueva idea que servirá de estímulo a todos los voluntarios de protección civil.
El nuevo Ivaspe, el nuevo instituto, constituye un antes y un después en la formación de los profesionales y voluntarios de la seguridad y de la emergencia.
En pocos meses se ha convertido en un referente para todos los profesores y alumnos que han tenido la oportunidad de conocerlo.

En materia de seguridad y protección ciudadana, a diferencia de emergencias y protección civil, son muchos los agravios que ha sufrido la comunitat a pesar de la mano tendida del Consell hacia el gobierno central: infraestructuras ruinosas; reiterados incumplimientos en materias de infraestructuras –pongo por ejemplo la comisaría de Torrevieja–; tasas de criminalidad; apagón informativo; falta de efectivos en determinados lugares.
.
.
Esperamos que se abra una nueva etapa y que el próximo Gobierno de España sea receptivo a las necesidades reales de la comunitat.

Hay que señalar que, a pesar de todo, la Conselleria de Gobernación ha hecho un enorme esfuerzo en potenciar la policía de La Generalitat y en luchar contra problemáticas como la inseguridad rural o en urbanizaciones.
La voluntad de firmar un nuevo acuerdo que permita alcanzar la cifra de setecientos cincuenta efectivos permitirá realizar muchas funciones en beneficio de los ciudadanos y de la propia unidad adscrita.

La Comunidad Valenciana tiene cerca de diez mil quinientos policías locales y una de las ratios más altas de España, la más alta de la península.
La Conselleria de Gobernación conoce perfectamente la gran labor que desarrolla.
La apuesta por la formación y la adaptación de una nueva ley a la realidad vigente es otro de los importantes objetivos, así como lo es también de una forma especial el respeto y la solidaridad con las víctimas del terrorismo dando el máximo apoyo a través de distintas iniciativas.

Compartimos la apelación al diálogo y al consenso que ha hecho el conseller hacia todos los grupos parlamentarios para debatir la modificación de la Ley electoral valenciana, a fin de adaptarla a lo dispuesto en el Estatuto de autonomía.

En relación con el desarrollo estatutario, he de decir que el Grupo Popular siempre ha creído que la aprobación de la reforma del Estatuto de autonomía del año 2006 fue el inicio de una nueva etapa, que ha supuesto un mayor impulso a nuestras instituciones y el desarrollo de nuestro autogobierno, así como un refuerzo de las señas de identidad que nos identifican como valencianos.
Creemos firmemente que el desarrollo del Estatuto de autonomía es sumamente beneficioso para los valencianos, pues está lleno de oportunidades.
Y, por ello, es positivo seguir poniendo en marcha iniciativas en este ámbito.

Compartimos los cuatro ejes del desarrollo estatutario anunciados por el conseller y la necesidad de defender a ultranza los intereses de los valencianos ante cualquier instancia y, en especial, la financiación que corresponde en justicia a la comunitat.

Igualmente, aplaudimos la recuperación del derecho foral tal y como marca el Estatuto, adaptado a la realidad económica y social y en plena armonía con la Constitución española.

Rechazamos los recursos de inconstitucionalidad interpuestos por el gobierno socialista contra las leyes valencianas aprobadas en este ámbito, pues suponen un intento de recorte en nuestro autogobierno que resulta inadmisible.

Ya es casualidad, como ha señalado anteriormente el conseller, que la cuarta parte de las impugnaciones efectuadas por el gobierno socialista ante el Tribunal Constitucional sea contra normas de la Comunitat Valenciana.

Proyectos, efemérides, leyes, normas, como la Carta de los derechos sociales, la conmemoración del 30 aniversario del Estatuto de autonomía, la ley de sucesiones, ley de uniones de hecho, ley de contratos agrícolas, la divulgación y difusión y puesta en valor de los símbolos, las señas de identidad, las tradiciones a través del proyecto «Rutas del valencianismo» van a aportar a la sociedad civil y a esta cámara una riqueza cultural y artística.

En el ámbito de las sociedades musicales y las escuelas de música, quiero señalar el enorme esfuerzo de la conselleria.
La música en la comunitat no es solo un elemento más, sino que es una parte del patrimonio artístico y cultural del que más satisfechos y orgullosos nos sentimos los valencianos.

Es indudable el apoyo del Consell a la música, en especial, a las escuelas de música que en este ejercicio han recibido el mayor respaldo económico de la historia.

En esta misma línea de impulso y apoyo a la música, el plan estratégico de sociedades musicales, el ilusionante proyecto de creación de una cátedra de dirección de bandas de música, el necesario desarrollo normativo de la ley valenciana de la música o la puesta en marcha del programa «La teua banda al Palau» demuestra el compromiso de la conselleria con el futuro del fenómeno musical de la Comunitat Valenciana.

Asimismo, reconocemos el esfuerzo y el impulso dado a la pilota valenciana y al compromiso de la conselleria con el plan director, que está elaborando en beneficio de este deporte tan querido y arraigado por los valencianos.

La defensa de las tradiciones valencianas y señas de identidad, como la defensa de las fiestas tradicionales valencianas con uso de pólvora, los bous al carrer, el Consell de Festes Tradicionals forman parte de los objetivos prioritarios de la conselleria.

El nuevo reglamento de la ley de espectáculos públicos y la carta de servicios de espectáculos tendrá los elementos necesarios para facilitar a los empresarios y consumidores sus proyectos y necesidades.

Por último, en esta mi primera intervención en la cámara, quiero agradecer a todas las personas que han confiado en mí por estar en estos momentos aquí, y especialmente a Francisco Camps.

También quiero.
.
.
, en estos momentos que él hizo posible que estuviera antes sentado ya arriba como secretario autonómico y hoy aquí como diputadoâ¦, pero también quiero, después de escuchar a Ana Barceló, a Enric Morera y a Lluís Torró, que piensen que en el Grupo Popular y en mi persona tienen la mesa preparada, las sillas preparadas para tratar, desde el talante, desde el diálogo y el debate, todo lo que consideren necesario.
Tenemos trabajo, y allí les espero.

Muchísimas gracias y buenos días.
(Aplaudiments) 

El senyor president:

Muchísimas gracias.

Té la paraula l’honorable conseller de Governació, senyor Serafín Castellano.

El senyor conseller de Governació:

Gràcies, senyor president.

Senyora Barceló, vullc agrair–li en tot moment el to de la seua intervenció i el caràcter positiu que ha tingut, a l’igual que reconéixer eixa normalitat que deu existir, com no pot ser d’una altra manera, atendre les peticions que se fan des de qualsevol grup de l’oposició, en este cas a iniciativa de vosté de visitar l’Ivaspe, de visitar el centre de protecció d’emergències de l’Eliana.

Esta és la tònica que he dit i que vaig a mantindre al llarg de tota la legislatura.
De fet, ja he demanat en estes Corts, a petició pròpia, comparéixer davant la Comissió de Governació per a explicar tots els resultats de la campanya de prevenció i extinció d’incendis, com he fet en l’anterior legislatura i com vaig a fer en benefici de la transparència que vosté reclamava.

Tenim ara un gran debat.
.
.
, vosté dia en els pressupostos de l’any 2012, un debat que els ciutadans exigixen, com dia anteriorment, que tingam els criteris d’eficàcia i austeritat.
I això no són paraules, són fets.
Este govern ja ha ficat en marxa més de mil huit–cents milions d’euros d’estalvi en les últimes mesures que hem aprovat en els últims governs.

Per tant, anem a reduir el que és accessori; no allò essencial, no el que va al que és el benestar i els servicis essencials i públics que ha de mantindre lògicament La Generalitat i en matèria, com dia anteriorment, d’emergències o de seguretat.

Parlen de més vigilància.
Miren vostés, 11.
700 efectius estan al llarg i ample en tots els racons de la Comunitat Valenciana en estos moments en la campanya de prevenció i extinció d’incendis.
En una època de crisi econòmica com la que estem vivint, 101 milions d’euros en la campanya d’extinció.
Crec que són xifres que lògicament desdiuen la postura que els grups parlamentaris han mantingut ací.

Però mire, la Comunitat Valenciana.
.
.
–són dades de medi ambient, del Ministeri de Medi Ambient, no són dades de La Generalitat– la Comunitat Valenciana se situa en segon lloc d’inversió en prevenció i extinció d’incendis per hectàrea per terreny forestal, en segon lloc de tota Espanya.
I també és la segon comunitat autònoma, sols precedida per Madrid, en inversió en el sector forestal per hectàrea de terreny forestal.

Per tant, som els que més invertim de totes les comunitats autònomes en esta matèria, amb 23 mitjans aeris, amb més de mil vehicles, amb més d’onze mil set–cents efectius i amb més de quasi cent un milions d’euros en la campanya amb un pressupost, com vostés dien, complicat des del punt de vista econòmic.

Miren vostés, no hem despedit, senyor Morera, senyor Torró, ningun brigadista ni fix, ni fix discontinu; hem reforçat amb nou brigades a part de les que teníem de vegades anuals, i per tant, anem a seguir amb eixa política.
I la política en resultats.
.
.
, de prevenció d’incendis forestals ens donen els resultats.
I els resultats de manera transparent i clara no se preocupen que els donaré jo quan s’acabe la campanya en la Comissió de Governació perquè un any més estigam molt per davall de la mitjana nacional en número d’hectàrees cremades i perquè un any més consolidem les polítiques positives des del punt de vista objectiu i estadístic que s’han fet.

No anava a traure estes dades, però vaig a traure–les.
Miren vostés, des que governa el Partit Popular en esta comunitat, la mitjana ha segut de 7,5 hectàrees per incendi, la mitjana de 7,5 hectàrees cremades per incendi.
Quan governava el Partit Socialista, la mitjana era de 51,44 hectàrees.
I som la segon comunitat autònoma que més invertix d’Espanya, objectiva, estadística i numèricament dit pel Ministeri de Medi Ambient.
(Aplaudiments) 

Senyora Barceló, mire vosté, fea referència.
.
.
fea referència a l’incendi més important.
Afortunadament l’incendi de Cortes de Pallás no ha segut el més important.
El més important foren: Benicolet, que afectà 1.
448,70 hectàrees, i el de Llombai, 100,50 hectàrees.

Sí que fou un incendi complicat i que, afortunadament, jo agraïsc l’esforç, el treball i la professionalitat de tots els que treballaren en estos tres incendis perquè els resultats siguen uns resultats moderadament positius en el que portem de campanya d’incendis.

Vosté demanava.
.
.
, i me demanava que este conseller no polemitze amb la delegació de govern.
Mire, jo amb la senyora delegada de govern tinc una magnífica relació, parlem sempre que hem de parlar i, a més, parlem amb tota la normalitat i tranquil·litat democràtica.

I mire vosté, açò sempre és cosa de dos.
No és cosa d’un.
No sols té sempre la culpa un.
I mosatros, i este conseller, sempre va amb el diàleg i amb la lleialtat per davant de cara a l’administració general i de cara al Govern d’Espanya.

Però mire, no confonguen vostés diàleg, lleialtat i responsabilitat amb tràgales que discriminen la Comunitat Valenciana.

Diàleg i responsabilitat no significa no reivindicar el que amb justícia ens correspon als valencians.

Diàleg i responsabilitat (aplaudiments) no significa que els valencians tinguen 300 euros i poc menys de finançament que la resta d’espanyols; no significa que el Ministeri de l’Interior firme convenis d’infraestructures amb altres comunitats autònomes i ací no els firma; no significa que n’hi hagen transvasaments en altres comunitats autònomes d’aigua i ací no n’hi haja cap bo; no significa que s’abaixe en un 80% les inversions en seguretat i no s’abaixen correlativament en altres comunitats autònomes.

Diàleg i lleialtat no significa callar i aguantar injustícies per als valencians, perquè això este govern li assegure que no ho va a fer.
Va a tindre tota la predisposició del món, però va a fer–ho sempre argumentant–ho, sempre amb la justícia i sempre fent de manera sincera.

I pot parlar amb la seua companya de govern per a dir–li si això que estic diguent és deveres o no és deveres, perquè és aixina.
Una cosa és diàleg i lleialtat, però altra cosa és que deixem de reivindicar des d’este Consell que presidix Alberto Fabra i deixem de reivindicar des del Grup Parlamentari Popular el que li correspon amb justícia als valencians, perquè per a això ens han votat i per a això anem a fer–ho amb tota l’energia del món possible.

I miren vostés, dia vosté que s’han augmentat tant i més els efectius de la Guàrdia Civil i de la policia nacional, que s’han rebaixat una barbaritat i que açò està molt bé les taxes de criminalitat.

Jo crec que li vaig a dir una cosa que vosté estarà d’acord, i el seu grup parlamentari i el seu portaveu també estarà d’acord en el que jo li vaig a dir, sols demanem una cosa: que en ràtio de guàrdies civils i policies nacionals per cada mil habitants estigam dins de la mitjana nacional, no de les comunitats que més tenen.

Si, com se coincidix en dades del Ministeri de l’Interior, estem dins de les tres primeres comunitats autònomes amb major taxa de criminalitat, molt per damunt de la mitjana nacional, coincidirà vosté amb mi i estarà d’acord que demanem que estigam en la mitjana nacional de ràtio de guàrdies civils i policies nacionals, una cosa tan senzilla com això.
I crec que vostés estaran d’acord i que els cinc milions de valencians mos ho aplaudiran a mosatros i a vostés també.

Parlen de l’helicòpter Jaume I, i pluralitze perquè ho han tret.
.
.
, com ha segut cosa estiuenca mediàtica, doncs ho han tret també els tres grups parlamentaris.
I si me demanen explicacions, jo sempre done explicacions.
I els vaig a donar explicacions sobre el Jaume I, totes les que vullguen.

En primer lloc, si a vostés els pareix anecdòtic o els pareix poc important un helicòpter que se dedica a la seguretat, que estiga localitzant abocadors il·legals –des que està en funcionament, 270 abocadors il·legals–, que localitze granges d’animals, que localitze pedreres d’explotació –259 pedreres d’explotació–, que també haja fet més de 107 expedients de construccions il·legals en el nostre territori, que haja fet servicis de prevenció en seguretat rural –44 servicis–, que haja fet 22 servicis de seguretat en urbanitzacions, que haja atés les peticions de la Fiscalia General de l’Estat perquè les línies elèctriques.
.
.
, de les copes dels pins perquè no produïsquen incendis forestals s’hagen revisat per dos vegades a petició de la fiscalia, que haja col·laborat en els cossos i forces de seguretat en la recerca i localització de pasteres amb 20 servicis; en transformacions agrícoles, amb 30 servicis, i que haja fet més de 1.
793 servicis per a atendre la seguretat per a salvament, per a socors i per a incendi.
.
.
si a vostés els pareix que això és criticable, me pareix molt bé, critiquen.
Jo el vaig a potenciar, el vaig a renovar perquè és un instrument important per a la seguretat de la Comunitat Valenciana.
(Aplaudiments)

I els vaig a dir més, és tan ridícul, és tan ridícul criticar l’helicòpter de la policia de la unitat adscrita de La Generalitat com si se criticara ací l’helicòpter de la policia nacional o l’helicòpter de la Guàrdia Civil, tan ridícul com això.

Si fiquem mitjans perquè els fiquem, i si no els fiquem perquè no els fiquem.
Vostés no s’aclarixen mai.
La qüestió és criticar per criticar.

Este és un helicòpter que ha aportat molt en positiu a la seguretat de la comunitat, que col·labora amb els cossos i forces de seguretat de l’estat i que ha fet –i els he ficat sols uns exemples, els he ficat sols uns exemples– un servici que fea molta falta en la Comunitat Valenciana.
I els dic més, que té igual o més recursos tècnics que qualsevol helicòpter de les forces de seguretat tenen en la Comunitat Valenciana.

Per tant, si vostés me fan la pregunta que si vaig a seguir renovant o de si vaig a portar l’helicòpter endavant: no sols vaig a seguir amb l’helicòpter endavant, sinó que vaig a reforçar i a potenciar l’actuació que fa l’helicòpter Jaume I.

En altre ordre de coses, me dia la senyora Barceló que jo no he parlat.
.
.
evidentment, no he parlat de tots els articles de l’Estatut d’autonomia, he fet unes pinzellades dels més importants.
I me parla vosté de l’article 64, paràgraf tercer, de l’Estatut d’autonomia, que és una cosa tan important que és un dels estatuts en la reforma de l’any 2006 que més s’ocupa, més s’ocupa de col·laborar i de ser solidaris amb les administracions locals, no sols des del punt de vista econòmic, sinó des del punt de vista també tributari i de coordinació amb la comunitat autònoma.

He de dir–li, jo he estat dotze anys gestionant en un ajuntament, he estat de president de la Federació Valenciana de Municipis i Províncies.
El molt honorable president de La Generalitat Alberto Fabra ha segut alcalde i sap perfectament del que estem parlant.
I li diré que no n’hi haurà ningun govern més sensible en l’administració local que este Consell presidit per Alberto Fabra.
I per això la llei de règim local.
.
.
, ja està prevista una llei que s’ha portat endavant, està previst el fons de cooperació local, i per això s’han pres algunes mesures al respecte.

Senyor Morera, mire vosté, mosatros hem fet una transició jo crec que molt normal dins de la complexitat que n’hi han quan dimitix un president de La Generalitat i entra un altre president de La Generalitat.
Perquè el Partit Popular és un partit unit, és un partit fort, és un partit que prima els interessos generals dels ciutadans per l’interés particular del partit.
I per això fem les coses ben fetes i fem les coses com les fem.

I jo he començat a agrair a Paco Camps, evidentment perquè ha estat al front de La Generalitat amb responsabilitat, amb entrega i amb treball i ha fet les coses ben fetes en la comunitat.
(Aplaudiments) I li agraïsc a Alberto Fabra que és el president, que és el nou líder del partit i el nou líder del govern que va a portar a la comunitat els nous designis.

Mire vosté, normalitat!
Normalitat!
Ací en este partit tots volen anar de candidats amb el senyor Rajoy o amb el senyor Alberto Fabra.
No com altres que no volen anar ni de candidats.
No, mire vosté, normalitat.

I a vostés jo crec que els sorprén la normalitat, vostés que dividixen grups i que expulsen a uns i a altres.
.
.
Si, clar, són criteris diferents.
Si jo ho entenc, però mosatros tenim sempre més de 143.
000 afiliats i comptem amb tots ells i defenem a totes les persones que estan en el partit.
Per tant, normalitat, tranquil·litat i reconeiximent al treball que fan les persones al servici dels ciutadans.

I mire, recorde’s, i vosté ho sap perfectament, sempre el major reconeiximent que pot haver en un estat democràtic és el suport electoral i és el suport social.
I això, vistes les últimes eleccions més val que no parlem.

Parla vosté de l’Alcalatén, i dia: «On està l’eficiència, l’eficàcia, l’austeritat i les mentires del Partit Popular?
» Sí, li ho vaig a explicar també amb tota transparència.
No se preocupe i no se fique nerviós, li ho explique tranquil·lament.
M’he portat ací la fitxeta perquè sabia que mirant els temes mediàtics de l’estiu més o menys sabria la compareixença.

Doncs bé, anem allà.
L’Alcalatén.
Mire vosté, no s’han invertit tres milions d’euros o s’han deixat d’invertir els tres milions d’euros que vosté diu per part de La Generalitat.
S’han invertit 5,2 milions d’euros.
I li vaig a dir en què s’han invertit perquè ho tinga també clar i ho puga dir per ahí.

En actuacions de la Conselleria de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge s’han invertit 2.
926.
658 euros; en la Conselleria d’Agricultura s’han invertit 2.
100.
000 euros, el que fan 5.
026.
658 euros.
Mire, no tres milions, 5.
026.
000 euros.

I mire vosté, en ajudes directes a les explotacions agràries afectades per l’incendi de l’Alcalatén se tragué una convocatòria el 6 de l’onze de l’any 2007 per a reconéixer i per a donar a eixes explotacions agràries.
.
.
, i se tragué una orde i se pagà eixa orde.
En la millora de la xarxa de camins rurals s’invertiren 1.
400.
000 euros.
Se feren treballs de repoblació forestals entre l’any 2008 i l’any 2010 en la zona de l’incendi de l’Alcalatén.
Se donaren també, en convocatòria del 15 de febrer de l’any 2008, subvencions a propietaris de terrenys forestals, també de l’incendi de l’Alcalatén.
I suma i sigue.
I a més, se feren conjuntament amb el Ministeri també de Medi Ambient unes inversions conjuntes per a conservació de bancals, dics i albarrades, tallada d’arbres i construcció de faixines, manteniment de camins, actuacions en matèria de (inintel·ligible) .
.
.
entre altres coses.
En col·laboració amb el ministeri, en total 7.
200.
000 euros, i sols de La Generalitat, 5.
026.
000 euros, perquè tinga també la informació del tema de l’Alcalatén que vosté se referia.
I eixa és l’eficàcia i eixa és l’eficiència d’este govern.

Del Jaume I, ja li ho he dit.
Li ho he contestat i crec que no sols la seua justificació, sinó la seua necessitat és absolutament més que evident.
Jo lamente que alguns vullguen criticar les coses per aconseguir altres conquistes –anem a dir– sindicals o laborals.
Però bé, açò és el joc que en democràcia sempre se dóna i que jo respecte per a tot el món.

Vosté sempre parla de l’estatut de la vergonya.
Mire vosté, la reforma de l’any 2006 fou una reforma de tanta vergonya que tingué el consens del 96%, del 96% de les forces polítiques que lliure i democràticament han elegit els ciutadans de la Comunitat Valenciana.

Té l’honor de tindre la vergonya d’haver aconseguit el que no s’aconseguí en l’any 1982, que és que el que se pactà en estes Corts, en les Corts Generals al peu de la lletra també s’aprovara: que esta comunitat en l’article primer siga considerada com a nacionalitat històrica i que estiga dins de la via de primer nivell de l’article 151 de la Constitució i no de l’article 143 de la Constitució com fóra en l’any 1982.
Eixa és la vergonya, la vergonya de vosté de no recolzar una gran reforma i de recolzar un gran futur per als valencians.
(Aplaudiments)

Parla vosté que no férem bé les coses.
Diu: «Es que vostés havien d’haver ficat el conveni.
.
.
, la clàusula que havien ficat, per exemple, Catalunya i Andalusia.
» No senyor.
I no l’haguérem tornat a ficar i no la ficaríem ara en l’any 2011.
I sap vosté per què no?
Perquè tenim un altre model d’estat diferent al que tenen vostés.

Però n’hi hagué un fet sobrevingut que ha portat a discriminacions i confrontacions territorials, que fou la sentència del Tribunal Constitucional de juny arran del que era la reforma de l’Estatut de Catalunya.

I per tant, si el Tribunal Constitucional diu que per a catalans o per a andalusos és constitucional i el govern ho aplica en base a eixa disposició, els valencians, perquè aixina ho ha dit el Tribunal Constitucional, també anem a fer–ho.
I eixa és la reforma, i eixa és la reforma.
I estem parlant d’inversió, i estem parlant d’inversió.

Per tant, el que és constitucional per a uns és constitucional absolutament per a tots.
Perquè este govern no va a deixar mai de defendre els interessos dels valencians per damunt del que faja falta, perquè per a això ens han votat i per a això estem treballant ací.

Vosté intenta, a falta de crítiques majors, ficar–se ara amb el director general de Desenvolupament Estatutari, amb el senyor Miralles.
Bé, simplement si li val per a alguna cosa, dir–li que té el meu suport i tota la meua confiança perquè està fent un bon treball al front de la direcció general.

Me parla de la càtedra que està en la VIU.
La càtedra ja fa alguns mesos que està en la Universitat de València i, per tant, s’està desenvolupant i que, a més, en el pròxim mes se va a presentar tot el calendari d’activitats i el currículum que va a portar esta càtedra sobre dret foral valencià.

Parla de la batalla dels xiringuitos.
Home!
, deixe’m que almenys vostés que me diuen que n’hi ha confrontació o que n’hi ha polèmica.
.
.
En el mes de juliol –a finals del mes de juliol– tinguí la satisfacció de firmar amb la ministra de Medi Ambient un acord molt important respecte a la matèria de tot el que són els establiments públics que expedixen begudes o menjar en el nostre litoral.
Mire vosté.
.
.
, que a més està en vigor i que a més ha d’anar acompanyada del que és el traspàs de competències, a l’igual que ho té Balears, a l’igual que ho té Andalusia o a l’igual que ho té Catalunya.
I que per tant això és el que mosatros demanem, que jo espere que compte amb el seu recolzament, que va per bon camí i que espere que apleguem a eixe acord amb el Govern d’Espanya perquè dic que va ben encaminat.
Per tant, eixa és una qüestió que està perfectament ja acordada i en vigor.
.
.
, el conveni.

Home, mire, tant el senyor Torró i el senyor Morera, si la gran crítica que fan vostés a la societat musical i a la pilota valenciana és la seua ubicació competencial, vaig a baixar molt satisfet d’esta tribuna, molt satisfet.
No són les preocupacions d’este govern.
Les preocupacions d’este govern són que funcione com haja de funcionar, són que tinguen les ajudes que hagen de tindre i són que n’hi haja una regulació normativa que produïsca una viabilitat per al present i per al futur de les societats musicals i de l’esport autòcton.

I miren vostés, jo sé que vostés no creuen molt en allò de les senyes d’identitat i de la valenciania.
Mosatros sí.
Què hem de fer!
Són qüestions de diversitat d’opinió i mosatros sí que anem a potenciar–les i sí que anem a fer–les.
I distingim les societats musicals i distingim l’esport autòcton perquè entenem que són arrels que des de molts segles estan arrelades en la Comunitat Valenciana.
Si la seua crítica és la ubicació competencial, allà vostés, perguen el temps en això que mosatros anirem a la faena, que és el que toca.

I parlava vosté també que no s’ha complit l’acord que se firmà en setembre, octubre d’este any passat.
No és de veres.
I crec que estava el president de la federació de societats musicals, si no se n’ha anat, però estava a l’inici de la.
.
.
No és de veres, li ho pot preguntar vosté personalment.

S’ha complit al cent per cent i abans del temps que tocava, al cent per cent.
No ha havut mai, ni s’ha tornat, senyor Torró, a l’any 2009.
.
.
, no ha havut mai, no senyor, no senyor, no ha havut mai major subvenció a les escoles de música, per primera vegada a les escoles d’educands que no ha tingut mai subvenció, i no s’han complit tots amb una major dotació pressupostària: sis milions i mig d’euros que formava el conveni.
I l’última orde per a fer complir eixos sis milions i mig d’euros publicada el 31 d’agost en el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana, com ja al llarg de l’any s’havien publicat les altres ordes.
Eixa és la realitat!

Vostés s’agarren sempre al passat i critiquen el que no se deu criticar.
I ací per més que vostés vullguen ficar pals a les rodes n’hi ha un gran acord, s’està treballant amb complicitat i de manera lleial amb la federació i se va a seguir treballant.

Vostés podran intentar que això no siga aixina i intentaran traure tots els rèdits que vullguen, me pareix molt bé.
Però s’ha complit més que mai, més que mai en les escoles de música: quasi el 40% d’allò sol·licitat –dada que no havia tingut mai– i un 24,03% més que se donaren en les ajudes de l’últim any.
Per tant, eixa és la realitat.

A partir d’ahí, vostés ho poden comprovar i vostés agarren el telèfon o vagen a visitar les 274 societats musicals que han segut beneficiades, i ja està, i ho comproven vostés mateixa.
Si és la millor manera de fer política, tocar carrer, tocar societat i tocar poble, i vostés comprovaran si jo estic diguent o no la veritat del que estic diguent.

I mire vosté, senyor Torró, diu que algú no estarà fent les coses bé d’estadístiques en la meua conselleria.
No, el que les llig mal és vosté i li ho vaig a comprovar.

El que he dit jo en la compareixença i el que ací diu és que hem desenvolupat en base a un conveni tipus per als ajuntaments de menys de cinc mil habitants, perquè les administracions locals evidentment per a fer plans territorials o plans especials d’emergències necessiten recursos econòmics que no tenen.
I per tant, el que féu el govern en l’any 2008 és fer un conveni tipus per a dir–li: «Mosatros donarem l’assessorament tècnic, mosatros ajudarem a elaborar els plans que són de competència única i exclusiva municipal.
» No ha de fer–ho La Generalitat.
No és ningun incompliment de La Generalitat.

I per tant, basant–nos en eixe conveni dels que no el tenien, que no són tots els que falten d’eixos 139, eh?
, n’hem fet 139 en un temps rècord i hem aprovat 139 plans territorials.
I amb una planificació que vosté podrà comprovar en totes les actes de la comissió de protecció civil de la Comunitat Valenciana tot el que s’ha actualitzat i tot el que s’ha fet.
Per tant, mire vosté, no és eixa qüestió com se dia.

I si 101 milions de recursos en la campanya de prevenció d’incendis no són suficients, doncs bé, serà una opinió per a vosté.
I dien en temes de prevenció.

Jo en tema de prevenció, mire, les dos últimes visites que he fet foren: una, per a una àrea de tallafocs que afecta 13 termes municipals de la comarca dels Serrans i del Racó d’Ademús que afecta 837 hectàrees, amb una inversió de 2.
308.
000 euros, o ahir mateixa, que estiguí en el Parc Natural del Desert de les Palmes en el qual s’estan refent i s’estan reformant 18,2 quilòmetres de pistes forestals en el parc natural.
Eixe és el dia a dia.
Eixe és el dia a dia del que estem fent en matèria de prevenció.

I dir–li que hem augmentat les unitats de prevenció perquè este any, precisament este any hi han hagut 102 unitats de prevenció d’incendis.

Per tant, jo el que els vullc dir és que podran contrastar amb les dades i podran contrastar amb la realitat les qüestions que vostés vullguen.
I crec que no m’he deixat.
.
.
, i si m’he deixat alguna cosa, com tinc una segon rèplica, molt gustosament els contestaré, no m’he deixat res de les qüestions que m’havien plantejat.

Dir–li al senyor Ibáñez –lògicament ha estat treballant en l’anterior legislatura d’una manera molt eficient i eficaç com a secretari autonòmic– que és un plaer tindre’l com a portaveu experimentat i coneixedor, més que ningú, del que són les competències de la Conselleria de Governació i que en eixe sentit me dóna també una gran tranquil·litat que estiga intentant negociar també estes qüestions.

Per tant, sí, senyories, són temps que els ciutadans no mos van a perdonar que no agarrem decisions determinants, decisions importants d’austeritat, d’eficiència i d’eficàcia com s’estan ja agarrant.
I això és el que anem a fer i aixina s’estan elaborant els pressupostos de l’any 2012, sent responsables i, com he dit, agarrant el bou per les banyes i, sobretot, estrenyent–mos el cinturó en allò que podem estrényer–mos el cinturó, que mai afectarà als servicis públics essencials.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Per al torn de rèplica, té la paraula la diputada il·lustre Ana Barceló, representant del Grup Parlamentari Socialista.

La senyora Barceló Chico:

Gracias, señor presidente.

Señor conseller, el Grupo Socialista celebró que en esta nueva legislatura la conselleria que usted preside –Gobernación– asumiera por primera vez las competencias de prevención.

Lo celebramos porque eso significaba mejorar ostensiblemente la coordinación que es tan necesaria, la coordinación para prevenir junto con los medios para poder atajar los incendios.

Pero mire, de su intervención hay algo que me ha preocupado, y es el hecho de que usted haya mencionado la palabra «optimizar recursos».
Nos preocupa que en esa optimización de recursos de los que usted hablaâ¦, no supongan un recorte de recursos humanos.

No voy a entrar en si usted ha despedido o no ha despedido brigadistas.
Pero es cierto que usted no ha contratado los recursos necesarios para hacer las labores de extinción con las brigadas de emergencia.

Por tanto, señor conseller, le reitero que esa optimización de recursos no afecte a los recursos humanos que tienen que estar en prevención y extinción de incendios.

Mire usted, respecto de las infraestructuras, quiero decirle que el Gobierno de España ha invertido del 2009 al 2010 más de 36 millones de euros adicionales para mejorar no solo las instalaciones de la Guardia Civil, de la policía nacional, sino también de la policía local, señor conseller.

Además, hemos tenido un fondo especial extraordinario.
Se ha llevado a cabo la construcción del cuartel de Moncada, se ha rehabilitado el de Liria, el de Sinarcas, el de Cárcer, el Fuente la Higuera, Morella, Alcora, Oropesa del Mar –que se ha construido– y la comandancia de Patraix de Valencia.
Y además, se ha llevado a cabo el proyecto de la comisaría de Paterna, con 7.
248.
000 euros.

Por tanto, señor conseller, no creo que sea justo que usted hable de esas reivindicaciones de infraestructuras, como si el Gobierno de España no hubiera hecho nada en esta legislatura.

Por otro lado, me sigue preocupando, señor conseller, la contratación y la renovación del helicóptero Jaume I.
Y ¿sabe por qué me preocupa?
Porque ha dado usted un dato que para esta portavoz era totalmente desconocido.
Ha dicho usted que además el helicóptero realiza labores de inspección de construcciones, si no le he oído mal.
Claro, yo, pensando en todas las competencias que usted tiene, pues me he dado cuenta de que usted, evidentemente, no tiene esa competencia.

Por tanto, como no tiene competencia en seguridad, que usted ha dicho y ha manifestado públicamente que está destinando también el helicóptero a hacer labores de vigilancia.
.
.
Bueno, de verdad, me ha preocupado, porque he pensado en ese momento si es que usted no está haciendo labores recaudatorias utilizando a la policía y utilizando el helicóptero.
Sí, usted se puede reír o.
.
.
En fin, creo que por cortesía parlamentaria, usted debería mostrar más seriedad.

Pero, en todo caso, decirle que me ha preocupado.
¿Cómo se puede destinar un helicóptero a vigilancias precisamente de construcciones ilegales, cuando se supone que todos los ayuntamientos disponen de esos mecanismos?

Y volvemos a los ayuntamientos.
Porque, señor Castellano, si tan sensible es este gobierno, si tan sensible es el president de La Generalitat, que ha sido hasta hace poco tiempo alcalde de Castellón, le vuelvo a reiterar que piensen ustedes en los alcaldes y alcaldesas de la Comunidad Valenciana, que piensen en las necesidades de recursos que tienen que invertir, en la cantidad de necesidades que tienen que cubrir, colectivas, individuales, para poder ayudar a sus vecinos y vecinas a salir de la situación de crisis en la que vivimos.

Y póngase en marcha.
Por favor, cree el fondo económicamente.
No nos hable de leyes ni de desarrollo legislativo, (aplaudiments) hable de dinero.
¿Cuánto, cómo, dónde y cómo se va a hacer el reparto?
Porque, señor conseller, le aseguro que si hay alguien que va a abrir el diálogo completamente con usted van a ser los ayuntamientos de la Comunidad Valenciana.
En eso no le van a rechazar.
Póngase las pilas y cuente y díganos qué fondo va a poner en el presupuesto del 2012.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.
Moltes gràcies.

Té la paraula el diputat il·lustre senyor Enric Morera, representant del Grup Parlamentari Compromís.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor conseller, pareix que li moleste que li digam que és un govern que està en precari, que és un govern dèbil, que és un govern que tindrà de ser ratificat o no, o renovat, per l’actual president de La Generalitat.

I s’oblida vosté de les causes perquè eixa gran transparència que vosté predica ha produït que el president de La Generalitat dimitisca d’una forma.
.
.
en un mes.
Eixes causes se les oblida, que són un partit fort i unit?
Ja vorem!
Sembla que ara tenen de traure vostés ací molt de pit perquè s’han de fer valdre i notar.

Però anem al cas.
Eficàcia i eficiència.
Vosté mos ha dit que l’helicòpter fa una gran gestió.
Però anem a vore.
Este helicòpter què costa, què costa?
Entre un milió i mig, dos milions a l’any, en el capítol II, pressupostos de La Generalitat.
Què costa un helicòpter nou?
3,6 milions d’euros, l’Augusta 109E.
Ja portem gastats 8 milions d’euros.
Cal recordar quina és l’empresa.
.
.
–senyor conseller, apunte–ho, per anar reduint en allò superflu i en l’accessori–, cal recordar quina és l’empresa que subministrava avions gratuïts a segons quin expresident de La Generalitat?
Cal recordar–ho?
Quina eficàcia i quina eficiència per a les missions que vosté mos ha dit?
Mire, segons el sindicat de la policia, este helicòpter no està capacitat per a fer la tasca a la qual està encomanat.
I si damunt mos costa un potosí, ahí anem.

Eficàcia i eficiència.
Vostés van dir que posarien el mateix que el govern central en el fons d’indemnització de l’incendi de l’Alcalatén.
No n’han posat ni un, ni un.
Vostés han reparat camins, han fet açò, allò altre, no han dit eixes ordres com estaven dotades.
.
.
Però vosté va dir, en boca del govern valencià, que posaria una quantitat exacta al govern central i no n’ha posat ni un, perquè no els tenen, perquè els han gastat en juerga.
Eficàcia i eficiència.

És més, vosté va dir que una cosa tan important com és la policia autonòmica –al 2008 ho va dir vosté–, que farien quarters de la policia autonòmica en ciutats com Llíria, com Requena, com Benicarló, com Benissa, com Xixona.
.
.
On estan eixos quarters?
Cap inversió, ni una.
I sap la sensació que comencem a tindre?
És que la conselleria d’interior –que en qualsevol autonomia és una conselleria potent, important, dotada pressupostàriament; la seua és una conselleria molt restringida– està ací per a muntar bous al carrer, traca, festa, juerga, saraus, rutes de valencianitat.
.
.
Açò és una broma!

Perquè les emergències, la protecció civil són fonamentals, i vosté ha precaritzat els serveis.
I ha vingut ací i ho ha dit ací, que tenim 11.
000 efectius en brigades.
Ho ha dit i se queda tan tranquil, i se queda tan tranquil.
Ja ho parlarem això en la comissió corresponent.
Sabem que bombers voluntaris n’hi han 4.
000 –això sí que ho sabem– que no cobren ni un duro i que estan ahí deixant–se la pell.
I estan des de les diputacions, i les de Tragsa.
.
.
Per cert, anem a pagar a Tragsa?
No mos conte milongues!
Promeses que vostés han fet d’indemnitzacions, d’inversions en policia.
.
.
, res.

Vosté mos va convocar per a dir–mos que anava a desplegar la policia autonòmica.
Què ha fet, què han fet?
Res.
No ha fet res.
I tot ho resumix que el govern central no ha vullgut tal.
Però, home!
, si vostés estan en rinya permanent amb el govern central.
Si allò de la gestió del litoral dels xiringuitos ací vam aprovar que vostés assumirien la competència de la gestió del litoral i mos estalviaríem tot el problema, perquè vostés autoritzarien eixes instal·lacions, la dels xiringuitos, i no ho han vullgut fer.

I ara ve ací a un altre front i altre embolic que mos vol plantejar, i és que s’arreglen els barrancs, de les canyes, per possibles inundacions.
Però si vostés no vam voler assumir les competències d’aigües interiors!
Què mos està contat!
Més rigor, més transparència i més seriositat.
Per cert, transparència, quan va anar Mònica Oltra a reclamar uns informes d’uns plans de seguretat d’unes instal·lacions, no li van donar ni una fotocòpia.
És eixa la transparència que vosté mos està demanant?
Done–mos les còpies de les factures de la trama corrupta i fotocòpies del que estan fent en la conselleria, que és el mínim que podem demanar, és el mínim que podem demanar.

I, per cert, vergonyós.
.
.
Ha parlat ací d’agarrar les banyes del toro o el bou de les banyes.
.
.
Jo no m’he aclarit.
Però, escolte!
, per què deixen vostés a les penyes taurines que siguen elles les responsables d’assegurar la seguretat?
No pot haver–hi alguna autoritat competent, com és la policia autonòmica, vetlant per la seguretat de les persones que participen en este tipus d’espectacles de risc?
Ni això tenim?
Ni per a enviar una patrulla.
.
.
, una parella de la policia autonòmica.
.
.

El senyor president:

Vaja concloent, senyor diputat.

El senyor Morera Català:

.
.
.
perquè no siguen les penyes les responsables de vigilar per la seguretat?
Perquè hem patit accidents a base de bé.
Diu que és la normativa més restrictiva, però policia autonòmica ahí no n’hi ha.
I és el seu gran fracàs, no haver estat a l’altura del que reclama el poble valencià.
I l’article d’eixe estatut, sí de vergonya, que és incapaç de desenvolupar, de posar en marxa la policia autonòmica.
I no tota la culpa.
.
.

El senyor president:

Vaja concloent, senyor diputat, per favor, que ja ha passat el temps.

El senyor Morera Català:

.
.
.
és del govern central.
També la incapacitat d’un govern que no sap defendre els interessos valencians.

El senyor president:

Té la paraula el diputat il·lustre senyor Lluís Torró, representant del Grup Parlamentari d’Esquerra Unida.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Bé.
Senyor Castellano, diu vosté que vosté sempre dóna explicacions.
A mi m’agradaria que explicara com van a retallar 1.
800 milions d’euros en les coses que vosté diu.
Si realment van a retallar 1.
800 milions d’euros en coses supèrflues, és que fins ara han estat tirant els diners, (veus) tirant els diners.
I si no, explique en què.

Si van a retallar 1.
800 milions d’euros, si va a retallar el pressupost de la seua conselleria, que ja ha vingut retallant–se, com li ho ha dit abans, durant estos anys quantitats importants, i ara va a retallar–se un 15% més, com van a pagar–li el deute a Tragsa, que és de moment, si no s’inventen un altre sistema, allò que assegura la protecció dels boscos valencians durant l’estiu?
Com van a fer–ho això?

Ja sé, ja sabem que no ha acomiadat ningú, ni fix ni discontinu.
És que això no li ho hem dit.
Ningú li ha dit això.
El que li hem dit és que ara n’hi han tres–cents i escaig, 350 treballadors menys, però contractats per menys temps, perquè els fixos discontinus es contractaven per més mesos i ara només els contracten per tres i els fixos no els han tirat.
Però tots els reforços, que no són ni fixos, ni fixos discontinus, no n’han contractat ni un, ni un.

Per tant, no posen en boca nostra coses que nosaltres no diem i explique.
.
.
El que mosatros estem demanant–li ací són explicacions clares del perquè.

Li he parlat sobre les competències, i li ho torne a dir ara, perquè es veu que això.
.
.
Ací molt parlar de lleis i de normatives i de no sé què, però a l’hora de dir que el Consell assumix competències, d’això mos fa por.
L’única competència que vosté diu que pensa el Consell treballar per a la pròxima legislatura és la dels xiringuitos.
I la resta de competències, i l’aigua, i la policia autonòmica i l’agència tributària –li’n pose tres perquè considere que són les més importants, n’hi han més, eh?
–, eixes què?
Es queden en els llimbs?
Ara, si no passa res, i les enquestes es complixen, no van a poder seguir practicant el victimisme eixe que estaven duent fins ara.
Supose que tindran un pla B per a seguir mantenint ací un cert to en el seu discurs, no?

Mire, la gran crítica que li fem sobre el tema de les bandes de música i la pilota valenciana no és la ubicació, no és la ubicació, perdone, no és la ubicació.
La ubicació demostra l’absurditat de la seua política en eixe tema, perquè per molt que vosté li pegue voltes, no pinten res ahí.
El problema és que amb els diners que vostés els han posat a les bandes de música ara, en la qual torquen situacions de greuge que hi havia abans, només cobrixen el 40% de les reivindicacions de les bandes, unes reivindicacions que estan basades en compromisos del Consell des de l’any 2005.
El 40%.

Les escoles de música només asseguren, amb la subvenció que vostés els donen enguany, el 18% del seu cost, només el 18% del seu cost.
I el que és més greu és que a banda d’això, es queden els conservatoris municipals i les escoles de música reglades, que, clar, com no estan en Governació, i com no hi han bandes de música darrere, eixes què, eixes ja no compten per a res.
Per tant, no explica tanta cosa, senyor conseller.

I vaig a parlar–li de coses que volia dir–li abans i que no li he dit i són importants.
Anava a parlar–li d’un tema de la policia local, no sé si em donarà temps.
El més important, a vore, el tema de les festes populars i tot això.
Efectivament, en tot això hi han coses que s’han de regular, moltíssimes coses, el tema de l’ús de la pólvora.
Nosaltres estem completament d’acord amb això.
Igual que en el tema dels espectacles taurins.
Però, clar, d’ahí a convertir això en un BIC, la veritat és que ahí hi hauria molt de discutir, eh?

Hem tingut un estiu especialment complicat pel que fa a les festes de bous al carrer, perquè segons els comptes de la mateixa conselleria, n’hi ha hagut un 26% més que l’any passat.
Efectivament, són uns espectacles molt arrelats, molt arrelats, però la veritat és que són molt poc edificants, per molt arrelats que estiguen, perquè suposen un maltractament injust als animals i un risc molt greu per a les persones.
Enguany el famós bou este Ratón –mouse, perquè ja arribat açò fins a la premsa britànica– ens ha fet famosos, eh?
I tenim enguany tres mort.
Des de 2007, 14.
Per tant, les mesures que es prenen són insuficients.
14 morts des de 2007 demostra que la normativa serà la que serà.
.
.
Des de 2007.
Això són dades de la seua pròpia collita, eh?

Per tant, cal reforçar les mesures de seguretat i les inspeccions.
Seria raonable començar a fer una planificació per anar eradicant, i encara que fóra de forma progressiva, uns esdeveniments d’este tipus, que no tenen cap sentit en el segle XXI, pels animals i per la seguretat de les persones.
Però vostés al contrari, sembla de vegades que ja no són a soles els defensors d’estos espectacles, sinó els seus promotors.
Això no és raonable.

El senyor president:

Vaya concluyendo.

El senyor Torró Gil:

I acabe.

Sobre la llei electoral, adaptar l’Estatut d’autonomia, d’acord; abordar–la amb la participació dels grups, nosaltres estarem ahí i plantejarem les nostres propostes.
Tinga clar que tot el que no siga aprofundir en incrementar la representativitat i incrementar la democràcia, no ens tindrà al seu costat.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Torró.

Per a finalitzar la compareixença, té la paraula l’honorable conseller de Governació, senyor Serafín Castellano.

El senyor conseller de Governació:

Gràcies, senyor president.

Senyora Barceló, evidentment, les coses que fa el govern les fa i estan ahí i se conten i se diuen.
Jo, mire vosté que no he entrat en el debat de l’incompliment que s’anaven a construir comissaries de la policia nacional en ciutats de més de trenta mil habitants, i no he dit res; mire que he dit que el gran projecte com era Zapadores està absolutament parat i no he dit res; això de la distribució de la Guàrdia Civil en les zones rurals, no n’he dit res, i podia dir de moltes coses.
.
.
S’han fet, però en un 80% menys i amb una responsabilitat i una inversió molt més inferior a altres comunitats autònomes, siguent que som de les primeres en taxa de criminalitat.
Això és el que estic diguent, i això és responsabilitat nostra i de vostés també, perquè a vostés els voten també els valencians.

Mire vosté, l’helicòpter fa eixes funcions perquè fa la gestió i després remet a les administracions competents perquè resolguen i fagen el que tinguen de fer, igual que moltes vegades la Guàrdia Civil o la policia nacional agarra competències de La Generalitat, perquè és la seua obligació, i s’està allí, i després les resol, o la Conselleria d’Economia o la Conselleria de Governació si és espectacles, o de joc, si és la Conselleria d’Hisenda, etcètera, etcètera.
Si això és la col·laboració i la coordinació, si és el que vostés no entenen, si la col·laboració i la coordinació és no infrautilitzar ningun recurs públic siga de l’administració que siga per a defendre la seguretat dels valencians, ¡si és aixina de senzill!
, l’eficiència, ¡si és aixina de senzill el que mos demanen els ciutadans!

Mire vosté, parla de diners.
Home, jo crec que el pla Confiança són 1.
020 milions d’euros, mosatros a soles, per a policies locals, hem fet més de 38 milions d’euros en noves seus ¡que ja estan!
inaugurades la majoria d’elles i les altres que anem a inaugurar els pròxims mesos.
¡Això són diners!
, ¡són diners!
, no són promeses, no són paraules, ¡són diners!
, senyora Barceló.

Mire, senyor Morera, un govern dèbil no té 55 diputats, un govern dèbil no té la confiança majoritària del poble valencià, ho tenen els partits que estan d’esquena al carrer i als ciutadans com és el de vosté.
¡Això és el que és dèbil!
Mosatros, no, mosatros tenim la fortalea electoral i el recolzament majoritari per a poder–ho fer.

I l’helicòpter de La Generalitat té les mateixes prestacions o més que qualsevol altre helicòpter, ja li ho he dit anteriorment.
Pertany a una de les empreses, que és «valenciana» i, a més, de les principals «d’Europa» i de les més prestigioses que té Europa.
.
.
Vosté ja sé que el que és de fóra li agrada més, però, mire vosté, és valenciana i és de les millors que n’hi han en Europa, perquè els contracten la majoria dels països de tota Europa.

I, mire, li tinc de dir que és un helicòpter de seguretat, no de gestió de protecció civil.
Ja tenim 10 helicòpters més per a gestió de protecció civil i d’emergències.
¡Si no és la seua comesa, com no va a estar preparat per a eixes funcions!
, si té grues, si té visor nocturn, que els altres helicòpters de l’estat no tenen en la Comunitat Valenciana, si té moltes més prestacions.
.
.
Si no estiguera, vosté ara el reclamaria, però ara, com està, doncs, li sap mal i vol que el llevem.
Doncs, no l’anem a llevar, ho senc molt per vosté.

Mire vosté, parla que l’Alcalatén.
.
.
«És que no han donat».
.
.
, ja li ho he dit, «ajudes directes a l’incendi», «ajudes directes a l’incendi», 700.
000 en ajudes a temes agrícoles en una orde que se tragué.
.
.
, li he dit anteriorment la data; 1.
400.
000 en camins rurals; 427.
000 en reforestació, en temes de l’incendi.
.
.
¡5,2 milions d’euros!
¡5,2 milions d’euros!
I després 2 milions més, fins a 7,2 milions, en col·laboració i en coordinació amb el ministeri.
.
.
I això està fet i està ahí per a vore–ho i complit.
Per tant, no diga el que no és, no diga el que no és.

I la comissaria de Vall d’Alba està feta i construïda.
Si no n’hi han efectius, no anem a fer–lo.
I les altres estan gestionades amb sòl i amb locals i se faran.
I vosté diu: «Ha dit que n’hi han 11.
000 efectius».
.
.
¡No!
, no he dit 11.
000, he dit 11.
700 efectius, que són els que n’hi han en el pla de prevenció, «11.
700», perquè s’ho apunte i diga bé la xifra.

I la policia autonòmica, li ho he dit, no desenrotllem l’article 55 perquè, ara, en època de crisi i, damunt, sense.
.
.
, si no dóna el mateix finançament que dóna als Mossos d’Esquadra o a l’Ertzaintza, és molt difícil que se puga dur endavant, i per això tenim un model alternatiu que jo li he explicat clarament i he explicat ací diverses vegades.

Per tant, vosté dia això dels xiringuitos.
.
.
, és que no s’ha aprovat els xiringuitos, ¡no, senyor!
Ací s’aprovà una resolució que mosatros hem complit eixa resolució, hem reiterat que cedixca i que traspasse el govern les competències.
Si no les cedix, com anem a exercir–les, si per a això ja hem fet un (inintel·ligible) .
.
.
.

I l’autoritat dels bous al carrer és el director dels festejos, i dir–li que les policies locals, la Guàrdia Civil i la policia autonòmica, ha augmentat en més d’un 25% les inspeccions, més de cinc–mil inspeccions per part de les policies en eixe tipus de festejos.

Senyor Torró, acabe i seré ràpid pel temps, evidentment, ni han despedit a ningú com vosté bé ha reconegut, i s’han fet 9 brigades més de reforç en l’època estival.
I vosté me parla, que m’he quedat un poquet preocupat, de dos coses que ha dit últimament, i si me permet el senyor president en un minut li les diré, que no volguera que se quedaren en el tinter.
(Veus) Parla que mosatros en les societats musicals donem el 40% de les ajudes, que és una barbaritat.
¿Vosté me vol dir que La Generalitat, a la majoria d’escoles de música no reglades, que són privades, ha de pagar el 100% dels gastos?
, ¿me vol dir vosté això?
(Remors)No n’hi ha ningun govern, ninguna comunitat autònoma, ningun país que faja això.
¿Ho hem de pagar a totes les entitats culturals o esportives, el 100% dels gastos?
¿Està diguent això?
Perquè, mire vosté, estes escoles de música que estem parlant, donem un 40% quan són de titularitat privada d’una societat musical o de qualsevol altre tipus d’empresa, amb la qual cosa me pareix una barbaritat amb v el que vosté acaba de dir, i si és aixina com ho ha dit, doncs, de veres, faja–s’ho vore.

I també li tinc de dir que si tracta de bàrbars els valencians, que en centenars de mils estan mantinguent des de fa molt de temps, més de sis mil festejos, que hi participen quasi un milió de valencians en este tipus de festejos i que, llunt de minvar els festejos, estan augmentant, inclús en època de crisi, amb més de sis mil festejos a l’any.
.
.

El senyor president:

Senyor conseller.

El senyor conseller de Governació:

.
.
.
i vosté està diguent que són uns bàrbars, per descomptat,.
.
.

El senyor president:

Señor conseller,.
.
.

El senyor conseller de Governació:

.
.
.
baixarà la representació parlamentària en les pròximes (inintel·ligible) .
.
.
.

Moltes gràcies.

El senyor president:

.
.
.
el tiempo que me ha solicitado, lo ha superado.
(Aplaudiments)

Compareixença de la consellera de Turisme, Cultura i Esport

El senyor president:

Continuamos en la sesión.
.
.
, tercer punto del orden del día: «Compareixença de la consellera de Turisme, Cultura i Esport, l’honorable Lola Johnson, per a informar sobre les línies generals de la política que durà a terme la conselleria en aquesta legislatura, sol·licitada a petició pròpia.
»

Té la paraula l’honorable consellera de Turisme, Cultura i Esport, senyora Lola Johnson.
(Aplaudiments)

La senyora consellera de Turisme, Cultura i Esport:

Senyor president.

Senyores i senyors diputats, molt bon dia a tots.

És per a mi un motiu de satisfacció comparéixer hui ací davant de tots vostés per a donar compte de les línies generals que marcaran l’activitat de la Conselleria de Turisme, Cultura i Esport.
És un autèntic orgull que el president Camps pensara en mi per a dur a terme una faena, un treball tan important com gratificant, treballar per a promocionar la imatge de la Comunitat Valenciana vehiculant–la a la labor que en matèria cultural i esportiva s’ha estat fent amb encert durant les anteriors legislatures, i representa, és clar, una gran satisfacció que el president Fabra haja dipositat la seua confiança en mi i haja volgut que forme part del seu Consell per a dur endavant este projecte tan il·lusionant que és Comunitat Valenciana.

Per a qualsevol valenciana, ho sóc i sempre amb orgull ho reitere, és un regal poder defendre la seua terra, poder treballar per ella i contribuir perquè cada dia siga un lloc més atractiu per a tots nosaltres i per als que ens visiten i volen compartir esta terra amb mosatros.

Moltíssimes gràcies, presidents, per haver–me concedit, i ho dic de veres, tan gran honor.

Em permetran, abans de començar a desgranar eixes línies bàsiques, que siga també justa amb les persones que durant la passada legislatura van conduir el turisme, la cultura i l’esport de la Comunitat Valenciana a un gran nivell de desenrotllament i d’èxit.
El seu treball ha segut molt ben valorat pels diferents sectors i les seues principals polítiques són el punt de partida des del qual hem iniciat este il·lusionant camí.

Moltíssimes gràcies, Belén Juste, moltíssimes gràcies, Trini Miró.

Senyories, el turisme, la cultura i l’esport han segut tres sectors molt potenciats pels diferents governs del Partit Popular, que els van atorgar rang de conselleries atenent la seua importància dins de la nostra economia i dins de la nostra societat.
Són claus per a promocionar i difondre la Comunitat Valenciana.
La decisió de reunir en una única conselleria estos tres sectors i afegir–li la gestió dels grans esdeveniments i projectes estratègics servirà per a aprofitar les sinèrgies existents i consolidar la Comunitat Valenciana, que és un territori d’excel·lència i d’oportunitat.

Estem parlant d’un sector vital en l’economia i en el desenrotllament de la nostra terra.
Estos sectors suposen, junts, el 16% del producte interior brut i un volum de negoci superior als quinze mil milions d’euros.

Quan el president va decidir crear esta conselleria, el que estava demanant era unir els esforços d’estos sectors tan importants per a tots els valencians.
Esta unió ens permetrà continuar sent motors de la comunitat, amb l’objectiu de fer repuntar l’economia i de generar llocs de treball, un fet que ja s’està produint, i n’estem molt satisfets, des del primer minut d’esta nova legislatura.

Senyories, la destinació Comunitat Valenciana està molt ben posicionada internacionalment, i ara intensificarem el nostre treball per a diversificar les opcions que pot oferir.
El nostre objectiu és consolidar les polítiques que en matèria turística estan en marxa i vincular–les amb l’esforç desenrotllat en l’apartat cultural i esportiu.
Tot el que en els últims anys s’ha fet, i s’ha fet molt bé, anem a posar–ho en valor i oferir–ho de manera compacta, aprofitant el vessant turístic de cada un d’estos àmbits i sectors.

Un dels nostres objectius és la consolidació de l’enfocament global de la política turística.
Qualsevol actuació posada en marxa per totes i cada una de les conselleries beneficia el nostre sector turístic.
Les millores en matèria d’infraestructures, medi ambient, sanitat o servicis socials afecten positivament la imatge i la promoció i projecció de la nostra comunitat.
Per això és tan important continuar reivindicant la defensa d’uns eixos vertebradors bàsics per al nostre sector com són el corredor mediterrani, l’AVE a Castelló o Alacant.

La col·laboració directa amb els ajuntaments i les diputacions provincials serà un dels eixos sobre els quals girarà la nostra política.
Qualsevol govern té com a objectiu convertir els seus municipis en llocs atractius, amb infraestructures que permeten diversificar la seua oferta cultural i esportiva, amb un patrimoni històric protegit i restaurat, i esta realitat es multiplica exponencialment quan parlem d’un territori que té en el turisme una de les seues senyes d’identitat.

Escoltarem els alcaldes i les alcaldesses de la Comunitat Valenciana, perquè proposen mesures conjuntes de promoció dels seus pobles i de les seues ciutats.
Obrirem línies de col·laboració perquè la iniciativa municipal es veja immediatament protegida per les ajudes que es convocaran anualment des d’esta conselleria.
Cada un dels 542 municipis del nostre territori és una part de la comunitat, i dedicarem tot el nostre esforç a eliminar barreres administratives i canalitzar els recursos en una mateixa direcció.

Senyores i senyors diputats, el govern valencià ha posat en marxa en l’àmbit turístic diferents instruments de planificació dirigits a facilitar la reactivació de l’activitat empresarial, la generació d’activitat turística sobre el territori i la recuperació de mercats turístics prioritaris o d’interés preferent.
Tot això en coordinació i consens amb els diferents agents turístics de la Comunitat Valenciana i les diferents administracions involucrades.

En este marc d’actuació s’ha reforçat el paper del Consell de Turisme de la Comunitat Valenciana com a òrgan consultiu i d’assessorament en què participen tots els agents públics i privats del sector.
Hem creat també la Comissió Interdepartamental del Turisme, en què estan representades totes les conselleries amb competències que incidixen directa o indirectament sobre el turisme, i això ens ha permés definir un marc de treball a llarg termini que, a més d’arreplegar els elements continguts en els plans en vigor, incorpora una visió global i integral en l’activitat turística del nostre territori, el Pla estratègic global 2011–2020 del turisme de la Comunitat Valenciana.

Este pla preveu com a meta estratègica compartida per tots, empresaris, associacions, municipis i administracions l’increment del nombre de turistes i el seu gasto, establint com a objectiu arribar als 27 milions de turistes en 2020 amb un increment de la demanda estrangera del 39% i que arriben al 7,1 milions, fet que té rellevància ja que esta demanda, la demanda estrangera, és la que més gasto realitza en destinació.

Per tant, i amb l’objectiu de convertir el turisme encara més en motor de la recuperació econòmica i en líder de la creació de llocs de treball, hem establit una sèrie de metes estratègiques que ens ajuden a consolidar els bons resultats obtinguts a la comunitat en 2011 i fer que este creixement es mantinga en el temps.
Estem dirigint els nostres esforços a incrementar encara més la fidelitat dels turistes cap a la destinació Comunitat Valenciana, a captar i diversificar nous mercats i segments que contribuïsquen a incrementar l’estada mitjana, així com el gasto mitjà en destinació, oferint als nostres turistes noves alternatives, a través de productes atractius i servicis de qualitat, amb el propòsit d’aconseguir reduir l’estacionalitat.

Senyories, el turisme requerix tot el nostre esforç econòmic i organitzatiu.
En eixe marc, des de la Conselleria de Turisme, Cultura i Esport, ens hem marcat nous reptes per afrontar en la present legislatura sobre els quals s’articularan els diversos programes i activitats que desenrotllarem.

En primer lloc, consolidar l’enfocament global de la política turística.
Reforçarem el paper de la comissió interdepartamental de turisme de La Generalitat com a ferramenta per a coordinar de manera efectiva les actuacions de les diferents esferes del Consell.
D’esta manera no sols obtindrem més eficàcia i més eficiència en l’execució de les polítiques turístiques sinó que farem més visibles els innumerables esforços que des de tots els àmbits estem fent per a situar la Comunitat Valenciana entre l’elit de les destinacions turístiques més atractives i més competitives.
Convocarem conjuntament esta comissió i el Consell de Turisme de la Comunitat Valenciana perquè els membres de l’administració autonòmica traslladen al sector la seua aposta per un sector estratègic per a la nostra economia i per a la creació d’ocupació, com ho és el turisme i, al mateix temps, puguen escoltar de forma directa les seues necessitats i les seues propostes d’actuació.

En segon lloc, rendibilitzar la millora de la col·lectivitat externa.
En este àmbit impulsarem el paper que tenen les connexions aèries a la comunitat a través de la participació en els comités de rutes, definint conjuntament amb altres administracions competents actuacions que afavorisquen la creació de més i millors connexions amb mercats turístics que per a nosaltres resulten prioritaris.
També optimitzarem les actuacions de màrqueting i promoció conjunta amb operadors aeris i operadors turístics, especialment a través del suport a la comercialització de noves rutes i a l’increment de la capacitat de les rutes ja existents.
Analitzarem altres vies com la realització d’actuacions de comarquèting amb operadors i comercialitzadors de creuers, vist el gran increment que està tenint este producte turístic a la comunitat a l’haver–se posat en valor les excel·lents instal·lacions que disposem.
I això ens permet oferir uns magnífics ports base, com també l’atractiu dels nostres pobles i ciutats per als visitants.
Per oferir només una dada, en el primer semestre d’enguany la Comunitat Valenciana ja ha rebut un 32,3% més turistes de creuer que ho va fer en el mateix període de 2010.

En tercer lloc, aconseguir les condicions més favorables per a la millora i el manteniment de la competitivitat empresarial.
Estem realitzant un primer balanç del grau d’execució i resultats del Pla de competitivitat 2009–2011, que ens ajude a reorientar les subvencions per a 2012, donant suport sobretot a aquells projectes empresarials, la inversió en els quals contribuïsca a crear llocs de treball i a consolidar nous productes atractius per al turisme actual.
En este àmbit conclourem el procés de revisió normativa iniciat la passada legislatura amb molt d’èxit, donant prioritat al criteri d’agilitat i simplificació administrativa i aprovant un nou text refós de la llei del turisme.
Amb este mateix objectiu, millorarem de forma substancial la informació estadística disponible amb la desagregació provincial de dades, pretenent com a base l’ampliació de mostra per a la comunitat en les enquestes nacionals que realitza l’Institut d’Estudis Turístics.
Es facilitarà més i millor informació a través de l’Observatori Turístic de la Comunitat Valenciana sobre perfils de turistes, informe de mercats i productes turístics.
En este marc establirem vies perquè la innovació industrial valenciana done respostes a les necessitats tecnològiques del sector turístic.

En quart lloc, refermar la diversificació de l’oferta i prioritzar l’enfocament de producte.
Senyories, la Comunitat Valenciana és un referent a Espanya en la posada en valor turístic de recursos naturals i culturals que resulten bàsics per a articular productes turístics atractius i competitius.
Sense anar més lluny cal recordar que hem fet de la gestió de les nostres platges tot un referent nacional i internacional amb 116 banderes blaves en 2011 i amb set de cada deu municipis amb certificats de qualitat i medi ambient d’un total de 152 platges del nostre territori.

Però no anem a quedar–nos ací, reenfocarem les ajudes públiques i altres instruments de cooperació amb empreses i municipis, alineant–les amb les polítiques de suport al desenrotllament de productes turístics que contribuïxen clarament a diversificar la nostra oferta i a desestacionalitzar l’activitat turística més enllà de la temporada estival, com són el turisme de salut i benestar, el turisme esportiu, el turisme cultural o el turisme gastronòmic entre altres.
Som conscients que és necessari oferir al mercat turístic productes atractius vinculats a més a noves experiències, donant prioritat al concepte conegut com a turisme experiencial, de manera que estem promovent la col·laboració amb els diferents agents turístics en la creació de clubs de producte, com el nàutic, el de golf o el de salut.
Paral·lelament posarem en marxa altres iniciatives que contribuïsquen a desestacionalitzar la demanda i crear activitat econòmica, actuant sobre altres segments d’interés, com ara els turistes majors de 55 anys.
A més, aprofitarem les fonts de finançament europeu per establir les prioritats de la conselleria, quant a la vertebració i desenrotllament del turisme a la Comunitat Valenciana.

Em permetran, senyories, que en este apartat faça una parada i una referència expressa al turisme d’interior, una de les grans apostes de la conselleria, que ho ha segut i continuarà sent–ho, també en la present legislatura.
I començaré mencionant una dada: el 75% dels municipis declarats turístics pel Consell són municipis situats en l’interior, en total són 159 municipis d’interior.
I per a respondre a les seues necessitats, presentes i futures, estem ultimant un pla director per als pròxims anys que en coordinació i consens amb tots els agents turístics s’ha treballat i serà presentat pròximament.
Esta actuació, que és una de les més destacades del pla operatiu del turisme 2011 que estem desenrotllant, té com a principal objectiu consolidar les nostres destinacions turístiques d’interior, a través d’un model que garantisca productes atractius, que suposen al mateix temps una revalorització del nostre entorn natural, així com del nostre ric patrimoni cultural.

Per això este pla director busca tant consolidar productes ja existents com desenrotllar–ne uns altres nous sobre un enfocament d’increment de rendibilitat empresarial, ja que sabem que este tipus de turisme té un efecte revitalitzador molt important sobre les economies locals i dóna resposta a moltes de les necessitats de desenrotllament turístic dels 482 municipis d’interior de la nostra comunitat.
Al mateix temps, este pla director contribuirà a mantindre la població dels pobles xicotets de l’interior, molt d’ells convertits en destinacions turístiques que atrauen visitants en busca de relax, benestar o disfrutar de la naturalesa.

Treballarem per aconseguir que els turistes puguen disfrutar d’eixe turisme històric, cultural, de restauració i conservació del nostre patrimoni.
Posarem en valor tot el nostre potencial perquè les persones que vinguen a la Comunitat Valenciana senten la necessitat de conéixer l’interior i comprovar com és una comunitat forta que sap que ha arribat a ser el que hui és perquè creu en les seues arrels, en les seues tradicions, en els seus costums, en la seua història i sobretot perquè creu en el seu territori.

Reforçar la gestió estratègica de les destinacions.
Posarem en marxa un programa dirigit a millorar la gestió en clau d’excel·lència de les destinacions turístiques consolidades a la Comunitat Valenciana, reorientant les ajudes als municipis a partir d’este enfocament.
Es crearan comissions o meses de treball per destinació amb agents públics o privats, vinculant directament territori amb productes turístics concrets.
En este treball tindrà un gran protagonisme la xarxa de Tourist Info, com a centre d’acollida al turista en destinació, i a través de les seues oficines fomentarem l’especialització dels servicis relacionats amb productes turístics concrets, vinculant més intensament el territori i els seus recursos, com ara el turisme cultural, gastronòmic, actiu o de naturalesa.

Convertir la formació en un valor diferencial del turisme a la Comunitat Valenciana.
Ampliarem les actuacions de formació turística vinculades a les necessitats del mercat laboral actual, fomentant l’ocupació i l’excel·lència en el tracte al visitant, així com el prestigi de les professions turístiques.
Estes actuacions tindran un doble vessant: per una banda, consolidarem la formació que s’impartix en la ja funcionant xarxa de CDT potenciant la formació ocupacional a través d’una qualificació bàsica que permeta índex òptims d’inserció laboral en empreses de l’hostaleria i el turisme i, per altra, millorarem els nivells de professionalització i reciclatge continu de treballadors en actiu per mitjà dels programes de formació contínua.

Assentar les bases per a construir un marc d’innovació oberta i col·laborativa.
Reforçarem el treball dut a terme per l’Invattur en matèria d’innovació turística per mitjà del desenrotllament d’iniciatives vinculades a la intel·ligència de mercats útils per a la presa de decisions públiques i privades.
La creació d’un sistema de vigilància tecnològica específica per al turisme.
El desenrotllament de projectes innovadors.
Línies d’ajudes per a donar suport a R+D+I.
El programa Invattur Emprén.
L’enfortiment de la formació vinculada a la investigació, el desenrotllament i la innovació en col·laboració amb la xarxa de CDT.
També potenciarem les accions de comunicació i transferència de resultats, tant per mitjà d’activitats presencials, com les jornades de monitors de mercat o els desdejunis Invattur, com a través de la xarxa de suport i intel·ligència Invattur 2.
0.

Enfortir el posicionament turístic nacional i internacional.
Per això comptarem amb una política de comunicació global i eficient i amb una òptima relació cost–impacte.
Continuarem acudint a les principals fires nacionals i internacionals, aplicant un nou model de participació que ens permeta adaptar–nos a la realitat actual, sense perdre presència en els mercats turístics estratègics.
Aprofitarem la coordinació entre les diferents àrees de la conselleria i les entitats adscrites per a unificar els canals de distribució de publicacions de contingut turístic.

Situar la comunitat com a destinació de referència internacional en màrqueting online.
S’optimitzarà el posicionament de la Comunitat Valenciana en mercats exteriors prioritaris per a nosaltres, tant europeus com de països emergents, difonent les nostres destinacions en els buscadors d’Internet prioritzant el producte turístic.
Valorem la creació d’una comissió de destinacions, com a mecanisme que ens permeta coordinar de forma efectiva eixe treball.
Crearem blogs específics de mercat associats a aquells que són d’interés per a la comunitat, com els de gran capacitat de gasto en destinació.
En esta parcel·la cal destacar com una aposta fonamental per a la present legislatura, la consolidació de la plataforma Travel Open Apps i totes les actuacions que envolten en matèria de formació, consolidació, internacionalització i comercialització.
En els pròxims mesos Travel Open Apps comptarà amb la representació de tota l’oferta turística de la nostra comunitat.
És, sens dubte, un element estratègic clau que permetrà posicionar el turisme valencià en un lloc destacat dins el camp de la distribució en Internet.

Senyories, la nostra política turística difícilment podria entendre’s sense l’existència dels projectes estratègics i grans esdeveniments que hem posat en marxa en els últims anys.
La seua adscripció a la Conselleria de Turisme, Cultura i Esport reforça la vinculació de les grans apostes culturals i esportives amb la projecció de la Comunitat Valenciana i la seua imatge exterior.

Un dels nostres objectius és l’impuls de projectes que es convertisquen en motor econòmic, turístic i cultural, generant ocupació, promocionant la imatge de la Comunitat Valenciana i contribuint a una recuperació econòmica que beneficie el nombre més gran possible de ciutadans.

Els projectes estratègics han de donar confiança, rendibilitat i produir efectes socials tangibles.
Per eixe motiu farem un estudi detallat de tots i ens centrarem en aquells que complisquen amb estes premisses.
El repte és aconseguir una major competitivitat i productivitat, no sols per mitjà de l’adaptació a les noves tecnologies, invertint en renovació de processos, de béns i servicis, sinó també per mitjà de la reorganització dels recursos humans i dels mètodes de gestió.

Hem demostrat que la Comunitat Valenciana pot dur a terme, amb èxit important, projectes i grans esdeveniments de repercussió internacional.
En esta legislatura, el nostre desafiament consistix a lligar, encara més, estos projectes a la promoció del turisme i l’economia de la nostra terra, així com potenciar–ne la rendibilitat, explorant noves vies de gestió i organització.

Estem traçant un pla de projectes estratègics que ens permetrà no sols intensificar els esforços per a garantir la seua rendibilitat econòmica, cultural i artística i turística sinó, també, per a traure suc de cada un d’estos projectes per a assegurar que deixe la seua marca en el món educatiu i professional, en federacions i associacions.
Buscarem fer més fortes les arrels de la cultura, de l’esport i el benestar social en la nostra terra.

Senyories, som conscients de la situació actual i, per això, analitzarem cada un dels projectes i esdeveniments i potenciarem la seua rendibilitat econòmic, social o promocional.
No hi haurà projecte estratègic sense faceta social.
No hi haurà gran esdeveniment que no beneficie el teixit social valencià.
La Comunitat Valenciana serà més forta gràcies a esta evolució dels nostres projectes, adaptats a l’entorn econòmic que vivim.

Els habitants de la Comunitat Valenciana hem d’estar molt satisfets de les nostres grans apostes culturals.
La Ciutat de les Arts i les Ciències –per posar un exemple– s’ha convertit en un lloc de referència internacional i símbol de l’aposta pel turisme cultural i el dinamisme amb què la Comunitat Valenciana es presenta davant el món.
Així, CACSA és el recinte cultural, hui, és el recinte cultural més visitat del nostre país, per davant de l’Alhambra, de la Sagrada Família o el Museu del Prado.
Hui.
Hui.
(Aplaudiments) I això és un èxit de tots els valencians.
I això és un èxit de tots els valencians.

En estos quatre anys tenim l’objectiu de consolidar, entre altres, este projecte, de fer pujar més el nombre de visites amb un ambiciós pla de fidelització, buscant la notorietat del projecte tant nacional com internacionalment.
Tot això es farà compatible amb l’optimització i la reducció de costos.

La Ciutat de la Llum continuarà sent un referent en el sector audiovisual internacional, ja que en els seus primers cinc anys ha acollit un total de 58 produccions i ha contractat més de 4.
750 persones i generat un gasto local, durant els rodatges, de més de cent setanta–quatre milions d’euros i més de tres mil contractes amb empreses valencianes.
Rendibilitzarem els espais del complex.
Treballarem en aconseguir el màxim nombre de rodatges, apostant per la seua qualitat.
Completarem les seues infraestructures i definirem la Ciutat de la Llum com un focus potent de la nostra economia.
Estes sinergies provoquen un efecte d’arrossegament en altres sectors de l’economia i permetran desestacionalitzar, també, el sector turístic en la província d’Alacant.

No podem desaprofitar les oportunitats que el mateix mercat ens oferisca en aquells projectes consolidats, com ha sigut el cas de Terra Mítica, en què el mercat ha permés la introducció de capital privat.

A més, l’obertura al trànsit aeri de l’aeroport de Castelló, que incorporarà esta província al mapa de les comunicacions ràpides, serà una de les altres fites dels pròxims mesos, ja que permetrà dotar de connexió aèria l’única província de l’arc mediterrani que no tenia un aeroport.
Esta infraestructura multiplicarà, per tant, les possibilitats turístiques de Castelló i servirà d’impuls per a importants sectors productius de la província.

Des d’esta conselleria continuarem donant suport a la política de grans esdeveniments, perquè és un aparador vital per a la nostra comunitat, ja que tenim el deure de vendre i de posicionar la nostra destinació en el panorama internacional.

Des d’esta tribuna reafirme el sí als grans esdeveniments esportius en la nostra terra, la ubicació i la idoneïtat dels quals sempre estaran avalades –com ja he dit– per un estudi rigorós.
Els esdeveniments esportius beneficien les nostres tres províncies.
I estem treballant en el seu futur, per a atraure més espectadors i garantir la seua rendibilitat social, promocional i econòmica.

Així mateix, rendibilitzarem el seu vessant turístic; reforçarem el servici d’atenció personalitzada al turista per mitjà de la presència de les Tourist Info durant la celebració dels grans esdeveniments; i impulsarem la participació de la xarxa de CDT en accions formatives específiques per a estos esdeveniments.

Els grans esdeveniments esportius es combinaran amb aspectes culturals i turístics, ja que el nostre objectiu és que la seua realització repercutisca, encara més, en sectors com el transport, l’hostaleria, el comerç i la projecció internacional.

De la mateixa manera, es potenciaran competicions multitudinàries, de caràcter popular i participatiu, que activaran el sector turístic en les temporades mitjanes i baixes.

Senyories, els esdeveniments esportius internacionals i el suport a l’esport base són dos cares d’una mateixa moneda.
No es podrien entendre l’un sense l’altre.
Per això, bolcarem els nostres esforços i recursos en estes dos direccions.
I un clar exemple d’això és el Circuit Ricardo Tormo de Cheste, recinte que alterna grans competicions –com el mundial de motociclisme– amb actuacions de promoció de joves pilots –i ja es veuen els bons resultats d’estos joves en les competicions d’elit internacional.

L’esport continuarà sent una prioritat en les nostres polítiques.
En la present legislatura fomentarem dos aspectes més innovadors d’este sector, com són la seua capacitat d’atracció turística i el seu caràcter formatiu, com a part de la formació integral de les persones.
Fomentarem la inversió privada en l’esport, prestant suport al patrocini esportiu, amb deduccions fiscals en el tram autonòmic per a les empreses que invertisquen en l’esport.

Crearem un segell de qualitat per a instal·lacions i servicis esportius d’ajuntaments, clubs i federacions.
I desplegarem la Llei de l’esport i l’activitat física –recentment aprovada– amb la posada en marxa de la inspecció esportiva, l’arbitratge esportiu i l’escola de l’esport de La Generalitat.
Tres servicis que han sigut molt sol·licitats, moltes vegades, per les federacions i pels esportistes.

El suport a les federacions esportives és un altre dels nostres compromisos ja que, en el marc de la nova Llei de l’esport i l’activitat física, el seu paper és encara més rellevant com a nexe d’unió entre esportistes, clubs i administració.
Recolzarem la posada en marxa de servicis a les federacions, de manera que se’ls abaratisquen els costos que suporten quan contracten de manera individual.
Vincularem l’entramat federatiu amb els grans esdeveniments esportius per a obtindre beneficis mutus.
I continuarem col·laborant amb l’esportista, a través (inintel·ligible) .
.
.
de la targeta esportiva, que des de fa uns dies ja inclou un reconeixement mèdic gratuït per a tots aquells que la tinguen, així com molts altres servicis.
A més, continuarem mantenint una xarxa d’escoles de la mar, atractiva i consolidada, que servix per a promocionar l’esport nàutic entre els més joves.

La carta de drets i deures dels esportistes –la redacció de la qual estem ultimant– garantirà la seguretat i regularà les condicions de salut i de conciliació de la formació laboral i acadèmica dels professionals de l’esport.

A més, en el si del Consell Assessor de l’Esport hem creat comissions de treball per a desplegar el reglament de la llei de l’esport, en el qual destaquen aspectes com el patrocini i el mecenatge esportiu, l’elaboració d’un cens d’instal·lacions esportives o el comité d’esport universitari.

Senyories, durant els últims anys el Consell ha realitzat un importantíssim esforç en la construcció, adequació, remodelació i posada en marxa d’infraestructures culturals i esportives per tota la Comunitat Valenciana.
Des de 1995 el Consell ha invertit més de dos–cents dènou milions d’euros a equiparar esportivament a tota la Comunitat Valenciana.
Una inversió històrica que ha suposat 922 actuacions i que ha arribat a, pràcticament, tots els nostres municipis per a universalitzar la pràctica esportiva i entendre–la com a un dret de tots els valencians, visquen on visquen.

Al mateix temps, els plans d’infraestructures culturals han permés 481 actuacions, amb una inversió pròxima als 168 milions d’euros.

A més de tot això, l’aposta per l’ocupació, el municipalisme i la inversió productiva que ha suposat el pla Confiança s’ha traduït, en l’àmbit de la nostra conselleria, en 356 actuacions i 265,5 milions d’euros addicionals.
Obres que són ja una realitat i que en un alt percentatge estan sent disfrutades ja, hui, per part dels veïns.

En eixa línea, continuarem donant suport a aquelles necessitats que ens arriben des de l’àmbit municipal.
Però el nostre major repte, en la present legislatura, és saber aprofitar l’existència d’esta ampla xarxa de recintes per omplir–los d’activitat, en col·laboració amb les administracions locals i provincials, i generar d’esta manera un teixit cultural i esportiu que ajude en la formació de tots els valencians.

La cultura a la Comunitat Valenciana és un sector en creixement –afortunadament, perquè no ocorre així en totes les comunitats–.
En els últims anys, la creació de llocs de treball en el sector cultural s’ha incrementat un 83% i ens ha convertit en la primera comunitat autònoma pel que fa a l’evolució i creació de llocs de treball.
Prop de 52.
500 persones treballen directament en l’àmbit cultural.
I este sector aporta a l’economia valenciana més de dos mil dos–cents milions d’euros anuals, el que suposa un 3% del producte interior brut.

En este context a ningú se li escapa que l’ampla oferta cultural és un dels punts més importants d’atracció per a les persones que ens visiten.
Més de tres milions de turistes arriben cada any a la Comunitat Valenciana per motius estrictament culturals.
I esta és, precisament, una de les grans línies de treball: la defensa de la cultura, la promoció dels nostres professionals i el suport als diferents col·lectius i associacions, ja que tot això servirà perquè la imatge de la nostra activitat editorial, teatral, musical, audiovisual, siga més atractiva i es convertisca en una referència per a tots els que ens visiten.

Senyories, després de la important aposta pels recintes culturals, hem arribat a la legislatura del creixement i la diversificació de l’oferta.
Des d’esta conselleria actuarem com a promotors de l’activitat cultural que s’oferisca a tota la Comunitat Valenciana.

Coordinarem tots els importants recursos que tenim a la nostra disposició, recolzant–nos en el gran nivell dels professionals valencians i generant una oferta d’activitat de la qual puguen beneficiar–se els ajuntaments.

Promourem una major presència de la cultura en les nostres infraestructures i actuarem com a recopiladors de l’oferta existent i facilitant la seua presència en auditoris, teatres i museus de titularitat local.
Tots els habitants de la Comunitat Valenciana podran disfrutar d’activitat cultural molt prop del seu lloc de residència.

Compartirem amb les diputacions i els ajuntaments les seues programacions.

Col·laborarem en festivals musicals, audiovisuals o literaris, amb l’objectiu d’oferir productes de primera qualitat, subvencionats per totes les institucions, amb patrocinadors conjunts i que arriben a diferents llocs del nostre territori.

Unificarem els criteris de programació, amb una marca paraigua i reforçarem la pròpia marca turística, amb el valor afegit de l’oferta cultural.
L’activitat cultural que programarem durant els pròxims anys, senyories, projectarà una imatge de la Comunitat Valenciana homogènia, de manera que s’aprofiten les sinergies entre les diferents especialitats i servisca, al mateix temps, com a impuls turístic.
Este increment no podem dur–lo a terme sense un suport directe al sector cultural valencià.
La situació econòmica actual ens obliga a aplicar noves fórmules de gestió que ens ajuden a mantindre l’oferta cultural sense la necessitat de disminuir ni la seua qualitat ni la seua varietat.
Amb este objectiu ens mourem al voltant dels següents eixos:

Creixement.
Fomentarem nous usos, incrementarem la rendibilitat de les infraestructures culturals existents, tant les que depenen directament de La Generalitat com les que sorgisquen d’acords amb ajuntaments i amb diputacions provincials.

Rendibilització.
Fomentarem el patrimoni d’activitats culturals i de restauració del patrimoni.
La nostra oferta ha de ser rendible i sostenible.
Establirem desgravacions fiscals en l’àmbit autonòmic per a les empreses que invertisquen en cultura i treballarem per a la seua aplicació a nivell estatal a través de una llei de mecenatge.
També fomentarem la gestió publicoprivada d’espais culturals.

Vertebració.
Utilitzarem les col·leccions pròpies –en el cas dels nostres museus– per a noves exposicions, de manera que pugam cobrir un doble objectiu: estalviar recursos en la programació d’exposicions i donar a conéixer els fons propis dels museus en altres recintes culturals de la Comunitat Valenciana.
Les activitats que impulsa la conselleria han d’arribar a totes les comarques i a tots els municipis perquè tota la Comunitat Valenciana puga disfrutar de la cultura.
Fomentarem la itinerància i l’intercanvi de les nostres propis produccions culturals en totes les disciplines.
Les exposicions, obres teatrals i audiovisual o concerts que es programen des de la conselleria, i per les seus entitats autònomes, es podran disfrutar a tota la Comunitat Valenciana i formaran part de l’intercanvi amb altres comunitats autònomes.

Projecció.
Disposem d’unes instal·lacions de primer nivell –que són l’orgull dels nostres ciutadans– i facilitarem una oferta a la seua altura, de manera que es projecte una imatge exterior d’excel·lència en el món cultural.
Impulsarem la projecció de la Comunitat Valenciana per a continuar incrementant la nostra posició de lideratge cultural en el conjunt d’Espanya.
Col·laborarem amb organismes homòlegs d’altres comunitats autònomes per a la coproducció d’activitats culturals, com ja s’està fent, per exemple, en el Palau de les Arts.

Formació.
Perquè mosatros entenem la cultura com una part de la formació integral de cada u de mosatros, de cada u dels valencians.
Possibilitarem que els joves de la nostra comunitat tinguen un accés còmode i senzill a totes les disciplines artístiques i de protecció del patrimoni.
Volem que estos continguts culturals s’incorporen a la formació dels xiquets i els joves valencians com a complement imprescindible, perquè així ho creguem, imprescindible, per a la seua educació, educació com a futurs ciutadans.
Per tant, creguem que és una part fonamental de la formació dels nostres joves.

Foment del turisme cultural, a través d’una major promoció dels nostres museus i projectes culturals.
En este punt s’emmarca la que va a ser una de les nostres primeres iniciatives: l’obertura els dilluns dels nostres museus, perquè això ens permet no rebaixar la capacitat turística, la capacitat d’oferta turística de les nostres ciutats.
Suporta el sector cultural valencià i els professionals de la nostra terra amb les produccions i actuacions culturals pròpies, una aposta que continua –que es va establir en anteriors legislatures– en què la participació d’empreses i artistes valencians en els nostres recintes ha sigut i continuarà sent cada vegada major.

La recuperació del patrimoni cultural és un compromís ineludible.
Amb això no sols es complix una obligació de posar en valor aquells béns mobles i immobles del nostre territori, sinó que al mateix temps se reforça la nostra pròpia identitat i contribuïx a augmentar l’atractiu turístic dels municipis valencians, alacantins i castellonencs.
Treballar en la defensa del patrimoni cultural és impulsar les nostres senyes d’identitat, els nostres arrels, els arrels del nostre poble.
Hem de sentir–nos orgullosos de la nostra història i les nostres tradicions, i, per això, dedicarem les nostres recursos a la projecció i protecció del nostre patrimoni emblemàtic.
Posem, com a exemple, la festa de la Mare de Déu de la Salut d’Algemesí, que ja compta amb la protecció autonòmica i que la Unesco analitzarà en els pròxims dies la seua candidatura com a patrimoni immaterial de la humanitat.
I és un orgull –i aixina ho serà i continuarà sent–ho per a este Consell– donar força (aplaudiments) a estes iniciatives i és un orgull per a tots els valencians.

Durant els últims anys hem destinat més de dos–cents milions d’euros a la protecció i recuperació del patrimoni cultural.
I això ha beneficiat el 65% dels municipis i el cent per cent de les comarques de forma directa i a través d’entitats públiques de prestigi internacional, com l’Institut Valencià de Conservació i Restauració, l’Ivacor, o la Llum de les Imatges, que celebrarà la seua pròxima edició en les localitats de Benicarló i Vinaròs.

El sector de les arts escèniques és imprescindible per a entendre la pujança de la cultura valenciana.
L’alt nivell d’estructures artístiques, com el cor de La Generalitat, l’orquestra de la Comunitat Valenciana o el ballet de Teatres de La Generalitat, permetrà que diferents escenaris de la comunitat mantinguen una altíssima programació de qualitat.
Al costat dels nostres propis recursos es necessari comptar, a més, amb la participació de tots els professionals del sector a la Comunitat Valenciana: actors, directors, ballarins, músics.
.
.
Gràcies al seu prestigi seran una peça fonamental en la nostra important aposta per una programació vertebradora i de qualitat.

També el sector audiovisual valencià forma part de l’ADN de la nostra política cultura.
La creació, producció i comercialització de polítiques, sèries i de qualsevol altre format audiovisual tindran el suport de l’Ivac, ja que l’impuls d’este sector és vital des dels àmbits culturals i productius.

La música –i ja s’ha parlat ací– és una de les senyes d’identitat del poble valencià.
Per eixe motiu, les societats musicals de la Comunitat Valenciana han sigut declarades –fa menys de dos mesos– bé immaterial de rellevància local, perquè aixina ho creguem.
I estem treballant perquè eixes societats musicals que tinguen valors destacats i representatius de la nostra cultura puguen ser declarades béns d’interés cultural.
En col·laboració amb la Conselleria de Governació facilitarem una major promoció d’esta activitat, d’esta gran important activitat musical de la Comunitat Valenciana, i, en eixa línia –com ja s’ha parlat i ja els han contat–, s’ha acordat la participació de les bandes de música en el Palau de les Arts.

La promoció de la nostra cultura també forma part de les línies estratègiques que els estic detallant.
Estem creant tallers de formació en oficis vinculats directament al patrimoni i que oferixen noves oportunitats de treball per als aturats de llarga duració.
Consolidarem internacionalment la institució Joaquim Sorolla d’investigació i estudis i continuarem donant suport a les commemoracions, com ara el bicentenari de la Constitució de Cadis, en la qual el Consell està ja treballant des del mes de març passat per a organitzar els actes d’eixe aniversari emblemàtic per a la societat valenciana i per a la societat espanyola.

En l’apartat museístic intentarem mantindre la línia ascendent de visitants, ja que som la comunitat autònoma que més els ha incrementat en els últims anys.
Consolidarem el Centre del Carme que, després de la seua important rehabilitació, afronta ara en esta legislatura i en els pròxims anys el repte de consolidar el projecte amb continguts multidisciplinars adequats a la seua qualitat patrimonial; emprendrem l’ampliació de l’IVAM vinculada a la realitat econòmica actual i fomentarem la itinerància dels fons propis del Museu de Belles Arts Sant Pius V.

En els últims mesos de la passada legislatura, estes Corts van aprovar una llei de biblioteques ambiciosa i necessària; el desplegament d’esta es durà a terme en la present legislatura amb estreta col·laboració amb els ajuntaments de la nostra comunitat.
Lligat a això, posarem en marxa el Pla de foment de lectura de la Comunitat Valenciana 2012–2014 amb el clar objectiu d’augmentar entre els valencians l’hàbit de la lectura, tant en castellà com en valencià, un indicador rellevant de la formació i el progrés de la nostra societat.
La consolidació de la xarxa electrònica d’arxius de la comunitat serà un pas més per argumentar progressivament la consulta i el coneixement dels nostres documents històrics.
En definitiva, continuarem apostant per la cultura valenciana, pels nostres professionals i pel nostre patrimoni.

I, en este context, continuarem reivindicant que el govern central realitze un finançament just per als nostres projectes, equivalent al que reben altres comunitats autònomes (aplaudiments) per a entitats amb programacions i objectius semblants als nostres.
Els valencians no som i no serem mai espanyols de segona.
No ho serem.
(Aplaudiments) I des d’este Consell continuarem reivindicant, pel que fa a la nostra cultura, tot allò que els valencians se mereixen.
Projectes emblemàtics, com ara el Palau de les Arts o la rehabilitació del Museu de Belles Arts Sant Pius V, estan infradotats pressupostàriament per part de l’estat i sol·licitarem –i ho farem abans i després del 20 de novembre, no els càpia dubte– que es faça justícia amb la cultura valenciana i que eixa discriminació que hem patit els valencians –repetisc– com a espanyols de segona, siga corregida.

La llengua valenciana és el nostre principal senyal d’identitat i ha de ser un element d’unió de tots els valencians i orgull del nostre poble.
Un dels eixos transversals de l’activitat del Consell serà el foment de l’ús i promoció del valencià, tant en l’àmbit públic com en el privat.
La contínua col·laboració amb l’Acadèmia Valenciana de la Llengua és necessària per a estendre la utilització del valencià en tots els àmbits de la societat.

En este sentit, impulsarem una major cooperació entre les dos entitats per a estendre la nostra llengua en les administracions públiques, tant en ajuntaments com en la pròpia Generalitat.
En este camp ampliarem la xarxa de convenis existent amb ajuntaments, mancomunitats, Federació Valenciana de Municipis i Províncies i diputacions, per a una millor coordinació de les accions de promoció del valencià en l’administració local, política que es vorà impulsada per noves campanyes de difusió de la nostra llengua.
En este sentit, continuarem amb l’impuls de l’ús del coneixement del valencià per part dels empleats públics, tant de La Generalitat com de l’administració local o estatal a la comunitat.

Treballarem en la confecció d’un llibre d’estil per a les administracions públiques com a eina de la promoció de la llengua i patró de documents administratius.

Divulgarem en l’exterior l’obra dels grans escriptors valencians i altres personatges il·lustres de la nostra cultura, ja que el seu record i la seua actualització és un pas necessari per a continuar recordant les nostres arrels com a poble.
De la mateixa manera, potenciarem les línies de foment del valencià en la societat subvencionant aquelles iniciatives de suport a la llengua que posen en marxa col·lectius socials i associacions culturals.

Defenem un model lingüístic integrador, basat en la llibertat d’elecció, en la cooficialitat, en la igualtat de drets i de deures; potenciarem la seua presència en l’àmbit de les tecnologies de la informació amb la difusió de materials d’aprenentatge oberts a tota la societat a través de cursos online.

Senyories, no volia finalitzar la meua intervenció sense fer referència al treball que tinc encomanat com a portaveu del Consell.
És un orgull poder actuar com a altaveu de l’esforç que realitzarà –que ja està realitzant i que realitzarà– tot el govern valencià a favor de la nostra terra, de la Comunitat Valenciana.
Em compromet a traslladar a la societat valenciana totes les actuacions, convenis, decisions, acords que es realitzen, i ho faré amb rigor i amb transparència.
Estic a disposició de tots, estic a disposició de tots perquè tots sabem que tenim un paper molt important en el treball per al futur d’esta terra.
I, en este cas, tenim un paper molt important en la divulgació i promoció de la imatge de la Comunitat Valenciana.

Senyores i senyors diputats, encare esta nova legislatura amb moltíssima il·lusió i amb el desig fervent que el turisme, la cultura i l’esport de la Comunitat Valenciana continuen en la línia ascendent dels últims anys.
Per això, compte amb el treball de tots els professionals de la conselleria i amb la col·laboració de tots els grups parlamentaris.
Hem de treballar de manera conjunta perquè ens unix un objectiu comú: la projecció de la Comunitat Valenciana.
Les diferents comissions parlamentàries vinculades a estes competències han de ser fòrums d’enriquiment i millora de l’activitat del govern en què el debat dels diferents punts de vista aconseguisquen acords positius per als sectors implicats.
Qualsevol tipus de col·lectiu o professional que vullga aportar les seues idees té les portes obertes d’esta conselleria.
Volem sumar i no dividir.
No ens ho podeu permetre i els valencians tampoc ho volen.

Si al final d’este camí som capaços d’aconseguir que la nostra terra haja adquirit una major excel·lència turística, cultural i esportiva ens haurem de felicitar tots perquè el benefici serà sempre per a allò que ens emociona i per a allò que ens apassiona, que és la Comunitat Valenciana.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchísimas gracias.

Per al torn de rèpliques, té la paraula el diputat il·lustre Juan Soto, representant del Grup Parlamentari Socialista.

El senyor Soto Ramírez:

Señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Señora consellera, enhorabuena por su nombramiento en primer lugar, y le deseo todo el éxito que lo será también para la cultura, para el turismo y para el deporte de nuestra comunidad.

Es también para mí una gran satisfacción tomar la palabra por primera vez en este hemiciclo, este hemiciclo que es sede de la soberanía popular en un momento de dificultad, no solo económica y social, sino también cultural, de valores y de crisis de la política.

Tenemos como representantes públicos un reto fundamental, recuperar la credibilidad perdida por las instituciones representativas, pero también conectar con muchos sectores sociales que han mostrado en los últimos meses su alojamiento y su decepción con la política.
Pero también con los poderes financieros.
Sí, también eso es cultura.
Que tienen un poder desmedido, que tienen una concepción instrumental de la democracia, de la libertad y de los derechos humanos, que les sirven mientras le son útiles, y si no, lo abandonan.
Para nosotros estos valores, y para ustedes deberían serlo también, deben ser el fundamento de nuestra acción política.
Eso también es cultura.

Me gustaría, señora Johnson, en estos primeros momentos proclamar también que para los socialistas la cultura y el deporte no son lujos prescindibles en tiempos de crisis.
Son una necesidad vital en el desarrollo de una ciudadanía plena.

Para los valencianos la estética y la creatividad en sus múltiples expresiones –la pintura, la música, la literatura, el teatro, la danza y el cine– ocupan un lugar central en nuestra conformación de nuestra personalidad como seres humanos, pero también como pueblo.

Y es verdad que en tiempo de crisis hay que priorizar y hacer un esfuerzo especial para poner los recursos disponibles a servicios de los programas prioritarios.

Por eso para nosotros la cultura y el deporte base son prioritarios y deben prevalecer sobre los grandes fastos culturales.
Sí, tenemos que acabar con el despilfarro de unos grandes eventos que detraen recursos absolutamente vitales para programas culturales y deportivos.

Usted nos decía hace un momento que a partir de ahora tendremos en cuenta los requisitos y la faceta social de los grandes eventos –corolario–.
Hasta ahora se ha despreciado el impacto social, (aplaudiments) hasta ahora se ha despilfarrado con sobrecostes y el retorno en términos sociales, económicos y turísticos de esos grandes eventos ha sido ruinoso en la mayoría de los casos.
Eso no puede seguir así.

Priorizar es precisamente hacer planes viables, programaciones solventes en el Palau de les Arts, más allá de aquella ocurrencia de convertirlo en salón de banquetes.

Priorizar es darle un destino y un uso al Ágora.
¿Qué hace el Ágora?
Paso todos los días y me pregunto ¿cuál es la utilidad de esas decenas de millones de euros?

Priorizar, señora Johnson, es precisamente hacer una oferta global en términos turísticos y culturales, poner a trabajar las piedras y la rehabilitación.
Y eso ustedes tampoco lo han hecho bien.

Hemos conocido a través de la Sociedad de Proyectos Temáticos que la Generalitat valenciana condonaba deudas millonarias a Terra Natura –que se sepa, 1.
250.
000 euros– a cambio de entradas fantasmas que nadie sabe dónde están, ni quiénes son sus beneficiarios.

Es el momento, si de verdad los compromisos y las promesas del señor Fabra en términos de transparencia y de derecho a la información son creíbles, que usted ponga aquí mismo, hoy, toda esa información, de la misma manera que tendrá que decirnos de una vez si el resto de empresas que ocupan los terrenos expropiados (aplaudiments) para la construcción de Terra Mítica están pagando o no están pagando el canon.

Díganos qué empresas están pagando sus impuestos con entradas.
Señora Johnson, díganos sin ambigüedad si en los próximos años va a celebrarse más ediciones de fórmula 1.
Si se ha prorrogado el acuerdo con el señor Ecclestone hasta el 2020 y en qué condiciones, si es que se ha hecho.
Si van a seguir derrochando 20 millones de euros cada año de todos los valencianos en este tipo de eventos tan discutibles.

Sí, es el momento de que usted también en base a ese compromiso de transparencia de información nos presente y nos entregue el contrato que su antigua empresa, Radiotelevisión Valenciana, firmó con Teconsa, como le pidió ayer mi compañera Eva Martínez, (aplaudiments) aclarando tantas zonas oscuras de tantos eventos como la visita del papa.

La mayoría de estos grandes eventos han sido negocios ruinosos, como señala la propia Cuenta General de La Generalitat, uno tras otro.

Y en materia turística, señora Johnson, la verdad es que lamento que usted haya tenido un recibimiento tan poco entusiasta por parte del sector.
Ser tachada, hoy mismo, como el peor equipo turístico de La Generalitat no es un motivo de orgullo.
Mucho tendrá que trabajar para ganarse la confianza del sector.

Es verdad que tenemos problemas enquistados, debilidades estratégicas que usted no soluciona.
Estamos en el furgón de cola de las regiones turísticas en cuanto a número de visitantes extranjeros y en cuanto, sobre todo, al gasto medio, que no despega: 69 euros frente a los 110 euros de Baleares o los 111 euros de Cataluña.
Tenemos que mejorar nuestra proyección exterior.

Tenemos que racionalizar el gasto y evitar duplicidades, señora Johnson, con tantas competencias absolutamente cruzadas.

Por ejemplo, empiecen disolviendo la Fundación Jaume II el Just, que derrocha recursos públicos a caudales, pero es que además está usurpando las funciones que la ley del monasterio de la Valldigna le atribuye de manera literal al gran patronato del monasterio de la Valldigna.
Por tanto, es inútil tener esas duplicidades para hacer actividades turbias y derrochar a raudales.

Señora Johnson, en definitiva, nosotros pensamos que en materia cultural, deportiva y turística tienen que hacer justo lo contrario de lo que están haciendo.

Cada euro invertido en bandas de música, señora Johnson, en centros de música autorizado, en deporte base, en libros para nuestras bibliotecas tiene un efecto multiplicador en términos de rentabilidad social, cultural y deportiva.
Son los que llegan a más gente y producen mejores resultados en términos de convivencia, de cohesión social, de ocio creativo.

De estos programas, de esos programas que llegan a cada uno de los niños y niñas de nuestra comunidad dependen las aspiraciones y los sueños de muchos valencianos y valencianas que no tenemos derecho a defraudar, no tenemos derecho a dilapidar los recursos públicos.

Usted nos decía que la Ciudad de las Artes está en la cabeza en liderazgo de visitas.
Tiene que completar la información, señora Johnson.
En el 2007, nos dijo que tenía 4.
200.
000 visitantes el responsable de la conselleria; hoy, 3.
700.
000.
Explíquenos por qué ha caído 500.
000 visitantes.
Hay que dar toda la información y no quedarse parte de la información.
(Aplaudiments)

De la misma manera –porque no tengo tiempo y tengo muchos papeles– hay un dato que me ha dejado realmente estupefacto: el de la creación de empleo cultural en nuestra comunidad.
Mire, solo desde la ignorancia o desde el falseamiento de la información se puede decir lo que usted ha dicho.

Su predecesora hacía, hace un año, una exhibición de datos de las estadísticas del Ministerio de Cultura precisamente para afirmar la potencialidad en cuanto empleo cultural de nuestra comunidad y, efectivamente, era el 83% en cuatro años.
Pero nos ha escondido el último dato, la estadística del 2010: el empleo ha caído.
Nos hemos convertido en la comunidad autónoma líder en destrucción de empleo cultural, un 20% ha caído en un año, pasando de 66.
400 a 52.
500 empleos culturales.

Por eso, no sé de qué está usted tan entusiasmada y tan contenta, de ser líder también en destrucción de empleo, señora Johnson.

Mire, es el momento de recomponer el diálogo con todos los sectores culturales porque usted tiene la virtud, y su predecesora, de estar enfrentada con casi todos los colectivos de casi todos los sectores culturales, deportivos y turísticos de nuestra comunidad.
Y eso no es posible, no es posible.

Pero yoâ¦, me gustaría de todas formas terminar diciendo algunas cosas que no tienen tanto que ver con el dinero, pero sí con el talante.
Hay cosas que dependen de la voluntad política.
Y convendrá conmigo que los méritos que usted exhibe en esta materia no son muy tranquilizadores.

Mire, un gestor público tiene que, sobre todo, canalizar la libre expresión de la creatividad de los ciudadanos, sin discriminación, sin censura, sin manipulación.
Y la verdad es que pasar de estar en el corazón de la censura y la manipulación informativa más escandalosa de la democracia a liderar la defensa de la libertad de expresión, de la verdad y de la creatividad es un reto ciertamente difícil.
(Aplaudiments) Es un reto ciertamente difícil.

Pero, señora Johnson, yo creo en la capacidad del cambio del ser humano.
Creo que usted puede rectificar.
Le animo a recorrer este camino.
Es un reto difícil para usted.
Seguro.
Primero, porque no sé si quiere y, segundo, no sé si le van a dejar, pero es un reto apasionante.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señor Soto.

Té la paraula l’il·lustre diputat senyor Ferri, representant del Grup Parlamentari Compromís.

El senyor Ferri Fayos:

Bon dia, companys i companyes.

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyora consellera.

En primer lloc, m’agradaria expressar l’honor que per a mi representa tindre el privilegi de poder estar en aquesta cambra representant el poble valencià, sent el diputat més jove d’aquesta huitena legislatura.

Un honor i tot un repte, senyora consellera, que junts, amb vostés, haurem de donar solucions i no només problemes als nostres ciutadans, valencians i valencianes.

M’agradaria felicitar–la també i desitjar–li molta sort, senyora consellera, per l’oportunitat que suposa gestionar una conselleria tan important com és la de cultura, turisme i esport.

Intentaré al llarg de la meua exposició, tant si li faig alguna crítica, acompanyar–la d’alguna proposta, i analitzaré més endavant si les línies que vosté ha marcat seran assolibles o no en el debat de pressupostos.

M’agradaria començar parlant de patrimoni, senyora consellera.
Jo crec que existix una falta de dedicació econòmica evident per a la protecció i manteniment del nostre patrimoni.
I una evidència clara és la no preservació dels nous jaciments, i per tant, la destrucció.

Comptem amb la Valltorta, patrimoni de la humanitat, però en què va a quedar això?
Pensen invertir en el seu manteniment i en la seua potenciació?
Vosté és la consellera de Turisme, el patrimoni forma part del que nosaltres venem als nostres turistes.

Farà vosté com en l’ermita de la Mare de Déu del Àngels de la Jana?
Sap vosté que la legislatura passada vam presentar nosaltres una proposta en la qual s’instava al govern –i que es va aprovar– a reformar aquesta ermita, i açò no s’ha fet.

Mire, senyora consellera, ens preocupa el deteriorament que sofreix el nostre patrimoni.
És veritat que s’han fet moltes actuacions.
Però, què és millor, ¿traure a la llum frescos que no corren perill?
, o ¿evitar que una part del nostre patrimoni quede reduïda a pedres?

I és ahí on resideix la diferència entre una bona i una mala gestió en qüestió de patrimoni.
La crisi no pot ser una excusa per a desinvertir.
Perquè invertir en patrimoni és invertir en futur i és invertir també en la nostra història.

Al nostre territori tenim grans professionals del teatre, molt bons, molts d’ells en valencià, que generen una important quantitat de llocs de treball i que s’han vist abandonats per les polítiques de la seua antecessora en el càrrec.

Ens agradaria saber si vosté pensa seguir eixa línia o si pensa promocionar el nostre teatre en la nostra llengua amb ajudes estables a produccions i obres.
Entre elles, li plantege que restablisca el Circuit Teatral Valencià, que el restablisca.

I què em diu de Sagunt a Escena?
Bé, ara es diu Teatres d’Estiu.
El valencià ha quasi desaparegut.
Li recomane que establisca unes quotes de valencià mínimes.
I a més, han retallat una vegada més en el que podia ser un dels millors aparadors dels nostres creadors i professionals.

Li torne a proposar crear un patronat que regule la participació de les tres administracions, la local, l’estatal i l’autonòmica, per a així entre totes tornar a Sagunt a Escena la rellevància que amb la gestió dels seus governs ha anat perdent.

No ha parlat vosté de les nostres i els nostres músics en valencià.
Comptem amb grups en la nostra llengua, cantautors, autors, autores que no han aparegut en la nostra televisió pública, de la qual cosa supose que vosté en sabrà molt.
Un panorama musical que va en augment malgrat l’apartheid a què són sotmesos en les nostres institucions.
Un bon exemple és el col·lectiu Ovidi Montllor.
Quin recolzament pensa vosté des de La Generalitat donar a aquest col·lectiu, senyora consellera?
Li demane que des de la seua conselleria es treballe per la promoció dels nostres músics, encara que venint vosté de la televisió pública de la que ve i veient la seua gestió espere que tinga ganes de canviar aquest model que ha vingut portant fins ara.

I què hem diu del doblatge en valencià?
Pensa vosté apostar pel doblatge en valencià del cinema, de les pel·lícules que es televisen a la nostra televisió?
Vosté em dirà que a Canal 9 tenim un 70% del share, bé, del share no, de la programació en valencià.
Jo li dic que caldria vore aquest 70% en quin horari està i en quin nivell de share, d’espectadors, estem parlant.

No puc oblidar–me tampoc de les bandes de música, vosté les ha anomenades també.
I considere també com el meu síndic que la qüestió de les bandes de música no hauria d’estar en Governació sinó que hauria de ser un requisit que estiguera assumit per la seua conselleria.

Museus.
No puc evitar fer referència al darrer cas del Muvim.
Després li faré una reflexió del per què pense que passa això i quina seria entre altres una bona solució.
Per cert, encara esperem saber què diu el contrainforme.
De moment només tenim un informe que indica deterioraments fins a extrems inclús irreversibles d’obres de Miró o de Barceló.
Senyora consellera, si la política d’elecció dels directors de museus no fóra digital sinó que s’elegiren amb criteris professionals i per professionals, possiblement ara no estaríem parlant d’aquest tema.
Per tant, li pregunte si vosté va a ser continuista o si va a fer cas de les recomanacions dels experts.
Pensa vosté cessar la senyora Císcar del seu càrrec com demanen artistes i experts?

I parlant dels museus.
M’agradaria que parlàrem també dels museus dels llibres, les nostres biblioteques.
I és que el nivell de lectura del nostre territori no para de baixar i possiblement ens ho hauríem de fer vore.
I la meua proposta, senyora consellera, la darrera llei que vostés han aprovat, que jo també he anomenat, parla que als pobles més menuts no cal tindre un expert bibliotecari o un expert arxiver sinó que amb un simple secretari bastaria.
I això seria com, per a fer–li la comparació, seria el mateix que per a un poble menut dir–li a un ATS que fera les funcions d’un metge.
Per tant, li recomanaria que si volem augmentar el nivell de lectura, si volem fomentar les nostres biblioteques, que les persones que estan encarregades d’elles siguen experts i no siguen simples secretaris.

I em pregunte també sobre la situació de la nostra biblioteca autonòmica Sant Miquel dels Reis, on els nostres bibliotecaris i arxivers treballen en condicions poc adequades des de fa un temps en la seua tasca diària; compten amb molt poc d’espai i en reiterades ocasions s’han queixat.
Pensa la seua conselleria canviar aquesta situació que afecta la biblioteca més important de la nostra terra?

I tot açò lliga amb el model de turisme que la seua conselleria pretén defensar.
No podem pretendre crear un model de turisme de qualitat quan, al meu paréixer, els principals atractius d’eixe turisme no estan ben gestionats o simplement es deixen deteriorar.
És indubtable que el turisme és un dels principals sectors econòmics del nostre territori si tenim en compte tant la dimensió com la presència a la pràctica totalitat d’este.
En aquest context trobem destinacions properes a la saturació, altres en procés de reconversió, com les destinacions tradicionals del litoral, i altres emergents com les relacionades amb el turisme rural i les activitats de contacte amb la natura.
És un repte des del punt de vista de la sostenibilitat ambiental, sostenibilitat social i sostenibilitat econòmica i, per tant, necessita una acurada planificació i ordenació per limitar–se els impactes negatius i maximitzar els positius.
I això passa pel coneixement de la petjada ecològica i la capacitat de càrrega ambiental i social que representa el sector.
Per tant, li demanem de nou un pla estratègic de turisme que incloga estos factors i que trasllade a totes les polítiques públiques i als principals agents del sector, els elements que permeten una major sostenibilitat del model turístic valencià.

Està fugint de la nostra terra el turisme que busca qualitat en l’entorn.
Per què?
Perquè vostés han desordenat el territori, vostés han entregat el planejament urbanístic a uns agents urbanitzadors i no a una actuació pública que ordene el nostre territori.
Els nostres pobles i ciutats han patit una agressió enorme, perquè vostés han confós turisme i construcció amb una aposta clara per allò que jo considere un oxímoron, que és el turisme residencial.
Jo crec que no es pot considerar el turisme residencial com a turisme.
Avui, sense anar més lluny, apareix una notícia als diaris –no sé si vosté l’haurà llegida– que diu això de: «Malestar en el sector turístic por la paràlisis de la conselleria de Johnson.
» Bàsicament els empresaris del sector vénen a dir que la seua conselleria està paralitzada, ja li he dit que considere el turisme un sector estratègic i això em preocupa.
Esperem que la situació canvie per a millor.

Considere també –vosté em dirà: no, és que hem canviat d’equip i estem adaptant–se– però considere també que el canvi d’equips s’ha fet dins d’un mateix govern, s’ha fet dins d’un mateix partit i, per tant, no crec que vostés es porten tan mal com per a poder fer una transició correcta entre uns treballadors i altres.

Miren, la legislatura passada presentàrem esmenes per a millorar l’atenció a la inversió turística als municipis perquè també hi ha uns patrocinis que considerem que són arbitraris i no s’atenen a les ordres que hauria de publicar la Conselleria de Turisme per accedir a les línies obertes per la conselleria de patrocinis esportius.
Ahí considerem que tenen un pessebre per a algunes persones.
I podria parlar–li de Mafusma Ibérica, de Box 55 i de moltes altres coses.

(Ocupa la presidència el president, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer)

El senyor president:

Vaja concloent, senyor Ferri.

El senyor Ferri Fayos:

Em deixe més coses per a després en la rèplica i esperaré les seues respostes.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltíssimes gràcies, senyor Ferri.

Té la paraula l’il·lustre diputat senyor Lluís Torró, representant del Grup Parlamentari d’Esquerra Unida.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

En primer lloc, per suposat que és de cortesia felicitar–la pel seu nomenament, insistisc, doble nomenament perquè han sigut dos presidents els qui han confiat en vosté.
He llegit una entrevista, això que es fa quan un prepara les compareixences de començar a mirar la premsa i totes eixes coses, en què un periodista li preguntava si no li preocupava que turisme tinguera tan poc pressupost.
Estem parlant d’una conselleria que fins ara tenia el 0,49% del total del pressupost de La Generalitat.
I afegint cultura, que també és una altra de les parents pobres, la cosa no ha millorat molt, no se’n va molt més allà d’1,5%; estem parlant de 65 i 170 milions d’euros.
Per tant, conselleries de poca munta en termes de pressupost.

Jo, si a mi em donarem a triar em semblaria, quan es planteja una remodelació del Consell com la que han fet vostés de tractar d’agrupar algunes conselleries amb algunes altres, seria més raonable que cultura i esport estigueren lligades amb educació, mentre el turisme lligar–lo amb indústria i comerç.
Fonamentalment perquè turisme és un sector bàsicament un sector productiu, mentre que la cultura i l’esport, tot i que també són sectors econòmics en gran mesura, però són alguna cosa més.
Són alguna cosa que té a vore molt clarament amb el desenvolupament de les pròpies persones i, per tant, formen part d’allò que es pot considerar com estat social.
I la responsabilitat de l’administració ahí és molt més gran que en un sector econòmic al que simplement cal atendre i cal promoure’l, però que no cal facilitar, diguérem, procurar serveis que sí que caldrà procurar en el cas de la cultura i l’esport.

Jo no dic que la gestió de cultura i turisme, sobretot, puga tindre alguns avantatges.
La cultura sobretot, especialment el patrimoni, és un dels recursos turístics més importants.
Però, clar, dins de la política del PP ja comença a agarrar–li a un una miqueta de por i sobretot quan afegim cultura i esport i a més afegim grans esdeveniments, comprenem què és el que hi ha darrere de tot açò i ja no fa por, fa feredat directament.
Perquè l’equació està molt clara: es tracta de subordinar la cultura i l’esport i el turisme a la política dels grans esdeveniments.
És a dir, no posar esdeveniments, com vosté tracta d’explicar–nos ací, al servei d’eixes coses sinó just el contrari.

Tenen una obsessió malaltissa i jo diria que suïcida d’allò que el senyor Camps definia com situar–nos en el mapa del món.
Això simplement consistix en gastar diners a cabassos, endeutant–nos fins a l’extenuació –i no és una figura retòrica– per construir complexos megalòmans que han absorbit uns recursos dels quals no disposàvem.
I no es tracta d’inversió.
La inversió és una altra cosa; la inversió perseguix obtindre uns beneficis o unes millores socials, poden ser materials o immaterials, que superen d’alguna manera les despeses esmerçades.
Però no es pot considerar cap inversió gastar 1.
400 milions d’euros en un complex que està, per exemple, pressupostat inicialment en 328.
Això simplement es tracta de malbaratament.
El principal benefici que ha produït se l’ha emportat algun arquitecte i una sèrie de empreses amigues del poder que, per descomptat, no coneixen la vergonya.

Hi ha una cosa molt important, i jo he insistit molt en l’anterior legislatura i pel que veig hauré de seguir insistint en eixa qüestió, que es diu cost d’oportunitat; és a dir, què estem perdent fent les inversions que estem fent en estes qüestions?
I vosté s’ha traït en el seu discurs perquè ha dit que cal seleccionar els grans esdeveniments, que cal rebutjar els que són menys eficients, que cal fer un pla per a traure’ls el màxim de suc.
.
.
Això vol dir que fins ara no se’ls treia el suc.
Ha dit que no hi haurà projecte estratègic sense faceta social, que no hi haurà cap projecte estratègic que no beneficie el sector productiu.
Això vol dir que fins ara estaven recolzant projectes que no tenien facetes socials, estaven recolzant projectes, esdeveniments, que no recolzaven els sectors productius.

Mire, el resultat d’esta política d’inversions és evident.
No sé si estem més o menys en el mapa del món, però la immensa majoria dels valencians i de les valencianes viuen ara prou pitjor.
Jo em pregunte: com poden seguir defensant aquesta política que ens ha dut a ser un dels territoris amb més atur d’Europa i una de les comunitats autònomes més endeutades?
Encara que alguns dels seus amics formen part d’eixa minoria que s’han enriquit a costa dels diners de tots, haurien de ser conscients del fracàs col·lectiu que ha suposat.
En canvi, vénen ací a explicar–nos que malgrat tot segueixen disposats a continuar en eixa línia.
Per això em fa tanta por deixar que lligue cultura, especialment cultura amb turisme, perquè suposa concebre saraus com a cultura i el mateix es pot dir de l’esport.

Vosté ací ha vingut a dir–nos que van a parlar o a protegir i a lligar l’esport de base amb no sé què.
Jo no sé com es pot lligar l’esport de base amb la fórmula 1.
No ho sé.
No sé com poden gastar–se centenars de milions d’euros en la fórmula 1, com poden estar mantenint un circuit de Xest que costa un milió d’euros tots els anys, mentre dediquen a l’esport base quantitats ridícules, com en els pressupostos d’enguany, 158.
000 euros, o retallen en foment de l’esport i esport federat, etcètera, un 40% en estos pressupostos d’enguany.
I l’any que ve els pressupostos seran de retall, així que no vull saber què li passarà a l’esport.

Efectivament, el turisme és un sector estratègic, suposa al voltant del 13% de PIB i ocupació.
I és un sector que ha suportat relativament millor la crisi.
Però hi ha indicadors molt preocupants, perquè la crisi ací és tan major que a altres territoris.
I en les dades no vaig a entrar perquè no tinc temps, però són prou evidents que ha caigut més el turisme estranger, han caigut més el turisme intern.
I això demostra que hi ha un fracàs evident de la seua política.
I no és un problema de l’anàlisi, ja li ho vaig comentar en les anteriors compareixences a les seues predecessores.
L’anàlisi, quan es parla exclusivament de turisme, no és incorrecte; el problema és el que fan per a resoldre eixes qüestions.
El problema és que no tenen una política adequada, perquè tot ho aboquen en la promoció d’uns grans esdeveniments que a penes sí han donat algun tipus de resultat a València ciutat i que ha sigut un fracàs evident eixe mal anomenat turisme residencial, que és una contradicció en els seus termes.

Jo em pregunte: quin balanç fan dels instruments estratègics que han desenvolupat?
Per exemple, vosté no ens ha parlat per a res del Pla d’espais turístics.
Ha servit això per a alguna cosa?
Almenys el que jo conec per a res, està ahí, és un instrument que pot tindre les seues deficiències, però en algunes coses és aprofitable i que no aprofita per a res.
Hi ha dos assignatures pendents molt greus en el tema de turisme, que és la protecció del paisatge i el patrimoni i el turisme d’interior.
I tant en una qüestió com en l’altra tenim que el paisatge que cada volta està més degradat, estan matant la gallina dels ous d’or, i que la preservació del patrimoni supedita els interessos especulatius de la construcció.
I en la vinculació està que fan ara vostés de turisme, grans esdeveniments, cultura, etcètera, tornem exactament al mateix.
Mire, es pot comprovar molt senzillament.
Cada BIC ha de tindre un pla especial de protecció, no sé si vosté ho ha vist, però mire la pàgina web de la conselleria i mire quants BIC declarats tenen el pla especial de protecció.
Són una mínima part.

Perquè tenen una gestió penosa en el tema cultural.
Ja li he dit abans dades, no vaig a repetir–les.
Un gravíssim problema amb les bandes de música.
L’Institut Valencià de la Música s’ha convertit.
.
.
, és una cosa que servix exclusivament per a abastir o donar diners al Palau de les Arts.
No recolzen en absolut la música en valencià.
I alguna volta pensa u si és que és un problema.
.
.
, que tenen un problema amb el valencià.
Jo arribe a la conclusió que no sols és això, no sols és que no els fa massa gràcia allò del valencià, sinó que és en general, perquè no recolzen cap tipus de manifestació musical que tinga un mínim sentit crític.
No és que a Canal 9 no sentim bandes de rock que toquen en valencià, és que no sentim bandes de rock de ninguna classe, res, ni en valencià, ni en castellà ni en res.
Home!
, a la millor en xinés, com no els entenen, igual.
.
.
Tenen.
.
.
la veritat és que és un concepte molt peculiar de la cultura.

Jo li pregunte: pensen rectificar pel que fa al Circuit Teatral Valencià la decisió desastrosa que van fer, que han afonat el sector, que no han aconseguit allò que dien que anaven a aconseguir, que era ampliar la quantitat de municipis?
Ara en són menys que quan estava el circuit teatral en marxa, perquè ja els ho déiem, és un problema de procediment.
No es pot donar subvencions, cal pagar els caixets, perquè els ajuntaments encara ara tenen més problemes perquè tenen menys diners.

Però, clar, potser no siga un fracàs perquè a la millor el que vostés buscaven era el que no dien, que és acabar amb un grup de professionals independents crítics i molestos per al poder.
Si això és el que buscaven, els haurem de felicitar perquè al pas que anem, en una legislatura, màxim dos, està resolt.

I després, qüestions molt greus, com és el tema de l’IVAM.
Per favor, destituïsquen ja la senyora Císcar –està demanant–ho el sector i tots els professionals en bloc–, perquè no pot continua eixa gestió.
El mateix li puc dir de la directora de Teatres, de la senyora Gil Lázaro, que ha tingut fins i tot la barra de presentar comptes falsejats davant del consell de Teatres.
No es pot continuar mantenint persones que no tenen el suficient grau de professionalitat davant la gestió d’estes institucions.
I el mateix li puc dir en el tema del nomenament de la directora del museu Sant Pius V, Paz Olmos, que té el mateix problema del rebuig complet de tot el sector.

Jo li pregunte: tenen alguna política distingible en matèria de potencialment de lectura, senyora Johnson?
I no vaig a entrar en el tema de les biblioteques que s’ha dit.
Vaig a acabar ací, si em permet el.
.
.
això, perquè hi ha un tema molt preocupant.
Perquè el tema.
.
.
, no ajuden de cap manera a la producció científica literària en valencià.

Però hi ha un tema molt específic i molt preocupant.
El sector editorial de distribució i de venda de llibres s’enfronta ara amb el crucial repte de la transició cap al llibre digital, que acapararà amb molt poc temps una important quota de mercat.
Tenen alguna anàlisi estratègica de com pot afectar això el sector?
Ho tenen en compte en el futur de la gestió de la xarxa de biblioteques?
Perquè d’això, és clar, no ha parlat res.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Torró.

Té la paraula el diputat il·lustre senyor Ricardo Martínez, representant del Grup Parlamentari Popular.

El senyor Martínez Rodríguez:

Muchas gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Honorable consellera de cultura, de deporte.
.
.
, de cultura, de deporte y de turismo, o de turismo, cultura y deporte.

En primer lugar, señora consellera, quisiera felicitarla.
Felicidades por su nombramiento.
Me consta que va a hacer usted.
.
.
, va a poner toda su capacidad, todo su empeño, todo su trabajo en que esta área cada día sea más importante en lo que es la gestión pública de los intereses de los ciudadanos en la Comunidad Valenciana.

Y dicho esto, felicitándola a usted, tal y como han hecho el resto de diputados que me han precedido en el uso de la palabra, quisiera tener un reconocimiento concreto para tres importantes colectivos, consellera.

En primer lugar, para el colectivo de personas que trabajan en el sector turístico, que otro año más han sido capaces de abrir las puertas, de prestar servicio y de trabajar por que nuestro sector turístico haya dado al menos datos mejores de los que fueron los datos del año 2010.
En un horizonte en el que es difícil encontrar un dato esperanzador, es difícil encontrar un dato que mejore un dato del año anterior, tenemos que decir, y vamos a esperar al desarrollo de las cifras del campaña hotelera que terminará dentro de quince días, pero ya podemos hoy avanzar sin duda que los datos, como poco, a pesar del sacrifico que ha tenido que hacer el sector, son esperanzadores.

También un reconocimiento para todas aquellas personas que en nuestra comunidad trabajan por la cultura, consellera.
Muchas de ellas de manera altruista, sin recibir nada a cambio más que la compensación personal de creer íntimamente que hacen algo que es importante y por lo que merece la vida trabajar y luchar.

Y también un reconocimiento importante para las personas que trabajan en el deporte base.
El deporte es fundamental para el desarrollo de una sociedad.
Y especialmente quisiera reconocer en este momento el trabajo que hacen los monitores y monitoras en los distintos municipios de nuestra comunidad con los niños y niñas que todas las semanas practican algún tipo de deporte, que ayuda no solamente a su desarrollo físico, sino además a su desarrollo intelectual y a su desarrollo de trabajo en equipo desde la más tierna infancia.

Piense usted, consellera, en la alta responsabilidad que tiene porque va a ser usted la gestora, la representante de esos tres importantes colectivos, que son miles en nuestro territorio, en la Comunidad Valenciana.

Mire, le agradezco a usted la claridad de ideas y el discurso tan concreto que ha desarrollado en todos y cada uno de los ámbitos de la política que el Consell va a poner en marcha.
Fue sin duda un éxito del presidente de La Generalitat, del presidente Camps, allá por el año 2007 pensar que había que darle al turismo rango de conselleria.
Fíjese usted hasta qué punto que cuando en este último proceso de confección de gobierno se estaba especulando con la posibilidad de que la conselleria se agrupase en otros núcleos de trabajo, fue el propio sector, el sector turístico, el que reclamó la presencia de la conselleria de turismo como un ente fundamental dentro del eje de gobierno de las políticas que se tenían que desarrollar en el gobierno de La Generalitat.
Y así fue, primero el presidente Camps y posteriormente el presidente Fabra quien confirmó el hecho de que era vital que el turismo estuviese presente dentro de las áreas de responsabilidad y de trabajo del gobierno de La Generalitat.

Mire usted, en el año 1995, consellera, esta tierra, este territorio no estaba en el mapa, no estaba en el mapa del turismo, no estaba en el mapa de.
.
.
internacional.
Por no estar, es que no podían ni siquiera llegar los turistas.
En el año 1995 aquí no podía venir un turismo de cruceros.
Hoy nuestra comunidad recibe turismo de cruceros.
Ha habido que trabajar mucho, ha habido que invertir mucho, ha habido que desarrollar mucha idea, ha habido que consensuar con muchas personas, con muchos entes, hasta llegar hasta aquí.
Hoy lo complejo está hecho, es decir, hoy ya lo que tenemos que hacer es tener la capacidad de hacer más con menos, porque parte importante de la inversión, consellera, se ha ido desarrollando a lo largo de los años.
Hoy lo que tenemos es que poner en valor cuestiones que son fundamentales para nuestro desarrollo.

Tenemos un patrimonio cultural fundamental, que desde la Fundación la Luz de las Imágenes.
.
.
Y agradezco muchísimo que haya usted hecho público en esta tribuna el hecho de que serán Vinaroz y Benicarló, dos ciudades del norte de la provincia de Castellón, las que van a ser nuevas sede de la fundación.
Desde luego, desde ahí muchísimo por rehabilitar patrimonio.

Pero mire, y hablando de Castellón, dos cuestiones más, que desde luego usted las ha mencionado, pero yo quiero continuar reivindicándolas en esta tribuna.
Dos cuestiones que son dos herramientas fundamentales para desarrollar nuestro turismo a lo largo del año 2012.
La puesta en marcha del aeropuerto de Castellón, que sin duda será una realidad, mal que le pese a mucha gente.
Mire usted, un presidente del Gobierno de España del Partido Popular.
.
.
fue el señor Aznar quien dijo: «adelante con esa infraestructura».
Será otro presidente del Gobierno de España el que firme el permiso para que en esa infraestructura aterricen y despeguen aviones.

Y segunda cuestión, el balneario de Benasal, consellera.
Usted tuvo la oportunidad de ir a inaugurar una obra importantísima, de más de seis millones de euros, que va a dinamizar una comarca de interior, en la que estoy convencido de que todos estamos de acuerdo que queremos que sigan viviendo las personas que así decidan vivir allí.

Con esto quiero poner de manifiesto que se han hecho muchísimas cuestiones y muy importantes en beneficio del turismo y del desarrollo de nuestra tierra.
Desde luego, hoy es el momento del ingenio.
Yo escuchaba hace poco, en un foro empresarial, a un importante dirigente empresarial de nuestra comunidad decir que hoy hay que hacer I+D+I con un alambre, y hay que tener la capacidad de poner en valor, como le he dicho, toda una serie de cuestiones que sin duda están ahí y que forman parte de nuestro potencial.

Nosotros queremos animarla en el trabajo.
Sepa usted que en ese trabajo no va a estar sola, va a tener soporte de una parte importante de la sociedad.
Los consensos son fundamentales.
Pero hay quien cree que el consenso, que es un camino que hay que recorrer entre uno y otro, lo tiene que recorrer solo uno.
Y, claro, entonces eso ya no es consenso, consellera, eso ya no es consenso, eso es rodillo.
Y el rodillo ya estamos acostumbrados a que otros lo potencien.
(Veus i rialles) Ya estamos acostum.
.
.
Porque sin duda.
.
.
(Aplaudiments) Porque que le pregunten, que le pregunten al conseller que se ocupa de las finanzas en esta comunidad quién y cómo pasa el rodillo a nuestras finanzas continuamente.
(Aplaudiments) Que le pregunten, que le pregunten al Palau de les Arts si tiene el mismo tratamiento económico que tiene el Liceu o el Palau de la Música Catalana.
No tiene el mismo.
(Aplaudiments) Y nosotros lo que queremos es trabajar en plano de justicia, consellera.
Y a usted le compete la responsabilidad de que nuestra comunidad, nuestro turismo y nuestro deporte sea tratado económicamente en plano de justicia, ni más, pero, desde luego, ni un céntimo menos que otros.
Los valencianos hemos estado acostumbrados durante mucho tiempo a hacer las cosas por nosotros mismos.

Porque mire usted, de esas dos infraestructuras que le he mencionado, el balneario de Benasal y el aeropuerto de Castellón, se han financiado con dinero de la Generalitat valenciana, con dinero de nuestros propios recursos, sin un céntimo ni de peseta ni de euro del Gobierno de España.
(Veus) Y esa es una realidad que aunque moleste, está encima de la mesa.
Y hoy aquí de nuevo la queremos denunciar y poner de manifiesto.

Quiero decir, consellera, la tarea que la ocupa es sin duda apasionante.
Le dije que en esa tarea usted no estará sola, tendrá a muchas personas detrás.
Tendrá, desde luego, además, el consenso de una sociedad de la que también es usted responsable de transmitir optimismo, de transmitir ilusión.
Una parte importante de quien dirige, de quien abandera un proyecto político, es sin duda trabajar pensando que lo que uno cree es posible, es importante y es imprescindible para una sociedad.
Para eso hay que creérselo, para eso hay que transmitir alegría y hay que transmitir optimismo, a pesar de la compleja situación en que nos han ido sumiendo las malas decisiones que se han ido tomando a nivel económico en este país, especialmente a lo largo de los últimos ocho años.

Honorable consellera, tiene usted el respaldo del Grupo Parlamentario Popular, nos va a tener a su disposición para aportar, para hacer crítica constructiva, para continuar trabajando, en definitiva, por una cuestión que es fundamental, que es nuestra tierra, la Comunidad Valenciana.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señor diputado.
Y además, por el minuto que nos ha dado.

Señora consellera.

La senyora consellera de Turisme, Cultura i Esport:

Muchas gracias, presidente.

En primer lugar, quería agradecer a todos los grupos representados aquí en esta cámara sus aportaciones.

He empezado mi intervención diciendo que para mí era un honor, y lo es, el poder estar aquí y el poder trabajar por los valencianos, porque lo creo así.
Y porque como creo que aquí todos los que estamos representamos a los valencianos, creo que es nuestra obligación mejorar en todo lo que podamos y un poco más nuestra gestión, de manara que eso revierta de la mejor manera posible en los ciudadanos.

Por tanto, mis primeras palabras son de agradecimiento sincero a todos los grupos, porque.
.
.
Pero, además, se lo digo sincero, no esperaba menos, porque entiendo que de la misma manera que nosotros planteamos unas líneas de trabajo, entendemos que estas líneas de trabajo que yo les he puesto encima de la mesa son mejorables.
Y eso es lo que yo espero de todos los grupos de esta cámara, espero las aportaciones que hagan mejores estas líneas de trabajo, porque al final, y como decía al final de mi intervención, todo esto redundará en el bien y en beneficio de los ciudadanos de la Comunidad Valenciana.

Por tanto, muchísimas gracias a las aportaciones de todos.
Y de verdad que soy yo la que digo que sí, que creo que tenemos que sentarnos a trabajar ya, cuanto antes mejor, para mejorar estas líneas, que humildemente ya les he dicho son líneas de trabajo que pongo encima de la mesa.

Quiero agradecer especialmente la mención que ha hecho el portavoz del Grupo Popular a esos sectores tan importantes, y las reitero punto por punto.
Es verdad, es verdad que el turismo de la Comunidad Valenciana hoy está en estos índices de excelencia gracias a un trabajo que se ha hecho –y lo decía al principio de mi comparecencia– en la anterior legislatura, con la consellera Belén Juste, un trabajo del que todo el sector habla muy bien.

Por tanto, es con ellos con los que hemos llegado, y no podía ser de otra manera, de la mano de ellos, a este nivel de excelencia de un sector vital en la economía de la Comunidad Valenciana.

Y es verdad –y hay que agradecerlo, yo lo he hecho públicamente durante este verano en todas las ocasiones que he tenido de reunirme con ellos y de hacer declaraciones–, es verdad que es un sector que, por su experiencia y su consolidación, ha sabido en una situación tan complicada como esta, porque esta.
.
.
, esta era una campaña estival muy complicada, ha sabido acoplar la oferta, de manera que los resultados han sido «excelentes».
Por tanto, es un mérito que hay que reconocerle al sector, y yo lo he hecho públicamente y me alegra que usted lo saque y me alegra poder hacerlo otra vez públicamente.

Y, por supuesto, al sector de la cultura y al sector del deporte base.
.
.
, yo he dicho en mi intervención, porque así lo pensamos y en esa línea vamos a trabajar, que para nosotros la cultura y el deporte forma parte de la formación de las personas, es indispensable.
Y, por eso, una idea que quizá les haya pasado, porque a lo mejor la he expuesto de manera poco atractiva, pero que para nosotros es muy importante, es esa formación que nosotros queremos de alguna manera organizar y reglar para nuestros jóvenes.
De la misma manera que en la Conselleria de Educación se dedican a la formación reglada que tienen que recibir nuestros jóvenes, nosotros queremos trasladar esa idea de los jóvenes de la Comunidad Valenciana tienen que acabar y llegar a su época de madurez habiendo tenido una formación en el mundo de la cultura y en el mundo del deporte o la actividad física, según lo elijan.
Nosotros hemos manifestado esa idea, porque lo creemos así, de verdad.

Entrando un poco, voy a intentar contestar a cada uno de ustedes sobre todas las cuestiones que me planteaban, pero yo haría primero una especie de reflexión general, porque comparten, porque han compartido una reivindicación y una crítica respecto a los grandes eventos deportivos y no deportivos.
Cuando hablo de grandes eventos no hablo solo de eventos deportivos, sino también de eventos culturales.
.
.
Yo, si me permiten, comparto una reflexión muy, muy, muy, muy cortita con ustedes.

El Partido Popular se presentó en estas elecciones con una idea.
.
.
, con muchas ideas respecto a los grandes eventos, con una idea en su programa electoral, una idea que desarrolló y defendió de una manera alta y clara.
El Partido Popular en su programa electoral decía que sí, que sí que iba a apoyar los.
.
.
, iba a continuar apoyando los grandes eventos.
¿Pero qué quería decir con eso?
Decía sí a CACSA, decía sí al Palau de les Arts, decía sí a la Ciudad de la Luz.

Es decir, yo lo que les traslado es: desde el primer momento el Partido Popular puso encima de la mesa que esa iba a ser una de las políticas que iba a defender, y los ciudadanos de la Comunidad Valenciana, los ciudadanos de la Comunidad Valenciana, han valorado.
.
.
, y no es una política nueva, porque ya la hemos estado trabajando en anteriores legislaturas, han valorado que sí ese tipo de eventos son beneficiosos para la Comunidad Valenciana, (aplaudiments) y por eso de una manera mayoritaria han dado el respaldo a ese programa electoral que ha permitido.
.
.
, ha permitido conformar una gobierno que puede seguir defendiendo honestamente.
.
.
, se presentó y contó «sí, creemos que esto es bueno para la Comunidad Valenciana y lo vamos a seguir apoyando».

Creo que no me he explicado bien, porque todos ustedes han hecho hincapié en que yo he dicho que, de alguna manera, los grandes eventos iban (veus) a tener un estudio.
No, yo no he dicho eso, yo he dicho que «seguirán» teniendo un estudio.
.
.
Porque los grandes eventos no son fijos, unos entran y otros salen.
Yo digo: la política de este gobierno seguirá siendo apoyar los grandes eventos «siempre y cuando», «siempre y cuando», tengan una rentabilidad en términos económicos y sociales beneficiosa para la Comunidad Valenciana.

Se ha hecho.
.
.
, claro que se ha hecho con todos los grandes eventos que se han puesto encima de la mesa hasta ahora, y se seguirá haciendo.
Yo lo que quería trasladar, y se lo explico, porque creo que no lo he hecho con suficiente claridad a la vista de sus críticas, es que en los nuevos se seguirá haciendo lo mismo, de tal manera que no es necesario mantener siempre los mismos ni en las mismas localizaciones: en cada momento puntual se valorará qué eventos y dónde se celebran.
Eso es lo que he querido decir, no que antes no se hiciera ese estudio, ¡claro que se hacía!
, ¡claro que se hacía!

Yo lo que de alguna manera les quería trasladar con esa primera reflexión, en la que les decía que sí, que desde el primer momento el Partido Popular en su programa decía, pues, sí a este tipo de apuestas.
.
.
, iba a invitarles a decir.
.
.
, díganme ustedes que no a esto, pero es que ya lo han hecho.
Lo que pasa que en algunos casos me resulta, me resulta.
.
.
, cuanto menos, bueno, difícil de entender, porque en otras comunidades donde grupos como el suyo, como el Grupo Socialista, han compartido responsabilidades de gobierno, han gozado de muchísimos grandes premios y grandes eventos y no he oído ni ninguna crítica suya ni he oído ninguna crítica de los ciudadanos de esa comunidad, por ejemplo, Cataluña, diciendo que no era beneficioso para su comunidad.

Por tanto, lo que yo digo es, en general, cuando defendemos una política, es porque creemos que es buena para la Comunidad Valenciana.
Buena en términos económicos y sociales para la Comunidad Valenciana, como otras comunidades en las que ustedes han tenido responsabilidad de gobierno, como la comunidad catalana, también las ha defendido, porque son buenas para los catalanes.
Y no he oído ninguna crítica, ni por parte de los socialistas ni, por supuesto, como entiendo perfectamente, no la he oído por parte de los ciudadanos catalanes.

Yo quería darles algunos datos, porque sí es verdad, sí es verdad que, bueno, se han puesto encima de la mesa algunas críticas, y algunas propuestas que agradezco muchísimo y sobre las que nos vamos a poner a trabajar inmediatamente junto con ustedes.
.
.
Por ir por temas, en el tema del teatre, la Comunidad Valenciana.
.
.
, y les puede pesar, pero son los datos, la Comunidad Valenciana es la comunidad autonómica que más inversión pública hace en España para las artes escénicas.
Y eso es así.
¿Que no es suficiente?
Estoy de acuerdo con ustedes.
¿Que tenemos que hacer más?
Estoy totalmente de acuerdo con ustedes, ahí siempre van a encontrar nuestra disposición a trabajar para mejorar eso, pero la Comunidad Valenciana es la primera comunidad autónoma en inversión en las artes escénicas en España.

Hablaban ustedes del «circuit teatral», «restablir el circuit teatral».
.
.
Mire, el «circuit teatral» no se ha quitado, es que no hay que restablecerlo, no se ha quitado, se ha modificado.
Y a mí lo que sí que me gustaría es que cuando hagamos críticas, seamos muy.
.
.
, tengamos muchísimo cuidado con lo que llega al ciudadano, porque usted dice «restablecer» y parece que lo hemos quitado, y no se ha quitado en ningún momento, (veus) se ha cambiado la forma, pero no se ha quitado en ningún momento.
Y cuando ustedes hablan de que baja el número de ayuntamientos, no cuentan, y me parece que es bueno, porque yo creo que también hay que contarles a los ciudadanos que algunas cosas se hacen bien, y eso también hay que contarlo, y me parece muy bien que haya que mejorar, pero hay que contarlo, hay que contar que en ese circuito, que nunca se ha quitado y que ha mantenido la misma dotación, cada año hay un número de ayuntamientos, y el número de ayuntamientos de este año coincide con el de 2009.
Que hubiera más en 2010 no quiere decir que el circuito no haya funcionado.

Es decir, yo creo que hay que explicarles las cosas bien a los ciudadanos.
Y, dicho esto, sigamos trabajando.
Ya les digo que, desde el minuto uno, es la política que van a encontrar en esta consellera.

Me hablaba, señor Ferri, también, en Sagunt a Escena, de las compañías o del valenciano y de las compañías con espectáculos en valenciano.
Mire, el 95% de las compañías que han tenido producciones en Sagunt a Escena en esta edición, eran valencianas.
.
.
Creo que es el mayor grado de valencianidad al que podemos.
.
.
Mire, y son esas propias compañías, son esas propias compañías, las que hacen las propuestas.
Pero, mire, las propuestas las hacen las compañías, no las hace la Dirección General de Teatres, las propuestas de los espectáculos las hacen las compañías, y si las hacen en castellano, ¡bienvenidas sean!
, y si las hacen en valenciano, ¡bienvenidas sean!
(Aplaudiments)Pero son las propias compañías.
.
.
¡No, no, no!
, las compañías son las que ponen encima de la mesa las propuestas para ese festival, perfectamente aceptadas en castellano y en valenciano, 95% de compañías valencianas.
Creo que es suficiente grado de valencianidad del Sagunt a Escena.
Oiga, y podemos llegar al cien por cien, ¿eh?
, también se lo digo, pero el 95% me parece.
.
.
Pero ya le digo que la lengua es la propuesta que hacen las compañías, no la hace la Dirección General de Teatres.

Respecto al doblaje, que era otro de los temas que usted me apuntaba, el doblaje en valenciano, yo, con permiso de la vicepresidenta, que es a quien competen las.
.
.
, las.
.
.
, quien tiene las competencias de Radiotelevisión Valenciana, pero si me permite, y solo porque, efectivamente, en mi anterior responsabilidad he podido tener la satisfacción y el placer de trabajar en Radiotelevisión Valenciana, solo le diré un dato, le diré un dato porque a mí lo que también a veces me duele es que a los ciudadanos les llegue la información equivocada.
.
.
(Veus) Usted.
.
.
Sí, sí, !
me duele!
, claro, ¡me duele!
, ¿qué quiere que le diga?
¡Si a mí me duele!
Yo, en la medida de lo que pueda, siempre daré la información, pero la información correcta.
(Veus)

Por poner un punto y un detalle.
Usted hablaba, señor Ferri, de poco doblaje, pocas películas en horario nocturno.
Pues, mire, siendo humildemente esta que hoy le habla directora, pusimos en marcha un ciclo de películas dobladas en valenciano domingo por la noche.
.
.
Quiero decir, cuando critiquen.
.
.
, siempre me tendrá aquí para trabajar, pero pusimos un ciclo «domingo por la noche» de películas dobladas en valenciano.
Dígame «haga más», yo siempre estaré aquí para decir «hay que hacer más», pero no me diga «no se ha hecho» o «no se ha hecho correctamente».
Por poner un detalle, por poner un detalle.

Algunos temas que también de alguna manera han compartido en algunas.
.
.
, los tres grupos en algunas de sus exposiciones.
Mire, yo hablaba de CACSA y decía que hoy, y en el primer semestre del año se ha producido, y creo que es un motivo de orgullo, yo, sinceramente, no entiendo que ustedes no estén orgullosos de eso, no lo puedo entender, porque yo, como valenciana, al margen de mi responsabilidad, estoy orgullosa de que CACSA hoy sea el complejo cultural más visitado de España.
Pues, mire, yo estoy orgullosa, ¿qué quiere que le diga?
, y tengo (aplaudiments) que dar las gracias al equipo de personas que han conseguido llevar a CACSA a ser el número uno.
Yo estoy orgullosa.
Y siento que ustedes no.
Y lo que no puedo entender es que, desde la representación que ustedes ostentan de los valencianos, no mantengan ese orgullo, porque estoy completamente segura que los valencianos a los que ustedes representan también están orgullosos de que hoy CACSA sea el complejo cultural más visitado de España.
Es que estoy segura de que como valencianos lo comparten.

Entonces, sinceramente, no entiendo esa demonización de todo lo que funciona.
Yo entiendo la crítica y que mejoremos lo que no funcione, pero, ¿demonizar lo que no funciona?
Sinceramente, señorías, no lo entiendo, pero no lo entiendo como gestora y no lo entiendo como valenciana, no lo entiendo y no lo podré entender.

Por tanto, yo represento y tengo que trabajar por todos los valencianos, absolutamente por todos, que sé que lo que exigen es que la consolidación de este como de otros proyectos sea cada vez mejor.
Sé que eso es lo que nos exigen y en eso vamos a trabajar.

Por lo que decíamos del teatro, pues, mire, en el mundo del teatro, se me ha olvidado, me ha venido una idea, discúlpenme, la evolución, la evolución, del número de espectadores en la comunidad, ¿vale?
, y esta información la da el anuario de estudios culturales, que, como saben, hace el ministerio, que sí, efectivamente, va con un año de retraso, pero eso tampoco es culpa de servidora, los datos los tenemos cuando los tenemos, eso tampoco.
.
.
, entenderá que no puedo hacer nada más.
Bueno, pues, lo que dice es que la evolución del número de espectadores en la Comunidad Valenciana ha sido, del 2002 a aquí, de un 23%, hemos subido un 23%.

En otras comunidades, y voy a buscar la ficha, porque no quiero decirle los números de memoria, para que no parezca.
.
.
No, no, pues, le digo los números exactos, en otras comunidades como, por ejemplo, Andalucía o Cataluña, ha bajado un 26% o un 24%, respectivamente.
Bueno, pues, ¡algo habremos hecho bien!
, algo habremos hecho bien en la política teatral cuando en estos últimos años hemos aumentado en un 23% el número de espectadores en las salas teatrales, somos la segunda comunidad, solo por detrás de Madrid en número de espectadores en salas teatrales, y en algunas comunidades como Andalucía o Cataluña han bajado un 26%.

Pero aún me llama más la atención, aún me llama más la atención, que el apoyo que reciben los valencianos por parte del gobierno central en materia cultural sea, en este año, un 0,8 euros habitante.
Que ustedes dirán, eso, en términos absolutos, no les dice nada.
Bueno, pues, se lo pongo en relación con otros datos, y así podrán comparar.
Lo pongo, por ejemplo, en relación con Cataluña, que recibe 5,7 euros por habitante; o con Andalucía, que recibe 2,7 euros por habitante.

Claro, yo, visto esto, solo puedo pensar dos cosas: o que el gobierno central desprecia a los valencianos, desprecia a los valencianos, y no lo creo, porque los valencianos han demostrado ser un pueblo que actúa, primero, con la lealtad a la Comunidad Valenciana, y, luego, con lealtad a España, por tanto, puedo pensar eso, porque es lo que me hacen pensar los números.
O pienso que, como Cataluña y Andalucía, por ejemplo, están tan mal y los números del teatro van tan mal y van perdiendo más de un 25%, pues, claro, se les destina más por eso.
O pienso una cosa o pienso otra, pero, desde luego, después de hacer el esfuerzo nosotros solos, nosotros solos, sin la ayuda del gobierno central, aumentamos un 23%, y esta es la recompensa, pues, creo que no.
Claro que vamos a seguir reivindicando que el gobierno central nos dé lo que en justicia creemos que merecen los valencianos, ni más ni menos, ni más ni menos, lo que en justicia creemos que merecemos los valencianos.
Ya le digo, salvo que lo pueda entender como una acción de mucha caridad para ver si pueden solucionar el problema, si es así, lo entenderé; si no, pues, mire, no lo entenderé.
Y aun así, y aun así, continuaré demandando que nosotros, que hemos hecho las cosas bien si el apoyo del gobierno central, que hemos hecho todo el esfuerzo y sacrificio por tener infraestructuras culturales para que el nivel cultural del que pueden disfrutar los ciudadanos de la Comunidad Valenciana sea el mejor, pues, hombre, un poco de recompensa.
Igual, no somos.
.
.
, y no me cansaré de decirlo, no somos españoles de segunda, somos una comunidad que ha demostrado la lealtad con el proyecto de España (aplaudiments) y lo vamos a continuar demostrando.
Por tanto, ¡no somos españoles de segunda!

Otros temas que han salido y de los cuales.
.
.
, pues, someramente, porque tampoco.
.
.
, me sabe mal aburrirles con temas muy concretos, en cuanto a la protección del patrimonio que redunda en este caso no solo en sí mismo, por el patrimonio, porque creemos en ello, sino por el beneficio que pueda suponer para el turismo, ya le he apuntado algunas líneas generales.
No obstante, siempre está abierto a incorporar nuevas líneas, y nuevas líneas.
.
.
, no solo nueva líneas de trabajo, sino nuevas aportaciones en esas líneas de trabajo.
Por tanto, en ese punto me pongo a su disposición.

Hablaban ustedes del deporte base y, efectivamente, para nosotros es muy importante, creo que también lo he marcado especialmente en mi primera intervención.

Para nosotros el deporte forma parte de la formación de las personas como lo forma la cultura, pero, mire, no está reñido.
Usted decía, el señor Torró me decía «no sé cómo lo van a hacer una cosa con la otra».
Bueno, pues sí, es fácil hacerlo, es cuestión de ponerse a trabajar y de intentar sacar el mayor partido posible de todos los recursos que vamos a poner encima de la mesa, entre ellos los grandes esdeveniments o como quieran llamarlo.

Pero ha dado usted una cifra de aporte al deporte base, y es una cifra que seguro que es correcta, lo único es que se le han olvidado algunas cosas más que también hemos hecho por el deporte base y que yo me permito recordarle.
El Consell, siempre con gobiernos del PP, porque el PSOE no hizo ninguno anteriormente, (remors) –bueno, oiga, pues son las cifras, son las cifras– en este caso sí ha invertido 119 millones de euros en la realización de tres planes de instalaciones deportivas, que han supuesto 903 actuaciones en todos los municipios de la Comunidad Valenciana.
Y en esta misma línea podríamos incluir los 114 millones de euros invertidos en el Plan Confianza en instalaciones deportivas.
Este dinero revierte de forma directa en el deporte base, porque sin instalaciones adecuadas es muy difícil que podamos potenciar el deporte base.
Por eso le digo que sí, que sin matizar lo que usted ha dicho que es correcto, simplemente le añado actuaciones que no ha tenido en cuenta y que sí se han realizado y que redundan directamente en el deporte base.
Actuaciones como el programa de formación permanente destinado a actualizar los conocimientos de los entrenadores y la formación de los técnicos y profesionales que trabajan en el sector deportivo.
Como estas hay un montón de líneas, que si quiere luego le facilito, que son líneas de trabajo y de apoyo directo al deporte base.
Y ya le digo que sin matizar la información que usted ha dado, simplemente por complementarla, porque creo que es importante que los ciudadanos conozcan que no sólo es una subvención directa a una federación o a un club, que también se les ayuda, sino toda la infraestructura que permite el que los ciudadanos de la Comunidad Valenciana vivan donde vivan puedan libremente decidir practicar un deporte u otro y tengan las instalaciones, los niveles de seguridad, etcétera.
Pues todo eso también se ha hecho y es apoyar al deporte base.

No quería extenderme mucho más, pero sí hay algunas ideas que por la importancia que ustedes han representadoâ¦ Yo con respecto de Canal 9 no tengo ningún inconveniente, con permiso de la vicepresidenta, pero no forma parte de mis competencias.
Lo único sí, les puedo recordar que la única sentencia de manipulación que hay contra Canal 9 era con el gobierno socialista, pero no es de mi competencia.
(Aplaudiments) Yo, con permiso de la vicepresidenta, si quiere hablamos.
Y seguiré diciendo siempre que ha sido un orgullo para mí trabajar en Radiotelevisión Valenciana, que sigo creyendo en la televisión pública de los valencianos y que, en la medida de lo posible, en el último tramo de mi trabajo, he trabajado y he aportado, junto con el equipo, lo que he podido para sentar el modelo futuro de la televisión valenciana en la que creo.
Pero, vamos, con permiso de la vicepresidenta, porque ya les digo que no es de mi competencia, que no es de mi competencia.

Hay algunas líneas que por ser específicas no les digo que no están recogidas, aunque no las haya dicho aquí en las líneas generales de mi comparecencia.
Todo lo que supone trabajar por nuestro patrimonio y nuestra cultura es una línea fundamental.
Yo no entiendo que haya que hacer desaparecer fundaciones ninguna, ni instituciones que están trabajando por la defensa y por la recuperación de nuestro patrimonio.
Entiendo que las podamos revisar, entiendo que me diga que posiblemente su trabajo debería ser otro o que hay líneas de trabajo en las que no estoy trabajando y deberíamos trabajar.
Todas aquellas fundaciones, al margen de la remodelación que se haga, el señor conseller Verdeguer ya les explicará, al margen de la reorganización, el trabajo que están haciendo todas las fundaciones que se dedican a recuperar y a trabajar por el patrimonio de la Comunidad Valenciana creo que es para tenerlo en cuenta aquí y de nuevo estar muy orgulloso.

El Ivacor, por ejemplo, que se dedica a la restauración, como ustedes conocen, del patrimonio es uno de los institutos reconocidos internacionalmente por su trabajo.
Y de nuevo aquí parece que nos planteamos o cuestionamos su trabajo.
Pues, mire, de nuevo le tengo que decir que yo como valenciana estoy orgullosa, pero que la comunidad científica reconozca el gran trabajo del Ivacor todavía me hace sentirme más orgullosa.
Por tanto, no tenga duda de que la excelencia de todos los institutos y fundaciones que trabajan por la recuperación del patrimonio, en definitiva, patrimonio, recuperación, restauración de la Comunidad Valenciana van a seguir teniendo el apoyo completo del Consell en todas las líneas y, por supuesto, todas aquellas aportaciones que quieran hacer.

Y como no quiero extenderme más.
.
.
Creo que, en líneas generales y visto que de lo que más de alguna manera les preocupaba eran los grandes eventos y es el primer tema que he abordado y de forma genérica les he contestado, pues, reitero mi posición de que aquí me tienen, las puertas están abiertas.
Las puertas están abiertas para hablar de todo lo que quieran, no sólo aquí sino fuera, porque es lo que nos han pedido los valencianos.
Reitero, los valencianos nos han pedido a todos, esta es la representación de los valencianos, una amplia mayoría de los valencianos han dado (aplaudiments) respuesta positiva al proyecto del Partido Popular.
Pero todos los valencianos nos piden, todos los valencianos nos piden que desde aquí trabajemos para un mejor futuro de la Comunidad Valenciana, desde aquí, sí señora, desde aquí y todos juntos.
Eso es lo que han dicho los valencianos.
Que todos los que estamos aquí (aplaudiments) trabajamos por los valencianos, no demonizamos aquello que funciona bien en la Comunidad Valenciana.
Eso es lo que nos han pedido los valencianos.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señora consellera.

Per al torn de rèplica, té la paraula el diputat il·lustre senyor Juan Soto, representant del Grup Parlamentari Socialista.

El senyor Soto Ramírez:

Señora Johnson, gracias por no contestarme a ninguna pregunta.
(Aplaudiments) Bien, espero que al final de la sesión usted tendrá preparadas las carpetas de toda la información concreta que le he preguntado y por tanto es muy prolija, imagino que lo de Terra Natura y Terra Mítica y todo esto lo tiene perfectamente localizado y me lo facilitará al final de la sesión.

M’agradaria continuar amb algunes propostes, perquè la veritat és que el temps és molt reduït i jo crec que cal fer propostes concretes, que no se pot deixar de citar al sector absolutament estratègic i fonamental de la cultura i l’esport a la nostra comunitat.
(Pausa) La verdad es que el tiempo es jodido aquí.
(Rient)

És el moment de reposar totes les convocatòries anul·lades de l’esport base, comence per ahí, 380.
000 euros anul·lats de convocatòries bàsiques de l’esport base, de federacions, esport universitari, etcètera.
De dotar les biblioteques, vull dir que n’hi ha un problema: vostés han despreciat de manera absolutament clamorosa els diners de l’estat i això té conseqüències doloroses per a les nostres biblioteques.
Estem en la cua en nombre de llibres per habitant; estem allunyant–nos perillosament de la mitjana espanyola, i això té una responsabilitat.
Vostés desprecien els diners i després fan victimisme.
Com és possible que facen victimisme amb el govern que més s’ha invertit en esta comunitat, com és possible?
(Aplaudiments) Dos vegades més que el senyor Aznar en la seua època en huit anys.
Però vostés desprecien els ordinadors per als col·legis, desprecien els llibres per a les biblioteques.
I això té resultats i conseqüències molt dolentes en termes econòmics, en termes socials, en termes educatius.
Per això, vosté prioritze les seues polítiques, de la mateixa forma que ha de fer un esforç addicional amb les bandes de música.

Mire, és el moment de finançar adequadament els centres de música i que s’acabe amb una anomalia grotesca, l’anomalia que les bandes de música continuen en Governació.
Això és una aberració, és un calaix de sastre, és com si la paella i l’orxata haguera també de dependre de Governació perquè és un element identitari i simbòlic.
(Aplaudiments) És una barbaritat.
Cada dependència i cada competència ha de tindre la seua especialització.

A mi em preocupa algun element.
Per exemple, en les bandes de música ¿com és possible que les bandes de música siguen bé de rellevància local i hauran de lluitar entre elles per a ser BIC algunes d’elles que reunisca alguns mèrits, mentre que els bous al càrrec són BIC?
Eixes són les seues prioritats polítiques.
És una declaració d’intencions polítiques clara.
A mi em pareix absolutament desatinat.

Però, senyora Johnson, vosté està enfrontada amb l’esport, amb el món del llibre, amb el món de l’audiovisual, del món de la música ja hem parlat.
Desprecien directament els músics en valencià i els cantautors en valencià i això també és part de la nostra identitat.

Senyora Johnson, en matèria lingüística no facen experiments, ni vosté, ni el senyor conseller d’Educació.
Continue amb el consens amb l’escola valenciana, els sindicats i la comunitat educativa, perquè el que necessiten els xiquets i les xiquetes valencians és una educació plurilingüe que garantisca a l’alumnat la capacitació en les dues llengües oficials i, com a mínim, la competència comunicativa en una llengua estrangera.

Señora Johnson, usted está obsesionada por poner la comunidad en el mapa, el problema es en qué mapa, porque está en los mapas equivocados.
No está en el mapa de la excelencia, no está tampoco en el mapa de la competitividad, ni de la transparencia; el problema es que está en el mapa de la ignominia, de la vergüenza y de la opacidad.
(Aplaudiments) Ese es el problema.

Y, mire, señora Johnson, dos cositas, a veces hay que tener cuidado con las palabras.
Usted dice que nosotros no criticamos los grandes eventos de otras comunidades.
Hay una pequeña diferencia.
Ninguna comunidad del estado ha provocado la dimisión de un presidente de La Generalitat.
(Aplaudiments) Ninguna.
Y eso tiene que ver con los grandes eventos.
Y, segundo, y segundo, señora Johnson, tenga cuidado cuando hable de placer y Radiotelevisión Valenciana (aplaudiments) –usted ha dicho que le producía un gran placer– por respeto a alguno de sus compañeros.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Té la paraula el diputat il·lustre Fran Ferri, representant del Grup Parlamentari de Compromís.

El senyor Ferri Fayos:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyora consellera, abans no havia tingut l’oportunitat, com vosté ha dit, de parlar de grans esdeveniments i la veritat és que m’agradaria parlar d’ells.
Perquè resulta que vosté ha dit que tenen rendibilitat social i rendibilitat econòmica.
Mire, vaig a contar–li la meua experiència.
Al circuit de la fórmula 1 el primer any vaig tindre.
.
.
, no sé si dir l’honor o la mala pota de poder treballar en aqueix circuit i sí, mire, vaig treballar tres dies, un cap de setmana, vaig cobrar sis mesos després.
I, bé, si eixe és el model de rendibilitat social i de rendibilitat econòmica que vostés esperen per als joves treballadors d’este país, (aplaudiments) enhorabona.

Després vosté diu que no critiquem açò quan es fa a altres comunitats autònomes.
Resulta que a Catalunya la fórmula 1 la fan en un circuit que ja està fet, que és el circuit de Montmeló, i no com el cas d’ací, al País Valencià, on fem la fórmula 1 en la ciutat de València que ens consta cada any pagar tota la construcció de totes les barreres.
Resulta que tenim un circuit que es diu Ricardo Tormo, un circuit que es diu Ricardo Tormo, que Ricardo Tormo no sé si ho sabrà però és canalí com jo, i no estaria malament que ja que tenim eixa construcció ja feta rendibilitzar–la encara una miqueta més i traslladar ahí la fórmula 1 si això és el que volen.
I així ens estalviaríem una quantitat de diners anuals que podíem destinar a polítiques socials, a polítiques realment rendibles, perquè el que vostés no tenen en compte és el cost d’oportunitat que té el fer la fórmula 1 a la ciutat de València.

I també li afegix més coses de la fórmula 1, tant que a vostés els agraden els grans esdeveniments.
Resulta que molta gent de la que va a vindre l’any que jo vaig estar treballant en la fórmula 1, senyora, li ho dic com a un exemple perquè vegen que xafem el carrer també, com ens deia abans el senyor Serafín Castellano, que no xafem el carrer, li diré que molta gent va vindre a la fórmula 1 i no va voler repetir.
I sap per què no va voler repetir?
Perquè no hi havia un valor afegit.
I un valor afegit a la fórmula 1, senyora consellera, per exemple seria el no deixar que el Cabanyal cada vegada estiga més destruït i més deteriorat.
Perquè el Cabanyal és un patrimoni que tenim tots els valencians i que el seu govern i el govern de l’alcaldessa de la ciutat de València està permetent que es deteriore.

I després m’agradaria també parlar–li de la política lingüística.
Vosté m’ha dit que al Teatre de Sagunt es fa en castellà però són grups valencians.
Es fa en castellà, perquè vostés no tenen un criteri polític quant a la promoció i ús del valencià.
Perquè si vostés tinguessen un criteri polític quant a la promoció i ús del valencià el primer que farien seria demanar un mínim d’obres en valencià al Teatre de Sagunt, cosa que vostés no fan.

I permeta’m que li diga, perquè quan una llengua patix disglòssia el que recomanen els experts és que aquesta llengua sofrisca una espècie de discriminació positiva.
Quina és la política del Consell respecte a la llengua valenciana?
Van vostés a fer–li aquesta discriminació positiva que recomanen els experts?
Què va a fer vosté, que és la senyora que va a gestionar la política lingüística d’este país?

Després vosté em parlava que a Canal 9 van fer un cicle, un cicle de cinema en valencià que durava els diumenges.
Quant va durar aquest cicle?
Què va durar?
El mateix que li dura a vosté el dolor quan sent que el poble rep informació equivocada?
El mateix?

I les bandes de música, parlem de les bandes de música.
Sap vosté que les bandes de música a Catalunya reben deu vegades més per músic del que reben ací, al País Valencià.
(Remors) Açò és el que en justícia mereixen els valencians?
Deu vegades menys?
Les nostres bandes de música sí que són de segona per al PP?
Conteste’m, senyora consellera.

Una proposta en política lingüística: que passe a formar part de Presidència perquè siga transversal, perquè crec que la política lingüística ha de ser transversal.
I no li parlaré de més coses que haurien de ser transversals, però política lingüística hauria de ser transversal.
I vostés haurien de recolzar els moviments, com és el del voluntariat pel valencià, que el que fan és rebre els immigrants i formar–los en la nostra pròpia llengua que, li recorde, patix disglòssia.

Parlava vosté de l’aeroport –açò m’agradaria lligar–ho amb el tema dels grans esdeveniments–, i parlava vosté que només fan coses rendibles econòmicament i socialment.
L’aeroport és rendible, senyor consellera?
Ens ha costat 150 milions d’euros, i haurem de pagar 6 euros a l’empresa concessionària per cada persona que no vinga, de les 300.
000 que tenen planejades que vinguen, quan els estudis diuen que en unes condicions normals i no de crisi vindrien 110.
000 persones.
I, a més, a la província de Castelló no comptem amb suficients places hoteleres.

El senyor president:

Vaja concloent.

El senyor Ferri Fayos:

Sí, ja acabe, senyor president.

Vint–i–quatre mil places hoteleres tenim a la província de Castelló.
Com pensa vosté assumir aquest deute?

Bé, i només dir–li que li han quedat algunes coses per respondre, com el tema de la gestió dels museus.
No m’ha dit si vosté pensa professionalitzar o no.
Espere que ara em responga.
(Aplaudiments)

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ferri.

Té la paraula l’il·lustre diputat senyor Lluís Torró, representant del Grup Parlamentari d’Esquerra Unida.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Mire, senyora Johnson, li he de dir.
.
.
, he de començar de la mateixa manera que ha començat el representant del Partit Socialista, és a dir, no m’ha contestat.
No m’ha contestat a moltes coses de les que li he preguntat.
Li he parlat sobre el balanç del Pla d’espais turístics; no m’ha dit res.
Li he preguntat sobre què pensen fer amb el tema dels BIC que no tenen pla especial de protecció; no m’ha dit res.
Sobretot no m’ha dit res ni de l’IVAM i la senyora Císcar, ni de Teatres de la Generalitat i la senyora Gil Lázaro, ni del Sant Pius V i Paz Olmos i, sobretot, no m’ha contestat, no m’ha dit absolutament res sobre el tema de la producció editorial i la transició al llibre digital que em sembla que és un tema molt important.

Ha dit que cultura i esport forma part de la formació de les persones, i això l’única cosa que fa és donar–me la raó al que jo li he dit al principi: què fa en turisme?
Si forma part de la formació de les persones, el que és lògic és que estiga en cultura i educació.
És que és de sentit comú, no fa falta calfar–se molt el cap.
Si ho posen en turisme, precisament és per a justificar les despeses en els grans esdeveniments sobre la base que això és cultura i això és esport, quan no és cultura ni és esport.
És una altra cosa, és un espectacle, un espectacle que costa molts diners i que té una dubtosíssima rendibilitat social.

I li torne a dir: és molt senzill, no fa falta calfar–se molt el cap.
Ací tenim persones que van a pegar unes retallades espectaculars en els fons públics i que serien capaços de fer eixos càlculs sense ningun tipus de problema.
Què costen els esdeveniments?
Quins beneficies donen?
I eixos diners, si es gastaren en una altra cosa, quin benefici tindrien?
És senzillíssim, veritat que sí?
És molt fàcil de fer.
Per què no ho fan això?
Perquè no els interessa, perquè les finalitats que vostés volen estan per damunt de qualsevol altra cosa, i eixes finalitats no és el benestar dels valencians i les valencianes.
Per descomptat, no és la cultura ni és l’esport ni res d’això.

L’ha traït el subconscient quan ha parlat d’eixes coses i després ho ha vullgut torcar però la veritat és que no ho ha pogut torcar.

I després ens ha contat una sèrie de coses que no són massa certes, no?
Teatres i el tema del Circuit Teatral Valencià.
Vosté ha dit: «No, és que no s’ha llevat.
» Perdone, el que s’ha fet és agafar el nom que hi havia al Circuit Teatral Valencià i posar–li’l a una altra cosa que no és el Circuit Teatral Valencià.
Si és pel nom, existix, clar que sí!
Però el contingut és molt diferent, perquè el Circuit Teatral Valencià era un organisme autònom, funcionava de forma independent de l’administració, de l’administració autonòmica, en què hi havia un conveni en què La Generalitat, Teatres, concretament, pagava la mitat dels caixets de les companyies, es fea càrrec directament ella.
I ara el que hi ha és una cosa que es seguix dient–se Circuit Teatral Valencià, en què es posen uns diners a què els ajuntaments poden concursar i els donen una subvenció.
I és molt diferent, eh?
Molt, molt, molt diferent una cosa de l’altra perquè la subvenció vostés la donen a qui els dóna la gana i de l’altra forma eren els ajuntaments els que.
.
.
Sí, senyora, i si no ho sap això és perquè no està molt ben informada, probablement d’esta qüestió.
Perquè, a més, els gestors que tenen Teatres de la Generalitat Valenciana ja li dic jo, ja li ho vaig dir també a la senyora Miró, que a més és amiga meua, que apanyada estava amb ells, i si vosté els manté, apanyada queda també.

Bé, i vol que li explique per què les companyies valencianes fan producció en castellà?
Li ho hauré d’explicar jo això, a la millor també, perquè pareix mentira.
Lògicament, si vostés no exigixen això, és molt difícil que les companyies ho facen, perquè les companyies com del que fan ací, del que trauen ací en el País Valencià són incapaces que puguen viure, no poden viure d’això perquè l’administració cada volta els té més abandonats, tenen de fer espectacles, com a mínim, bilingües, per a poder–los traure fora, i moltes voltes el que fan és fer–les directament en castellà perquè, total, per al que han de fer ací i no res, preferixen fer–les en castellà i anar–se’n fora.

I per això, al final, la producció de teatre en valencià és molt curteta.
Perquè és que tenen de discriminar positivament el valencià, perquè és una llengua minoritzada que està en pitjor situació social que el castellà i si no la prioritzen, que és el que vostés no fan, no la prioritzen, fan quatre actuacions que.
.
.
, bé, per quedar bé i poder vindre ací i dir, «no, fem un cicle en valencià de no sé què».
.
.
Val, això és el que vostés fan en la promoció de la llengua.

El tema del doblatge, bé, podem dir missa, però si no els paguen a les companyies ja poden.
.
.
, encara que doblen el que siga, perquè les companyies no cobren, doncs, apanyats estem.

I el tema de l’evolució del teatre, es poden dir moltes coses de per què hi ha més gent i per què hi han més espectacles.
Hauríem de parlar del punt de partida, del tipus d’espectacles que es fan i de moltes altres coses més.

I volia acabar amb dos coses.
El tema de l’esport base, mire, de deveres, no s’esforce, eh?
, per molt que diga.
Perquè, a més, qualsevol persona que tinga una mínima relació amb l’esport base sap que està xorrant sang, xorrant sang!
, que no arriba una perra i que les federacions es dediquen, perquè no tenen altre remei, a extorsionar, entre cometes –estic parlant amb un terme que a la millor està fora de lloc–, extorsionar les persones que es dediquen a fer eixe esport base, (inintel·ligible) .
.
.
els fills, per a poder tindre recursos per a poder mantindre les activitats.

I acabe.
El tema de les biblioteques i del llibre, mire, els pressupostos d’enguany: menys 35% activitat lectora; menys 70% formació personal biblioteques; menys 65% premis d’edicions; menys 40% ajuda a la producció editorial de llibres en valencià.
Eixa és la seua política i la resta són brindis al sol.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gràcies, senyor Torró.

Per a finalitzar la compareixença, té la paraula l’honorable consellera de Turisme, Cultura i Esport.

La senyora consellera de Turisme, Cultura i Esport:

Gràcies, president.

Mire, no voldria que en esta primera compareixença quedara la imatge que no vull.
.
.
No tinc cap problema a contestar.
A vegades és perquè són qüestions molt tècniques i açò, entenc que interessa més parlar de línies generals.
No obstant, del que no em done temps, perquè ara tinc cinc minuts, me compromet a contestar.
No tinc cap problema a contestar absolutament res.
I si volen, vaig per ordre.

Sí, continuarem treballant en un tema com és el llibre, les biblioteques.
Doncs, clar que sí!
Ja els he dit que.
.
.
Jo no he vingut ací a dir que tot està bé i tot està ben fet.
He vingut ací a dir que continuarem treballant per a allò que hem de treballar, que és el que ens manen els valencians.
Per tant, jo no he vingut a dir que està tot fet i tot ben fet.
I he dit que compte amb tots vostés, perquè és el que els valencians han dit, que tots mosatros treballem per a fer les coses el millor possible per a tots els valencians, per a continuar fent–ho bé.

Per tant, en tot allò que és millorable, que pràcticament és tot, doncs clar que sí, clar que continuarem treballant!
Jo no he vingut ací a dir que està tot fet i tot perfecte.
I tendisc la mà perquè amb la col·laboració de tots continuem fent–ho, en el tema de biblioteques com en el tema del llibre.

Me dia que és important treballar per les bandes de música i que.
.
.
, bé, li pareixia una diferència allò de bé de rellevància (inintel·ligible) .
.
.
i bé d’interés cultural.
No totes les bandes de música són iguals ni tenen la mateixa antiguitat.
Jo crec que això és una qüestió molt tècnica que si vosté se para a pensar, senyor Soto, vorà que és molt fàcil d’entendre.
No tots són iguals, que siguent totes societats musicals no vol dir que totes tinguen ni la mateixa antiguitat.
.
.
Per exemple, no tenen els mateixos anys, no és una diferenciació per ser una societat musical.

I jo, senyor Soto, no estic enfrontada amb ningú, jo no estic enfrontada absolutament amb ningú.
Jo estic disposta a treballar amb tot el món, entre altres coses perquè és el primer que he començat a fer.
I aprofite per a dir–li al senyor Torró, no, el circuit teatral ara ha canviat la forma i pot ser que a vosté la fórmula no li agrade.
Jo estic totalment d’acord.
I ens assentem i ho comentem, com ja ho he fet amb Avetid, amb els empresaris.
Clar que hem de parlar!
, i a la millor vore si n’hi ha una manera de millorar–la.
Però que no li agrade la fórmula no vol dir que la fórmula no siga correcta.
I continua estant la mateixa quantitat de diners a disposició de les companyies i els ajuntaments programen, més o menys.

Per tant, el circuit continua i amb la mateixa quantitat.
Pot ser que a vosté no li agrade la fórmula.

Senyor Soto, vosté dia.
.
.
, ah!
, i alguna cosa tindré.
.
.
, pel que dia del nomenament i dels gestors de Teatres.
Li torne a dir la xifra que li he dit abans: en la Comunitat Valenciana som la segona comunitat en nombre d’espectadors que assistixen a representacions teatrals.
Segur que alguna cosa estem fent bé.
La segona d’Espanya, la segona d’Espanya.
I hem crescut un 23%.
Catalunya i Andalusia han baixat un 24 i un 26.
Segur que podem millorar però reconega’m que alguna cosa estarem fent bé.
O és dir que els valencians no tenen ni idea i van a vore el que van a vore perquè no tenen criteri.
I jo crec que això no és el que vosté posa.
Per tant, si estem pujant serà per alguna cosa, encara que siga mínimament, alguna cosa bé s’ha fet.
I això és gràcies a l’equip de gestors que està portant Teatres.

I, senyor Soto, vosté me dia que jo estic obsessionada per posar la Comunitat Valenciana en el mapa.
Doncs, sí senyor, estic obsessionada per posar la Comunitat Valenciana en el mapa internacionalment.
El seu govern està obsessionat per posar Espanya en el mapa de l’atur, cinc milions, cinc milions!
Això sí que és un problema.
(Aplaudiments) En eixe mapa sí que el seu govern ha posat Espanya i la Comunitat Valenciana, en eixe mapa!
Mire, jo no, jo vull que tinga les millors oportunitats, les millors que puga, les millors oportunitats que pugam donar–li a la Comunitat Valenciana, ací estarem.

Pel que dia dels nomenaments dels museus, mire, no, no crec que, sincerament, no està.
.
.
, però no és que no estiga previst cessar, com dien, la directora de l’IVAM, i lamente que no compartixquen els mèrits que mosatros hem vist en la directora del Sant Pius V.
Els museus valencians són els que han experimentat un major augment de nombre de visites en tota Espanya.
De nou, alguna cosa bé estarem fent, alguna cosa bé estarem fent.
Jo sols els dic que me demane que millore, no que demonitze el que està ben fet.
Alguna cosa bé estarem fent, quan són els que han experimentat un major nombre de visitants.
Però, a més, li pose com a exemple.
.
.
, i no serà gràcies a les aportacions del Ministeri de Cultura que, vaja, si fem una comparació del que tenen altres museus com, per exemple, el de Catalunya i el que tenim mosatros, hem rebut en quatre anys poc més de quatre–cents mil euros.
El de Catalunya, 5,7 milions d’euros!
Clar, a la millor, si tinguérem un poquet d’ajuda encara ho faríem millor.
Però encara aixina i tot som els que més nombre de visitants tenim.

I quant al nomenament dels directors, he de dir–li que pot, de nou, no agradar–li el sistema de nomenament, però que no és diferent al d’altres grans pinacoteques d’este país com, per exemple, el Museo Nacional del Prado, organismo adscrito al Ministerio de Cultura, estatal, on un director, que está haciendo un trabajo excelente, de libre designación propuesto por la ministra de Cultura previa aprobación por parte de la comisión permanente del Real Patronato del Museo del Prado.
¡Oiga!
, pues muy bien, pues no sé cuál es el problema respecto al nombramiento cuando hablamos de centros de la Comunidad Valenciana y no del resto de España.
O el Museo de Bellas Artes de Sevilla, que comparte exactamente igual que el San Pío V, titularidad estatal y gestión autonómica.
El director –es la jefa, en este caso– del Departamento de Conservación y Restauración: libre designación.

El senyor president:

Vaya concluyendo, señora consellera.

La senyora consellera de Turisme, Cultura i Esport:

Mire, es una práctica muy habitual de las grandes pinacotecas de España.
Lo que tiene que hacer es que el consejo rector, que es quien avala –y acabo, presidente–, quien avala esa programación, es un consejo de altísimo nivel artístico, y eso es lo que nos garantiza.
Y, luego, los resultados.

Simplemente reitero la disposición de esta conselleria porque así creemos que es nuestra obligación, para trabajar contando absolutamente con todos los que estamos en esta cámara, que es lo que nos han pedido todos los valencianos.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Se suspén la sessió fins a les cinc i quart.

(Se suspén la sessió a les 15 hores i 18 minuts)

(Es reprén la sessió a les 17 hores i 18 minuts)

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident primer:

Senyores i senyors diputats, se reprén la sessió.

Compareixença de la consellera d’Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua

El senyor vicepresident primer:

Quart punt de l’ordre del dia: compareixença de la consellera d’Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua per a informar sobre les línies generals de la política que durà a terme la conselleria en aquesta legislatura, sol·licitada a petició pròpia.

Té la paraula l’honorable consellera d’Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua, Maritina Hernández.

La senyora consellera d’Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Molt bona, vesprada.

Il·lustre senyor president.

Il·lustres senyores i senyors diputats.

Tinc l’honor de comparéixer, de nou, davant estes Corts per a explicar les línies generals de la política d’este departament per a esta legislatura, un departament que incorpora les competències del govern valencià en matèria d’aigua en les seues diferents parcel·les, de manera que ens permetrà dur endavant una política de gestió integral de l’aigua, assumint esta competència amb renovada responsabilitat.

Vull començar les meus paraules donant les gràcies, en primer lloc, al poble valencià, pel seu suport, i, al Partit Popular, per haver comptat amb mi per a formar part de la candidatura que hui és majoria en estes Corts.
(Aplaudiments)

Vull expressar, també, la meua satisfacció per formar part d’un govern que representa al Partit Popular que, liderat en aquell moment per Francisco Camps, va rebre de forma absoluta el suport majoritari del poble valencià el passat 22 de maig.
I mostre, al mateix temps, la meua satisfacció per formar part d’un govern que, encapçalat pel president Fabra, treballarà per a portar solucions reals a les preocupacions i problemes de la gent de la nostra comunitat (aplaudiments) en un moment econòmicament molt difícil, complicat per a les famílies, per a les empreses, i, sense dubte, per a tota la societat.

Comencem una nova legislatura, que també és una nova etapa, en què hem de gestionar els recursos públics amb major eficàcia; hem de fer el mateix o més amb menys recursos, però els assegure que no ho anem a fer ni amb menys entusiasme ni amb menys compromís.
Una legislatura en què haurem d’avançar cap a una administració austera en el gasto i eficient en la gestió.
No partim de zero.
En estos últims exercicis hem anat assentant les bases d’una actuació que ara podrem seguir conformant i consolidant.

Des de la Conselleria d’Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua hem d’aportar solucions als problemes reals dels nostres llauradors, pescadors i ramaders, per al conjunt de tot el sector, empreses i cooperatives.
I, per això, hem de seguir escoltant–los, treballant en la línia de consens, de treball conjunt, que hem desenrotllat en estos anys.
Anem a seguir apostant per mantindre eixe clima de diàleg i de concertació amb el sector, arribant a acords amb les organitzacions representatives i amb els interlocutors del sector, assumint les seues propostes, i fer–ho, també, junt als projectes i recolzant els projectes agroindustrials per a seguir mantenint este sector com un sector estratègic.
Un clima, el del consens, que és fonamental per al progrés, i que es fa més necessari que mai en les actuals circumstàncies econòmiques en què estem obligats a prioritzar.
I per a eixe esforç, per al de prioritzar, com per al de revisar i redissenyar totes les nostres activitats, també treballarem junt al sector, i ho farem –com dia abans– amb compromís i amb coneixement, per a esprémer i traure el màxim profit dels recursos que disposem.

La tasca del govern de La Generalitat estarà centrada, està centrada, de fet, en una resposta directa als nostres sectors productius i en crear un marc favorable que impulse la seua activitat i totes les iniciatives tindran, per tant, com a objectiu, donar resposta a tres pilars fonamentals: impulsar la competitivitat per a crear ocupació; garantir la sostenibilitat de la societat del benestar; i millorar l’eficiència de la gestió.

L’estructura orgànica de la conselleria, d’esta conselleria, d’acord amb el Decret 5/2011, de 21 de juny, del president de La Generalitat, té assignades les competències en matèria d’agricultura, ramaderia, pesca, alimentació i recursos hídrics.
Per Decret 113/2011, de 2 de setembre, del Consell, s’aprova el reglament orgànic i funcional, en què s’establix una nova estructura bàsica, dissenyada de manera coherent en el context econòmic actual i amb l’objectiu de millorar la coordinació de les competències que mos han assignat i amb una major eficiència –com dia– en la gestió de recursos disponibles.
De manera que, esta conselleria disposarà com a estructura bàsica de la Secretaria Autonòmica d’Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua, que té adscrita l’entitat pública de sanejament d’aigües residuals; la Direcció General de Producció Agrària i Ramaderia, que té adscrit l’Institut Valencià d’Investigacions Agràries i l’Observatori de Preus dels Productes Agroalimentaris; la Direcció General d’Empreses Agroalimentàries i Desenrotllament Rural; la Direcció General de l’Aigua i la subsecretaria, que té adscrit l’Agencia Valenciana de Foment i Garantia Agrària, i ja, en este moment, té al seu càrrec l’elaboració d’un pla de flexibilització de la gestió administrativa.

En el marc de la millora de l’eficàcia i l’optimització de recursos està elaborant–se este pla, per a introduir sistemes de gestió de la qualitat dels servicis per a atendre més ciutadans d’una manera més eficient i a un menor cost.
Per això, elaborarem les ordres d’ajuda, totes les nostres convocatòries, sota el criteri d’una tramitació administrativa àgil, eliminant aquells tràmits que no siguen indispensables, facilitant la gestió de les ajudes públiques, reorganitzant els recursos personals, reduint la documentació administrativa amb la finalitat de garantir a l’administrat un procediment transparent i eficient i que supose un estalvi tant per a ell com per a la pròpia administració.
I, finalment, la subsecretaria té adscrita per a la gestió desconcentrada de la conselleria tres direccions territorials, trenta–cinc oficines comarcals i tretze unitats territorials, estant també previst en esta legislatura el redisseny d’esta estratègia territorial perquè ho permeten aixina la incorporació de noves tecnologies.

Senyories, el sector agroalimentari és un sector estratègic per a la seua aportació al desenrotllament social i econòmic de la nostra comunitat, com s’ha demostrat especialment en estos moments de crisi.
Tenim un sector competitiu que suposa el 10% del PIB de la Comunitat Valenciana, amb una població ocupada de més de tres–centes mil persones i amb un sector que és líder en exportació amb xifres que constaten que és el principal capítol exportador de la nostra economia i el que més aporta a la nostra balança comercial.
Però, a més, l’activitat agrària, ramadera i pesquera que es desenrotlla en tot el nostre territori, contribuïx d’una manera determinant al manteniment del territori, del paisatge i de la seua biodiversitat.
Per això, les nostres polítiques s’orienten a garantir la competitivitat, la rendibilitat i la sostenibilitat de l’activitat agroalimentària des del moment en què se genera el coneixement i s’aplica la tecnologia fins a la gestió d’un recurs tan crític per a la competitivitat d’este sector com és l’aigua.

I en este marc és prioritari per a esta legislatura treballar en el projecte de concertació social agroalimentària per a aconseguir preus justos per al camp, a través de la implantació de codis de bones pràctiques i amb una bona xarxa d’informació de preus.
En este aspecte, aconseguir la implantació d’un sistema de contractes per a primera venda és un repte que haurem de potenciar en el marc dels acords sectorials, de les interprofessionals i, tant de bo!
, algun dia amb una bona llei agroalimentària de caràcter nacional; el manteniment i millora de les rendes de l’activitat agroalimentària, a través de diferents polítiques horitzontals que arriben per igual a tot el sector productor primari.
Estem parlant d’assegurances agràries, subvenció a la subscripció d’estes assegurances.
.
.
I el nostre objectiu ací és ampliar estes línies i, a més d’aconseguir assegurances que cobrisquen les inclemències meteorològiques, anar avançant en la implantació d’assegurances que també cobrisquen contingències com les baixades de rendes o les vendes per sota dels costos.

Adaptació de les nostres produccions a les exigències de la demanda.
Parlem de modernització de les nostres estructures, i això suposa una reconversió permanent dels sectors, especialment de la producció de fruita.
I, sens dubte, una política també horitzontal, una aplicació –com dia abans– àgil i immediata de la política de les ajudes que se gestionen a través de la política agrícola comú.

Però, també parlem de competitivitat del nostre sector.
Per això, la investigació i la transferència de tecnologia seran les claus fonamentals per a aconseguir el sector que volem en el futur.
Per això, este és un dels capítols més importants de la nostra acció.
Reforçarem la xarxa de centres d’investigació i desenrotllament de tecnologia, estesa a tot el nostre territori, optimitzant, sens dubte, les seues infraestructures i els seus equipaments.
Tenim en l’IVIA el centre de referència.
I traslladar de forma immediata els resultats de la investigació perquè el sector es puga també convertir de forma immediata en resultats d’èxit comercial serà el nostre objectiu, objectiu que compartim en seguir investigant en noves varietats, en noves tècniques de producció i sanitat, tant vegetal com animal i, també, marina.
Però, també anem a insistir en aspectes que tenen a vore –molt important en estos moments– amb el canvi climàtic –faig referència a l’empremta de carboni– i, sens dubte, amb l’aigua.

Igualment, tenim la intenció de treballar en aspectes relacionats amb l’alimentació i la salut.
Concretament, en projectes integrals per a cada una de les nostres xicotetes produccions, en projectes de transferència tecnològica, aixina com d’innovació en les empreses ubicades en estes produccions i en tot el seu teixit productiu i associatiu.
Sumant el concepte de projecte integral que va des del moment de la transferència de tecnologia fins que arribe el producte al consumidor, sumant esta forma de treballar amb el concepte d’alimentació vinculada al món de la salut, a més de ser essencial per a la societat del benestar, ho és també per a estalviar; en este sentit, a més, és un instrument de màrqueting associat a cada una d’estes produccions.
D’ahí que, junt als consells reguladors de les denominacions d’origen i al comité d’agricultura ecològica, però també a totes aquelles associacions o entitats que representen a estes produccions territorialitzades i d’excel·lent qualitat, encara que no estiguen sota el paraigües d’una denominació d’origen, com ara la magrana, el meló dels Carrissals, i algunes altres, realitzarem campanyes de foment de consum directament al consumidor, mostrant els seus beneficis saludables, com fins ara hem estat fent en les campanyes de fruita a les escoles, intensificant el treball conjunt per a la promoció tant nacional com internacional en estes estructures que representen les marques de qualitat o les xicotetes produccions, que tenen en este moment com a repte més important avançar en els instruments de comercialització.
Per això, continuarem incorporant–los a la planificació que des d’esta conselleria es fa en matèria de fires o encontres empresarials.

Però, un altre instrument de caràcter horitzontal que marca una política essencial de competitivitat al sector és la lluita contra les plagues i malalties, és un factor crític per a la nostra competitivitat.
En este sentit, anem a seguir recolzant els centres tecnològics en esta matèria i anem a treballar en un pla de control de plagues i malalties en tres aspectes: desenrotllant una política de promoció de l’associacionisme per a la vigilància, control i eradicació, promoguent la lluita biològica front a les plagues, front al control químic, especialment en cultius menors on, a més, és difícil trobar substàncies químiques o matèries químiques que puguen fer–se càrrec d’esta lluita.
La diferenciació comercial a través de la sanitat vegetal pot ser un dels factors crítics per a assolir la qualitat de les nostres produccions.
En este sentit, vull fer referència als projectes que ja s’han ficat en marxa, concretament al projecte Zero i el de produccions integrades.
En matèria de ramaderia, evidentment, el mateix concepte i la mateixa forma de treballar, però en la defensa zoosanitària.

Pel que fa a la modernització i recolzament a les inversions, anem a mantindre les ajudes a modernització d’explotacions i jóvens agricultors i a mantindre les inversions en infraestructures d’auia i accessos com a elements fonamentals per a la reducció de costos de producció.
Ací anem a fer un esforç molt especial pel que fa a la incorporació de jóvens i de les dones.

En l’àmbit de la ramaderia, ens anem a centrar fonamentalment en facilitar l’adaptació de les explotacions a les normatives en matèria de benestar animal, recolzant la realització d’inversions que contribuïsquen a mantindre la normativa vigent; desenrotllar una nova estratègia de sanitat animal basada en la detecció precoç de malalties i en l’intercanvi d’informació, i estendre l’ús de les noves tecnologies de la informació en el moviment comercial del ramat, facilitant l’accés a la documentació sanitària de forma online, que és una mesura de reducció de costos, però a més d’agilització de l’administració.

Així mateix, el recolzament als sistemes d’aprofitament energètic de residus amb caràcter general, però d’una forma més intensa o específicament en els residus ramaders.

I altres dos temes que considerem essencials per a esta legislatura i que anem a treballar de forma intensa serà un pla de l’alimentació i agricultura ecològica amb una visió integral del procés de producció, que anirà, efectivament, des de la producció primària fins a la transformació i, especialment, la comercialització, nous canals per a productes diferenciats i de valor afegit.

I una altra línia de treball, la del manteniment de la superfície cultivable, en este cas, buscant la gestió conjunta de les produccions, des de la seua programació a la comercialització.

I un àmbit en el qual continuarem treballant en col·laboració amb la Conselleria de Governació, la seguretat en l’àmbit rural.
Ahí el nostre objectiu és aconseguir que entre en vigor l’acord firmat amb el Govern d’Espanya i les organitzacions agràries per a poder seguir aprofundint en els plans que per a cada producció s’estan duguent ja a terme.
En este moment, per a l’arròs, per al raïm embossat de taula del Vinalopó, però també per a cítrics en el moment de la verema, i en cada moment per a la producció que estiga activa.

I en relació a indústries agroalimentàries, podem dir que en l’anterior període 2007–2010 hem recolzat a la indústria en 180 milions d’euros, siguent este un verdader motor de l’economia de la Comunitat Valenciana.

És un sector –el sector agroalimentari– que creix inclús en estos moments.
Per tant, qualsevol inversió en el procés de transformació i elaboració dels nostres productes, qualsevol recolzament als projectes de la indústria de primera transformació, però també la incorporació de tecnologies d’innovació que afecta a tot el procés productiu, aixina com el moment de la comercialització i la internacionalització creguem que realment té rendibilitat important per a la nostra societat.

El nostre compromís en esta nova legislatura és la generació d’ocupació en la indústria agroalimentària, i per això continuarem impulsant el procés d’industrialització, tant en les empreses, com en les cooperatives.

De fet, la nova organització està dissenyada per a impulsar els mateixos processos de modernització en tot el nostre teixit productiu, preservant sens dubte la idiosincràsia del teixit cooperatiu tan estés en la nostra comunitat, tant des del punt de vista territorial, com de les activitats que desenrotlla.

Parlem d’ajudes públiques a la inversió directa en xicotetes i mitjanes empreses, en grans empreses i en cooperatives, prioritzant sempre la creació d’ocupació.

Una altra línia parlant d’indústries, la concentració de l’oferta.
Reorganització de l’oferta de fruita i hortalissa a través d’agrupacions de productors perquè puga servir com a instrument real per a fixar els preus per al productor.

Treball conjunt amb el sector cooperatiu a través de la taula del cooperativisme per a abordar una profunda revisió del sistema, prioritzant els processos de fusió i concentració de les cooperatives agroalimentàries de la nostra comunitat.

I un altre objectiu, prioritzar projectes de transformació sorgits com a resposta a la problemàtica d’algunes de les produccions de les quals parlàvem abans, com ara el caqui o la magrana.

Promocionar els productes autòctons i els productes ecològics com a factor de competitivitat d’eixe tipus de produccions, però també com a factor d’estabilitat territorial en col·laboració, com dia abans, amb les organitzacions i associacions d’este tipus de productes diferenciats pel seu origen geogràfic.

A més, fer açò promocionant la seua venda a través de ficar en marxa projectes de mercat de proximitat i prioritzant estes accions a través de les ajudes que estan emmarcades en les estratègies de desenrotllament rural.

Gestió àgil, com diem abans també per al sector primari, dels fons europeus, en este cas dirigits a les indústries agroalimentàries.

En matèria de desenrotllament rural, tenim un medi rural que representa el 70% del nostre territori amb diferents graus de ruralitat, però hem de dir que es tracta d’un territori amb una població en la qual el 22% de la seua població és major de 65 anys.
Esta realitat és la que hem d’abordar en les nostres polítiques.
Per tant, és necessari desenrotllar polítiques actives per a corregir els possibles desequilibris mediambientals, socioeconòmics, culturals, però també els laborals.

Des del govern de La Generalitat se desenrotllen polítiques de caràcter transversal en matèria de desenrotllament rural, però esta conselleria du a terme una estratègia pròpia, que és l’estratègia Ruralter.

Des de 2007 fins ara, esta estratègia mos ha permés recolzar més de 1.
500 projectes, tant de la iniciativa pública, com privada, amb una inversió de 95 milions d’euros.
Això ha suposat generació d’activitat productiva en molts d’estos municipis, aixina com generació de llocs de treball en distints projectes, especialment en empreses i associacions i, des del nostre punt de vista, sempre vinculats a l’activitat agropecuària d’estos territoris.

A més d’esta estratègia territorial.
.
.
, o esta estratègia es acompanyada des de la conselleria a través d’altres iniciatives, mitjançant convenis, que permeten ampliar el coneiximent del territori i les seues possibilitats de desenrotllament.
Parlem de programes pilots d’integració de la dona i la seua activitat econòmica en el món rural que creguem que és absolutament essencial, però també convenis per al foment de l’enoturisme, tant des del punt de vista de les bodegues i les empreses privades, com dels municipis que poden enriquir–se d’esta forma de plantejar–se l’oci i el turisme.

I posem a partir d’ara –per a esta legislatura– en marxa el programa de desenrotllament rural sostenible, amb una duració, com dia, de la legislatura.
I esta nova estratègia establix 15 zones rurals dividint–les segons els índexs de ruralitat.

Des de la conselleria estem treballant esta estratègia consensuada amb els agents de cada una de les zones, però hem centrat en dos pilars les nostres activitats: la creació d’ocupació i el foment de l’activitat productiva, vinculada –i a més és un objectiu fonamental per a mosatros– a l’activitat agropecuària, és a dir, donant una orientació agrarista a les polítiques aplicades per als territoris rurals.
Este programa està dotat per a esta legislatura amb 67 milions d’euros.

I si n’hi ha algun aspecte que pot influir de forma decisiva en el món del camp, en el món de la producció primària en els pròxims anys és sense cap dubte la negociació de la política agrària comú, i amb un nou marc de noves perspectives financeres.

Este nou marc financer i la nova definició que en la PAC se faja i se plantege per al futur del territori són dos qüestions fonamentals que en esta legislatura devem treballar junts, per descomptat el sector i La Generalitat.
.
.
, o esta conselleria, però per descomptat també amb el Govern d’Espanya, que és qui representa la defensa dels nostres interessos enfront de les polítiques comunitàries.

De fet, estem treballant ja en el tema i sense anar més lluny esta setmana les comunitats autònomes governades pel Partit Popular hem començat a analitzar els reglaments i els documents que ja se coneixen sobre la futura PAC.
I sens dubte, l’anàlisi dels documents en la seua redacció actual mos omplin de preocupació.
I sols vaig a donar–los alguns exemples.

De les cinc polítiques comunitàries comuns sols la PAC baixa el seu pressupost, i ho fa en un 9,5%.
I quan es parla de pagament verd, els perjuís per a la nostra tipologia d’explotacions és demolidor.

En explotacions de tres hectàrees –que podria aproximar–se a la mitjana de les superfícies de les explotacions agràries de la nostra comunitat– se fa necessària la presència de tres cultius diferents i n’hi ha una obligació d’un 7% d’eixa superfície per a superfície ecològica.

A més d’atemptar este plantejament a la rendibilitat de les explotacions hem de tindre en compte quin és el nostre sistema productiu.

És inviable en tres hectàrees tindre tres sistemes de cultiu amb tots els equipaments que cada un d’ells requerixen.
Però és que a més la nostra realitat productiva és pràcticament de monocultiu, per tant, requeriria una transformació que segurament no podem dur endavant.

Però és que a més la nostra mitjana quant a superfície ecològica per les tres hectàrees està en 1,5%.
Passar al 7% fa inviable qualsevol possibilitat de captar fons a través de la PAC per al nostre sistema productiu.

Per això, perquè estem preocupats i perquè les negociacions s’han de treballar amb molta intensitat, hem pres quatre iniciatives que les podem resumir en exigir que en el debat de les perspectives financeres el Govern d’Espanya no permeta que es disminuïsca la dotació econòmica de la política agrària.

Exigim al govern que faja una anàlisi d’impacte econòmic del model que s’està proposant en estos reglaments i en els documents actuals per a analitzar què va a passar en cada un dels nostres territoris i en els sectors més vulnerables.

Però a més, esta anàlisi és sense dubte un extraordinari instrument de negociació i anem a necessitar, i sens dubte creguem que és bona eixa política comú i eixa posició única, i mosatros se comprometem a recolzar al govern, tenint eixa anàlisi i eixe instrument i pactant eixa postura en conferència sectorial amb les comunitats autònomes.

Finalment, hem de treballar i utilitzar eixe instrument de negociació per a aconseguir aliances amb altres estats membres que puguen també influir en les propostes de la comissió.

Però altres qüestions que devem defensar en el marc de la nova PAC i que no apareixen i són essencials per al nostre sistema productiu.
.
.
, se tracta del suport a un sistema de pagaments directes en un període transitori llarg.

Hem de fer conviure els dos períodes per a garantir el manteniment dels ingressos als nostres llauradors, però sobretot també per a mantindre la possibilitat d’instruments de gestió de mercat, que tampoc apareixen en els documents presents.
Mantindre les ajudes directes en un pagament base en diferents imports, per descomptat, per a cada hectàrea, en funció que estem parlant de cultius de regadiu, de secà i de pastos, perquè, si no, mosatros tornaríem a eixir clarament perjudicats.

I sens dubte, quan parlem dels pagaments addicionals per pagaments ambientals per a compensar objectius climàtics, deuen ser aplicats en la nostra realitat, en aquelles pràctiques que per descomptat s’adapten a les nostres pràctiques agronòmiques.

Estem parlant que els nostres llauradors ja fan una conservació del sòl, ja fan un estalvi d’aigua o ja mitiguen el canvi climàtic a través de la fixació de CO2, i ahí tenim uns resultats recents de l’Institut Valencià d’Investigacions Agràries que aixina ho acrediten clarament per al nostre cultiu citrícola.
Per tant, la PAC deu incorporar esta forma de contribuir o de compensar els objectius climàtics.

Per descomptat, pagaments diferenciats per als jóvens llauradors que són realment els que poden assegurar el relleu generacional en el sector.

Però a més tampoc se diu res en els actuals documents i devem treballar perquè s’incorpore.
No se parla del principi de reciprocitat que és absolutament fonamental quan el govern negocia amb països tercers.
I no apareix res en l’actual redacció, danyant clarament la nostra producció agropecuària.

Proposar l’estabilitat en les relacions comercials a través de contractes i incloure l’assegurança de rendes creguem que també són aspectes fonamentals que se deuen incorporar a la PAC o que se deuen negociar, coneguent bé quina és la realitat i quin és l’impacte dels actuals documents en la nostra realitat productiva que, com els dia, és motiu de preocupació.

En relació a la pesca, la Comunitat Valenciana és per excel·lència una comunitat mediterrània, disfrutem de quasi cinc–cents quilòmetres de costa i açò afavorix l’activitat pesquera sense dubte.
És un sector de tradició, és un sector artesanal, però també és un sector d’un important impacte socioeconòmic en els municipis costaners, donant treball directe a 3.
000 persones i en una pesca –que se comercialitza al voltant de trenta–mil tones a l’any– amb un valor de primera venda pròxims als cent milions d’euros.
A la nostra comunitat tenim en estos moments 662 embarcacions dedicades a la pesca del litoral agrupades en vint–i–dos confraries de pescadors.

En els últims anys, com tot el sector primari, està patint una complicada situació a conseqüència de l’escalada dels preus del petroli, de la dificultat per aconseguir mà d’obra capacitada i de la competència d’importacions de producte congelat i sense control.
Tot això sumat a l’obligada adaptació que ha hagut de fer el sector per la política pesquera comú amb un fracàs important en l’última edició.

La Conselleria d’Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua va dissenyar, junt al sector, un pla director del 2008 al 2013 que definia polítiques que impulsaven, milloraven, garantien i incentiven la capacitat de producció, de comercialització, d’industrialització, de transformació, d’investigació, la competitivitat, la qualitat, la possibilitat d’innovació, però també la imatge i la promoció de recursos pesquers.
El pla director, amb una inversió global de 99 milions, dels quals 55 corresponen a fons de la Generalitat valenciana, ja duu una execució del 65%.
Són eixos vertebradors els que marca este pla com: la reducció de costos, el desenrotllament i la promoció de nous mercats, el foment de la investigació –de fet, ja està en marxa una unitat d’investigació adscrita a l’IVIA que treballa en el recurs pesquer–, la sostenibilitat del recurs sustentant–se en eixos treballs, la diferenciació dels productes pesquers de la nostra comunitat a través de la creació de la marca Peixcològic.
I una altra mesura que s’està duent a terme en estos moments, a través de convenis en les localitats que són seu de confraries, perquè utilitzen la marca Peixcològic per a la promoció dels nostres productes, del producte del litoral.

Però, en este moment hem de seguir avançant, hem de plantejar–nos nous objectius.
Per això, des de la direcció d’empreses agroalimentàries i desenrotllament rural s’estan realitzant gestions i s’estan propiciant encontres entre el sector pesquer i els possibles abastadors d’este, a més de treballar amb els responsables de grans superfícies i grups alimentaris, plataformes logístiques i grans distribuïdors per aconseguir una millor penetració dels productes en el mercat, assegurant la venda de tota la pesca de cada dia, i, sens dubte, el seu preu.

Però, estes línies de caràcter estratègic queden, d’alguna manera, a l’empar d’una nova reforma de la política pesquera comuna, que serà vital com se definisca per a situar en els pròxims anys al sector regional en l’avantguarda de la competitivitat del Mediterrani espanyol.
Un sector –com dia abans– de caràcter artesanal, però que patix de no haver sigut escoltat ni a nivell nacional ni a nivell europeu per al disseny d’estes polítiques.
Des del Consell continuarem definint la singularitat dels nostres caladors en el marc de la seua especialització, en flotes del litoral i artesanals, enfront de les grans flotes d’altura i gran altura i que, tot això, esperem que es traduïxca en la nova política pesquera comú en un recolzament i, sobretot, en una definició dels plans de gestió del Mediterrani adaptat a esta realitat.

Però –com dia–, i sumant a estes línies, en els pròxims dos anys es fa necessari establir noves prioritats.
Per això, va a elaborar–se un pla d’estalvi i eficiència de costos energètics, tant per als vaixells com per a les llonges, i un pla d’estalvi i eficiència de costos operacionals que tractaran de reduir els costos a través de la creació de centres de compra, en els casos en què la matèria prima siga determinant per a l’obtenció de beneficis; estem parlant de la compra de gasoil, d’energia elèctrica o del manteniment, conjunts d’instal·lació, que quan les confraries estan molt pròximes en el territori com, per exemple, les fàbriques de gel i algunes altres instal·lacions, podien fer–se de forma conjunta.
Finalment, considerem que és imprescindible que tot açò vaja acompanyat per una gestió, si és possible, més eficient, des de les direccions d’estes estructures.
Per això, aprofundirem en la formació gerencial de les mateixes.

I en relació a l’aigua –com he dit al començar les meues paraules, esta compareixença–, este departament incorpora les competències del govern valencià en matèria d’aigua.
I, com no podria ser d’altra manera, assumim plenament el sentit del que diu el nostre Estatut, que en l’article 17 i en el seu punt 1 és clar i contundent en matèria de la defensa dels drets dels valencians i les valencianes a disposar de l’abastiment suficient d’aigua de qualitat.
Igualment, es reconeix el dret de distribució dels sobrants d’aigües de conques excedentàries atenent criteris de sostenibilitat, d’acord amb la Constitució i la legislació estatal.
Els ciutadans i ciutadanes valencianes tenen dret –se diu– a gaudir d’una quantitat d’aigua de qualitat suficient i segura per atendre les seues necessitats de consum humà i per a poder desenrotllar les seues activitats econòmiques i socials d’acord amb la llei.
I per aconseguir este objectiu, la necessitat d’aportacions externes d’aigua a la comunitat té, per tant, un caràcter estratègic, però la política d’aigües ha de basar–se en l’esperit de consens que ja arreplegà en el seu moment el Pla hidrològic nacional de 2001, que va aconseguir l’adhesió de la pràctica totalitat de comunitats i dels usuaris, perquè l’aigua no pot ser un element d’hostilitat, ha de ser un element de cohesió territorial.

Estem parlant, de nou, d’una vertadera política nacional d’aigües que –com es va demostrar ja– feia possible la redistribució de recursos hídrics perquè a tot Espanya es pogueren garantir les necessitats reals i raonables dels distints territoris.
Estem parlant del treball entre totes les administracions autonòmiques amb el Govern d’Espanya i en estreta col·laboració amb els usuaris, perquè no es pot actuar donant l’esquena als vertaders protagonistes, que en este cas som els regants.
De nou, s’està plantejant el debat de l’aigua en termes d’enteniment i col·laboració i no d’enfrontament.

I en este marc, que sempre hem reivindicant, continuarem defenent els legítims interessos de la Comunitat Valenciana, els drets dels seus regants i els drets dels usuaris.
El canvi polític a Espanya portarà, sense dubte, un canvi en la concepció i en les solucions al problema de l’aigua, i la Comunitat Valenciana –com dia– continuarà defenent solucions justes i que contemplen els interessos dels nostres regants.
Per a un bon nombre d’usuaris al sud de la nostra comunitat, l’única dotació d’aigua procedix del Tajo.
La desaparició d’estes aportacions suposaria una pèrdua econòmica irreparable, però també un efecte social i ambiental devastador.

Per això, pel que fa les infraestructures estratègiques, el nostre objectiu principal és mantindre la reivindicació de les aportacions externes i transvasaments com a solució al dèficit hídric estructural de la nostra comunitat, per a no frenar el nostre desenrotllament, política que tan clarament va expressar el president Fabra en el seu discurs d’investidura: defensa del Tajo–Segura i treball intens en els plans hidrològics de les conques del Segura i del Tajo.
(Aplaudiments)

El manteniment del transvasament del Tajo–Segura suposa un nombre important d’ocupacions, dóna servici a 40.
000 regants i garantix l’abastiment del sistema a un milió de persones en la província d’Alacant.
Per tant, la nostra defensa continuarà ferma com fins ara.
El medi ambient en el sud de la comunitat, principalment en el sistema Vinalopó, Alacantí i en el Baix Segura està molt afectat pels problemes de falta d’aigua, que té com a conseqüència la sobreexplotació dels aqüífers i la reducció zero dels cabdals circulants que afecta negativament la qualitat de l’aigua.
Esta sobreexplotació no es pot mantindre indefinidament i les mesures per a millor l’eficiència tenen un límit tècnic al que ja estem arribant.
Per tant, com dia abans, o s’aporten recursos externs o deixem d’atendre les necessitats dels nostres usuaris.

Transcorreguts sis anys des de la derogació del Pla hidrològic nacional de 2001, la conclusió és clara: el deteriorament ambiental i la incertesa que genera la falta de garantia d’aigua en les activitats econòmiques, fonamentalment el regadiu, fan perillar la nostra tradicional i necessària superfície cultivable.
El fracàs del programa de dessalinització massiva per al regadiu té com a base, precisament, la seua insostenibilitat financera; els regadius no poden pagar els costos de l’aigua dessalada.
La dessalinització és una solució puntual per algunes produccions de valor afegit o per a l’abastiment de poblacions o desenrotllament turístic, però no per a rec habitual.
Per això, sobretot perquè hi ha aigua dolça suficient a este país, és imprescindible reprendre el derogat transvasament de l’Ebre, bé en la seua concepció original o en les modificacions que s’estimen oportunes i explicant–ho adequadament per arribar al consens social.

El Xúquer–Vinalopó.
Seguim exigint a l’estat unes condicions de preu i qualitat de l’aigua segons els acords inicials, per a garantir la seua viabilitat i la pau hídrica.
La Generalitat acabà les obres del postransvasament que permeten la connexió des de la bassa de Sant Diego a Villena, fins a Elx, per la marge dreta del Vinalopó, complint aixina el nostre compromís.
Però, també, i a sol·licitud de la Junta Central d’Usuaris del Vinalopó, Alacantí i Baix Segura, l’explotació d’esta obra s’haurà de fer amb aigua de qualitat garantida i al preu adequat.
Però, les accions de La Generalitat no acaben ací, les accions tenen un punt important quan parlem de la millora de la gestió de la demanda, un àmbit important per a La Generalitat, i són accions que garantixen l’estalvi i l’eficiència, claus per a la nostra actuació.
Destaquem ací l’èxit en la modernització de regadius i la reutilització d’aigües regenerades.

En modernització de regadius han sigut modernitzades 250.
000 hectàrees, que suposa el 76% de la nostra superfície regada, sent en Espanya la mitja del 40%.
La inversió total en modernització ha sigut de 1.
500 milions d’euros, repartits, sens dubte, amb la col·laboració de la mateixa Generalitat d’una forma molt important per als regants i de fons europeus i del ministeri.

En reutilització l’objectiu és arribar a reutilitzar el 75% de l’aigua depurada.
Actualment, de reutilització potencial, estem al voltant del 65, i, real, del 50% sobre el volum depurat.
Ja tècnicament estem en els límits d’aconseguir majors avanços de forma quantitativa, encara que sí de forma qualitativa.

I en matèria d’abastiment se tracta de resoldre problemes d’abastiments en nitrats i reforçar les garanties de qualitat a la població.
En este sentit, anem a invertir en la millora de garantia dels abastiments del nord de Castelló, en la millora de garantia dels abastiments del Camp del Túria i, com a acció fonamental, la potabilitzadora del Millars, l’ampliació de la potabilitzadora de Sagunt, que afecta a tot el camp de Morvedre, i el reforç de les aigües hidràuliques de l’àrea metropolitana de València.
La ficada en marxa de la potabilitzadora de la Ribera, que se completarà amb algunes accions en els pobles d’al voltant.
I, finalment, és necessari ficar en marxa.
.
.
, perquè l’abastiment de l’aigua arribe al Vinalopó procedent del Xúquer i per les raons de sostenibilitat financera –ja assenyalades–, la planta de tractament del Vinalopó, aixina com l’abastiment a la Marina d’Elx, que està executant–se en este moment a càrrec del pla Confiança.
La inversió d’algunes d’estes potabilitzadors, com la del Millars, sens dubte la del Vinalopó –aixina és el compromís–, i la de Sagunt, se faran en col·laboració amb l’administració general de l’estat.

I en matèria de modernització de regadius el nostre repte –i considerem que és fonamental– és culminar la modernització de regadius en el Baix Segura i la zona meridional d’Alacant, aixina com la modernització de regadius tradicionals del Xúquer, en este cas amb la col·laboració de l’estat.
La falta de garantia en el subministrament d’aigua i la seua incertesa associada ha provocat, o està provocant, o pot provocar, retalls en les inversions dels nostres regants.
I crec que en estos moments de situació de crisi econòmica és quan més recolzament hem de donar perquè siga una realitat la modernització de tots estos regadius.

En matèria de sanejament i depuració ficar en marxa el Pla 100 x 75, que garantirà el final de la seua trajectòria, el cent per cent dels municipis amb aigües depurades, en les seues aigües residuals depurades.
Se contempla al llarg de tota la legislatura la seua execució.

I en reutilització continua vigent el Pla d’infraestructures estratègiques i s’han acabat ja les obres corresponents a la renovació del canal baix de l’Algar en la Marina Baixa, on s’estan executant obres de tractament terciàries, conduccions o bases de regulació referides en el pla anomenat.

Les nostres pròximes realitzacions se centraran en projectes que donen solucions integrals, primant la sostenibilitat econòmica i mediambiental, com el pla de connexió de la depuradora de Castelló amb el Belcaire, o el pla del Fondo d’Elx.
I en esta línia se treballa també en l’àmbit de l’àrea de l’Albufera, tractant d’integrar tot al sistema Xúquer.

En matèria de prevenció enfront d’inundacions, en esta legislatura s’han realitzat obres per un import de 135 milions d’euros, i continua sent el Patricova el nostre full de ruta, la nostra guia per a marcar les inversions i els projectes que anem ficant en marxa.

Posarem en servici en esta legislatura les obres de canalització del barranc de Fraga a Castelló, de la canalització del barranc de Puçol, canalització del barranc dels Tramussers, que afecta les poblacions d’Almussafes, Benifaió i Sollana.
I amb el pla Confiança se ficarà en marxa la canalització del barranc de les Ovelles d’Alacant, que se suma a les obres de Vera–Palmaret.

En relació a les inundacions a zones poblades, s’ha completat tot el que corresponia a la Generalitat valenciana en el pla antiriuades d’Alacant, i les canalitzacions dels barrancs de Juncaret, Orgègia i la seua desembocadura en l’Albufereta d’Alacant.

I en relació a les auies de transició i costaneres, ja hem dit que la nostra comunitat té aproximadament 500 quilòmetres de costa, però aixina i tot hem aconseguit que un 20% d’ella tinga una figura de protecció ambiental i que les nostres auies presenten de les millors qualitats del litoral mediterrani.
Segons les últimes dades, 195 de les 197 zones de bany de la Comunitat valenciana, o siga, el 99%, són aptes per a l’any, i d’elles 180, o siga, el 91%, són de qualificació òptima.

Però La Generalitat té com a meta aconseguir l’excel·lència en les auies costaneres.
Per això promourem la creació d’un comité de coordinació d’actuacions en les auies litorals en què puga participar cada una de les administracions en cada un dels trams per a la millora de les infraestructures, però, sobretot, per a mantindre el nivell de qualitat de les auies litorals.

En definitiva, senyories, en matèria d’aigua anem a seguir treballant en una política d’aigua eficient, que garantisca, a través del màxim aprofitament de recursos, l’abastiment en quantitat i en qualitat, tant per a la població com per al manteniment de l’activitat productiva.

I, ja ho he dit, la Comunitat Valenciana es troba al capdavant en matèria de modernització i reutilització.
Per això, podem dir que els nostres regants, els nostres llauradors són un vertader exemple de responsabilitat pel que fa a l’aprofitament racional del recurs hídric, i anem a seguir treballant amb ells per a establir les prioritats, per a revisar cada un dels projectes i, sobretot, per a seguir cofinançant les seues inversions.
Comunitats de regants i administració planificant i executant la política d’ús i aprofitament del recurs hídric.

I acabe com he començat, parlant de diàleg, diàleg i col·laboració amb tots, amb les diferents instàncies polítiques, amb vostés, amb els presidents de les comissions corresponents en estes Corts, però també amb els partits polítics quan parlem de polítiques territorials i de desenrotllament rural, quan parlem d’accions de caràcter polític.

I, és clar, diàleg i col·laboració amb tots els agents implicats en el sector, des dels productors, organitzacions agràries, les cooperatives, la indústria, el món de la comercialització i el de la distribució i el consum, que també s’incorporen a la nostra cadena de valor i a les nostres línies estratègiques, amb línies d’actuació que tenen com a màxima prioritats els llauradors, els ramaders, els pescadors i les empreses de la nostra comunitat, que són l’essència del sector i que volem que se beneficien d’una actuació àgil, eficient, pròxima i de programes d’actuacions orientats a aportar competitivitat al sector.
Que redunden estos programes en benefici del nivell de vida i de les persones que viuen en este sector i, és clar, de totes les persones que dignifiquen amb la seua faena dia a dia el món agrari i agroalimentari de la nostra comunitat.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora consellera.

Té la paraula la il·lustre diputada senyora Crespo, representant del Grup Parlamentari Socialista.

La senyora Crespo Domínguez:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyora consellera, en primer lloc, felicitar–la per repetir en el càrrec.
Desitge, perquè vosté és un persona capaç, que el nou president, el senyor Fabra, li done la possibilitat d’encetar una nova era per als hòmens i dones del camp valencià, perquè vosté si complix amb el que acaba d’exposar, va a tindre molta feina i tal vegada, per fi, el sector agrari, que porta molts anys enfonsat en una crisi greu basada en les males polítiques agràries del Partit Popular, entreveja hui alguna que altra esperança.

També li agraïsc el to de la seua intervenció, senyora consellera, eixe oferiment, eixa crida als diferents grups de l’oposició.
I sàpiga que el Grup Socialista li respondrà positivament si tot el que ens ha dit hui ací no es queda en bones intencions.

Dit açò, em permetrà que siga una miqueta més crítica, perquè la situació de l’agricultura, però sobretot la dels llauradors, ramaders i pescadors, per al Grup Socialista al qual represente, no és la mateixa que vosté ens acaba de pintar i, per tant, no la podem compartir.

Hui en dia la renda agrària toca fons, senyora consellera.
En setze anys de govern del Partit Popular, la inestabilitat de la renda agrària és un dels principals problemes al qual s’enfronten els llauradors i ramaders.
I això fa que l’abandó del camp siga una tendència que no para.

De 150.
000 llauradors que teníem ací a la Comunitat Valenciana, ens en queden poc més de 65.
000.
Per això, quan vosté diu que el Partit Popular no abandona l’agricultura, la nostra agricultura, ni els hòmens i dones del camp, em permetrà, senyora consellera, dir–li que eixa afirmació em resulta poc creïble, quan el sector està en fallida.

Dades oficials, senyora consellera, d’evolució de la renda agrària de la seua etapa anterior, sumant la producció vegetal i animal: 2008, 1.
860 milions d’euros; 2009, 1.
804 milions d’euros; 2010, 1.
873 milions d’euros.
Queda clar que la renda no varia, no creix, però l’IPC sí.
I això significa que els llauradors cada vegada són més pobres.
I no vull remuntar a més anys perquè la xifra és alarmant.
En termes reals, en els últims quatre anys la renda agrària ha deixat de créixer un 40%, senyora consellera.

Sincerament li agrairia, perquè durant tot eixe temps ha estat el Partit Popular governant, que explicara al sector el perquè d’eixa davallada.
Alguna cosa a veure tindrà vosté amb la incapacitat política i econòmica que ve demostrant el Partit Popular a l’hora de destinar els recursos necessaris perquè el sector agrari puga eixir de la crisi en què està estancant.

Al llarg de la seua intervenció no he escoltat cap proposta en eixe sentit, perquè la veritat si vosté hui ha vingut ací a complir amb l’expedient, s’equivoca.
El camp valencià necessita solucions urgents, immediates, per a eixir de l’UCI on la clavà el govern del Partit Popular.
(Aplaudiments)

No continue, senyor consellera, creant falses expectatives a un sector que patix molts mals, un envelliment greu de la població.
En quatre anys, senyora consellera, les persones majors, hòmens i dones del camp valencià, ha augmentat un 10%, i les de menys de 30 anys han disminuït en un 50% per falta de polítiques d’incentius als nous professionals del camp.

Si no recorde malament, vosté ha dit, igual que el Partit Popular en el seu programa electoral, que el sector agrari ha de ser un sector estratègic, que els jóvens són imprescindibles en l’activitat agrària.
Ja en el 2007 vosté proposava la mesa del jóvens agricultors.
I sap a hora d’ara quina és la realitat, senyora consellera?
Que com eixa ajuda anunciada de 18.
000 euros, compensatòria al salari professional per a aquelles jóvens que s’incorporen a l’activitat agrària com a gestors agraris de cultiu, mai, mai ha estat una realitat real, sinó que s’ha quedat en una realitat virtual, cada any desapareixen del camp valencià 7.
000 agricultors.

Per tant, senyora consellera, permeta’m que el Grup Socialista puga dubtar de l’eficàcia de les actuacions que hui ací proposa per als jóvens, no perquè no siguen bones i positives, però perquè fa quatre anys les seues paraules se les emportà el vent.
I vosté va crear il·lusions que encara no s’han plasmat en realitat.
Els jóvens, les dones, els ramaders, els pescadors no poden continuar vivint d’il·lusions, necessiten fets i mesures que s’ajusten a la crisi que estan vivint, que els traguen de l’atur.

Quant al territori, senyora consellera, estic d’acord amb vosté.
El territori no a soles és agricultura, també és, com resa l’article 18 de l’Estatut, paisatge, cultura, és tradició, en resum, té unes senyes d’identitat pròpies i valencianes.
I La Generalitat, vosté, senyor consellera, ha d’adoptar les mesures que garantisquen els drets del sector agrari, el seu desenvolupament i protecció, així com la dels llauradors i ramaders.

Per això li pregunte, senyora consellera: per a quan una llei de desenvolupament rural sostenible valenciana?
Diga’m, si pot, dia i any, i no em parle de programa, perquè sols així podran més de milió i mig de ciutadans començar a creure’s allò de les polítiques transversals que anuncien en cada programa electoral, però que a data de hui encara no han aconseguit els reptes que es proposen de millora de qualitat de vida d’eixos ciutadans, d’eixe grapat de persones que viuen en el món rural i que necessiten del recolzament de La Generalitat per a tindre les mateixes oportunitats de treball.
Perquè les zones desfavorides rurals que habiten necessiten un govern que aplique unes polítiques agràries equitatives, justes, i amb criteris socials que satisfaguen les demandes dels hòmens i dones que allí viuen i treballen.

Aplique’s en eixa tasca perquè la gent del món rural vol, necessita treball i més treball i no abandó por part de La Generalitat.
No desperdicie la possibilitat de crear llocs de treball.
Dit de pas, els programes pilot que tant li agraden a vosté, perquè cal veure la de factures que han pagat a ajuntaments, quasi sempre del seu color polític.
Està molt bé, però a hores d’ara, la Comunitat Valenciana no necessita més assajos.
Ha de ser capaç d’aplicar, de forma clara i transparent, la Llei 45/2007 de l’estat espanyol.

Així que jo li demanaria, pel bé d’eixe milió i mig de ciutadans que viuen en zones rurals, que prou de pròrrogues i que en esta comunitat s’aproven ja d’una els plans de zona, que donarien treball a més de 50.
000 persones de les comarques de l’interior.
(Aplaudiments) Perquè esta diputada no li negarà mai la seua voluntat de fer bé les coses, però si les propostes naixen del territori, estic convençuda que aniran millor enfocades a les necessitats reals de cada zona rural i, per tant, al benefici major d’eixa població de milió i mig.
Aragó ho ha fet, senyora consellera, Castella–la Manxa també.
Per què no la Comunitat Valenciana?
Sí, sí, ho ha fet.
Dit d’una altra manera, la senyora Rudi, la senyora De Cospedal, per què no el senyor Fabra?
Que, per cert, no ens ha acompanyat hui en tot el dia.

Senyora consellera, malgrat que ens ho posa difícil, des del Grup Socialista volem oferir–li la nostra col·laboració a totes eixes iniciatives que vosté hui ací presenta, perquè ha fet una exposició seductora, si no coneguérem el que ve passant des de fa quatre anys.
Perquè ha d’entendre que el Grup Socialista té certs recels coneixent el que vosté ja porta d’història.

El seu pressupost d’agricultura s’ha caracteritzat sobretot per ser un pressupost que cada vegada perd més valor representatiu sobre el total de La Generalitat.
A mi m’agradaria que hui li donara el recao al senyor Fabra, ja que no s’ha dignat a acompanyar–mos, perquè corregisca en els pressupostos de l’any que ve eixa tendència.
El sector agrari es mereix més diners, senyora consellera.
Una pèrdua d’un 55% en deu anys, així ens va als llauradors, que hem de regalar els productes que després el consumidor paga a preu d’or en el mercat.

Senyora consellera, vosté ha parlat de moltes coses, però jo tinc el temps marcat, la qual cosa em limita.
Però voldria acabar dient–li que vosté no és una consellera sense història.
Vosté arrossega un passat l’anterior legislatura, on tots els membres de la cambra l’hem vist fer i desfer en el sector agrari.
I precisament no ha brillat en defensa dels interessos dels hòmens i dones del camp valencià, perquè hui en dia, per desgràcia, encara no tenen els problemes solucionats.
Així que aplique’s, i molt, en convéncer el senyor president de La Generalitat, el nou president, el senyor Fabra, que les seues intencions s’han de convertir en realitats.
Perquè si no s’implica més en la seua tasca, el sector agrari valencià no eixirà de l’UCI on l’han clavat setze anys de polítiques nefastes del Partit Popular.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Crespo.

Pel Grup Parlamentari Compromís, té la paraula l’il·lustre diputat senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories, ben trobats una altra vegada ací.

Consellera, la meua més sincera felicitació, no solament pel nomenament, sinó per ser una de les poques persones que, havent estat al cap d’una conselleria en l’anterior legislatura, seguix al cap de la mateixa conselleria.
Per tant, té un reconeiximent per part del seu partit.
Espere que també al final estiguem tots contents de la seua presidència d’esta conselleria.

Començaré dient–li que, el seu discurs, en línies generals podem dir que està bé, en el sentit que estem sentint coses que fan falta en el camp, que són imprescindibles al camp valencià.
El problema és que, com dia la senyora Crespo, en la seua situació en la conselleria al llarg d’estos quatre anys vosté és la que més pressupost ha perdut.
Consellera, que ho sap, que li ho he dit moltes vegades.
.
.
, és que si seguim quatre anys més vosté no haurà perdut pressupost, haurà perdut «el pressupost», no li’n quedarà, serà impossible fer absolutament res.

I en eixa línia, com un toc d’atenció, espere que totes eixes actuacions que vosté acaba d’explicar ací tinguen d’ací a quatre dies la corresponent partida amb línia pressupostària per a poder–les executar, perquè, si no, serà un autèntic fracàs, perquè no se podran dur a terme.

Doncs, dit això, diria que caldria que havera començat situant el camp valencià en el lloc a on està, perquè això mos sona molt a música celestial, com he dit, necessària, però poc realista.
El camp valencià està en una situació que vosté no ha definit.
Està en una crisi, en una crisi permanent.
A la millor per això, perquè la crisi és permanent, no s’han adonat en els discursos que han fet en les últimes legislatures en la presentació de les conselleries, de la Conselleria d’Agricultura, com la crisi era permanent, fa quatre anys el discurs era el mateix, fa vuit anys era aproximadament el mateix, fa dotze era aproximadament el mateix, denotant que el camp valencià no nota la crisi econòmica i social en la qual estem avui, sinó que el camp valencià arrossegava des de fa molts anys una crisi econòmica que, lògicament, s’incentiva encara més en la situació actual.

Mire, a mi m’haguera agradat que donara una visió més oberta del que és l’agricultura, dels valors de l’agricultura.
Està clar que el factor fonamental tindrem d’establir–lo a través del.
.
.
, o s’establia clàssicament a través del que és el valor del producte que se generava a través de l’agricultura, el producte que es produïa.
Avui tenim de parlar de la funció social de l’agricultura, la funció social.
Igual que una empresa parla de la seua funció social quan crea uns llocs de treball i diu que té una funció social, l’agricultura té una funció social molt més ampla, perquè l’agricultura, a més d’un producte, de ser economia, té altres valors.

Com ha dit, és territori, és conservació del territori, però conservació del territori molt pràctica: incendis, fixació de la població, repartiment de la població al llarg de tot el terreny, per tant, és creació de treball ahí, però és purament medi ambient també, medi ambient no només en l’aspecte territorial, jo recorde que les empreses que emeten, o els països o els estats que emeten massa CO2 tenen unes sancions.
.
.
L’agricultura absorbix CO2 i, per tant, té un efecte mediambiental positiu que tenim de tindre en compte, les plantes en sí, ¿eh?
.
.
.
La senyora Crespo ho ha dit també, i coincidixc amb ella: és cultura, és identitat, però també és salut, l’alimentació, la bona alimentació, també és salut.
I, per tant, té una importància en la seua funció social, quan no també una funció política en la qüestió que és un producte, un sector estratègic, estratègic, que devem conservar ens coste el que ens coste, perquè no podem tindre una dependència de tot el sector primari del que són altres països, i, si seguim este procés, al final tindrem una dependència total.

Eixa és la situació.
Per tant, preocupant, perquè això són els valors, però la situació.
.
.
Mire, parlava de.
.
.
, vosté ha parlat de les ajudes de la PAC, que realment ací arriben menys.
No és novetat, ja fa molts anys que els agricultors valencians tenen un impacte menor en el que és la recepció de les ajudes de la PAC, per la seua estructura.
Però, clar, ahí té vosté.
.
.
, té d’apuntar–se des d’estos últims quatre anys un gran fracàs i apuntar–se perquè no se repetixca en este moment, perquè vostés tenien programes per a, precisament, modificar, si no l’estructura, sí el que és l’organització de la producció a través dels cultius en comú, per exemple, programes que pràcticament no han tingut dotació econòmica i programes que pràcticament no han tingut resultat, i, per tant, ahí sí que també trobe a faltar que vosté mateixa haja fet un poquet d’anàlisi del que és la situació anterior, un poquet l’autocrítica.

Perquè, clar, dir «farem, farem, farem» sense que.
.
.
, en un moment que no sabem quines partides pressupostàries tindrem i dir «farem, farem».
.
.
¿Tots hi estarem d’acord?
Sí.
.
.
A mi em pareix molt bé, pràcticament, pràcticament tot el que ha dit, però no és realista.
.
.
No és realista.
Ací tenim en este moment un despoblament bestial de les zones rurals, despoblament enorme.
¿Causa fonamental?
Doncs, una de les causes, una de les causes, però important, és la falta de rendibilitat.
Eixa causa de falta de rendibilitat està sobre la base de diversos factors.

Un primer factor és el de la.
.
.
, el que és l’augment dels costos dels factors de producció, tant el que és els pinsos per als animals, com l’electricitat, com el gasoil, i això afecta tot el sector primari, diem maquinària, fertilitzants, els problemes que mos vénen de les limitacions a través de la Unió Europea que no afecten altres països, vosté també ha parlat d’això, i sí que estem totalment d’acord que tenim de tindre la reciprocitat realment i en les mateixes condicions.
.
.
Però, clar, això, junt amb el que és la baixada del preus en origen, es posa al desastre.
.
.
En vuit anys la renda agrària ha disminuït un 20%, la renda agrària mitjana dels nostres agricultors i agricultores ha disminuït en vuit anys un 20%.
Aixina pocs projectes podem fer.

Per tant, o fem l’activitat agrària rendible o no podem fixar la població en el medi rural.
L’administració té l’obligació, serveis d’infraestructures més assegurar la rendibilitat.
Vosté ha parlat d’una cosa, però me permetrà que li fique un dubte, un dubte, no una negació, però sí un dubte.
Vosté mos ha parlat clarament de les assegurances i (inintel·ligible) .
.
.
d’elles ha introduït la renda agrària.
Recordarà, consellera, que l’anterior legislatura tres vegades vaig presentar eixe projecte ací, a Les Corts, que l’últim va ser, després d’aprovar–lo en un plenari paregut al d’avui, el vam presentar com a esmena a pressupostos i vostés van votar que no.
Per tant, a més de parlar de projectes, fa falta credibilitat.
No dic que no la tinguen, dic que se la té de guanyar, que se la té de guanyar votant que sí la pròxima vegada o posant–ho com a iniciativa seua en una línia pressupostària per al que és la creació de l’assegurança de renda, que ja demana tota la societat agrària.

Eixa és la situació i, per tant, s’ha de demanar, s’ha de demanar aixina, ¿eh?
, però també hem de demanar.
.
.
Vosté ha parlat de les pràctiques comercials i nosaltres parlem de mesures per a protegir realment eixe desfasament (inintel·ligible) .
.
.
de preus que hi ha en origen i en comerç, però, clar, li tinc de recordar que ací mateixa hem discutit una proposició no de llei en l’anterior legislatura en la qual demanàvem que se creara una llei de comerç específica per a productes peribles en allò que sí que tenim competències, ja sé que les competències de comerç no les tenim totes la comunitat, però en allò que sí que tenim competències, i se va votar que no.

Me permetrà que li repetixca que la credibilitat, a partir d’este punt, s’ha de guanyar.
No li la negue, li ho repetixc, però se l’ha de guanyar.
Se l’ha de guanyar, perquè han d’anar els productes de manera que tinga una major transparència.
Jo mateix vaig presentar la proposta d’un etiquetatge diferent per als productes peribles.
S’hi va votar que no.
S’han de guanyar.
.
.
A la millor mos haurem de posar d’acord: perfecte, vosté ha fet un oferiment en el qual vosté sap, a més, que l’ha tingut des del primer moment i que, quan he fet preguntes o he fet això, ha servit a vegades per tirar projectes que no se recordaven i tirar–los endavant i fer–se.
Per tant, d’acord amb eixa col·laboració.

Ha parlat del relleu generacional.
És molt greu, consellera, és molt greu.
Avui pràcticament la mitat dels titulars de les explotacions agràries de la Comunitat Valenciana tenen més de sixanta–cinc anys; el 70% més de cinquanta–cinc.
.
.
Però no és això, no, és que en els últims deu anys han augmentat els majors de sixanta–cinc del 34 al (inintel·ligible) .
.
.
, però, a més, han disminuït les explotacions, la qual cosa vol dir que el percentatge encara és molt més gran.
¿Sap quants n’hi han avui de menys de trenta–quatre anys?
El 2%.
.
.
El 2% dels titulars de les explotacions agràries valencianes tenen menys de trenta–quatre anys; el 98%, més.
En eixa situació vosté parla d’influenciar, però, ¿com?
, ¿com anem a fixar els joves en l’activitat agrària, en una activitat que estem dient que té una impossibilitat de fer–se productiva, com no tinga una actuació directa, decidida i contínua de les administracions?
I dic de les administracions, però nosaltres tenim les competències en agricultura i, per tant, jo puc parlar de l’estat en allò que té competències, però sap que no m’agrada parlar–ne en allò que tenim les nostres competències ací.

Per tant, dins d’eixa serietat, ¿com anem a fer el relleu generacional?
, ¿quins avantatges donarem?
, ¿com convencerem el jove perquè sàpiga que pot viure tota la seua vida del treball del camp?
Eixos coms són interrogants, són interrogants que plantegem nosaltres i que no tenim avui contestació, i que m’agradaria que la tinguera, encara que no fóra avui, però tindre–la, perquè esta és la situació del camp valencià.

Ha parlat de la ramaderia.
¿Sap que en deu anys s’han perdut 250.
000 caps de ramat?
Eixa és la situació.
¿I per què?
Per l’augment dels costos i per la davallada dels preus de venda, i el producte en el mercat no està més barat, i el producte en el mercat no està més barat.

Consellera, esta és la situació, podríem parlar hores d’esta situació i, per tant, jo li demane que és que, a les solucions, ens convença avui mateixa, que comence a convéncer–nos que eixes solucions que vosté ha aportat no són paraules, que hi estaríem d’acord quasi la majoria, però tindran una línia econòmica, una partida econòmica en el pressupost del 2012 (inintel·ligible) .
.
.
per a poder–les fer realitat.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Pañella.

Té la paraula la il·lustre diputada senyora Esther López, representant del Grup Parlamentari Esquerra Unida.

La senyora López Barceló:

Muchas gracias, señor presidente.

Señorías.

Consellera, siento tener que empezar mi primera intervención en las Cortes y mi primera intervención ante ustedes, señora consellera, teniendo que hacerle una crítica muy fuerte, y es que, bueno, parece ser que, como su conselleria no ha sabido dotar de contenido a la gestión en agricultura, el Partido Popular ha convertido esta conselleria en la conselleria de la política de los trasvases.

El campo valenciano, señora Hernández, está mucho peor que cuando entró usted hace cuatro años.
Bueno, mejor dicho, el agricultor y el ganadero son los que están mal, porque la industria agroalimentaria va mejor que nunca, exportan cada vez más, con un valor del 400% según los últimos datos respecto a la mísera renta de los productores.
¿Es usted consciente de que los problemas del mundo rural valenciano se agudizan progresivamente, que las producciones agrícolas pierden peso en nuestro PIB y que estamos perdiendo la capacidad de proveer de alimentos saludables y de proximidad a la población?

Al parecer, este Consell, o no es consciente o no le interesa o tiene otros intereses, a la vista de la evolución del presupuesto del CAPA desde 2001 al presente año, donde se ha pasado de invertir un 4,77% a un 2,27, es decir, una disminución presupuestaria de más de la mitad del presupuesto, por lo que, en estos años de gestión de su partido, se han perdido todas las oportunidades para hacer competitiva nuestra agricultura, y tan solo se ha utilizado al sector agrario como palmero de aberraciones populares tales como el libro blanco, el foto agrario y el famoso pla Millorar del anterior conseller y actual presidente de esta cámara, el señor Cotino.

En este último caso, publicaron en el diario oficial la normativa del sector citrícola y del vitivinícola, y han tenido la desfachatez de no cumplir ni una de estas normativas.
Es decir, este Consell incumple la legislación que aprueba, cuando había que haber priorizado en la mejora de los más débiles de la cadena, que, no lo olviden, son los que hacen posible el negocio agroalimentario, son los que trabajan la tierra.

Así que, porque nos importa la puesta en marcha de políticas eficientes en esta dirección, comienzo mi intervención con una propuesta, y es que hace falta un marco estable para el diálogo verdaderamente representativo.
Así, pues, desde Esquerra Unida exigimos que se promueva y garantice la celebración de elecciones libres y representativas entre agricultores y ganaderos de cada una de las organizaciones agrarias de profesionales del campo y que el Consell reglamente una mesa de concertación permanente con La Generalitat y las organizaciones agrarias que cree un marco estable de la propuesta.
Porque, como usted bien dijo hace cuatro años, es necesario implantar un modelo de contratación del campo que fije un precio mínimo de referencia que permita la supervivencia y la dignidad de este sector.
Porque resulta intolerable casos como el de la sandía, que en gran parte ha quedado este verano sin recoger debido a la enorme diferencia entre el precio de origen y el precio de mercado.
Así que esta situación es culpa de la nefasta gestión del Consell y de su política de no intervención para fijar un precio justo para el agricultor.

Hace cuatro años, como hoy, en su primera comparecencia, usted habló de la creación de la ley de desarrollo rural en el territorio de la Comunidad Valenciana y además señaló que su redacción sería el fruto de un acuerdo con los agentes sociales, cosa que no ha ocurrido, porque hasta ahora solo conocemos el texto de dos borradores, ya que saben perfectamente que no existe dotación presupuestaria ni para publicar la ley, ni para llevarla a cabo.
Pero sobre esta cuestión lo único que se ha puesto en marcha es la llamada estrategia Ruralter, que tal como la definió usted está muy acertadamente definida ya que ha servido únicamente para realizar una estrategia, pero una estrategia dirigida a sus intereses partidistas para poder acabar con los grupos de acción local que tenían oficinas de referencia en el territorio y gestionaban iniciativas que surgían directamente de las necesidades del mundo rural.
Así que ahora con esta estrategia Ruralter quienes dirigen las políticas de desarrollo rural son directamente los alcaldes, que casualmente pertenecen en su mayoría a su partido.

Y, bueno, vamos a hablar de sostenibilidad, algo que usted también ha mencionado.
Si tanto le interesa la sostenibilidad, por qué no otorga, por qué no deja de otorgar licencias y deja de permitir el cultivo de transgénicos.
¿Por qué está en contra de declarar al País Valencià como zona libre de transgénicos cuando es una propuesta tradicional e histórica de Esquerra Unida?
Si no hay ninguna garantía de la inocuidad, ni para los seres humanos, ni para los cultivos cercanos.
Así que hoy le brindo aquí la oportunidad para que se comprometa a crear en el País Valencià la zona libre de transgénicos.

Y vamos a hablar también de pagos, porque su legislatura también se ha caracterizado por el retraso de pago en las ayudas a los productores jugando con su escasa liquidez.
Usted emite resoluciones de pago que acaban siendo papel mojado y nunca llegan a los bolsillos de los trabajadores del campo.
Así que deje de hacerse la foto y cumpla con sus promesas, que son o deberían de ser para usted obligaciones.

Ha dejado también de partir gratuitamente las cargas de trampeo contra la mosca del mediterráneo, cuando el coste del material necesario para eliminarla es muy elevado para los agricultores, porque si siguen existiendo estos problemas es en parte debido al gran déficit en investigación que existe en el sector.
Usted habla de que la agricultura es un sector estratégico, pero, sin embargo ¿dónde está la red de institutos tecnológicos agroalimentarios que prometió hace cuatro años?
¿Dónde está ese nuevo modelo productivo en el que enmarcaba esta promesa en esa misma intervención de su primera comparencia hace cuatro años?
Porque el centro de investigación hortofrutícola de Carlet está parado, porque solo sirvió para la colocación de la primera piedra en el primer acto del expresidente Camps, tras saltar el caso Gürtel a la opinión pública y después se desmoronó el edificio tal y como se desmoronó el señor Camps.
Una curiosa paradoja.

¿Por qué se niega a promocionar el producto local de proximidad ecológico y valenciano cuando permite, por ejemplo, que las denominaciones de origen se nutran de productos de otras comunidades o incluso de otros países, como ocurre con la miel y la almendra que se usa para los turrones de Jijona y de Alicante?
Le recuerdo que para que exista una denominación de origen han de cumplirse los criterios de la ley de trazabilidad que exige los porcentajes de ingredientes autóctonos que debe contener el producto.
Hemos preguntado ya que qué mecanismos de control y de inspección se están llevando a cabo para cumplir con esas normativas, cuando el sector está asistiendo a la caída año tras año de los precios.
Pues ya le contesto yo que ninguno.
Por ese le invito a que considere hoy aquí nuestra propuesta de creación de un órgano de protección de nuestros productos, de los productos valencianos.

Bueno, así que parece prácticamente por todo lo que acabo de enumerar que sólo quieran a los labradores como moneda de cambio para pedir un agua que no nos pertenece, ni nos hace falta realmente y, para muestra, un botón.
Hay dos depuradoras en el Alacantí y los datos de 2010 de aguas de Alicante dice que 33 hectómetros son los que se depuran y que tan solo se reutilizan 5 de esos hectómetros, es decir, que tiramos al mar prácticamente casi 30 hectómetros de esa agua que parece tan necesaria y que para lo único que sirve es para acabar regando los campos de golf y las billeteras de los especuladores inmobiliarios.
Señora Hernández, pregúntele con el corazón en la mano a los agricultores si quieren agua si no se les paga un precio digno por sus productos.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora López.

Té la paraula el diputat il·lustre senyor Fernando Giner, representant del Grup Parlamentari Popular.

El senyor Giner Giner:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyora consellera, vaja per davant la meua més sincera felicitació pel seu nomenament com a consellera, la posterior ratificació en la responsabilitat de l’agricultura, la pesca, la ramaderia, l’alimentació i l’aigua.

Mire, senyora consellera, ací esta vesprada ha fet vosté un bon exercici didàctic d’explicació, crec que ben fonamentat.
Jo el primer que vull dir–li en nom del meu grup és que no faça massa cas d’algunes veus de les que hem pogut també escoltar esta vesprada ací.
Alguns han parlat de l’UCI, de l’UCI en referència al camp valencià!
Home, precisament han parlat de l’UCI aquells que han deixat l’economia espanyola en el seu conjunt, no ja en l’UCI, és que, mire, li ho diré amb paraules d’un il·lustre company seu: vostés no han deixat l’economia espanyola en l’UCI, vostés han deixat l’economia espanyola –en castellà– al borde del abismo.
Ho ha dit Felipe González (aplaudiments) vostés l’han deixat al borde del abismo, la d’Europa i particularment l’espanyola, pero muy particularmente la española que hasta su amigo y admirado señor Obama tuvo un desliz el otro día y dijo que lo de España estaba mal y eso se les debe a ustedes, a su gobierno.
(Aplaudiments) I a eixe abisme l’ha portat el seu govern, el govern de Zapatero.
Per cert amb la inestimable ajuda del senyor Pérez Rubalcaba, inestimable ajuda.
Ara parlarem d’agricultura, senyora Crespo, no es fique nerviosa, parlarem també d’agricultura.

Per tant, l’economia espanyola no és que està en l’UCI, és que si als socialistes el poble no els col·loca en l’oposició, que jo crec que els col·locarà molt prompte, cosa de la qual no tinc cap dubte, no és que està en l’UCI, és que es quedarà desnonada i amb una autèntica mort cerebral.
Senyora consellera, i a pesar d’eixa mort cerebral, vosté ha de ser conscient, i jo sé que ho és, el meu grup parlamentari ho és, que a pesar d’eixa situació, a pesar que des del govern central ací només hem rebut que atacs als interessos valencians i, com s’ha parlat este matí, no res del mapa, és que mos volien esborrar.
Si hagueren pogut, el que vostés volen és esborrar a la Comunitat Valenciana del mapa, esborrar–la del mapa.
Això és el que vostés volen.

En definitiva, quan açò és una realitat i vénen ací a pontificar en estes qüestions, la veritat és que a un li se queda un sentit de dir, bé, ¿on es pot anar aixina?

També, senyora consellera, ací s’ha parlat de crisi, alguns han vingut a descobrir–li a esta cambra que n’hi ha una crisi.
Clar que n’hi ha una crisi, clar que vivim en temps de dificultats!
Això és una obvietat.
Algunes crítiques que s’han fet tenen el valor que tenen, perquè inclús jo he vist en mitjans de comunicació plasmades afirmacions o la utilització de dades.
Ací es puja i alegrement se solta una retafila de dades i pareix que tinguen la garantia que el que es parla càtedra i són reals.
Però és que un quan els coneix diu, bé, com es poden utilitzar eixes dades.
I no és que s’utilitzen des d’esta trona, és que s’utilitzen en els mitjans de comunicació; és que un il·lustre diputat que acaba d’ocupar esta trona fa un momentiu parlava que s’havien perdut 300.
000 euros de la Unió Europea destinats als agricultors i als pescadors valencians.
Bé, constatat això, no s’ha perdut, senyor diputat, no s’ha perdut un i un sols euros, no s’ha perdut ningun fons europeu!
Però vosté ve ací i, igual que ací, en els mitjans de comunicació ho solta i sempre hi haurà algun incaut que s’ho creurà.
Però ací cal tindre un poc més de serietat a l’hora de pujar a esta trona i dir estes coses.
A partir d’ahí, senyora consellera, qualsevol tipus de dades, d’argumentacions que s’emmarquen en este context, ja sap vosté el valor que tenen.

I no li vull parlar, senyora consellera, dels qui en perfecte castellà vénen ací a parlar–nos de no sé quin país, un país que no sabem on puga existir eixe país.
Vénen a parlar d’un país que tan sols, segurament, existirà en la seua ment.
I jo a eixa gent li vull dir que no hi ha més cego que el qui no vol vore, no hi ha més cego que el que no vol vore.
Perquè mira que dir ací amb tot el desparpajo, amb tota la barra vindre ací a dir que no mos fa falta aigua.
Apaga y vámonos.
Com que no mos fa falta aigua?
Mira que tornar ací amb una retafila que mos té farts de la construcció, de l’explotacióâ¦ Xe, la realitat és la que és.
Això és un discurs demodé, passat de moda, que fa una olor a naftalina que tomba d’esquenes.
(Aplaudiments) I estem farts d’això, estem farts d’això, senyories.

Per a jutjar qualsevol projecte, senyora consellera, o programa de futur, igual que per a valorar allò realitzat en el passat, és evident que cal emmarcar totes les actuacions previstes o en el seu cas realitzades en el context on es desenrotllen.
I resulta que, com li deia fa un moment, que el context més recent és el del present i per lo manco el del futur pròxim, ja que eixe context s’emmarca en una situació global de crisi, una crisi que afecta totes les activitats sense excepció i que ha exigit majors dosis de treball i de sacrifici.

Bé, a pesar d’eixes extremes dificultats del moment actual de la Conselleria d’Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua tan sols es pot concloure que s’ha sabut gestionar, que s’ha sabut fer rendible els recursos disponibles i que això s’ha fet amb eficàcia i amb eficiència.
Al Grup Parlamentari Popular, en el nostre grup, senyora consellera, no tenim el mínim dubte que el seu compromís i entusiasme seguirà sent motor en l’articulació de respostes als múltiples i variats problemes que tenen els nostres llauradors, ramaders i pescadors.
I a més estem segurs que es faran respostes adequades, possibles, realistes, valentes.
I tot això és compatible fent, com vosté ha assenyalat, un esforç d’austeritat en les despeses i incrementant l’eficiència en la gestió.

Davant els agorers de sempre, els que tan sols volen ficar de relleu els aspectes negatius, com hem pogut vore hui ací magnificant–los, quan no clarament falsejant la realitat, tal volta que en ocasions per un desconeixement de la realitat, si bé és cert que també en massa casos per una mala entesa praxis política.
No sé si són conscients del dany que inferixen al bon i desitjat ànim dels agents implicats en la bona marxa dels nostres sectors productius, no ho sé.
El que sí que puc dir–li és que el meu grup aplaudix l’aposta pel diàleg, pel consens, per la capacitat d’aplegar a acords, en definitiva, per la concertació que exigix escoltar, arrimar el muscle i tirar tots junts del carro, tal com han fet i s’ha practicat en els últims anys.

Senyora consellera, senyories, de la importància del sector agrícola en el conjunt de la nostra economia s’ha parlat ací, del seu pes en la vida econòmica s’ha parlat ací, ja s’ha dit que dóna una bona mostra eixe 10% del PIB de la Comunitat Valenciana.
Per tradició i per vigència en l’actualitat estem davant d’un dels eixos econòmics fonamentals de la nostra comunitat.
Ja s’ha destacat la important aportació que també es fa a la balança comercial, d’ahí que el meu grup parlamentari vulga mostrar–li el recolzament més clar a la priorització que ha desgranat en la seua intervenció la senyora consellera.
Governar és això, governar és marcar prioritats, governar és prioritzar.

La seua proposta és una proposta seriosa, és una proposta responsable que s’arrela en l’experiència i el treball de molts anys; és una proposta la que ha fet vosté viable, possible, realista i contrastada per l’experiència.
És la millor proposta per a garantir la competitivitat, la rendibilitat i la sostenibilitat de l’activitat agroalimentària.
L’aposta per lluitar pels preus justos per als llauradors, potenciant les bones pràctiques i buscant implantació d’un sistema de contractes –com ha explicat vosté–; el manteniment i millora de les rendes en el sector, amb la conseqüent política d’assegurances agràries –molt important–, buscant fer–les aplegar als ingressos garantits; la investigació; la transferència tecnològica; la lluita contra les plagues; les ajudes a la modernització.
.
.

Vosté, en la seua intervenció, ha parlat absolutament de tots els aspectes que resulten fonamentals per al sector agrícola, pesquer, agroalimentari; i, també, de la importància que té l’aigua.

De l’aigua no tindré temps per a parlar.
Però crec que no fa falta, perquè tot el món coneix la importància que té per a la comunitat –i, per tant, per al meu grup parlamentari– la defensa d’eixa aigua.
Alguns s’han permés, en les seues intervencions, poc més o menys, minimitzar o qüestionar, criticar la ruralitat, el tema de Ruralter.
Jo tan sols vull dir–los 67, 67 milions previstos que s’han executat en eixe programa.

En definitiva, i acabe, l’aigua per al meu grup és molt important.
Però ho és per al meu grup perquè l’aigua és vital per al futur de la nostra comunitat.
És vital per a l’economia de la nostra comunitat.
És vital per al sector agrari.
I, per tant, eixa posició.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Vaja acabant.

El senyor Giner Giner:

.
.
.
–i acabe, senyor president–, ha sigut, és i serà un dels eixos del nostre grup.
I com també ho és de la seua conselleria, no li càpia ningun dubte que tindrà el recolzament del Grup Parlamentari Popular.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Giner.

Té la paraula l’honorable consellera d’Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua, na Maritina Hernández.

La senyora consellera d’Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Senyories que han ostentat la representació dels seus grups davant d’esta compareixença.

En primer lloc, moltes gràcies a tots vostés, als quatre representants dels quatre grups parlamentaris, que entenc han mostrat la seua col·laboració en esta conselleria i el seu equip per a tractar de dur endavant les polítiques més eficaces i més adequades per a l’actual moment econòmic.

Jo crec que la meua intervenció ha fet, en diferents ocasions, referència a la situació tan crítica, des del punt de vista econòmic i social, que en este moment patix, sense dubte, l’economia espanyola i la de la Comunitat Valenciana i, lògicament, d’entre les activitats, l’agroalimentària.
Però, com a sector, vostés me permetran que diga que, efectivament, els indicadors no són els de la major pèrdua d’activitat, ni els de la major pèrdua d’actius, ni els de la major pèrdua de llocs de treballs ni d’indicadors macroeconòmics, com a sector.

I ara anem a entrar en el sector primari, que és al que vostés han fet referència, pràcticament, en les seues al·locucions.

Senyories, com deia, he escoltat amb prou atenció les seues intervencions.
I tractaré de respondre, encara que de forma conjunta, a cada una de les aportacions que han fet que, com deia, en qualsevol cas agraïsc molt sincerament.

Per descomptat que hi ha grans dificultats; que travessem, com deia, moments complicats, especialment per a l’activitat primària, per a l’activitat productora.
Però crec que n’hi han raons –perquè n’hi han possibilitats, perquè el sector està responent, en estos moments de crisi– per a l’esperança.
Hi ha raons perquè encara que alguns de vostés han opinat que no, n’hi ha un diagnòstic de la situació.
Perquè estem treballant, encara que vostés, en algun cas, han opinat que no –i me van a permetre que diga que els resultats electorals diuen que sí–.
Estem treballant de la mà dels nostres llauradors, dels pescadors i dels ramaders.
I perquè estem ficant en marxa propostes i projectes que hem pactat al llarg de tota la legislatura.
I perquè ells tenen la confiança plena que en esta legislatura seguirem ficant en marxa projectes i propostes de la mà d’ells, assumint els seus projectes i les seues propostes.
Perquè ha sigut la forma de treballar i aixina anem.
.
.
(Aplaudiments) I eixa confiança que ells tenen en este partit i que tenen en esta conselleria és el que ha dut a que, realment, recolzen la nostra proposta de govern.

Vostés ho han dit, en matèria agrícola n’hi han moltíssimes competències transferides.
Però en matèria de comercialització i d’estabilització de la cadena de valor, les competències són, fonamentalment, de l’estat.

I ara vaig a desgranar cada un dels comentaris que vostés han fet, en relació a això, i a explicar quines són les nostres polítiques i quines són les polítiques que els nostres llauradors, a més, esperen de mosatros.
Perquè, com els deia, mosatros sí que els coneguem molt bé, senyora López; mosatros sí que els coneguem molt bé i sí que sabem què esperen de mosatros.
No estic tan segura, de la seua intervenció, que sàpia què esperen el sector agrari dels representants polítics, sense dubte, dels que ostentem el govern.
No esperen quasi de ninguna de les propostes que vosté ha ficat sobre la taula.

Com els deia, el primer problema, el problema més greu, el problema que tots estem tractant de solucionar és el problema de preus en origen, el problema de preus en camp.
I eixe problema el tractem contínuament amb tots els interlocutors del sector.
I per a eixe problema, en tots els instruments que té l’administració autonòmica, estem treballant.
Per això l’elaboració, ja, del codi de bones pràctiques que se va a ficar en marxa.
Però codi en què s’han assegut a la mateixa taula des del productor més xicotet fins al món de la distribució.
I codi que anem a aprovar en breu, per a ficar en marxa, tot el sector de la mà.

I del contracte, efectivament, la nostra política –i ho he dit en les meues paraules– és un repte per a mosatros aconseguir expandir l’aplicació del contracte en la primera venda.
Contracte que, com vostés molt bé saben, i moltes voltes per raons de caràcter cultural i de pràctiques antigues, no s’està fent.
És un contracte que, com vostés molt bé saben –o deurien saber, en algun cas–, no pot contindre un preu mínim, en este moment, perquè la llei de competència ho impedix.
I vostés coneixen molt bé com són les multes i els expedients de competència.
Per tant, ningun productor va a arriscar la seua rendibilitat per eixa qüestió.

Mosatros, què estem fent junt a tot el sector?
Tractant d’implantar un contracte que tinga unes condicions que, almenys, done transparència a eixes operacions de caràcter mercantil i done un marc jurídic de defensa al productor.
Però el que no pot és assegurar eixe preu mínim, desgraciadament.
Perquè, segurament, tots els qui estem ací –i, en este cas, seria tots– sí que estaríem dispostos que això fóra aixina.

Tenim una normativa de competència, com vostés molt bé saben, que se va desenrotllar en un moment determinat del desenrotllament socioeconòmic del nostre país, també en Europa, i que està pensat des del punt de vista de les garanties per al consumidor i no està pensat, en absolut, des del punt de vista de les garanties del productor primari.
Mentres no sigam capaços –i això vosté, senyor Pañella, estarà d’acord que és aixina i, naturalment, la senyora Crespo també, que és una competència nacional–, mentres no canviem les normes de competència és impossible anar a un contracte d’eixes característiques.

Per això, instruments que des de la nostra administració podem ficar en marxa: codi de bones pràctiques; implantació d’un contracte que done transparència a eixa transacció comercial i, naturalment, done un marc jurídic de garantia per al llaurador, per al productor, per al pescador, per a eixe primer esclavó de la cadena.

Vull agrair a la senyora Crespo les seues paraules, i al senyor Pañella també, i, lògicament, molt especialment al senyor Giner, les seues paraules d’acceptar la col·laboració o el consens que els brindem per a treballar conjuntament.
Tant de bo sigam capaços de treballar des d’eixe punt de vista.
Perquè, com tots sabem, en estos moments tan difícils, el clima de diàleg trasllada una confiança a tot el sector que creguem que és necessària per a estabilitzar la situació.

Parlar de renda agrària o parlar de camps abandonats o la disminució de superfície cultivable, que disminuïx, és parlar del que estàvem parlant, de l’escassa rendibilitat, de la falta d’un preu de primera venda.
I són conseqüències.
Jo crec que tots tenim clar que esta situació se produïx no sols en totes les comunitats autònomes d’Espanya, sinó en totes les regions europees.
El problema de la falta de rendibilitat d’eixe primer esclavó és general.
I per això estem tots tractant de treballar.
I per això és tant important la nova orientació de la PAC.
I per això requerim d’un govern, en Espanya, que realment lidere eixa negociació i tinga capacitat d’intervindre i de canviar eixa negociació.
Necessitem que eixa nova política agrària comuna incorpore l’estabilitat de la cadena de valor agroalimentària i que incorpore aquells elements que permeten o eviten marges exagerats, o obligue a que tots tinguen el seu marge.
I mentres no siga aixina serà molt difícil que les coses canvien, no en la Comunitat Valenciana, no sols en Espanya, sinó en tota Europa.
Que Europa té un sector agroalimentari que és fonamental i és motor és evident –les dades aixina ho indiquen–; però que també té un problema en el primer esclavó, que és el mes dèbil, és també una realitat.
Les autoritats de caràcter europeu no estan per la labor i, de moment, en la nova PAC aixina s’indica.
I el Govern d’Espanya, en esta legislatura tampoc ha estat dispost.
La llei agroalimentària no ha incorporat ningun d’estos aspectes –com sí que ho han fet altres països, com per exemple França–, podent anar ajudant i podent anar ficant en marxa instruments que no pal·liarien al 100% esta problemàtica, però sí que ajudarien a encarrilar–la.

I quan la senyora Crespo me diu que si he vingut ací a complir l’expedient.
.
.
Senyora Crespo, no.
No ho he fet en l’anterior legislatura i no ho he fet ara.
Crec, absolutament, en el que estic fent.
Sóc una apassionada del món del camp i del sector agroalimentari.
Sóc una apassionada de la Comunitat Valenciana.
I, lògicament, l’orgull que sent i la satisfacció de formar part d’este govern i de ser un membre del Partit Popular, en què la seua gent confia en mi per a ostentar este càrrec, no me deixaria estar ací per a complir l’expedient.
(Aplaudiments) I si no, senyora Crespo, mire com vinc hui.
Jo crec que és evident.
Però, sobretot, perquè sóc una apassionada del que estic fent i confie, plenament, que les coses, que els instruments, que les mesures que fiquem en marxa puguen ser positives per al nostre sector i, com deia vosté abans, per als llauradors, per als pescadors i per als ramaders, sense dubte.

Aprovar els plans de zona.
Jo crec que ahí li han fallat les informacions.
L’aprovació dels plans de zona depén del ministeri de medi ambient, d’agricultura –que no n’hi ha–.
.
.
, de los medios.
I clar, si el ministeri no aprova els plans de zona és impossible.
És impossible.
El ministeri no aprova.
.
.
Home, ho fa tan llarg com cal.
Depén del ministeri.
Aleshores, el ministeri no aprova els plans de zona, no n’hi han plans de zona aprovats.
Jo crec que vosté podria, podríem fer–ho conjuntament, parlem amb el Govern d’Espanya i demanem que mos aproven els plans de zona.
I, immediatament, ens fiquem a treballar i fiquem en marxa tot el programa de desenrotllament sostenible.

I, bé, per últim, ha dit un comentari: que jo no brillava en defensa dels hòmens i les dones del camp.
És possible.
Seria un objectiu fonamental poder brillar molt més.
Però, naturalment, en vots, els hòmens i les dones del camp han donat el recolzament a este partit perquè siga representant dels seus interessos.
Jo crec que vostés haurien de parlar més en ells i conéixer–los més, per a saber quin és el brill que ells esperen dels polítics.
Perquè, a la millor, el brill que vosté creu diferix prou del que ells esperen.

I, senyor Pañella,.
.
.
(aplaudiments) estic totalment d’acord en la seua anàlisi, no sols de la crisi, sinó també de la funció de l’agricultura o del sector primari, no sols en el nostre territori, en tots els territoris, des del punt de vista de proveir aliments, aliments saludables i aliments de qualitat; des del punt de vista del territori, del paisatge, de la cultura, del que som, la nostra identitat.
Si al final, és que som com és el nostre territori.
I serem, o els nostres fills seran conforme mosatros els deixem el territori.
És evident i és aixina.
Si és que no hi ha sensació més gran que entrar a la Comunitat Valenciana per Castelló i vore a la dreta un paisatge verd, que és producte de la mà dels llauradors valencians, verd i espectacular.
I a l’esquerra el mar Mediterrani, un altre paisatge que sense la intervenció de l’home, sí que gràcies als nostres pescadors està mantenint eixe ecosistema i eixa biodiversitat.
Per tant, ¿com no vaig a disfrutar i com no vaig a donar valor a eixe aspecte de valor afegit del nostre territori?
És evident.

Per això, les nostres politiques van encaminades no sols a l’activitat econòmica, que és fonamental i que prima, sense cap dubte, perquè, si no, no podríem parlar de rendibilitat, però van encaminades, naturalment, a la sostenibilitat de l’activitat i a la sostenibilitat del territori.
I, per això, ja els he anunciat que anem a fer dos plans que considerem importants en esta matèria: un, el de l’alimentació ecològica, que no li diguem d’agricultura, sinó de l’alimentació ecològica, perquè volem que arreplegue tots els factors productius i totes les nostres produccions; sense dubte, pesca, sens dubte, ramaderia, i, sens dubte, agricultura, però també el del manteniment de la nostra superfície cultivable que, efectivament, està disminuint, però no disminuïx ni més que en ningun altre lloc; al contrari, no és una reducció dràstica i, sens dubte, moltíssim menys que les altres activitats econòmiques.
Estem en un moment de crisi, i eixa crisi afecta tots els sectors.

Però, en qualsevol cas, ja estem treballant en eixe tema, ja estem treballant en el món de les cooperatives i en el món de les organitzacions agràries per a tractar de fer un pla de no disminució de la superfície cultivable que siga realista.
Perquè, com vosté molt bé ha dit –i per això li dia que coincidia amb la seua anàlisi–, l’estructura productiva de la nostra comunitat, el fraccionament de les nostres explotacions fa molt difícil les transformacions de caràcter immediat, ho fa molt difícil perquè hi ha un arrelament al xicotet terreny, a la xicoteta parcel·la, i n’hi ha un manteniment d’eixa estructura que moltes voltes impedix –com vosté sap– que de forma immediata les mesures puguen tindre resultats.

En relació a l’impacte de les ajudes de la PAC, jo ja he mostrat la meua preocupació en relació al nou document.
Estem acabant un període, en este període m’agradaria informar–li en este moment, per allò que vosté ha dit dels joves i per allò que ha dit que en estos quatre anys s’havia perdut l’oportunitat de rebre més fons europeus per a aplicar–los als joves.
Jo crec que és una interpretació un poc errònia del que poden ser els fons de la PAC.
Els fons són els que tenim i, efectivament, com vosté ha dit, tenen un impacte menor que moltes regions europees, sols el 3%; en altres regions arriba a ser fins del 40%.
Per tant, soles se canalitzen ací el 3% dels fons d’Europa, que arriben a Espanya, a la comunitat.
Però, ¡vaja!
, estem resolent 215 expedients de joves per un import de 8,2 milions d’euros, perquè dins d’eixe volum de fons que tenim i que és limitat al 3%, apliquem el màxim possible a la política d’incorporació de joves: 215 joves amb 8,2 milions d’euros, que se resolen en este moment.

I, efectivament, com estem preocupats per la fixació del territori, pel despoblament rural, l’estratègia que acabe d’explicar, amb 67 milions d’euros, per a ficar en marxa en esta legislatura.
.
.
I espere comptar amb la seua col·laboració perquè siga una estratègia que s’adapte a tot el territori, tant comarcal com provincial de la nostra comunitat.

I en els efectes mediambientals, si n’hi ha alguna comunitat que ha treballat des del punt de vista de la investigació per a conéixer quin és l’impacte enfront del canvi climàtic, hem sigut mosatros en els cítrics i en la fixació de CO2.
He de dir–li que és una proposta que ni tant sols contempla el Govern d’Espanya per a dur–la a Brussel·les perquè entre com a pagament verd en la PAC.
El treball està fet, perquè això necessitem els centres d’investigació, per això els utilitzem i per això tenim resultats que poden recolzar les nostres polítiques.

En relació al tema de les assegurances de renda, és de veres que és un tema en què estem treballant fa molt de temps i que estem avançant en l’instrument, però que és un instrument que mosatros des d’una comunitat autònoma no podem ficar en marxa, però som de les poquetes comunitats, si no dir l’única, que té preparada l’estructura per a quan siga possible ser capaços d’avançar en este instrument.

I en relació als pressupostos –que tots han comentat–, efectivament, la Conselleria d’Agricultura ha tingut una disminució de pressupostos que he assumit des del primer moment perquè s’ha fet sustentada amb un control extraordinari dels gastos de la nostra conselleria i no ha afectat ni a les inversions ni als projectes que duen endavant els interlocutors, els beneficiaris de les pròpies ajudes.
Però, dir–los que eixa disminució se queda en res quan la comparem amb la disminució del ministeri, que en els dos últims anys ha tingut una disminució per a polítiques agràries del 47,3%.
Jo crec que no se pot parlar de prioritat de les polítiques agràries d’un govern del PSOE quan en dos anys han acumulat una disminució del 47,4%.
Per tant, crec que el seu argument, doncs, se queda en este resultat: 47,3%

Senyora López, ha fet vosté alguns comentaris que denoten desconeixement de prou aspectes.

Quant a pagaments –que podria ser el més fàcil–, mai abans s’havia pagat tan ràpidament el pagament únic en esta comunitat.
Però això és perquè vosté no haurà parlat amb ningun llaurador!
(Veus i aplaudiments).
Perquè això ho saben tots els llauradors de la Comunitat Valenciana!
El primer dia que és possible fer els pagaments s’han pagat.
Jo crec que no cal més que dir.

Quant a l’autorització de cultius transgènics, deuria vosté llegir–se la legislació perquè els autoritza el MARM.
I sols en esta comunitat, com en totes, s’autoritzen els assaigs o les proves de laboratori.
I he de dir–li que l’última sol·licitud que s’havia demanat, que era per a fer uns assaigs sobre l’arròs, no s’autoritza.

Per tant, senyora López, abans llisca’s els papers i, després, vinga ací i diga alguna cosa.

I en relació a la mosca del Mediterrani, no n’hi ha cap regió del món –no dic comunitat autònoma–, cap regió del món que tinga citricultura que faça una lluita contra la mosca del Mediterrani com se fa en esta comunitat.
I se fa en consens amb el sector.
I estem fent exactament allò que la investigació mos permet fer i que els resultats d’eixa investigació accepta el sector: una biofàbrica per a fer mascles estèrils que estem soltant–ne en quantitat de quatre cents milions per setmana; el trampeig que s’està fent en tots aquells punts del nostre territori on no n’hi ha solta dels mascles estèrils.
I tota una sèrie de lluita, tan química com bioquímica, que sols en esta comunitat se fa de la mà i amb pressupost de la Generalitat valenciana.
Perquè ho he dit abans, hi ha una sèrie de polítiques horitzontals que són fonamentals: les assegurances, la investigació i, sens dubte, la lluita contra les plagues.
En matèria de sanitat, tant vegetal com animal, no n’hi ha ninguna altra regió que invertisca, que treballe, i que ho faça d’acord amb el sector, com se fa en esta comunitat.
Perquè creguem que una producció diferenciada i productes diferenciats o que eixa diferenciació i eixa qualitat, sens dubte, pot vindre per eixa sanitat.

I en relació a les denominacions d’origen i els mecanismes de control i compliment de la normativa, a mi me pareix un poquet atrevit ficar en qüestió el que les estructures d’eixes denominacions d’origen, que li he de dir que tenen una gestió independent, puguen estar fent.

Jo crec que eixa normativa se complirà al peu de la lletra, i, si no, senyora López, la denúncia corresponent.

I, per acabar, vostés me permetran que hui parle de l’aigua.
Dir que en esta comunitat no n’hi ha dèficit estructural hídric me pareix que és un atemptat directe, no sols contra el món agrari, sinó contra l’abastiment i, sens dubte, contra el desenrotllament i l’activitat econòmica d’esta comunitat.
(Aplaudiments) Per això, perquè creguem que els governs tenen l’obligació de cobrir aquells dèficits estructurals que tinga cada territori –i un dels nostres és l’aigua–, perquè creguem que els governs estan per a resoldre els dèficits de cada comunitat, mosatros estarem defenent els transvasaments i estarem treballant per l’eficàcia dels recursos hídrics i per l’aplicació d’eixos recursos de la forma més objectiva entre els usuaris i els regants.

I, senyor Giner, moltíssimes gràcies per la seua intervenció.
Efectivament, compartim la forma d’entendre el món del camp, del territori i de l’activitat agroalimentària en la nostra comunitat.
Parlem d’un sector, del sector agroalimentari, que té en el sector primari una força i una potència extraordinària amb uns problemes molt importants en estos moments que ja vénen de temps, amb un sector elaborador i de transformació –que ja s’ha dit ací– que està sent el motor de la nostra economia, i mosatros treballem per a tot el sector –com vosté ha dit, senyor Giner–, treballem per als productors amb una sensibilitat especial perquè les seues dificultats són més importants, però treballem per a la transformació, l’elaboració, la industrialització, la comercialització i internacionalització de tots i cada u dels nostres productes, dels que fan els llauradors i des que fan les indústries i cooperatives de la nostra comunitat.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, moltes gràcies, senyora consellera.

I, per al torn de rèplica, en primer lloc, té la paraula la il·lustre diputada Vicenta Crespo, representant del Grup Parlamentari Socialista.

La senyora Crespo Domínguez:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyora consellera.

Mire, no s’apliquen tant en l’estratègia de culpar el Govern d’Espanya dels mals que patix el sector agrícola per justificar el que no fa, ni ha fet, ni farà.
Perquè s’aproven els plans zonals els haurà de remetre al ministeri.
(Aplaudiments) I en el Butlletí Oficial de l’Estat, de data 18 de juliol, vosté demana una pròrroga.

Sí, em reitere diguent que el sector agrari està en l’UCI.
I vosté hui ací ha anunciat moltes coses buides de contingut real.
I, en conseqüència, els llauradors, ramaders i pescadors no van a poder afrontar la greu crisi que estan patint per culpa de les polítiques irresponsables d’estos set anys de govern del Partit Popular.
No es tracta de culpar–la a vosté de tots els problemes que té el camp valencià, perquè els seus antecessors en el càrrec tampoc han fet res.
Ni llibre blanc, ni pla Millorar, ni fòrum agrari.
I vosté mateix, el famós congrés agrari que havia d’analitzar i donar solucions ni s’ha fet ni se l’espera.

Vosté, hui, haguera hagut de pujar a esta trona amb mesures concretes, acompanyes del respectiu finançament i posada en marxa de manera immediata, perquè vosté sap igual que jo –i, si no, li faig memòria– que en el 2004 el Pla de revitalització de les comarques de l’interior amb més de 1.
144 milions (aplaudiments) havia de servir per a millorar en el seu conjunt la condició de vida dels homes i dones del camp valencià desenvolupant les comarques rurals de l’interior i no ha estat així.
¿On estan eixos més de mil milions que hagueren pogut evitar el desastre, la precarietat, en definitiva, la ruïna en què viuen més de milió i mig de ciutadans?

Jo li he sentit dir que l’agricultura ha de ser atractiva, moderna i amb una renda que garantitze el relleu generacional, la incorporació de la dona i del joves, perquè els joves són imprescindibles en l’activitat agrària.
Però, la realitat és que ni relleu generacional, ni renda digna, ni cap mesura per part del Consell per a crear ocupació, treball, llocs de treball.
Eixa filosofia no la té vosté, senyora consellera, ni el govern de La Generalitat, perquè hui ací anuncia moltes mesures però, sincerament, tinc la sospita que es quedaran en bones intencions, i les bones intencions no van a arreglar eixes 16.
000 persones aturades que té el sector.
Fets, senyora consellera, més fets i menys paraules.
(Aplaudiments)

Mire, l’anterior president de La Generalitat era molt amic seu, però la tenia relegada a tercera a l’hora de donar–li diners per a fer una política agrària decent.
Desitge que el senyor Fabra la tracte amb més estima perquè, de no ser així, l’abandonament de l’agricultura, la ramaderia i pesca, va a tindre repercussions més enllà del camp.
No s’oblide, senyora consellera, del paper fonamental que juga l’agricultura en el desenvolupament i creixement sostenible del món rural.
No desaprofite quatre anys en el càrrec, i, igual que fan altres consellers en altres comunitats, exigisca davant de qui toque els diners necessaris per poder portar endavant un nou pla de revitalització de l’agricultura valenciana.
El sector ho està demanant a crits.

I, mire, ¿com pot parlar de millora de vida dels llauradors i dir que és prioritària per a vosté quan en el pressupost del 2011 retallen un 6% el programa de foment i garantia agrària, que és el que establix línies de suport directe a la millora de la renda dels agricultors?
No els conte contes xinesos.
I quant a l’IVIA, una davallada del 19%.
Poca investigació i innovació farà vosté.

Senyora consellera, referent a l’aigua.
Vosté ha parlat de l’article 17 de l’Estatut.
I jo li he de dir que l’Estatut no és ni del PP ni del PSOE, és de tots els valencians.
(Aplaudiments) Els socialistes valencians també compartim el punt 1 i volem disposar de l’abastiment suficient d’aigua de qualitat per a tots els valencians i valencianes.

Senyora consellera, els socialistes valencians estem al costat dels usuaris, de tots, els del Vinalopó, però també els del Xúquer, i ho demostrem tots els dies amb fets.

Prova del que estic diguent–li és la moció que pactàrem i que firmàrem en Monforte del Cid en defensa dels usuaris del Vinalopó que diu: «Sol·licitar una reunió immediata del consell de l’aigua de la conca per a elaborar l’informe en el qual s’han d’arreplegar les reivindicacions del Vinalopó per a la seua consideració en el pla hidrològic de conca i exigir que no es lleve cap dret als usuaris del Vinalopó.
» Això són fets, senyora consellera.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Crespo.

Té la paraula l’il·lustre diputat Josep Pañella, representant del Grup Parlamentari Compromís.

El senyor Pañella Alcàcer:

Bé, consellera, coincidim en l’anàlisi i coincidim en la valoració del camp: el camp és molt positiu.

Diré allò que parlava d’eixa valoració de la funció social que se dia a més de l’econòmica, això que parlen d’ordenació del territori, de beneficis mediambientals, de fixació de la població, també de conservació de trets culturals, (inintel·ligible) de la salut.
.
.
Només ens queda posar–nos d’acord al respecte en una cosa: quant val això?
Eixa és la paraula per a mi que queda per a posar–nos d’acord, quant val?
Quant estan disposats a posar vostés per això?
Això té un valor.

Quants diners estan disposats a posar per a compensar eixa funció social que el camp i que els agricultors i agricultores estan complint i, per una altra part, que els és necessària com a complement d’allò que no reben en base a la producció.
Haurem de parlar–ne, quants diners són això?
Quant val?
–quantificar–ho.

I quantificar.
.
.
, jo no sé si m’he expressat malament, igual que vull quantificar quant val el programa d’incorporació de jóvens –que podíem dir–ho, diguen–li el nom que vullga– al camp.
Perquè jo no parlava dels diners del fons europeu.
Jo parlava dels diners.
Quants diners estem disposats a posar ací del fons europeu –si vénen– o de La Generalitat?
Quant fa falta per a eixa renovació generacional del camp?
Estem d’acord que fa falta.
El problema que tenim ara –que tant de bo el solucionem– és posar–nos d’acord en quines quantitats són les necessàries per a fer un programa realment eficaç per a fer un relleu generacional en el camp.

Igual.
.
.
, hi han algunes coses que ha afirmat que jo no he parlat abans perquè el temps és limitat, però vosté.
.
.
, a vore, el problema de la mosca, el de prevenció lògicament que parlem.

La realitat és que abans repartien les càrregues gratuïtes, tant la trampa, com l’insecticida, per a tots, i ara no.
Realitat.

Casualitat.
Dades, clar que dades, algú dirà «manipulades».
No ho sé, no les faig jo.
En què mos basem?
Doncs en els professionals del camp, en les organitzacions professionals agràries.
El 26 d’agost denotava un augment de la població de la mosca mediterrània en un 30%.
Casualitat?
Coincidència?
No ho sé.

Però vosté sap que moltes vegades.
.
.
, que ací tenim unes zones en les quals hi han molts arbres, molts arbres aïllats, que no formen part d’una gran explotació, i que amb estos materials se passava i que ara molt possiblement, com no són qüestions que econòmicament rendixen, no es passen.
No sé si això ho han tingut en compte a l’hora de dir esta nova moda de combatre o de no combatre tant el que és la plaga de la mosca.

Agricultura ecològica.
No havíem parlat.
Jo sí que vull dir.
.
.
Mire, hi ha unes dades positives.
No totes les dades, senyor Giner, no totes són negatives.

En els últims han registrat ací un augment en el país del 46%, un augment de producció i de dedicació de terrenys a l’agricultura ecològica.
Però clar, això està degut sobretot a la crisi de preus del sector tradicional i que la gent s’espavile conforme pot per a millorar.
Però clar, no siguem espectaculars en això.

El preu que rep un citricultor –per posar un exemple– ecològic és el que rebia fa cinc anys un citricultor convencional, el de fa cinc anys, eh?
El que avui rep un citricultor ecològic és el mateix que fa cinc anys rebia.
Per tant, se mereixen alguna compensació més.

Les organitzacions de professionals estan demanant que propicie una llei de producte artesà precisament per afavorir eixe mercat de proximitat, sobretot en els productes ecològics.

Però de fet també.
.
.
, jo no havia parlat, però vull parlar dels transgènics.
Vosté ha dit unes coses que no són.
.
.
, almenys en la meua interpretació no són total reals.
Vull dir, que no puguem declarar–nos un terreny lliure de transgènics en la comunitat?
Jo ho dubte, jo crec que sí que podem, sobretot perquè, a més, hem de tindre la política clara.
Jo no coincidisc en dir: volem promocionar per una part la producció ecològica, però per l’altra tindrem al seu costat una producció de transgènics.

Mire, això és molt perillós i vaig a posar per exemple una notícia de fa poc –estem parlant de setembre–: el Tribunal de Justícia de la Unió Europea ha dictaminat que la mel contaminada amb pol·len derivat d’organismes transgènics en Alemanya no va poder–se comercialitzar sense autorització prèvia.

Però mire, això pot passar ací.
Ací, quan parle ara parle a nivell de l’estat.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Vaja acabant, senyor diputat.

El senyor Pañella Alcàcer:

De seguida, senyor president.

A nivell d’estat s’està produint també estos cultius de panís transgènic, els mateixos que han produït la contaminació en Alemanya.
Això pot ocasionar moltes pèrdues.

Per tant, no és al meu parer.
.
.
, no pot anar la mateixa línia política el treballar els transgènics, sobretot perquè vosté ho ha dit molt clar.
Quan ens afecte una població, que ens afecta políticament, com és en este cas Vinaròs, han donat informes negatius perquè no es poguera fer, perquè la societat estava contestant això i vostés tampoc volien enfrontar–se a una societat en la qual vostés governen avui i que no volia de cap manera que allí s’implantés un cultiu de transgènics.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Pañella.

Té la paraula la il·lustre diputada Esther López, representant del Grup Parlamentari Esquerra Unida.

La senyora López Barceló:

Señora consellera, disculpe si antes no me he explicado bien cuando he hablado de que su conselleria también es la conselleria del retraso en los pagos o de los impagos.

Yo no me refería al pago único al que usted ha hecho referencia, me refería a unas ayudas concretas.
Y estos datos los tengo precisamente después de hablar con los agentes sociales y con los labradores que están sufriendo estas penurias.

Y es que usted, por ejemplo, en el congreso de uva de mesa en Novelda, en un congreso de jóvenes agricultores, usted aprovechó allí para decir que iba a dar 420 euros por hectárea a todos los productores afectados por el pedrisco del 1 al 3 de mayo del 2010 con pérdidas mayores al 30%.
Pues bien, eso ha tardado mucho en realizarse.
Y si se ha realizado, yo le pediría que me lo confirmara porque ha tardadoâ¦, digamos que hace un mes todavía no estaba realizado.

La ayuda a aquellos productores que realicen cultivos ecológicos, la ayuda del 2010 a día de hoy todavía no se ha recibido y es una ayuda que normalmente se recibía en diciembre del pasado año.

Y las ayudas para quienes cultivan el producto ecológico se supone que son para los que cultivan el producto que puede ser el futuro y que debe ser uno de los que marquen el nuevo modelo productivo al que tenemos nosotros que dirigirnos.
Con lo cual por eso le remito que entre todas las ayudas que tienen retraso o impago, por favor, que me conteste si tengo razón o no tengo razón que se realiza ese impago a esas personas.

Y luego, bueno, en esos recortes sociales que va a sufrir la conselleria, ya hemos aludido todos los grupos de la oposición a ese recorte presupuestario que viene sufriendo desde 2001 la Conselleria de Agricultura, Pesca y Ganadería, quería preguntarle a usted si es cierto una información que me ha llegado directamente y que habla que del 100% de los puestos de trabajo que se quieren amortizar, es decir, que no van a volver a suplirse, de los recortes de puestos de trabajo de La Generalitat más de un cuarto, es decir, el 25% de esos puestos que van a dejar de cubrirse, pertenecen a su conselleria.

Quiero saber si es cierto porque es una información que hemos recibido directamente de los sindicatos por parte de la administraciónâ¦, por parte –perdón– de la conselleria de administración pública.
En total serían unos 117 puestos de trabajo.

¿Cree usted que después de todo el recorte presupuestario y después de la pérdida de ese número de trabajadoresâ¦ –si es que es cierto, por eso se lo vengo a preguntar aquí, aunque los datos me consta que son fiables–, cómo se va a poder llevar a cabo la política que usted ha venido aquí a contarnos y que repite la intervención que usted tuvo en su comparecencia de hace ya cuatro años?
¿Qué ha pasado en estos cuatro años para que usted no haya podido llevarlo a cabo y haya podido repetirlo hoy aquí?

Y por último, decir que el único discurso que huele a naftalina es el de los trasvases, porque lo llevamos escuchando ya cien largos años.

Y no estamos diciendo desde Esquerra Unida que naturalmente no haya un déficit de agua.
Es que no estamos diciendo eso.
Estamos diciendo que hay que ver cuál es la causa del déficit.
Y la causa del déficit es la política de la oferta permanente que ustedes practican y que después no va directamente a esos regantes, sino que va a otras prácticas y a otros intereses que ustedes muy bien saben y que les molesta bastante que les recordemos.
Por eso nosotros venimos aquí con propuestas encima de la mesa para acabar con esa política tan cara, tan nefasta para nuestro ecosistema, tan nefasta para el medio ambiente como es la política de trasvases.

Le proponemos la construcción de infraestructuras necesarias de desalación que atiendan las demandas de consumo humano reales y ya existentes.
Es decir, no se las inventen y vayamos a una racionalización del uso del agua, a la adopción de medidas de recuperación de ríos y acuíferos sobreexplotados con una mejor gestión de los recursos hídricos disponibles de la cuenca y la priorización naturalmente del ahorro, la eficiencia, la depuración y la reutilización de las aguas residuales, cuando menos, de los 543 hectómetros de agua tratadas, que si tomamos como ejemplo el que he dado anteriormente prácticamente en un gran porcentaje, más de la mitad, vuelven a ir al mar, con lo cual, ¿dónde está entonces el problema?

El problema está en que ustedes utilizan el agua, ustedes utilizan esta conselleria para su política, para sus intereses, que son los intereses de la política que ya conocemos del Partido Popular, de la construcción, de la especulación, de los campos de golf, etcétera.

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora diputada.

Per a finalitzar la compareixença, té la paraula l’honorable consellera d’Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua.

La senyora consellera d’Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Senyories que m’han donat.
.
.
o als quals els he donat la rèplica, moltes gràcies de nou pel to de les seues rèpliques o de les seues intervencions que m’animen a pensar que, efectivament, serà possible que treballem de forma conjunta en esta legislatura o en estes Corts en este marc que hui estem començant.

Senyories, jo crec que en la meua intervenció inicial, en la compareixença, he deixat ben clar quin model de govern tenim i quins són els objectius del govern: treballar pels valencians, ficar en marxa mesures perquè la nostra comunitat isca de la crisi el més prompte possible i puga fer–ho en situació d’abordar el futur.

Mosatros estem a la faena, estem intensificant al màxim possible les nostres accions, donant resposta i pensant en contra del que acaba de dir algú de vostés.
.
.
, o planificant perquè les nostres mesures tinguen un impacte sobre el problema de l’ocupació que segurament, que segurament no, que és el problema més greu que tenim.

I per corregir alguna dada que s’ha donat, dir–los que en relació a l’atur agrari, la Comunitat Valenciana en el 2010, que és l’últim en compatibilitzar, però podem parlar també d’estos primers mesos de 2011, ha incrementat el seu nivell d’ocupació, d’afiliació a la Seguretat Social, en un 2,33%, mentres que en Espanya ha baixat un 0,5%.
Per tant, en eixe sentit estem treballant de cara a implantar mesures per este tema.

Però la nostra obligació, com dia, és ficar en marxa mesures que tinguen resultats que incrementen la qualitat de vida dels nostres llauradors i ramaders i per a fer tan suportable com siga possible l’actual conjuntura econòmica, no sent fàcil això.

Jo he volgut explicar–los en la nostra compareixença quin és no sols l’objectiu sinó quin és el concepte de planificació que volem fer.
Primer la senyora Crespo ha comentat que no havia detallat ninguna mesura concreta i, no obstant, ha acabat diguent que havia donat una sèrie de mesures però que creia que no les anava a ficar en marxa.

S’han donat mesures però, sobretot, s’ha dit que se va a pactar i se va a redissenyar cada una de les nostres activitats en funció del que el sector demane en cada moment.

En relació al raïm de taula, està en marxa, per suposat, l’orde, com se va anunciar per al Vinalopó i s’està tramitant, i la realitat és que una cosa és tramitar ajudes de pagament únic i, una altra, fer convocatòries ad hoc per a resoldre una situació que, a més, han d’autoritzar des d’Europa i fa impossible que la gestió siga immediata, però també he de dir que som l’única administració que enfront d’una problemàtica d’eixes característiques ha donat una resposta als llauradors del raïm embossat del Vinalopó.
Per tant, pregunte com estan de contents i tots li ho diran.
(Aplaudiments)

I jo, per acabar, he de dir–los que tenim una comunitat, com dia el senyor Pañella, amb una riquea extraordinària, de nord a sud de la nostra comunitat.
Podem parlar de tantes produccions que suposen alimentació saludable i de qualitat i que vinculant amb la salut a més són una estratègia de màrqueting per a les produccions.
Podem parlar en Castelló de l’oliverar, dels cítrics, de la tomata de penjar, de la cirera.
Podem parlar de la carxofa, de l’ametla, de la mel, de la qual també s’ha parlat, i de tantes altres produccions, acabant amb la clemenules al sud de Castelló.

En la província de València, podem parlar de la xufa, de tota la producció hotofructícola que va des de les tomates, melons, melons d’Alger, carabasses, fesols.
Per descomptat, de l’arròs en el parc de l’Albufera, del caqui i dels cítrics que concentren una gran part del nostre territori.
Però en les comarques de l’interior a les quals tantes mesures dediquem, l’oliverar o les ametles, completen un mapa de produccions absolutament significatives i que completades amb el sector de viver i planta ornamental i aromàtica donen resposta a la necessitat de cultiu de cada un dels nostres territoris.

La producció ramadera en un alt nivell tecnològic gràcies a un institut del qual hui no hem parlat, el CITA.
Però també els productes de la mar, amb l’aladroc, la sardina, la clòtxina, en els ports de València i de Sagunt.
O la silvicultura, la indústria que permet el seu cultiu, en llobarro o la dorada.

I més al sud, junt als cítrics, la llima com a especialitzada dels cítrics, el raïm del Vinalopó o el raïm de vinificació i l’oliverar, en Alacant, del qual també podem parlar.
Una producció hortofructícola rica i extensa, que parla, com díem abans, de com som els valencians, i que parlarà algun dia de com podem ser.

Segur que m’he obligat d’alguna d’elles, però els convide a fer un doble viatge en totes estes produccions; un viatge pels sentit, per delectar els nostres sentits, per a abraçar estes produccions que són bones per a la salut i per al gaudi de cada un de mosatros, i un viatge per a la competitivitat del nostre sector.
Treballant per cada una d’estes produccions, treballem pel territori, pels llauradors i per cada u de mosatros.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora consellera.

Senyories, la sessió es reprendrà demà dijous a les deu del matí.

És closa la sessió.
(El president colpeja amb la maceta)

(Se suspén la sessió a les 19 hores i 39 minuts)