Sanitat%983477.10.30%20macro.html





Comissió de Sanitat i Consum realitzada el dia 30 d'octubre de 2012.
Comença la reunió a les 16 hores i 36 minuts.
Presideix la diputada senyora Esther Mártires Franco Aliaga.
Reunió número 12.

La senyora presidenta:

Vamos a dar comienzo a la comisión de sanidad.
Para ello tenemos que saber si existe quórum.

Señor secretario, por favor.

(El secretari passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

Gracias, hay quórum.

Por tanto, señorías, si les parece pasamos al primer punto del orden del día: lectura y aprobación del acta anterior.
¿Tenemos alguna duda?
¿La damos por aprobada?
Muy bien.

Preguntes

La senyora presidenta:

Aprobada el acta de la reunión anterior, el primer punto del orden del día, pasamos al punto número dos.

Pregunta número 353 al conseller de Sanidad, en este caso está la secretaria autonómica para dar respuesta a las preguntas, sobre la supresión del servicio de lactancia materna en la Marina Baixa, formulada por la diputada, en este caso, Marina Albiol.
Tiene la palabra por cinco minutos.

La senyora Albiol Guzmán:

Gràcies, en primer lloc felicitar-nos perquè almenys ací en Les Corts tenim llum, no sé si a estes hores en la Conselleria de Sanitat n'hi haurà llum o no n'hi haurà llum, perquè sembla que ja no paguen ni la llum i igual l'han de tallar.

Aquesta és una pregunta sobre uns fets que van ocórrer en el mes de març, però, clar, la dinàmica de les Corts Valencianes i els (inintel·ligible) .
.
.
parlamentaris han fet que aquest tema vinga a Les Corts molts mesos després quan la situació realment ja és una altra.
Jo he de dir que no he volgut retirar la pregunta, perquè la situació no és encara la que hauria de ser per a donar un bon servei i, per tant, mantinc aquesta pregunta.

En març de 2012, la infermera de pediatria del centre de salut de l'Alfàs del Pi, que durant més d'una dècada ha coordinat el grup de lactància reunint-se amb el centre de salut totes les vesprades del primer dimecres de cada mes i que ha realitzat consultes de lactància materna a qualsevol mare o pare de l'àrea de la Marina Baixa de forma voluntària i fora del seu horari de treball o atenent un horari de consulta, però sense cita, o mitjançant el seu telèfon mòbil particular, comunica a la seua coordinadora del centre de salut que no continuarà més amb aquest projecte d'atenció a la lactància materna, ja que el servei el realitza de forma voluntària i en l'administració a ningú li interessa i ella posa el seu temps i el seu telèfon.

Quan va ocórrer açò, les mares del grup de lactància, que sabien de tot l'esforç que estava fent aquesta professional per a continuar amb aquest servei, es van mobilitzar.
Moltes mares van presentar fulls de reclamació en els diferents centres de salut de l'àrea, una reclamació donant suport a la lactància materna i una sol·licitud de recursos a aquest servei, demanant evidentment que no se deixara de prestar eixe servei en el centre de salut l'Alfàs del Pi.
També es van menejar els mitjans de comunicació, les dones es van negar a participar en el concurs de fotografia i lactància materna en recolzament a aquesta professional.
Nosaltres mateixa vam dur preguntes ací a les Corts Valencianes i amb tot aquest moviment el servei es va reprendre millorant, però sense estar encara a l'altura.

Els dies de reunió del grup de recolzament a la lactància, la infermera treballa per la vesprada i tots els dies en la seua agenda té cites per atendre els casos de lactància.
Cal dir, també, que les reclamacions van tardar dos mesos en contestar-les.

La pregunta és per què s'havia tancat aquest servei, no estaria mal que se contestara, encara que sé que s'ha représ.
Però, sobretot, estaria bé saber si van a canviar la situació actual o si les coses se van a quedar com estan, perquè realment la situació no és la idònia per a aquest servei.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Muchísimas gracias, señora Albiol.

Tiene la palabra la secretaria autonómica, señora García Reboll.

La senyora secretària autonòmica de l'Agència Valenciana de Salut:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats, bona tarda.

Senyora Marina Albiol, m'alegre que ja estiga solucionat, perquè això és senyal que quan els ciutadans reclamen una cosa que és legítima i és justa i que nosaltres, els gestors, estem per a solucionar-lo, evidentment, si es pot, immediatament es troba solució.

Tal com el conseller de Sanitat va tindre l'oportunitat d'exposar davant d'esta cambra, a través de les seues diferents iniciatives parlamentàries, en el departament de salut de Marina Baixa no s'ha suprimit el grup de suport a la lactància materna.
Els responsables del departament de salut l'única cosa que han plantejat ha sigut la reorganització de l'horari de treball a fi de millorar l'atenció dispensada a les mares lactants d'aquella zona.

Així, des del passat mes d'abril, com vosté havia dit, el centre de salut d'Alfàs del Pi, dins del programa de salut infantil, en el qual s'enquadra el mencionat grup, no sols ha incrementat l'horari destinat a l'atenció de les mares lactants, que continua reunint-se regularment una vegada al mes, sinó que a més a més ha instaurat una hora diària de dedicació exclusiva i individualitzada a cada una de les mares que ho sol·liciten.
La dita activitat la continua assumint el persona d'infermeria pediàtrica.
I quant als objectius assistencials dels programes s'han mantingut els mateixos que es van definir en el seu origen: potenciar esta pràctica, oferir suport emocional, social i institucional a les mares lactants i resoldre els dubtes que es puguen plantejar.

D'altra banda, vull destacar també que el grup de suport continua oferint els seus servicis no sols al centre de salut d'Alfàs del Pi sinó també a altres centres assistencials del departament, com Tomás Ortuño, el Racó de Loix, la cala de Benidorm o el centre de salut integral L'almàssera de Tonda.
Reitere que en tots estos centres una vegada a la setmana el personal sanitari promou tallers de suport a la lactància materna i estimulació infantil en què participen mares de tota la comarca de la Marina Baixa.

M'agradaria també destacar que la direcció d'este departament de salut recolza des de fa temps iniciatives de promoció de la lactància i, com a exemple d'això, cal recordar la concentració de suport a la lactància materna que va organitzar el centre Alfàs del Pi, precisament, en 2011.

Per tant, senyories, les mares lactants de la Marina Baixa no sols tenen una major atenció, ja que s'ha incrementat en una hora mensual la reunió amb el grup de mares sinó que a més disfruten d'una millor atenció al realitzar-se la consulta, no sols a nivell grupal sinó també de manera individualitzada, com els hi he explicat.

La Conselleria de Sanitat, senyoria, sempre ha recolzat i va a continuar recolzant la lactància materna per ser una font de salut per al xiquet i per a la mare.
I la posada en marxa en 2010 del primer banc de llet materna d'esta comunitat, concretament en l'hospital La Fe de València, avala esta informació i denota l'interés per promoure este tipus de pràctiques, així com la sol·licitud de més de cinc hospitals públics i dos centres de salut per a ser acreditats per l'OMS i l'Unicef com a hospital IHAN, Iniciativa per a la humanització de l'assistència al naixement i la lactància, del qual l'hospital de Vila-real, l'hospital de la Plana, està ja molt avançat en fase d'autoavaluació.
Per la qual cosa és requisit indispensable aplicar el decàleg de bones pràctiques de la lactància materna.

Moltes gràcies.

I, sí, senyora Albiol, tenim llum a la Conselleria de Sanitat, no l'hem deixat de tindre en tot el matí.

La senyora presidenta:

Muchísimas gracias.

Tiene la palabra la señora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Sí.
Gràcies.

Em sembla que en altres conselleries no està igual el tema, han tallat la llum semblava que en Benestar Social, en Justícia.
I vosaltres, en Conselleria de Sanitat, hi havia una amenaça que els funcionaris no pujaren en l'ascensor perquè probablement anaven a tallar la llum al llarg del matí pels impagaments de la conselleria.
Però, bé, m'alegre que a hores d'ara encara hi haja llum.

La situació actual no és exactament la que vosté ens ha definit.
El servei continua estant en la corda fluixa.
La infermera de pediatria del centre de salut de l'Alfàs del Pi atén qualsevol persona en la comarca en horari de consulta.
Però allò que va començar sent cites exclusives per atendre els casos de lactància, que vosté ha dit que hi havia una hora al dia, això ja no és així, ja no és una hora exclusiva per a lactància materna.
Ara això ja ha canviat i això no s'està produint així.
Per tant, vostés al principi, aquest servei va estar en perill, se va arribar a eliminar; la mobilització, la pressió social va fer que el servei continuarà.
El servei va continuar, se suposa que amb unes millores com aquesta, però que en realitat a hores d'ara això tampoc és així.

Nosaltres, des d'Esquerra Unida, el que reclamem realment és que hi haja realment un recolzament a la lactància materna i que se millore i molt en el cas d'aquesta comarca, de la Marina Baixa.
Estem parlant que la infermera que atén aquestos casos continue utilitzant el seu telèfon mòbil per a les consultes, el seu particular, que era una de les queixes que teníem des del principi.
A més, cal recordar que no hi ha sala de lactància en el centre de salut de l'Alfàs del Pi, on se suposa que se dóna eixe servei.

Per tant, jo crec que hi ha moltíssimes coses que millorar.
Està bé que el servei haja continuat, però, evidentment, ja no està ni tan sols com estava en el mes d'abril quan es va reprendre.
Per tant, la nostra exigència queda ahí damunt la taula.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Esta presidencia quiere dejar constancia de que nos ha llegado, dentro de las incidencias que acaban de entregarnos, que la pregunta 353, la que su señoría acaba de formular y defender, había sido retirada, la 353.
Sí, sí, la tenemos aquí.
(Remors) Vale, perfecto, ha sido una confusión de la mesa.

Seguimos.
Tiene la palabra la señora secretaria.

La senyora secretària autonòmica de l'Agència Valenciana de Salut:

Gràcies, senyora presidenta.

Només contestar-li a la senyora Albiol que la seua font d'informació no dubte que siga la correcta per a vosté però jo, com comprendrà, la meua font d'informació és el gerent, el màxim representant de la sanitat en eixe departament.
I precisament aquest matí, per si de cas hi havia alguna novetat mentre ens vam preparar la pregunta, tot i que estem centrant-nos en el mes d'abril, em diu el gerent del departament, el senyor José Antonio Viudas, que «todos los días hay una hora de atención a madres lactantes para la enfermera de pediatría en la consulta en horario de programa de salud infantil, por lo que hemos aumentado el servicio, dedicando todos los tiempos de consulta de enfermería para la lactancia materna para solventar los problemas que puedan surgir, apoyar a las madres, etcétera, etcétera».

Gracias.

La senyora presidenta:

Muchísimas gracias, señora García Reboll.

La pregunta número 362 ha sido retirada.

Pasamos a la pegunta 364, que se realiza sobre el centro de salud de Oriola y El Rabaloche, formulada por la diputada Marina Albiol.
Tiene la palabra por cinco minutos, señora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Després d'haver-se publicat en el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana la resolució de la Direcció General de Règim Econòmic de la Sanitat per la qual es renuncia a la celebració del contracte de l'expedient de licitació 175/2011, construcció del centre de salut Oriola 1, El Rabaloche, li preguntem: quin és el motiu pel qual la conselleria renuncia a la construcció d'aquest centre de salut?

Gràcies.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Albiol.

Tiene la palabra, señora García Reboll.

La senyora secretària autonòmica de l'Agència Valenciana de Salut:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Senyora Albiol, la Conselleria de Sanitat no ha renunciat a construir el centre de salut d'Oriola 1, El Rabaloche, sinó que s'ha vist condicionada a posposar la seua realització.
Quan existisca disponibilitat pressupostària per a cometre infraestructures continuarem amb el projecte.
No obstant això, mentre este moment arriba, s'han pres alternatives per a respondre a les necessitats assistencials que són la nostra prioritat.

Com el conseller de Sanitat ha destacat, cada vegada que les seues senyories li han formulat alguna petició sobre este tema, la Conselleria de Sanitat està realitzant un esforç de contenció del gasto que ens ha portat entre altres coses a prioritzar aquelles infraestructures sanitàries que considerem més urgents o que es troben en un avançat estat de desenrotllament.
Al contrari, aquelles obres que es troben en fase de licitació del projecte d'obra o en les que a penes s'ha avançat en el seu desenrotllament, han quedat posposades fins que l'estabilitat pressupostària permeta abordar-les, sense comprometre la sostenibilitat del sistema de salut valencià.

Encara que en estos moments no puga concretar la data de realització d'esta obra, sí voldria destacar que el Consell manté el seu compromís d'abordar-la com més prompte millor, contemplant totes les possibilitats plantejades i triant la més avantatjosa per al conjunt de la Generalitat valenciana i, per descomptat, del mateix municipi i els seus ciutadans.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Muchísimas gracias.

Tiene la palabra la señora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Moltes gràcies.

En la pràctica sí han renunciat a la construcció d'aquest centre de salut.
En la pràctica han renunciat, primer, perquè ja li he dit que va aparéixer en el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana la resolució per la qual renunciava a la celebració del contracte de l'expedient de licitació d'aquest centre de salut, però també perquè el conseller ens va contestar a una pregunta escrita en la qual deia que és impossible concretar una data.
Per tant, si ja han renunciat a la celebració del contracte, si damunt ens diuen que no tenen data, però sobretot si damunt no apareix el centre de salut en els pressupostos d'enguany, jo crec que en la pràctica és una renúncia a construir aquest centre de salut.

I, mire, jo no sé si vosté ho sap, però jo vaig a recordar-li-ho, perquè ens ho diuen pràcticament cada setmana, cada vegada que parlem amb algú d'aquesta ciutat, d'Oriola, ens diuen quin és el periple pel que han hagut de passar els usuaris d'aquest centre de salut.

Mire, en 2004, els van prometre la construcció d'un nou centre de salut, perquè l'anterior tenia uns problemes d'estructura.
Això en l'any 2004.
En 2005 es van haver de traslladar a un local comercial, que es deia la colchonería, amb unes condicions realment nefastes.
No sols això.
Després de la colchonería se'n van haver d'anar a uns barracons.
.
.
-això en l'any 2009- a uns barracons que estaven en unes condicions absolutament deplorables per a l'atenció sanitària i que, evidentment, són ja el súmmum de la precarietat en sanitat.
No garantixen unes mínimes condicions per a tindre una assistència sanitària de qualitat.
Estan en barracons, vull dir, estan sent atesos en barracons directament.

I a açò, cal sumar totes les promeses i més promeses per part de la conselleria quant a aquest centre de salut, no sols per part de la conselleria, és que la senyora Lorente va dir que en maig de 2010, en maig de 2010 es posaria la primera pedra del nou centre de salut.
Encara estem esperant, encara estem esperant.

I no sols això, si és que damunt en els pressupostos.
.
.
, que ja sabem que els pressupostos són la gran mentida, però ho sabem nosaltres.
La ciutadania no ho sap.
La ciutadania veu que n'hi ha una partida en l'any 2010 de 100.
000 euros i pensen que van a començar a construir un centre de salut!
I, després, arriba l'any 2011 i torna a estar eixa partida de 100.
000 euros, i la gent pensa que és que els pressupostos, doncs bé, si ahí posa una quantitat, és que van a construir alguna cosa.
Però resulta després que és mentida.
Aquests pressupostos són una gran mentida i que vostés els utilitzen per a enganyar a la gent, perquè la gent es confie i es pense que van a construir un centre de salut, quan en realitat no van a construir-lo, almenys, en molts mesos a la vista, en molts.

Però açò no és allò greu, que és molt greu, és molt greu, però no és el més greu.
El més greu és que a tres setmanes, a tres setmanes de les eleccions municipals i autonòmiques van publicar la licitació de la construcció de la demandada infraestructura.
A tres setmanes van publicar eixa licitació.
I em pareix absolutament lamentable i em pareix que vostés estan enganyant la gent d'Orihuela i estan fent electoralisme pur i dur, pur i dur.

Porten des de l'any 2004 en un periple de la colchonería als barracons sense saber què passarà en el seu centre de salut.
Però tres setmanes abans de les eleccions, ahí sí, ahí trauen vostés eixa licitació, que després evidentment s'ha paralitzat i que després no van a construir, però a tres setmanes trauen eixa licitació perquè la gent pense que «mira, ara sí que van a fer el centre de salut».
Això és enganyar la gent per vots, per vots.
Perquè si no, ja m'explicarà vosté per què van traure eixa licitació, perquè evidentment la situació econòmica ja era la mateixa.
La situació econòmica quan vostés van traure eixa licitació a tres setmanes de les eleccions, a tres setmanes, ja era la mateixa.
Afortunadament, la gent d'Orihuela ja no se deixa enganyar.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Muchísimas gracias, señora Albiol.

Tiene la palabra la señora García Reboll.

La senyora secretària autonòmica de l'Agència Valenciana de Salut:

Gràcies, presidenta.

Senyora Albiol, el que vosté diu que el conseller va dir que no era possible, però que es renunciava, em remet a les preguntes 286/2012 d'Esquerra Unida, emesa per.
.
.
crec que vosté mateixa, i la 11.
205 del Grup Parlamentari Compromís, en la qual el conseller va donar resposta en els mateixos termes que jo li he donat avui, «la conselleria no ha renunciado a la construcción del centro de salud», encara que lògicament no podem donar data.

Mire, el que segur que no es farà és si en els pressupostos no és reflectix.
La nostra intenció quan posem una partida pressupostària en els pressupostos -no sé si l'any que ve tindrem per a Rabaloche- la nostra intenció és que es faja.
L'única forma que no es farà, és que no estiga en els pressupostos.
Eixe és requisit indispensable, la qual cosa no vol dir que estant en els pressupostos, puguem fer-ho a final d'any.
Eixa és l'evidència.

Però.
.
.
, que no està el què?
Enguany estava en els pressupostos.
Nosaltres quan posem una partida pressupostària, igual que el centre de Peníscola, Onda, Benalua, el que hem fet és no enganyar la gent i eixir publicat en DOCV que no anava ni tan sols a licitar-se, que se parava el concurs, perquè no hi havia partida pressupostària.

Per tant, el que vosté diu «barracons», nosaltres li diem mòduls prefabricats, i són absolutament dignes quan ho són per a altres coses.
Per exemple, en altres hospitals, quan hi ha hagut un problema d'infraestructures, perquè nosaltres ens dediquem al (inintel·ligible) .
.
.
de la sanitat i, ara, per a obra, no n'hi ha diners, estan els mòduls prefabricats, els nostres professionals no ens han manifestat en cap moment que estiguen incòmodes; tot el contrari, reunixen tots els requisits.

I si en estos moments l'ajuntament.
.
.
, que per cert, ha dit que va a fer-se també, no sé quina intencionalitat de vots hi haurà també, però l'altre dia la tinent d'alcalde de l'ajuntament va dir en premsa que «el Consell convertirá los antiguos juzgados en un centro de salud», quan això no ha eixit del despatx d'un grup de persones que ens dediquem a la gestió, però també és un ajuntament que diu que va a fer-se una cosa, que siga en una situació o en una altra, no ho sé, però també és realitat que un polític diu alguna cosa que no està en absolut tancat.

Doncs bé, eixos mòduls prefabricats o barracons, com vosté diu, estan funcionant perfectament.
Els ciutadans tenen una solució.
Els professionals estan treballant amb perfectes condicions, amb calefacció i aire condicionat quan fa falta, i si hem de canviar eixos mòduls prefabricats no és perquè els mòduls no complisquen els requisits, és perquè el mateix ajuntament ens ha dit que necessita ampliar l'ajuntament i hem d'eixir del costat.
Perquè, mentrestant, l'assistència s'està donant.

I li assegure que no està en la intenció de ningú enganyar els ciutadans, ni molt menys.
Quan nosaltres diem que volem fer un centre de salut és perquè considerem, primera, que és necessari i, segona, que els ciutadans ho demanen.

La situació no és la mateixa d'aleshores, vosté ho sap, ningú de nosaltres tenia la mateixa situació a casa, ningú dels ciutadans d'esta comunitat, per tant, el que abans es podia fer, ara no es pot fer.
Si en el 2004 es va prometre i durant el temps no s'ha pogut fer, també hi han altres centres i altres prioritats.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Muchísimas gracias.

Formulada la pregunta, pasamos a la número 370, que pregunta sobre el futuro hospital de la Vall d'Uixó, formulada por el diputado Juan Ignacio Subías, del Grupo Parlamentario Socialista.

Tiene usted la palabra, señor Subías.

El senyor Subías Ruiz de Villa:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señora García, buenas tardes.

Señoras, señores diputados.

Mal día hoy para venir a una comisión de sanidad, habiendo presentado los presupuestos esta mañana, señora secretaria general.

En fin, teniendo en cuenta que el futuro hospital de la Vall d'Uixó lleva presupuestado más de seis años y que a día de hoy todavía no se ha iniciado sus obras, ¿cuándo prevé la conselleria que pueda iniciarse dichas obras y entrar en funcionamiento?
Y, ¿qué características tendrá dicho centro?

Gracias.

La senyora presidenta:

Muchísimas gracias.

Tiene la palabra para contestar la señora García Reboll.

La senyora secretària autonòmica de l'Agència Valenciana de Salut:

Gracias, presidenta.

Buenas tardes, señor Subías.

Tal y como ha venido reiterando el conseller de Sanidad en los últimos meses, el actual contexto socioeconómico ha obligado al Consell a realizar un fuerte reajuste en sus previsiones, como hemos visto también, en el centro de salud de Rabaloche.
Este reajuste ha marcado el actual ejercicio económico y va a marcar también el próximo, como usted bien ha dicho.

Dicho reajuste nos ha obligado a replanificar todas las obras que teníamos pendientes, entre ellas, la del hospital de la Vall d'Uixó.

En las actuales circunstancias, a los poderes públicos se nos exige que apliquemos políticas de austeridad y, por tanto, control del gasto público.
Sanidad no ha quedado exenta en absoluto de esta obligación, por eso hemos tenido que modificar nuestra política de infraestructuras, dejando paralizados algunos proyectos que veníamos presupuestando en ejercicios anteriores.

No obstante, el compromiso del Consell es cumplir con lo comprometido, pero evidentemente se hará cuando la recuperación económica de nuestra comunidad sea una realidad.
Mientras tanto, es absolutamente imposible concretar la fecha de dicha obra.

Gracias.

La senyora presidenta:

Muchísimas gracias.

Señor Subías, tiene la palabra.

El senyor Subías Ruiz de Villa:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señora García, la verdad es que toda la argumentación que voy a hacer ahora casi da igual después de lo que usted ha dicho, sinceramente.
Pero, mire, sí que quiero decir una serie de cosas.

Hace tiempo que venimos denunciando el déficit de camas hospitalarias (so d'un telèfon mòbil) de la Comunidad Valenciana; de hecho, como usted muy bien sabe, tenemos dos camas públicas por mil habitantes frente a tres camas públicas del estado.
Ustedes lo suelen justificar con la cirugía de corta estancia, la cirugía ambulatoria, la hospitalización de día, la domiciliaria, pero, como usted muy bien sabe, esto, que a nosotros nos parece bien.
.
.
, pero evidentemente se hace en todas las comunidades y se hace en cualquier país.

Le quiero recordar que acaba de aparecer un informe de Eurostat que indicaba que somos -la Comunidad Valenciana- la región de Europa con menor número de camas hospitalarias.

Después de este pequeño preámbulo, decir que el hospital de Vall d'Uixó, como usted muy bien sabe, porque, entre otras cosas, es de esta provincia, está ubicado en el departamento de la Plana, que tiene un único hospital, el hospital de la Plana, de Villarreal, 250 camas para casi 200.
000 habitantes, una ratio de 1,3 camas por mil habitantes, absolutamente insuficiente para las necesidades del departamento.

Desde hace más de diez años, diez años, existe un compromiso del Partido Popular de realizar este hospital.
Ustedes, en cada ocasión que se acercaban por la Vall d'Uixó, hablaban del hospital como una realidad.

El hospital lleva presupuestándose más de seis años, es verdad, hasta el 2012, que no lo presupuestaron, ya en el 2012.
Y en el 2013, estoy seguro que se conoce usted los presupuestos, pero tampoco lo vuelven a presupuestar.

Previamente a las elecciones, es decir, hace un año, ustedes ya no lo presupuestan, octubre de 2011.
Pero unos meses antes, muy pocos meses antes, y antes de las elecciones, aparecieron por la Vall d'Uixó, enseñaron una maqueta y les dijeron a los ciudadanos: «Aquí está el hospital».
Pusieron un cartel en un sitio allí, pusieron un cartel enorme donde dijeron: «Aquí está el hospital».
El cartel les costó 55.
000 euros.
No han puesto ustedes ni una sola piedra.

Mire, esto, les guste o no les guste, es un engaño a los ciudadanos y, además, es un fraude electoral.
Porque ir pocos días antes de unas elecciones, enseñar una maqueta y decir: «Aquí está el hospital» y, después, si te he visto no me acuerdo, pues, ¿qué quiere que le diga?

Recuerdo que cada vez que venía un presupuesto del conseller de turno y decía, «y este año empezaremos el hospital» de la Vall d'Uixó, de Onteniente, de Benidorm, también dijeron en un momento determinado uno en Alicante, el de Peñíscola.
Nada de nada.

Ahora hablan ustedes de las circunstancias económicas.
Pero, mire, las circunstancias económicas.
.
.
, no llevamos diez años con estas circunstancias económicas.
Luego lo que no ha habido es una voluntad, lo que ha habido es simplemente una promesa política no cumplida, lo cual es un engaño, porque no se puede decir a los ciudadanos y que los ciudadanos crean que se va a hacer algo que ustedes saben durante todo ese tiempo que no se va a hacer.

Pero, ¿sabe por qué?
Porque ustedes no han priorizado a pesar de lo que digan en sanidad, porque han tenido otras prioridades, porque han despilfarrado, porque se han gastado lo que no tenían en lo que no debían en lugar de realizar gasto social y productivo.

A pesar de todo eso, ya sé por lo que usted ha dicho que no van a hacer el hospital este año y hay que decírselo a los ciudadanos.
No se va a hacer el hospital en el 2012, ni en el 2013, y a saber cuándo.
Esa es su idea, no la nuestra evidentemente, pero esa es su idea y lo tienen que decir.

Pero yo le pido, como representante de la conselleria, que inicien este hospital, a pesar de todo, en el año 2013 y le pido además, porque eso sí que lo podrán hacer, porque cuando se hace algo habrá una planificación, le pido que me diga: ¿cuándo cree usted que pueden empezar?
¿Qué características tendrá el hospital -número de camas, personal, servicios médicos, quirúrgicos, centrales, de urgencias-?
¿Qué prestaciones va a dar a los ciudadanos este hospital?
No puede ser un minihospital, como han dicho en algunas ocasiones, con 30 camas, tal.
Esto no es serio.
Es evidente que es un nuevo engaño y que es insuficiente para las necesidades de la población.

Les pido que hablen con claridad, que cumplan.
Les recuerdo que fueron ustedes los que fueron a Vall d'Uixó, los que enseñaron.
.
.
pocos meses antes, enseñaron una maqueta y dijeron: «Aquí está».
¿Dónde estará la maqueta?
Lo que sí está es el cartel.

Y les pido, evidentemente, insisto, que lo comiencen en el 2013 y que expliquen con claridad el modelo de hospital que quieren hacer en Vall d'Uixó.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Muchísimas gracias, señor Subías.

Para contestar, tiene la palabra.

La senyora secretària autonòmica de l'Agència Valenciana de Salut:

Gracias, presidenta.

Señor Subías, a la razón antes aducida, habría que añadir otros factores colaterales que condicionan su construcción, y estos son dos.

Lo primero, la dotación del suelo para su construcción.
La futura parcela donde se ubicará el centro depende de la aprobación del plan especial de la urbanización y edificación del sector Muntanyeta-Fosaret, que en la actualidad está recurrido ante la jurisdicción contencioso-administrativa en fase de conclusiones.

Por otro lado, y ya desde el punto de vista técnico, que es en lo que más cómoda me encuentro, un análisis de los indicadores de actividad y calidad de la zona no justifican en modo alguno que dicha obra se priorice respecto a otras, lo cual no quiere decir que no se vaya a hacer el hospital de la Vall d'Uixó.
Quiere decir que, en el 2013, con el presupuesto que tenemos, priorizaremos, y es obligación de los gestores públicos hacer el mejor dinero y optimizar hasta el último céntimo del dinero público.
Y le aseguro que, en la actualidad, el hospital de la Vall d'Uixó, con los indicadores que tiene el hospital de la Plana, en absoluto es una prioridad para esta conselleria.

Mire, en el año 2009, la Generalitat valenciana invirtió 8.
302.
800 euros en la ampliación de más de 60 habitaciones nuevas en el hospital de la Plana que, como usted bien sabe, es el hospital cabecera de ese departamento de salud.

En estos momentos, el índice de ocupación del hospital de la Plana se mantiene en 79,8%.
Como usted bien sabe, fue uno de los primeros hospitales que permitió la optimización de camas después del verano, pudiendo mantener camas cerradas sin utilizar.
Por lo tanto, visto lo visto, ha bajado el número de urgencias.
Como todos ustedes saben, seguro que no les pilla de nuevo, ha bajado la población de la Comunidad Valenciana.

Por lo tanto, si yo tuviera un solo céntimo para invertir en los presupuestos en el año 2013, le aseguro, señor Subías, que tenemos otras muchas prioridades, no para nosotros, para los ciudadanos de la Comunidad Valenciana.

Gracias.

La senyora presidenta:

Muchísimas gracias.

Pasamos a la pregunta 371, que también la realiza el señor Subías, que dice, «pregunta sobre el concurso de teleoperadores de los CICU, formulada el señor Subías, del Grupo Parlamentario Socialista.

Tiene usted cinco minutos.

El senyor Subías Ruiz de Villa:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señora secretaria, permítame que haga un comentario.
Sus prioridades son tan pocas que para el año que viene no han presupuestado ni un solo hospital, ni un solo hospital nuevo, y centros de salud nuevos han presupuestado dos para toda la Comunidad Valenciana, dos nuevos centros.
Esas son sus prioridades por lo que está diciendo.

En fin, ¿cómo valora la conselleria las consecuencias de la anulación del concurso de adjudicación de teleoperadores de los CICU y, en su lugar, poner en marcha la recepción de llamadas de una plataforma telemática a través del 112?

Gracias.

La senyora presidenta:

Muchísimas gracias.

Tiene la palabra la señora García Reboll.

La senyora secretària autonòmica de l'Agència Valenciana de Salut:

Gracias, presidenta.

Señor Subías, hace apenas unos meses, concretamente el pasado 16 de mayo, en una sesión del pleno de esta cámara, el conseller de Sanitat tuvo la oportunidad de contestar ampliamente a todas las dudas que había suscitado los cambios que la Conselleria de Sanidad tenía previstos realizar con los CICU y, en concreto, en su sistema telefónico.

Meses después, y aprovechando esta comparecencia, voy a dar cuenta, no solo del estado actual de este proyecto, sino que también voy a reiterar los motivos que adujeron para explicar esta medida.

En primer lugar, quiero resaltar que la integración el 112 del servicio de atención telefónica a las urgencias y emergencias sanitarias responde a criterios de gestión y, en concreto, de racionalización de los recursos públicos.

El Consell se ha propuesto mejorar el tiempo de respuesta en cada intervención, y para ello ha decidido integrar en un único número los dos sistemas de atención telefónica las urgencias y emergencias con que hoy cuenta La Generalitat.

La finalidad de esta medida es mejorar, por tanto, la eficiencia y calidad del servicio.

Nos sumamos, de esta forma, a países de la Unión Europea y comunidades autónomas como: Madrid, Castilla-León, Castilla-La Mancha, Extremadura, Murcia o La Rioja, que han seguido esta misma línea de actuación con anterioridad.

Evidentemente, esta iniciativa, además de mejorar la eficacia del servicio, va a permitir un ahorro a las arcas de La Generalitat, pues al racionalizar el uso de los recursos públicos vamos a reducir los costes.

En cuanto al estado de la situación del proyecto, en estos momentos estamos trabajando, junto con la Conselleria de Gobernación, en la integración de ambos servicios.

El grupo de trabajo que lidera este proyecto, y del que forman parte técnicos de Sanidad y de Gobernación, se haya en una fase de transición que va a culminar el próximo mes de marzo de 2013.

Por esas fechas, si las previsiones se mantienen, todas las llamadas de urgencia y emergencia sanitarias realizadas por ciudadanos de esta comunidad serán atendidas por el Centro de Coordinación de Emergencias de La Eliana, centro dependiente de la Conselleria de Gobernación y en el que, como sabe, se ubica el 112.

En concreto, se está trabajando en la integración de los sistemas de información CoordCom, de Gobernación, con el Cordex de Sanidad.

Una vez se haya realizado esta integración técnica, se iniciará a lo largo del primer trimestre de 2013 un proceso de formación de las teleoperadoras del 112 que van a dar este servicio.

Una vez culmine ese proceso que -como antes indiqué- prevemos para marzo de 2013, la integración será una realidad.

El servicio telefónico centralizará todas las llamadas pasando a trabajar de forma coordinada los CICU de la Conselleria de Sanidad.

En este punto, debe destacar que la integración no debe suscitar duda alguna entre los valencianos, pues cabe recordar que el 112 Comunidad Valenciana cuenta con una certificación, AENOR, y, desde el año 2002, con el certificado ISO, el primer 112 de toda España en recibirlo.
Estos certificados avalan la calidad del servicio que se viene prestando.

Por tanto, señoría, le reitero que esta iniciativa busca mejorar la eficiencia con que gestionamos los recursos públicos procurando, eso sí, que esto no repercuta en la calidad del servicio prestado.
Esto lo vamos a lograr gracias a la optimización del servicio de atención telefónica al ciudadano, que exista hasta el momento.

La integración de los dos sistemas aludidos va a permitir no solo acabar con las duplicidades actuales, sino también mejorar el tiempo de respuesta, y, por tanto, nuestra capacidad para movilizar los recursos existenciales ante una urgencia o una emergencia sanitaria.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:heÂ«

Muchísimas gracias.

Tiene la palabra el señor Subías.

El senyor Subías Ruiz de Villa:

Muchas gracias.

Señora García, mire, una de las facetas que ha de tener una atención sanitaria integral, evidentemente, es la atención de urgencias y emergencias a los diversos niveles: hospitalario; de atención primaria, tanto en el centro de salud como en el domicilio; o la atención de urgencia y emergencia donde se requiera, en el domicilio, vía urbana, interurbana o en situaciones de catástrofes.
Para todo ello hacen falta recursos a todos los niveles, tanto humanos como materiales como de transporte adecuado.

Ante estos recursos humanos -que comento-, además del personal médico, enfermería, auxiliares, celadores, conductores, etcétera, hay unas personas preparadas, receptoras de llamadas ante una urgencia, que sean capaces de discernir, de informar y de distribuir adecuadamente para una gestión eficaz de la urgencia: los teleoperadores.

Desde hace unos quince años, en el Centro de Información y Coordinación de Urgencias Sanitarias están trabajando médicos coordinadores, locutores y teleoperadores en estrecha colaboración.
¿Qué gestionan?
La emergencia extrahospitalaria; el transporte urgente no asistido; el transporte interhospitalario; la visita médica domiciliaria fuera del horario de atención continuada; la consulta médica; el código ictus; la alerta hemodinámica; la labor al recibir la llamada; clasificarla; dar respuesta protocolizada; asignar recursos y hacer seguimiento hasta su finalización.

Una central como la que les describo debe de gestionar las llamadas, por lo que la figura del teleoperador o la teleoperadora es la puerta de entrada al sistema y, sin duda, tiene un papel muy importante.

Este planteamiento -que comento-, y que ha ido desarrollando progresivamente, ha demostrado la evidencia científica de buen funcionamiento.

Pues, bien, ante la anulación del concurso de adjudicación de teleoperadores de los CICU y la posible puesta en marcha -como usted comenta- de la respuesta a través de la plataforma telemática 112, quisiera recordar que los teleoperadores tienen que recibir la llamada, abrir una incidencia en la aplicación informática Codex, recoger la máxima información en el mínimo tiempo manejando un árbol de decisiones con preguntas y datos para que el sistema otorgue la respuesta adecuada en cada caso.
Las fichas son fichas más complejas de las que se pueden rellenar en el 112 como ficha sanitaria, y fichas, además, que terminan siendo también un documento legal ante cualquier tipo de reclamación.

De la exactitud y la rapidez de la información dependerá en gran parte el resultado final del proceso, dado que uno de los objetivos debe ser el disminuir al máximo el tiempo de respuesta -como usted comentaba-.
Así mismo, los teleoperadores efectúan otro tipo de ayudas, por protocolo, cuando la información inicial es incompleta, u otras a petición del médico coordinador cuando se acumulan muchos servicios a la vez.

Mire, en once meses, solamente en un CICU, en el de Castellón, por ejemplo, se recibieron, en once meses del año pasado, casi 142.
000 llamadas y se realizaron 352.
000.
¿Cómo podrá un médico y un locutor o locutora, que serán los únicos que estarán físicamente en el CICU, resolver las llamadas y rellamadas en un accidente grave, pues los teleoperadores desaparecen de dicho espacio?
Llamar a la Guardia Civil, bomberos, médicos más próximos, recibir información de los equipos asistenciales SAMU, llamar a hospitales.
¿Cómo se puede hacer si el teleoperador está en otro espacio físico?
¿Cómo se puede hacer el seguimiento?
¿Cómo se coordinará si a la vez hay otras emergencias ordinarias?
En la actualidad, al estar en el mismo espacio, teleoperadora y teleoperadora, con una indicación comunica inmediatamente y sabe, además, cuándo el médico está libre o no está libre en ese sitio.
¿Cómo lo va hacer alguien que está en otro lugar?

No hace falta ser muy perspicaz para entender que habrá problemas de comunicación, y en emergencias los problemas de comunicación originan costes sanitarios, y no me refiero a costes ecológicos.

Hay cartas de los profesionales de los CICU que indican que no se sentirán corresponsables de esa situación, pues estos cambios van a producir un claro deterioro del servicio con consecuencias para los usuarios.
Insisto, esto es una carta, por ejemplo, de profesionales de los CICU.

Quisiera recordar, también, que en los CICU los teleoperadores realizan función de información a otros niveles: farmacias de guardia, horarios de centros de salud.
.
.
, en fin, información normal.

Por todo ello, insisto, los profesionales opinan que los teleoperadores deben de estar en los CICU y no en el 112, pues, si no, será muy difícil desarrollar la gestión de emergencia sanitaria con un mínimo de calidad.
Y el planteamiento que propone la conselleria provoca múltiples situaciones de riesgo para los pacientes.

Por todo ello, le pido que escuchen, que rectifiquen y que siga el CICU trabajando de forma integral y unitaria y que paralicen esta separación y esta desestructuración que provocaría una serie de consecuencias que ninguno -seguro- queremos.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:heÂ«

Muchísimas gracias, señor Subías.

Tiene la palabra.
.
.

La senyora secretària autonòmica de l'Agència Valenciana de Salut:

Gracias, señora presidenta.

Vamos a ver, evidentemente se nota que usted es médico, está perfectamente informado, no solo representa a un partido político, sino que como médico ha descrito perfectamente la situación.
Es cierto que nos consta que hay algún profesional que desconfía de la medida.
Si bien -me reitero- existen otras comunidades autónomas en que esto ha sucedido y no ha pasado absolutamente nada.

Lo que tampoco tiene ningún sentido -y se lo digo por experiencia como usuaria- es que uno llame al 061 -donde se llamaba antes-, te tomen unos datos con un sistema informático y, luego, te trasladen.
.
.
o, al revés, perdón, que llames al 112, te tomen los datos y, luego, te pasen con el 061, te vuelven a tomar los mismos datos para conseguir el mismo objetivo.

Las teleoperadoras, señor Subías, no van a desaparecer.
Lo que desaparecerá será la señora con nombres y apellidos, probablemente, de la empresa que actualmente sirve a Sanidad.
Pero el 112 va a englobar, va a evitar las duplicidades, va a optimizar los recursos, y en vez de tener dos concursos para emergencias, uno, para emergencias civiles, y, otro, para sanitarias, lo que hará es un servicio perfectamente acreditado y cualificado en normas de calidad, va a asumir todo el servicio que es Gobernación.

Insisto, los sistemas de información Cordex de Sanidad -que usted también ha descrito- y que, efectivamente, es nuestra gran fortaleza, se va a integrar -de hecho, hay un grupo de trabajo en el cual informáticos están formando parte de él-, el sistema Cordex se va a integrar en el sistema CoordCom, y, desde el sistema CoordCom se invocará al sistema Cordex con todas las preguntas que quedarán registradas, de la misma forma y con la misma seguridad para los profesionales de ahora.

Si bien es cierto, aunque lo hemos intentado, las teleoperadoras que hoy en día están en la empresa que sirve a Sanidad van a desaparecer, por desgracia, porque no es el mismo objeto de contrato.
Pasarán a realizarlo las del 112 que, por supuesto, podrán ampliar su plantilla en base a las necesidades.

En definitiva, los ciudadanos tienen una solución, que le aseguro que va a ser la mejor posible, y lo único que consiste es una gestión del cambio y ganar la confianza de sus profesionales que hoy tienen las dudas.

Gracias.

La senyora presidenta:heÂ«

Muchísimas gracias.

Pasamos a la pregunta 372, que dice, «pregunta sobre los servicios sin médico de los SAMU, formulada por el diputado señor Subías».

Tiene la palabra, señor Subías.

El senyor Subías Ruiz de Villa:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señora secretaria, señora García.

Desde hace tiempo se han producido denuncias sobre que las SAMU en la comunidad, pero básicamente en la provincia de Valencia, han realizado servicios sin médico.

¿Qué razones puede justificar tal situación y qué decisiones ha tomado ante estas circunstancias, si es que se ha tomado alguna decisión?

Gracias.

La senyora presidenta:heÂ«

Muchas gracias, señor Subías.

Tiene la palabra la señora García.

La senyora secretària autonòmica de l'Agència Valenciana de Salut:

Gracias, presidenta.

Señor Subías, en relación a la situación que describe en su pregunta, lo primero que debo indicar es que la sustitución del personal de los servicios de emergencia sanitaria se realiza sin ninguna incidencia en las categorías de enfermero SAMU y conductor camillero.
No obstante, en la categoría del médico SAMU la conselleria tiene dificultades de carácter coyuntural a la hora de realizar alguna sustitución.
Esto, señorías, es debido a la ausencia de candidatos de esta categoría profesional en la bolsa de trabajo de instituciones sanitarias de la Conselleria de Sanidad.

Lógicamente, cuando se produce una urgencia o una emergencia sanitaria, la actividad asistencial se organiza del modo más eficiente posible, activándose inmediatamente aquellas unidades SAMU que se hallan más próximas al lugar del incidente.

En el caso hipotético de que la unidad a movilizar no cuente en ese momento con el facultativo, el médico coordinador del Centro de Información y Coordinación de Urgencias, CICU, de acuerdo con los protocolos establecidos al efecto y en función de las características de cada caso, puede movilizar, si es necesario, un médico de atención primaria de cualquier centro de salud de la zona perfectamente cualificado.

En este sentido, debo recordar que todos los departamentos de salud cuentan, como mínimo, con una unidad de soporte vital avanzada completa, medicalizada por tanto; dos, que los CICU pueden movilizar, además, otros recursos asistenciales como los soportes vitales básicos que también podrían ser medicalizados en caso de necesidad con personal sanitario de los centros de salud; y, por último, que este tipo de profesional de atención primaria está plenamente capacitado -como he mencionado antes- para atender cualquier urgencia o emergencia sanitaria.

Al respecto, quisiera recordar a su señoría que el Real decreto 836/2012, de 25 de mayo, en el que se regulan las características técnicas, el equipamiento sanitario y la dotación de personal de los vehículos de transporte sanitario en carretera dentro del Sistema Nacional de Salud, establece dos requisitos básicos que han de cumplir todas las comunidades autónomas: que las ambulancias asistenciales de clase C, es decir, los soportes vitales avanzados, deben contar, al menos, con un conductor que esté en posesión del título de Formación Profesional de Técnico en Emergencias Sanitarias y un enfermero que ostente el título universitario de Diplomado en Enfermería o título de grado que habilite para el ejercicio de la profesión regulada de enfermería.
Así mismo, esta norma indica, también, que cuando la asistencia a prestar lo requiera deberá contar con un médico que esté en posesión del título universitario de licenciado en Medicina o título de grado que habilite para el ejercicio de la profesión regulada de médico.

Por tanto, señoría, en la Comunidad Valenciana estamos cumpliendo estrictamente con lo estipulado en la normativa nacional.
No obstante, debo reconocer que nuestra normativa autonómica supera estos requisitos mínimos previendo una dotación para los soportes vitales avanzados de un médico SAMU, un enfermero, un conductor camillero SAMU.
Por desgracia, la falta de profesionales de esta categoría en bolsa de trabajo de la conselleria nos impide en momentos puntuales realizar las sustituciones, y, por tanto, cubrir la dotación del personal que prevé nuestra normativa autonómica.

Sin embargo, quiero dejar muy claro que la prestación de la atención urgente extrahospitalaria en nuestra comunidad en ningún caso queda desatendida o retrasada por la falta coyuntural de un facultativo en las unidades SAMU.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:heÂ«

Muchísimas gracias.

Señor Subías, tiene usted la palabra.

El senyor Subías Ruiz de Villa:

Muchas gracias, señora secretaria.

Mire, sin duda, la atención de urgencia y emergencia forma parte de una de las áreas asistenciales importantes dentro del sistema sanitario.
Como he comentado en otras ocasiones, es fundamental la dotación de medios humanos y materiales.

La urgencia hospitalaria tiene problemas estructurales, problemas funcionales y problemas de personal que, en muchas ocasiones, lleva a retrasos a la hora de atender al paciente, al excesivo tiempo dentro de la propia urgencia, y muchas veces el excesivo tiempo hasta que se le da una cama hospitalaria cuando eso ocurre.

La urgencia extrahospitalaria, además de los problemas de personal y estructurales, tiene el problema de falta de medios técnicos, en ocasiones, que si los hubiere podrían solucionar más problemas en la propia urgencia y evitar derivaciones al hospital -muchas veces- que no serían necesarias si tuvieran esos recursos.

Por fin, la atención de urgencia y emergencia tanto -como he dicho antes- en vías urbanas, interurbanas, domiciliarias o en la atención ante catástrofe, pues ahí es donde juega uno de los papeles las SAMU, evidentemente.

Las SAMU suelen actuar ante situaciones vitales, y, por lo tanto, es fundamental: que haya una información adecuada para poder hacerlo; que la actuación se produzca en el menor tiempo posible, pues dependerá de este menor tiempo y de esta atención, y la rapidez en la misma, el pronóstico del paciente; que el vehículo tenga el material apropiado, lógicamente, para este tipo de atenciones; y el personal suficiente y preparado.

Señora secretaria, si cuando llega una urgencia a emergencias, se llega sin médico, vamos a retrasar lógicamente mucho la atención en un momento determinado, aunque se busque otra solución intentando llamar a otro sitio, intentando tal.
Luego, por tanto, este tipo de situaciones no debieran de producirse.

El tema, insisto, a mí me parece un tema peliagudo, me parece un tema complejo, me parece un tema que hay que abordar.
Yo he recibido de las tres provincias, pero básicamente quejas de la provincia de Valencia y del área metropolitana de Valencia, y no… ni una, ni dos, ni tres.

Hace unos días, estaba en una reunión donde personal de la SAMU me volvió a comentar este tipo de problemas.
Mire, problemas (inintel·ligible) …, en primer lugar, para el paciente, por las razones que le he dicho, porque ante una urgencia vital, si la atención no la realiza el personal adecuado, el médico que tiene que realizarla con la preparación para este tipo de situaciones, pues el resto del personal que puede estar allí puede verse sobrepasado con las consiguientes consecuencias.

En segundo lugar, el propio personal que tiene que atender en estas circunstancias, trabajar sin el médico correspondiente, tiene mayor presión, lógicamente y trabaja en una situación de estrés superior por esta superación, por estas situaciones que tienen que vivir.

Las razones…, usted ha explicado algunas de las razones, es decir, es falta de personal.
Pero, claro, además de falta de personal en algunos momentos…, bueno, usted ha dicho que no tienen en la bolsa para poder sustituir y tal, ¿eh?
, falta de personal, de hecho, en ocasiones han hecho que médicos tengan que cubrir horarios, dentro, en la SAMU por encima de su horario normal.
Lo que pasa es que eso hay que pagarlo aparte y, después de meses, y meses y meses sin cobrar, hubo un momento en que dijeron que «basta ya», también.

Además de la falta de personal, además del déficit y tal, además hubo un impago durante bastantes meses al personal de las SAMU.
Y esto fue así, esto fue así durante meses.

Comprenderán que una SAMU sin médico, yo entiendo que no es presentable, y difícilmente puede cumplir con la misión que tiene de servicios sanitarios de urgencias y de estas características.

Además usted ha tocado otro tema, que es verdad, que es el Real decreto 836/2012, sobre características de equipamiento y dotación de personal de vehículos de transporte sanitario.
Yo creo que el tema se complica, efectivamente, con este real decreto.

Es más, cuando habla del transporte asistencial -no digo el no asistencial, el asistencial- y dividen en soporte vital básico y soporte vital avanzado, resulta que en el vital básico únicamente pone como condición un conductor con título de formación de técnico en emergencia sanitaria y, como ayudante, otro conductor, otra persona de las mismas características.
Ya es dudoso que ahí no debiera haber, como mínimo, personal de enfermería, según mi criterio.

Y en el soporte vital avanzado, un conductor, un enfermero y, cuando se requiera, un médico.
A mí me parece que esta discrecionalidad no tiene sentido, ya que en el soporte vital básico, la mayor parte de las ocasiones… -va a hacer falta en el soporte vital avanzado, perdón-, va a hacer falta el personal médico.

Una SAMU no puede salir sin médico; si no, no es SAMU.
Y si no se toman las decisiones pertinentes, puede haber consecuencias, y seguro que todos las queremos evitar.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Muchísimas gracias, señor Subías.

Señora García Reboll, tiene usted la palabra.

La senyora secretària autonòmica de l'Agència Valenciana de Salut:

Gracias, presidenta.

Señor Subías, está en su derecho de discrepar de un real decreto a nivel estatal, pero es lo que pone y es lo que pone.
No obstante, reitero que nuestra legislación autonómica superaba con creces estos parámetros, y nosotros sí decimos que haya un médico SAMU, probablemente, porque coincidamos en eso con usted.

No tenemos falta de personal.
El personal es el adecuado.
Lo que tenemos es falta de sustitutos cuando una de estas personas se pone enferma.
Qué más quisiéramos nosotros, si encuentra usted…, siempre lanzamos.
.
.
, aunque por desgracia en estos momentos, ya lo encontraríamos probablemente, pero qué más quisiéramos nosotros que tener gente formada que estuviera disponible en el caso de una sustitución por la causa que fuera.
No lo fue así.
Es cierto que hubo una demora en el pago, porque la fórmula legislativa para poder pagar a estas personas cuando hacían…, se extralimitaba.
Usted sabe que no disponen de guardias las personas del servicio SAMU y, por lo tanto, tenían que pagárseles por jornadas, jornadas que excedían, y que se tenían que reintegrar de una forma diferente.

El problema del reintegro fue única y exclusivamente motivos jurídicos.
Es cierto que llegaron a una situación muy delicada en la que en cuanto se dispuso de la fórmula legal para poderlo solucionar, se les reintegró lo que se llama un resarcimiento.
Insisto, no es falta de personal.

Insisto, nuestra legislación económica supera con creces, porque los valencianos consideramos que así tenía que ser en su día, pero no estaríamos obligados a hacerlo.
No obstante, quédese usted absolutamente tranquilo, porque mientras podamos y tengamos sustitutos, nuestras SAMU saldrán con un médico.
Si bien, insisto, que cuando la situación lo requiera se puede perfectamente activar el médico de atención primaria más próximo.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Muchísimas gracias.

Pasamos a la pregunta número 374 sobre la actualización del listado de medicamentos, formulada por la diputada Mónica Oltra, del Grupo Parlamentario Compromís.

Tiene la palabra, señora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyora secretària autonòmica, en realitat esta pregunta demanava la valoració del conseller de Sanitat, que òbviament no està entre nosaltres hui, però, en qualsevol cas, jo vull saber la valoració del Consell i del conseller de Sanitat al voltant del que ha vingut a anomenar-se el «medicamentazo» o l'eufemisme que han utilitzat vostés de l'actualització del llistat de medicaments que queden exclosos de la prestació farmacèutica en el Sistema Nacional de Salut.

Estic referint-me en concret al que ha segut l'exclusió de medicaments, per exemple, perquè afecten malalties menors, que crec que és molt preocupant, estic referint-me a la gran quantitat de retalls que han patit els usuaris en la prestació farmacèutica.

I m'agradaria saber quina valoració fan, més enllà de la resposta que me van donar per escrit quan jo vaig fer esta pregunta per escrit i que no responia al que jo estava preguntant, sinó que me parlaven d'una qüestió informàtica que no té res a vore amb açò.
Vull dir, no estic preguntant-li per res informàtic, no?
Aleshores, si me va a contestar això, doncs no és això.

Estic preguntant-li sobre quina valoració fan de l'impacte que té en la ciutadania que, en este moment, al seu abast, amb cobertura pública, hi haja un muntó de medicaments que no estan ja a l'abast amb cobertura pública de la ciutadania.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Oltra.

Señora García Reboll, tiene usted la palabra.

La senyora secretària autonòmica de l'Agència Valenciana de Salut:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyora Oltra, com bé vosté ha matisat al final, sí estan a l'abast, el que no estan és finançats.

El govern de la nació.
.
.
-no vaig a contestar-li en termes informàtics, ni molt menys- el govern de la nació ha actuat amb responsabilitat i visió de futur.

Senyories, el passat 1 de setembre, en desplegament de les directrius arreplegades en el Reial decret 16/2012, de mesures urgents per a garantir la sostenibilitat del Sistema Nacional de Salut, va entrar en vigor la resolució de la direcció general de cartera bàsica de serveis per la qual es procedia a l'actualització de la llista de medicaments que queden exclosos del finançament públic.

No obstant això, el Ministeri de Sanitat, Igualtat i Polítiques Socials, per a determinades patologies greus i cròniques, com el càncer o algunes síndromes, contempla excepcions.
Per tant, en determinats casos es manté el finançament públic dels mateixos fàrmacs en funció de per a què patologia estiguen destinats.

Senyoria, la revisió del nomenclàtor respon a una modernització del Vademècum dels fàrmacs finançats pel Sistema Nacional de Salut que no es revisava des de feia deu anys i que no suposa cap risc per a la salut.

Es contribuïx a aconseguir una major racionalització de la prestació farmacèutica i una major eficiència del sistema.

Esta mesura permet revisar el finançament d'una sèrie de fàrmacs de baixa utilitat terapèutica o indicats per a símptomes menors i, en el seu lloc, poder incorporar al finançament públic els medicaments més nous i amb major utilitat terapèutica que també tenen un major cost per als usuaris.
En tot cas, repetisc que afecta a fàrmacs de preus baixos per a símptomes lleus.

La prioritat és poder incorporar medicaments d'última generació d'alt impacte econòmic per a malalties greus o invalidants que sí posen en risc la vida.
Per això es deixen de finançar una sèrie de medicaments obsolets que ja no estan finançats a Europa o que tenen un valor terapèutic menor.
Açò generarà un estalvi a Espanya calculat de 458 milions d'euros; per a la Comunitat Valenciana, més de 40 milions d'euros.

La majoria de governs europeus porten anys fent revisions exhaustives dels medicaments finançats i actualitzant les prestacions farmacèutiques.

El nombre de presentacions finançades del qual s'ha revisat és prou davall de 456, si es compara amb els 20.
000 medicaments autoritzats a Espanya i pels més de 15.
000 que compten amb finançament públic.

També es tracta d'un número xicotet si es compara amb anteriors revisions del nomenclàtor.
El govern de Felipe González va desfinançar 740 fàrmacs comuns.

A pesar de les propostes de certs sectors industrials, s'ha decidit mantindre en el finançament dos grups importants de fàrmacs: analgèsics d'ús sistèmic, com l'ibuprofén i el paracetamol, i les estatines contra el colesterol.

Per tot allò que s'ha exposat, considere la mesura molt positiva i absolutament coherent.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Muchísimas gracias.

Señora Oltra, tiene usted la palabra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyora secretària autonòmica, en realitat vosté m'ha contestat amb la primera frase, «no és que no estiguen a l'abast, el que passa és que no estan finançats».
El que veig que l'abast de la seua contestació és, si me permet, molt preocupant, perquè jo no sé si vosté sap el que suposa, per exemple, viure amb 400 euros al mes.
Segurament vosté no ho sap, però podria tindre, almenys, la sensibilitat mínima d'intentar imaginar-ho.
I, aleshores, no me contestaria vosté diguent que no és que no estan a l'abast, no estan finançats.
Perquè per a una família que viu amb 400 euros no estan a l'abast, si no estan finançats.
No se poden permetre comprar-se un mucolític, un antidiarreic o un analgèsic, si no està finançat, o l'Almax.

Aleshores, a mi m'agradaria que este govern tinguera un poquet més de sensibilitat amb la gent que menys té.
Jo ja sé que és difícil per a una persona que té el seu salari imaginar-se el que és viure amb 400 euros, però ho hem d'intentar, perquè vostés governen per a tot el món, no només per al que té diners per a pagar-se els mucolítics.

I, aleshores, quan vostés diuen que açò és positiu i coherent, perquè Felipe González.
.
.
, ja no és Zapatero, ara ja no és Zapatero, ara ja és Felipe González el culpable de les seues decisions, que ja té pelendengues la cosa, eh?
Felipe González no està en este món -en el de la política vull dir- des de fa molts anys, eh?
I, ara, va i resulta que se justifica el que ha fet Rajoy pel que va fer Felipe González en el Pleistocé?
Açò, li pareix a vosté una contestació que la ciutadania puga entendre?
Vosté li sembla que si no fóra perquè açò que parlem ací no s'entera ningú, vosté podria contestar això amb la gent davant que s'ha quedat sense la cobertura sanitària sense que la gent mos tirara ací tomates?

És que la gent que no té determinats medicaments, que han desaparegut tots de la llista, segons el decret, tots els que estan indicats en el tractament de símptomes menors, el que per a vosté són símptomes menors, està tot fora!
Des de l'Almax fins a determinats mucolítics, antidiarreics, que ja no se van a dispensar finançats.
Òbviament un va a la farmàcia i ho paga.
.
.
, mire, açò és com tot, quan un té diners per a pagar, pot comprar-s'ho tot.
Si el problema és no tindre'ls, val?
I, aleshores, vostés diuen: «Símptomes menors.
» Ja, però per a la gent que usa Almax i l'utilitza tots els dies perquè li fa mal l'estómac si no, o altres protectors gàstrics, antigripals com el Codeisan, laxants, que vostés eliminen sense que a més no estiguera en el seu programa electoral!

El senyor Rajoy no es va presentar a les eleccions diguent que anava a llevar l'Almax de la cobertura de finançament sanitari públic.
No ho va fer.
No va dir que anava a fer un «medicamentazo».
No ho va fer.
Perquè a la millor la gent s'ho haguera pensat.
I vostés poden burlar-se tot el que vullguen, que vostés vénen ací a burlar-se, però és molt important el que la gent.
.
.
, (veus) -sí, vostés seguisquen, seguisquen burlant-se, que ja vorem el que se van a riure vostés- quan un se presenta a les eleccions, li ha de dir a la gent el que va a fer.
I vostés açò no ho digueren i, a més, ho aprovaren en els mesos d'estiu, amb.
.
.
, en fi, no amb nocturnitat, sinó en això que.
.
.
, exacte, amb agostitat.

Aleshores, per què no li expliquen a la gent.
.
.
o per què no s'imaginen el que per a vostés són símptomes menors, perquè tenen butxaca per a pagar-s'ho, el que és conviure amb un mal d'estómac?
El que pot tindre com a conseqüència.
.
.
, jo no sóc metge, votes sabran més d'açò, però una diarrea pot ser molt perillosa si no se tenen medicaments per a pal·liar-la.
I no només desapareix el Fortasec, sinó tots els antidiarreics que un coneix estan exclosos.

Aleshores, el que per a vostés són símptomes menors, el problema és que no són símptomes menors.
El problema és que qui té diners, s'ho podrà curar, i el que no, haurà d'aguantar-se, i això és baixar la qualitat de vida.

I a mi me pareix immoral -i acabe, senyora presidenta- que s'escude que han llevar els antidiarreics per a poder curar el càncer, que sí que posa en perill la vida de la gent.
No, en perill.
.
.
, la qualitat de vida ho posa tot, i un «medicamentazo» com este posa en perill la qualitat de vida tots els dies.

Moltíssimes gràcies.

La senyora presidenta:

Muchísimas gracias, señora Oltra.

Tiene la palabra la señora García Reboll.

La senyora secretària autonòmica de l'Agència Valenciana de Salut:

Gràcies, senyora presidenta.

No sé per què deia vosté que la gent venia a riure's.
Li assegure que jo no em ric en absolut.
(Veus) Això sí, li reitere que, com a secretària autonòmica, com a ciutadana valenciana i com a metge, considere la mesura molt positiva i absolutament coherent.

Dit això, sóc metge, especialitzada en aparell digestiu, i li assegure que ningun malalt empitjora la qualitat de vida, ni és mor, ni li pot passar res per no prendre un almax, perquè un malalt, si pot pagar-s'ho, si a un malalt li fa mal l'estómac no li donem almax, en absolut, senyora Oltra, se li dóna el medicament per l'úlcera d'estómac, per la gastritis o pel que siga, li ho assegure.

Quan alguns professionals i experts han decidit que estos medicaments són per a símptomes lleus, quant?
Quan la malaltia és lleu, perquè no és el mateix un acidesa d'estómac en un malalt sa que en un malalt que tinga un procés crònic, en estos casos sí estarà finançat, li assegure que és absolutament coherent.

Mire, jo treballe tots els dies, absolutament tots els dies pensant en el ciutadà que cobra 400 euros al mes, no en el que cobra 100.
000 euros que no té ni dret a assegurament, li ho assegure, si no està cotitzant.
Treballem sempre en eixa sensibilitat.
I precisament perquè eixa gent se mereix el millor i els impostos que paguem, encara que haja pujat l'IVA, són els mateixos, perquè la gent no pot pagar més impostos, els assegure que la caixa en què se sustenta la sanitat en el pressupost que tenim és la que tenim.
I, per tant, si incloem medicaments com els de l'hepatitis C, com els del càncer de pròstata, com el de l'esclerosi múltiple, que no estaven l'any passat, senyora Oltra, i enguany han suposat de gener a agost, han suposat la friolera de 8.
500.
000, no estaven l'any passat, comprendrà vosté que si nosaltres incorporem per als ciutadans que cobren 400 i pels que cobren més, que són malalties molt greus, molt greus, i estem parlant de paraules majors, crega'm, per a esta gent, precisament per respecte a esta gent, jo he d'obrir l'espita i desfinançar medicaments que no siguen absolutament prescindibles per la seua salut perquè hi ha altres alternatives que sí estan finançades.

Per tant, per a pagar estos 8.
500.
000 euros hem hagut de desfinançar, no nosaltres, sinó el govern de la nació, una sèrie de fàrmacs que experts sanitaris consideren que no són imprescindibles per la salut.
Sí, és possible que vullguen prendre's directament.
Però li assegure que ningun malalt amb dolor d'estómac, cobre 400 o cobre 40.
000 euros, se quedarà sense la seua medicació per a l'estómac.
Això sí, quan siguen per símptomes lleus, com és un almax, com és per a l'estrenyiment com és per les hemorroides, com és determatitis del bolquer, com és per la psoriasis quan són símptomes lleus, totes estes malalties, tots estos símptomes estan pal·liats per fàrmacs que han demostrat millor evidència científica.

Per tant, estem pensant amb el ciutadà que cobra 400 i en el que cobra 40.
000.
Governem per a tot el món, li ho assegure.
La meua obligació com a gestora pública és fer dels seus diners, dels meus, dels de tots els valencians la millor gestió.
Però no puc demanar més diners, el pressupost és el que tinc.
Per tant, si obrim l'aixeta dels nous fàrmacs que sí han demostrat evidència, que un govern de la nació ha autoritzat de forma anticipada, com és Telaprevir, Boceprevir, Abiraterone, Fingolimod, jo he d'obrir l'espita i desfinançar alguns fàrmacs, no jo, el govern.
Però si jo estiguera en el govern li assegure que ho faria també, perquè és de sentit comú, perquè el nomenclàtor és una cosa dinàmica, com fan tots els països del món.
Obcecar-se en els pressupostos que se pague tot és absolutament impossible.
Tan social és el que jo li estic dient com el que vosté està defenent.

Jo protegisc els ciutadans, vosté també.
Hi ha un món millor, però és molt més car.
Per tant, les nostres prioritats com a metges, com a gestors, han d'estar ahí, en prioritzar les coses que realment els nostres ciutadans, cobren el que cobren en la nòmina, tinguen dret a rebre.

Li assegure que hem de protegir al màxim el core de la sanitat en les malalties greus.
I el que siga més -entenguen- superficial -i no vull frivolitzar- haurem de desfinançar-ho, perquè tot no cap, no cap.

Qui li ha dit que Felipe González és el culpable?
Si jo l'he posat com a model d'algú que també ho va fer.
És a dir, el que he intentat és despolititzar este tema.
Li estic dient que siga qui siga el govern, quan hi ha un tècnic, quan hi ha una persona que recomana les coses i ho assessora, ho fa igual un president del govern, que me mereix tota la credibilitat i el respecte, com era Felipe González, com un president del govern, com és ara Mariano Rajoy.

I li torne a dir, senyora Oltra, si li fa mal l'estómac no se conforme amb l'Almax, vaja a un digestòleg que li donarà alguna cosa millor.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Muchísimas gracias.

La senyora Masip Sanchis:

Senyora presidenta, senyora presidenta.

Per al·lusions ens agradaria, si ens permet deu segons.

La senyora presidenta:

No, esta presidenta considera que no ha habido alusión, ha habido un comentario.
.
.

La senyora Masip Sanchis:

Ens agradaria només aclarir, presidenta, que en cap moment, si es fa referència a algun somriure de la senyora Martínez i meu, en cap moment eixe somriure significa burla cap a ningú.
I és important per a nosaltres que quede constància, per això li agraïm.
.
.

La senyora presidenta:

Bien, esta presidencia deja constancia de que realmente no era… ustedes estarían, se supone, haciendo su comentario, nada tenía que ver con lo que la señora Oltra estaba diciendo, porque esta presidencia entiende que nadie se ríe de una situación como la que tenemos en la actualidad.

Bien, pasamos a la pregunta 391, pregunta sobre la reforma de la interrupción voluntaria del embarazo, formulada por la diputada Mónica Oltra, del Grupo Parlamentario Compromís.

Señora Oltra, tiene usted la palabra por cinco minutos.

La senyora Oltra Jarque:

Sí.
I mire que esta és una pregunta que en principi no té contingut econòmic, veritat, com l'anterior.
Perquè, clar, posats a descatalogar, doncs podien haver-mos descatalogat la fórmula 1 i l'Àgora i haguérem tingut els fàrmacs per a hepatitis C i el càncer durant vint anys.
Perquè si són 8,5 milions, doncs en el que han costat estes dos coses, per a vint anys!
Per a vint anys!
De gener a agost.
Perquè com he sigut generosa me sobraven diners.
O siga, vint anys de fàrmacs si hagueren descatalogat unes coses tan inútils com l'Àgora i la fórmula 1.
Així que, anem a una pregunta sense contingut econòmic, que a la millor ací mos entenem millor.

I és que m'agradaria que me diguera si l'anunciada reforma del ministre de Justícia, Alberto Ruiz Gallardón, este gran extremocentro, que només s'ha quedat ja d'extremo d'ell, respecte a la interrupció voluntària de l'embaràs tindrà algun efecte sobre proves diagnòstiques prenatals, i m'agradaria que fóra absolutament sincera.

La senyora presidenta:

Muchísimas gracias.

Tiene la palabra para dar respuesta a la pregunta, la señora García Reboll.

La senyora secretària autonòmica de l'Agència Valenciana de Salut:

Gràcies, senyora presidenta.

En estos moments no és possible concretar l'efecte que provocarà en la xarxa pública valenciana l'anunci realitzat pel ministre de Justícia en la Comissió de Justícia del Congrés el passat mes de gener sobre les interrupcions voluntàries d'embaràs.
En el cas que es produïsca un canvi normatiu, la Conselleria de Sanitat va a aplicar-ho, com no pot ser d'una altra forma, procurant mantindre la qualitat de l'atenció dispensada i preservant en tot moment el dret de les gestants a ser informada de les alternatives de tractament que es puga disposar en cada cas.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Muchísimas gracias.

Señora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Sí, a mi m'agradaria que vosté concretara una resposta, i és que si finalment, perquè sembla que en el Codi penal, en la reforma del Codi penal el senyor Gallardón no ha inclòs la reforma anunciada de la interrupció voluntària de l'embaràs, feliçment, eh, perquè quan més tarden a aplicar-la molt millor.
I ara diu que ho farà en la modificació de la Llei de salut sexual i interrupció voluntària de l'embaràs.

A mi m'agradaria que vosté se comprometera ací, davant de totes les dones valencianes, que no pensen utilitzar eixa nova normativa arcaica, de l'Edat Mitjana, que ens situa una altra vegada en la part més fosca, que farà que aquelles que puguen anar-se'n, com abans se n'anaven a Londres, podran interrompre l'embaràs i aquelles que no hauran de carregar amb el que vinga.
En fi, tot açò que ha anunciat el senyor Gallardón, que ens vol dur una altra vegada aleshores a l'Edat Mitjana, en una mà, en l'altra mà lleva les ajudes a la dependència en el govern del qual forma part.

M'agradaria que vosté se comprometera que en el servei de salut a la nostra comunitat no s'alteraran les proves diagnòstiques.
Perquè, com vostés, tots els seus camins conduïxen a la retallada, a mi no m'agradaria pensar que ací a més, com se va a canviar una legislació atacant una llibertat de les dones, a més a més se diga, total com aneu a haver de tindre el que vinga, perquè ja no podreu interrompre l'embaràs per malformacions del fetus, perquè això ja estarà prohibit i penalitzat pel Codi penal, doncs per què voleu fer-vos l'amniocentesi si isca el que isca ho heu de parir igual.
Val?

Perquè açò és al que olora la política del Partit Popular, que fa, com dic, no està fent economia, està fent ideologia, val?
I quan Gallardón diu que les dones no podran interrompre el seu embaràs en cas de malformacions fetals, jo vull saber si vostés van a mantindre les proves prenatals.
O això serà l'excusa per a eliminar les proves prenatals.
I vull a més saber-ho una a una.
Quines proves llevarien vostés, si van a llevar l'amniocentesi, si van a llevar la Doppler, si van a llevar el pliegue nucal, totes estes proves que se fan durant el diagnòstic prenatal, si van a mantindre's tal com estan.
I si van a seguir els criteris mèdics de l'amniocentesi per a determinats casos d'embarassos de risc, depenent de l'edat, depenent de com hagen eixit altres proves, depenent de com haja eixit la prova de plec nucal.
Tot això jo vull que vosté diga ací hui que no s'alterarà malgrat que Gallardón ho duga a terme i el Congrés dels Diputats, amb el vot de la dreta i d'aquells que mos volen dur enrere en la història, aproven una modificació de la interrupció voluntària de l'embaràs que atempte contra la llibertat de les dones.

Si això el Partit Popular ho fa, les proves prenatals seguiran igual, sí o no?
Totes les proves prenatals?
Eliminaran proves amb l'excusa d'estalviar-se diners perquè total.
.
.
?
I la que puga que vaja al metge privat i se pague si vol la prova prenatal o si vol una amniocentesi, i la que no que se fastidie.
Això és el que van vostés a aprovar?

Jo vull que vosté se pronuncie clarament sobre açò, i que ho diga hui ací, i que conste en el Diari de Sessions.
No, no anem a canviar les proves prenatals.
No anem a retallar-les.
Òbviament si eixen proves prenatals més noves, menys invasives i en una analítica de sang se pot detectar una síndrome de Down, com sembla ser que ja fan a Alemanya, això ho incorporarem.

Me referisc si no van a tindre menys, a menys sempre podem anar.
Vostés pensen retallar les proves prenatals si Gallardón perpetra l'atemptat contra la llibertat de les dones de tornar enrere en la legislació d'interrupció voluntària de l'embaràs, sí o no?
I si és que sí, quines proves pensen eliminar per a, no només estalviar-se diners, sinó per a atemptar contra la llibertat de les dones?

I m'agradaria que fóra clara en açò i que conste en el Diari de Sessions.

La senyora presidenta:

Muy bien.
Muchas gracias, señora Oltra.

La senyora secretària autonòmica de l'Agència Valenciana de Salut:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyora Oltra, em sap greu però se n'anirà prou decebuda, perquè jo a l'únic que em comprometré és a complir la llei.

No obstant això, jo no sé si plourà la setmana que ve, senyora Oltra, no ho sé.
Jo sé el que ha dit el senyor Gallardón, però no sé el que passarà la setmana que ve.
I qui diu la setmana que ve, diu d'ací dos anys, tres anys, cinc anys, jo què sé.

La Conselleria de Sanitat fins aleshores, que és l'únic que m'importa en estos moments, té establerts diversos documents i guies basades en l'evidència científica i en la pràctica que determinen els controls prenatals recomanats d'acord amb la legislació vigent.

En el cas que es produïra un canvi normatiu, la Conselleria de Sanitat va a aplicar-ho, com no pot ser d'una altra manera.
Mentrestant, no patisca, la llei del supòsit de l'avortament continua exactament en vigor.

I només un comentari, de veritat que no és un sarcasme, el plec nucal no és més que una medició d'una simple ecografia, no és una prova excepcional.
(Veus)

La senyora presidenta:

Señora Oltra, por favor.

La senyora secretària autonòmica de l'Agència Valenciana de Salut:

Senyora Oltra, com anem a llevar les ecografies en un embaràs!

La senyora presidenta:

Señora Oltra, por favor, escuche.

La senyora secretària autonòmica de l'Agència Valenciana de Salut:

I el diagnòstic de síndrome de Down no és fa a Alemanya, al seu voltant, mitjançant un FISH es pot fer el diagnòstic de síndrome de Down en unes anàlisis, la qual cosa no vol dir que es faça perquè el cost és molt alt i l'amniocentesi dóna més informació.
Però quan és necessari és un FISCH i se determina una cromosomapatia.

Mentrestant la Conselleria de Sanitat continuarà amb tots els documents basats en l'evidència científica, que són els que estan en vigor, complint la normativa vigent.
Ho sent molt, però no trauran ningun altre compromís, més que anem a complir la llei.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Muchísimas gracias.

Pasamos a la pregunta 395, sobre la cobertura sanitaria a los mayores de veintiséis años sin cotización, formulada por el diputado Francesc Xavier Ferri Fayos, del Grupo Parlamentario Compromís.

Tiene la palabra por cinco minutos.

El senyor Ferri Fayos:

Sí, moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyora secretària autonòmica.

La pregunta té a vore amb una intervenció que va tindre el senyor conseller en un ple d'estes Corts a una altra pregunta que li vaig realitzar.

Sé que han canviat les condicions, però de tota manera li la faré i vosté me contesta el que siga, i després ja debatem sobre la resta.
Perquè sí que hi ha algunes coses m'interessen.

La pregunta és: quantes targetes SIP s'han enviat de forma automàtica als valencianes i les valencianes majors de vint-i-sis anys per a evitar que es queden sense cobertura sanitària?

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

Tiene la palabra, señora secretaria.

La senyora secretària autonòmica de l'Agència Valenciana de Salut:

Gracias, señora presidenta.

Senyor Ferri, per a respondre a la seua pregunta vaig a remetre'm a la literalitat de l'article 5, apartat 1, del Reial decret 1.
192/2012, de 3 d'agost, en el qual es regula la condició d'assegurat i beneficiari, que, com sap, determina qui pot ostentar en el nostre país estes condicions.

Com sap la seua senyoria, la dita norma entra en vigor el passat 4 d'agost i en el precepte al qual al·ludix s'indica de forma explícita que les persones majors de vint-i-sis anys que residisquen a Espanya, no sols espanyols, sinó amb residència legal, i que a la data abans indicada disposaren de targeta sanitària individual com a beneficiària d'una persona assegurada, veurien reconeguda la seva condició d'assegurat de forma automàtica, d'ofici.
El dit reconeixement seria realitzat per l'INSS, per l'institut de seguretat social o, si és el cas, per l'Institut Nacional de la Marina, i òbviament després de comprovar que l'assegurat no té ingressos superiors a cent mil euros en el còmput anual ni cobertura obligatòria de la prestació sanitària per altra via.

Per tant, la Conselleria de Sanitat no s'ha vist en la necessitat d'expedir a este col·lectiu targeta sanitària alguna, atés que les condicions que ja tenien continuen sent vàlides.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Muchísimas gracias.

Tiene la palabra el señor Ferri.

El senyor Ferri Fayos:

Moltes gràcies.

La pregunta ve a col·lació de l'entrevista que va fer el senyor conseller en què dia que les targetes sanitàries a totes aquestes persones que no compliren els requisits.
.
.
, no, les que sí que compliren els requisits, perquè no la tenien pel que fóra, se'ls enviaria de forma automàtica.

La qüestió és que al final s'ha inventat un nou mecanisme per part de la conselleria, que és a través d'una pàgina web -que, per cert, amb un procediment prou millorable-, en què després d'emplenar les teus dades, et diu si tens o no tens dret a la cobertura sanitària.
Si et diuen que no tens dret, has d'acudir als centres de salut i tramitar-la en base que no tens els recursos necessaris.
Per tant, el web no està funcionant massa bé.
Si complixes els requisits, has d'anar encara així a un centre de salut.

De totes maneres, continua sense ser el que va dir el senyor conseller en aquell moment, que es faria de forma automàtica.
I, bé.
.
.
I a més, el conseller en aquell moment em va dir a mi alarmista, perquè dia que tot el món estaria cobert.
I de fet, el ministeri va haver de rectificar amb posterioritat la llei -vosté m'ha dit que va ser el 3 d'agost el decret-, després de la presentació d'aquesta pregunta.

I ho va fer perquè, tal i com li vaig dir en el Ple, en la sessió del 6 de juny, segons la redacció original del decret, les persones majors de vint-i-sis anys sense cotització no tenien cobertura.
I el decret es va modificar després.
I a mi em van dir alarmista per tot això.

Però, bé, ja que vostés no han enviat les targetes automàticament, sí que tinc una sèrie de preguntes que m'agradaria que em responguera, si pot ser.
Per exemple, a quantes incidències ha hagut de fer front la Conselleria de Sanitat, quan el mecanisme diu que una persona amb menys de 100.
000 euros d'ingressos no té cobertura sanitària.
La següent pregunta que m'agradaria que em responguera és com s'han solucionat aquestes incidències.
I, per últim, què passa amb els que volen obtindre la targeta sanitària europea i l'han vist denegada.

Res més.

La senyora presidenta:

Muchísimas gracias.

Señora secretaria autonómica.

La senyora secretària autonòmica de l'Agència Valenciana de Salut:

Gràcies, senyor Ferri.

Jo comprenc que la complexitat del reial decret d'assegurament fa malentendre algunes coses, dos grans coses.
Una, no vol dir que els que cobren més de 100.
000 euros no tinguen dret a assegurament.
Tenen dret a assegurament a Espanya tots els espanyols i residents amb permís de residència legal i situacions especials, com són exiliats, tracta de sers humans, menors de díhuit anys, embarassades, part i postpart, sempre i quan no tinguen ingressos de més de.
.
.
És a dir, tots aquells que cotitzen a la Seguretat Social i complisquen estos requisits, tenen assegurament.

Ara bé, aquells que no complisquen això i cobren més de 100.
000 euros, no tenen assegurament, perquè tenen suficient diners com per a pagar-se el seu assegurament.
Aleshores, si un espanyol cobra més de 100.
000 euros i està cotitzant, té assegurament, o un estranger amb residència legal.
Això per banda de 100.
000 euros.

Per una altra banda, no ha canviat res.
El reial decret d'assegurament, al principi, quan es deia que no seria beneficiari els majors de vint-i-sis anys, literalment es deia: «Serà beneficiari el menor de vint-i-sis anys», la qual cosa no vol dir el contrari.

Què és el que ha canviat en estos moments?
Que la persona major de vint-i-sis anys, que, per desgràcia, no té faena, a més a més, i que està en casa, deixa de ser beneficiari de la seua família, passa a ser un assegurat propi.
És a dir, la seua targeta SIP que ja tenia com a beneficiari de son pare o de sa mare, o de qui fóra, m'és igual, deixa de ser un beneficiari, passa a tindre assegurament propi.
Eixa és l'única diferència.

Tots aquells que abans de l'entrada en vigor del 4 d'agost tingueren eixa condició, no necessiten justificar res.
De forma automàtica continuen sent ja.
Canvia, en compte de beneficiari, ara vosté ja és un assegurat.
Ja no depén de son pare, depén de vosté mateix.
Al no tindre recursos, no hi ha cap problema, perquè és espanyol o residència legal.

Ara bé, tot aquells que complisquen vint-i-sis anys a partir de l'entrada en vigor del reial decret del 4 d'agost, sí tenen estos requisits i no tenen ingressos, hauran d'anar a demanar la seua targeta com a assegurat, perquè abans no sabíem la seua situació.
Però la data, el tall està en el 4 d'agost.
Tots els d'abans, d'ofici, de forma automàtica.
Tots els nous, han de justificar.
.
.
, han de demanar la seua targeta d'assegurament.

No canvia res, en absolut.
L'únic que hem fet és encasellar a cada u en el seu lloc, però no ha canviat res.
Ni ningú ens ha fet canviar d'opinió ni s'ha rectificat res.
Els majors de vint-i-sis anys, extrapoleu vosté a les divorciades, inclús divorciades.
Tenen exactament el mateix dret si tenen una pensió del seu exmarit, o exdona, en este cas.
No ha canviat res, senyor Ferri, en absolut.
L'únic que han canviat són els criteris a partir de la data de tall del 4 d'agost.

Espere haver-li-ho aclarit, si és que encara tenia algun dubte.
I si no, li demane excuses per haver segut tan explícita.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Muchísimas gracias.

Señorías, la pregunta número 396 ha sido retirada.

Por lo tanto, habiendo cumplido con el orden del día, se levanta la sesión.

(S'alça la reunió a les 17 hores i 57 minuts)