Obres%20P%C3%BAbliques%162695.03.12%20macro.html





Comissió d'Obres Públiques i Transports realitzada el dia 12 de març de 2013.
Comença la reunió a les 10 hores i 34 minuts.
Presideix el diputat senyor Rafael Ferraro Sebastiá.
Reunió número 15.

El senyor president:

Bon dia, senyores i senyors diputats.

Anem a donar començament a la Comissió d'Obres Públiques i Transports convocada per al dia de hui.

En primer lloc, la senyora secretària en funcions passarà llista per tal de comprovar si n'hi ha quòrum.
Procedisca.

(La secretària passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

La senyora secretària:

Hi ha quòrum, senyor president.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora secretària.

Anem a passar al primer punt de l'ordre del dia: lectura i aprovació, si procedix, de l'acta de la reunió anterior.
Les seues senyories tenen, com sempre, l'acta en la seua carpeta.
Si no n'hi ha ninguna observació a fer, la donem aprovada per unanimitat.
Moltes gràcies.
Queda aprovada per unanimitat.

Elecció del secretari o secretària de la comissió

El senyor president:

Passem al punt 1 bis, que és elecció de secretari o secretària, donat que la secretària actual ha presentat la seua renúncia.
Anem a passar a la votació.
(Veus) El senyor vicepresident farà el paper de secretari en funcions per a anomenar a les senyores i senyors diputats.

Senyories, anem a començar la votació.
Comença la votació.
Senyor.
.
.

(El vicepresident crida per ordre alfabètic les diputades i els diputats perquè depositen la papereta en l'urna)

Anem a procedir a l'escrutini.

(El president fa l'escrutini)

Senyories, finalitzat l'escrutini, 9 vots en blanc i 5 vots a favor de la il·lustre senyora diputada Ana Besalduch Besalduch.
Li pregue que vinga a l'estrada i prenga possessió del seu càrrec, desitjant-li tota classe de ventures.
(Pausa)

(La diputada elegida ocupa el seu lloc)

Proposició no de llei sobre l'inici de l'execució de la plataforma ferroviària del trajecte entre Vandellós i la LAV Madrid-Barcelona, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 43.
027, BOC número 132)

El senyor president:

Continuem amb el següent punt de l'ordre del dia, que és presa en consideració de la Proposició no de llei sobre l'inici de l'execució de la plataforma ferroviària del trajecte entre Vandellós i la LAV Madrid-Barcelona, presentada pel Grup Parlamentari Compromís.

A esta proposició no de llei el mateix grup Compromís ha presentat una esmena de substitució.
Per tant, és l'esmena de substitució la que defensarà el senyor Pañella en este cas, i sobre la qual tenim de centrar-mos en el debat.
De totes formes, vosté mateix llegirà l'esmena, senyor Pañella.

Té vosté la paraula per a defensar la seua proposta.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, senyor president.

En principi, vaig a motivar l'esmena.
L'esmena està destinada.
.
.
, és una esmena en què se fa un canvi de redacció -i que consta lògicament, estem parlant del mateix-, per a facilitar l'acceptació per tots els grups.

Explique el motiu.
La redacció que se li dóna forma part del manifest que fa uns dies a Peníscola l'Institut Ignasi Villalonga va fer sobre això.
Manifest que, a més, va comptar públicament allí amb el recolzament de.
.
.
, també el govern valencià, manifestat en aquell moment en un discurs ardorós per la consellera, la senyora Bonig.

I, per tant, aleshores, he cregut convenient adaptar la redacció a exacte el que se dia en aquell.
.
.
, en el punt que fea referència a l'obra entre Vandellós i Tarragona per a facilitar, com dia, l'aprovació per tots els grups presents.

Dit això, senyories, entrem a la defensa del que és.
He portat, per si alguna de ses senyories no el coneix exactament, una fotografia que il·lustra el que és això, i és esta.
Esta.
.
.
(inintel·ligible) .
.
.
de ses senyories perquè la puguen vore.
Però és on es veu eixa doble via que en un moment determinat es convertix en una via única i, per tant, estrangula el que és, el que és el.
.
.
(Veus) Disculpen els que estan darrere.
És molt il·lustrativa en el sentit que il·lustra, efectivament, què és el que passa.
On en una distància, la que estem parlant, entre Vandellós i Tarragona, en este moment existix una via única.
(Veus)

Això té una història, vull dir, una història llarga.
Des de desembre de l'any 1997, que l'estudi informatiu per a la nova variant de la línia entre Vandellós i Tarragona, una via doble que s'anava a utilitzar per a 220 quilòmetres/hora, se va aprovar en juny.
.
.
, en desembre de 1997 se redacta, en juny de 1998 s'aprova.
Fins a febrer se va fer una modificació que dividia en dos subtrams al nord i al sud.
.
.
i al nord de Cambrils.
En maig de 2000, tres anys després, van començar les obres del subtram 1, amb la previsió que la línia estaria en servei l'any 2005.
Es fa.
.
.
, s'acaba el túnel de Los Rojales, i en novembre s'acaba amb la plataforma.
.
.
, amb el subtram 2.
No obstant, això estava parat a l'espera d'acabar tot el traçat.

S'aprova en 2001, en desembre, l'estudi informatiu de la connexió entre el corredor mediterrani i la línia d'alta velocitat Madrid-Barcelona, que es modificava el subtram segon, cosa que s'aprovaria en març de 2003.

En juliol de 2005 -ja portem vuit anys de l'inici-, Foment se compromet a desbloquejar aquest subtram segon fins a Vila-seca i licita les obres de la plataforma i desbloqueja aleshores el que és la connexió entre la línia d'alta velocitat Madrid-Barcelona i adjudica les obres a partir d'octubre de 2006.
La promesa en aquell moment era que el 2011 estaria tot el corredor funcionant.

En gener de 2011 s'avança i es publica l'adjudicació de la instal·lació de les vies -mentrestant.
.
.
-, de les vies i.
.
.
, l'electrificació i el ramal fins Tarragona.
Mentrestant, el túnel, que ja he mencionat, té de modificar-se perquè no respon a les noves normes de seguretat que se van imposar per la Unió Europea a partir de l'accident que hi va haver en el túnel de Montblanc.
Per tant, en no posar-lo després de tants anys en funcionament, s'ha de modificar.

Això.
.
.
, bé, com hem dit, i és en 2012 quan se seguixen les adjudicacions en els últims 50 quilòmetres.
Ahí el que va fer el ministeri és una subrogació d'un projecte que portava en marxa des de l'any 2004.

I, per tant, com hem dit, bé, doncs estem.
.
.
, és una història d'haver-nos privat.
.
.
Perquè, clar, nosaltres estem parlant d'una obra entre Vandellós i Tarragona, però que afecta, particularment, a tot el País Valencià, a les comunicacions amb el País Valencià, perquè nosaltres, com a entitat exportadora que som, realment les comunicacions.
.
.
, la comunicació amb Europa passa indubtablement per Catalunya i passa obligatòriament pel coll de botella que tenim entre Vandellós i Tarragona.

Això forma part també d'un projecte més important, és la potenciació del que és l'Euram, l'euroregió mediterrània, on el projecte a més no només ha de ser el de la doble via, sinó se projecta l'ample europeu mitjançant el que s'anomena últimament el tercer fil, o siga, la utilització simultània, o de la mateix via, tant en l'ample ibèric com en l'ample europeu.

Per tant, eixa situació en este moment mos afecta molt negativament; molt negativament en el sentit que totes les persones interessades en la comunicació estan exigint l'acabament d'esta obra.
Uneix unes zones turístiques, industrials i portuàries (inintel·ligible) .
.
.
, sobretot si parlem de la connexió amb els ports a través de la intermodalitat, de tot un territori que té un dinamisme econòmic -ho podria tindre molt major, si sobretot les comunicacions foren els que toquen.

Per tant, acabar este tram en doble i instal·lar també -encara que no parla la proposta, però se centrava en este tram, en el que és el tercer fil-.
.
.
, per a unir València amb Europa, mitjançant el corredor mediterrani, és purament necessari.

Per què no s'ha fet?
Doncs s'ha fet.
.
.
O per què s'ha tardat tant en fer-se?
Per dificultats de molts tipus.
Les primeres són les dificultats tècniques, però dificultats tècniques que avui no es poden esgrimir com a determinants.
Per què?
Perquè la major dificultat, que és el túnel de Vandellós, el túnel de què he parlat, està fet.
Cal fer algunes modificacions, però això està fet.

No podem parlar que siguen grans dificultats tècniques fer el que és la xarxa elèctrica fins la subestació, ni fer el viaducte del Francolí, que també és necessari en estes zones.
Bé, això no són dificultats insalvables.
La dificultat econòmica.
La dificultat econòmica, indubtablement en la situació.
.
.
s'esgrimix en esta situació, però veem que no podem esgrimir la crisi actual quan és un projecte que ve des de l'any 1997, des de l'any 1997; que ha passat pels diversos programes d'infraestructures i que no s'ha realitzat, que ha sigut ralentitzat de manera continua.
Això econòmicament al País Valencià li ix molt negatiu.

Què passa?
Que en estes adjudicacions.
.
.
Per exemple, la factura que té per a acabar.
.
.
, el cost d'este corredor, d'este.
.
.
, són de 400 milions.
En este moment, la disposició que hi ha és de 40.
Per tant, podríem estar deu any a este ritme per a acabar estes obres.
Eixa és.
.
.
Pensem que quan, per exemple, estan destinats a la gran velocitat 4.
000 milions, 4.
000 milions, destinar els 400 que farien falta per a l'acabament este -que no parle d'este any, lògicament, però acabar ràpidament este tram-, això seria molt més fàcil que no eixos 4.
000 milions per a l'alta velocitat, que després lògicament no té la repercussió que necessita este transport.
Perquè passant per ací no únicament estem parlant del que és el transport de viatgers, la dinamització del que és el transport de viatgers, sinó també estàvem parlant de la dinamització del transport de mercaderies.
Per què?
Perquè si tenim este tram amb doble via i a més el tercer fil, que s'està demanant com una solució transitòria mentrestant no es puga fer una inversió major per al que és el corredor mediterrani, estem parlant que el corredor mediterrani existix en certa manera, amb limitacions, però existiria ja.

En este moment el corredor mediterrani té un coll de botella que no permet l'agilització ni l'increment també del pas, de les unitats, per este espai que nosaltres hem dit.

Per tant, al final quins són els condicionants que pesen?
Els condicionants polítics.
No ens enganyem, els condicionants polítics són els que ens han privat de tindre abans solucionat este tram, perquè este tram se queda, no accidentalment, se queda, no accidentalment, perquè un tram que són 150 aproximadament quilòmetres, no és accidental que se quede tants anys sense la provisió econòmica necessària per a poder-ho solucionar.
I, per tant, hem de parlar d'opcions polítiques.

Una estructura radial predominant que no veu la necessitat o que no vol impulsar les comunicacions entre el País Valencià, Catalunya, Europa, i que encara avui, en contra dels criteris de la Unió Europea, està potenciant el que és un corredor central, que seria Andalusia, Castella-la Manxa, Madrid, Aragó, Pirineu, enfront d'este.

Nosaltres pensem que agilitar açò seria donar una prioritat al corredor mediterrani.
I sempre parlem que no substituïx, no podrà ser després substituït, com ací ja teníem este, per tant, anem a fer el corredor central.
El corredor central té el rebuig de la Unió Europea i, per tant, la utilització, la potenciació (remors) d'esta doble via que portaria en el futur també des de València, que ja sé que s'està iniciant el que és el tercer fil, el tercer carril, això no seria substitutiu del corredor mediterrani.
Això està acceptat en este moment d'una manera provisional, perquè tots sabem les circumstàncies econòmiques i la impossibilitat de fer una inversió en este moment en altres coses.

Per tant, este primer pas el considerem necessari, el considerem urgent i considerem que al final és una decisió merament política, perquè ni econòmicament ni tècnica és insalvable.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Pañella.

Sí, per a què vol la paraula, senyor Giner?

El senyor Giner Giner:

Senyor president, el meu grup té intenció de plantejar-li al grup redactor d'esta PNL una possible alternativa al text, una resolució alternativa.

Per tant, esta esmena transaccional la volia fer conéixer al grup i al president.

El senyor president:

Sí, senyor Giner, anem a vore, però primer els grups hauran de fixar de posició.
Quan a vosté li toque fixar la seua posició pot oferir-li al grup proposant el que vosté estime convenient, i si, inclús, si volen vostés que suspenguem la sessió durant algun temps per arribar a algun acord, esta presidència no ficarà ningun inconvenient perquè se fiquen d'acord els grups.

El senyor Giner Giner:

Tant sols pretenia que el fet de conéixer la.
.
.

El senyor president:

El tema processal seria eixe.
Ara, si tots els grups estan d'acord que en este moment suspenguem un momentet la sessió o que vostés.
.
.
El moment processal és: intervenció dels grups i, quan vosté parle, vosté oferix la seua esmena, en este cas seria in voce.

El senyor Giner Giner:

Tant sols pretenia que, si al final s'accepta l'esmena transaccional, que hi haguera un coneixement previ.

El senyor president:

Una altra forma seria que, si als grups els pareix bé, se suspén la sessió, arribar a un acord, i seria un acord d'aprovar l'esmena transaccional o.
.
.
l'esmena d'aproximació de tots els grups, i després cada grup intervindria per tres minuts o quatre minuts per a explicar el vot.

Però, vamos, senyors, jo no tinc ningun problema.
.
.

El senyor Giner Giner:

El que la presidència estime oportú.

El senyor president:

Si vosté, senyor.
.
.
.
(Remors) Aleshores que el senyor Giner que explique la seua proposta i el senyor Pañella tindrà un torn per acceptar-la o no.

Té la paraula, senyor Giner.

El senyor Giner Giner:

Moltes gràcies, senyor president.

Des de la gratitud també als distints grups.
Creguem que és més operatiu.
Si al final el Grup de Compromís accepta esta esmena transaccional estarem parlant del que anem realment a sotmetre a votació.
I pareix que siga més coherent.

Bé, en primer lloc, el meu grup vol manifestar que hauria de tindre's en compte que el Consell de Ministres, en la reunió de l'11 de maig de 2012, ja va prendre raó de la resolució del Ministeri de Foment per la qual s'encomanava a dit la construcció de la connexió del corredor mediterrani com una línia d'alta velocitat Madrid-Barcelona-frontera francesa, Vandellós-àrea de Tarragona.

Ho dic perquè en la iniciativa que presenta en un principi Compromís evidentment plantejava en el que és el cos de la proposta resolució que s'instara el govern de l'estat a ficar en marxa d'una manera urgent les actuacions necessàries per a iniciar l'execució de la plataforma ferroviària del projecte entre Vandellós i la LAV Madrid-Barcelona.

En conseqüència, jo crec que s'han adonat que el text original de la seua PNL estava ja sobrepassat per les circumstàncies i pels fets que han ocorregut, i jo crec que ahí està el motiu pel qual el Grup Compromís s'autoesmena, planteja una nova esmena, en la qual, bàsicament, planteja que també s'inste el govern de l'estat i el Ministeri de Foment perquè s'agilite l'execució d'eixa plataforma ferroviària del trajecte Vandellós-Tarragona.

En definitiva, insistisc que eixa encomanda que es va fer en el seu moment a dit incloïa la redacció i l'aprovació de projectes que no havien sigut ja.
.
.
, que no hagueren fins a eixe moment sigut aprovats pel Ministeri de Foment; com també l'aprovació econòmica del projecte i incidències de contractes que estigueren en tramitació i les obligacions derivades del compliment dels condicionants ambientals que resulten legalment exigibles.
S'incloïa també la realització de les obres i instal·lacions necessàries per a l'execució d'eixa connexió.
Tot això ho encomanava, insistisc, el ministeri a Adif.

He d'assenyalar, senyories, que en este moment les obres estan executant-se, estan en execució.
Per tant, és evident que el que manifestava anteriorment respecte al primer text que plantejava Compromís en la seua PNL doncs estava fora de lloc o, com a mínim, sobrepassat per la pròpia realitat.

Dit això, independentment que el meu grup no compartix una filosofia que es desprén de la intervenció del senyor Pañella, quant a les dificultats o les causes que hagen estat històricament ahí impedint que esta obra es portara a cap.
.
, recorde que des de la data que ell mateixa ha assenyalat hi han hagut govern del PSOE, govern del Partit Popular, però jo crec que eixa filosofia no és la que ha estat en el substrat.
No és perquè hi ha hagut un intent, ni per un govern ni per l'altre, ni per un sentit ni per l'altre, en dinamitar una connexió d'unes comunitats que, en tot cas, són comunitats espanyoles.

I, és més, en clara contradicció amb eixa filosofia, n'hi ha un fet concret que es va produir, tan llarg com ahir mateix, en què la ministra, en Europa, va arribar a un acord, a firmar un acord, en el qual es prioritzava eixe corredor mediterrani.

Per tant, no compartim eixa filosofia, però ací anem al gra.
I el meu grup, comprenent eixa necessitat i també l'interés que suposa per a tota la Comunitat Valenciana, per al nostre regne, fer realitat eixa proposta, és per això que, senyories, senyor president, mosatros plantegem una esmena transaccional en la qual intentem deixar ben clar què és el que es pretén demanar des d'estes Corts, que és instar també el Consell, perquè a la volta inste el Ministeri de Foment, la conclusió de les obres de la variant ferroviària Vandellós-LAV Madrid-Barcelona, com també les obres d'implantació de l'ample europeu en el corredor ferroviari mediterrani, de manera que estiga al servici, i detallem, fins a Castelló i València en 2015, i fins a Alacant en 2016.

Jo crec que això delimita molt més la qüestió i crec que pot ser un text que pot concitar l'acord dels diversos grups, salvant unes dificultats que la pròpia iniciativa, al nostre juí, tenia.

I eixa és la proposta alternativa, l'esmena transaccional, que propose en nom del Grup Parlamentari Popular.

Gràcies, senyor president.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Giner.

Senyor Pañella, per a acceptar o no l'esmena in voce.

El senyor Pañella Alcàcer:

Bé, l'esmena va inclús.
.
.
plasmant un punt més enllà, però que en la meua intervenció sí que ha aparegut, el que passa és que nosaltres ens fixàvem únicament en el que és el tram Vandellós-Tarragona, el que diu Vandellós, a través de la línia d'alta velocitat, la unió per acabar amb el coll de botella.

La data que posen vostés, del 2015, amb el costoses que són les obres, me pareix una data prudent.
Per tant, en eixe aspecte cap problema.
És més, he de dir que quan s'ha parlat precisament de l'acabament d'esta obra, precisament jo he fet una referència a l'acte organitzat per l'Institut Villalonga en Peníscola fa pocs dies.
.
.
, quan es parla parlem d'estes dates, i per tant això no comporta una contradicció, sinó al revés, puntualitzar a favor del mateix que jo havia posat.

Si vostés unixen també l'obra del tercer fil, que ja està iniciada i, per tant, posen també una data, obra en la qual nosaltres ja hem dit que acceptem, perquè també accepten realment, està acceptada socialment també per totes les persones i institucions afectades, com una actuació provisional immediata, doncs en eixe aspecte no tenim cap problema.

És a dir, sí que li vull justificar, efectivament, la redacció que tenia inicialment no s'adaptava a la situació actual.
Vostés saben també, senyories, que de les propostes passa temps i ixen modificades, però a més hi havia un segon objectiu que és el que jo li he dit, el de facilitar l'aprovació, facilitar l'aprovació en el sentit que la redacció s'adaptara a allò que públicament ja s'havia donat recolzament.
Per tant, si això ho facilitava, si l'objectiu és que tots units aprovem la proposta, lògicament, si això no modifica substancialment a la baixa absolutament res del que hem dit, lògicament, jo accepte l'esmena, l'accepte perquè no modifica substancialment, puntualitza i, per tant, podia dir que inclús millora en eixe sentit el que és la proposta que Compromís ha realitzat.

No obstant, simplement, en l'escenari també de la seua exposició, senyor Giner, hi ha certes coses de les quals divergim, la qual cosa no mos lleva que puguem estar d'acord en la proposta d'acord.
És aquella que.
.
.
si hi ha hagut intent o no intent, la realitat és que mos porta que esta obra ha anat molt llarga en el temps, quan parla, i he parlat jo en la meua exposició que comença el projecte, l'estudi informatiu l'any 1997, i jo no he parlat ni de PP ni de PSOE perquè sé que ahí hi han hagut governs de tots els colors i, per tant, la responsabilitat en eixe cas la compartixen tant el PP com el PSOE en el moment que cadascun ha passat pel govern.

Aleshores, jo no havia parlat de partits, sinó parlava de govern estatal, en general.
I, per tant, tinc clar el que vosté ha dit, i en això li done tota la raó.
El que passa és que he dir que sí, que, com a mínim, haurà d'admetre que no ha estat entre les prioritats quan una obra que avui té un cost de 400 milions, ha estat ahí, dilatada en el temps, al mateix temps que altres obres de menor incidència social i econòmica a nivell de tota Espanya s'han anat promocionant.

Per tant, eixa és la meua crítica.
Com a mínim haver d'admetre que no ha estat entre les prioritats essencials dels distints governs que han passat, i que, bé, això és història.
La realitat ens porta a la situació actual.
I en esta situació, lògicament, ja ho he dit en la meua exposició, les obres estan iniciades, el que cal garantir és que la totalitat del pressupost estiga a l'abast per acabar.
Estem en 2013, dir que s'acabe en 2015, com he dit, em pareix racional, em pareix dins de les possibilitats, i per tant exigir que acabe en 2015 ens manifestem totalment d'acord i està en la línia del que ha exposat Compromís.

Per tant, dit aixina, li accepte l'esmena i, bé.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Pañella.

Crec que vosté.
.
.
, deduïsc, que vosté accepta en la seua literalitat l'esmena presentada pel Grup Parlamentari Popular.

Els pregunte als altres grups que no han pogut intervindre si estan d'acord o volen intervindre prèviament.
O votem l'esmena i després expliquen el vot.
O entren, com és natural, a fixar posició.
El que vostés vullguen.

Sí, anem a vore.
El debat de l'esmena s'ha acabat.
(Veus) Hi ha una esmena que jo pregunte, vostés han acceptat que l'esmena se debatera, per tant, (inintel·ligible) .
.
.
Ara vostés poden, o fixar posició, o dir, bé, votem, i després expliquem el vot.
Com vostés vullguen.
(Remors)

Anem a fer una cosa, senyor Pañella, anem a suspendre un minut per tal que els grups puguen conéixer-la perfectament, que la subscriguen o no, i facen el que hagen de fer.

Suspenem per un minut.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

El senyor president:

Senyories, reprenem la comissió.

Bé, finalment, ha arribat a esta taula una esmena in voce subscrita per tots els grups parlamentaris, amb la seua conformitat, que demane a la senyora secretària que la lligga.

La senyora secretària:

Gràcies, president.

«Les Corts insten el Consell que inste el Ministeri de Foment la conclusió de les obres de la variant ferroviària Vandellós-línia d'alta velocitat Madrid-Barcelona, així com les obres d'implantació de l'ample UIC en el corredor ferroviari mediterrani, de manera que estiga en servici fins a Castelló i València en 2015 i fins a Alacant en 2016.
»

El senyor president:

Senyories, anem a sotmetre a votació l'esmena presentada.
¿Vots a favor de l'esmena?
Senyories, per unanimitat, queda aprovada.

Anem a passar ara al torn d'explicació de vot.

En primer lloc, la senyora Albiol, per part del grup d'Esquerra Unida.

La senyora Albiol Guzmán:

Bé, des d'Esquerra Unida hi hem votat favorablement perquè nosaltres veiem absolutament inconcebibles, ¿no?
, les múltiples declaracions a favor del corredor mediterrani, les múltiples reivindicacions per part de govern i oposició, les jornades institucionals que se fan constantment, quan realment allò més necessari, més accessible econòmicament, és acabar amb eixe coll de botella que suposa el tram Vandellós-Tarragona, que són només.
.
.
, sols 40 quilòmetres, i realment amb això solucionaríem molts dels problemes de transport que tenim en aquestos moments i de connexió amb Europa.
I realment si acabem amb eixe coll de botella, pràcticament ja tenim el corredor mediterrani.

Una altra cosa seria el tercer carril, una altra cosa és l'alta velocitat, en què ja sabem que Esquerra Unida estem en contra d'eixa alta velocitat, però acabant amb eixe coll de botella tindríem un corredor mediterrani.
Nosaltres entenem que els anuncis dels diferents governs a l'estat han segut molts, però la voluntat ha segut molt poca, tant d'un govern com d'un altre hem tingut anuncis al 2010, al 2011, al 2013.
.
.
, però realment la voluntat, com dic, ha segut poca, esperem que aquesta proposició no de llei servixca com a toc d'atenció i s'impulsen aquestes obres.

Realment tenim un problema de transport al País Valencià i el problema bàsicament és el poc transport de mercaderies que tenim, de mercaderies per ferrocarril, i un dels grans handicaps que tenim, un dels més greus, és aquest coll de botella i, per tant, doncs, bé, esperem que se solucione, i per això hi hem votat a favor.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Albiol.

Sí, per banda del Grup Parlamentari Socialista, té la paraula el senyor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, senyor president.

Bé, nosaltres hi hem votat a favor d'una forma escèptica, ¿no?
Este coll de botella, efectivament, de Vandellós-Tarragona, (veus) el primer que cal dir és que açò no soluciona, efectivament, el corredor mediterrani, açò el que soluciona és una vergonya que estava ahí i que és un tema molt tècnic, i ací hem passat de la connexió inicial de la primera PNL de Compromís, de connectar amb la línia d'alta velocitat Madrid-Barcelona i tal, hem passat a simplement i planament solucionar el coll de botella Vandellós-Tarragona, ¿no?

Però, bé, en l'esmena d'aproximació també s'afegix els temes de quan ha d'acabar el tercer carril o el tercer fil, 2015, València ciutat; 2016, Alacant.
Nosaltres volem reiterar ací.
.
.
, volem reiterar que el tercer carril, el tercer fil ha de ser una solució provisional, no ha de ser una solució definitiva, no ha de ser una solució que el que faja siga endarrerir l'execució del corredor mediterrani, perquè el tercer carril no és el corredor mediterrani, en absolut, no és el corredor mediterrani, igual que solucionant el coll de botella Vandellós-Tarragona no tenim corredor mediterrani.
.
.
És a dir, eixe tema cal deixar-lo clar, el que acabem de fer i el que acabem de votar i el sentit del nostre vot és pegar un passet avant, i jo.
.
.
, el meu grup se congratula que per unanimitat peguem eixe passet avant, però ens queda molt, molt, per a aconseguir el corredor mediterrani, molt, ens queda moltíssim.

És a dir, en este moment ens queda tant que fins i tot el Partit Popular seguix maniobrant en Europa a favor del corredor central, seguix maniobrant en Europa a favor del corredor central, i això és aixina.
I, si no, que m'expliquen a mi per què la consellera Bonig, que tindria d'haver tancar, haver clausurat, i aixina figurava en el programa del qual jo disposava, la setmana passada el plenari de Ferrmed, al final, renuncià a assistir al plenari de Ferrmed.
Ferrmed és, com sabeu, un lobby, com saben vostés, un lobby que sí que està lluitant pel que de veritat és un corredor mediterrani, no un tercer fil ni un tercer carril, ni solucionar esta vergonya Vandellós-Tarragona, que és el que hui anem a aprovar.

Per tant, hui aprovem açò, però, repetixc, és un passet, és un passet, i el Grup Socialista té presentat en el ple de Les Corts, com a PNL d'urgència, té presentat un compromís que volem vore, volem vore el Partit Popular jugar.
.
.
-quan se duga-, jugar eixa partida, que és el compromís de dir «sí» al corredor mediterrani amb dos infraestructures, amb dos amples de via.

És a dir, el que és el corredor mediterrani, el que recolza Europa, el que el comissari europeu de transports expressa que és la solució per al problema de mercaderies i viatgers per a l'estat espanyol, i sobretot per al.
.
.
, sobretot pel que és el Mediterrani espanyol, i ahí és a on volem vore el Partit Popular.
Per tant, que el Partit Popular, amb esta esmena, que no s'apunte cap mèrit més que aquell mèrit.
.
.
, més que aquell mèrit del tercer carril o tercer fil, que ja se'l.
.
.
, li han respost l'empresarial valenciana, i li ha respost la Ford.
La Ford.
.
.
, jo vaig estar també en les jornades d'Ignasi Villalonga en Peñíscola, i la Ford va ser molt contundent, molt contundent, és a dir, molt contundent respecte a la necessitat d'un corredor mediterrani i no d'un tercer fil.
Cierval els ha contestat d'una forma molt contundent a través del seu president, i cada volta són més les empresarials.
.
.
, les organitzacions empresarials que els diuen que el tercer fil.
.
.
, que és el que hui hem aprovat per la seua proposta d'aproximació, el tercer fil ha de ser un tercer fil no definitiu, ha de ser un tercer fil que no embarranque el corredor mediterrani de veritat, i, per tant, ahí voldré vore'ls jo, ahí voldré vore'ls a vostés, al Partit Popular de la Comunitat Valenciana, ahí voldré vore jo el Partit Popular d'Espanya, ahí voldré vore jo Rajoy, ahí voldré vore jo María Dolores de Cospedal,.
.
.

El senyor president:

Senyor.
.
.
, senyor Signes,.
.
.

El senyor Signes Núñez:

.
.
.
i en eixes votacions quan vagen.
.
.

El senyor president:

.
.
.
vaja acabant.

El senyor Signes Núñez:

.
.
.
-acabe de seguida, senyor president-, quan vagen al parlament espanyol, ahí voldré vore'ls jo, i voldré vore què voten els parlamentaris, en el parlament espanyol, valencians del Partit Popular, ahí els voldré vore, i no hui, que, com acabe de dir, és un passet, un passet per a solucionar problemes, i està molt bé i me'n congratule, i me'n congratule, i me n'alegre, i m'alegre que ho hàgem aprovat per unanimitat.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Signes.

Senyories, s'ha acabat este punt.
Passem.
.
.
Estava previst canviar l'ordre del dia per tal que la senyora Martínez puguera defendre el seu punt, que era el número 4, però no està el senyor Ponce.
Llavors, (veus) continuem amb el mateix orde.
Val.
Molt bé.

Proposició no de llei sobre la realització immediata de les obres de canalització del barranc de la Parreta al terme de Benicàssim, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida (RE número 43.
174, BOC número 135)

El senyor president:

Continuem, punt número 3: presa en consideració de la Proposició no de llei sobre la realització immediata de les obres de canalització del barranc de la Parreta al terme de Benicàssim, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida.
Té la paraula per a la seua defensa la senyora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Gràcies.

El Consell va aprovar el Patricova en 2003 amb l'objectiu de garantir la seguretat dels municipis davant de les inundacions.
En setembre de 2012 va anunciar la seua intenció de revisar el Pla d'acció de prevenció de riscos d'inundació, però la veritat és que en un dècada sols s'han realitzat 4 de les 17 actuacions que hi estava implicada la Generalitat valenciana.
En Castelló únicament.
.
.
, en totes les comarques de Castelló, únicament s'ha materialitzat un 23% d'eixes actuacions del Patricova.

Dins dels plans del Patricova dependents de la Generalitat valenciana estava la canalització del barranc de la Parreta de Benicàssim.
El barranc de la Parreta de Benicàssim.
.
.
, es tracta d'un barranc que queda obstruït a l'aplegada del Quadro de Santiago i que no desemboca a la mar.
És una zona consolidada, n'hi han vivendes i va ser una zona catalogada com a inundable i, per tant, va ser inclosa en eixe.
.
.
, en el Patricova.
Quan plou i el barranc porta aigua, tota la zona queda inundada, posant en perill la seguretat dels veïns.

La canalització del barranc va ser vinculada a una actuació urbanística, a un PAI, el PAI Benicàssim Golf, que estava situat en aquesta zona inundable.
Una part del cost de l'actuació anava a càrrec de La Generalitat i una altra part a càrrec de l'agent urbanitzador.
En el 2009 es va licitar la redacció del projecte i la conselleria de medi ambient de la senyora Bonig es va comprometre a licitar les obres en 2010, però açò de repent va canviar molt quan n'hi ha una sentència del Tribunal Suprem que anul·la eixe PAI Benicàssim Golf i, per tant, deixa la situació de la canalització del barranc de la Parreta en una situació d'indefinició, ¿no?
, perquè com una part se'n tenia de fer càrrec l'agent urbanitzador, ara el PAI ha segut anul·lat, no sabem molt bé en quina situació està.
I per això presentem aquesta proposició no de llei.

En primer lloc, perquè creem que és necessari desvincular la canalització del barranc de la Parreta de l'actuació urbanística, d'eixe PAI que ja està anul·lat, a més.

I, per tant, el que nosaltres demanem en aquesta proposta de.
.
.
, en aquesta proposició no de llei és fer tots els tràmits i esgotar totes les competències perquè es realitzen, el més aviat possible, les obres de canalització del barranc de la Parreta de Benicàssim, que a dia d'avui provoca inundacions en la zona del Quadro de Santiago d'aquesta localitat.
I garantir que les despeses siguen assumides totalment per la Generalitat valenciana.

Perquè, com dic, evidentment ja no se pot parlar de l'agent urbanitzador, perquè ja s'ha anul·lat el PAI, i tampoc podem.
.
.
, tampoc podem considerar la possibilitat que l'Ajuntament de Benicàssim es faça càrrec d'alguna part de l'actuació, quan en aquestos moments el Consell ja li deu 2 milions d'euros a l'Ajuntament de Benicàssim per altres actuacions.
Per tant, l'Ajuntament de Benicàssim sembla que no podria fer-se càrrec tampoc de l'obra.

Com dic, simplement és això, que s'aprove instar el Consell perquè es faça eixa canalització del barranc de la Parreta.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Albiol.

Per a fixar posició, senyor Pañella, pel Grup Parlamentari Compromís, té vosté la paraula.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, senyor president.

Vaja per endavant el nostre recolzament a la moció que acaba d'exposar el Grup d'Esquerra Unida, per una coincidència total en els arguments, i el qual matisarem un poquet més.

I que ha dit la portaveu que, efectivament, estava.
.
.
, és una obra que se contempla en el Patricova, que s'havia parlat de la seua licitació.
Aleshores, estem parlant d'un dels tres barrancs que realment necessiten solució dins del terme municipal de Benicàssim.

En este moment, com s'ha exposat, és un barranc que no té eixida directa a la mar, sinó que desemboca en el que eren els antics arrossars de Benicàssim i que recull l'aigua de tota la zona del castell de Montornés.
Això en este moment produïx continues inundacions en els moments de pluja.

I que s'havia planificat tot al voltant de les diverses actuacions urbanístiques.
Particularment la de Benicàssim Golf ha segut la que més afectava, ja que ha tingut, lògicament, una participació, conforme ha dit, de l'agent urbanitzador; una altra, un compromís de l'ajuntament en la part d'un 20% de l'import i la resta la tenia d'assumir la conselleria.

Nosaltres hem de manifestar que Compromís s'ha manifestat sempre.
.
.
, s'ha oposat a la contribució de l'ajuntament en esta obra, perquè considerem que és una obra que no li correspon a l'ajuntament.
I, per tant, ja en el seu moment, quan se va agarrar el compromís de fer eixa aportació, ens manifestàrem en contra.
I, lògicament, si el que es demana és que instem la conselleria a tirar-la endavant, la conselleria, que és la responsable, indubtablement, ho tindria de fer.

Al marge, en este moment tindrà de donar solució a un altre problema, que era que totes les cessions de terreny que estaven precisament ja pactades dins de Benicàssim Golf i que afecta precisament la canalització del barranc, en este moment caldrà vore com està això.

Per tant, és urgent que se prenguen les mesures oportunes per a reestudiar tota eixa situació, perquè realment d'allò que hi havia fins al que hi ha en este moment ha canviat al cent per cent.
No se pot comptar amb la participació de l'agent urbanitzador, no sabem si podrem comptar amb cessions de les finques particulars per al projecte de canalització i, lògicament, considerem que no se va a poder comptar tampoc amb l'aportació del 20% de l'ajuntament.

Aleshores, cal refer tot eixe estudi des de l'inici, però tampoc cal perdre temps perquè els circumstàncies.
.
.
, bé, estos dies ha plogut.
I, per tant, ja més oportú no podia ser la presentació en comissió, tant per la situació de pluges com per la nova situació que origina la, diguem, anul·lació del que és el projecte del golf en Benicàssim.

Per tant, ens pareix que correspon demanar que se facen totes les modificacions necessàries per a donar curs a este projecte.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Pañella.

Per part del Grup Parlamentari Socialista, té la paraula la senyora Salvador.

La senyora Salvador Rubert:

Gràcies, senyor president.

En primer lloc, manifestar el vot a favor per part del Grup Socialista a aquesta proposició no de llei, sobretot perquè estem parlant d'una actuació que específicament ens està afectant des de fa molt de temps i afecta a la zona sud de Benicàssim, zona limítrofa amb Castelló.

És una zona inundable, que ja quan el conseller Cartagena va fer l'estudi de cartografia de les zones inundables, va quedar clara que aquesta actuació tenia de ser prioritària.
I d'açò parlem ja fa molts anys.

És tracta d'un projecte promés per part de la conselleria, i el compromís era de finançament per part de la Generalitat valenciana.
En 2003 va aparéixer per primera vegada el Patricova, les obres de canalització del barranc de la Parreta a Benicàssim, i portem deu anys de tombs i de zero euros en els pressupostos de la Generalitat valenciana per a aquesta actuació.

En 2009, la conselleria va adjudicar la redacció del projecte de canalització del barranc i l'estació de bombeig d'aigües pluvials.
Fins febrer de 2011 no va arribar a l'ajuntament, que no es va publicar.
.
.
, perquè durant deu anys la conselleria havia assumit en totes les seues actuacions, en totes les seus declaracions que assumiria la inversió.
I el projecte va arribar per part de la conselleria a l'Ajuntament de Benicàssim amb un 25% que tenia d'assumir l'ajuntament i la resta la conselleria.

Per tant, per al Grup Socialista de Benicàssim en aquells moments va resultar absolutament inacceptable aquest plantejament.

En abril de 2012 es va sotmetre a informació pública el projecte, i continuaven com a teló de fons les declaracions constants per part de la consellera -no del ram, perquè depén d'agricultura-, i va ser la consellera Bonig la que va fer les declaracions.
Va dir i va reiterar el caràcter prioritari d'aquesta actuació i d'aquesta inversió.

Però tot i que és prioritària, aixina va figurar al Patricova, i aixina totes les declaracions que han anat acompanyant.
.
.
, totes les declaracions d'intencions i compromisos verbals que han acompanyant a aquesta actuació, doncs s'ha manifestat i s'ha reiterat el caràcter prioritari, i quan la realitat és que portem deu anys parlant d'aquesta actuació.
Deu anys blanc sobre negre en el Patricova, molts més respecte del que era el caràcter prioritari d'aquesta actuació.
Però no s'ha destinat cap any ni un euro en els pressupostos de La Generalitat a aquesta actuació.

Estem parlant, a més, concretament, d'un municipi turístic, com és Benicàssim, que se veu greument afectat quan es produïxen pluges en aquesta zona.
I sobretot també estem parlant d'un actuació que és obra pública i que, en definitiva, doncs, si se portara a terme i s'executara, doncs també generaria llocs de treball, qüestió que és molt important en estos moments.

La realitat és que a estes hores, doncs, no s'ha fet res.
Als pressupostos de 2013 hem buscat si hi havia alguna partida per a aquesta actuació i no n'hem trobat ninguna.
I ahí, en els pressupostos de La Generalitat, és on residix blanc sobre negre la voluntat política i la voluntat real d'executar aquesta infraestructura, i és nul·la per part de la conselleria més enllà de les declaracions que se fan constantment sobre açò.

Estem parlant d'una qüestió perillosa des del punt de vista de les inundacions, estem parlant d'un tema cabdal, com és el de preservar vides i preservar béns.
I sobretot perquè escometre aquesta infraestructura implicaria desbloquejar moltes coses.

Sobretot hi ha una qüestió important, que ja s'ha comentat abans, i és la de desvincular aquesta actuació del PAI Benicàssim Golf, que tots sabem en quin punt es troba.
Per tant, fonamental desvincular la canalització del barranc del PAI Benicàssim Golf.

En definitiva, recolzem concretament els dos punts que es plantegen per part del Grup Esquerra Unida en la PNL.
En primer lloc, evidentment, que se pose.
.
.
, s'execute aquesta inversió.
I sobretot, i és una qüestió fonamental, que se finance al cent per cent per part de la Generalitat valenciana i de la conselleria que li pertoque.

Ja són moltes les actuacions pendents, moltes les promeses incomplides i aquesta és una qüestió prioritària.
I si tan prioritària és, doncs el que demanem és que se porte a terme, que s'execute i que se finance -reiterem- al cent per cent per part de la Generalitat valenciana.

I, per tant, en eixe sentit, el vot a favor del Grup Parlamentari Socialista.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Salvador.

Per part del Grup Parlamentari Popular, té la paraula el senyor Castejón.

El senyor Castejón Chaler:

Moltes gràcies, senyor president.

Avançar-los que el Grup Parlamentari Popular votarà en contra d'aquesta proposició no de llei que avui presenten sobre, fica textualment en l'exposició, realització immediata de les obres de canalització del barranc de la Parreta en el terme de Benicàssim.

Evidentment no és perquè el grup parlamentari.
.
.
, ni el Grup Parlamentari Popular aquí, ni Benicàssim, ni el govern no vullga portar a terme aquestes obres.
Li explicaré, perquè evidentment estem plenament d'acord amb una part tant de l'exposició que han fet els que m'han precedit en l'ús de la paraula.
.
.
Ens han detallat la falta de canalització del barranc de la Parreta, que provoca greus inundacions en aquesta zona, en el Quadro de Santiago, de la localitat, com dien, de Benicàssim.

Concretament a les zones, als sectors 5 i 6, són els que -no ho han dit, però que és així-.
.
.
, que hi han des de fa molts anys ja vivendes consolidades.
Concretament es va començar a construir, si no recordo malament, sobre al voltant dels anys setanta, després que es va dessecar una part d'aquestos terrenys, i que avui, evidentment -és la veritat-, no està perfectament urbanitzat i que manquen infraestructures i tots els problemes que això comporta.

També és cert, és cert, que les obres de canalització de la Parreta ja estaven previstes en el Patricova, i estaven previstes com a prioritàries i encara no s'han portat a terme.

També és cert, també s'ha dit avui, que l'any 2009 es va licitar aquesta redacció del projecte, es va licitar per una quantitat de 139.
000 euros, es va adjudicar, es va fer la redacció.
Es va redactar i es va aprovar, com diem, per part de la Generalitat valenciana, amb un pressupost inicial d'aquestes obres de 2,8 milions d'euros.
El projecte inicial apujava esta quantitat.

Efectivament, tot això és així, és així.
Evidentment, ho ha dit Esquerra Unida, la representant d'Esquerra Unida, i avui es lamenta que no s'execute l'obra de forma immediata.
Però el que ni vosté, representant d'Esquerra Unida, ni cap dels altres que han parlat diuen és el perquè hem arribat al 2013 i aquesta obra no s'ha executat.
Vosté ho ha dit, que després que el projecte fóra redactat i aprovat per La Generalitat, es va remetre, es va remetre, com es preceptiu, a l'Ajuntament de Benicàssim, efectivament.

I es va remetre per una senzilla raó: perquè calia exposar-lo al públic, com és preceptiu, i que se poguessen presentar tota una sèrie d'al·legacions.
I vet aquí que ni vosté ni la senyora Salvador.
.
.
La senyora Salvador, sí, ha dit que era.
.
.
, que com hi havia.
.
.
, (veus) que hi havia una forma.
.
.
, que s'havia promés que el finançament no coincidia amb el que després per part del govern se va presentar en el moment de fer el projecte, però el tram.
.
.
, el primer que havia de fer era traure'l a exposició pública, cosa que no es va fer.
És a dir, el senyor alcalde en aquell moment de Benicàssim s'ho va deixar al calaix, va passar el temps i no es va presentar a exposició pública.

Estem parlant més o menys de l'any crec 2011, del mes de febrer, i en este moment saben tots perfectament qui governava Benicàssim.
L'alcalde era el senyor Francesc Colomer, qui es va passar no només els quatre anys anteriors sense menejar cap dit.
.
.
, sense menejar ni un dit per la redacció d'este projecte, sinó que se'l va guardar al calaix.
I precisament va ser, concretament, al mes de maig, després ja de les eleccions, quan -per cert, les va perdre el senyor Colomer-, quan va ser el Partit Popular el que va tornar a agafar el projecte i el va traure a licitació pública.

Avui se mos presenta que instem el Consell que es facen tots els tràmits i esgotar totes les seues competències perquè es realitzen el més prompte possible les obres de canalització del barranc de la Parreta de Benicàssim.
Això és el que vostés demanen.
Però també el que no demanen i també callen és que precisament l'alcalde que va deixar.
.
.
, que va deixar el projecte al calaix, precisament en aquell moment estava recolzat precisament pel partit d'Esquerra Unida, Esquerra Unida.
I més concretament el regidor que portava la regidoria de medi ambient precisament era el regidor d'Esquerra Unida.

Per tant, avui jo li diria que més cinisme impossible.
Quan tenien la possibilitat de tirar-lo endavant, tirar-lo.
.
.
, de traure'l a exposició, tirar endavant un projecte -que, evidentment, que és prioritari i que és important-, aleshores d'alguna manera ho boicotejaven.
I avui resulta que mos demanen.
.
.
, s'atrevix a demanar-lo de forma immediata.

I sí que n'hi ha voluntat política de tirar-lo endavant, evidentment.
Clar que voldríem executar-lo!
Però també n'hi han una sèrie de condicionants que s'han tractat ací molt per damunt i que si tinc el temps suficient, li podria explicar.

Vosté, per exemple, ha dit que.
.
.
bé, al llarg de tot este procés, sempre que en l'administració ha estat en marxa el Partit Popular en l'Ajuntament de Benicàssim s'han llançat, s'ha manejat este projecte cap avant, i avui per avui, bé, ha segut l'alcaldessa de Benicàssim, la senyora Susana Marqués, la que va trobar precisament el projecte, la que firmar el decret, ho va traure a exposició pública i va arreplegar les al·legacions de tot el veïnat.
Al·legacions que avui per avui encara estan algunes.
.
.
, algunes encara estan per resoldre.

I ara tenim un problema afegit que aquí també ha aparegut, que és el problema que per part del Tribunal Suprem s'ha paralitzat el PAI Benicàssim Golf.
El que no s'ha dit és que per part de l'ajuntament s'ha presentat un recurs d'empara davant el constitucional, i estem, podríem dir, en un impasse que no se sap ben bé el que se podrà fer.

El que tampoc s'ha dit és que precisament.
.
.
el perquè s'ha anul·lat este projecte.
Mire, ací molt breument li podria dir que a causa d'una sèrie de denúncies, que no diré quin.
.
.
, directament Esquerra Unida -no ho dic-, però sí que estaven una mica avalades per ells perquè anassen en contra del PAI de Benicàssim Golf.

En definitiva, avui mosatros som partidaris.
.
.
, que és una canalització que és totalment necessària, això ho tenim claríssim; que cal portar-la a terme, sí.

També una cosa ha dit que el projecte no, no.
.
.
, que no estava recolzat econòmicament per part del govern valencià.
El que cal dir molt clarament també que el projecte inicial eren 2,8 milions d'euros.
Per part de l'ajuntament van a ser una sèrie de modificacions i reformes, que mos pareixien bé, però que van pujar de 2,8.
.
.

El senyor president:

Senyor Castejón.
.
.

El senyor Castejón Chaler:

.
.
.
a 6 milions.

I acabo simplement dient que per part del govern socialista, quan estava amb el suport d'Esquerra Unida, se va paralitzar un projecte i avui se mos exigix, quan sabem que els recursos no són suficients i no són precisament èpoques boiants, tirar-lo endavant.

I hi han altres problemes que després, si de cas, en el torn de rèplica els exposaré.

El senyor president:

Efectivament.

Moltes gràcies, senyor Castejón.

Sí, per a rèplica, senyora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Gràcies.

Bé, com sempre, el Partit Popular quan no té arguments i quan no té raó el que fa és tota una sèrie de malabarismes parlamentaris sense ningun trellat.
Perquè és absolutament sorprenent que el senyor Castejón agafa la paraula per a dir que és cert tot el que hem dit -i clar que és cert; de fet, és que no pot dir el contrari, perquè als fets ens podem remetre, no?
- i que, a més, estan d'acord amb el que proposem, amb que se faça la canalització del barranc de la Parreta; però que van a votar en contra.

A vore, senyor Castejón, si és cert el que diguem, si estan d'acord amb el que proposem, haurien de votar a favor, haurien de votar a favor.
El problema és que vostés són incapaços ja de votar a favor cap proposta d'Esquerra Unida, cap proposta d'Esquerra Unida, perquè ho porten fent des de principi de legislatura.
Estan a favor del que diguem, estan a favor del que proposem però votaran en contra.

Miren, a més, votaran en contra i ha dit algun argument que, realment, no podem estar d'acord.
L'ajuntament, en febrer de 2011, l'Ajuntament de Benicàssim no estava d'acord que Benicàssim haguera de pagar el 25% de l'obra.
I no estava d'acord perquè aquesta és una obra que li correspon a la Generalitat valenciana.
I, per tant, el municipi de Benicàssim no ha de pagar eixe 25% que vostés o que el Consell proposava.
I, per això, l'Ajuntament de Benicàssim es va falcar en eixa posició, perquè no estan d'acord que se pague el 25%.
Són obres que ha d'assumir -i tal com dic jo en aquesta proposició no de llei-, que ha d'assumir la Generalitat valenciana totalment, perquè és una competència que li correspon al Consell i no al municipi de Benicàssim.
Que, per cert, el municipi de Benicàssim -ja ho he dit abans-.
.
.
, ja té el Consell prou deutes amb aquest ajuntament; entre altres coses, encara se deuen diners de Villa Elisa.
Per tant, és absolutament inassumible que un municipi haja de pagar el 25% d'una obra que li correspon a la Generalitat valenciana.

Miren, nosaltres, al final, ho tenim clar.
Vostés s'han omplit la boca de declaracions, sempre, els últims anys, diguent la prioritat o parlant de la prioritat d'aquestes obres.
Però, en realitat, ni han posat diners damunt la taula ni avui, a l'hora de votar, van a votar a favor d'aquesta obra.

Per tant, simplement, la constància queda.
Les paraules seues se les emporta el vent.
Però el vot d'avui quedarà reflectit en eixe diari de sessions.
Nosaltres.
.
.

Vosté també ha parlat del PAI Benicàssim Golf.
Evidentment, des d'Esquerra Unida érem contraris a aquesta actuació urbanística.
I, a més, ens alegrem de la sentència i de que no se vaja a construir i a fer eixos camps de golf que vostés pretenien fer en el PAI Benicàssim Golf.

Però és que una cosa no lleva l'altra.
I ho hem dit els tres portaveus que hem parlat, cal deslligar les obres del barranc de la Parreta, de canalització del barranc de la Parreta, del PAI Benicàssim Golf.
I l'haver-les lligat per a nosaltres ha sigut un greu error, perquè l'haver lligat aquestes obres al desenvolupament urbanístic d'eixa zona el que fa és que ara, en estos moments.
.
.

El senyor president:

Senyora Albiol.
.
.

La senyora Albiol Guzmán:

.
.
.
estiguem en la situació en què estem.

Disculpe.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Albiol.

Sí, senyor Castejón, té vosté la paraula.

El senyor Castejón Chaler:

Sí, molt breument.

És a dir, evidentment quedarà el vot que el Partit Popular vota en contra de la proposta que vosté fa.

Per part del Grup Parlamentari Popular, nosaltres estaríem perfectament d'acord diguent que, des de les Corts Valencianes, instem el Consell a que continue treballant en col·laboració amb l'Ajuntament de Benicàssim, que faça totes les accions pertinents perquè continue endavant este projecte.
Però és que vosté també mos planteja un canvi, teòricament, perquè pague més el Consell del que estava previst i assumit avui per avui; i també donant compte que l'última fase de tot este projecte sembla que vosté ho passe una mica per alt.

En quina situació ens trobem ara?
Molt senzilla.
És dir, ens trobem en la situació que s'ha recorregut davant del constitucional la sentència del suprem.
La sentència del suprem, evidentment, tirava per terra el que era el PAI de Benicàssim Golf, que està supeditat.
.
.
, vosté sap molt bé que esta canalització està emmarcada dins d'un pla urbanístic, que estan les dos coses controlades, estan les dos coses mesclades.

Esperem a vore què és el que diu el Tribunal Constitucional.
I, diga el diga, el que està claríssim és el que deia d'alguna manera el senyor Pañella, este projecte avui per avui ja no servix, no servix.
Perquè si (inintel·ligible).
.
.
mos diu que el PAI no se porta a terme, hi haurà d'haver una modificació substancial del projecte, perquè el que se va redactar ja no servirà.

Per tant, vosté mos presenta un acord que, encara que l'agaféssem, no serviria absolutament de res.

Nosaltres, afortunadament.
.
.
És a dir, mire.
.
.
Diu: «És que quan no hi han arguments i no hi ha raó.
.
.
», doncs, jo més arguments i més raó de la que li estic exposant.
.
.
, i, a més, basades en la realitat, no en coses que vosté aquí mos presenta, i el que vosté no voldrà és que mos plantegéssem el saltar-nos la llei a la torera.

Avui per avui està el PAI en suspens, perquè -insistisc- el constitucional encara no s'ha pronunciat.
I el que no podem agafar és una resolució que igual demà se mos puga tombar; i sempre pensant que el projecte que es va redactar i que s'havia de traure a subhasta avui per avui pensem que caldrà tornar-lo a modificar i serà el plantejament que haurà de fer la conselleria, és dir, modificar-lo després que sapiguéssem, definitivament, quina és la sentència després del recurs d'empara de l'Ajuntament de Benicàssim.

Per tant, després no vaja diguent per ahí que el Partit Popular vota en contra i que estem en contra que se canalitze el projecte perquè això no és així, sinó tot el contrari.
Des de l'Ajuntament de Benicàssim -ara en mans del Partit Popular- i des del govern de La Generalitat seguim treballant perquè este projecte tire endavant el més prompte possible.
Però s'ha de ser realista, avui per avui està com està i estem pendents de les sentències judicials.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Castejón.

Finalitzat el debat, passem a votació.
Senyories, vots a favor de la proposició no de llei?
7.
Vots en contra?
8.
Per 8 vots en contra i 7 a favor, queda desestimada.

Senyories, passem.
.
.
8 en contra i 7 a favor, val?

Proposició no de llei sobre la creació d'un consorci de transport públic format per tots els ajuntaments de l'àrea metropolitana de València i el Consell, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida (RE número 43.
180, BOC número 135)

El senyor president:

Passem al punt 4: presa en consideració de la Proposició no de llei sobre la creació d'un consorci de transport públic format per tots els ajuntaments de l'àrea metropolitana de València i el Consell, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida.

Per a la seua defensa, té la paraula la senyora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Gràcies.

L'Ajuntament de València ha anat complint la seua amenaça de suprimir, progressivament, el servei de transport públic a altres municipis de l'àrea metropolitana.
Així, un any rere altre, els municipis que fins ara estaven connectats per l'empresa metropolitana de transports han anat quedant-se fora del recorregut, a pesar de tractar-se d'un servei que s'ha oferit sense cap problema des de fa més de deu anys.

L'EMT ja ha reduït en 30% el transport públic a la ciutat i ha suprimit línies dels autobusos als municipis, amb la qual cosa està renunciant a ser la principal empresa de transports de València i de l'àrea metropolitana.

S'han eliminat línies a Mislata i als barris de l'Olivereta.
De la línia 7 s'han eliminat onze autobusos en servei diàriament.

També, des del dia 5 de novembre, la línia 31 deixa de prestar servei a la Patacona, barri d'Alboraia i frontera amb València.
I cal tindre en compte que aquest barri sols té aquesta línia, tant per al col·legi que hi ha en la zona com per als veïns.
Han desaparegut dos autobusos en servei diàriament.

Desapareixen també la línia 17 i la línia 61 en la seua totalitat, a canvi de crear una nova línia, 67; però que aquesta nova línia 67 no dóna servei a tot el barri, dóna servei a una part del barri, però no a tot el barri per exemple de Campanar.
Totes aquestes reduccions se salden amb l'eliminació de set autobusos en servei diàriament, entre el matí i la vesprada, de la línia 17; i l'eliminació de deu autobusos en servei diàriament de la línia 61.

I tot açò, totes aquestes reduccions, malgrat que els treballadors estan sofrint una reducció de salari molt important, amb l'excusa.
.
.
Se'ls va reduir el salari amb l'excusa de garantir l'ocupació, però també per a no reduir el número de línies i per a prestar un bon servei a la ciutadania.

En aquests moments, s'està batent el rècord de menys usuaris de transport de l'empresa metropolitana de transports; menys de 82 milions d'usuaris, quan fa pocs anys s'estava parlant de 118 milions de transportats.

Un poc l'excusa que s'ha estat posant des de l'Ajuntament de València era que els ajuntaments havien de col·laborar econòmicament a sostindre aquestes línies, cosa que resulta molt curiosa quan ells rebutgen l'aportació de 100.
000 euros anuals de l'Ajuntament de Mislata, que s'havia compromés.
Per tant, simplement, això de l'aportació dels municipis era una excusa perquè quan se produïx eixa aportació des de l'Ajuntament de València se rebutja.

Sembla que l'objectiu de tot açò és realitzar la privatització d'aquesta empresa pública, adduint un dèficit del qual no són responsables ni els ciutadans i ciutadanes ni els treballadors i treballadores.

Des d'Esquerra Unida tenim molt clar que quan es parla de transport públic no cal justificar el fet de ser o no ser deficitari, ja que es tracta d'un servei públic que ha de cercar la rendibilitat social.
I el que no es pot fer és deixar zones sense cobrir o esperar que les cobrisquen empreses privades.

Ni els usuaris ni els treballadors han de pagar la mala gestió del Partit Popular.
Les línies són suficientment rendibles econòmicament i socialment, sobretot socialment, que és, al cap i a la fi, el més important.

Per això, hem presentat aquesta proposta de resolució.
Perquè pensem que cal donar una solució a tot el transport de l'àrea metropolitana de la ciutat de València.
I la nostra proposició té dos punts fonamentals:

Un és realitzar eixe pla de mobilitat per a posar en funcionament una xarxa de transport públic que cobrisca tota la demanda de l'àrea metropolitana de València.
No és la primera volta que se reclama açò en aquesta comissió d'obres públiques, eixe pla de mobilitat.

I el segon punt -o el primer punt en l'ordre- seria crear un consorci de transport públic, on formem part tots els ajuntaments de l'àrea metropolitana de València i la conselleria competent en matèria de transports.

Pensem que són dos punts per a començar a solucionar tot el problema de transports que té aquesta àrea metropolitana de València.

Gràcies.

(Ocupa la presidència el vicepresident, senyor Antonio Vicente Peral Villar)

El senyor vicepresident:

Gràcies, senyora Albiol.

Ara, per a fixar posició, té la paraula el representant del Grup Parlamentari Compromís, senyor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Bé, sí.

Des de Compromís anem a recolzar esta proposta.

Nosaltres hem demanat i hem fet propostes semblant.
De fet, fa un parell de mesos hi havia una proposta de fer un pla de mobilitat a la ciutat de València i la nostra proposta era que el pla de mobilitat abarcara tota l'àrea metropolitana de València.

També hem demanat moltes vegades que el que era l'Agència Valenciana de Mobilitat fóra l'entitat marc per a demanar el contracte programa per a la mobilitat a les àrees metropolitanes al País Valencià.
I, bé, doncs això tampoc ha anat endavant.
Però considerem que és fonamental que el transport públic a tota l'àrea metropolitana tinga una visió general, perquè no hi haja barreres entre la gent d'un poble proper a la capital i viceversa, no?

I, bé, doncs més que res és això, el pla de mobilitat que se demana.
El funcionament de xarxa de transport públic que cobrisca tota la demanda de l'àrea metropolitana és una necessitat, una necessitat històrica que no sabem per què no s'ha impulsat des dels diferents governs del Partit Popular, perquè hem perdut l'oportunitat de rebre molts diners, però molts milions d'euros tots els anys, per a implementar i millorar eixa xarxa de transport públic a les àrees metropolitanes valencianes i, en concret també, a la de València, que és la més gran.

Per tant, doncs això.
Nosaltres recolzem la proposta d'Esquerra Unida i esperem que el Partit Popular canvie la seua postura habitual i done suport també a la iniciativa.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident:

Moltes gràcies, senyor Ponce.

Para fijar posición, tiene ahora la palabra el Grupo Parlamentario Socialista, la señora Ortiz.

La senyora Martínez Ruiz:

Martínez Ruiz.

El senyor vicepresident:

Martínez, perdón; Eva Martínez.

La senyora Martínez Ruiz:

Eva Martínez.

El senyor vicepresident:

Gracias.

La senyora Martínez Ruiz:

Muchas gracias, señor presidente.

Este grupo parlamentario va a apoyar, evidentemente, la proposición no de ley presentada por Esquerra Unida, en la que solicita dos cosas que nos parecen muy pertinentes: por un lado, el crear un consorcio de transporte público constituido por todos los ayuntamientos del área metropolitana, conjuntamente con la conselleria; y, además, la realización, ya de una vez por todas, de un plan de movilidad que cubra absolutamente toda la red de transporte público del área metropolitana.
Y ello, básicamente, por varios motivos.

En primer lugar, porque el Grupo Socialista entiende que la presencia de las redes de transporte público en cada una de las ciudades del área metropolitana constituye un elemento fundamental imprescindible y necesario para definir un modelo de calidad de vida basado, precisamente, en dotar de infraestructuras que garanticen la movilidad de toda la ciudadanía y, a la vez, que sean sostenibles medioambientalmente.

En segundo lugar, porque el transporte público -entendemos- es la mejor opción para un área como el área metropolitana, que desde los años sesenta ha ido creciendo y tiene una densidad de población importante; entendemos, también, que debe irse limitando cada vez más la presencia del transporte privado y ello debe ir compaginado con el aumento de una buena oferta pública de calidad, y, sobre todo, porque es de absoluta responsabilidad de las administraciones públicas, y, particularmente, de la Generalitat valenciana, de este gobierno, fomentar el uso del transporte público y dotar de estas infraestructuras.

Debe destacarse, también, que existen numerosas dotaciones públicas que residen en la capital, en Valencia: centros hospitalarios, universidades, centros docentes y que conllevan a que la necesidad de desplazarse de manera habitual y continua diariamente por parte de todo este sector de población hacia la capital -insisto- hace que sea incluso más importante esta red de comunicación.

También me gustaría dejar claro que no solamente es importante una comunicación radial, o sea, central con la capital, sino que también se hace imprescindible en toda el área metropolitana una comunicación radial, porque es paradójico cómo desde un pueblo del área metropolitana a otro se tardan 40, 45 minutos, e incluso tienes que acudir a Valencia y desde Valencia coger otro medio de comunicación para llegar a éste.

Pero, bueno, entendemos que es una evidencia, ¿no?
, que nada de esto parece importar al gobierno valenciano del Partido Popular.
Ahora bien, cada vez que se convocan elecciones autonómicas y municipales pues, bien, el conseller de turno nos presenta diversas posibilidades y diversos proyectos pero que nunca, nunca llegan a ejecutarse, bueno, ni redactarse, ni siquiera licitarse.
Uno de ellos -y por poner un ejemplo- fue la red de metro ligero de L'Horta Sud, también llamado «el tramvia de l'Horta Sud», y hago referencia a este proyecto porque es el proyecto que afectaba a la comarca de donde soy, a L'Horta Sud, afectaba al pueblo de donde vengo, que es Alaquàs, y, además, porque como concejala de urbanismo viví en primera persona el que -como digo- el conseller vino, nos presentó unas maquetas A3 estupendas, a todo color, pero aún estamos esperando que ese proyecto sea viable y que, como tantos otros, cayeron en el cajón de los incumplimientos del Partido Popular.

No solamente hablamos de un transporte público global porque -como ha comentado la compañera que propone la PNL- existen graves deficiencias incluso en los servicios del autobús metropolitano; son autobuses obsoletos, con unas frecuencias demasiado largas, muy masificados, con muy poca flexibilidad de tarifas y abonos, y la más reciente, en el pasado mes de enero, la subida del billete sencillo, que es el que con carácter habitual y diario utilizan muchos ciudadanos y ciudadanas del área metropolitana.

Así, vemos que el Partido Popular, lejos de invertir en estas infraestructuras, que son importantísimas para la cohesión social y territorial, lo que hace este gobierno valenciano es amparar las decisiones que sobre esta materia está adoptando la alcaldesa de Valencia, doña Rita Barberá, al impedir y chantajear, previa petición de dinero a los ayuntamientos del área metropolitana, al impedir que lleguen autobuses a determinadas áreas de la ciudad o, como el caso que ha sucedido en Mislata, la línea 7, 27, etcétera, impedir y eliminar directamente líneas.

Miren, es evidente, con todos estos datos, la escasa voluntad del gobierno de La Generalitat de establecer medidas de coordinación efectivas de transporte público para el área metropolitana, es evidente su negativa a disponer de financiación adecuada para llegar a cabo esta coordinación y esta implantación, y -como digo- resulta tremendamente injusto que los problemas que tiene la alcaldesa de Valencia, su incompetencia para gestionar la empresa pública de transportes, reduciendo los salarios a los trabajadores, reduciendo el servicio y aumentando el precio del bonobús -este año un 6,6%-, es tremendamente injusto que todos estos problemas y todas estas incapacidades recaigan en los vecinos del área metropolitana.

Por eso, vamos a apoyar esta proposición no de ley, por eso les digo que desde el Grupo Parlamentario Socialista vamos a seguir trabajando para que los vecinos del área metropolitana y, especialmente, de aquellos que -como en el caso de Alaquàs- tienen imposibilidad, una imposibilidad real de acceder en un tiempo medio a la capital de la provincia y de comunicarse con otros municipios, que no disponemos de metro ni de cercanías de Renfe.
.
.

(Ocupa la presidència el president, senyor Rafael Ferraro Sebastiá)

El senyor president:

Señora Martínez, por favor, vaya concluyendo.

Gracias.

La senyora Martínez Ruiz:

Sí, enseguida acabo.

Como les digo, los socialistas vamos a trabajar y no vamos a permitir que existan ciudadanos de segunda, que son los que viven en el área metropolitana.

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Martínez.

Por parte del Grupo Parlamentario Popular, tiene la palabra el señor Serra.

El senyor Serra Cervera:

Moltes gràcies, senyor president.

Les primeres paraules -i m'agradaria que constassen en l'acta-, en nom del Grup Parlamentari Popular felicitar la senyora Besalduch que s'ha incorporat com a secretària a esta comissió, i, lògicament, a la persona que ha deixat la secretaria doncs també reconéixer la labor que ha fet durant este temps en eixa responsabilitat.

El senyor president:

Queda reflectit, senyor Serra.

El senyor Serra Cervera:

Moltes gràcies, senyor president.

Però, com estem acostumats tantes vegades a canviar de persones i de càrrecs i que no se reconeixen les coses, doncs no queda malament que mosatros mateixos també ho fem.

Mire, a banda de la cortesia parlamentària, que deu acompanyar-mos en estes coses, la proposició no de llei -que ací ha dut el Grup Parlamentari d'Esquerra Unida- té una exposició de motius que poden ser discutibles o opinables les afirmacions que se fan en ella.
I jo li ho vull dir, senyora Albiol.

Mire, vosté, al final, el que planteja des de la legitimitat que té vosté i el seu grup parlamentari, parla d'un model absolutament distint, i vosté parla i trau unes conclusions d'un caràcter privatitzador del transport públic que vol fer el Partit Popular, i jo li puc dir, mire, exemples d'eixos n'hi ha moltíssims, però a la Comunitat Valenciana, sense anar més lluny -li dic-, en una capital tan important com Alacant, la privatització del transport públic la va fer un govern d'esquerres, un govern del Partit Socialista, la va fer per a molts anys, per a moltíssimes anys, i on el seus companys d'ideologia, perquè Esquerra Unida no estava formalitzada com a tal, però de caràcter ideològic, que provenien de l'entorn del comunisme democràtic, lògicament, no vegeren tan malament eixe tipus de canvis i de decisions.

Per tant, això és una cosa que ha passat i que és una possibilitat que està damunt la taula però -li dic- no és la voluntat privatitzar l'EMT -que jo sàpiga- de l'Ajuntament de València, que és el propietari de l'empresa, ni és voluntat del govern valencià privatitzar el transport públic.
Per tant, jo no he sentit mai a ningun responsable del Partit Popular en estes disciplines i en estes competències al llarg d'estos anys dir això.

Però, mire, vosté fa dos propostes concretes, dos propostes concretes que li he de dir que el passat dia 5 de desembre se varen debatre en esta comissió, Compromís els va guanyar -diríem- la cartera o la mà en este tema i els va avançar, vostés s'han avançat al Grup Socialista i, bé, és la lluita -també l'entenc- legítima dels grups parlamentaris per posicionar-se i voler llançar este tipus de missatges.

Però, jo li dic, mire, el consorci de transport públic que vosté demana és absolutament incompatible amb la política que el Partit Popular està fent.
Vosté sap que l'Agència Valenciana de Mobilitat, que tenia competències en eixa matèria, doncs ha deixat d'existir el passat 31 de desembre, fruit d'un decret llei, el Decret llei 7/2012, de reestructuració del sector públic.
I, lògicament, eixes competències les ha assumides la mateixa conselleria a través de l'Entitat d'Infraestructures de La Generalitat, de l'Eige.

Per tant, jo crec que en estos moments crear noves figures juridicopúbliques -com vosté està demanant ací-, doncs no casen ni van en consonància amb les polítiques que la Generalitat valenciana està fent i està complint amb les seues obligacions.
I les seues obligacions, al final, és que l'àrea metropolitana de València i València mantinguen una cohesió territorial i social -jo crec- absolutament homologable a qualsevol ciutat espanyola o europea i que, lògicament, tingues preus, freqüències de pas, tingues tots els instruments, com en este cas, o tots els vehicles que s'hagen de necessitar, que estiguen a l'abast.

Vosté ho ha dit, que n'hi ha línies que desapareixen i n'hi altres que se creen.
Vull dir, ¡és que és normal!
Vull dir, qualsevol empresa pública o privada, en este cas, també, d'este tipus de servicis estan vives -vull dir-, això va evolucionant, una línia no dura cent anys.
Doncs, mire, canvien les coses, canvien les circumstàncies de les ciutats, canvien les necessitats i eixes coses van passant.
I això és normal i s'ha d'acceptar com una cosa raonable.

I, després, vosté demana -en un segon punt- que se faça un pla de mobilitat.
Vosté sap -i aixina està marcat en la Llei 6/2011, en l'article 10 i 11, se marquen uns terminis per als plans locals, comarcals i metropolitans-, i vosté sap que n'hi ha un estudi de mobilitat de l'àrea metropolitana de València que ja és oficial, que està presentat i vostés ho coneixen perfectament això perquè ha sigut públic i s'ha opinat sobre això, i uns han dit que els agradava més o els agradava menys, però això és públic i notori.

Per tant, senyora Albiol, de veritat, amb tot el respecte, jo crec que la proposta que vosté fa, una arriba tard, de les dos propostes concretes; i, l'altra, és absolutament incompatible en estos moments amb allò que el govern valencià ha traçat de caràcter general amb el que deu ser una reestructuració, en este cas, del sector públic empresarial i que per a res va a afectar, lògicament, simplement, en millorar en la gestió.
.
.

El senyor president:

Senyor Serra,.
.
.

El senyor Serra Cervera:

.
.
.
-acabe de seguida, senyor president-, que per a res va a afectar en eixes coses.

I l'última reflexió, li dic: mire, al final, els debats -i ho he dit al principi- de la privatització o de la millora en la gestió de servicis públics, hui, crec que també inclús l'esquerra els ha superat moltíssim.
I, si no, mire al voltant de vosté i vorà ràpidament.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Serra.

Senyora Albiol, per a rèplica.

La senyora Albiol Guzmán:

En el cas de l'àrea metropolitana de València, jo crec que el tema de la privatització és més greu encara del que vosté ha dit.
Vull dir, jo no estic parlant només que vostés vullguen privatitzar, és a dir, fer de gestió privada recursos públics, sinó que vostés directament el que volen és deixar tot el camp a l'empresa privada.

Això és el que volen fer vostés en l'àrea metropolitana de València, perquè quan des de les administracions públiques no es dóna un servei, que és necessari, que és utilitzat, que la gent el gasta, si l'administració pública no dóna eixe servei el que està fent és deixar el camp lliure perquè el donen les empreses privades, jo ja no parle ni de privatització, sinó de deixar el camp lliure perquè siguen les empreses privades, perquè les administracions públiques en estos moments estan deixant de banda eixa responsabilitat que tenen del transport públic en l'àrea metropolitana de València, perquè cada volta s'estan suprimint més línies i cada volta s'estan baixant més les freqüències.

I des d'Esquerra Unida li he de dir que hem estat sempre, absolutament sempre en contra de la privatització del transport públic, ja ho faça el Partit Popular o ja ho faça el Partit Socialista, ¡sempre!

Mire, vosté diu que ací es va debatre ja una proposta.
Es va debatre la proposta del pla de mobilitat, evidentment, i nosaltres vam votar a favor d'eixe pla de mobilitat, i no es va debatre la proposta de fer un consorci, que és una de les quals portem avui ací.
Nosaltres amb la proposta de crear el consorci el que volem és donar solucions, ¿val?

Vostés, simplement no donen ninguna proposta, no donen ninguna solució i el que fan és permetre la situació que en estos moments té el transport a l'àrea metropolitana de València, és a dir, cada vegada més car i cada vegada de pitjor qualitat, cada vegada amb menys línies i cada vegada amb freqüències més altes.
¿Quina és la seua proposta?
¿Quina és la proposta del Partit Popular?
¡Ninguna!
¡Ninguna!
Vostés s'han carregat l'Agència Valenciana de Mobilitat a canvi de fer què, a canvi de fer res, ¡absolutament res!

M'agradaria que en el seu torn de rèplica ens diguera quina és la proposta del Partit Popular per a solucionar els problemes de mobilitat que n'hi ha en l'àrea metropolitana.
¿Sap quin és el problema?
Que no en tenen.
S'han carregat l'Agència Valenciana de Mobilitat, la conselleria ha assumit les competències -se suposa-, però no s'està fent absolutament res.

¡I evidentment que és incompatible amb el que vostés estan fent la nostra proposta!
¡Clar que és incompatible!
És incompatible amb la seua política de retallar, de retallar i retallar en empreses públiques, que és el que vosté m'ha dit: «No, és que la proposta del consorci és incompatible.
» ¡Clar!
, és incompatible perquè vostés l'única cosa que volen és retallar.
Com jo no propose retallar, sinó que propose donar solucions, és incompatible.

Evidentment, nosaltres, des d'Esquerra Unida, anem a continuar defensant eixe transport públic de qualitat per a l'àrea metropolitana de València, que no és el que està defensant en estos moments ni el Partit Popular, ni l'Ajuntament de València, ni la conselleria, ni en estos moments en la comissió d'obres públiques de les Corts Valencianes.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Albiol.

Senyor Serra.

El senyor Serra Cervera:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyora Albiol, pareix que vosté no viu en este món.
Pareix que vosté no sap el que està passant i jo.
.
.
, és increïble quan vosté ix i diu: «Esquerra Unida sempre estarà en contra de les privatitzacions.
» Absolutament fals.
Vostés s'acomoden al govern quan el necessiten i cedixen en tot el que fa falta.

Mire el que estan fent ven en el transport públic en Andalusia.
Mire vosté el que estan fent.
Però vosté què mos està contant?
Però què mos està vosté.
.
.
, què mos estan contant?
Què estan fent?
El mateix que se fa ací, racionalitzant el transport públic, organitzant-lo, fent-lo sostenible i fent, amb els pocs recursos que n'hi han, que puguen continuar prestant-se tots els servicis.
Però a vostés això els dóna exactament igual.

Li ho he dit i li ho torne a dir, l'Agència Valenciana de Mobilitat.
.
.
, la seua supressió ha segut una decisió molt clara del govern valencià dins d'una reestructuració de tot el sector públic que s'ha fet i que està fent-se, i és molt complicat, però els governs han de prendre decisions.
I no està afectant la cohesió territorial ni de València ni de l'àrea metropolitana, i s'està millorant la gestió, i se prenen decisions dures i complicades, clar que sí.

Però, perdone, ha canviat moltíssim el sistema de transport públic en l'àrea metropolitana de València en els últims anys.
Que fa molts pocs anys l'EMT era la gran empresa que vosté dia.
Hui, l'EMT pot tindre altres empreses -per cert de caràcter públic- com Ferrocarrils de la Generalitat que han millorat moltíssim, que han canviat i han augmentat en este cas la seua xarxa, que ha augmentat la freqüència de pas, perquè, clar, quan no hi havia.
.
.
quan no hi havia, doncs no hi havia pas, i lògicament això ha canviat d'una manera radical en els últims anys.
Però és molt bonic eixir en el discurs que vosté fa, i absolutament demagògic, com no n'hi ha responsabilitat de govern, a vostés els dóna exactament igual.

I, al final, en la Comunitat Valenciana, en este cas en l'àrea metropolitana de València.
.
.
, i li he posat exemples d'altres on s'han canviat els models de gestió, en este cas, que casualitat!
, qui prenia eixes decisions era l'esquerra.
L'esquerra era qui privatitzava les empreses públiques en les grans ciutats, i li he posat un exemple molt clar.
Escolte, i a mi me pareix molt bé la decisió que van prendre, que crec que ha segut bona per a Alacant, però això és una realitat, i ací no està passant això.

I li dic, hui, per sort, l'EMT és una gran empresa, igual que està eixa, n'hi han altres empreses públiques que han crescut molt i estan donant servici a milions, a milions de persones que de manera contínua i diària estan utilitzant el transport públic, i això és el que fa falta, millorar en la gestió, donar-li servici a l'àrea metropolitana, a la ciutat de València i, lògicament, que la cohesió social i territorial no se puga vore afectada pel servici o la xarxa de transport públic que n'hi ha, que existix i que hui està garantida.
Estic convençut que en altres models de gestió provinent d'altres ideologies això no seria aixina.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Serra.

Senyories, conclòs el debat, passem a votació.
Vots a favor de la proposició no de llei?
7.
Vots en contra?
8.
Per 8 vots en contra i 7 a favor, queda desestimada.

Proposició no de llei sobre l'elaboració d'un pla d'estalvi i eficiència en la construcció d'infraestructures, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 43.
957, BOC número 135)

El senyor president:

Senyories, passem al punt 5 de l'ordre del dia: presa en consideració de la Proposició no de llei sobre l'elaboració d'un pla d'estalvi i eficiència en la construcció d'infraestructures, presentada pel Grup Parlamentari Socialista.

Per a la seua defensa, té la paraula.
.
.
(Veus) Senyor Signes, no?
Molt bé, senyor Signes, quan vosté vullga.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, president.

Efectivament, la proposició no de llei que portem a esta comissió és l'elaboració.
.
.
, l'instar al Consell a l'elaboració d'un pla d'estalvi i eficiència en la construcció d'infraestructures que permeta en estos moments de crisi econòmica acabar infraestructures parades amb solucions més funcionals i econòmiques sense deixar de complir els requisits ambientals de qualitat i de seguretat.

Anem a vore, hem dit moltes voltes que el pla d'infraestructures estratègiques 2010-2020 és un pla que ja s'està donant per inexecutable.
És impossible poder executar-lo.
És un pla que té una inversió directa de La Generalitat d'11,3 milions d'euros.
.
.
, no, 11,3 no, 111,3 milions d'euros; en col·laboració publicoprivada, una quantitat també molt important, i en col·laboració privada, també 1.
000 milions d'euros.

Això, donat que el pressupost de La Generalitat cada vegada és menor, cada vegada ens trobem que en el pressupost de La Generalitat no apareix cap obra nova, les obres que apareixen són per a pagar.
.
.
, són finalitzades ja i són per a pagar obres ja acabades com a conseqüència que s'ha invertit en allò que no se devia haver invertit, per tant, en este moment ens trobem en un moment.
.
.
, bé, que no podem invertir en obra pública.
.
.
-i, per cert, les últimes dades de caiguda d'inversió d'obra pública en la Comunitat Valenciana són del 91%- no podem invertir en obra pública quan sabem que l'esforç per a invertir en obra pública suposa dinamització de l'economia i creació de llocs de treball.

Per això exigim l'elaboració d'un pla d'estalvi i eficiència en la construcció d'infraestructures que permeta en estos moments de crisi econòmica finalitzar infraestructures parades, com dia abans, i posar-ne en marxa d'altres amb solucions.
.
.
Això funciona al revés?
(Veus) Ah, que me n'ha posat cinc, val.
.
.

El senyor president:

És el que li toca.

El senyor Signes Núñez:

Ah, no són deu?
, perdó.

El senyor president:

No se preocupe, no se preocupe, continue.

El senyor Signes Núñez:

Sí, sí, sí.
Bé, dia, finalitzar infraestructures parades i posar-ne en marxa altres amb solucions més funcionals i econòmiques sense deixar de complir amb els requisits ambientals de qualitat i de seguretat.

El Ministeri de Foment ja ho va fer a través d'una orde ministerial en 2010, que permetrà -esta orde ministerial- fins 2020, fins l'any 2020, tindre un estalvi brut d'11,5 milions, és a dir, el 22% dels costos de noves infraestructures, i retallar en 36,4 milions de tones les emissions de gasos d'efecte hivernacle, tot i tenint en compte que les activitats relacionades amb el transport suposen el 40% del consum energètic i les connectades amb la vivenda, el 17%.

Es tracta, senyories, d'establir ràtios del cost de construcció en funció del tipus d'infraestructura i de les característiques del terreny, es tracta d'acotar al mínim les desviacions en el cost a través de l'obligatorietat que el pressupost del projecte s'ajuste al fixat en l'estudi informatiu, se tracta d'establir l'ús de quadres de preus de referència amb l'objecte d'homogeneïtzar els costos en la millora del possible, es tracta de reduir al mínim les obres addicionals i aplicar aquelles que siguen estrictament necessàries.
En definitiva, senyories, el que plantegem és el que ja va fer, repetisc, en l'any 2010 el Ministeri de Foment i que va permetre o que permetrà fins 2020 un 22% de reducció de costos.

En este moment.
.
.
, és un moment de paràlisi total en el tema d'infraestructures, d'execució d'infraestructures, com dia abans, en esta conselleria, la Conselleria d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient.
Portem ja molts pressupostos que no podem executar obra nova i, per tant, cal pegar un pas endavant, (so per interferència d'un mòbil) cal pegar un pas endavant.
Ja que no es va pegar en el seu moment el pas endavant quan el 10 de setembre de l'any 2010 el president de La Generalitat d'aleshores, el president Camps, va prometre l'elaboració d'un pla de col·laboració publicoprivada per a infraestructures, dotat amb 10.
000 milions d'euros -d'això no se sap absolutament res-, jo crec que este és un moment en què la conselleria no pot romandre estancada com està apareguent.

La consellera ha de pegar un pas endavant i la consellera no pot conformar-se amb eixos pressupostos que cada any es veu obligada a, d'alguna manera, consignar.
I, per tant, la nostra proposició va en eixa línia.
És una proposició que ve ja d'altres períodes de sessions, que no ha arribat a vore's.
Ja, com dic, prové d'una orde.
En l'orde està perfectament delimitat molts aspectes que poden servir a La Generalitat per a fer alguna cosa semblant.
S'estalviarien, i en molt, els sobrecostos que ací en La Generalitat són molt.
.
.
, o estem molt acostumats que es produïsquen en qualsevol tipus d'obres i, per tant, eixa és la proposició no de llei que portem a esta comissió.

De moment, res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Signes.

Per a fixar posició, per part del Grup Parlamentari Esquerra Unida, té la paraula la senyora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Evidentment, des d'Esquerra Unida, estem a favor de l'estalvi, de l'eficiència en la construcció d'infraestructures, com no pot ser d'una altra manera, però també cal dir que tenim el mal costum d'associar, de lligar sempre infraestructures a carreretes, autopistes o alta velocitat.

Nosaltres, evidentment, no som favorables de construir infraestructures per construir.
Tenim la.
.
.
, bé, ací ja la mala experiència de carreteres.
.
.
, de duplicació de carreteres, d'infraestructures infrautilitzades, ruïnoses i sobredimensionades.
Això ha passat en el País Valencià i en l'estat espanyol els últims anys i, per tant, pensem que la millor mesura de racionalització i eficiència en la construcció d'infraestructures és no construir aquelles infraestructures que no justifiquen el seu interés social o la seua rendibilitat social, no?
, o la seua rendibilitat també econòmica o aquelles que se demostra que s'acabarà pagant més d'allò que valen.

Partint d'eixe punt, que el millor estalvi és no construir eixes infraestructures que no són necessàries i que s'han estat construint els últims anys en el País Valencià i a nivell estatal, també tenim clar que infraestructures també són el transport de mercaderies o infraestructures també són per a rodalies o, fins i tot, equipament socials, és a dir, centres de salut, escoles o altres tipus d'infraestructures, com dic, de caràcter social.

Per tant, anem a votar favorablement aquesta proposició no de llei, entenent que infraestructures engloba molt més que carreteres i alta velocitat i entenent que l'estalvi i l'eficiència en la construcció han de ser uns paràmetres a tindre en compte en estos moments.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Albiol.

Senyor Ponce, pel Grup Parlamentari Compromís.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Desde Compromís, vamos también a dar el apoyo a esta proposición y, bueno, con ciertas salvedades que ya se han comentado.
Está claro que ahora mismo no hay dinero para infraestructuras, sí que hay dinero para otras cosas.
Y lo triste es que durante muchos se ha estado invirtiendo dinero en infraestructuras que a la larga se han demostrado ruinosas o innecesarias, y lo peor de ello es que esto no ha permitido desarrollar otras que sí eran necesarias, sí gastaba la inmensa mayoría de la población y que tristemente se han quedado a medio construir, sin llegar a ponerse en marcha o directamente no se han llegado a ejecutar.

Desde Compromís, llevamos mucho tiempo recordando que el Partido Popular se olvida de hacer un análisis de coste de oportunidad a la hora de hacer infraestructuras y así nos ha ido, ¿eh?
, así nos ha ido.

En el punto siguiente veremos una infraestructura que increíblemente está terminada y, sin embargo, no se pone en marcha.
Tenemos ejemplos de todo lo que he comentado antes, infraestructuras que están a mitad, que están prometidas hace mucho tiempo, que incluso se han inaugurado y, o no se han completado, o no han llegado a ponerse en marcha.
Cuando, bueno, en muchos casos sí que son necesarias infraestructuras pequeñas y, bueno, yo estoy hablando en general del transporte.
Las infraestructuras que usa la inmensa mayoría de la población pues, en cierta medida, se han dejado de lado frente a infraestructuras que llevan un gasto enorme, un gasto que en ningún caso se va a recuperar y que, además, bueno, aunque se diga que han ayudado a dinamizar la economía y tal, pues lo triste es que no se está viendo que infraestructuras, por ejemplo, como el AVE, pues hayan ayudado a dinamizar la actividad económica en la ciudad de Valencia, por ejemplo, que es donde ha llegado.
O, por ejemplo, el área de Requena-Utiel donde hay una parada de AVE también.

Por tanto, pues bueno, desde Compromís queremos que las infraestructuras que se ejecuten sean aplicando este criterio de un análisis coste-oportunidad lo más razonable posible.
Y, bueno, como también se ha comentado, no hay por qué ceñirse a infraestructuras de transporte, hay muchos otros tipos de infraestructuras, algunas de ellas muy necesarias, y bueno también habría que ahondar en esa línea, de ver qué otro tipo de infraestructuras son necesarias.

Lo que sí que está claro y, bueno, y por lo menos se refleja en la proposición no de ley es que, bueno, se pueden hacer planes de ahorro y revisar los contratos y los proyectos para, bueno, pues que esa infraestructura sea de calidad, cumpla con los objetivos previstos, pero no se produzca el despilfarro que tristemente pues hemos estado acostumbrados a ver durante la última década en la que parecía que podíamos seguir gastando indefinidamente.
Y esos gastos no se han podido pagar en su momento y nos ha llevado a que la tercera conselleria en presupuesto sea la de la deuda.
Una deuda que cada vez es más grande y de la que solamente somos capaces de pagar intereses que cada vez nos están hipotecando más.

Por tanto, pues lo dicho, apoyamos la propuesta y esperamos que el raciocinio y el ajustar presupuestos y proyectos a la realidad y a las necesidades pues sea un hecho, cosa que pues tristemente hasta este momento no hemos visto.

Nada más.
Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ponce.

Per part del Grup Parlamentari Popular, té la paraula el senyor Serra.

El senyor Serra Cervera:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Signes, li agraïsc el to que ha empleat vosté en la defensa i en la presentació d'esta proposta que prové, com vosté molt bé ha dit, del període de sessions anterior, que ja l'havia presentat; l'havia estudiat amb deteniment.

I, mire, jo estic molt d'acord en moltes de les coses que vosté ha dit, compartim molt els criteris perquè crec que són de sentit comú i purament objectius, no hi ha una discrepància politicoideològica important.

Sí que a la millor discrepe en vosté en el que vosté vol que siga una actitud planificadora, en la qual crec que a la millor d'una altra manera se pot aconseguir el mateix que vosté diu amb molta més rapidesa i a la millor amb més eficàcia.

Vosté sap que hi ha una previsió d'estalvi, després de l'ordre ministerial que vosté ha dit de l'any 2010, del dia 17 de desembre, que és la previsió que se fa, que vosté sap que, clar, això se fan uns càlculs sabent que la conjuntura econòmica ha canviat, que els factors que van a participar en el món de les infraestructures estan en unes altres circumstàncies i les administracions públiques en absoluta raó van a.
.
.
, escolte, jo vaig a abaratir tot el que puga les inversions, perquè al final això va a redundar en un estalvi en els gastos que podem destinar a altres coses, o a fer front a deutes, o altres coses o altres servicis essencials de primera necessitat.

Mire, l'ordre ministerial, jo el que crec és que el govern valencià, en este cas la pròpia conselleria, ja assumix que no entra en col·lisió el que se puga aplicar en un altre àmbit territorial que no siga sols el ministeri, que també se puga fer des de l'àmbit de la competència autonòmica i que se puguen aplicar eixos criteris, juntament amb els mètodes que hui també els documents marc en la Unió Europea té en matèria, en este cas, d'avaluació de les infraestructures de transport, que estan, vosté coneix el Railpag del Banc Europeu d'Inversió, coneix l'EIB, l'operation evaluation metodology del BEI, i que estan aplicant-se i que estan ja assumint-se.

Per tant, i el que vosté ve plantejant-mos com una proposta planificadora normalment s'aborda des de documents més de caràcter tecnicocientífic, que era donar solucions a eixos problemes.

Per tant, mosatros no estem d'acord o no compartim, vull dir-li que tampoc és que digues és que no.
.
.
, no compartim el criteri de la planificació que vosté diu de plasmar-ho en un pla, sinó que això s'ha de fer, i s'ha de fer, en la conselleria, en este cas la conselleria en inversió en infraestructures per excel·lència, que és esta, encara que compartisc tant el criteri que ha dit la senyora Albiol, que no parlen que les infraestructures comencen i acaben la conselleria esta, sinó hi ha moltíssimes infraestructures de caràcter educatiu, sanitari o social que se fan en altres àmbits governamentals o en altres departaments i que també requerixen d'este tipus d'accions i d'actuacions.

Per tant, jo no vaig a allargar-me més.
Sí que li dic que jo crec que fer un pla com a tal (inintel·ligible) .
.
.
no correspon, però sí que correspon coses que ja inclús està fent la mateixa administració.
Vosté sap que la licitació en el conjunt de les administracions públiques en els últims tres anys ha canviat l'escenari de manera radical per a benefici dels ciutadans.
Al final, ha canviat.
Ha canviat perquè les regles del mercat també han canviat.
I, lògicament, hi ha molta menys licitació en el conjunt de totes les administracions públiques, i això també està ajudant a que se siga molt més eficaç a l'hora de gestionar cadascuna de les obres des del punt de vista de la necessitat en l'obra, des del punt de vista de l'execució, dels projectes d'execució i dels costos dels mateixos al llarg dels últims anys que estem veient-ho.

Per tant, no anem a recolzar la proposta perquè creiem que un pla com a tal, li dic que en això hem d'anar més a documents de caràcter cientificotècnics en cadascuna de les inversions importants que se facen.
I l'esperit d'esta és que compartim l'esperit, el fons de la qüestió, que és l'important i el necessari, que al final la conselleria s'arromangue i faça eixa feina.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Serra.

Sí, senyor Signes, per a rèplica té vosté la paraula.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, senyor president.

En primer lloc dir, evidentment, com s'haurà entés, que quan he nomenat les xifres en la primera intervenció, quan parlava de l'estalvi fins 2020 de l'ordre ministerial, no era 11,5 milions, sinó 11.
500 milions.
I quan parlava del PIE 2010-2020 estava parlant, no d'11,3, inversió directa, 11,3 milions, sinó 11.
300 milions.
Quan parlava de col·laboració publicoprivada no estava parlant de 4,5 milions, sinó de 4.
500 milions.
I quan estava parlant de privada, no d'11,2 milions, sinó d'11.
200 milions.

Dit això, anem a vore, és a dir, el literal de la proposta de resolució diu: «Les Corts insten el Consell a elaborar un pla d'estalvi i eficiència en la construcció d'infraestructures que permeta en estos moments de crisi econòmica acabar infraestructures parades amb solucions més funcionals i econòmiques sense deixar de complir els requisits ambientals de qualitat i seguretat.
»

Per tant, jo no sé per què fa, he d'agrair als grups de l'oposició el seu sentit de vot a favor, però no sé per què els fa pensar que m'estic referint a carreteres o a ferrocarrils.
No sé si tinc cara de carretera o de ferrocarril?
És a dir, anem a vore.
El fet que siga el portaveu d'infraestructures no té res a vore en el tema eixe.
És a dir, de fet la proposta de resolució és tot tipus de.
.
.
L'ordre jo no estic referint-me en la proposta de resolució a l'ordre de 2010, per a res, per a res, encara que l'ordre de 2010 siga de foment no estic referint-me a ella per a res.

I bé, jo pense que el Partit Popular no vota perquè no vol votar a favor, perquè ha quedat claríssim i evident, no?
És a dir que, estudis tècnics.
.
.
Si el que demanem és que elaborem un pla d'estalvi i d'eficiència, que en este moment és el que més falta fa per a poder executar qualsevol tipus d'infraestructures.
Vosté diu: és que han passat molts anys des de 2010.
Han passat tres anys.
I, per tant, les taules que establixen les xifres per a cada tipus, per a quilòmetre de carretera, per a cada sostre d'un centre de dia, per a no sé què.
És a dir, això, conforme està la situació econòmica en este moment, els preus han baixat.
Però és que el que jo dic és que la conselleria elabore un nou pla d'estalvi i d'eficiència, a partir d'eixe moment, a partir dels preus de mercat, i baixant els preus de mercat, evidentment.
Baixant o ajustant-los, en tot cas, els preus de mercat, o impedint que al final d'una obra puguen haver-hi sobrecostos, puguen haver-hi modificats.
Si hi ha un modificat que demana una administració a La Generalitat, que eixe modificat que l'altra administració li demana a La Generalitat que siga sufragat per l'altra administració.
És a dir, si no és necessari, si no és necessari per a l'obra fonamental que està fent-se.
Mira, ja que estàs fent-me això, fes-me allò.
És a dir, que eixe tipus de qüestions, no?

Jo pense que seria una iniciativa que en este moment seria interessant, seria molt interessant.

Jo no he quantificat si podíem estalviar 22% dels costos fins 2020 o menys, és a dir, no ho sé.
Però el que sí que estic segur és que podríem -acabe de seguida, senyor president-, podríem d'una forma clara, elaborant-ho ben elaborat des de la conselleria, d'una forma clara poder ajustar els preus i podríem traure uns euros per a poder executar alguna obra nova de qualsevol tipus, que de fet en este moment no podem fer.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Signes.

Sí, senyor Serra, té vosté la paraula.

El senyor Serra Cervera:

Moltes gràcies, senyor president.

Molt breument.

Senyor Signes, mire, vosté ho ha dit, fer un nou pla.
Vull dir, és que la Generalitat valenciana vosté sap que en esta legislatura s'han mamprés reformes importants de racionalització, de millora en l'eficàcia i la gestió, sabent els canvis que han hagut.
Vull dir, sempre vivint la realitat en primera línia.

Jo el que li dic a vosté, jo estic totalment d'acord que s'han de fer dia a dia en catorze departaments de l'administració que invertisquen un euro en qualsevol tipus d'infraestructura d'eixe tipus d'accions, perquè estan fent-se, és que estan fent-se.
I vosté ho sap.
Li ho he dit abans i li ho torne a dir, és que estan fent-se en estos moments.
L'ordre ministerial que, clar, en l'exposició de motius, vosté ho posa, i és la base de la proposta.
Si és que ho compartim.
Si el que estic dient-li és que l'ordre que se va aprovar l'any 2010 per part del Ministeri de Foment ha d'estar imbuint i fent que les accions de la Conselleria d'Obres Públiques i Infraestructures funcionen en eixa direcció.
És que ahí no estem discutint.
Jo el que li dic és que vosté baixa a un nivell de concreció puntual on jo dic, mire, a la millor vosté havia dit un pla; també se pot dir d'una altra manera.
No li dic que no, no li dic que no.
Se poden fer moltíssimes coses, però el que li dic és, escolte, això la gent que està treballant el tema i que ho coneixen diu, escolte, estem parlant.
.
.
, açò no és una labor de planificació.
Farem, farem, farem, reduirem un 22% del 2010 al 2020.
.
.
, no, mire, ací anem a vore les infraestructures que hauran d'analitzar, vore què és el que se pot fer i posar-mos tots d'acord, i posar-mos tots d'acord.
Però és que això està fent-se, senyor Signes, és que això està fent-se.
I vosté sap que està fent-se, vosté ho sap perquè coneix projectes concrets i puntuals.

Per tant, eixa és la discrepància que tenim.
És a dir, en el fons estem dient-li el mateix, la manera de fer-ho és el que mos diferencia.
Doncs, escolte, estic disposat a dir-li, assentem-mos i mirem de quina manera ho fem, mirem de quina manera ho fem.
Estic absolutament disposat, que el grup majoritari s'assente amb vostés i amb els grups minoritaris també, mos assentem i se mira de quina manera se fa això.
Però li dic, hui el govern valencià està treballant en eixa direcció.
Per tant, no estem parlant de coses distintes, no estem parlant de coses diferents, sí que a la millor de l'adjudicació concreta de com se fa.
Però, li dic, crec que hi ha punts per entendre-mos.
Aleshores, per tant, hui no mos posarem d'acord en la votació, però deixem la porta oberta per a, si fa falta, comprometre-mos i dir, escolte, en este període de sessions fem alguna cosa conjuntament en esta direcció, que a mosatros mos trobarà.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Serra.

Senyories, conclòs el debat, passem a votació.
Vots a favor de la proposició no de llei?
7.
Vots en contra?
8.
Per 8 vots en contra i 7 a favor queda desestimada.

Proposició no de llei sobre la posada en marxa immediata de la línia 2 del Tram a Alacant, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 43.
958, BOC número 135)

El senyor president:

Senyories, passem al següent punt de l'ordre del dia, que és el número 6: presa en consideració de la Proposició no de llei sobre la posada en marxa immediata de la línia 2 del Tram a Alacant, presentada pel Grup Parlamentari Socialista.

Per a la seua defensa, té la paraula el senyor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, president.

La proposta de resolució que presentem és que Les Corts insten el Consell a adoptar les mesures necessàries per a posar en marxa el la línia 2 del Tram d'Alacant de forma immediata, adjudicada a Ferrocarrils de la Generalitat la seua explotació i gestió, i dotar de recursos i plantilla l'empresa pública per a que puga realitzar de forma òptima la seua explotació.

Miren, senyors diputats, el cas de la línia 2 d'Alacant és el paradigma de la incompetència, la falta de previsió i de l'engany massiu als ciutadans que vostés estan executant al front de La Generalitat i sobretot pel que fa a esta obra.
Des que la senyora consellera, la senyora Bonig, va ocupar el seu càrrec, saben perfectament que ha anunciat en sis ocasions -en sis- que posaria en marxa la línia 2 del Tram d'Alacant fins la universitat, un Tram que ara fa dos anys, estem d'aniversari, es va acabar en febrer de fa dos anys, se va inaugurar per Camps, per l'alcaldessa d'Alacant Sonia Castedo i pel president de la Diputació d'Alacant, i fa dos anys que està absolutament parat, sense posar-se en marxa i amb unes iniciatives de concessió que una s'anul·la i l'altra no se sap que passa amb ella, ¿no?

Però a pesar d'això, en sis ocasions la consellera ha promés o ha donat dates per a posar en funcionament esta línia 2 del Tram.
Per tant, en sis ocasions ha enganyat els ciutadans i ciutadanes d'Alacant, que continuen esperant, com dic, dos anys després, que una infraestructura que està finalitzada i els tramvies de la qual estan estacionats sense ús, es pose en marxa.

Miren, els 14 tramvies comprats i paralitzats estan en les cotxeres del Campello -vàrem tindre ocasió de vore-les en una de les visites que férem amb el Grup Parlamentari Socialista-; la infraestructura, construïda en la seua totalitat, acabada, per a començar a funcionar; l'enorme gasto públic ha segut capçalera dels informatius de mitja Espanya, i és part de la mala imatge que estan vostés donant de la comunitat en els nombrosos programes de televisió que s'emeten d'àmbit estatal.

En sis ocasions la consellera d'infraestructures Isabel Bonig s'ha dirigit als ciutadans d'Alacant, als usuaris potencials del tramvia, estudiants, treballadors, usuaris de l'hospital o de la Universitat d'Alacant, comerciants de la zona nord de la ciutat, i els ha dit que posarà la línia en marxa.
En sis ocasions.
I cada una d'eixes vegades s'han trobat amb la realitat: que no té cap intenció de posar en marxa la línia 2, que no està fent res per resoldre el problema, que no és una prioritat en la gestió del Consell ni de la conselleria, ni té cap interés a posar a funcionar eixe servei essencial per a la ciutat d'Alacant.

Senyors diputats, mentres estem ací lluitant perquè es pose.
.
.
, lluitant alguns perquè es posen en marxa una infraestructura que és del ciutadans, hui, hui ja s'han desperdiciat uns altres 50.
000 euros.
.
.
Cada dia que passa sense que entre en funcionament la línia 2 del Tram es perden 50.
000 euros, o es deixen de guanyar 50.
000 euros.
Hui s'hi sumen altres 50.
000 euros més, per tant, de pèrdues, un dia més que les arques de La Generalitat deixen d'ingressar 50.
000 euros.
Si, així és, senyors del Partit Popular, perquè cada dia que vostés retarden la posada en marxa de la línia 2 es deixen d'ingressar 50.
000 euros, ¿per què no la posen en marxa?

Miren, senyors diputats, des que vostés van mentir per primera vegada als ciutadans assegurant que posarien en marxa la línia 2 del metro d'Alacant en febrer de 2011, fins al dia de hui, que per sèptima o octava vegada ens tornen a enganyar, s'acumula un saldo de 36 milions d'euros en ingressos que podien haver-se ingressat en Ferrocarrils de la Generalitat i que no s'han ingressat, per no dir que s'han perdut, 36 milions d'euros en dos anys.
Adone's de la incapacitat i la falta d'una bona gestió per part d'una consellera, econòmicament com afecta La Generalitat, que prou afectada està ja.
36 milions d'euros que, si hagueren decidit posar en marxa la línia 2, els ciutadans no haurien perdut i ara podrien disposar d'ells per a finalitzar els projectes que, com li dic, des que va arribar a la conselleria la senyora Bonig, estan pendents de finalització, dos anys pendents, i en són molts, és la connexió ferroviària d'Alacant o Elx amb l'aeroport de l'Altet, és la connexió del Tram a la terminal de l'estació de l'AVE, etcètera, etcètera.

Amb eixos 36 euros perduts, com dic, estaria també finalitzat ja el túnel de la serra Grossa, que permetria la duplicació de freqüències de ferrocarrils i es podria finalitzar la connexió entre l'estació de l'AVE d'Alacant i el metro de la ciutat pendent d'execució en el seu últim tram.

Este és el balanç, senyories, econòmic de la gestió del Partit Popular en matèria de transport públic en la província d'Alacant, 36 milions d'euros menys de tots els ciutadans.
Vostés i només vostés són els responsables de la caiguda d'ingressos de Ferrocarrils.
Però com vostés.
.
.
, no es conforma que Ferrocarrils deixe d'ingressar eixos diners que tant necessita, tenen la idea de retallar serveis de transport públic a Alacant, i a quatre mesos de l'arribada de l'AVE i despedir ni més ni menys que 400 treballadors de l'empresa pública Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana, és en el moment que més falta fa, l'arribada de la temporada d'estiu, amb un transport públic i eficaç, és un absurd total.

Açò, que és una tragèdia per als treballadors d'eixa empresa, es veu com vostés l'únic interés que tenen és posar-la contra les cordes fent que caiga la recaptació, augmente el frau i, per descomptat, puguen accedir a la gestió de les infraestructures finalitzades o per finalitzar per la seua única voluntat privatitzadora.

A quatre mesos de l'arribada de l'AVE a Alacant, no sols no estan finalitzats els projectes de connexió de Ferrocarrils amb l'estació o amb l'aeroport, sinó que la línia 2 ni tan sols està en marxa i retallarà freqüències de trens en Ferrocarrils, com s'ha dit moltes voltes.
Si es compleixen les previsions de les organitzacions empresarials, que xifren en 3 milions de viatgers, amb l'arribada de l'AVE, ¿quins plans tenen vostés preparats per a distribuir-los per la província?
¿Tenen algun pla de mobilitat?
Jo els responc: igual que quan arribà l'AVE a València, no tenen absolutament res preparat.
Vostés l'única cosa que tenen preparada, quan es refereix a la província d'Alacant, són noves retallades.

Açò resulta, a més, molt irònic, perquè la senyora consellera és la presidenta del consell d'administració de Ferrocarrils, com tots sabem.
És molt cridaner, a més, que haja de recórrer a la busca d'inversors privats per a tirar endavant la gestió dels projectes de transport públic per tramvia i ferrocarril de la província d'Alacant.
Si resulta irònic.
.
.
, perquè està reconeguent que és incapaç de gestionar-los ella mateixa i necessita que altres vinguen a fer el seu treball, amb l'agreujament que els ha costat als ciutadans, que és de més cent quaranta milions d'euros, entre infraestructura i tramvies, i que diàriament, com els he dit, està costant 50.
000 euros diaris, que és el que costa l'amortització de la infraestructura i el que deixen d'ingressar perquè vostés, senyors del Partit Popular, no prenen cap decisió en eixe tema.

La senyora Bonig té el pitjor balanç que puga tindre un polític, que és el de la ineficàcia, la falta de d'eficiència econòmica de què parlàvem abans, i la mentira contínua que ja cansa a tots els ciutadans.
Continua buscant un soci privat perquè faça el treball que per mandat ciutadà ha de fer ella.
L'única cosa que li queda per fer és tindre un gest de dignitat i honradesa, reconéixer les seues pròpies limitacions i anar-se'n, i deixar un altre que puga fer el seu treball, el treball que ella està dos anys demostrant que no pot fer, així deixarà de perjudicar els ciutadans amb la seua falta de competència per dirigir les infraestructures de la comunitat i, és clar, per a presidir Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana.

Senyors del Partit Popular, estem perdent el temps i, pitjor encara, estan perdent els diners de tots.
La seua falta de previsió.
.
.
, ja els he dit el que està costant als veïns i veïnes de la Comunitat Valenciana, i que vindrien molt bé per a poder, d'alguna manera, doncs, reparar o fer alguna cosa amb eixe insuportable deute de 1.
300 milions d'euros que té l'empresa pública de la qual parlem.

Despedir a través d'un ERO els treballadors de Ferrocarrils quan han expressat en multitud d'ocasions que ells poden posar en marxa en poc més d'un mes esta línia, és un autèntic absurd.

El senyor president:

Senyor Signes, vaja concloent.

El senyor Signes Núñez:

Res més i moltes gràcies, i per tant el que demanem és la posada en marxa immediata de la línia 2 i, a més, gestionada per Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Signes.

Per a fixar posició, pel grup parlamentari d'Esquerra Unida, té la paraula la senyora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Sí, el Partit Popular fa molt de temps que vol que el País Valencià sigam capdavanters i som capdavanters en moltes coses, la veritat és que la majoria roïnes, malauradament, però sobretot som capdavanters en infraestructures acabades però sense funcionar.
Infraestructures de tot tipus, tenim hospital de Llíria, hospital de Gandia, acabats i sense funcionar, tenim centres per a persones dependents, per exemple, en Castelló tenim el centre.
.
.
, bé, diversos centres, com el Penyeta Roja per a dependents, sense funcionar, tenim biblioteques buides, sense ningun llibre, acabades però sense funcionar, tenim algun centre de salut.
.
.
És a dir, tenim moltíssimes infraestructures acabades i sense funcionar, i també infraestructures de transport, tenim la més famosa, que és l'aeroport de Castelló, acabada i sense funcionar, tenim en València part la línia 2 també acabada i sense funcionar, i tenim el Tram de Castelló, que està a mitan, però que tampoc està funcionant, perquè no està acabada la via, però tenim el Tram d'Alacant, que està tot acabat, que té les vies, que té les estacions, que té els vagons, ho té absolutament tot, no hi falta res, però no funciona.
No funciona i s'estan perdent, ja ho dia el senyor Signes, 50.
000 euros cada dia per no funcionar, i a més s'estan gastant els diners en el mateniment de la infraestructura.
És a dir, no sols no dóna servei a la ciutadania, no sols se perden diners perquè no s'ingressa res, sinó que, a més, se gasten diners en el manteniment.

El Partit Popular porta mesos i mesos enganyant la ciutadania, portem mesos i mesos sentint dates d'inauguració de posada en funcionament del Tram d'Alacant, de la línia 2 del Tram d'Alacant.
Anava a ser en febrer de 2011, després en juny de 2011, després per a gener del 2012, per a febrer de 2012.
.
.
¡Portem mesos sentint dates de posada en funcionament!
, però la realitat és que a dia d'avui està absolutament parada i sense funcionar.
Això sí, inaugurar la van a inaugurar, inaugurar-ho ho inauguren tot, ¡fins l'aeroport de Castelló van inaugurar també!
Inaugurar-ho ho inauguren, van allí, se fan la foto, fan la nota de premsa, li diuen a la ciutadania que estan inaugurant una infraestructura, amb la qual cosa la ciutadania se pensa que, si la inauguren, és perquè va a funcionar, però és que no, és que la inauguren i se passen dos anys amb la infraestructura parada.

I la tenen parada perquè preferixen que estiga parada abans que la gestione Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana, preferixen que no funcione, preferixen que la gent no tinga eixe servei, abans que siga gestionada per una empresa pública, cosa que em sembla d'una irresponsabilitat absoluta.
Vostés preferixen que estiga sense funcionar abans que Ferrocarrils la puga posar en funcionament, preferixen acomiadar centenars de persones de Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana, abans que Ferrocarrils assumixca la gestió de la línia 2 del Tram d'Alacant.
Vostés el que passa és que s'han encabotat que aquesta línia ha de ser de gestió privada perquè algú ha de traure un benefici econòmic de gestionar aquesta línia, i en compte que el benefici econòmic el traga Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana, no calga fer l'ERO i l'empresa pública puga continuar endavant, no, es millor per a vostés que els beneficis els traga una empresa privada, que eixa empresa privada gestione eixa línia, però que no ho faça l'empresa pública.

A mi m'agradaria saber quin és el motiu, per quin motiu no volen que Ferrocarrils gestione la línia 2 del Tram d'Alacant i, per tant, la línia 2 puga posar-se a funcionar.
A mi m'agradaria que vostés explicaren ací per què preferixen que siga gestionada per una empresa privada abans que per Ferrocarrils.
És més, m'agradaria que explicaren per què preferixen que la línia estiga parada que que estiga en funcionament, perquè jo no ho puc entendre, però ni jo ni entenc que la immensa majoria dels mortals, no poden entendre que un govern perferixca tindre una línia parada que una línia en funcionament.
A mi no m'entra.
A la millor és que sóc curteta.
No ho sé, pot ser.
Però a mi.
.
.
, no ho arribe a entendre per què volen que eixa línia estiga parada abans que la gestione Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana.
Perquè açò, al final, el que ens fa ens malpensar, malpensar.
I malpensem que simplement n'hi ha algun obscur motiu darrere pel qual volen que siga gestionat per una empresa privada.
I si no volen que malpensem, doncs explique'ns, explique'ns per què preferixen tindre-la parada i que la gestione una empresa privada abans que tindre-la en funcionament gestionada per Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana.

Gràcies.
I, evidentment, votem a favor.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Albiol.

Pel Grup Parlamentari Compromís, té la paraula el senyor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Compromís, ¿cómo no?
, va a apoyar esta propuesta del Partido Socialista porque, bueno, es algo que es tan de cajón que es que yo creo que.
.
.
bueno, aquí se han dado muchos, muchos argumentos pero la cuestión es que una obra se ejecuta para usarla.
Una infraestructura de estas características tan necesaria, tan demandada por la población, una infraestructura, además, que con unos visos de sostenibilidad que ahorraría la emisión de muchísimas toneladas de CO2 a la atmósfera, porque ahora mismo muchos de los futuros usuarios tienen que utilizar vehículos privados u otro tipo de transporte por carretera porque no hay forma de que la línea se ponga en marcha.

Y, bien, se ha dicho ya prácticamente todo.
Ha habido reiteradas promesas de que esto se iba a poner en marcha en breves meses; sin embargo, no se pone en marcha.
Eso sí, se inauguró hace ya más de dos años, con un paseo, un primer recorrido.
Por tanto, la vía está cien por cien para ser usada.
Y, bueno, no entendemos que.
.
.
¿qué condiciones había en ese pliego de condiciones propuesto en principio por La Generalitat para que una vez revisado se vea que sea inasumible por la propia Generalitat?
Y, ¿qué es lo que está pasando, qué ha pasado en el último año y pico para que una vez detectado que lo primero que habían propuesto era inasumible, cómo no se ha.
.
.
bueno, formulado de forma que se pudiera ejecutar, dando por hecho que lo quieren adjudicar a una empresa privada?
Pero lo que ya es absolutamente incomprensible es que hayan tenido que despedir a cuatrocientos trabajadores de Ferrocarrils cuando ellos mismos se comprometían a en un mes poner en marcha esta línea.
Entonces, no.
.
.
, no se entiende.
La ciudadanía, estas cosas no las entiende.
Y, entonces, tendrán ustedes que explicar.

Yo, lo que espero es que ahora, el compañero del Partido Popular que conteste a esta proposición, bueno, pues nos diga que ya, que sí, que se va a poner en marcha pasado mañana porque ya han solventado esos problemas, no sé, administrativos o documentales o no sé cómo llamarlo y que de pronto esto ya se puede poner en marcha.
Lo ideal sería que fuera con trabajadores de Ferrocarrils, pero, si no, al menos, que se ponga en marcha ya de la forma que sea.
Pero lo que suponemos es que de nuevo van a decir que la complejidad técnica, los pliegos de condiciones, las condiciones han cambiado, la crisis está por encima de todo, y.
.
.
no sé, no sé lo que van a decirnos.
Pero lo que resulta absolutamente incomprensible es tener esa obra, esa infraestructura que incluso ha estado consumiendo energía eléctrica durante todo este tiempo, precisamente para evitar saqueos y otras cuestiones y que con lo sencillo que hubiera sido ponerla en marcha, puesto que está, como bien se ha dicho, completamente terminada, están los convoyes allí esperando y muriéndose de risa, bueno, pues no entendemos cómo no está la infraestructura en marcha.

Por tanto, pues, nada, le doy la palabra al compañero del Partido Popular que seguro que nos dice que el tema está solucionado y que por fin salimos de este agujero en el que no entendemos cómo estamos.

Gracias.

El senyor president:

Gracias, señor Ponce.

En todo caso, será la presidencia quien dará la palabra (rient) al señor Peral, por parte del Grupo Parlamentario Popular.

Señor Peral, tiene usted la palabra.

El senyor Peral Villar:

Muchas gracias, presidente.

Lo que el Grupo Parlamentario Popular tiene muy claro es que ustedes han.
.
.
utilizan el tema de la línea 2 del Tram a sabiendas.
.
.
, porque les sobra información, sobre las razones por las cuales no se ha puesto en marcha la línea.
Se ha repetido en esta comisión y en el pleno innumerables veces y, además, no hace ni un mes que la propia consellera dio explicaciones sobre exactamente esto mismo que están ustedes trayendo a comisión en el día de hoy.

Por lo tanto, desde el Grupo Parlamentario Popular, como no puede ser de otra forma, apoyamos la gestión de la consellera y apoyamos cualquier iniciativa que se está llevando a cabo para que la explotación de la línea 2 del Tram de Alicante se realice con los paradigmas o con los estándares de eficacia y eficiencia en la gestión de una línea que tiene que dar un servicio muy importante a la ciudad de Alicante y a la de San Vicente, y a la provincia, porque esta es una línea fundamental.

Señor Signes, no sería tan rentable la línea cuando ha quedado desierto el concurso y se ha tenido que modificar de forma que pueda resultar interesante para ese supuesto gestor privado al que puede adjudicarse esta línea y para lo cual usted sabe que hay que cumplir unos trámites, que hay que cumplir unos plazos, que no podemos saltarnos a la torera y que evidentemente todo ello, y son.
.
.
pues es inminente la resolución del Consell y la licitación de la línea para intentar que su explotación goce de los máximos estándares de eficacia y eficiencia que cualquiera desea para una línea tan importante, que cualquiera podía desear dentro de ese.
.
.
eh.
.
.
de ese modelo de gestión pública eficaz y eficiente.

Yo le diría que, bien, que usted aquí casi nos acusa pues casi de haber sido los causantes de los incendios que se han producido este verano en la Comunidad Valenciana, pero debo decirle pues.
.
.
solo les faltaba a ustedes hacer semejante insinuación pero, en fin, como de nada nos vamos a sorprender, pues ustedes insistan en esa línea catastrofista que la Comunidad Valenciana sabrá premiarles en las próximas elecciones con el mismo castigo que les viene concediendo en los comicios precedentes.

Pero, lo que no va a hacer el Partido Popular es dejarse manipular por esta oposición alarmista y electoralista que pretende que pongamos en marcha de cualquier forma una línea como la línea 2 del Tram cuando lo único que se está intentando es que resulte adecuada en cuanto a su coste y mucho más en la situación económica en la que hoy nos encontramos y de la que ustedes son muy responsables, porque no solo nos han dejado de financiar y no han hecho absolutamente nada para que la Comunidad Valenciana tenga la financiación que se merece durante los ocho años que han estado ustedes gobernando, tienen muy poca vergüenza de venir ahora que está gobernando el Partido Popular, a exigir que eso se modifique y se arregle en cinco minutos.
Eso es lo que ustedes pretenden.
Igual que la línea 2 del Tram.
Ustedes pretenden que la pongamos en marcha pasado mañana.
Pues no, no puede ser, porque esto tiene que cumplir unos plazos y esos plazos son los que marca La Generalitat.

Y, precisamente, el Grupo Parlamentario Popular apoya lo que está haciendo La Generalitat para que esta línea sea una línea que no sea un nuevo borrón en las cuentas de La Generalitat, que suponga un coste inasumible y La Generalitat, muy consciente de que probablemente tenga que asumir este coste, si no se produce adjudicación a ningún gestor privado en los próximos meses como sería nuestra intención o como sería la intención de La Generalitat y como así se ha intentado y se va a intentar, pues ya le ha anunciado la propia consellera que va a asumir Ferrocarrils de la Generalitat la gestión de la línea.
Usted lo sabe.
Viene aquí otra vez a preguntar sobre el tema porque está usted haciendo electoralismo con este asunto.
Está usted creando una alarma social, pretende usted crear una alarma social con un trabajo muy bien hecho, que se ha realizado en la ciudad de Alicante; sí, es verdad, se han invertido cien millones de euros en la ciudad de Alicante y se han embellecido barrios que estaban deprimidos y se ha conseguido una gran ventaja para todos los ciudadanos y esta será una de las líneas más importantes que, por supuesto, ninguno de sus gobiernos trabajó ni realizó en la provincia de Alicante mientras ustedes gobernaban de transporte público de ninguna clase y es el Partido Popular, los gobiernos del Partido Popular, los que están consiguiendo los máximos logros en este sentido.

Veo que se me agota el tiempo y, simplemente.
.
.

El senyor president:

Lo ha agotado ya, señor Peral.
(Rient)

El senyor Peral Villar:

.
.
.
simplemente, por todo lo que le he expuesto, señalarle que vamos a.
.
.
que consideramos innecesaria esta proposición no de ley y le anunciamos que vamos a rechazar su proposición.

Nada más.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Peral.

Sí, senyor Signes, per a rèplica.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, president.

Senyor Peral, con (inintel·ligible) .
.
.
que me ha expuesto, jo ja sabia que anaven a votar en contra.

No ha dit absolutament res.
És a dir, no ha dit absolutament res, només que el recolzament de la consellera que no té cap mèrit en este tema, perquè en dos anys no s'ha tret la pasta dels dits per una infraestructura acabada posar-la en marxa.
L'eficiència de la consellera, no sé quina eficiència si en dos anys trens i infraestructura no sap com llevar-s'ho dels dits, és a dir, tampoc.
És a dir, ¿o és que n'hi ha un interés molt concret en donar la concessió a una empresa molt concreta?
I s'està perdent el temps ahí per vore.
.
.
en les negociacions, per vore què és el que passa.
És a dir, que això és el que està passant, perquè si no, per a donar servei als alacantins i alacantines fa dos anys que s'havera pogut donar servei a alacantins i alacantines.
Està a punt de donar servei.

Mire, els plens municipals de Sant Vicent del Raspeig i d'Alacant, per unanimitat, amb el vot favorable del Partit Popular, estan exigint-los a vostés que es pose en marxa la línia 2 del Tram pel sistema que siga.

El síndic de Greuges els ha també dit que la posen de forma immediata en funcionament.
També estan incomplint-ho.
Però és que a mi, senyor Peral, el que d'alguna manera m'espanta de tot este tema, és que en la premsa de dimecres 6 de febrer de 2013, és a dir, fa ara justament un mes, diu: «La conservación de la línea 2 del tranvía costará más de un millón de euros.
» «Infraestructuras licita por otros veinticuatro meses el mantenimiento del Tram Alicante-San Vicente.
» És a dir, que Infraestructures fa un mes ha tret a licitació la vigilància de les instal·lacions de la línia 2 per dos anys més, per dos anys més.
Jo no sé si vosté pot explicar-m'ho.
És a dir, ¿hem d'estar dos anys més, en total quatre, perquè una línia acabada i amb catorze tramvies puga posar-se en funcionament perquè els usuaris estan demanant-ho?
És a dir, ¿són vostés tan ineficaços, són vostés tan.
.
.
?
Què passa?
Explique-m'ho, explique-m'ho perquè açò és el que m'ha encés a mi la llum roja.
És a dir, van a ser dos anys més o què?

Ahí tenen Ferrocarrils, que són gent molt preparada, que són gent que pot en un mes posar en funcionament Ferrocarrils de la Generalitat.
I si ho feren, no perdrien els trenta-sis.
.
.
no haveren perdut els trenta-sis milions d'euros que han perdut ja en estos dos anys i que seran setanta-dos si efectivament, tal com diu la licitació que acaben de traure, són quatre anys sense que es pose en funcionament esta línia.
I, si no, si es posa abans, hauran perdut la part de vigilància que no els fea falta.
Si la posen en marxa despús-demà hauran perdut un milió d'euros per la vigilància de vint-i-quatre mesos, de dos anys.
És que ho fan tot malament, malament, malament, i no donen explicacions, senyor Peral.

Aleshores, a vore si vosté m'il·lumina un poquet.

El senyor president:

Senyor Signes.
.
.
Sí, gràcies, senyor Signes.

Senyor Peral.

El senyor Peral Villar:

Gràcies, senyor president.

Pues yo le ilumino todo lo que pueda, pero para iluminar, mejor las palabras que la propia consellera trasladó a su señoría en el pleno, en su comparecencia para explicar la política que iba a desarrollar su conselleria el pasado 14 de febrero.
Es posterior a ese artículo que ha encontrado que a mí no me enciende ninguna luz roja; me enciende una luz verde muy potente que demuestra que el gobierno del Partido Popular es muy responsable y que hace las cosas muy bien.
Porque si no lo hubiera hecho, probablemente usted vendría aquí a decir que cómo es posible que la línea está abandonada de la mano de Dios.
.
.
(Remors) Lo que usted quiera.
Eso se hace por el plazo que el gobierno y toda la infraestructura de jurídicos y administrativa de la propia Generalitat decide que es lo eficaz y lo adecuado para mantener la gestión de esta línea mientras esta línea se adjudica.
Y cuando se llegue a un acuerdo con un operador privado o cuando lo haga el propio Ferrocarrils de la Generalitat, no encontrará usted ninguna luz roja en esto que hoy le resulta superalarmante.

Lo que trae usted aquí es un tema que es muy recurrente, que les viene a ustedes muy bien para afearle la cara al Partido Popular, cuando ha hecho una obra impresionante en la ciudad de Alicante, que la ciudad de Alicante le está muy agradecida al Partido Popular por el magnífico trabajo que han hecho con esta línea 2 del Tram y que va a ser en muy poco tiempo una realidad, estará funcionando y será una de las líneas más rentables para Ferrocarrils o para La Generalitat o para quien sea la adjudicataria final.

Por supuesto, vamos a intentar que no le cueste más dinero a los presupuestos de La Generalitat, que, como usted bien sabe, tenemos que llevar a objetivos de déficit que son muy importantes para que esta comunidad y toda España consigan recuperarse y salir de la crisis.
Y, precisamente, por eso está haciéndose este trabajo de esta forma; quizá, un poco más lento de lo que nos gustaría a todos, porque esta línea a todos -y al Partido Popular como a ustedes- les gustaría que ya estuviera funcionando.

Pero lo que sí que le digo, para terminar, y es el compromiso, el mismo compromiso que adquirió la consellera el pasado 14 de febrero en el Pleno de Les Corts, es que si no conseguimos adjudicar esta línea a un operador privado en los próximos meses, en cuestión…, muy pronto, señor Signes, probablemente en el plazo de tres o cuatro meses más, será gestionada por Ferrocarrils de la Generalitat.
Así lo dijo la consellera, y usted sabe que así va a ser.
Y esa línea estará funcionando con los costes de oportunidad y con el trabajo perfectamente bien realizado.
Y si tiene que costar dinero a La Generalitat ofrecer este servicio a todos los ciudadanos de la ciudad de Alicante, de la provincia de Alicante, así lo hará La Generalitat, no me cabe la menor duda.

Nos parece innecesaria, absolutamente, su proposición no de ley.
Y la vamos a rechazar.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Peral.

Senyories, conclòs el debat, passem a votació.
Vots a favor de la proposició no de llei?
7.
Vots en contra?
8.
Per 8 vots en contra i 7 a favor, queda rebutjada.

Proposició no de llei sobre l'aprovació de la normativa i els incentius necessaris perquè les empreses del sector de transport escolar i de menors compten amb sistemes de retenció infantil SRI, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 44.
054, BOC número 135)

El senyor president:

Passem al punt número 7 i últim del dia de hui: presa en consideració de la Proposició no de llei sobre l'aprovació de la normativa i els incentius necessaris perquè les empreses del sector del transport escolar i de menors compten amb sistemes de retenció infantil -SRI-, presentada pel Grup Parlamentari Compromís.

Per a la seua defensa, té la paraula el senyor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Bien, en el año 2006 se produjo una modificación del reglamento de circulación que obligaba a la instalación de cinturones de seguridad en los autobuses, pero con carácter posterior a los que fueran matriculados a partir de octubre de 2007.

Han pasado ya, pues, cinco años y medio.
Y la realidad es que la mayoría de los autobuses utilizados en el transporte escolar siguen sin llevar cinturones de seguridad para los niños.
¿Por qué?
Pues, porque la media de antigüedad de los autobuses escolares es de nueve años y, además, se les permite ser destinados al uso de transporte escolar hasta los dieciséis años.
Por tanto, pues, si no cambian las cosas, hasta en los próximos diez años vamos a poder ir viendo cómo nuestros niños van en autobuses sin cinturones de seguridad a sus escuelas diariamente.

Otro de los problemas a los que hay que enfrentarse es el hecho de que el cinturón de seguridad que se está instalando en los autobuses es de dos puntos, como el de los aviones, cuando, teniendo en cuenta el peso que tienen los niños, ante un frenazo o colisión, un cinturón de estas características no frena el impacto del menor en la parte posterior del asiento de delante o directamente el giro del niño hacia sus piernas, digamos, ¿no?
, con el riesgo de chocar, por tanto, tanto contra la bandeja delantera, cenicero o percha y, por supuesto, con posibilidad de sufrir conmociones o lesiones en cabeza, ojos, cara, etcétera.

Bien.
Los dueños de las empresas del sector, para quitar hierro, suelen esgrimir que hay pocas muertes en este tipo de transporte -pero, claro, con una muerte, pues, ya es suficiente motivo para intentar evitar que se produzca la siguiente, ¿no?
-, obviando que la accidentalidad sí que es elevada y se pueden evitar estos daños a menores con una normativa más proteccionista y adaptada al resto de la Unión Europea.
Bien.
También, de esta forma, se reducirían ya no por supuesto que las muertes, sino el grado de discapacidad o lesiones que sufran los niños.

De hecho, hay ciertas contradicciones normativas que hacen necesaria esta proposición.
En primer lugar, las exigencias de seguridad de transporte de menores en coches se han incrementado sustancialmente, por lo que no parece lógico que el incremento de estas medidas no se traslade al transporte colectivo escolar y de menores.
Ninguno de nosotros llevaríamos a nuestros niños en el coche sin el cinturón de seguridad o la silla de seguridad, en el caso de los más pequeños, adecuada, homologada y normalizada.
Y la verdad es que no salimos de nuestro asombro los padres, al ver que los autobuses que llevan a nuestros niños al colegio no llevan ningún tipo de cinturón de seguridad -por lo menos en mi caso.

Hay datos que hablan que el 38% de los autobuses escolares son los que disponen de cinturón de seguridad.
Hay unos 17.
000 autobuses de transporte escolar en España.
Por tanto, pues, del orden de 1.
900-2.
000 estarían en la Comunidad Valenciana y, de ellos, sólo unos 500-600 tendrían cinturón de seguridad.
Por tanto, e insisto, dos terceras partes aproximadamente de los autobuses, a fecha de hoy, no llevan cinturones de seguridad.
Y, bueno, pues nuestros niños están en ese riesgo cada vez que suben a ellos.

Luego, por otra parte, la reforma del código de circulación se realiza con la finalidad de equiparar las medidas de seguridad de coches y autobuses.
No obstante, sólo se exige a los matriculados a partir de octubre de 2007 y deja fuera de este requisito a la mayoría de los que operan en la actualidad.
Y, por tanto, deja inaplicable la medida de seguridad aprobada; insisto que es una medida de seguridad aprobada hace ya seis años.

Y lo absurdo se ratifica cuando se exige el uso del cinturón si…, sólo se exige el uso del cinturón si el autobús lo lleva; o sea, si no lo lleva, claro, obviamente no se le puede exigir.
Pero está esa contradicción y esa situación tan absurda.

Y es por esto por lo que resulta necesario abordar una modificación legislativa que nos sitúe a nivel europeo, en cuanto a seguridad en el transporte escolar y que garantice a los padres y madres seguridad cuando dejan a sus hijos en el autobús escolar.

Por todo lo expuesto, presentamos la siguiente propuesta de resolución:

Por una parte, Les Corts acuerdan:

Uno.
Instar al Consell para que inste al gobierno central a aprobar en el plazo de un mes la normativa y los incentivos necesarios para que la totalidad de autobuses destinados al transporte escolar y de menores cuenten, en el plazo máximo de seis meses, con sistemas de retención infantil homologados, que cumplan la normativa europea R44.
04 y adaptados a la realidad de los autobuses actuales, ofreciendo total seguridad.
Esta normativa europea R44.
04 es la que propone distintos sistemas de retención, pero que tienen tres o cuatro puntos de anclaje para los chavales.

El segundo punto sería instar al Consell a aprobar en el plazo de un mes la normativa y los incentivos necesarios para que las empresas del sector del transporte escolar y de menores, utilizados en la Comunidad Valenciana, cuenten con sistemas de retención infantil, sin que puedan emplearse para el transporte de menores vehículos sin estos sistemas de retención.

Y, por último, instar al Consell a aprobar en el plazo de un mes la normativa y los incentivos necesarios para que la totalidad de autobuses destinados al transporte escolar y de menores cuenten, en el plazo máximo de seis meses, con sistemas de retención infantil homologados, que cumplan con la citada normativa R44.
04 y adaptados a la realidad de los autobuses actuales, ofreciendo total seguridad.

Bien, parecen muy similares los tres puntos.
De lo que se trata es de instar, tanto al gobierno autonómico como al gobierno central, a que elaboren las normativas y apoyen, digamos, su implementación con los incentivos necesarios para que sea lo más rápido y lo menos traumático posible también para las empresas de autobuses.
Y, al mismo tiempo, impedir que, pasado ese plazo, ningún autobús que no cumpla con estas medidas de seguridad pueda ser utilizado para transporte infantil o transporte escolar -que no es exactamente lo mismo, pero, bueno, todos entendemos que son cuestiones muy, muy similares.

Bien.
Todos nos alertamos cuando hace poco tiempo, a principio de enero creo que fue, un autobús escolar tuvo un accidente en Xàtiva y cuatro niñas resultaron heridas, una de ellas grave.
No ha sido el primer caso.
Existen accidentes de circulación, lo cual parece que es inevitable que antes o después se produzcan.
Y, claro, lo que no podemos permitir en ningún caso…, creo que nadie medianamente responsable se negaría a que este tipo de propuestas vayan hacia adelante, porque se trata de garantizar la seguridad de los más pequeños, de los más indefensos y de, además, de seres humanos que están, digamos, en condiciones desfavorables respecto a los adultos porque, lo dicho antes, un pequeño, con un sistema de anclaje de dos puntos, ante un frenazo o un choque, su cabeza iría entre sus piernas o hacia abajo, si el niño es un poco mayor pues el impacto es directo con el asiento trasero del que va delante.

Y, bien, estos sistemas, pues, bueno, están homologados, se están implementando en diversos países europeos.
Aquí hay alguno de los modelos que garantizan esa seguridad.

Hay un problema añadido, y es que en muchos casos los autobuses no…, no se puede instalar directamente el cinturón de seguridad, implica cambiar los asientos.
Entonces, eso, pues claro, requeriría ciertos incentivos.
Pero también es cierto que en el mercado ya hay sistemas homologados que llevan hasta cuatro puntos de anclaje, absolutamente seguros para los niños y que, bueno, que podrían ser directamente implementados en todos los autobuses que ahora mismo hacen transporte escolar.

Bien.
Yo creo que está suficientemente argumentada nuestra propuesta.
Creemos que es imprescindible que se lleve hacia adelante, máxime cuando…, eso, hay una normativa que ya obliga, desde hace muchos años, a que todo niño, como no puede ser de otra forma, pues vaya suficientemente sujeto en los vehículos, en los vehículos privados, en cualquier coche.
Lógicamente nadie lleva a los niños en el coche sin cinturón de seguridad, y el que lo hace pues está poniendo en grave riesgo su seguridad.
Y que esto no se traslade a los autobuses de transporte escolar, en los que diariamente suben miles y miles de niños valencianos y, bueno, y del resto del estado, porque nuestra propuesta también es para que se haga a nivel estatal este desarrollo normativo… Bueno, pues consideramos que es algo de cajón y que va a ser aprobada nuestra propuesta.

Nada más.

Gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ponce.

Les seus senyories, per a fixar posició.
.
.
Senyora Albiol, pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.

La senyora Albiol Guzmán:

Sí.
Des d'Esquerra Unida anem votar favorablement aquesta proposició no de llei, compartint els arguments que ja ha exposat el senyor Ponce.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Albiol.

Sí, senyor Signes, per banda del Grup Parlamentari Socialista.

El senyor Signes Núñez:

Sí.
Nosaltres també, basant-nos en els arguments exposats per Compromís, anem a votar a favor.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Per banda del Grup Parlamentari Popular, té la paraula la senyora Marcos.

La senyora Marcos Puig:

Gracias, señor presidente.

Señor Ponce, como usted bien sabe, el pasado 17 de diciembre el Grupo Parlamentario Mixto en el Congreso de los Diputados presentó una proposición no de ley calcada a la que ustedes han presentado en estas Cortes.

He de decirles que, efectivamente, es en el Congreso de los Diputados donde se debería haber presentado esta propuesta -y ustedes han hecho bien en presentarla ayer y debatirla ayer- puesto que, como ustedes saben, en el artículo 149.
1 de la Constitución española se atribuye al estado la competencia exclusiva en materia de tráfico y de circulación de vehículos a motor.
Por tanto, señorías, la Comunidad Valenciana no puede dictar normas en dicha materia.

Mañana mismo, señor Ponce, ya le adelanto que se producirá el debate en la comisión de seguridad vial del Congreso de los Diputados de esta, precisamente, propuesta que ha presentado hoy usted aquí, en la Comunidad Valenciana.

En cualquier caso, decirle…, puntualizarle varias cosas.
En primer lugar, el análisis de la situación del transporte escolar y de los menores en España es, como usted sabe, un problema muy complejo.
Hasta hace relativamente poco y en los países desarrollados, por ejemplo el Reino Unido o incluso en Estados Unidos, no existía esta costumbre y ni siquiera tampoco existía en nuestro país.
Y es muy notorio, desde luego, que cada vez más el transporte escolar viene consolidándose como una parte imprescindible en la escolarización de nuestros menores.

Así mismo, las reformas sistemáticas de la ley de seguridad vial, el Reglamento general de circulación y el propio Código penal hacen que el transporte de los menores sea cada vez más seguro, si bien, todavía el número de estos que pierden la vida en accidentes de tráfico sea, desde luego, manifiestamente inaceptable -como usted ha dicho anteriormente-, ¿no?

En nuestra opinión, abordar la seguridad del transporte escolar exige un análisis multidisciplinar.

En primer lugar, desde el punto de vista de las infraestructuras, habilitando, por ejemplo, plataformas seguras de subida y de bajada de los escolares, que es donde, por cierto, las estadísticas dicen que hay más accidentes, en la subida y en la bajada al transporte escolar; por otro lado, también, en el transporte, relativo a las horas de descanso y de conducción; por parte de Industria, en relación a la homologación de estos vehículos y de su equipamiento; y, en el tema de la seguridad vial, exigencia en el uso de sistemas de retención, de niveles de alcoholemia para los conductores, campañas de prevención, etcétera.

En la proposición no de ley -a la que usted hace referencia- solamente exigen ustedes -como dice la propuesta literal- sistemas de retención infantil, no hablan ni de infraestructuras, ni del tema de descanso de los conductores, ni de controles de alcoholemia, ni hablan ustedes tampoco de la homologación de los vehículos y de su equipamiento.

Por tanto, yo creo que sería cuando menos una propuesta un poco.
.
.
que se queda coja, señor Ponce, y permítame que se lo diga desde el total respeto a esta propuesta que usted ha presentado hoy, aquí.

En cuanto a la legislación vigente -usted ha hablado de ello-, a partir del 20 de octubre de 2007 están obligados todos los autobuses a tener cinturones de seguridad de dos o tres anclajes.

El tema de los anclajes es una especificación técnica bastante compleja, señorías, porque para instalar un sistema de retención para determinados menores, como además exige la ley que estos midan menos de 1,35 y que tengan un peso inferior a unos kilogramos determinados, tienen que llevar todos los asientos una especificación técnica de tres anclajes.
¿Por qué?
Porque, si no, no se le pueden aplicar los sistemas de retención.
Por lo tanto, este tema es muchísimo más complejo de lo que nos podamos imaginar en cuanto a especificaciones técnicas.

¿Qué significa?
Que teniendo en cuenta que, y, además, el señor Ponce lo entenderá perfectamente y todas sus señorías porque yo, por ejemplo, cuando era pequeña en el coche de mis padres ni siquiera uno se planteaba el tema de tener un cinturón de seguridad, etcétera, es decir, los autobuses de antes del año 2006 ni siquiera se planteaban, no solo ya el uso del cinturón, sino además el tema de los tres anclajes.

¿Eso qué significa?
Pues que somos conscientes desde el Grupo Parlamentario Popular que tan solo seis de cada diez autocares que realizan transporte escolar llevan instalados los cinturones de seguridad y, además, esos tres anclajes son necesarios para que se cumplan, en este caso, los sistemas de retención para los menores.
¿Esto qué significaría?
Que en la inmensa mayoría de los autobuses, incluidos los que ahora sí que tienen cinturones con los dos anclajes, tendríamos que retirarlos completamente del transporte escolar infantil.

Le repito, señor Ponce, desde el Grupo Parlamentario Popular -y tal y como le he mostrado- tenemos un gran interés en que se refuerce la seguridad y la legislación y, de hecho, se está haciendo, señorías.
Ya les anuncio que la normativa, el Reglamento general de circulación está en estos momentos en fase de regulación más estricta y que antes del 14 de marzo el Consejo Superior de Seguridad Vial tendrá que responder a toda la normativa que el propio estado, el propio Gobierno de España, en este momento, ha puesto encima de la mesa precisamente para endurecer toda esa legislación.

Por lo tanto, señorías, no compete a estas Cortes Valencianas, sí que existe la preocupación por parte del Grupo Parlamentario Popular, pero en ningún caso nosotros nos podemos posicionar, en primer lugar, porque tendríamos que tener informes técnicos del Ministerio de Industria, tendríamos que tener informes técnicos de la Comisión Europea y, desde luego -como le digo-, no es competencia de estas Cortes y es por eso que no vamos a aceptar la propuesta.

Gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Marcos.

Señor Ponce, tiene usted la palabra.

El senyor Ponce Guardiola:

Es una lástima que el Partido Popular no quiera llevar hacia delante esta propuesta que, si en algún punto no estaba absolutamente de acuerdo, podíamos haber transaccionado y haber conseguido un acuerdo en esta comisión hoy.
Pero, bueno, yo me reitero en los argumentos.

Independientemente de que esté en tramitación en el estado, se habla de un tipo de homologación y de cumplimiento de la normativa europea muy concreto, ¿eh?
, y no está de más que estas Cortes insten al Consell para que, a su vez, se inste al estado a desarrollar, en la mayor brevedad posible, estos tipos de sistemas de anclaje y que se implementen rápidamente en todos los autobuses de transporte escolar, porque no deja de ser sorprendente que lleve seis años esta normativa en marcha y no se haya hecho nada al respecto.
Sí, está en la obligación de todos los que estén matriculados después de octubre de 2007 de que lleven estos sistemas, pero todos los que estaban anteriormente en circulación, pues no.
Y lo he comentado antes, el promedio de vida de estos autobuses es de nueve años y se les permiten para este tipo de transportes a los que tienen hasta dieciséis años.

Por tanto, si no cambiamos esto rápidamente -digamos- es que todavía nos vamos a encontrar diez años más con autobuses que puedan seguir transportando a niños sin ningún tipo de seguridad, cuando, bueno, no deja de ser increíble, no dejar de ser también absurdo el hecho de que todos por supuesto tengamos que aplicar estas medidas de seguridad en el transporte, en vehículos privados, y, sin embargo, que en el transporte público, escolar, no se pueda desarrollar.

Y, bueno, y en cierta medida la conselleria de Educación sí puede de alguna forma impulsar este tipo de iniciativa y forzar a que, bueno, se lleven hacia delante las normativas que proponemos, ¿no?

Por tanto, pues, nada, resulta triste ver que no puede salir hacia delante ninguna propuesta y, bueno, esperemos que sí, que a nivel del Congreso de los Diputados todos estos aspectos que se han comentado aquí se solucionen a la mayor brevedad y que, a la mayor brevedad, pues nuestros niños puedan ir seguros a la escuela en transporte escolar público.

Nada más.

Gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ponce.

Senyora Marcos, té vosté la paraula.

La senyora Marcos Puig:

Muy rápidamente, señor presidente.

Precisamente, señor Ponce, en eso está trabajando el Gobierno de España en este momento.
Tal y como le he dicho, el gobierno está dando prioridad al hecho de que todos los niños que viajen en autobús estén sujetos por sistemas de retención homologados, adecuados a su talla y peso, y se está tramitando la modificación -como le he dicho anteriormente- del Reglamento general de circulación para incorporar, entre otras medidas, las relativas a mejorar la seguridad vial de transporte escolar y de los menores.

El 21 de noviembre -como le comentaba anteriormente- ha sido remitido al Consejo Superior de Seguridad Vial con el fin de poder registrar los comentarios al respecto antes del 14 de marzo.
Estamos hoy a día 12 de marzo, con lo cual esta propuesta realmente es oportuna pero, a lo mejor, deberíamos abordarla también a posteriori, señor Ponce.

Y entre las medidas específicas que se contemplan para el transporte escolar -tal y como le comentaba anteriormente-, es decir, de endurecer para garantizar la mayor seguridad de nuestros menores es, en primer lugar, una reducción notable de los límites de velocidad, y, en segundo lugar -y en cuanto al tema que hoy nos ocupa-, la modificación del artículo 117 sobre los cinturones de seguridad u otros sistemas de retención homologados, dejando claro -y esto lo pone negro sobre blanco el Gobierno de España para que sea estudiado por el Consejo de Seguridad Vial- que el conductor y los ocupantes de los vehículos estarán obligados a utilizar y llevar abrochados los cinturones y otros sistemas de retención homologados a la talla y el peso de los menores, la forma de viajar, es decir, el contrasentido de la marcha de los menores de cuatro años, etcétera, etcétera.

Por eso, señor Ponce, le decía que este es un tema muy complejo y cuando menos, también, muy técnico, porque a la hora de establecer todos esos sistemas de retención que tienen que llevar todos los autobuses hay que especificar en muchas ocasiones cuántos anclajes, para qué talla, para qué pesos, porque a lo mejor no sirve un sistema de retención para un menor de siete años y sí que sirve para otro menor de siete años, porque son condiciones técnicas muy, muy específicas.

Y para terminar, señor Ponce, decirle y reiterarle la preocupación, desde luego, por parte del Grupo Parlamentario Popular, pero creo que no solamente se tiene que abordar el tema de la seguridad de los menores basándolo y encasillándolo en un sistema de retención o en un cinturón de seguridad porque -ya le digo- los datos y las cifras de accidentes nos hablan de otro tipo de siniestros, también, lamentables que se producen en el transporte escolar de menores, como pueden ser la subida y la bajada de los menores al transporte, e, incluso, muchísimas negligencias que lamentablemente se producen por parte de muchísimos conductores.

En cualquier caso, también me gustaría destacar -y para terminar en los nueve segundos que me quedan- que el propio presidente de la Federación Nacional Empresarial de Transporte, de Fenebús, que tuvo una comparecencia hace poco, el día 28 de febrero, en el Congreso de los Diputados, dijo que a pesar de no haber obligación por parte de la normativa, sí que se estaba haciendo un esfuerzo por parte de las empresas de autocares.

Y, desde luego, yo creo que ahí sí que deberíamos incidir y fomentar que se dieran incentivos a todas esas empresas que hacen ese esfuerzo por asegurar la seguridad -valga la redundancia- de nuestros menores.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Marcos.

Senyories, acabat el debat, passem a votació.
¿Vots a favor de la proposició no de llei?
6.
¿Vots en contra?
8.
Per 8 vots en contra i 6 a favor queda rebutjada.

Senyories, acabat l'ordre del dia, s'alça la sessió i agraïsc a tots vostés, com sempre, la seua col·laboració.

Moltes gràcies.
Bon dia.

(S'alça la reunió a les 13 hores i 30 minuts)