Untitled Web Page



**Ple de les Corts Valencianes celebrat el dia 13 d'octubre de 1999.
Comença la sessió a les 10 hores i 40 minuts.
Presideix la Molt Excel·lent Senyora Marcela Miró Pérez.
Sessió plenària número 9.
Primera reunió.**

***Presa en consideració de la Proposició no de llei sobre gratuïtat dels llibres de text per a tot l'ensenyament obligatori, presentada pel GP Socialista­Progressistes (RE número 854, BOCV número 6).***

**La senyora presidenta:**

Senyories.
Senyors diputats, senyores diputades, bon dia.
S'obri la sessió.

En primer lloc, el punt dos de l'ordre del dia: presa en consideració de la Proposició no de llei sobre gratuïtat dels llibres de text per a tot l'ensenyament obligatori, presentada pel Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.

Per a la seua defensa té la paraula, pel grup proponent, el senyor Vives.

 

**El senyor Vives i Moncho:**

Senyora presidenta.

Senyores diputades, senyors diputats.

El Grup Socialista­Progressistes voldria que les Corts Valencianes prengueren en consideració la Proposició no de llei sobre la gratuïtat de llibres de text.
Per quina raó?
La Constitució Espanyola, l'article 27.
4, diu exactament d'una manera molt clara: l'ensenyament bàsic és obligatori i gratuït, diu exactament això.
La Lode, en el seu article primer, també disposa l'ensenyament obligatori gratuït.
I la Logse, en el seu article cinqué, disposa que l'educació primària i secundària obligatòria constitueixen l'ensenyament bàsic i que aquest serà obligatori i gratuït.

Per tant, des del punt de vista de l'ordenament jurídic, el perquè els llibres de text han de ser gratuïts és evident, perquè els llibres de text són una de les parts de l'ensenyament que, evidentment, fan possible que l'ensenyament siga gratuït o no.
Per a fer possible això, en l'any 1995 i 1996 el govern valencià havia posat unes partides de 1.
000 milions de pessetes per anar aconseguint o tractar d'aconseguir eixa gratuïtat de llibres de text d'una manera progressiva.
Però el govern del PP quan va arribar va donar un pas endarrere, de manera que en volta d'augmentar els diners per a la gratuïtat de llibres de text els va disminuir, es va minvar la partida i va passar de 1.
000 milions a 800 milions de pessetes.
De fet, en l'última ordre, que trobe que és de novembre de l'any passat, trobe que ficava 850 milions de pessetes, però evidentment són menys.

I per què ho fem això?
Els llibres de text no només el PP va fer un pas endarrere en el que significa l'aportació global dels diners per a llibres de text sinó que també va canviar l'epígraf de la partida pressupostària, que era denominada anteriorment "Ajudes a l'adquisició de llibres de text per alumnes de famílies amb ingressos econòmics modestos, escolaritzats en centres sostinguts amb fons públics, i millorar la qualitat de l'ensenyament i l'ampliació de la gratuïtat de llibres de text".
Eixe epígraf es va modificat pel PP, en el govern del PP per "Progressar en la consecució de la gratuïtat de llibres de text als nivells d'ensenyament obligatori, procurant la seua disponibilitat per alumnes escolaritzats en centres finançats amb fons públics".
És a dir, desapareixen dos elements claus, des del nostre punt de vista, del que suposa l'educació, que és, per una banda, tota referència a la qualitat de l'ensenyament i, per altra banda, el tema als més necessitats.
Estem parlant de l'epígraf que fa referència a la partida de la gratuïtat dels llibres de text.

Per què desapareix el tema de la qualitat?
Miren vostés, jo crec que en una cosa sí que estarem d'acord, en moltes altres segurament discreparem, però en una estarem d'acord.
El segle XXI segurament tot el món està d'acord en que serà el segle de l'educació.
És evident que el segle XX pot definir-se de moltes maneres, pot definir-se com el segle de les tecnologies, com el segle que ha arribat l'home a la lluna.
Jo crec que un dels elements fonamentals ha sigut el que la dona arribara a tindre la plena garantia en la consecució de les seues llibertats absolutament amb la mateixa equiparació amb l'home.
Però el segle XXI tot el món està d'acord en què serà el segle de l'educació.
És clar que el desenvolupament dels països ja no va a estar de ninguna de les maneres condicionat pels seus recursos naturals, ni tan sols va estar condicionat pel tema del que significa la ubicació dels països.
Estarà, segurament, íntimament relacionat amb l'educació, amb la formació i amb la investigació.

Si això és així, i inclús el president de la Generalitat en el discurs del 9 d'Octubre ho plantejava com l'element de la qualitat, com un tema importantíssim, jo crec que és imprescindible que el tema de la gratuïtat dels llibres de text es done per una raó: les famílies valencianes, moltes famílies valencianes, els mestres, els professors d'institut que estan en els centres, veuen moltes vegades com comença el curs.
I hi ha moltes famílies que estan molts dies, moltes setmanes i, a vegades, molts mesos sense tindre llibres de text, perquè els seus pares, les seues mares o no tenen diners o no tenen la voluntat suficient com per a comprar els llibres.
Les dos coses són realment obra de la mateixa cosa: és problema d'una formació deficient.
Això passa perquè realment els llibres encara no són gratuïts i, si a més a més, en volta d'augmentar el tema de les partides pressupostàries per a la consecució de la gratuïtat anem retallant-les, difícilment podrem arribar a una situació que és la idònia.

Segons l'OCU, segons l'Organització de Consumidors, els llibres de text tenen un percentatges, és a dir, valen una quantitat global mitjana; ja sabem que això no és igual en tots els centres, en els centres privats són més cars, en els centres públics són més barats, depén de l'editorial i hi ha editorials que poden valer quasi el doble unes que altres; però, com que la llibertat existeix, els llibres de texts són diferents en cadascú dels centres.
Però oscil·len entre 15 i 19.
000 pessetes per xiquet o xiqueta i any.
I, com vostés saben, hi ha moltes famílies que no només tenen un alumne o una alumna sinó que tenen vàries, la qual cosa vol dir que al principi del curs el tema dels llibres de text, junt al tema d'altres tipus de despeses de l'inici de curs, són molt importants per a les famílies, és un element costós per a les famílies i, a més a més, això dificulta moltes vegades el que es puga començar el curs amb tranquil·litat, perquè alguns xiquets i algunes xiquetes no tenen tots els llibres.

Eixa situació econòmica desfavorable és més desfavorable encara per aquelles famílies que tenen rendes més baixes.
I a nosaltres ens preocupa que ens lleven diners de les partides que són, precisament, per a la gratuïtat de llibres de text, que s'ha de començar per les famílies més desafavorides i que, per altra banda, es concerten en centres on la renda de les persones, de les famílies que van allí, es pot multiplicar per deu moltes vegades amb les famílies que no tenen ni tan sols la gratuïtat de llibres de text, i que eixos diners es destinen, precisament, al que diríem *el chocolate del loro* per a moltes famílies que no els fa ninguna falta esta situació.

Però, a més a més, també és evident que retallant estos diners es produeixen subvencions per a trams de l'ensenyament no obligatori quan en realitat la Constitució el que assenyala és la gratuïtat dels trams d'educació obligatòria.
Des d'eixe punt de vista, les subvencions que es donen als xiquets, a l'escola infantil en centres privats, és un tema que nosaltres pensem que hauria d'incrementar-se pel tema dels llibres de text.

És clar que des del punt de vista pedagògic, des del punt de vista social, des del punt de vista legal, la gratuïtat dels llibres de text s'hauria d'aconseguir.
També és cert que fins ara els governs anteriors han fet el possible per anar caminant cap a eixa consecució, però no han pogut aconseguir-lo amb la seua totalitat.
Però creem que en estos moments tot el món coincideix que gaudim d'una bonança econòmica, el país va bé i, com que va bé, seria convenient que tinguérem la possibilitat de repartir una miqueta més eixa bonança econòmica precisament amb les classes més desafavorides, precisament amb aquelles classes que encara tenen una situació econòmica desfavorable i podrien perfectament beneficiar-se de la gratuïtat de llibres de text.

És per això que el meu grup ha demanat el que les Corts Valencianes prenguen en consideració això.
Ja sabem que l'any passat el Grup Popular, ajudat per Convergència i Unió i el PNV, va desestimar al Parlament de l'Estat una proposició semblant a esta, que estava avalada per 500.
000 firmes fetes per les federacions de pares de alumnes, i que no va prendre en consideració.
I que, per tant, això significa que la voluntat de caminar cap a la gratuïtat de llibres de text no és la suficient.

Però nosaltres volem instar a les Corts Valencianes a que sí que faça possible eixa gratuïtat de llibres de text, perquè el que no podríem comprendre és que no es fera així.
De fet la proposició no de llei ni tan sols planteja al govern com ho ha de fer, perquè el que no volem és que se'ns diga que no estan d'acord amb el tema perquè nosaltres plantegem una metodologia, plantegem algun tipus de qüestió que no estan d'acord.
Pensem que poden fer totes les ofertes que vulguen, inclús els oferim la possibilitat de que la mateixa comissió d'Educació puga estudiar de quina manera va a aconseguir-se eixa gratuïtat, com fer-ho des del punt de vista pedagògic de la millor manera possible, com fer que els consells escolars puguen, d'alguna manera, entrar a formar part d'eixe estudi i d'eixa consecució de la resolució dels problemes, com fer possible i fins i tot escalonar, des del punt de vista pressupostari, perquè nosaltres no volem ser maximalistes, nosaltres el que volem és aconseguir un ensenyament de qualitat i per aconseguir l'ensenyament de qualitat és necessari que els llibres de text siguen cada vegada més gratuïts, puga ser que al final de la legislatura siguen gratuïts del tot.

I, per tant, des d'eixe punt de vista, nosaltres els oferim la col·laboració, la col·laboració absoluta i decidida a què eixa gratuïtat siga possible mitjançant l'estudi que la comissió d'Educació puga fer o conforme vostés consideren oportú.
És cert que nosaltres pensem que afecta a uns 500.
000 alumnes, però això és evident que l'administració tindrà dades molt més exactes, que ens dirà quants xiquets i quantes xiquetes hi ha en este moment en edats, diríem, d'ensenyament obligatori, quan val exactament, els diners que valen cadascú dels llibres de cadascú dels cursos i quant es pot quantificar el tema dels diners.

Nosaltres creem que aproximadament en uns 10.
000 milions de pessetes podrien sobrar diners per aconseguir la gratuïtat total.
Però, ja li dic, estem disposats a poder consensuar amb el Grup Popular i el Grup d'Esquerra Unida quina és la forma més adequada per a poder aconseguir la gratuïtat dels llibres de text.
I estem disposats a fer-lo perquè pensem que és imprescindible el que en el nostre país, la Comunitat Valenciana, tinguem els nostres xiquets i les nostres xiquetes els llibres de text gratuïts.

I si parlem del que significa tot el plantejament de l'educació i diem que volem una educació de qualitat i volem aconseguir la qualitat de l'educació, jo pense que està molt bé que prediquem i que ho diguem.
Però, com diuen al meu poble, una cosa és predicar i l'altra és donar blat.
Jo pense que és menester que prediquem cada vegada menys i que donem una miqueta més de blat, fent possible que els llibres de text siguen gratuïts en la nostra comunitat.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Vives.

A esta proposició no de llei hi ha una esmena, la número 1.
448, presentada pel Grup Parlamentari Popular.
Per a la seua defensa té la paraula la senyora Barrieras.

 

**La senyora Barrieras Mombrú:**

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

El Grup Parlamentari Popular ha presentat una esmena a la Proposició no de llei sobre gratuïtat dels llibres de text per a tot l'ensenyament obligatori, presentada pel Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.
Hem presentat una esmena perquè creem que el text de la nostra esmena podria ser molt més adequat que la seua proposició no de llei.
Si començarem a parlar del que vosté posava en l'exposició de motius, hem de dir que estem d'acord en alguna de les seues afirmacions; també estem d'acord i li agraïm el que diga que l'economia va bé en estos moments, cosa que pense que alguna cosa haurem de vore.
I no estem d'acord en unes altres afirmacions, perquè vosté, per exemple, ens diu en la seua exposició de motius que els pressupostos de la Generalitat Valenciana, amb competències plenes en matèria educativa, han vist minvar des que governa el Partit Popular la partida assignada per ajuts a l'adquisició de llibres de text per als alumnes de famílies amb ingressos econòmics modestos escolaritzats en centres sostinguts amb fons públics.

Això, d'alguna manera, crec que no és la realitat.
Si tenim en compte quin ha sigut l'import de les beques concedides des de l'any 1989 fins l'any 1999 ens donarem compte que l'únic any on ha baixat l'import de les beques que s'han concedit ha sigut en l'any 1994, és a dir, del 1993 fins a 1994 va haver una reducció de 40 milions de pessetes.

Per tant, des dels 239 milions de pessetes de 1989 fins als quasi mil milions de pessetes del 1999, sempre s'ha anat incrementant, i jo tinc les dades de la conselleria, senyor Vives.

Per tant, jo crec que eixa afirmació que vosté diu de moment no podem pensar que siga la realitat.

Després, ja parlant de la proposta de resolució que, en realitat, és el que es vota, ens agradaria matisar que exactament el que diu l'article 27 de la Constitució espanyola, que pensem que es va fer ja amb un caràcter obert, amb possibilitats amples per a la seua interpretació, per d'esta manera no trair el seu propi esperit d'igualtat i tolerància de la nostra Carta Magna, així també com en la Lode i en la Logse on en cap moment es parla de la gratuïtat dels llibres de text per a tots.
Eixes paraules no estan recollides en cap de les lleis que vosté ha esmentat.

Si entrem ja en el text de l'esmena li diria que, d'alguna manera, senyor Vives, estic quasi convençuda que vosté ha defés en esta trona la nostra esmena.
La majoria d'arguments que vosté ha exposat en esta trona són el text de la nostra esmena.

Nosaltres sol·licitem incrementar el nombre de beneficiaris, ajudar a tots els que complisquen els requisits de la convocatòria, que eixos requisits de la convocatòria són per a alumnes.
.
.
crec que vosté deia que no sabia el nombre exacte, són de primària i primer cicle d'Eso, sent 7.
869 alumnes, i en segon cicle d'Eso 34.
000 alumnes, que sap vosté que anem coordinats amb el Ministeri per tindre, d'alguna manera, cobert tots els ensenyaments.
Per tant, són 150.
000 alumnes els que nosaltres creem que han d'entrar, que són els de la convocatòria, els de la convocatòria que presenta la conselleria.
En total serien 462.
905 alumnes si donarem la gratuïtat per a tots, que és el que vosté demana ara.

Nosaltres sol·licitem també un import en l'augment de les beques.
Sap que de les 5.
000 pessetes que se'ls va començar a donar en este moment es donen 10.
000 pessetes i en base a la renda, en base a la renda que pensem que és d'alguna manera repartir molt millor.
I nosaltres el que demanem és que s'augmente eixe import fins arribar a la mitja del total de despeses que suposa la compra dels llibres de text.
Hi ha uns estudis, com vosté bé ha dit, que l'estudi que vosté comenta en la seua exposició, que és Confederació Espanyola d'Associació de Pares d'Alumnes, que és la Ceapa, ens diu, si no recorde malament, que està al voltant de les 19.
289 pessetes, mentre que jo tinc alguns altres estudis, com per exemple un que està en la proposició no de llei del Grup Parlamentari Esquerra Unida en el Congrés dels Diputats, que està situat entre les 13.
000 pessetes.
I també tinc una altra font, que és de *El País*, i la font de *El País*, en l'anàlisi de la venda de llibres de text en Espanya ­que, per cert, diu que un alumne de Catalunya gasta quasi quatre vegades més en llibres que un d'Extremadura­ ens col·loca a la Comunitat Valenciana en 8.
276 pessetes.
Per tant, si s'estan donant ara 10.
000 pessetes pense que s'està complint bé amb les necessitats que puguem tindre per als llibres escolars.

L'evolució ja li l'havia comentada: des del 89 fins al 99 ha sigut un 311%.
Per tant, pense que s'ha anat sempre incrementat ­ja li ho he dit abans­, exceptuant en el 93-94, i que també s'ha pujat a les 10.
000 pessetes.
Crec que al voltant de més de 100.
000 famílies s'estan beneficiant d'eixes beques de la conselleria.

Considerant que l'educació és la major herència que deixem als nostres fills, la política educativa del govern del Partit Popular vol compensar les desigualtats socials d'aquells que diferents circumstàncies han posat en situacions menys afortunades, amb una adequada racionalització i gestió de la despesa.
En el Grup Parlamentari Popular creem molt més just un sistema generalitzat i generós de beques i ajudes a la compra de llibres.
Fins i tot, Esquerra Unida ­li comentava­ en la seua proposició no de llei ens diu que "en países de patrones demográficos similares a España los libros de texto son gratuitos o tienen subvenciones importantes que pueden alcanzar el cien por cien de su coste".
I diu: "sólo en estos casos ­tant en uns com en els altres­ cabe hablar de una enseñanza obligatoria realmente gratuita".

Per tant, pensem que amb el que s'està fent ací podem parlar d'un ensenyament obligatòria realment gratuïta.
I no ho diem només nosaltres, també ho diu Izquierda Unida a les Corts Generales.

Bé, amb la gratuïtat universalitzada pensem que atorgaríem el mateix tracte a les famílies econòmiques sobrades que a aquelles altres que tenen menys recursos, i no han d'oblidar que els diners per a pagar eixos llibres també són els diners de tots els valencianes i les valencianes, que paguem tots religiosament els nostres impostos, i els diners dels més necessitats, entre cometes, pagaríen els llibres dels més rics, també entre cometes.
I açò no crec jo que fóra arribar a una societat del benestar.
Crec que no.

El Grup Parlamentari Popular pensa que eixos 10.
000 milions, més o menys que vosté ha dit, de pessetes, que podríem gastar, servisquen més per ajudar a qui ho necessite; es redistribuisquen els recursos per tal d'afavorir l'economia de les famílies amb rendes més baixes, fins i tot, pensem en tot tipus d'ensenyament, perquè, clar, si pensem només en l'obligatori, d'alguna manera nosaltres pensem que la gent necessitada també voldrà estudiar més.
Inclús, sap vosté que s'han aprovat no fa molt les bases per a la compra de llibres també en estudis universitaris, perquè les famílies que tenen pocs recursos també volen estudiar una carrera, també volen estar en la universitat, i també se'ls ajuda.
Així, jo crec que es facilita que encara sense recursos es puga seguir estudiant després d'acabar amb l'ensenyament obligatori.
És la més social de les conductes.
Jo li diria un refrany que hi ha que crec que ací ens aniria la mar de bé: "de balde es caro lo que no es necesario".

Per tant, jo pense que ajudar a comprar llibres a famílies que en realitat tenen eixos diners per a comprar-los, crec que no estarien ni tant sols orgullosos eixa gent.
Estic segura que els valencianes i valencianes que poden pagar sense grans incomoditats els llibres del seus fills, que no ens oblidem que és invertir en el seu futur, més que comprar a la millor xandalls i sabatilles de marca, perquè, clar, seria curiós que anaren en xandalls i sabatilles de marca i que després els pagarem els llibres de text, i no tinc res en contra dels xandalls ni de les sabatilles de marca, *ojo,* eh!
, *ojo*!
, Però, d'alguna manera semblaria una cosa no molt justa i no molt lògica.

Pensem que, amb la solidaritat que ens caracteritza als valencians i valencianes, evidentment no estaríem per l'opció que vostés demanen sinó més per la nostra.
Li diria més.
De les 500.
000 signatures que va presentar la Ceapa, jo estic segura que si hi ha gent de la Comunitat Valenciana que va signar, que no ho dubte, seran persones que ací ja estan rebent eixos tipus d'ajuda, perquè no ens hem oblidar que és la única comunitat que està donant eixes ajudes per a la compra de llibres.
És la única comunitat i pense que d'això ens hem de sentir tots i totes orgullosos.

Per tant, jo crec que eixos que hauran pogut signar el que hauran fet ha sigut per solidaritat perquè la resta de comunitats que estan desemparades puguen arribar a tindre el mateix que té la Comunitat Valenciana.
El president del Consell Escolar de l'Estat, el senyor Juan Piñeiro, en *El País* també, en el mateix periòdic, opina, i li ho dic tal i com ho diu ell en el periòdic: "sería injusta la gratuidad total".
"Considera mejor la política de becas y ayudas para combatir las desigualdades".

El Grup Parlamentari Popular, com ja he dit, ha presentat l'esmena, que li la vaig a llegir en un momentet: "Las Cortes Valencianas instan al Consell de la Generalitat a que durante la presente legislatura incremente, en la medida de lo posible, el número de beneficiarios de las becas para la gratuidad de los libros de texto hasta cubrir a todo el alumnado que cumpla los requisitos de la convocatoria de ayudas".
Perquè pensem que tots els que entren dins d'eixa convocatòria d'ajudes han de tindre les ajudes.
"Y se aumente el importe de las becas para la familias con un menor poder adquisitivo, hasta llegar a la media del total de gastos que supone la compra de libros de texto", que, evidentment, seria com vosté molt bé ha dit, en un estudi que s'hauria de fer per a saber ací exactament en la Comunitat Valenciana quin és eixe import.
"El Consell informará a las Cortes del grado de cumplimiento de esta resolución".

Bé, com li deia, el Grup Parlamentari Popular ha presentat esta esmena amb la qual volem aconseguir afavorir a les famílies amb menor poder adquisitiu.
La política del govern del Partit Popular, que pensem que és la més adequada, és: Sí a la gratuidad de los libros de texto para las familias con renta más baja, y no sólo en la enseñanza obligatoria.
Queremos igualdad de oportunidades para todos.
Sí a la gratuïtat dels llibres de text.
Però, repetisc, per a les famílies amb renda més baixa, i no tan sols en l'ensenyament obligatori, sinó que volem igualtat d'oportunitats per a tots.

Per tant, espere l'acceptació de la nostra esmena.

Res més i moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyora Barrieras.

Per a acceptació o no de l'esmena té la paraula el senyor Vives.

 

**El senyor Vives i Moncho:**

Senyora presidenta.

Senyores diputades i senyors diputats.

Jo he sentit amb molta atenció a la representant del Partit Popular, inclús la seua dita de "de balde es caro lo que no es necesario".
Si ho hagueren vostés aplicat a altres coses què bé ens aniria en este país!
Perquè, té castanyes que vinguen ací que el tema que "de balde es caro.
.
.
" Anem a vore, que estiguen en este moment subvencionant-se col·legis d'elit amb unes rendes familiars que multipliquen per deu o per més de deu moltes vegades les rendes de les persones que estem plantejant que no tenen els llibres gratuïts, i que diguen que "de balde es caro lo que no es necesario", ens sembla perfecte, però aplique-s'ho vosté quan haja de fer les polítiques.
Com es possible que estiguem, d'alguna manera, defensant el tema de què es donen subvencions, que ni tan sols concertacions, a gent que està en edat no obligatòria, com és el tema d'infantil per als col·legis privats, que està donant subvenció, que pràcticament és *gratia et amore* sense cap tipus de contraprestació des del punt de vista de la qualitat de l'ensenyament, i que resulta que estem ací regatejant diners per als llibres.

Vosté deia que la Constitució no diu en cap lloc que tots els xiquets i totes les xiquetes espanyoles tindran els llibres gratuïts.
Dona!
, si la Constitució diguera això, nosaltres els haguérem portat als jutjat, perquè vostés estarien incomplint la llei, i nosaltres no els portem al jutjat, nosaltres el que estem dient és fer una resolució política de manera que les Corts Valencianes preguen en consideració el fet que els llibres de text en este País siguen gratuïts.
Ja sabem que la Constitució no obliga que tots els xiquets i xiquetes ho tinguen.
Això faltaria!
És que, si no, estarien incomplint una llei i seria un delicte.
Per tant, això no ho hem dit nosaltres.
Però sí que diem que, evidentment, hem de plantejar-nos el tema de la gratuïtat.

He dit, a més a més, que jo crec que no és necessari, ni tal sols he dit.
.
.
, és a dir, no he volgut donar cap fórmula, perquè no vull cap excusa perquè no s'aprove la resolució.
Una altra cosa és que vostés políticament no vulguen acceptar-la.
Això em sembla molt correcte perquè cada partit i cada grup és legítim que faça la seua política, però jo no vull donar-los cap excusa perquè vostés no acceptem la nostra proposició.
La nostra proposició no diu ni que serà de seguida ni que serà després ni que serà d'una manera o d'una altra.
Jo he dit que mirem quina és la millor fórmula, mirem si els llibres han de ser per als alumnes, mirem si han de ser per als col·legis, mirem quin paper ha de jugar els consells escolars, mirem com ha de ser.
Evidentment que nosaltres estem d'acord que s'ha de començar per la gent més desfavorida!
En això no li càpiga cap dubte!
Això sempre ho hem fet!
Això és la política que des de sempre han fet els socialistes i els progressistes.
Però això és una cosa i l'altra cosa és no anar caminant cap a la consecució de la gratuïtat total del que és l'ensenyament obligatori.
Perquè l'ensenyament obligatori diu la Constitució que és gratuït, i perquè siga gratuït també ha de ser gratuït en els llibres de text.
I no volem aconseguir-ho nosaltres ni tan sols demà!
Plantegem un pla, i vegem com ho fem.

Però, no diga vosté que les quantitats són les mateixes.
Mire, vosté, jo crec que la Comunitat Valenciana, com bé diu, va ser la primera que va plantejar *(inoïble per raons tècniques)* en tot l'Estat.
Això no és de veres, ho van fer, i ho va fer el govern socialista.
I van ficar mil milions de pessetes en els pressupostos.
En este moment, si jo no m'enganye en allò que es publica en les ordres, l'ordre de gratuïtat de llibre de text d'enguany posa 850 milions, i l'han augmentada 50 milions respecte a la del 96, que eren 800 milions de pessetes.
Però això està en els papers, és a dir, no és un problema que si ací hem de portar la fotocòpia de l'ordre perquè es diga una cosa o una altra.
Açò és així!

I, si no és així, com s'explica que hi hagen ajuntaments, per cert, ajuntaments la majoria socialistes, que estiguen donant la gratuïtat de llibres de text als seus alumnes.
.
.
Per què fan això?
Doncs, perquè no hi ha ajudes suficients i perquè no hi ha gratuïtat del llibre de text a altres d'això.
Si no, pregunte-li-ho vosté a l'Ajuntament de Torrent, per posar un exemple, o altres ajuntaments que estan finançant de les arques municipals el llibre de text.
I per què ho fan?
Perquè pensen que és una política de qualitat de l'ensenyament imprescindible per al seu municipi; perquè creuen, estan convençuts, que és imprescindible aconseguir eixa gratuïtat, i ho fan els ajuntaments perquè des de les administracions públiques de l'estat o de l'autonomia encara no tenen suficient.

Si això és així fem el favor de fer una resolució en què s'accepte el tema del plantejament de la gratuïtat.
I anem a dir després com ho fem, però acceptem uns plantejaments que siguen realment coherents i no els plantejaments que aprofiten, com sempre, per a predicar però no per a donar blat.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Vives.

Per a rèplica, senyora Barrieras.

 

**La senyora Barrieras Mombrú:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Senyor Vives.

Vosté ens diu que la Constitució, evidentment, no ens obliga, si no ja ens hagueren demandat.
Jo no pense que ens hagueren d'haver demandat ara, jo el que pense és que si la Constitució, segons vostés, diu tan clar: "Sí a la gratuidad de los libros de texto", vosté sap de l'any que és la Constitució?
Perquè encara donarà la impressió que la Constitució la vam aprovar l'any 1995, quan va entrar el govern del Partit Popular ací a la Comunitat Valenciana, senyor Vives.
No, la Constitució fa molts anys que està.
Per tant, tots eixos anys que ha estat el govern del Partit Socialista governant, d'alguna manera han sigut tretze anys, per què no ho van aplicar del tot, senyor Vives?
Per què no ho van aplicar, si tan segur ho tenien?

Nosaltres pensem, com li ho he comentat abans, que el que diu la Constitució és molt més ampli del que vosté diu.
És la nostra manera de pensar.
Però almenys nosaltres som coherents amb el que diem.
D'alguna manera vostés, li ho recorde, la Constitució fa molts anys que està, per tant, ho hagueren pogut fer perfectament.
També pot ser que ens creguen a nosaltres més capaços.
Jo també li ho agrairia, li ho agraïsc públicament.

També d'alguna manera vosté ha dit que nosaltres regategem diners.
No, nosaltres no regategem res, senyor Vives.
Nosaltres el que volem és racionalitzar la despesa, i pensem que és la manera més adequada.
Jo no dic que siga la millor, perquè a la millor vostés pensen una altra cosa, però clar, nosaltres tenim un programa de govern i vostés pot ser que en tinguen un altre, i nosaltres hem de defendre el nostre programa de govern, que torne a repetir que pensem que és molt més just.

Vosté ha parlat de la gratuïtat dels llibres de text en els ajuntaments, i me n'ha posat un, l'Ajuntament de Torrent.
Jo sé que no en tenen molts d'ajuntaments vostés, però algun més n'hi haurà que no ho està fent, perquè si només me n'ha posat un, on estan els altres?
O siga, crec que no és una tònica general, perquè l'Ajuntament de Torrent pague els llibres, que tots els ajuntaments socialistes estiguen pagant els llibres.
Perquè jo li'n diria moltíssims només de la província de Castelló com per exemple Morella, com per exemple Onda, etcètera, que no els estan pagant.
Per tant, crec que també aniran a la millor per la mateixa línia.

Pense jo que estem parlant de coses que d'alguna manera es pareixen.
Vosté parla de coherència.
Jo estic convençuda que vostés volen ser, a la millor, coherents, però els hi costa, senyor Vives, els hi costa, de veritat, eixa coherència els hi costa.
Perquè clar, que estiguem parlant nosaltres de societat de benestar, vostés d'estat de benestar, i que ara resulta que vulguen pagar els llibres a tot el món, incloses les persones que no els hi fa cap falta i que inclús pense que seria.
.
.
no ho sé, pense que no li semblaria bé a tot el món haver de no invertir en una cosa tan important com els llibres de text.
És que dóna la impressió que: "No, és que ens han costat 15.
000 pessetes els llibres de text".
Senyor meu, ens han costat 15.
000 pessetes els llibres de text, però eixos llibres són per a l'educació del meu fill.
Això sí que és una rendibilitat, gastar-me eixos diners per a l'educació del meu fill, no a la millor en altres coses, que, com he dit abans, i no tinc res en contra, no són necessàries per a la vida, senyor Vives.
Li ho dic de veritat, pense que no és necessari.

I ja per acabar, li dic també amb tot el meu *carinyo* i amb tot el meu respecte que estic un poc decebuda, perquè jo em pensava que en canviar el nom de socialistes a socialistes­progressistes progressarien una miqueta en la seua manera de fer oposició, i veig que no, que s'han ancorat en el passat i que ens fan la mateixa oposició jo diria demagògica i una miqueta inclús electoralista i, jo quasi que també m'atreviria, no molt constructiva de l'anterior legislatura.

Res més i moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Barrieras.

Per a fixar postura, el senyor Cardona, en representació del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, té la paraula.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Senyora presidenta.

Senyors diputats, senyores diputades.

Per fixar postura respecte a aquesta proposició no de llei.

Nosaltres voldríem recordar un moment un poc d'història sobre aquest tema, i recordarem que ja en el 87 el Grup d'Esquerra Unida del País Valencià va presentar una proposició en aquest sentit, que després en una esmena transaccional li van donar suport o es van afegir el CDS, Unitat del Poble Valencià, Aliança Popular i Unió Valenciana, i el PSOE també va votar a favor en aquells moments en què el senyor Baltasar Vives era director general d'aquest tema.

Resulta que d'ahí, pensem que des d'ahí ve un poc el tema de les ajudes per als llibres de text, però que eixes ajudes no van seguir una progressivitat suficient com perquè al final la cosa fora realment gratuïta.
És a dir, en eixa proposició no de llei es dia que allò que calia assolir en un termini.
.
.
no fixava un termini exacte, però dia que calia anar avançant cap a la gratuïtat.

Després recordem que en un altre moment, en el 98, en maig del 98, Esquerra Unida va tornar a presentar una altra moció, una altra proposició en el mateix sentit, i en aquell moment les tornes ja havien canviat una miqueta i no va ser aprovat el mateix que uns anys abans sí que era bo.
És a dir, que moltes vegades segons en el lloc en què està u sembla que canvien les postures respecte a aquest tema.

Això és el que ha passat en la història, és a dir, nosaltres ja portem dos proposicions presentades respecte aquest tema, una aprovada i l'altra no.
Pensem que l'aprovada va ser el punt de partida d'este tipus d'ajudes a l'adquisició de llibres de text, i ara ens trobem que el finançament ara en este moment, el finançament que es dóna ací per als llibres de text, per a ajudes, és d'aproximadament, no arriba, 1.
000 milions de pessetes, 850 que es van posar en l'Ordre del 4 de maig i 134 que es van afegir en una Ordre del 9 de setembre.
Ahí resulta que ix una quantitat de 98.
000 ajudes, no arriben a les 100.
000, si considerem que són de 10.
000 pessetes cada una, i a més ens trobem que hi ha moltes d'eixes ajudes que han sigut rebutjades per falta de consignació pressupostària.
Hi ha hagut moltes més ajudes que sí que complien els requisits, és a dir, sí que complien els requisits de renda, perquè si no s'hagueren rebutjat perquè no complien els requisits, i que no han pogut accedir a este tipus d'ajudes.
A vore.
La mateixa ordre que les proposa diu quina renda s'ha de tindre o quina renda considera que és suficientment baixa com per a necessitar este tipus d'ajudes.
Per tant, quan no s'ha arribat a cobrir totes les persones que van demanar i que sí que complien eixos requisits, nosaltres pensem que hi ha persones que ho necessiten i que no tenen l'ajuda.

Açò, des del meu punt de vista, sí que és inevitable lligar-ho al tema de l'ampliació dels concerts educatius.
És a dir, no hi ha una ampliació substancial de les ajudes a llibres de text i sí que hi ha una ampliació als concerts educatius.
I sí que estaria d'acord amb alguna frase que ha pronunciat la diputada Barrieras, en el sentit que les coses quan no fa falta ajudar-les no s'haurien d'ajudar.
Això caldria començar a aplicar-ho a este tema dels concerts, perquè ahí hi ha molta gent i a estos centres no els fan falta aquestes ajudes, no resulten necessàries.
Podríem afegir el tema de les aules prefabricades.
Ja sé que en un principi són necessàries si foren una cosa provisional per molt poc de temps, però ens han costat 420 milions aquest curs passat.
És a dir, hi ha molts de diners que es gasten en un altre tipus de coses.

Per una altra part, nosaltres pensem que la gratuïtat de l'ensenyament públic sí que és una qüestió a considerar important, és a dir, la gratuïtat deuria ser total, i això deuria incloure els llibres de text.
També en dir "total" no diem ja immediatament ni estem dient: "l'any que ve tots els llibres de text han de ser gratuïts".
Estem d'acord amb la progressivitat de l'ampliació de la consignació pressupostària.
I clar que com estem d'acord també estem d'acord que comence per les famílies de més baix nivell adquisitiu.
Ara, objectiu: arribar al final que tota persona escolaritzada en un centre públic tinga els llibres de text gratuïts, i això és una condició per anar avançant en la gratuïtat de l'ensenyament.

La gratuïtat no és, ja ho he dit alguna vegada, l'única característica que té un ensenyament públic.
La gratuïtat és necessària però no és suficient.
Fa falta després una qualitat de l'ensenyament, fa falta una pluralitat en l'ensenyament, cal que eixes escoles sostingudes amb fons públics siguen realment plurals i obertes.
No és suficient però cal avançar en eixe camí.
Per tant, nosaltres, respecte a esta proposició no de llei, votarem a favor.
Per una part, per eixe aspecte que he comentat de la progressivitat en la seua aplicació, i per una altra part, perquè pensem que progressivament l'ensenyament públic ha de ser totalment gratuït.

Voldria indicar alguna cosa més, és a dir, voldria prendre en consideració altres aspectes que no sols els diners dedicats a llibres de text.

Nosaltres pensem que això deuria tindre afegides unes altres característiques i unes altres condicions.
Per exemple, pensem que això no ha de ser un obstacle per a la llibertat dels centres per a triar el text que vulguen, és a dir, no ha de ser ni Conselleria ni cap òrgan administratiu el que diga quins llibres són els necessaris per als col·legis, per als centres i per als instituts.

Pensem que els llibres de text no haurien de passar el tràmit d'homologació.
La llei ordinària hauria de ser suficient en este aspecte, com per exemple el Ministeri d'Educació considera que la llei ordinària és suficient.
I això ho considerem així perquè el tràmit d'homologació s'està transformant en una manera de limitar o de tallar aquells texts que no són del gust de les persones que estan manant en eixe moment.

Considerem també que la gratuïtat deuria abastar després tot el material escolar.
Hi ha alguns països que ja ho fan.
I la qüestió a més no deu suposar, no suposaria, una despesa extraordinàriament gran, també pels beneficis que produïx, clar.
Cal considerar la despesa i els beneficis.
Perquè hi ha maneres de posar en marxa este tipus de qüestions que inclús poden reduir no les despeses públiques en este cas però sí les despeses totals que es fan en este cas.
Per exemple, ens estem trobant ara amb casos clarament que els llibres de text vénen acompanyats d'uns quaderns d'activitats que és precís utilitzar-los per a utilitzar els llibres de text, i ens estem trobant que eixe quadern arriba a costar tant o més que el llibre mateix.
Eixe quadern s'utilitza, a l'any que ve no és utilitzable i cal tornar a comprar el quadern.
Per tant, ahí hi ha una manera de ficar unes certes condicions a l'hora de considerar les característiques generals del llibres de text que poden considerar eixos aspectes.

Hi ha també el tema que estos llibres poden ser utilitzats durant un temps llarg, durant un temps llarg perquè formen part d'una biblioteca d'aula, formen part d'una biblioteca de centre, i d'eixa biblioteca d'aula és d'on els alumnes van utilitzant-los no durant un curs només sinó que durant uns quants períodes, i es van només reposant aquells llibres que arriben a un estat en què ja no es poden utilitzar.

És a dir, que pensem que seria correcte tendir cap a la gratuïtat dels llibres de text.
Pensem que esta moció va en eixe sentit, encara que pensem també que no ho arreplega tot però ens pareix adequat el camí que vol començar.

Per tant, pels motius que hem expressat en tota aquesta intervenció i en coherència amb allò que hem considerat en totes les proposicions i des del principi que Esquerra Unida ha estat en aquestes Corts, votarem favorablement a aquesta proposició no de llei.

Moltes gràcies.

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Conclòs el debat, passarem a continuació a votar la proposta.

Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 37 vots a favor, 42 vots en contra i cap abstenció.
Per tant, queda rebutjada la proposició no de llei.

Se suspén el Ple per cinc minuts.

 

*(Se suspén la sessió a les 11 hores i 24 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 11 hores i 47 minuts)*

 

***Compareixença del conseller d'Economia i Hisenda, senyor Vicente Rambla Momplet, per tal d'informar sobre les línies d'actuació a seguir en matèria d'economia i hisenda durant la present legislatura, sol·licitada a petició pròpia (RE número 725) i pel GP Socialista-Progressites (RE número 340).***

 

 

 

**La senyora presidenta:**

 

Continua la sessió.

El punt huit de l'ordre del dia és la compareixença del conseller d'Economia i Hisenda per informar sobre les línies d'actuació a seguir en matèria d'Economia i Hisenda durant la present legislatura, sol·licitada a petició pròpia i pel Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.

Té la paraula l'honorable senyor conseller.

**El senyor conseller d'Economia i Hisenda:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyores diputades i senyors diputats.

Comparec davant vostés per a informar-los de quines seran durant aquesta cinquena legislatura les principals línies d'actuació en matèria de política econòmica general de la conselleria de la qual sóc titular i efectuar, al mateix temps, un breu balanç de la política econòmica duta a terme durant l'última legislatura.

A l'inici d'esta última legislatura, l'economia valenciana tenia davant d'ella dos reptes importants: solucionar la precària situació en què es trobava el mercat de treball, per la qual cosa havia d'impulsar accions específiques dirigides a la generació d'ocupació; i, en segon lloc, fer front a l'esforç que per part de tots els sectors de l'economia suposava el procés d'integració europea intensificat en la tercera fase de la unió monetària.

Davant d'estos reptes, la política econòmica regional havia d'establir necessàriament com a objectiu bàsic la recuperació de les condicions que garantiren el creixement econòmic, en el convenciment que només d'esta manera era possible la creació d'ocupació estable i distribuir d'esta manera els fruits equitativament entre els distints col·lectius, tant a nivell social com territorial.

Per a aconseguir-ho s'articularen diversos eixos prioritaris d'actuació, consistents principalment en l'enfortiment del creixement i la competitivitat de les nostres empreses, la promoció exterior de la nostra comunitat, la posada en pràctica d'una política regional que buscara l'equilibri territorial, la provisió eficient i racional dels servicis públics i de les infrastructures als ciutadans i empreses, l'execució d'una política pressupostària destinada fonamentalment a la contenció de la despesa i, per últim, el manteniment de les línies de diàleg permanent amb els agents econòmics i socials a fi d'arribar a tots aquells compromisos que foren necessaris perquè les directius de política econòmica del govern tingueren el major suport social.

Per tant, durant estos anys l'economia valenciana ha travessat una fase de notable i sostingut creixement econòmic emmarcat en un context de convergència amb Europa, amb una política d'austeritat pressupostària i de suport a tots els sectors productius.

Com a base per al creixement de l'economia durant la passada legislatura, les pautes establides any rere any en les llei de pressupostos en matèria de política econòmica han consistit principalment en la contenció del dèficit públic, en el sanejament de les finances públiques i el manteniment de la despesa corrent, actuant principalment en aspectes prioritaris com la creació d'ocupació, assegurar la competitivitat de les nostres empreses i en el manteniment de la nostra comunitat en la senda de millora dels nivells de protecció i benestar social.

D'altra banda, l'estabilitat econòmica derivada de la reducció de la inflació i la caiguda continuada dels tipus d'interés, juntament amb el bon comportament del sector exterior i l'augment del consum intern, ha estat impulsant la creació d'ocupació i el creixement del producte interior brut.

Respecte això, les dades són suficientment eloqüents: la desocupació s'ha reduït en la Comunitat Valenciana, entre agost de 1995 i agost de 1999, un 40%; per això l'evolució del mercat de treball valencià en esta última etapa pot qualificar-se com a molt satisfactòria.

D'altra banda, les últimes previsions de creixement per a 1999 apunten el fet que la Comunitat Valenciana manté també unes taxes de creixement del PIB superiors a la mitjana europea, aproximadament del 3,5%.

D'esta manera, i a fi de potenciar l'estabilitat en l'ocupació, el Consell de la Generalitat Valenciana va a posar en marxa diversos acords o plans d'ocupació, entre els quals crec que cal mencionar per la seua transcendència l'Acord Valencià per l'Ocupació i la Formació, firmat entre els representants empresarials, sindicats i Generalitat en juny de 1996 per al període 1996-2000 i que, juntament amb el Pla Valencià d'Ocupació Estable, està oferint uns resultats altament satisfactoris en la creació de més ocupació i de més qualitat.

En este sentit, vull destacar l'esforç de consens realitzats pels agents econòmics i socials, sense el qual no hauríem aconseguit estos resultats, i que a més s'emmarca dins del manteniment de les línies de diàleg permanent que el govern valencià es proposà com a prioritari en un principi.

La voluntat del govern valencià es continuar donant suport als agents socials en el desenrotllament dels seus compromisos per a modernitzar la negociació col·lectiva i, en definitiva, impulsar l'ocupació estable.

Prova d'això, i amb l'objectiu de mantenir línies de diàleg permanent amb els agents econòmics i socials, és la constitució de la comissió de seguiment de l'Acord Valencià per l'Ocupació i la Formació.
Fruit d'esta concertació social ha sigut, com així han sol·licitat els representats dels treballadors, la concreció pressupostària de les principals línies d'actuació d'este Acord Valencià per l'Ocupació, l'avaluació del seu greu de compliment i la firma de les mesures d'impuls de l'Avef, pacte en el qual participaren part dels representants dels empresaris i dels treballadors.

Respecte als resultats concrets de l'Acord Valencià per l'Ocupació i la Formació en el que duem d'exercici, el nivell d'execució supera ja el 92% quan observem la seua disposició pressupostària.
I respecte a la generació de llocs de treball, s'ha complit de sobra als dos anys de la firma.

A pesar de la significativa creació d'ocupació i reducció de la desocupació que ha tingut lloc amb la firma de l'Avef, la situació del mercat laboral valencià continua reclamant un nou compromís per part dels agents socials i de l'administració; compromís que s'ha intentat concretar en acords i programes que despleguen el contingut de l'Avef.

D'altra banda, i en el context de la globalització de l'economia, i la creixent competència en el mercat exterior relacionada directament amb l'ingrés d'Espanya en la Unió Econòmica Europea i l'inici de la tercera fase d'esta Unió Europea, és per tots sabut la necessitat d'augmentar el grau d'internacionalització i posicionament de les nostres empreses valencianes.

Per això, el govern valencià és conscient que cal afrontar dos objectius.
El primer d'ells consisteix en aconseguir una major modernització i diversificació del teixit industrial valencià.
, per això les Pimes han de dotar-se dels instruments financers adequats.
La Generalitat Valenciana contribueix a la realització d'esta dotació a través principal de l'activitat creditícia duta a terme en la Conselleria d'Economia i Hisenda.

I el segon dels objectius que cal afrontar i que està íntimament relacionat amb el primer, consisteix en afavorir la implantació industrial en determinades zones de la Comunitat Valenciana, propiciant la diversificació del teixit industrial, fomentat l'aparició de noves empreses industrials; i aconseguir el desenrotllament intern d'aquelles zones desfavorides, corregint els desequilibris econòmics i socials en termes de renda i d'ocupació.

Esta labor es realitzarà a través de la Direcció General d'Economia, per mitjà de la instrumentalització de la política de desenrotllament regional que duu a terme el govern valencià, en coordinació amb les accions que pel mateix objectiu realitzen la Comunitat Valenciana, l'administració central i la Unió Europea.

Per tant, en la consecució del primer dels objectius abans assenyalat, l'Institut Valencià de Finances es constitueix en l'organisme per al desenrotllament de l'activitat financera de la Generalitat Valenciana, orientant la seua actuació, entre altres fins, a la col·laboració en la millora i potenciació de l'activitat dels sectors productius que bàsicament tenen un major efecte sobre l'ocupació.

L'Institut Valencià de Finances ha de contribuir a cobrir unes exigències i demandes financeres insatisfetes centrades en el llarg termini, reforçant i afavorint el finançament de projectes d'inversió en actius fixos, propiciant per a ells l'adequat equilibri financer en el mitjà i llarg termini, fomentat i animant així els necessaris equipaments que incrementen productivitat i competitivitat, que, en definitiva, contribueixen al desenrotllament econòmic i social de la Comunitat Valenciana.

Com a mostra que això ha sigut així, cal destacar els més de 119.
000 milions d'inversió finançada des de 1995 fins a 1998, els 3.
374 nous llocs de treball creats en el mateix període i les 36.
866 ocupacions consolidades per la major productivitat de les inversions efectuades.

Així mateix, vull ressaltar el paper que ha exercit l'institut en la creació de noves empreses i en el manteniment d'altres complint la tasca encomanada, alternant el finançament a empreses consolidades amb antiguitat i tradició, amb la col·laboració per a la creació d'altres noves, i amb unes terceres que, per presentar estructures financeres patrimonials o econòmiques deteriorades, tenien difícil accés al crèdit.

En este context, l'estratègia definida des del govern valencià per a l'Institut Valencià de Finances recull el suport i l'atenció a les necessitats financeres, sempre de caràcter complementaria, dels projectes d'inversió que emprenen aquelles empreses i sectors que són rendibles, dinàmiques i tecnològicament avançades, procurant que es produïsca un contagi econòmic cap a altres sectors, comarques o empreses.

En la seua activitat de suport a altres instruments de finançament, sols cal comprovar el renaixement de la Societat de Garantia Recíproca, l'evolució positiva que s'ha derivat dels suports econòmics per part de l'Institut Valencià de Finances, incrementant els seus recursos propis i refinançant les seus operacions, així com dels successius plans de suport a la inversió empresarial que, millorant les condicions dels avals, han propiciat la millor oferta competitiva.

En una comunitat com la nostra, en què la major part de l'entorn empresarial està compost por Pimes, que al mateix temps representen la nostra principal font de generació d'ocupació, hem tingut importants debilitats financeres, però amb l'impuls provinent de la Generalitat Valenciana, canalitzat a través de la Societat de Garantia Recíproca, s'està aconseguint que estes empreses tinguen un accés preferent al finançament que necessiten.

D'altra banda, per a millorar la capacitat de creixement de l'economia valenciana, entenem que s'ha prioritzar la captació d'inversions estrangeres que servisquen de locomotora del nostre sector industrial.
Els efectes beneficiosos de la inversió estrangera no es troben únicament en el seu impacte directe, sinó que trobem també el fet que la seua implantació genera importants sinèrgies que, sens dubte, repercutiran en la consolidació de la nostra comunitat com a plataforma logística dins de l'arc mediterrani, contribuint principalment a la generació d'oportunitats de negoci i a la consecució d'uns millors nivells d'ocupació.

Es més, per a la consecució del segon dels objectius a què anteriorment he fet al·lusió, és a dir, afavorir la implantació industrial i aconseguir el desenrotllament intern de les zones desfavorides de la nostra comunitat, des de la Direcció General d'Economia de la conselleria es produeix un increment notable dels projectes d'inversió acollits al programa d'incentius.

Sobre això, vull destacar que des de gener de 1997, tota la Comunitat Valenciana queda inclosa com a zona de promoció econòmica objectiu 1.
Fins ara, només els municipis de les comarques de l'interior, amb algunes excepcions en localitats costaneres, podien acollir-se a les ajudes d'incentius regionals.
Per tant, les actuacions es concreten en dos àmbits principalment: el suport a la creació de noves empreses i instal·lacions industrials, i les ajudes a la modernització i ampliació instal·lacions.
Tot això per mitjà d'importants dotacions pressupostàries.
I és en este camp en què estem treballant en la Conselleria d'Economia i Hisenda, per exemple, en l'elaboració del Pla de desenrotllament regional que ja vaig tindre ocasió d'exposar davant d'aquestes Corts en el passat mes d'agost.

Com vaig explicar, i no vull estendre'm en el tema més del necessari, este Pla de desenrotllament regional és el document base per la negociació del pròxim marc comunitari de suport o escenari financer dels fons estructurals, i permetrà situar una part molt important de l'actuació de la Generalitat Valenciana durant els anys 2000 a 2006.
Però sens dubte el més significatiu és que este possibilitarà la captació de finançament derivat de la Comunitat Econòmica Europea.
Un finançament que gràcies a la nostra pertinença al conjunt de regions objectiu 1, permetrà desenrotllar estratègies, programes i polítiques encaminades a la consecució dels següents objectius.

La millora de les condicions de base per augmentar la competitivitat regional, per això considerem imprescindible promoure la cultura tecnològica, insuficientment desenrotllada fins ara a la Comunitat Valenciana, perquè sense cap dubte és el capital tecnològic el factor crític del qual depenen el creixement econòmic a llarg termini.
No hem d'oblidar que l'increment de recursos destinats a I+D, per tant, a la millora de l'estoc disponible de coneixement i la seua connexió en l'estructura productiva de la comunitat, és una peça bàsica del creixement econòmic i de la generació d'ocupació, i d'esta manera estarem invertint en futur.

Com a segon objectiu, l'increment de la competitivitat i el desenrotllament del nostre teixit productiu, i infrastructures per a assegurar la creació d'ocupació i el desenrotllament dels recursos humans.
Com a tercer objectiu, la promoció del benestar i de la cohesió social i territorial, entre altres.
A pesar que la nostra conjuntura econòmica i les perspectives en el curt termini són, afortunadament, molt més favorables que les imperants anys arrere, encara n'hi ha molt de camí per recórrer.

Efectivament, la Comunitat Valenciana, en els nou primers mesos de 1999 manté un ritme de creixement impulsat bàsicament per la demanda interna.
El consum privat i la inversió continuen sent els motors fonamentals de l'actual fase alcista del cicle econòmic valencià.
La rebaixa dels tipus d'interés, la reducció de les retencions de l'impost sobre la renda i el descens de la desocupació, són alguns dels factors que estan incidint clarament en l'augment d'este consum domèstic.
Però encara és necessari actuar sobre aspectes essencials que contribuïsquen a la modernització de la nostra economia, i afavorir la seua convergència real.

Per això, el disseny d'una política econòmica com la que s'ha estat aplicant durant l'anterior legislatura per al conjunt de l'estat en general, i per a la Comunitat Valenciana en particular, basada en l'austeritat de la política fiscal, mesures de reforma estructural, una adequada política de la competència, i una contenció de la despesa pública ha conduït a la consecució d'una reducció més que significativa de la taxa d'inflació, i sobretot la consecució d'un objectiu de convergència en nivells de renda amb Europa.

En tot cas, la política econòmica que hem d'impulsar des de la Generalitat Valenciana, ha d'estar caracteritzada pel respecte als compromisos adquirits per Espanya en el programa d'estabilitat, que és continuació dels bons resultats obtinguts en el Pla de convergència.
No hem d'oblidar que l'existència d'una moneda comuna i la consegüent fixació irrevocable del tipus de canvi de la pesseta, suposa una limitació de la política econòmica per part dels diferents estats i regions.

En l'entorn actual cobra, doncs, protagonisme, la política fiscal i pressupostària, ja que la política monetària ja va ser assumida pel Banc Central Europeu amb l'objectiu principal de la consecució de l'estabilitat de preus dins de la Unió Europea.
En consonància amb el compliment d'este objectiu, cal continuar en el procés de consolidació fiscal i en la política de reforma dels mercats de béns i servicis i de factors productius.
Només d'esta manera podrà mantenir-se un ritme notable de creixement sense posar en perill l'estabilitat de preus.

Pel que fa a la política pressupostària, hem de dir que està dissenyada per a garantir el creixement econòmic, creant ocupació estable, i per a contribuir a un just repartiment de recursos fruit del creixement econòmic, procurant la distribució equitativa entre els diferents col·lectius.
Així, els objectius generals que han servit de base per a l'elaboració dels pressupostos per a la Generalitat Valenciana en els quatre últims anys, han sigut la creació d'una ocupació estable, política que ha donat uns resultats molt positius com ja els he comentat abans; una política pressupostària que atenguera en caràcter prioritari a la denominada despesa social, en la finalitat de garantir un nivell adequat de benestar social i comunitari, en especial dels destinats a educació, sanitat, servicis socials i vivenda.
Esta política s'ha caracteritzat tant pel creixement de les dotacions pressupostàries destinades a la despesa social, com pel notable increment de la qualitat del servicis que es presten des de l'administració.

Davant d'estos resultats estem en condicions de poder afirmar, que fins ara mai havia hagut un esforç pressupostari tan gran com el realitzat per este govern en matèria de despesa social.
Per això, des de la Conselleria d'Economia i Hisenda, continuarem en la línia de prestar una atenció prioritària a estos servicis essencials, i l'adopció, a la vegada, de mesures de disciplina pressupostària que permeten una millor distribució dels recursos disponibles, en el convenciment que estos servicis són els que garanteixen un nivell adequat de benestar social per als nostres ciutadans.

I el tercer gran pilar en què ha descansat la política pressupostària afecta a l'àrea d'inversions, les més importants de les quals s'han produït en col·legis, centres de salut, hospitals, infrastructures de carreteres, de la xarxa metropolitana i infrastructures hidràuliques i de tractament de residus.
És per això que els pressupostos de l'any 2000 hauran de basar la seua estratègia en els pilars bàsics abans apuntats, com ja es posarà de manifest en els pròxims dies en ocasió de la presentació a esta cambra dels pressuposts de l'any 2000.

En els pròxims pressupostos la Generalitat Valenciana no fa sinó reafirmar encara més el seu compromís en esta societat, en presentar uns comptes públics compatibles en la despesa social i la creació d'ocupació.
Per tot això, la política pressupostària ha de ser una política de rigor en la reducció del dèficit públic i disciplina en la despesa, de manera que puguem reforçar les condicions que defineixen el nou patró de comportament de l'economia valenciana, caracteritzat, este, per la compatibilitat d'un creixement econòmic sostingut en el control dels desequilibris bàsics de l'economia, que s'està traduint en un fort ritme de creació d'ocupació.

En este sentit, el rigor pressupostari és on hem de marcar totes les accions que els diferents governs responsables tenen l'obligació d'adoptar quan, com a conseqüència de tensions pressupostàries en les àrees prioritàries es produïsquen desequilibris que cal restablir.
Esta circumstància és habitual en tot pressupost, públic, privat i fins i tot familiar.
Per això hem de donar un suport a les mesures d'ajust que des del rigor hem de prendre en la finalitat d'evitar majors tensions.

No obstant això, vull apuntar que a este respecte este tipus de mesures ja s'han adoptat en diferents moments de la passada legislatura i anteriors legislatures, i que se'ns dubte continuarem adoptant en exercicis successius com a conseqüència d'este compromís en l'equilibri pressupostari.
La política de control de la despesa que s'està aplicant, reflectida en una sensible disminució del pes de la despesa pública en l'economia, permet fixar una senda més exigent en la consolidació fiscal, i continuar en una aplicació de la despesa cap a aquelles polítiques que més afavorisquen el benestar i la solidaritat social, el creixement econòmic i l'ocupació.

Es tracta de fer compatible la reducció del dèficit públic, i una major dotació de recursos per a atendre les necessitats de millora del capital públic productiu, i per a continuar garantint els nivells de benestar social aconseguits.
Per això és necessari que el sanejament de les finances públiques, continue descansant de forma primordial en el control de la despesa pública i en la racionalització de la seua estructura, de forma que les mesures d'austeritat recaiguen sobre les partides considerades no tan necessàries, per a contribuir al creixement potencial de la nostra economia i a este benestar social.

Cal destacar en este sentit que el nivell d'endeutament que té la Generalitat Valenciana és en este moment perfectament raonable amb el nostre nivell de competències, que a més és dels més baixos en relació amb aquelles comunitats autònomes que tenen el mateix sostre competencial que nosaltres.
Per la qual cosa, la càrrega financera que este moment assumim per això és molt baixa en relació a la nostra estructura de despeses, com així ho expressa el Banc d'Espanya en referir-se a l'endeutament de les comunitats autònomes.

De la mateixa manera i respecte a l'execució pressupostària, crec que és necessari impulsar la realització de controls financers.
En este sentit anem a crear una Comissió Delegada d'Assumptes Econòmics que té com a missió fonamental donar prioritat a la despesa de la Generalitat Valenciana, buscant l'eficàcia i l'eficiència en l'assignació dels recursos disponibles.

També articularem les vies i els procediments necessaris perquè permeten una comunicació directa i fluïda entre la Sotsecretaria de Política Pressupostària del Tresor de la Conselleria d'Economia i Hisenda i els diferents servicis econòmics de les conselleries, a fi d'establir directius d'actuació que asseguren el compliment dels seus respectius programes, evitant al màxim la producció de modificacions pressupostàries que usualment al llarg del termini se solen escometre.

Com he dit, l'objectiu de tota la política econòmica ha de consistir en situar a la Comunitat Valenciana en una senda de creixement sostingut que permeta la creació d'ocupació i el benestar col·lectiu, i la política tributària està orientada a este mateix fi, que totes les modificacions tributàries s'han encaminat a cobrir objectius que transcendeixen l'òrbita estrictament tributària, i que serveixen al fi de la política econòmica abans comentada.

Per això, la Generalitat Valenciana, conscient del paper del primer ordre que juga la política tributària en el disseny d'una autèntica política econòmica i social, ha promogut una sèrie de mesures tributàries que suposen l'exercici al màxim de les potestats tributàries que li ha reconegut a la Comunitat Valenciana el nou sistema de finançament.
Este sistema de finançament de les comunitats autònomes per al quinquenni 1997-2001, és un sistema que trenca en el plantejament bàsic que existia en els diferents models de finançament anteriorment aprovats, basats tots ells en una descentralització de la despesa sense una paral·lela descentralització dels ingressos.

El nou model, que vostés saben, manté la descentralització de la despesa, però al mateix temps introdueix una important novetat: la corresponsabilitat fiscal, que queda vertebrada en elements com el constituït per la capacitat per a modificar i regular la normativa aplicable a les figures que integren la tributació cedida.
En este sentit, s'ha dut a terme mesures per a la protecció de la família, dels discapacitats, de la tercera edat, per a l'accés a la vivenda, la protecció de l'agricultura, del medi ambient i del patrimoni cultural valencià.
Tot això a través de la llei que regula el tram autonòmic de l'IRPF i la Llei de mesures fiscals de gestió administrativa, financera i d'organització pel que fa als seus aspectes fiscals.

Reformes dutes a terme en l'anterior legislatura han permés, entre altres, la determinació del nou sistema de valoració de béns immobles urbans transmesos, a l'efecte de l'impost de transmissions patrimonials, actes jurídics documents, o a l'impost sobre successions.

Relacionat amb les taxes i preus públics s'estima necessari una revisió de tota la normativa sobre taxes i altres prestacions, existents en l'àmbit de la Generalitat Valenciana, que han donat com a fruit la Llei de taxes per inspeccions i controls sanitaris d'animals i els seus productes i la Llei de taxes de la Generalitat Valenciana.

En el marc de la inspecció tributària s'ha potenciat la col·laboració amb altres administracions públiques, especialment amb l'Agència Estatal de l'Administració Tributària, la qual cosa fa possible una millor utilització dels efectes disponibles.
D'altra banda procurarem una major participació en les decisions de l'agència tributària que afecten l'àmbit tributari d'esta comunitat, i també beneficiar-nos de la major experiència i mitjans de què disposa esta agència tributària per a millorar els resultats de la gestió, recaptació i inspecció dels tributs que ens són propis.

Així mateix, per a continuar avançant en la racionalització del nostre sistema tributari s'haurà d'aprofundir en la seguretat jurídica, la modernització i l'aproximació al ciutadà de l'administració tributària, fent que el principi de justícia tributària es faça vertaderament efectiu en la simplificació de la gestió tributària, en la lluita contra el frau fiscal i en la consolidació de la política fiscal.

Pels molts motius que els acabe de mencionar, amb la finalitat de donar un major impuls a l'administració autonòmica en general, i a la tributària en particular, i cara a l'aplicació dels principis d'eficàcia i eficiència que han de presidir l'actuació de tota administració pública, s'ha dut a terme la reestructuració departamental de la Conselleria d'Economia i Hisenda.

Efectivament, crec que havia arribat el moment oportú per a realitzar un replantejament de l'organigrama de la conselleria, que contribuira encara més, si cal, a aconseguir els objectius d'augmentar i millorar els serveis administratius, racionalitzar l'administració, combatre les desigualtats, desequilibris, i finalment aproximar la gestió al ciutadà.
Per això s'ha procedit a la separació de la Sotsdirecció General de Tributs i Patrimoni, en el que és la Direcció General de Tributs d'una banda i la Direcció General de Patrimoni de l'altra.
Així com la creació d'una sotssecretaria que aglutina l'àrea de tresoreria i de pressupostos com a responsable de totes les fases de l'execució pressupostària, i òrgan encarregat del control pressupostari.

D'altra banda, referint-me concretament a l'administració tributària, materialitzarem la creació d'un Cos d'Inspectors de Tributs de la Generalitat Valenciana, ja creat des del punt de vista legal, i al qual se li encomana la realització de funcions inherents a la gestió, inspecció i recaptació dels tributs que li són propis a la Generalitat Valenciana.
Este cos estarà integrat per un conjunt de persones en capacitat suficient per a poder convertir la nostra administració tributària autonòmica, en una administració que baix els principis d'eficàcia, legalitat, i sobretot seguretat jurídica, ens permeta dur endavant la nostra política fiscal en benefici de tots els ciutadans.

Per això, un dels aspectes fonamentals en els quals es pretén centrar els esforços de la Conselleria d'Economia i Hisenda durant els pròxims anys, és la normalització, homogeneïtzació i control de les actuacions tributàries, de manera que es garantisca esta major seguretat jurídica en els procediments, evitant la discrecionalitat en l'aplicació dels tributs, independentment de l'òrgan de l'administració que assumisca la gestió.

Per a la consecució d'este fi, a la ja habitual pràctica d'elaborar instruccions i resolucions en les quals s'impartisquen els criteris per a l'aplicació de les normes vigents, cal destacar la implantació del sistema denominat Tirant per a la gestió tributària, que a més de complir amb els objectius exposats, facilitarà l'explotació i exportació de dades a efectes tributaris, facilitarà una planificació adequada d'esta gestió, al mateix temps que millorarà el servei que es preste a tots els ciutadans.

El nou sistema de finançament per a les comunitats autònomes ha suposat un increment de la corresponsabilitat fiscal i de l'autonomia tributària d'estes.
No obstant això, el vigent sistema acaba la seua vigència en l'any 2001, la qual cosa fa necessari aprofundir en l'estudi del que serà el nou model de finançament per a la nostra comunitat, respecte del qual el nostre president de la Generalitat ja va esbossar alguns dels plantejaments bàsics.

Estos criteris bàsics són, principalment, l'ampliació del percentatge de participació de les comunitats autònomes en l'Impost sobre la Renda de les Persones Físiques, que actualment es troba situat en el 30%; la participació de les comunitats autònomes en la gestió i recaptació de la imposició sobre el consum, que són els indicadors més qualificats del dinamisme i activitat econòmica d'una comunitat autònoma.
I, per últim, aprofundir en la col·laboració amb altres administracions tributàries, així com també la participació en la gestió de l'Agència Estatal de l'Administració Tributària, de forma que es millore la integració i coordinació en la gestió dels impostos autonòmics i en la gestió dels impostos en que la competència continue seguint sent estatal, com anteriorment els he indicat.

El model de finançament que proposem fa compatible l'augment de l'autogovern, el progrés de totes les comunitats autònomes i a més reforçar els mecanismes de solidaritat.

D'altra banda, el govern valencià està convençut que la corresponsalitat fiscal és la millor forma de garantir que els governants es responsabilitzen directament davant dels ciutadans que els elegeixen.
Per això el nostre desig és la creació d'un grup de treball, dins el Consell de Política Fiscal i Financera, que aprofundisca en la cessió dels impostos especials a les comunitats autònomes i en les noves reduccions en l'impost de la renda de les persones físiques.

Del que també estem convençuts és que, per aconseguir una administració que actue baix el principi d'eficiència i economia que anteriorment he assenyalat, és necessària la utilització racional dels béns patrimonials de l'administració.

Conscients que la prestació dels servicis públics ha d'estar inspirada en els principis d'austeritat, transparència i agilitat, mitjançant un major control sobre la despesa pública, efectuat des de la perspectiva d'una minimització d'esta, hem de seguir el criteri d'utilitzar els béns de la Generalitat per a les prestacions dels seus servicis i de rentabilizar els béns en què el rendiment és nul o no estiguera prevista la seua utilització mitjançant vendes, permutes i cessions a altres administracions.

Però crec que és necessari millorar encara més l'explotació i el rendiment dels béns patrimonials respecte dels que la venda no resulte convenient, mitjançant actuacions urbanístiques que facen viable la utilització dels terrenys de la Generalitat, permetre'n l'ús d'immobles no necessaris per a esta a altres administracions o entitats mitjançant cessions o lloguers, ubicant i distribuint racionalment els servicis de les distintes conselleries en immobles propis.

Tota actuació en matèria de política econòmica està condicionada fonamentalment per l'entorn social, polític i naturalment econòmic.
Així és per tots sabut que la constitució de la Unió Monetària comportarà l'immediat augment de la competència en diversos àmbits entre els quals el sector financers no és una excepció.

Des de finals dels anys setanta, el sector financer i bancari a Espanya s'ha vist immers en un procés d'alliberament, de regulació i d'obertura dels mercats, condicionat i influït per processos similars seguits en els països del nostre entorn, cadascú amb les seus pròpies característiques dins d'un context de general globalització dels mercats.

El sector financer, i de forma particular el creditici, està constituït per entitats que tracten d'enfortir la seua presència davant la realitat d'un mercat financer únic.
Però com tots els canvis estructurals, a la vegada que una amenaça per a l'activitat pròpia, també són una oportunitat de negoci si se sap actuar amb major encert que els competidors.
Per això cal prevenir el futur i preparar-se amb antelació.

Per això, i com a resposta al repte que representa la integració en la Unió Monetària Europea per al sector financer, una de les més importants iniciatives que s'ha dut a terme des del govern valencià ha consistit en la revisió i modificació de la legislació autonòmica sobre les caixes d'estalvi, per a preparar-se de cara a l'assumpció de nous reptes de competitivitat i eficiència i a causa, sobretot, que la nova realitat econòmica i sociopolítica té el seu reflex en la regulació jurídica.

En este sentit, el debat obert en alguns àmbits sobre el futur de les caixes d'estalvi ha de centrar-se en criteris purament financers sobre els quals prendre les decisions que millor convinguen a les estratègies financeres d'estes entitats, ja que només sobre la base d'anàlisi rigorosament econòmic financer, apartant-se de criteris polítics, tindrem un sòlid futur en l'esdevenir de les nostres caixes en l'entorn econòmic nacional.

D'altra banda, està previst completar el procés d'adaptació dels estatuts de les cooperatives de crèdit a la nova legislació autonòmica cooperativa i específica d'estes entitats, mitjançant la concessió de la preceptiva autorització administrativa, així com elaborar el desplegament reglamentari del Decret 2/1997, de 7 de gener, relatiu a les cooperatives de crèdit de la Comunitat Valenciana.

Pel que fa al sector de les cooperatives amb secció de crèdit, a fi d'intensificar el sanejament del sector i assegurar que les rendes agràries contribuisquen a la consecució d'un nivell estable de capitalització de l'activitat agrària, s'ha dut a terme l'aplicació de la instrumentació de quatre plans de racionalització, durant la passada legislatura, plans que continuaran executant-se en esta.

L'impacte previsible de la Unió Monetària en el mercat financer també s'estén al del futur de les places financeres secundàries o perifèriques.
Davant este procés d'integració, els centres financers regionals menuts han d'adaptar-se al nou entorn que s'aveïna, ja siga a través de l'especialització, ja a través de la cooperació intercentres.
Es tracta d'ocupar un lloc en el mercat amb el fonament i manteniment de les tradicions financeres existents en la plaça o àrea regional que connecte amb les necessitats financeres del teixit productiu de la regió.

Este és l'esforç que, amb l'ajuda de la Generalitat Valenciana, ha de realitzar la Borsa de València, especialitzant-se, sent més competitiva, impulsant activitats que generen més negoci i volum tant des del punt de vista de l'oferta com des de la demanda, per així donar un millor servei a l'entorn empresarial i d'inversors de la Comunitat Valenciana.

Tot pareix indicar que s'està avançant pel bon camí, encara que hem d'imprimir un fort ritme si no volem ser arrossegats per la competència.
Suport institucional no ha de faltar, ni tampoc el de les forces econòmiques regionals per a consolidar la realitat financera i borsària de la Comunitat Valenciana com una clara i decidida vocació europeística i mediterrània.

Els sectors econòmics són fonamentals per al posicionament competitiu.
L'escenari aconseguit d'estabilitat macroeconòmica, mantenible previsiblement en els pròxims anys, és un marc òptim per al funcionament de les nostres empreses, que no desitgen afegir a la incertesa pròpia del seu sector els riscos derivats d'una crisi econòmica.
Però així mateix també les empreses han d'especialitzar-se dins els seus sectors en aquells béns i servicis en què la producció comporta més valor afegit.

El teixit empresarial valencià està format per multitud de menudes i mitjanes empreses, industrials i de servicis, que podríem qualificar en un context internacional de microempreses, a les quals hem de donar el suport per a la millora de la seua tecnologia, per a introduir innovacions i així expandir-se i protegir els seus mercats, ja que no hem de oblidar que la balança comercial de la Comunitat Valenciana respecte a la resta del món ens és favorable.

Hem de centrar tot el nostre esforç en l'àrea econòmica en aconseguir un sostingut creixement econòmic, on la distribució equitativa dels recursos generats per este es duga a terme a través d'actuacions en l'àmbit de la despesa social, intentant que aporte una cobertura dels servicis públics essencials en condicions de suficiència, qualitat i igualtat d'oportunitats.

Exposades les línies generals sobre les quals ha de pivotar la política de la conselleria d'Economia i Hisenda, hem d'acabar ressaltant este objectiu de configurar un nou model de creixement econòmic que continue possibilitant la creació d'ocupació, la reactivació del nostre teixit empresarial, el control de la inflació i la millora de la renda dels valencians.
Per tant, hem de conjugar el creixement econòmic i la generació d'ocupació amb la garantia de la societat del benestar i per això hem de continuar comptant amb els agents polítics, econòmics i socials.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor conseller.

En representació del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes, té la paraula la senyora Moreno.

 

**La senyora Moreno Fernández:**

Gracias, señora presidenta.

 

Señor conseller, evidentemente, y como corresponde, darle las gracias por su intervención y su comparecencia ante esta cámara.
Y entrar deprisa en materia, porque, evidentemente, yo no dispongo del tiempo que usted sí que ha dispuesto.

Mire, usted ha iniciado su comparecencia hablando de la anterior legislatura.
Yo quiero recordar que la anterior legislatura su antecesor la inició hablando, tronando en algunos casos incluso, refiriéndose a los agujeros, facturas en los cajones, a todo lo que había encontrado, todos los males que había encontrado escondidos en los armarios.
Mire yo, tirando de hemeroteca, sorprende todo lo que se dijo, pero sobre todo sorprende más cuando años después vemos que ninguno de los anteriores gestores de la cosa pública está implicado en absolutamente ningún contencioso; sorprende más cuando vemos que la liquidación del presupuesto de 1995 fue precisamente el presupuesto que mejores resultados ha dado, el presupuesto que mejor indicador de tesorería ha dado en estos últimos años y, por tanto, insisto, sorprende después de todo lo que se oyó en la prensa y en esta cámara.

Yo estoy convencida, aunque usted me lo va a negar, también seguro, que para usted hubiera sido mucho más cómodo llegar aquí a esta tribuna para hablar también de recortes, de agujeros, de facturas en los cajones, estoy convenida que para usted hubiera sido más cómodo.
Evidentemente no lo ha hecho así y evidentemente ha asumido, con un discurso que me va a permitir que le diga que ha sido ­y lo entiendo también, precisamente por lo que le estoy diciendo­ ha sido lo suficientemente liado de la anterior legislatura, de esta, para no saber muy bien qué estamos diciendo sobre la política económica de la conselleria, que era a lo que se refería esta comparecencia: qué política de futuro iba a tener esta conselleria.

Yo, insisto, entiendo o creo entender, aunque adelanto ya que me lo va a negar, el motivo de su comparecencia y de su intervención.
Evidentemente, su intervención ha sido aquí, por imperativo legal podríamos decir entre comillas, y a que allá en aquellos sitios donde puede no intervenir lo hace.
Hemos visto recientemente a otro miembro de su gobierno que hacía una comparecencia pública hablado de los presupuestos, entiendo también el porqué es así.

Y digo esto porque evidentemente la anterior legislatura, señor conseller, por mucho que usted lo haya disfrazado de grandes palabras, por mucho que usted haya hecho los grandes discursos que hemos oído durante esta anterior legislatura, la anterior legislatura ha sido un compendio de falta de rigurosidad.
Falta de rigurosidad que además es algo necesario y esencial en una conselleria como la de Economía, donde ahí no se puede, no se debe al menos, hacer grandes políticas, grandes políticas de hablar; ahí hay que hacer política económica rigurosa y correcta.

Yo en su día le definía el PDR como un panfleto económico, porque decía "no llega a documento, no se puede considerar un documento de verdad económico", definía como panfleto.
Pero así ha sido en toda la anterior legislatura.
Ustedes han mantenido a Europa como escaparate publicitario, solamente la han utilizado para escaparate publicitario.
Han utilizado grandes proyectos como humo que aparece en el horizonte y no teniendo en cuenta que esos grandes proyectos son dinamizadores de la economía y que a los empresarios, a los agentes económicos, no se les engaña con humo sino con grandes proyectos reales, reales, por mucho que digan "ya es una realidad" hay muchos proyectos que no lo son.

Han utilizado los presupuestos, señor conseller, para hacerse la foto, sin creérselo, sabiendo que hoy presentaban el presupuesto con esas grandes palabras, "presupuestos sociales", "presupuestos distributivos", sabiendo que después iban a ejercer un montón de modificaciones.
Lo han hecho únicamente por imperativo legal.
Posiblemente si no hubiera ninguna ley que les obligara a hacer un presupuesto ni lo harían, porque no se lo creen, porque no entienden que el presupuesto es lo que es, un instrumento de política económica, un instrumento que si se utiliza bien genera seguridad a los agentes económicos y genera desarrollo y crecimiento, y un instrumento que si se utiliza mal y se utiliza con continuas modificaciones lo único que genera es inseguridad en los agentes económicos, que, como bien saben ustedes, son los que generan el crecimiento.

Mire, señor conseller, el ciclo expansivo no es responsabilidad suya.
Usted bien lo ha dicho.
El tipo de interés, el tipo de cambio.
.
.
, no dependen de la comunidad autónoma.
Pero sí que es responsabilidad de este gobierno, sí que es responsabilidad el que ese crecimiento se aproveche, el de la oportunidad de aprovechar ese crecimiento.

Desde luego, nosotros estamos convencidos de que no se está haciendo así, por mucho que se hable de los grandes datos, por mucho que se hable de lo que crecemos por encima de la media europea.
Mire, señor conseller, hay que decirlo todo: crecemos por encima de la media europea igual que el conjunto del Estado, porque el Estado español tiene una tasa de crecimiento muy superior a la media europea.
Es cierto.
Pero, ¿por qué no decimos que la Comunidad Valenciana tiene la tasa por debajo la media?
¿Por qué no decimos que en estos cuatros años solamente ha habido un año donde hemos estado igual que en la media del resto del Estado?
Hay que decirlo todo porque ésa ha sido en el pasado, y yo espero que no sea para el futuro, la política económica que se ha llevado en esta comunidad: decir lo que hacemos bien, esconder lo que no se hace o lo que se hace mal.
Y eso no es riguroso y eso no es correcto.

De todas formas, insisto y repito, usted ha empezado mal.
Y me va a permitir que se lo diga.
Y también sé que a los dos días, tres días, cuatro días de su propio nombramiento.
Pero, claro, la orden del 29 de julio, que es la orden por la cual se desarrolla el cómo se van a hacer los presupuestos, que debería ser un orden técnica y rigurosa, para técnicos, que son los que elaboran el presupuesto, esa orden vuelve a ser otro panfleto publicitario, esa orden vuelve a incluir frases del estilo de: "como el gobierno le da tanto importancia al empleo ha creado una conselleria de Empleo".
Mire, señor Rambla, eso está muy bien que usted lo diga.
Es correcto.
Si yo entiendo que políticamente ustedes lo pueden defender en cualquier lado, si así creen que esa es la importancia del empleo, pero, desde luego, yo entiendo que no es un motivo riguroso para incluirlo en una orden técnica y económica.

Pero es más.
En esa orden ustedes hablan, en esas grandes palabras de las cuales es imposible nadie decir que está en contra, hablan de que los objetivos prioritarios para el presupuesto 2000 serán el esfuerzo en la inversión pública y aprovechar el crecimiento económico para reducir el déficit vía contención del gasto.
Usted lo ha dicho hoy aquí también.
Es imposible que nadie esté en contra de esas grandes palabras y grandes objetivos.
Pero, claro, esa orden del 29 de julio va, parece, en contradicción con el acuerdo del 16 agosto, donde precisamente lo que se hace es declarar en situación de no disponibilidad todas las inversiones.

Por aquello de las tensiones presupuestarias que nos ha dicho usted hoy aquí y que ha dicho que se han hecho todos los años, evidentemente, en los últimos cuatro años todos los años; con un peligro, que cada año se ha ido acortando el mes; se empezó haciendo en noviembre y este año ya se ha hecho en julio.
Por tanto, cada año se ha ejecutado menos y se ha invertido menos.
Y yo sé que usted me va a decir que el gobierno socialista lo hizo también en el año 95.
Sí, señor, lo hizo también.
Pero, en primer lugar, no todo lo que se ha hecho anteriormente a ustedes es bueno, evidentemente, pero, en segundo lugar y sobre todo, aquel recorte de inversiones se hizo para eliminar ingresos que no existían y que eran falsos.
.
.
que eran falsos, perdón, contablemente.
Ahora he sido yo la poca rigurosa.
Ahora ustedes hacen recortes de inversiones para gasto corriente, precisamente lo que dicen que tienen que eliminar.
Eso es una gran diferencia, señor conseller.

A ustedes les faltan recursos y les faltan recursos por dos temas básicamente: uno en el que coincido con usted, porque el actual modelo de financiación autonómica no es correcto.
Coincidimos totalmente.
Posiblemente cuando llegue el momento y discutamos cuál debe ser el modelo correcto quizá no estemos tan de acuerdo, pero, evidentemente, no va a ser la discusión de esta comparecencia.
Pero faltan recursos también, señor conseller, básicamente por la mala gestión que se ha dado en estos últimos años, mala gestión debido a la ausencia de política económica.
Usted en su propia intervención ha tenido que mezclar algún dato de política económica para que pareciera que existía.
Realmente es difícil de ver esa política económica, no sólo en su intervención de hoy, sino en los cuatros años de desarrollo de la conselleria de Economía.

Ese modelo ilusionante del que el señor presidente nos habló en su discurso de investidura es muy difícil de verlo en las actuaciones del día a día de la política de la conselleria.
Insisto, actuaciones del día a día porque son las que realmente de verdad se hacen en economía, porque, como el presupuesto no se lo creen, porque como el presupuesto lo cambian una y otra vez, solamente se hacen actuaciones día a día.
Las actuaciones a corto plazo en economía, señor conseller, usted sabe perfectamente que no son válidas en absoluto.

Se ha hecho mala gestión también, y lo he comentado antes, incrementando de una forma escandalosa los derechos de cobro.
La Sindicatura de Cuentas año tras año lo denuncia.
Yo me alegro del anuncio que usted ha hecho del cuerpo de inspectores de tributos, a ver si así de una vez sabemos si es que somos incapaces de cobrar o es que, como puede pensar alguien, se presupuestan de hecho bastante más hinchados para poder así gastar más dinero.

Por otro lado, eso será el capítulo de ingresos, pero en el capítulo de gastos se presupuesta conscientemente por debajo del gasto que sabemos.
Conocemos todos lo que pasa con el gasto de sanidad: como se nos dispara si sabemos de verdad lo que tenemos que poner, ponemos menos sabiendo que es menos.

Por cierto, y dicho sea de paso, yo creo que habría que saber qué opinan los interventores, qué opina la intervención general de que se estén pagando los gastos, en este caso sanitarios, a pesar de que no estén contabilizados.
No sé bien qué opinión es la del interventor general y creo que no estaría de más conocerla.

 

**La senyora presidenta:**

Senyora Moreno, vaja finalitzant.

 

**La senyora Moreno Fernández:** 

Termino rápidamente, señora presidenta.

Tengo que hablar, y es necesario, de la deuda y del déficit.
No le voy a hablar de los grandes números de los que nosotros llevamos mucho tiempo hablando, de los más de 200.
000 millones de deuda centrifugada, si contamos los 75.
000 de las universidades, si contamos los avales del Instituto de Finanzas.
.
.
No voy a hablar de todo eso.
No le voy a hablar de la deuda aproximada que se puede tener a corto plazo con los proveedores de unos 100.
000 millones, no, solamente de lo que el Banco de España ha certificado, 674.
000 millones de pesetas, la deuda certificada por el Banco de España.
No creo que esa la pueda negar.

A mí me gustaría saber, ya no las grandes palabras, sino cómo el señor conseller va a conseguir cuadrar esa cifra de 674.
000 millones con los escenarios de consolidación presupuestaria previstos para cumplir la exigencia de convergencia monetaria de la Unión Europea, que hablan, le recuerdo.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

Senyora Moreno.
.
.

 

**La senyora Moreno Fernández:**

 

.
.
.
de 550.
000 millones de pesetas.

Señora presidenta, termino ya.
Evidentemente el tiempo es muy corto.
Se han quedado un montón de temas pendientes y solamente por recordar que ¿tenemos alguna política económica relativa al III Plan de vivienda, que presentó el Molt Honorable President en el discurso de investidura?
, ¿tiene algo que ver con la política económica?
¿Qué vamos a hacer con el I+D, con la inversión y el desarrollo de las microempresas que no pueden invertir?
¿Qué pasa con los distritos industriales para diversificar la producción?
Y, termino ya, ¿qué pasa con el texto refundido de la Ley de hacienda pública, que no sólo fue un compromiso del anterior conseller aquí en esta tribuna, sino que es un imperativo legal y queda pendiente?

Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyora Moreno.

En representació del Grup Parlamentari Esquerra Unida, té la paraula el senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Bon dia, senyora presidenta.

Senyories.

Senyor conseller.

En primer lloc, agrair-li la seua presència ací.
La seua intervenció ens ha cridat l'atenció fonamentalment per dues qüestions.
Una d'elles és la insistència en el rigor que s'ha de tenir en el control pressupostari.
Ha fet molta insistència en eixa tema, i en la necessitat de crear instruments per a garantir que eixe control es puga dur endavant: la creació d'una comissió delegada d'assumptes econòmics, una major coordinació amb els servicis financers de les diferents conselleries, etcètera, etcètera.
Això per a nosaltres vol dir alguna cosa, igual estem equivocats o no, i, en tot cas, vosté ho confirmarà.
Sembla que en el poquet temps que du vosté en la conselleria ja s'ha donat compte del que hi ha i, probablement, estiga espantat, i, probablement, aquests anuncis que fa vosté vagen en eixa línia.

L'altra qüestió que també ha cridat l'atenció és el to, l'estil absolutament distint al del seu antecessor.
Efectivament, mirant l'hemeroteca, doncs, un observa com va anar aquell debat.
La veritat és que dóna por fins simplement llegint-lo.
No sé com seria ací, però la veritat és que va ser un debat massa fort sobre el tema famós del forat econòmic.

Malauradament avui es podria quasi repetir aquell debat, canviat els protagonistes i fonamentalment també les xifres.
Quatre anys després eixe deute no sols no ha disminuït sinó que s'ha augmentat de forma considerable.
Els quatre anys de gestió del Partit Popular han col·locat el deute de la Generalitat Valenciana en unes quantitats molt superiors a aquella de l'any 1995.
A falta de dades oficials i dels dubtes que provoquen els existents, sembla que el deute és d'un mínim de 700.
000 milions de pessetes, que seria quasi el doble del que vostés denunciaven del govern anterior.

En qualsevol cas, sembla evident un exagerat augment.
Ja sé, per declaracions en premsa, que al senyor conseller li preocupa poc l'endeutament de la de Generalitat, ­recentment es va publicar­, a nosaltres sí, i semblava que a vostés quan estaven en l'oposició també.
Per si mancara alguna cosa, des que el Partit Popular governa s'ha centrat una pràctica viciada; es trasllada el deute als anys que facen falta o es forcen convenis amb els ajuntaments de manera que estos avancen el finançament d'obres que correspon pagar a la Generalitat Valenciana i algun dia cobraran.
D'esta pràctica les universitats també saben un poc.
Enginyeria financera diran alguns o fugida cap endavant que dirien altres.
Evidentment, esta política de descontrol pressupostari i d'aparença més que de realitats ha d'aflorar.
Creem que vosté ha rebut una herència enverinada.
Li va tocar gestionar quasi una fallida tècnica, i exemples com el deute que aflora en sanitat, que pot superar els 20.
000 milions de pessetes són un botó de mostra.
Probablement, una de les seues primeres mesures importants ha anat en eixa direcció, el famós acord del Consell el 16 d'agost perquè es congela el pagament de determinades inversions per a l'any actual fins de moment a l'any 2000.
Això resulta molt cridaner.
Què passarà amb eixes inversions?
Pot el senyor conseller quantificar quines quantitats poden veure's afectades, màximament quan se'ns havia dit que l'exercici de 1998 havia sigut brillant?
Encara sort.
Fins i tot es va anunciar un superàvit de més de 745 milions de pessetes.
Cosa insòlita.

Comprendrà que se'ns plantegen seriosos dubtes sobre la forma i la veracitat de les dades oficials que es declaren.
I això és prou greu.
És fàcil pensar que es poden maquillar unes dades per a fer-los electoralment atractius, màximament quan faltaven pocs mesos per a les eleccions autonòmiques.

Per tant, quina classe de gestió econòmica s'ha fet?
Com s'ha fallat tan estrepitosament i ara sobre la marxa cal intentar corregir urgentment?
I tot això, i per a més inri, coincideix amb un període amb el que la deterioració de serveis essencials, tal com l'educació, la sanitat, el benestar social, etcètera, han aconseguit nivells insostenibles.
En què s'estan gastant els diners, a banda de Terra Mítica i semblants?

I encara en esta conjuntura, quan no tenen diners per a les inversions pressupostades en 1999, s'ofereixen gentilment per a finançar obres que, com l'Ave, correspon pagar a l'Estat.
Encara sort que este, l'Estat, ha defés els recursos econòmics valencians millor que el propi Consell, assumint el cost d'eixa faraònica i hipotecadora obra.

Crec que amb coses com estes queden suficientment explícites les prioritats de vostés.
Ens agradaria saber si la conselleria pensa mantenir la mateixa política econòmica que tan negativa està resultant, una política que fa que, entre altres qüestions, i malgrat que es donen les circumstàncies millors per tal d'aconseguir-ho, sembla molt escàs el resultat obtingut.
La Comunitat Valenciana continua sent una de les comunitats autònomes on la taxa d'atur és més alta.
Estem quasi al capdavant quant a precarietat en l'ocupació amb la conseqüent taxa d'alta sinistralitat laboral.
Es crea poca ocupació, al contrari del que diu, i és de mala qualitat.

Creem, per tant, urgent, el donar un altre enfocament a la política que desenvolupa el Consell si no es vol acabar de perdre els últims vagons del tren que, al fil d'una certa bonança econòmica, està passant encara en estos moments.
Tinguem en compte el perillós repunt de la inflació i una certa desacceleració en el ritme de creixement de l'economia valenciana que ja està donant-se.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

Senyor Oltra.
.
.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies.

De seguida acabe.

Cal canviar, per tant, el model de política que duen per bé del propi País Valencià.

Moltes gràcies.

 

 

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Oltra.

En representació del Grup Parlamentari Popular, té la paraula el senyor Costa.

 

**El senyor Costa Climent:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Señor conseller.

En primer lugar, y lógicamente, agradecerle su comparecencia, agradecer esta comparecencia de presentación de las líneas maestras del presupuesto.
Y mostrar nuestra satisfacción por su intervención, más aún donde usted ha marcado los ejes prioritarios de la Conselleria de Economía y Hacienda, donde ha marcado las políticas a seguir en su conselleria en los próximos cuatro años, cosa que cobra aún todavía más importancia teniendo en cuenta que las políticas de la Conselleria de Economía afectan prácticamente a todas las actuaciones de la administración y, lógicamente, se trasladan a prácticamente toda la sociedad valenciana.

Y yo creo que es importante que usted en su comparecencia haya hecho una referencia a la legislatura pasada.
Es absurdo intentar plantear una actuación de futuro o de presente sin hablar de lo que se ha hecho en el pasado.
Es bueno conocer las bases para saber hacia dónde va el edificio.
Por lo tanto, nosotros, y yo personalmente como representante del Grupo Parlamentario Popular, estamos muy agradecidos en su exposición por el balance y el resumen que ha hecho de la gestión que afecta, lógicamente, a las actuaciones futuras de su conselleria.

En su intervención usted ha puesto de manifiesto cuáles van a ser las actuaciones prioritarias de la Conselleria de Economía y Hacienda, y el Grupo Parlamentario Popular coincide plenamente con usted, señor conseller.
Nosotros creemos, como usted ha puesto de manifiesto, que hay que continuar mejorando la estructura y la competitividad de las empresas valencianas.
Muestra de ello, de lo que se ha hecho hasta ahora, son los 119.
000 millones de pesetas con que, a través del Instituto Valenciano de Finanzas, se ha apoyado a esas empresas, o los 70.
000 millones anuales que el presupuesto de la Generalitat concede de ayudas a los sectores productivos.
Pero en cualquier caso es importante también, como usted ha manifestado, no solamente la labor de apoyo a las grandes empresas sino la labor de apoyo a las pequeñas y medianas empresas, que son las que, al fin y al cabo, están ayudando a que la Comunidad Valenciana genere empleo, genere puestos de trabajo.
Y fruto de ello, como usted ha indicado, son los 120.
000 parados menos que en estos cuatro años se han producido gracias a las políticas, al esfuerzo de la sociedad valenciana, al esfuerzo de nuestras pequeñas y medianas empresas en la Comunidad Valenciana.

También coincidimos plenamente con que se debe marcar una política de diálogo social, una política que sea muestra del esfuerzo de consenso del Gobierno valenciano.
Fruto de ello también ha sido el gran acuerdo que se hizo en el año 96, el Acuerdo Valenciano por el Empleo y la Formación, y que se ha trasladado a la sociedad con una generación en estos momentos de 150.
000 puestos de trabajo.

Su política presupuestaria, que usted ha puesto de manifiesto para los próximos años, donde sus ejes principales han sido y van a ser la reducción del déficit.
.
.
Yo no sé si probablemente el presupuesto del año 95 sea el que mejor resultado ha obtenido, lo que sí fue es el mayor déficit presupuestario de la historia de esta comunidad, con 64.
000 millones de déficit.
Por lo tanto, la gestión, habiéndolo asumido, con un 85% del presupuesto ya comprometido, no debió ser excesivamente brillante.
Pero en cualquier caso es bueno que el Gobierno valenciano estos cuatro años haya hecho esfuerzos importantes para reducir ese déficit, para contener el gasto, para generar empleo.
Ahí están los planes que se han hecho, por ejemplo, los planes valencianos por el empleo estable; no solamente generación de empleo sino además generación de empleo de calidad, generación de empleo indefinido.
O el esfuerzo importante que ha hecho y que va a seguir haciendo, como usted ha puesto de manifiesto, en vertebrar las infraestructuras, en hacer grandes proyectos no solamente en una parte de la comunidad sino grandes proyectos en toda la comunidad, en las tres provincias, y proyectos reales, porque cualquiera que pase por Castellón y vea el Espai d'Art Contemporani, que pase por el Circuito de Cheste, que se acerque a Terra Mítica o que vaya aquí a la Ciudad de las Artes y las Ciencias, verá que son proyectos auténticamente reales.

Pero sobre todo ha sido importante la protección social, y usted también lo ha puesto de manifiesto.
Año tras año se ha ido incrementando el gasto social en esta comunidad hasta llegar a más de 700.
000 millones de pesetas al año en los presupuestos de la Generalitat Valenciana.
Y por eso nosotros coincidimos plenamente también con usted cuando usted afirma que los próximos presupuestos las partidas más importantes van a ser las de educación, las de sanidad, las de bienestar social o las de generación de empleo, es decir, más para hospitales, más para colegios, más para servicios sociales de esta comunidad, más para conseguir que ni un solo valenciano quede en las listas del desempleo.

Por lo tanto, estamos completamente de acuerdo con esas directrices.
Y yo creo que eso lo pone de manifiesto y se puede resumir.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Costa.

 

**El senyor Costa Climent:**

 

Sí, voy terminando, señora presidenta.

.
.
.
y se puede resumir en lo que usted ha dicho en su comparecencia, que hay que hacer compatible la reducción del déficit público con una mayor dotación de recursos, para atender las necesidades de mejora del capital público productivo y para seguir garantizando los niveles de bienestar social alcanzados.

En definitiva, me gustaría hacer dos referencias a dos aspectos sustanciales que ha dicho en su intervención: la captación de financiación europea, yo creo que se hizo un esfuerzo importante para que la comunidad, con todos los derechos, siguiera siendo una comunidad de Objetivo 1, y creemos que la conselleria ha hecho un papel importantísimo en la elaboración del Plan de desarrollo regional y que tiene que jugar un papel importantísimo en la elaboración del programa operativo.
Y por último, destacar la política tributaria.
Estamos completamente de acuerdo con usted en que esa política fiscal ha de seguir siendo una política fiscal solidaria, es decir, que beneficie a los colectivos más necesitados de nuestra comunidad.
Y por eso creemos firmemente que hay que dotar de mejores recursos.
Es importantísimo.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Costa.

**El senyor Costa Climent:**

 

Sí, termino, señora presidenta.

.
.
.
es importantísimo seguir profundizando, incrementando la colaboración de la administración tributaria autonómica con la agencia estatal de administración tributaria para conseguir una mayor justicia tributaria, para conseguir una mejor lucha contra el fraude, en definitiva, para trasladar mejor a la sociedad lo que es la política tributaria del Gobierno valenciano, para hacerlo con mejores recursos y con mayor eficacia.

En definitiva, señor conseller, en el camino de mejora de gestión presupuestaria, de mejora del empleo, de mejora de los niveles de prestación social, el Grupo Parlamentario Popular siempre estará a su lado, y mientras, lógicamente, sus intervenciones sean argumentadas con referencias a anteriores legislaturas y sean en este camino, el Grupo Parlamentario Popular lo va a hacer siempre.

Gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Costa.

Per a donar resposta conjunta, té la paraula el senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Economia i Hisenda:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Señoras y señores.

En primer lugar, agradecer tanto a la señora Moreno como al señor Oltra y al señor Costa su intervención, donde más allá de las diferentes posiciones ideológicas que podamos mantener, han tenido una parte de asumir o de entender o incluso compartir alguno de los aspectos o muchos de los aspectos señalados en mi comparecencia,.
Y han solicitado también algunas aclaraciones de alguno de los puntos, que trataré ahora de explicarles, sin perjuicio de los cuales alguno de esos puntos tienen solicitadas sus propias comparecencias y que con gusto volveré a explicar en su momento.

La verdad es que se han referido tanto el señor Oltra como la señora Moreno desde un principio a lo que han denominado, y lo pongo entre comillas porque ha sido una denominación utilizada en este caso por ustedes, de "agujero" en cuanto a lo que hace cuatro años encontró el gobierno del Partido Popular cuando llegó a la Generalitat Valenciana.

La verdad es que yo lo conozco bastante bien, porque no en vano era el responsable económico en la Conselleria de Sanidad hace cuatro años.
Por tanto, yo no sé si definirlo de "agujero" o utilizar cualquier otra terminología, pero lo cierto es que era difícil asumir cualquier acción en materia económica desde la Conselleria de Sanidad cuando desconocíamos cuál era la situación económica de esta Conselleria de Sanidad.
Yo mismo tuve que remitir cartas a proveedores del sistema sanitario en aquel entonces para conocer cuál era la cuantía de la deuda que teníamos para con ellos y, por tanto, no sólo conocer aquellas facturas que no teníamos contabilizadas sino aquellas otras que no teníamos ni siquiera la factura.

Situación bien diferente a la actual, donde sí es cierto que en cuanto al área sanitaria se producen tensiones y se producen situaciones en que, por encima del presupuesto que nosotros tengamos asignado en un momento concreto, como consecuencia de la voluntad decidida de este gobierno por atender todo lo que son las políticas de gasto social por encima de cualquier otra se producen en un momento dado coyunturas que produzcan tensiones presupuestarias.
Siempre que se produzcan esas coyunturas y esas tensiones presupuestarias en esas políticas que este gobierno considera prioritarias, este conseller va a tomar todas las medidas que sean necesarias para que sean atendidas y para poder restablecer ese equilibrio presupuestario.

El equilibrio presupuestario se puede establecer en diciembre, en enero o en cualquier mes del año.
Yo entiendo que las políticas presupuestarias tienen que tener un rigor desde el primer día del año.
En ese sentido, y ocurre exactamente igual en el gobierno del estado, cada día se van tomando medidas de ajuste y de control.
Y no es consecuencia de que haya un descontrol previo, sino simplemente que en cada momento se trata de atender a las diferentes coyunturas que se vayan produciendo.

Yo entiendo que en este momento teníamos que atender con prioridad una actuación en materia social, en materia de educación y sanidad, y a eso es a lo que obedece esa Orden de 16 de agosto que ustedes antes han comentado y que tiene precedentes, como usted bien ha dicho, pero que sin duda cualquier gobernante responsable tomaría si considera prioritaria esa política social y si considera prioritario mantener un equilibrio presupuestario.

Por otro lado, se ha dicho también en esta cámara por parte de la señora Moreno que la política económica del gobierno del Partido Popular estos cuatro años la ha calificado en algunos aspectos de panfleto.
Yo creo que ha exagerado un poco, y afortunadamente los valencianos no opinan como usted, y por tanto, han refrendado la política de este Gobierno valenciano en las últimas elecciones.
Luego por tanto, mientras sólo piensen unos pocos que es un panfleto, podemos seguir diseñando esa política económica.

La verdad es que ha sido una política económica que ha tenido contenido.
Ha sido una política económica que claramente ha apostado por unas políticas y se ha reiterado en las diferentes leyes de presupuestos, se ha reiterado en lo que es política prioritaria de este gobierno: creación de empleo.
Difícilmente podemos tener una economía, difícilmente podemos tener un tejido productivo competitivo, dinámico, como el que tenemos ahora si no es facilitando, por un lado.
.
.
Cierto es que haya una coyuntura económica favorable y que no es responsabilidad nuestra.
Hombre, no es responsabilidad nuestra, pero en algo seguro que habremos contribuido.
Pero luego a continuación ese crecimiento económico y ese dinamismo tiene un hecho claro, objetivo y contundente que lo refleja, y es el hecho de la creación de empleo.
Cuando hemos disminuido el paro en aproximadamente un 40% no es una invención.
Será consecuencia, parte, de esa buena coyuntura económica, no lo niego, pero que en esa buena coyuntura económica que han atravesado en general los países de nuestro entorno y España, la Comunidad Valenciana está en los mismos niveles de bienestar o en los mismos niveles de crecimiento económico que cualquier otra.

Han hablado también, en otro aspecto, de la deuda de esta comunidad, e incluso han dicho que no me preocupa la deuda.
A mí me preocupa todo lo que pase en la conselleria, y la deuda también.
Lo que sí que es cierto que creo que no es lo que más nos debe preocupar.
Creo que en materia de deuda habría que ser lo más rigurosos posibles, habría que acudir.
.
.
El artículo 87 de la Ley de hacienda pública de la Generalitat Valenciana dice que deuda es todo el conjunto de capitales ajenos que toma en este caso la Generalitat u otros organismos autónomos.
Por tanto, todos esos términos de centrifugación, de desviar deuda hacia otras cosas y demás, yo rogaría que los apartaran.
Probablemente los toman de otras comunidades autónomas como, por ejemplo, la andaluza ­se lo habrán explicado sus compañeros del mismo partido­, donde allí sí se crean sociedades instrumentales donde se desvía deuda hacia ella y donde, por tanto, la deuda propiamente dicha del gobierno queda disminuida a consecuencia de que queda aumentada las de otras sociedades instrumentales.
Lo cierto es que en la Comunidad Valenciana no tenemos ni una sola sociedad instrumental y lo que sí que tenemos es alguna sociedad u organismo autónomo que consolidan la deuda con el conjunto de la nuestra.

Claro que nos preocupa la deuda, pero la deuda en estos momentos en la Comunidad Valenciana está en unos términos razonables.
Pero no lo digo yo, lo dicen las sociedades, las empresas de calificación que vienen a esta comunidad a ver el contenido económico de la misma.
En ese sentido, la deuda que en este momento tiene asumida la Comunidad Valenciana, en relación al producto interior bruto, es de las más bajas de todas aquellas que tienen el mismo nivel competencial que nosotros.
Tenemos una carga financiera en relación a nuestro gasto público sensiblemente más baja también.
Y, por tanto, yo creo que en la situación de la deuda debemos hacer un esfuerzo por establecer un plan de saneamiento que nos permita reducirla, controlarla, como también lo está haciendo la administración central, pero sin duda tampoco hay que crear una situación polémica en cuanto al tema de la deuda.

Y en cuanto a los presupuestos de los diferentes años, de si se hace esfuerzo o no en gasto social, yo creo que eso ya no es discutible.
Yo creo que ya no hay que plantear ante esta cámara si el gobierno valenciano se esfuerza o no en atender las políticas de gasto social, que es una realidad el incremento que estos últimos años han tenido todas las políticas, con una media de incremento del 30% en los últimos años en lo que son las áreas de sanidad, de educación y de gasto social.
Por tanto, yo creo que en ese sentido no podemos sino continuar con esa política llevada durante estos últimos años.

Y en cuanto al plan de desarrollo regional, que ha vuelto a calificar como panfleto, yo le diría que es un documento de programación económica, como usted bien sabe, que han participado en él los agentes sociales, que han participado tanto a través del Consejo Económico y Social como también a través de la subcomisión creada al efecto a través del Acuerdo Valenciano para el Empleo y Formación y que confío seguir contando con esos agentes sociales en el desarrollo del mismo.

De manera que le diría, como resumen, que en cuanto a la política económica de estos años, hay un hecho objetivo, que ha sido ese crecimiento de la exportación, ese crecimiento económico que ha tenido esta comunidad, esa disminución del desempleo.
Y esos son datos que no podemos obviar.
Bien es cierto que hay mucho camino por recorrer, bien es cierto que tenemos que hacer todavía muchas cosas.
Sí.
Pero sin duda al menos reconocer estas, que durante esta pasada legislatura han resultado positivas y que esperamos continuar durante la próxima.

Nada más.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Per a rèplica, té la paraula la senyora Moreno, en representació del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.

 

**La senyora Moreno Fernández:**

 

Gracias, señora presidenta.

 

Vamos a ver, señor conseller.
En primer lugar, decirle, y aclararle, que el término "agujeros" no es un término que haya aparecido aquí casualmente, sino que fue el que utilizó el actual vicepresidente del gobierno, anteriormente conseller de Economía.
Decirle que evidentemente usted bien sabe lo que pasó entonces, lo debe saber usted, pero también sabemos lo que ocurre ahora.

Y repetirle, que no me ha contestado la opinión de la intervención general.
En *El País*, que antes ha hecho mención como fuente, he leído yo una entrevista suya donde usted explícitamente reconoce que a pesar de que hubo un transvase de presupuesto de farmacia de un año a otro porque se habían quedado sin dinero, sus palabras textuales eran: "Los farmacéuticos han cobrado puntualmente; buenos son".
Eso es al menos lo que figura ­insisto­ en la fuente de *El País*.
Y evidentemente le repito, y le pregunto, cuál es la opinión de la intervención ante unos cobros de algo que no existe contabilizado.

Le aclaro.
Yo no he calificado la política económica que ustedes realizan como panfleto.
Eso ha sido a un documento, que he dicho: "no es un documento serio, es un panfleto".
Yo les he dicho que no tienen política económica, no existe política económica, no ha existido al menos en estos cuatro años.

En primer lugar, y básicamente, porque la política económica tiene que estar basada en la rigurosidad y en los presupuestos rigurosos, que no es el caso.
Si hubiese política económica, más allá de las grandes palabras y de los grandes deseos que no dicen nada, usted nos hubiese ­creo yo­ planteado su preocupación por el carácter que están sufriendo las exportaciones valencianas, con un peso fundamental, a mi juicio al menos, y a juicio de muchos empresarios, excesivo en el sector del automóvil.
Sabemos que el 20% aproximadamente ­y los datos no son fijos en todos los lados, porque el Instituto Valenciano de Estadística y la Cámara de Comercio en ese sentido discuten­, pero sabemos que el 20% aproximadamente es solamente del sector del automóvil, es decir, de una sola empresa.
Eso no es bueno para las exportaciones valencianas y el gobierno, si tuviese política económica, debería hacer algo.
Igual que sabemos que la caída del tercer al cuarto lugar en las exportaciones del sector del calzado es debida a la pérdida del mercado americano.
¿Qué ha hecho?
Si hubiera tenido política económica, la Conselleria de Economía debería haber hecho algo.
¿Qué ha hecho la Conselleria de Economía, que ni siquiera lo ha mencionado aquí?

¿Qué pasa ­lo pregunte antes y tampoco me ha contestado­, qué pasa con el I+D privado?
Estamos en la cola del furgón, somos los penúltimos.
Solamente tenemos detrás a Baleares, que es una comunidad eminentemente turística.
¿Qué pasa?
¿Qué vamos a hacer?
Ahí no se trata, señor conseller, de que demos subvenciones.
Las empresas de la Comunidad Valenciana, señor conseller, no son Pymes, son microempresas.
Ahí no podemos decir: "Hay subvenciones, acójanse a ustedes a ellas", porque no se acogerá ninguna porque son empresas muy pequeñas.
Tenemos que crear.
.
.
si existiera política económica, habría que crear la situación suficiente para que las empresas, las microempresas, pudieran acceder a la inversión privada.

Y, rápidamente, el tema de la deuda que le preocupa.
Yo me lo tengo que creer, porque además es su obligación, y malo sería que no le preocupara, pero yo creo que es bueno que se aclaren conceptos, como usted ha dicho.
La calificación, que usted dice que se le ha dado como buena, es para aquellas empresas que califican para el mercado de valores.
Usted no ha dicho si es cierto o no es cierto el dato que yo le he dado, la certificación del Banco de España.
Y usted no ha dicho cómo va a conseguir bajar esos 124.
000 millones que le diferencia de los escenarios consolidados, que tienen que estar, a 31 de diciembre de 1999, con respecto a la deuda certificada con el Banco de España.
Señor conseller, no se trata sólo de hacer grandes palabras y decir: "estamos preocupados" y decir: "ustedes han hecho".
¿Es que aquí no se hacen avales para las empresas públicas?
¿Es que esa no es una forma de centrifugar deuda, de que no exista?
¿Esa no está consolidada?
¿Esa no es la de corto plazo?
¿Esa no la considera el Banco de España cuando hace su certificado?
Yo antes la he valorado en 200.
000 millones, y soy generosa.
Pero le he valorado también en casi 100.
000 millones, y sigo siendo generosa, la deuda a corto plazo de proveedores.
Lo que ustedes deben, eso también es deuda, señor conseller.
Eso también quiere decir que esta administración, si fuese una empresa privada, tendría que cerrar las puertas.
*(Remors)* Evidentemente, evidentemente es una administración y no lo va a hacer, pero exige rigurosidad, rigurosidad cierta, rigurosidad de verdad, no la rigurosidad de las grandes palabras, no la rigurosidad de decir: "estamos trabajando en ello", que ni siquiera lo ha dicho, porque usted está satisfecho, parece ser, de que tengamos una buena deuda.
Me preocupa, señor conseller, me preocupa mucho.
Porque no vale decir: "estoy preocupado, pero tranquilos ustedes, tranquilos ustedes, que somos los mejores", porque no es así y usted lo debería saber.

En cuanto ­y terminando ya­ en cuanto a la política del diálogo social, yo les aviso: el Acuerdo Valenciano por el Empleo y la Formación, del cual ustedes están tan contentos ­y dicho sea de paso, yo también estoy convencida de que fue un buen acuerdo en su momento­, pero ese acuerdo tiene una vigencia hasta el 2000.
Como usted hoy tenía que comparecer para hablar de la política económica de los cuatro años, creo que debería estar haciendo algo para que ese acuerdo, si a usted le interesa, y yo creo que es bueno para la sociedad valenciana, para que ese acuerdo se hiciera algo, porque si no, el año que viene se les ha acabado el Acuerdo Valenciano por el Empleo y la Formación.
Creo de verdad.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Moreno.

 

**La senyora Moreno Fernández:**

 

.
.
.
que el diálogo social se debe potenciar y no solamente enseñarlo como una muestra.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Moreno.

En representació del Grup Parlamentari Esquerra Unida, té la paraula el senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

En primer lloc, la utilització del terme "forat econòmic" està en el *Diari de Sessions* d'aquell dia, el va utilitzar el seu antecessor.
I el que jo deia que l'endeutament.
.
.
diu vosté que no és així massa roí.
És que ho va publicar l'altre dia un periòdic amb declaracions seues.

Dit això, home, jo crec que sí que és convenient vore què passa.
.
.
Si fa quatre anys un endeutament, que vostés mateixa xifraven en 350 i escaig mil milions de pessetes, era greu, com serà l'actual, que pareix ser que és prou més alt?
El que passa és que no sé si arribarem algun dia a saber exactament quina és la quantitat.
Perquè, clar, això pareix que siga un dels secrets de Fàtima, i per molt que insistim, i venim insistint des de la mateixa campanya electoral, resulta que no hi ha manera de saber quin és el deute real que té la Generalitat Valenciana per tots eixos conceptes.

I a nosaltres sí que ens preocupa ­insistisc­, sí que ens preocupa que eixe endeutament siga alt perquè pot hipotecar un correcte funcionament de la Generalitat Valenciana.
I no val arribar ara i dir que com s'han donat compte que hi ha una sèrie de prioritats en educació, sanitat, benestar social especialment, i que fan falta uns recursos econòmics, que han de suspendre determinades inversions no fetes per a destinar eixos recursos a cobrir estes altres qüestions.
Això, en tot cas, vol dir en principi que el pressupost es va fer malament perquè no van calcular les despeses necessàries per a eixe tipus de coses.
Però és que, a més, l'*arreglo* continua estant malament perquè no sabem si anirà a eixa finalitat, però, en tot cas, sí sabem que no anirà a l'objectiu proposat en altre tipus d'inversions.
Tampoc ens ha dit, per cert, en quina quantitat està el total d'inversió que queda paralitzat per la seua mesura.

Clar, en el tema este de les xifres, la veritat és que hi ha massa obscurantisme i necessitaríem tenir molt més informació.
Perquè una cosa és evident: en qualsevol pressupost.
.
.
és que eixe pressupost siga creïble.
I la veritat és que estan donat lloc a pensar que allò del pressupost és un tràmit que s'ha de fer, que és obligatòri, però que pràcticament ni vostés mateixos creuen en ell, perquè sobre la marxa, i efectivament cada volta més enjorn, van fent rectificacions importants, quan no suspensions de la seua mateixa execució.
I això ­insistisc­ és greu perquè creem que el pressupost és un dels documents més importants en la gestió de qualsevol govern i s'hauria de ser molt més rigorós a l'hora de la seua planificació i evitaríem probablement sorpreses.

S'ha comentat també de passada el tema de.
.
.
i és cert que hi ha una compareixença demanada en eixe sentit.
Un problema que també tenim és el del nivell d'execució del mateix pressupost.
Ens crida l'atenció que determinades partides de gasto corrent, quan no de gasto de personal, en alguna àrea molt concreta estiguen absolutament tan disparades que requeriran aportacions extra a molt curt termini, mentre en canvi inversions que es deien necessàries a desembre de l'any 1998 estan sense fer i ara ja sí que estan absolutament condemnades a no dur-se endavant.

S'anuncia diàleg.
A nosaltres ens agradaria que eixe anunci fóra de veritat.
No hem tingut una experiència massa atractiva a l'hora del famós PDR, no sabem en quina situació està.
Estan apareixent informacions periodístiques que pareix que està concretant-se aquell document que apareixia en blanc.
Però la veritat és que aquestes Corts estan tenint una escassíssima, per no dir nul·la, participació en un tema que sí considerem molt important i que des d'ací voldríem tornar a cridar a vosté com a conseller i, en general, al Consell perquè duguera tota la documentació per a rebre també l'opinió de més col·lectius, perquè pensem que eixe document és un document molt important.
És l'última oportunitat que tindrem de disposar de fons importants per a millorar el nostre País Valencià, i creem que vostés a pesar dels reiterats anuncis del diàleg, pareix que després la pràctica no casa massa amb eixe anunci.

Moltes gràcies.

 

 

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Per a donar resposta, té la paraula el senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Economia i Hisenda:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Voy a tratar en estos últimos minutos de dar respuesta a algunas de las inquietudes nuevamente planteadas por la señora Moreno y por el señor Oltra.

La señora Moreno sí ha dicho algo bastante cierto, ha dicho algunas cosas ciertas, pero en una podemos estar algo de acuerdo, y es en la situación del I+D dentro de la Comunidad Valenciana.
Lo cierto es que nosotros tenemos unos niveles de I+D dentro del tejido empresarial valenciano que están, sobre todo en lo que es inversión privada, por debajo de la que es en el resto del estado.
Así nos encontramos donde en otros sitios tendríamos aproximadamente un 60% de lo que es inversión en I+D por parte del sector privado y un 40 por parte del sector público, en esta comunidad aproximadamente un 60% del sector público y un 40 del sector privado.

El sector público va a seguir apostando por el I+D.
El sector público tiene claro que tiene que utilizar todas las políticas, a través de las diferentes consellerias, y este año sin duda lo vamos a hacer para el año 2000, para incentivar a nuestras empresas para que sigan investigando, sean más competitivas.
Pero también tienen que ser estas propias empresas las que den el salto hacia lo que son las políticas de investigación y desarrollo.

Sin más lejos podemos poner el ejemplo del sector del azulejo en Castellón, donde es puntero a nivel de investigación y desarrollo en el entorno mundial, y donde yo me atrevería a decir que es de los sectores más competitivos que existen.
Luego también hay que darle la fórmula para que el sector privado dé el salto a la investigación y el desarrollo.
Pero tiene que ser también desde este ámbito, sin perjuicio del empuje del sector público, donde se desarrollen esa políticas de investigación y desarrollo.

En cuanto a la deuda, nuevamente decirle lo mismo.
Yo no.
.
.
Dios me libre, yo no voy a certificar ni entrar en los datos del Banco de España.
Ahí están, y usted los ha dicho, y no tengo yo por qué entrar a discutir los datos del Banco de España.
Sí le puedo decir que el crecimiento de la deuda durante los años de la etapa socialista, el crecimiento porcentual, duplicó el crecimiento porcentual que han llevado en estos cuatro últimos años.

Y por supuesto dice que no es o que no me preocupa la deuda.
No, yo no he dicho.
.
.
no es que.
.
.
La deuda me ocupa, no me preocupa.
Me ocupa, y que por tanto tenemos que tener un escenario para los próximos años, de saneamiento, de control de esta deuda.
Pero tenemos que valorar que por encima de todo nosotros tenemos un compromiso con la sociedad, asumido en diferentes ámbitos que tenemos que llevar adelante.
Si consecuencia de esa política ha traído consigo que tengamos unos niveles de endeudamiento equis, el que sea, debemos de entenderlo como correcto, desde el punto de vista que hemos conseguido cubrir esas políticas sanitarias, y hemos conseguido cubrirlas teniendo unos niveles de endeudamiento inferiores, con relación al Producto Interior Bruto y a la carga financiera que supone con relación a nuestros gastos, inferiores a las de las comunidades autónomas que tienen nuestro mismo nivel competencial.

Luego por tanto, igual que usted en su familia, o cualquiera de los que estamos aquí nos endeudamos para conseguir una casa, para conseguir cualquier otra necesidad, el Gobierno valenciano no dudará en acudir, como lo ha hecho en estos últimos años, y lo hizo también siendo gobierno ustedes, al endeudamiento para atender políticas que se consideren prioritarias.
Eso no significa que no debe de ocuparnos y que no debemos de plantear políticas de control de esa deuda pública.

En cuanto al acuerdo valenciano para la empleo, dice que termina el año próximo y que tenemos que ir pensando algo más.
Bueno, yo creo que el Acuerdo Valenciano para el Empleo y Formación, si a alguien ha beneficiado no es a este gobierno, sino a los trabajadores, al conjunto de trabajadores y a los representantes de los trabajadores, de los empresarios y de este gobierno que fueron los que lo firmaron.

Usted dice que termina en el 2000.
Termina en el 2000, pero probablemente sabrá, aunque no lo haya firmado un sindicato con el que usted tiene mucha relación, que se han firmado ya unas medidas de impulso de ese acuerdo valenciano para el empleo.
Y que sin duda se continuará en esa política de buena relación, o de tender la mano hacia los agentes sociales para poder continuar con acuerdos valencianos de esa índole, o de cualquier otra que en su momento se puedan establecer.

En cuanto a la ejecución presupuestaria, que también ha planteado, que estábamos en unos niveles de ejecución presupuestaria que requería una comparecencia expresa para ello, que me imagino que tendremos en los próximos días, decirle que en este momento la ejecución presupuestaria es, de los últimos años, la que tiene un nivel más avanzado.
Estamos en torno a dos puntos de media por encima de lo que fue la ejecución presupuestaria por estas mismas fechas del año pasado.

Y la verdad es que a veces leo que la ejecución presupuestaria estamos muy por arriba, y que por tanto no nos queda margen ya para terminar el ejercicio, y en otras ocasiones leo que estamos muy bajos en ejecución presupuestaria.
Lo cierto es que en lo que son las políticas de gasto corriente estamos en unos niveles razonables en lo que es el momento del año en que nos encontramos.
Y en lo que son gastos de inversión siempre se está más bajo, por cuanto que la finalización y el pago de esas inversiones normalmente se realiza en los últimos meses del año.
Luego por tanto, estamos de media, como le digo, dos puntos por encima de lo que fue el año anterior.

Y por último, en lo que se refiere al Plan de desarrollo regional, que ha comentado que esta cámara no estuviera lo suficientemente informada, con gusto le comento que el Plan de desarrollo regional, después de haber tenido la participación de los agentes sociales, como he dicho antes, a través del Consejo Económico y Social y de la subcomisión creada al efecto en el Avef, ha sido remitido a Madrid para que se consolide, junto con el resto de planes de desarrollo de las diferentes comunidades autónomas, y en los próximos días será remitido a Bruselas, a la espera de que Bruselas en los meses que irán cercanos a final de año o primeros del año que viene, nos remita cuál es el marco comunitario de apoyo, con el que nuevamente nos sentaremos para diseñar lo que es el Programa operativo de este Plan de desarrollo regional.

Luego por tanto, vista esta situación del Plan de desarrollo regional, simplemente me resta comentar la decidida política que va a imprimir esta conselleria en todo lo que es ese apoyo a la pequeña y mediana empresa, como motor fundamental del crecimiento económico de esta comunidad y de la creación de empleo, que son aspectos fundamentales, sin olvidar desde el punto de vista de la política presupuestaria, todo lo que es el gasto social y la política de bienestar social, continuando, pues, con la llevada a cabo en la última legislatura.

Muchas gracias.

 

 

 

***Compareixença del conseller d'Ocupació, senyor Rafael Blasco Castany, per tal d'informar sobre les línies d'actuació a seguir en matèria d'ocupació, sol·licitada a petició pròpia (RE número 765) i pel GP Socialista­Progressistes (RE número 345).***

 

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Per acord de la Junta de Síndics, tindrà lloc a continuació el punt deu de l'ordre del dia, que és la compareixença del conseller d'Ocupació per informar de les línies d'actuació a seguir en matèria d'ocupació, sol·licitada a petició pròpia i pel Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.
Té la paraula l'honorable senyor conseller.

 

 

 

 

**El senyor conseller d'Ocupació:**

 

Molt excel·lent senyora presidenta de les Corts.

Il·lustres diputades i diputats.

Senyores i senyors.

Quiero transmitir en primer lugar a sus señorías el gran respeto que siento al comparecer ante esta cámara por primera vez como conseller de Empleo.
Este acto supone para mí un importante reto personal y político que espero compartir con todos ustedes.
Desde este mismo momento, deseo expresar mi compromiso y mi disponibilidad de colaborar con sus señorías en aquellas cuestiones que como objetivos comunes podamos compartir.
Espero también dar continuidad con mi trabajo a la labor realizada por todas las personas que me han precedido en esta responsabilidad, tanto los que han actuado desde dentro de esta cámara, como los que han tenido responsabilidades en otras instancias institucionales o de gobierno.
Y de manera especial a los consellers Sanmartín y Diego Such, a los que desde aquí quiero manifestar mi reconocimiento público por su labor.

En cuanto accedí a la responsabilidad de conseller de Empleo, solicité comparecer de inmediato ante estas Cortes para exponer públicamente el programa de gobierno, que pienso llevar a cabo a lo largo de esta legislatura en las materias que competen a la conselleria: la promoción de empleo y de la seguridad laboral, la formación profesional y la inserción en el trabajo, el fomento de la economía social y la fluidez en las relaciones laborales, la intermediación en el mercado de trabajo y la orientación laboral.

El trabajo a desarrollar supone un singular reto por variados motivos, pero especialmente por la novedad que supone la creación en la Comunidad Valenciana de una estructura administrativa, responsable en exclusiva de las políticas de empleo y trabajo; primero con sanidad, después con servicios sociales, y finalmente con industria y comercio, lo cierto es que jamás se habían gestionado en solitario las políticas de empleo y trabajo.
En la actualidad ha sido posible por dos motivos fundamentalmente: el primero y más importante por la clara voluntad del presidente Eduardo Zaplana de dar un tratamiento singularizado a las cuestiones y a las políticas de empleo.
Y ello, sin duda, representa el mayor reconocimiento explícito de prioridad política que se le haya podido dar.
Pero también ha contribuido a ello, y es lógico señalarlo, la asunción desde enero de este año por parte de la Comunidad Autónoma Valenciana, de la responsabilidad en solitario de la gestión de todas las políticas de empleo.

Por lo tanto, es cierto que nos sentimos herederos del pasado, pero también en cierta medida pioneros y protagonistas de una nueva etapa de futuro.
El Gobierno valenciano ha tomado la decisión de impulsar, con una clara voluntad política, la creación de esta conselleria para que sea un referente ante la ciudadanía, especialmente para los que todavía padecen la lacra del desempleo.
Es decir, para dar respuesta al problema que más preocupa a la sociedad valenciana.

Como sus señorías conocen, este departamento debe hacer realidad el compromiso adquirido por el Gobierno valenciano con nuestra sociedad, que es el alcanzar un mercado de trabajo que funcione adecuada y eficazmente hacia un objetivo último, que es el de crear empleo para nuestra ciudadanía, empleo estable, seguro y de calidad.

La creación de empleo requiere un entorno macroeconómico estable y la puesta en práctica de reformas estructurales que posibiliten el desarrollo del espíritu empresarial y el florecimiento de una auténtica sociedad de oportunidades.
El gran reto ahora es profundizar en las reformas estructurales de los mercados de trabajo, bienes y servicios, afrontar la modernización de nuestro modelo europeo de bienestar, para hacer frente a la preocupante evolución demográfica, potenciar la innovación y los avances tecnológicos, y continuar el proceso de apertura de nuestra economía para aprovechar las oportunidades que genera la globalización.

Así lo han entendido los estados miembros de la Unión Europea, para quienes la creación de empleo se ha convertido en uno de los objetivos principales durante los últimos años, aun cuando todavía queda un amplio trecho por conseguir la deseada armonización de las políticas sociales.
De hecho, la Comisión Europea ha tomado la decisión de comprometer a los gobiernos nacionales en la presentación de planes anuales de acción por el empleo que permitan analizar las distintas políticas y las medidas encaminadas a crear nuevos puestos de trabajo.

La Comunidad Valenciana atraviesa un buen momento de crecimiento económico sostenido y estable, coincide esta etapa con un momento de integración generalizada de la economía mundial que se ha manifestado en nuestro ámbito más próximo en la creación de la unión económica monetaria europea.
Esta circunstancia, junto con la presencia de la Comunidad Valenciana entre las regiones Objetivo 1, constituye una oportunidad inigualable que hemos de aprovechar para seguir convergiendo en términos de bienestar y calidad de vida con el resto de la Europa comunitaria.

En la pasada legislatura hemos contribuido a recuperar la confianza de nuestra sociedad en la capacidad de crecer en riqueza y empleo.
En consecuencia, y gracias al esfuerzo y a la solidaridad de los valencianos durante estos cuatro años, se generaron unos 150.
000 puestos nuevos de trabajo.
Ahora el objetivo que este gobierno presenta a la sociedad valenciana es repetir o rebasar esa marca y establecer las condiciones para que en el futuro podamos afrontar, con las mayores garantías, cualquier etapa cíclica que pudiera afectar negativamente al mercado de trabajo.

Nuestro gran reto es conseguir que esta quinta legislatura sea la legislatura del empleo.
Si aprovechamos adecuadamente las condiciones económicas actuales, estoy seguro que situaremos a nuestra comunidad prácticamente en el pleno empleo y a la altura de las regiones más desarrolladas y prósperas de Europa.
Las líneas principales de esta actuación coinciden, obviamente, con los objetivos señalados en el programa del gobierno, revalidado mayoritariamente por el pueblo valenciano en la consulta electoral del pasado mes de junio.
Objetivos que se han consensuado con los agentes sociales y económicos más representativos de la comunidad, plasmados en el documento que desarrolla y amplía el Acuerdo Valenciano para el Empleo y la Formación cuyo espíritu y contenido sus señorías ya conocen.
Además es mi deber recordarles que todos ellos se plasmarán en el inmediato Plan de desarrollo regional de la comunidad, que para el período comprendido entre el 2000 i el 2006 elabora en su fase final el Gobierno valenciano.

Desde el punto de vista competencial, la incorporación a la Generalitat de las políticas activas en materia laboral, desarrolladas anteriormente por el Instituto Nacional de Empleo en la comunidad, nos permiten coordinar por primera vez la mayor parte de las iniciativas encaminadas a mejorar la formación de los trabajadores y trabajadoras, y ampliar las oportunidades de empleo.

El Gobierno valenciano, a través de la conselleria de Empleo, ya puede definir y ejecutar por lo tanto una política propia.
Lo hará a través de programas y actuaciones a favor del fomento de empleo, de la formación, de la inserción profesional y de la seguridad en el trabajo.
Pero también con la ayuda de una intermediación laboral ágil, adaptada expresamente a las demandas concretas de los interlocutores sociales y económicos, y a las características sectoriales y territoriales del mercado de trabajo valenciano.
A partir de ahora, la comunidad tiene a su alcance los medios para hacer efectiva una meta que nos es común: facilitar las condiciones de trabajo y propiciar un mayor fomento de empleo estable y de calidad, que proporcione mayor riqueza y bienestar a los ciudadanos y ciudadanas de la Comunidad Valenciana.

No obstante, tampoco voy a dibujar una situación idílica o irreal.
El Gobierno valenciano, y la Conselleria de Empleo en particular, va a diseñar y a gestionar sus competencias teniendo en cuenta el entorno económico nacional e internacional, especialmente aquél sobre el que se dibujan las regiones mediterráneas.
Pero esta necesaria atención hacia el exterior no nos va a desviar del propósito de encontrar una senda valenciana de referencia para las relaciones sociales.
En esta política, la mujer tendrá una consideración singularizada para corregir las desigualdades que todavía encuentra en el acceso al trabajo y a su ejercicio no discriminado.

Las grandes líneas de actuación en política de empleo que va a desarrollar la conselleria ponen el acento en el fomento del empleo estable y de calidad, en la seguridad en el trabajo, en la adecuación de las cualificaciones profesionales, en las demandas de las empresas, en una mayor flexibilidad y movilidad en el mercado del trabajo, en la regulación de sus condiciones y en la intermediación laboral.
Y todo ello teniendo especial sensibilidad hacia los colectivos más afectados por el paro, como son las mujeres, los discapacitados, los parados de larga duración, los mayores de 45 años y los jóvenes.

Los ejes sobre los que van a centrarse los programas de acción respectivos son los siguientes: mejorar la capacidad de inserción profesional y empleo, fomentar la contratación estable, desarrollar el espíritu empresarial, promover de forma efectiva la igualdad de oportunidades entre hombres y mujeres, acometer programas específicos para los colectivos que así lo requieran, mantener un clima de concordia en las relaciones laborales, promover la seguridad y la salud laboral, mejorar las formas y sistemas de gestión en la intermediación laboral.
Quisiera detenerme en algunos de estos apartados para dar cumplida información a sus señorías.

Por lo que se refiere a la mejora de la capacidad de inserción profesional y empleo, hacemos nuestra la afirmación de que el paro se combate desde las aulas.
Es decir, se combate desde las aulas de la educación reglada de nuestros niños y jóvenes que tienen que acceder cada día a una mejor educación, y también desde la educación y formación ocupacional y continua.
Queremos por ello reforzar las habilidades personales para acceder a un empleo; hemos de acometer la inadecuación actual de las cualificaciones profesionales, tenemos que abordar la situación del desempleo de larga duración y del juvenil y estableceremos las políticas activas que favorezcan la empleabilidad.

La formación permanente se ha convertido en el instrumento básico para el desarrollo de cualquier sistema productivo moderno, en el que por una parte las empresas han de adaptarse a la introducción de las nuevas tecnologías, a la creciente internacionalización y a las exigencias de competitividad.
Y, por otra parte, las trabajadoras y los trabajadores deben amoldarse a la evolución de sus funciones para evitar el riesgo de exclusión del mercado laboral.

Así pues, el Gobierno valenciano actuará para que cada persona desempleada adquiera conocimientos, habilidades y técnicas suficientes que faciliten su inserción en el mercado laboral.
Para ello les ofrecerá la oportunidad de obtener las cualificaciones que el sistema productivo demanda, es decir, una formación para la empleabilidad; y al mismo tiempo, la formación profesional ha de servir como cauce para desarrollar la capacidad emprendedora de esas personas de modo que consigan llevar adelante sus propias iniciativas de empresa.
En este sentido, al contar ya el Gobierno valenciano con el instrumento necesario para establecer una política unitaria de empleo, la conselleria impulsará una clara estrategia dirigida a la adecuación de las cualificaciones profesionales facilitadas por el sistema de formación profesional con las competencias que demande el propio mercado.

Igualmente, vamos a elaborar un Plan valenciano de formación profesional de carácter plurianual en el ámbito de la Comunidad Valenciana con el objeto de articular, integrar e interrelacionar la formación profesional.
Desde mi departamento vamos a impulsar la constitución del Consejo valenciano de formación profesional en el que tengan cabida los agentes implicados y la creación del Instituto valenciano de las cualificaciones que permita conocer de forma precisa las necesidades y demandas.

Las estrategias más concretas del Plan valenciano de formación profesional se basarán en las siguientes actuaciones: formación ocupacional específica para autoempleo y trabajo asociado, especializado en actividades medioambientales, reciclaje, servicios sociales, etcétera; creación de nuevos servicios de orientación, asesoramiento y planificación de autoempleo, y economía social de carácter integral; creación de un sistema de información y orientación al alumnado del sistema de formación profesional; creación de nuevas escuelas taller y casas de oficio especializadas en las nuevas iniciativas de empleo y orientadas a corregir el desempleo femenino; líneas de apoyo a los universitarios para la creación de empresas de desarrollo tecnológico.

La gestión y ejecución del plan resalta las prácticas formativas en la empresa dentro del programa de formación en centros de trabajo, mo0dalidad que se está revelando como un medio eficaz para elevar la cualificación profesional de los trabajadores y trabajadoras en activo.
Y la puesta en marcha de un programa de formación a distancia aprovechando los avances de las tecnologías de la información interactiva que pueden ayudar a eliminar estas barreras.

La Conselleria va a poner en marcha talleres de formación específicos donde las personas que encuentran dificultades especiales para insertarse en el mercado laboral, fundamentalmente mujeres, discapacitados, parados de larga duración, logren ese objetivo más fácilmente que con las prácticas tradicionales.
En esa dirección, renovaremos las escuelas­taller, las casas de oficios y las unidades de promoción y desarrollo.

En cuanto al fomento de la contratación estable, este gobierno considera que la estabilidad en el empleo es un objetivo irrenunciable.
En la medida en que seamos capaces de avanzar en su consecución se beneficiará el proyecto vital de las personas, especialmente de las más jóvenes, favoreceremos una cultura por la seguridad en el trabajo, reduciéndose la siniestralidad, y habremos sido capaces de facilitar el acceso a la formación continua de nuestras trabajadoras y trabajadores.

Entre las acciones a proceder quiero destacar los incentivos a la contratación laboral indefinida y las ayudas a la transformación de contratos eventuales en indefinidos y el impulso al desarrollo local y a las iniciativas locales de empleo.
También continuaremos con líneas de trabajo diseñadas en la anterior legislatura y que han sido de enorme utilidad para diferentes colectivos y ámbitos: plan de actuaciones para la mejora del entorno rural y programas de desempleo agrario; programas de capacitación y empleo cualificado; programas de creación de empleo en comarcas desfavorecidas y programas de empleo público temporal dedicados a colectivos de difícil inserción y a personas con dedicación temporal.

El desarrollo del espíritu empresarial tiene una especial relevancia en este escenario en el que nos movemos.
Todas las previsiones apuntan a que el empleo se va a ver favorecido con especial intensidad en los sectores productivos autónomos, gracias al desarrollo de iniciativas basadas en la satisfacción de las nuevas necesidades planteadas por la sociedad del bienestar y por respeto al medio ambiente.

Estamos firmemente empeñados en recortar la capacidad del sistema productivo para crear empleo a través de diferentes medidas y de facilitar la creación de nuevas empresas.
Uno de los retos que nos hemos propuesto es el de desarrollar el espíritu de empresa presente en amplias capas de nuestra ciudadanía.
Así, partiendo del hecho incuestionable que el empleo lo crean fundamentalmente las empresas y no los gobiernos, la iniciativa valenciana para emprendedores tiene como objetivo promover 5.
000 nuevas empresas proyectadas por mujeres, parados de larga duración, jóvenes, o por personal discapacitado, en el plazo de los próximos cuatro años.

Pondremos un énfasis especial en el campo de los nuevos yacimientos de empleo y en las iniciativas de la economía social.
La economía social, cuya relevancia queremos ver reforzada, tiene consecuencias muy positivas para la creación y el mantenimiento del empleo en el desarrollo local, en los procesos de inserción social, en la creación de riqueza en el medio rural y en la recalificación profesional de excedentes laborales de sectores en declive.
Y ello redunda en una cuestión social marcada por la solidaridad interregional.
Esas razones justifican por sí solas el apoyo de la Generalitat a su labor, especialmente la realizada por jóvenes, mujeres, desempleados de larga duración y por toda persona que quiera adquirir nuevas habilidades y una formación continua complementaria.

Los estímulos a la contratación y a la inversión de empresas de economía social irán dirigidos tanto a mejorar y flexibilizar su régimen de ayudas como a impulsar y mejorar su marco de relaciones institucionales.
Igualmente, adquirimos el compromiso de presentar ante esta cámara en esta legislatura una Ley de mutualidades laborales no integradas en el régimen general de la seguridad social.

 

La promoción efectiva de la igualdad de oportunidades entre hombres y mujeres es otra de nuestras líneas de trabajo prioritarias.
Las mujeres todavía no están en pié de igualdad con los hombres en el mundo del trabajo y la participación femenina en el mercado de trabajo es baja; en consecuencia, la acción de gobierno aboga por una actuación positiva que facilite la incorporación femenina al empleo a través de programas de fomento de empleo de la mujer en el ámbito del Plan de igualdad de oportunidades.
Para ello, pondremos en marcha una política de incentivos destinados a la contratación indefinida y al fomento del autoempleo con especial consideración al medio rural.

La puesta en marcha de programas específicos para colectivos que así lo requieran supone abrir nuevos frentes en la lucha contra el desempleo.
Tenemos en nuestra comunidad bolsas de personal que plantean una especial dificultad para su inserción en el mercado laboral.
Por ello, este gobierno quiere darles un tratamiento específico.
Estamos en disposición de poner en marcha programas especiales para jóvenes, parados de larga duración, personal discapacitado para el que estamos diseñando el Plan valenciano para la promoción de la formación y el empleo de personas con discapacidad, y para residentes en zonas deprimidas o azotadas especialmente por el desempleo.

Igualmente, vamos a adoptar medidas encaminadas a mejorar la capacidad de adaptación de empresas e individuos.
La dificultad para desplazarse a lugares donde existen posibilidades de trabajo es uno de los factores que provocan desajustes en el mercado laboral valenciano.
Considerando la movilidad geográfica como una oportunidad para abrir nuevos horizontes y perspectivas a muchas personas, pondremos en marcha un programa de movilidad laboral con acciones que favorezcan el desplazamiento voluntario de desempleados para ocupar un trabajo dentro de la comunidad, así como un servicio de orientación y asistencia acerca de posibles empleos fuera de la localidad de residencia habitual.

El mantenimiento de un clima de concordia en las relaciones laborales se convierte en una premisa indispensable para el desarrollo de cualquier política en materia de empleo.

En el contexto de la promoción del empleo, el acceso al mercado de trabajo de nuestras ciudadanas y ciudadanos no se consigue de manera permanente si no se consigue un marco estable de relaciones laborales.
Así pues, la consolidación del diálogo social pasa por la mejora de las condiciones de trabajo y elevar los niveles de seguridad y salud para los trabajadores y trabajadoras.
Por esta razón, la política de esta conselleria tenderá hacia unas políticas basadas en la concertación y en el diálogo social.

En el entorno de la empresa, la concertación social genera confianza en las relaciones empresariado­trabajadores, y a su vez redunda en un mejor aprovechamiento de los recursos.
Todo ello se traduce en un mayor grado de identificación con el proyecto empresarial y, por tanto, el aumento de la responsabilidad, la productividad, la competitividad y la mejora de las condiciones de trabajo.

La consecución de un clima permanente de diálogo social precisa de instrumentos que permitan resolver de forma pacífica y negociada los conflictos entre empresarios y trabajadores.
La concertación y la negociación son, por este orden, los instrumentos adecuados para conseguir y mantener la paz social.
En esta línea, vamos a potenciar el funcionamiento del Tribunal de mediación y arbitraje laboral, la Comisión de seguridad y salud laboral, la Fundación para la resolución extrajudicial de conflictos laborales, con el único fin de crear un marco que respalde el diálogo como vía de resolución pacífica de las diferencias entre las partes.

La política laboral del Gobierno valenciano va a continuar insistiendo y profundizando en el diálogo con y entre los agentes económicos y sociales.
A este fin se irá apoyando la negociación colectiva de empresa y sectorial y, en consecuencia, los acuerdos alcanzados entre el empresariado y los trabajadores en aplicación del principio de autonomía de las partes.
Ello no implica que, como responsables públicos, eludamos nuestro deber de aportar, que no de intervenir, en aquellos esfuerzos y recursos que permitan respaldar el acercamiento de las posturas entre los agentes económicos y sociales.

En concreto, y respecto a esto último, no podemos sustraernos al debate abierto en la sociedad sobre la reordenación del tiempo del trabajo.
Esta reordenación deberá conjugar las demandas de los trabajadores con el necesario incremento de la productividad y una mayor flexibilidad laboral.
En esta senda, la propuesta trata de abrir un proceso de negociación en el que la administración, los empresarios y los sindicatos de la Comunidad Valenciana se fijen como objetivo la consecución de un acuerdo intersectorial que dé soluciones realistas, armónicas y pactadas sectorialmente al binomio reordenación del tiempo de trabajo­creación de empleo.

La mejora y perfeccionamiento de la negociación colectiva obliga a la administración a vigilar el cumplimiento de la legalidad laboral y especialmente a realizar situaciones de trazo desigual para la mujer en el mundo del trabajo.
En esta dirección, la labor de la inspección de trabajo será reforzada gracias al convenio entre la Generalitat y el Ministerio de Trabajo al amparo de la legislación estatal que potencia el papel de las comunidades.

Promover la seguridad y la salud laboral es otro de los grandes retos a los que nos enfrentamos.
La prevención de los riesgos laborales y la lucha contra la siniestralidad laboral son una responsabilidad compartida por el empresariado, las y los trabajadores, las administraciones públicas y por el conjunto de la sociedad, y constituye uno de los principales retos al que nos enfrentamos.
Tradicionalmente se ha asumido con resignación que a un mayor crecimiento económico correspondía un incremento paralelo de los índices de siniestralidad.
Una sociedad avanzada como la nuestra no puede aceptar la siniestralidad laboral como el coste que hay que pagar por el desarrollo económico y el empleo.

Con relación a la mejora de las condiciones de seguridad y la salud en el trabajo es necesario decir que no basta con propiciar nuevas y mejores oportunidades de empleo.
El empleo debe ser además seguro.
Por ello, promoveremos la mejora de las condiciones de trabajo, de seguridad y de salud en el trabajo.
El Plan valenciano de acción contra los riesgos laborales será el punto de referencia para las acciones de la política preventiva.

Y finalmente, pondremos en marcha la Fundación para la prevención de riesgos laborales en la que se integran empresarios y trabajadores como fórmula de promoción a través del diálogo y la participación social para la mejora de las condiciones de trabajo.
La mejora de las formas y sistemas de gestión de la intermediación laboral es un objetivo que surge tras la transferencia a la Comunidad Valenciana de las competencias de intermediación activa en el mercado de trabajo.
Esta facultad permite a nuestro gobierno formular un sistema integrado de mejora de las condiciones de partida para los demandantes de empleo sin abandonar las competencias que ya se venían ejerciendo desde la Generalitat.
Muchas circunstancias han impedido hasta ahora desarrollar el objetivo de acercar las ofertas de trabajo a sus demandantes.
Entre ellas sobresale la insuficiencia de la orientación profesional, al no disponer de un referente profesional previo ni de un itinerario formativo a corto plazo.

La conselleria va a reforzar la actuación mediadora sobre el mercado valenciano del trabajo por medio de las siguientes acciones.

Integrando las oficinas de empleo de la Generalitat en el desarrollo de la política general de la conselleria, estructurándolas para que presten un servicio de calidad en la intermediación laboral, es decir, que promuevan la concurrencia de ofertas y demandas en el mercado de trabajo de la comunidad mediante convenios con entidades privadas o públicas allí donde existan recursos suficientes.

Especializando las oficinas de empleo de la Generalitat en el territorio en que actúan, para que puedan atender a las actividades ­agricultura, sectores industriales­ predominantes en su área de influencia.

Prestando una atención especial a las trabajadoras y a los trabajadores con dificultades particulares de inserción laboral o afectados por crisis específicas de un sector o empresa.

Estableciendo un observatorio de las ocupaciones que determine las necesidades a corto y a medio plazo de las empresas con respecto a los demandantes, con el fin de que sea un referente para la planificación del sistema educativo.

Proponiendo un sistema único de programación para los tres subsistemas de formación profesional que permita aumentar los registros de demandantes con ocupaciones de neto perfil industrial, y en especial para las actividades de construcción y las obras públicas.

Proponiendo acciones de cualificación profesional que mejoren las condiciones de inserción de los parados, en especial de las personas con mayores dificultades para recuperar el empleo perdido.

Como un paso hacia estos objetivos estratégicos, plantearemos la constitución de un sistema integrado de mejora de la empleabilidad en el que se integren las certificaciones profesionales.
Con ello queremos conseguir una oferta formativa basada en las necesidades reales de cualificación que precisan las empresas con el fin de dar la preparación exigida a quien demanda el empleo.

Por último, no puedo dejar de mencionar uno de los objetivos más importantes de la conselleria, como es el de la creación del Instituto Valenciano de Empleo.
Nuestra conselleria impulsará un anteproyecto de ley que se presentará al Gobierno Valenciano próximamente, previa consulta y consenso con todos los agentes sociales y económicos, para su remisión posterior a estas Cortes.

Queremos que el futuro Instituto Valenciano de Empleo sea para el empleo un referente en España.
Manifestamos la firme voluntad de crear un organismo que constituya una entidad pública, modernizada y de servicio público a la ciudadanía y al mundo empresarial, donde estén representados todos los agentes sociales y económicos implicados.
El Ivem debe especializarse como una agencia de intermediación laboral de ofertas y demandas, aprovechando y asumiendo la experiencia de la fundación del Servicio Valenciano de Empleo.

Estas que les acabo de exponer son las principales líneas de actuación política de la Conselleria de Empleo, que anuncio en esta cámara y que ofrezco como punto de referencia a sus señorías.
Para ello les pido su colaboración constructiva en el debate y perfeccionamiento de los objetivos a conseguir entre todos.

Estoy firmemente convencido de que la mejor política social es aquella que crea empleo, y también sostengo que la solidaridad consiste, desde luego, en mantener y mejorar los niveles de las prestaciones sociales, y a este horizonte estará encaminada toda la actividad de la conselleria.

Señorías, creo que la creación de empleo es un objetivo que todos compartimos plenamente.
Podremos discrepar en detalles concretos, en medidas puntuales o en actuaciones particulares, pero estamos unidos en lo esencial: en nuestra voluntad firme y decidida por avanzar hacia la erradicación del desempleo.
Ese gran reto nos atañe directamente a todos, no sólo al gobierno, a la administración, a los partidos políticos o a los agentes sociales.
La ciudadanía en su conjunto debe ser parte activa en esa lucha.
Sin un consenso generalizado no será posible ganar la gran batalla de la creación de nuevas oportunidades de empleo para todos.

Desde la Conselleria de Empleo vamos a luchar hasta el límite por mantener ese consenso que propugnamos.
Vamos a escuchar a todos, al mundo universitario, a los sectores más avanzados tecnológicamente, a los agentes sociales, a sus señorías como representantes del pueblo valenciano.
Todos deben aportar su experiencia y vamos a tener muy en cuenta cualquier opinión que se manifieste al respecto.
No queremos ser protagonistas ni tampoco arrogarnos la exclusividad de esa responsabilidad.
Trabajaremos con todos nuestros medios y todas nuestras energías para favorecer la creación de empleo en la Comunidad Valenciana, pero ese esfuerzo no servirá de nada si no es compartido por toda la sociedad, si no se ve respaldado por una voluntad generalizada que, por encima de apreciaciones puntuales, converja en ese gran objetivo que todos estamos dispuestos a compartir.

Si la gestión y esfuerzo del Gobierno Valenciano sirve para unir aún más los esfuerzos colectivos, para aglutinar las ideas que surjan desde la sociedad civil y encontrar así un marco ecuánime y arbitral para la solución consensuada de los problemas que podamos encontrar, creo que podemos darnos todos por satisfechos y arrogarnos el éxito en conjunto de todo aquello que consigamos en esta línea.

Y por ello, esto es una labor de servicio que no tiene la tentación al mismo tiempo de ser neutral sino todo lo contrario.
Nos vamos a involucrar día a día en la resolución de los problemas laborales y vamos a luchar por aumentar y perfeccionar los mecanismos para forjar un mercado de trabajo estable y cualificado.
Nuestro punto de partida y de llegada es el mismo, es servir a la sociedad valenciana.
Con ello queremos compartir el reto de liderar un ámbito de actuación que nos es cercano: la región mediterránea.
Evolucionando desde lo que ahora somos vamos a encabezar una vía propia: la vía mediterránea hacia el pleno empleo.

Quiero acabar esta intervención reiterando a sus señorías mi sincera oferta de diálogo y trabajo conjunto para conseguir, con la colaboración de todos, que nuestra comunidad consiga en el más breve plazo posible las cotas de bienestar social y desarrollo económico exigible a una sociedad plenamente democrática.

Espero compartir con todos ustedes los resultados que vayamos recogiendo a lo largo de los próximos cuatro años.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

En representació del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes, té la paraula la senyora Andrés.

 

**La senyora Andrés Barea:**

 

Buenos días, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

En primer lugar, en nombre del Grupo Socialista­Progressistes, dar las gracias por comparecer ante este pleno.
El empleo es lo suficientemente importante como para solicitar esta comparecencia.

El conseller nos ha hecho una larga y exhaustiva exposición de lo que es la nueva Conselleria de Empleo, pero quiero recordar a esta cámara, a este gobierno que marca las políticas globales y a su conseller, que el empleo es una de las áreas que más preocupan a los ciudadanos.

Nos satisface la creación de la Conselleria de Empleo, pero la creación de la conselleria no es la justificación de las políticas de empleo, sólo es el instrumento que es necesario para implementarlas.

Las explicaciones de su conseller son aquí excelentes, pero la realidad no es esta.
Y ante esto, ¿qué tenemos?
¿qué es lo que percibe el ciudadano?
¿qué medidas toma el gobierno?
Haciendo un análisis muy somero, nos encontramos con distintos problemas que queremos recordarle al conseller de Empleo, como primer responsable de esta conselleria y también a esta cámara.

Existe una administración desestructurada.
Se traspasó a la Comunidad Valenciana la gestión del Instituto Nacional de Empleo en el ámbito del trabajo y el empleo.
La formación ya se había transferido con anterioridad.
Esto quiere decir que tiene el ejecutivo la responsabilidad de gestionar las políticas activas relacionadas con el empleo, las oficinas de empleo y la formación, que ya se gestionaba, quedando sin transferir, por cierto, las políticas pasivas, o sea, el pago de las prestaciones por desempleo.
Estas transferencias del Inem no se explicaron a la sociedad y fueron utilizadas en el periodo electoral.

La creación de la Conselleria de Empleo, que como hemos dicho, fue acogida con satisfacción, cuyo reglamento orgánico y funcional contempla cuatro direcciones generales, coincidente, por cierto, con lo que se ya se recogía en el acuerdo con los sindicatos para la creación del Instituto Valenciano de Empleo.

Tenemos también la fundación Servicio Valenciano de Empleo, de financiación mixta, coparticipada por los representantes sociales, UGT, Comisiones y la patronal, que por cierto, nos hemos enterado por la prensa que usted tiene la intención de realizar una OPA hostil y que se integren en el Ivem.

A esto le tenemos que sumar el compromiso que el Gobierno Valenciano estableció, anteriormente a las elecciones, con los sindicatos de la creación del Instituto Valenciano de Empleo.
Aquí nos encontramos con las noticias, una vez más por la prensa, de que tiene usted la intención de excluir a los sindicatos y a los empresarios de la dirección del futuro Instituto Valenciano de Empleo.
Cuando llegue el anteproyecto de ley aquí a la cámara ya intentaremos, si ustedes no nos excluyen, que el Ivem nazca con una buena cobertura parlamentaria.

Ante esta amalgama de distintos departamentos de la administración, a nuestro entender se produce una dispersión de los servicios por la singularidad de cada administración.
Así nos encontramos con unos servicios centrales de la administración central, unos servicios autonómicos transferidos con sus propios servicios centrales y la red de oficinas de empleo, con la disfunción sumada para los propios trabajadores de las oficinas de empleo, Inem transferido, que existen jefes responsables de esas distintas administraciones conviviendo en los mismos espacios.

Señor conseller.
En su exposición no encontramos suficientes medidas de reorganización, de coordinación y de accesibilidad hacia los ciudadanos.
Ante esta desestructuración, ante la deficiente eficacia en la gestión, nos preguntamos: ¿cómo se va a colocar al parado para integrarlo en la actividad laboral?
¿dónde se tiene que dirigir el parado para inscribirse?
¿dónde le reconocen el derecho al cobro de la prestación?
¿cuánto tiempo tiene que esperar para el reconocimiento del derecho de cobro?
¿y luego para cobrar?
Y en el caso de que existan problemas administrativos en su expediente ¿cuánto tiempo tiene que esperar para su resolución?

Las políticas de fomento de empleo, un pilar básico, se deberían de iniciar, bajo nuestro punto de vista, con el conocimiento de los recursos técnicos y humanos que se poseen en la propia administración.
Ya hemos mencionado anteriormente la dispersión en la gestión y la deficiente organización.

La otra parte que se debería de conocer es cómo se encuentra el mercado de trabajo y cuáles son sus necesidades reales.
Esto debe partir de un estudio previo y de dispositivos que detecten las necesidades del mercado.
¿Existe un observatorio laboral de las fluctuaciones del mercado?
¿Y de las peticiones actuales y futuras y sus desviaciones?
En este momento nos encontramos ante una situación de un *boom* laboral en la construcción.
¿Qué pasará con estos trabajadores cuando decaiga esta alza en la construcción?

La formación y la inserción profesional, otro pilar básico.
Pero a la formación no se le conoce la capacidad por sí sola de crear empleo, es una condición necesaria pero no suficiente.
Formamos a los trabajadores muchas veces sobre la base de la oferta formativa que se les puede dar, y no relacionadas con las demandas del mercado de trabajo y mucho menos en prospección a las necesidades que en el futuro se pueden solicitar.
Esta mala planificación produce un desajuste entre la oferta y la demanda, una frustración entre los demandantes de empleo, que no ven cubiertas sus aspiraciones.

En el tema del TDR, ya en la comparecencia del señor Rambla, conseller de Economía, observamos que en el tema del empleo no existen novedades.
Esperemos que en las reuniones con los sindicatos, ya que nosotros no tuvimos oportunidad, sepan recolocar al empleo en el puesto de preocupación que los ciudadanos le conceden.

El posible recorte presupuestario para el empleo y la formación es para mi grupo un elemento de gran preocupación.
Es inadmisible que existan ajustes técnicos en este concepto.
Este Gobierno Valenciano, que está envuelto en la bandera de lo solidario, no ha contemplado ni en el PDR un tema de calado que se base en dos formas de hacer política, en dos formas de entender la sociedad: una como ustedes la entienden y otra como la entendemos nosotros.

Los nuevos yacimientos de empleo no los destinan ustedes a reducir las desigualdades sociales en los sectores más desfavorecidos, mal llamados marginales, y que ni siquiera pueden acceder a las ofertas de trabajo.
Les recuerdo que, según un informe de Cáritas, una de cada cuatro personas se encuentra en el umbral de la pobreza.
Y no pensemos que eso está tan lejos de nosotros, basta con ser un parado y encontrarse fuera de la cobertura social.

El paro, las cifras del paro, tan debatidas bajo un punto de vista estadístico pero tan poco tratadas bajo un punto de vista político.
Con la relación de los datos del paro, tan comentados en estos últimos meses, se ha alcanzado en el mes de agosto el mayor aumento en los últimos cinco años; dos meses seguidos en los que el paro aumentó, julio y agosto, y el mayor de todas las comunidades autónomas.
El descenso del paro en esta comunidad en el mes de septiembre es puesto en observación por parte del Grupo Socialista como un descenso circunstancial, ya que no creemos que la Comunidad Valenciana sea un ente aislado del conjunto del estado.
En este, en el estado, ha subido 15.
519 personas, debido, según el ministro de Trabajo, a las influencias del mercado.
La tasa de actividad nos sitúa, en estos momentos, en un 50,9%.
Si hacemos la comparación con las cifras del segundo trimestre de 1995, en ese año se encontraba en un 51,22.

Pero el mayor error en la gestión es la falta de reconocimiento de los propios errores.
Cuando sube el paro la culpa la tiene el mercado, cuando baja el paro es fruto de la buena gestión del gobierno.

Pero el paro, señor conseller, tiene sexo y tiene edad.
El paro de las mujeres crece imparablemente en el segundo trimestre del 99.
Se ha cebado prácticamente en las mujeres.
Por cada diez nuevos parados, siete son mujeres, y ya representamos más de un 60% del paro total.
Y lo que es más preocupante es que la tasa de paro es más del doble que la de los hombres.
El PIO, Plan de igualdad de oportunidades, no funciona.
Señor conseller, las mujeres no queremos más trabajo, que tenemos mucho; queremos más empleo.

El paro de los jóvenes.
No existe un plan de empleo específico para los jóvenes.
Para ello habría que preguntar al Gobierno Valenciano: ¿qué medidas van a tomar para reducir el paro de los jóvenes, que afecta a un 30% del total?
No sabemos de dónde sacan ustedes los datos para decir, en unas declaraciones al diario *Levante* del domingo 10 de octubre, que el paro juvenil ha caído en un 63% en la Comunidad Valenciana desde julio del 95.
Desde luego, no son coincidentes con los datos de la EPA.
La ciudadanía no lo percibe así.
Para ellos y para nosotros el paro es un baile de cifras constante.
No son homogéneos, no son comparables.
Unas fuentes miden una cosa, los datos del Inem, y otra los datos de la EPA.
¿Acaso esta interpretación de datos mide lo que le interesa al PP?
No se ha creado empleo para los jóvenes con vigor suficiente, sólo el 14,2% del empleo creado es para ellos.
Como solución a este tema se les da empleo en precario, mal pagado y utilizan su tiempo de formación de prácticas para cubrir puestos de trabajo.

El último tema que quiero exponer es el grave problema de la siniestralidad laboral.
La sensibilidad de un gobierno no sólo se mide por las palabras de solidaridad que tantas veces dice este ejecutivo, se mide por sus acciones, y uno puede estar preso de sus propias palabras cuando quiere conseguir un efecto mediático.
Un elemento a medir es la disposición a cuidar de sus trabajadores.
Nuestro país tiene el macabro honor de ser el estado europeo con la tasa de accidentalidad y mortalidad laboral más alta de Europa.
Por cierto, en el diario *El País* de fecha 9 de octubre se recoge que nuestra comunidad es la tercera en número de accidentes de todo el estado español.

Vamos a estar vigilantes.
Un gobierno muestra su madurez cuando es un gobierno que da participación y la fomenta.
Y fijaremos nuestra posición política sobre los problemas que más preocupan, que son, uno, la siniestralidad laboral; dos, la temporalidad laboral; tres, el empleo en precario; cuatro, la redistribución del trabajo y jornada de treinta y cinco horas como factor de creación de empleo, y quinto, fomento y cuidado del empleo.

Como finalización de mi intervención, desde el Grupo Socialista­Progressistes proponemos a usted, señor conseller, y a esta cámara un pacto por el empleo en la Comunidad Valenciana.

Muchas gracias.

 

*(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor José Cholbi Diego)*

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyora Andrés.

Intervenció dels altres grups per a fixar posicions.
Per Esquerra Unida, senyor Cardona.

 

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Senyor president.

Senyors diputats, senyores diputades.

Senyor conseller d'Ocupació.

És normal que quan ve aquí el conseller d'Ocupació li parlem de les xifres de l'atur, perquè és una de les dades més destacables, i que tots d'alguna manera li exigim o li demanem que les rebaixe.

Vosté sap, ho ha dit en la premsa, que les xifres de l'atur tenen en els darrers mesos una lectura positiva, no tots els mesos, però bé, té una lectura més o menys positiva.
La baixada en tot un any de l'11,34% al 9,39 de la població activa jo pense que és una dada positiva i que cal acceptar-la com a tal, si tots volem la reducció de l'atur.
Però també li agraïsc que haja renunciat a donar-nos una visió idíl·lica de la situació.
És a dir, que hi haja 156.
000 aturats és un tema greu perquè en són molts.
Compta el tant per cent, però compten també les persones individuals.
I d'eixos 150.
000 aturats, 156.
000, més del 50% no tenen cobertura social, cosa que agreuja encara el drama d'eixes persones que no la tenen.
A més, les persones que estan treballant moltes d'elles estan treballant en males condicions, vosté les coneix, i ha comentat al llarg de la seua intervenció molts de plans i moltes mesures per a intentar superar estos problemes.
Jo li'n comentaré alguns perquè són uns problemes que li interessen molt al meu grup i són en els quals farem incidència durant aquests quatre any, i d'alguna manera les nostres peticions van encaminades a la correcció d'aquests problemes.

El primer d'ells és que hi ha moltes persones que treballen en males condicions.
Seria l'economia submergida, cosa que implica falta de drets i cosa que implica també un problema molt concret, que és, per exemple, la falta de control dels productes tòxics que s'utilitzen en l'economia submergida.
La no­pertinença a una empresa reconeguda fa que les persones treballen però treballen en condicions molt roïnes.

Està el tema de les jornades llargues, de les hores extraordinàries.
Vosté comenta el repartiment de l'ocupació, del temps d'ocupació, però resulta que hi ha empreses públiques com per exemple Ferrocarrils de la Generalitat que aproximadament ha fet unes 80.
000 hores extres, fet que és una cosa excessiva per a una empresa pública, que pensem que deu donar exemple de repartiment del temps de treball.

Vosté ha comentat el tema de les situacions de perill que es donen a l'hora de treballar.
La Llei de riscos laborals, que és una llei que nosaltres considerem positiva, destaca la prevenció sobre l'actuació quan ja s'ha produït l'accident, destaca l'avaluació del risc, la presa de mesures correctores, però nosaltres pensem que no s'aplica o s'aplica molt escassament.
En eixe aspecte nosaltres li demanaríem un augment de la inspecció.
Un exemple concret.
A Alacant es comenta que hi ha un inspector ­es comenta.
.
.
són dades periodístiques­ cada 27.
000 treballadors; a Europa hi ha un inspector cada 7.
000.

I està el tema de la precarietat laboral.
L'actuació de les ITT significa una mala venda dels treballadors.
Hi ha contractes molt curts.
Se salten a la torera el temps de treball, les vacances, els caps de setmana.
Els contractes la majoria d'ells són menors de cinc dies de duració per eixe motiu.
I la taxa de precarietat, vosté ho sap, en el País Valencià ronda el 40%, quan a nivell de l'estat està al 33%.

Nosaltres tot açò pensem que té el seu reflex en el tema de la sinistralitat laboral, és a dir, la sinistralitat laboral no és només una conseqüència d'un mal ús de les normes, no és només conseqüència d'una conducta individual dels treballadors o dels empresaris, sinó pensem que és conseqüència de tot este conjunt de problemes i de dificultats que existixen en la nostra economia i en la nostra manera d'entendre el treball.

Vosté ho sap, els accidents laborals han augmentat en el primer semestre del 99 el 20%, els accidents mortals han augmentat el 44%, i a més resulta que estos accidents es donen en la seua gran part, en una gran part, en els contractes eventuals.
És a dir, està molt clara la relació entre la precarietat laboral i la sinistralitat i l'accident laboral.

Nosaltres pensem que els accidents no tenen manera pràcticament de quantificar-se, sempre es fan quantificacions econòmiques, però pensem que allò important és que hi ha persones que es queden lesionades de per vida o que moren, i això és una obligació, una responsabilitat de la seua conselleria, certament amb la col·laboració de tots.

Pensem que vosté ha renunciat un poc a dir això de l'economia va bé, ha comentat el cicle alcista de l'economia.
Però nosaltres pensem que va molt bé per als empresaris, però que no han invertit els beneficis en l'augment de l'ocupació ni en la prevenció dels riscos laborals.
Entre els treballadors hi ha de tot, hi ha diferències dramàtiques entre persones que tenen un treball estable, ben pagat i les persones que no.
Nosaltres pensem que els treballadors han suportat el pes de la millora econòmica en allò que correspon al poder adquisitiu, també en allò correspon a la pèrdua de drets.
Han passat de tindre un treball més o menys estable a fins i tot el treball indefinit ser molt poc estable.

I, per tant, nosaltres pensem que si arriba un moment en què l'economia no va tan bé, els primers que patiran els efectes d'això seran els treballadors.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Vaja acabant, senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

.
.
.
els que estan en condicions més dèbils.

De seguida acabe.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Sí, de seguida.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Per tant, nosaltres pensem que vosté té una gran responsabilitat no sols en allò que correspon a les xifres de l'atur, sinó per millorar les condicions de treball, perquè un treball segur, tant en estabilitat com en qüestió de riscos, pensem que és positiu per als treballadors, també és positiu per a les empreses i és molt positiu per a la societat.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Pel Grup Parlamentari Popular, el senyor Serra.

 

**El senyor Serra Cervera:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyories.

En esta primera intervenció com a portaveu d'ocupació del Grup Parlamentari Popular, vull començar remarcant l'agraïment al nou conseller d'Ocupació del govern valencià perquè haja demanat a petició pròpia esta compareixença.

Hem escoltant atentament des de les files del Grup Popular l'exposició del senyor conseller en esta primera compareixença, perquè per a este grup parlamentari, per al Grup Parlamentari Popular les polítiques d'ocupació són fonamentals i necessàries per a la construcció de la societat del benestar.

Com molt bé ha dit el conseller d'Ocupació, és la primera vegada que compareix en esta cambra un responsable polític amb el rang de conseller i en la matèria exclusivament d'ocupació.
I això és una aposta clara i decidida i evident del govern del president de la Generalitat Valenciana, Eduardo Zaplana, per la lluita contra la desocupació i l'aposta decidida per a la creació de nous llocs de treball.

Senyor conseller, vosté ens ha exposat unes línies molt clares d'actuació per a poder continuar amb els bons resultats en la creació d'ocupació que tinguérem en els darrers últims quatre anys.
I que com molt bé va dir el president de la Generalitat Valenciana en el seu discurs d'investidura, i així estava escrit en el nostre programa d'ocupació en què concorreguérem a les eleccions del passat dia 13 de juny, la creació de nous llocs de treball i la lluita contra la desocupació és una de les matèries fonamentals del govern valencià.
I volem, i coincidim amb vosté, que la quinta legislatura siga la legislatura de l'ocupació.

L'objectiu de crear 150.
000 llocs de treball en els pròxims quatre anys és un objectiu que ha de ser de tota la societat valenciana.
En estos moments les polítiques actives d'ocupació estan donant uns bons resultats, que es poden vore en les últimes xifres de creació d'ocupació, liderant en el conjunt d'Espanya la lluita contra la desocupació.

Les mesures que vosté hui ens ha exposat les fem nostres i, des del Grup Parlamentari Popular, ens agradaria poder trobar el major grau possible de consens en estes Corts per a poder treballar i contribuir a eixe resultat que de segur serà bo per a tots.

L'aposta per la qualitat del treball l'aplaudim i estem segurs que la singularitat de l'estructura socioeconòmica de la Comunitat Valenciana ens fan necessaris per a continuar recolzant la conversió dels contractes temporals en fixos, així com fer créixer els incentius a les contractacions indefinides des del primer dia dels treballadors que pertanyen a col·lectius més desfavorits en este cas, com els joves, la dona, els majors de 45 anys, les persones amb alguna discapacitat o els desocupats de llarga durada.

Des del Grup Popular recolzem de manera clara l'aposta que fa el conseller per a millorar les condicions de treball, seguretat i salut laboral.
I si en la passada legislatura es donaren passos importants, en esta hem d'aconseguir arribar a liderar esta matèria en el conjunt de l'estat.

Com ha dit el conseller, l'aposta per la formació del treballador ha de ser una constant en esta legislatura, com ho ha sigut en la passada, i ha donat uns resultats que tots els agents socials han sabut reconèixer.
Durant els últims quatre anys, el govern del president Eduardo Zaplana ha impulsat, com no s'havia fet mai, el diàleg social, sent este un dels elements bàsics que ens ha ajudat a crear una pau social que ha permés aplicar polítiques reformistes que han fet progressar a la nostra societat.

I ens agrada vore com el nou conseller d'Ocupació està sabent respondre a les expectatives favorables que sorgiren en l'opinió pública per part dels agents socials quan es conegué la voluntat del president de la Generalitat de crear una Conselleria d'Ocupació.

Des del Grup Parlamentari Popular volem remarcar que tot el que es faça és poc, i no serem nosaltres els que fem triomfalismes en la lluita contra la desocupació mentre queden desocupats, però sí que recolzarem totes les polítiques actives de creació de nous llocs de treball, com ha presentat ací el nou conseller.

Arrepleguem el guant de diàleg que el conseller ens llança a tots i esperem des de les files del Grup Parlamentari Popular que la resta de grups parlamentaris se sumen a la mateixa.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat, senyor Serra.

El senyor conseller té la paraula per a donar resposta conjunta.

 

**El senyor conseller d'Ocupació:**

 

Moltes gràcies, president.

Vull agrair molt sincerament el to de les dues intervencions i també la del responsable representant del Grup Parlamentari Popular, però molt especialment la dels dos representants dels grups de l'oposició.
I dir-los que la proposta que jo els he fet d'intentar consensuar, parlar i arribar a poder entendre'ns en un tema tan delicat, però que al mateix temps jo crec que compartim la sensibilitat per ells, els la reitere ací i els agraïsc ­torne a dir­ el to en què s'ha dut a terme.

Però els diria més.
Els diria que ­als tres representants que han intervingut­ estic molt d'acord amb la filosofia de fons del que han expressat.
Jo crec que tenim punts de divergència a l'hora d'interpretar algunes de les dades que es donen en la nostra comunitat, però tot allò que siga coincidir que mentre hi haja un desocupat és un problema humà el que hi ha darrere d'una estadística per molt freda que parega, que mentre hi haja un accident de treball, que mentre una formació no complisca l'adequació per a insertar en el mon laboral aquella persona que la fa i algunes altres de les coses que aquí s'han dit, jo crec que és necessari que coincidim en eixe plantejament i que pensen vostés que estem en la millor predisposició i en la millor voluntat per a poder arribar a alguns acords en la línia de poder continuar un procés que en la nostra comunitat està encetat, que jo crec que està encetat d'una forma brillant, fonamentalment pel treball que s'ha dut a terme en l'última legislatura, però que és necessari que amb la voluntat de tots puguem continuar.

Em vaig a limitar molt breument a fer algun aclariment sobre algunes de les qüestions que s'han suscitat ací, però ­torne a insistir­ que compartisc la major part de les inquietuds i preocupacions que s'han expressat des d'esta trona.
Una que fa referència a l'actual desestructuració, com ha dit la representant del Grup Socialista, de les competències conforme s'estan exercint.
He de donar-li part de la raó, per no dir-li que té vosté raó.
És cert que hi ha competències que hem assumit fa poc de temps i és cert que encara no estem donant una imatge unitària a l'hora de poder informar, de poder tractar i de poder atendre a tots aquells que van requerint un lloc de treball, però que això estem en un moment en què pràcticament està ja en vies de solució.
Haver-nos incorporat al final de la legislatura passada, fins i tot en alguns casos amb posterioritat, a haver d'assumir determinades competències, sobretot la transferència de determinat personal, és el que ha fet que hi haja unes certes disfuncions a l'hora d'exercir les competències que d'una forma teòrica, d'una forma nominal, té assumida la conselleria.

Després hi ha una altra cosa que també anem a intentar millorar.
I és que es donen casos en els quals les línies de formació no estan adequades a les necessitats del món del mercat de treball, del mercat laboral.
Això és conseqüència a la millor d'unes línies de formació que no estan suficientment contrastades amb les necessitats del mercat laboral, però existeix el ferm propòsit ­s'ha avançant moltíssim en eixe nivell­ de tornar a reconduir estes qüestions, de tal manera que en les línies de formació, en els programes de formació estiguen fonamentalment ateses les demandes del mercat laboral i, sobretot, les necessitats que planteja el teixit industrial i productiu de la nostra comunitat.

Hi ha una cosa que també voldria assenyalar molt breument, i és la referència que s'ha fet a l'Ivem.
Jo pense que és important estar ben informats, però no s'ha de confondre alguna pseudoinformació que apareix per allí, que més està bolcat sobre el que es considera *agit prop* que sobre una informació objectiva.
En el tema de l'Institut Valencià d'Ocupació, la Generalitat Valenciana va a mantindre els mateixos compromisos que en el seu dia es van fer, però a més adaptats a una situació específicament nova com la que hi ha i que crec que ningú té interés en voler mantindre una duplicitat, un *solapament* de competències al voltant d'una estructura que ja de per si és un poc complicada, però que no l'hauríem de complicar més.
L'existència d'una Conselleria d'Ocupació, l'existència ja d'una Fundació Servei Valencià d'Ocupació que està funcionant d'un forma positiva i la necessitat de crear un Institut Valencià d'Ocupació requereix un debat intern que no té perquè invalidar cap dels acords als quals s'arriba en el seu moment, però que fa necessari que es reconduïsca perquè el resultat final siga un resultat amb el màxim de racionalitat i que no vinga a interferir l'objectiu que tot el món vol.
I és tindre un instrument per a poder fomentar les polítiques actives d'ocupació i per a fer també el treball d'intermediació laboral que la societat valenciana requereix.

Però, en qualsevol dels casos, vull dir-li que no s'ha tindre cap preocupació per algunes de les informacions que han eixit, perquè jo crec que no tenen cap base.
I també donar-los la confiança que s'estan tenint unes relaciones exquisites i escrupuloses amb els agents econòmics i social perquè al final isca el que realment haja d'eixir en eixe sentit.

Després jo crec que vostés en alguns casos fan una utilització de les enquestes que no es pot continuar mantenint si un vol ser conseqüent en considerar que és un problema de tots i que entre tots l'hem de resoldre.
Jo vull dir-los a vostés que la Comunitat Valenciana està liderant, des de fa ja algun temps, la creació de llocs de treball, està liderant la disminució de l'atur a nivell del nostre país.
I que fins i tot l'oficina d'estadística de la Unió Europea ha vingut a reconèixer que la regió d'Europa.
.
.
­no ho diguem nosaltres, ho diu l'organisme encarregat d'estes qüestions a nivell de la Unió Europea­ diu que la Comunitat Valenciana és la regió europea que està creant més llocs de treball.
I jo crec que tant si vostés es basen en les enquestes de població activa com les de l'Inem, jo crec que és una cosa que no es pot discutir.
No es tracta que ací fem una utilització d'una banda o d'una altra, es tracta que es reconega una cosa que ho miren vostés per on ho miren, tant si és des de l'Epa com si és des de les dades de l'Inem, la Comunitat Valenciana ve liderant no solament la creació de llocs de treball, sinó que està liderant també rebaixar les llistes de desocupats.
I, bé, si vostés volen, jo els puc donar algunes dades comparatives de fa uns anys a conforme s'està fent ara.

També han fet una referència a l'ocupació estable.
I jo crec que és necessari insistir que encara no tenim el nivell d'estabilitat que es requereix en els llocs de treball, però ningú pot negar que este govern, el govern del Partit Popular, ha fet un esforç tan considerable que jo crec que algunes enquestes o algunes dades els poden a vostés tranquil·litzar sobre eixe nivell.
En finalitzar l'any 1999, el Pla Valencià d'Ocupació Estable ha facilitat en la nostra comunitat l'accés a més de 26.
000 persones en un contracte indefinit.
És a dir, que en el que són les ajudes al foment d'ocupació estable, en l'any 94 esta comunitat destinava 370 milions de pessetes, en l'any 99 esta comunitat està destinant 3.
300 i escaig milions de pessetes.
I en el número de persones contractades com a conseqüència d'estes ajudes, en l'any 94 es donà el cas de 742, i en l'any 99, tal com els acabe de dir, estem en una previsió de 26.
362.

I el mateix podria dir, encara que estem lluny d'aconseguir l'objectiu que perseguim, en el tema d'allò de la dona.
El Pla d'igualtat d'oportunitats de la dona, que ve realitzant-se des de l'any 97, està destinant una quantia prou important, dins de les possibilitats que tenim pressupostàriament, al foment d'ocupació per a les dones.
I vull donar-los només una dada; en l'any 95, en el mes de juny, en la nostra comunitat n'hi havia 150.
362 dones en atur, en setembre del 99 existeixen 91.
313.
És a dir, que de juny del 95 al mes en què estem, s'ha rebaixat un 39,42% el número de dones que estaven en atur.
Més de 59.
000 persones.

Estes dades jo crec que no devem d'entrar en una polèmica de la interpretació en un sentit o en un altre.
Perquè jo crec que és una cosa suficientment contrastada a l'altura del moment en què estem parlant, com per a què es puguen assumir.
I sobretot quan es plantegen estes dades com una conquesta no solament de l'acció d'un govern, que efectivament, com s'ha dit abans, sí que té a veure en el desenvolupament d'una política econòmica i concreta.
Però sobretot sí ressaltem que estes dades favorables són el resultat d'un consens social i d'una concertació social que existeix, i també d'un esforç pel dinamisme empresarial i el comportament dels agents socials i dels sindicats en la nostra comunitat.

Gràcies.

 

*(Ocupa la presidència la presidenta, senyora Marcela Miró Pérez)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Per a rèplica, té la paraula la senyora Andrés.

 

**La senyora Andrés Barea:**

 

Señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Me alegro de su preocupación.
Pero a pesar de la preocupación que personalmente le pueda ver, veo y con sus grandes explicaciones continuo viendo enormes disfunciones, y como consecuencia de ello la dificultad de relación de los ciudadanos con la administración.
Se están produciendo quejas, ya que los ciudadanos no ven a la administración como un todo, y no distinguen si un funcionario es autonómico o estatal, y lo que quiere la ciudadanía es que la administración, que es suya, le dé una solución a sus problemas.

Los problemas se agravan, como así ha quedado demostrado en los recientes atrasos en el cobro de la prestación por desempleo, cuyos hechos fueron relatados recientemente por la prensa local.
Una persona que se inscribe en el paro en la segunda quincena de julio va a cobrar en el mes de octubre.
De todo ello podemos decir que el drama de las personas que son víctimas del paro al PP parece ser que le preocupa poco, ya que no es una prioridad del gobierno.

Quiero saber también, y es una pregunta que lanzaría al aire en ese diálogo que usted ha dicho que vamos a estar todos integrados, y que nos va a llevar, si la representación de los sindicatos y empresarios en el Ivem va a ser la misma que había en el Instituto Valenciano de Empleo, en el proyecto del Instituto Valenciano de Empleo.

También resaltarle que no existe un Plan de choque con medidas concretas para los grandes olvidados.
Para las mujeres, el Pio, el Plan de igualdad que desde el 97 tiene un presupuesto de 43 millones de pesetas, es evidente que no puede funcionar mucho.
A pesar que el paro haya disminuido por muchas circunstancias del mercado.
Pero aún así somos el 60% de parados, las mujeres, en el segundo trimestre de la EPA del 99.
Para los jóvenes, como hemos dicho, todavía son el 30% del paro total y sólo un 14,2% del empleo total creado corresponde a los jóvenes.
También para combatir el desempleo de los más castigados se basa mayoritariamente en la formación, y como he dicho anteriormente la formación por sí sola no es subsidiaria de crear empleo.
La formación de los parados mayores de 40 años, la formación de las mujeres, la formación de los jóvenes, más le metemos la ayuda de barrios de acción preferente, más el Plan de igualdad de oportunidades, sólo le dedican ustedes el 7,40% de las acciones formativas que en principio no crean empleo.

El empleo en precario.
No existen medidas para paliar la tasa de temporalidad, que es del 35% que supera la media española, y el 81% de los contratos son de menos de tres meses.
La siniestralidad laboral está sujeta a los trabajos temporales, que impiden la especialización de los trabajadores y ponen su vida en peligro y la de sus compañeros.
Y ustedes le dedican una mínima inversión, unos 200 millones de pesetas, que representan el 0,5% de las políticas activas destinadas a formar a las personas en prevención de riesgos laborales.

No es verdad que somos la comunidad que ha creado más empleo.
Desde el segundo trimestre del 95 al segundo trimestre del 99 la Comunidad Valenciana es la octava en crecimiento de empleo en el conjunto del estado español, insisto, y según las cifras de la EPA a las que ustedes parece ser que no hacen mucho caso.

Por último, la tendencia del PP es utilizar los datos del Inem en detrimento de los de la EPA, siendo estos últimos los homologables, los de la EPA con los países de la Unión Europea.
Los datos del Inem están sujetos a factores administrativos que les influencian, recogiendo sólo el 65% del paro, ya que no es obligatorio estar inscrito en el Inem.
La sociedad debe recibir los frutos de la bonanza económica, y el mercado por sí sólo no soluciona todos los problemas estructurales, hay que potenciar medidas que no sean tan tímidas.

Señor conseller, hay que crear empleo de la mayor calidad posible, como usted ha dicho, y hay que ir a una sociedad de pleno empleo, que es la forma de reequilibrar una sociedad.
Nosotros percibimos que lo que propugna el PP es un modelo más caduco, que nos conduce a una sociedad fragmentada, a una sociedad dividida entre parados y empleados.
Las personas paradas serán abocadas a la penuria y al aislamiento, pasando a ser el sector mal llamado marginal.
¿Qué respuesta dará el gobierno a estas personas?
El PP habla constantemente de la mano reguladora del mercado basada en el individualismo.
Esperamos ver qué es para ustedes el pleno empleo, eso de lo que habla el señor Aznar.
Para nosotros es una sociedad sin fracturas, el pleno empleo es para los socialistas la atención a toda la estructura social, mejorando la calidad de vida y aumentando los niveles de cohesión social.

Muchas gracias.

 

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Andrés.

En representació del Grup Parlamentari Esquerra Unida i per a rèplica, té la paraula el senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Senyora presidenta.

Senyors diputats, senyores diputades.

Senyor conseller.

Nosaltres, per la nostra part, agrair-li la seua oferta de diàleg o la seua oferta de què està obert a suggeriments per part dels grups polítics, per part dels agents socials.
Nosaltres.
.
.
a tot açò, vosté ha comentat les dades de les enquestes, que s'utilitzen d'una manera o d'una altra.
Això s'utilitza d'una manera o d'una altra per part de tots, és a dir, també han variat els criteris per a fer l'EPA, cosa que també ha provocat una baixada que podem considerar artificial d'algunes xifres.
És a dir, que cadascú a vegades utilitza les xifres d'una manera com li convenen.
Però també és veritat que ens hem de centrar en elles per a fer les nostres valoracions o fins i tot la seua verificació o falsedat.

Jo veig en tot açò una debilitat estructural probablement, és a dir, el gran perill que veig és que només en què hi hagueren xicotets perills en l'economia, açò suposarà una gran caiguda en les xifres d'ocupació que n'hi ha ara al País Valencià.
I això perquè pense que el Partit Popular, la política del Partit Popular, encara que fa molta insistència en l'ocupació i que l'ocupació és l'objectiu; clar, primer es dedica o el primer que veu és l'economia i que l'economia vaja bé.
Evidentment que l'economia vaja bé és molt bo.
Però el dependre totalment de l'economia fa que només n'hi haja un xicotet problema en una empresa, eixa empresa només veja la manera de superar-lo desfent-se dels treballadors.
Tant de bo no passe tampoc a nivell de societat, que quan només l'economia tinga xicotets entrebancs l'única solució, la solució que millor trobe, és desfer-se de treballadors i la xifra d'atur puge moltíssim.

Per això pensem que, igual com hi ha que reconéixer l'esforç que han fet, diuen, el dinamisme empresarial, pensem també que cal reconéixer, i moltíssim, l'esforç dels agents socials, i nosaltres no deixem de veure una diferència de tracte a uns i als altres.
És a dir, pensem que moltes voltes els empresaris gaudeixen de privilegis o d'exempcions dels seus drets que els treballadors no tenen ni possibilitat de fer-lo.
És a dir, per exemple jo li preguntaria ¿quants expedients s'han obert ­no és perquè m'ho conteste ara, és una qüestió que anirem parlant al llarg de tota la legislatura­ quants expedients s'havien obert a les empreses pe incompliment de la Llei de riscos laborals?
O quants havien acabat en sanció?
O si després hi ha una inspecció que el problema que havia causat eixa sanció s'havia realment corregit o no.

Li volia comentar, per exemple, el tema dels immigrants, que hui en dia ens trobem que els mateixos empresaris demanen una flexibilització en els criteris per a contractar immigrants per a recollir la taronja, per a treballs temporals, i tanmateix la qüestió segueix sent molt difícil i complicada.
En la part que li correspon a vosté ens agradaria que fera una acció en eixe tema.

També per exemple n'hi ha ara, en les noves tecnologies, apareixen noves maneres de treballar, per exemple el tema del teletreball, que estem trobant que les empreses, que a la millor deixen d'abusar dels seus treballadors dins de la pròpia empresa on hi ha una inspecció, resulta que no tenen cap tipus d'inspecció, no hi ha cap instrument per a què vigile si en el teletreball es donen abusos, sobretot en jornades laborals; que coneixem alguns casos realment flagrants.

I tampoc veiem que, pensem que les ETT que fan molts abusos, tampoc veiem que hi haja una vigilància que implique una correcció d'eixos problemes.
Per tant, és a dir, que veiem moltes vegades que en este esforç que és veritat que fem tots, que fan els agents socials, que fan els empresaris, que probablement fa el govern del PP, fa l'oposició, perquè també en moltes ocasions també col·laborem en què açò vaja millor, pensem que n'hi ha vegades una diferència de tracte que ens agradaria veure superat.
De fet a nosaltres ens agradaria vore molt més suport a una part de l'economia, a una part de la riquesa que són els treballadors que per a nosaltres són els qui en pitjor situació estan.

Bé, dit açò, com que l'objectiu realment tant per a vosté com per a nosaltres és la creació d'ocupació i la creació d'ocupació estable, nosaltres estem disposats a treballar durant quatre anys en això.
I per tant, li agarrem, diguérem, la seua oferta de diàleg i pensem correspondre d'una manera adequada a ella.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Té la paraula el senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Ocupació:**

 

Moltes gràcies, excel·lent presidenta.

I també de forma molt breu, perquè jo crec que allò fonamental és quedar-se en les paraules de vore si podem coincidir en impulsar, des de l'oposició i des del govern, una política que faça possible el que la nostra comunitat arribe al port en el que ens hem plantejat, que és el més a prop d'aconseguir una ocupació màxima i una disminució de l'atur.

Però jo he de voler insistir, eixe és un diàleg que ha d'estar basat en una sinceritat, el que no podem és posar en qüestió assumptes que són molt clars.
És a dir, o siga, ací podem discutir unes vegades unes dades de l'EPA o les dades de l'Inem, a mi em dóna exactament el mateix.
Però jo crec que el que no es pot qüestionar és que vostés no poden posar en estos moments, cap exemple de cap comunitat autònoma d'Espanya, on en menys anys s'haja creat més llocs de treball i s'haja fet baixar l'atur als índexs en què estan.

I bo, i si vostés tenen interés en qüestionar que eixe no és l'objectiu prioritari d'este govern, jo, si vostés volen els torne a dir quina era la situació, d'acord en l'EPA, en l'any 95 quan el govern del Partit Popular va accedir al govern i en estos moments.
I les comparacions, si vostés volen vore, d'una forma flagrant perjudiquen clarament als governs que en aquells moments estaven.
I això és així.
I voler estar pegant-li voltes a unes circumstàncies que no són les reals, jo crec que no comporta més que generar una certa confusió.
És a dir, no és exclusivament per l'acció d'un govern.
Això ho hem dit un milió de vegades.
Però el que no es pot fer és deixar d'evidenciar que l'acció d'un govern és aquella que ha fet possible, en el cas de la nostra comunitat, el que passarem d'unes xifres on s'estava destruint llocs d'ocupació, amb uns percentatges molt alts, li diria que en l'any 95 per damunt de les 70 persones diàries, a una situació com la que hi ha en estos moments on estem creant llocs de treball per una xifra superior a 140 persones diàries.
I això és una cosa que vostés han d'intentar valorar.

I, després, vosté em torna a fer la pregunta d'una cosa en la qual no acabe d'entendre el perquè hi ha eixe interés, que és el tema de l'Institut Valencià d'Ocupació.
Si és que això no ha generat cap tipus ni de resistència ni de discrepància respecte de cap agent econòmic ni social amb els que estem des de la conselleria parlant diàriament.
Però, si vostés van darrere del ritme que marca algú que l'únic interés que té és el de generar una certa confusió, jo crec que vostés estan fent-se un flac favor a vostés mateixos perquè no té cap base real algunes de les informacions que ja he dit abans que més sembla que estiguen dedicant-se a intentar crear un cert conflicte que a basar-se en cap fet real.
A vostés, jo crec que una informació en la qual jo transmetera als mitjans de comunicació, que parlara del seu grup, i em permetera fer afirmacions del seu grup sense ni tan sols contrastar-los amb vosté, li semblaria una cosa descabellada; aleshores, jo crec que cal acostumar-se que en esta comunitat tenim de vegades exemples de gent que utilitza malament el dret a l'expressió i a la informació per a generar, en compte d'informació i expressió en el bon sentit de la paraula, generar confusió.
Però, clar, si eixa errada la recolleix alguna persona o algun grup, doncs, la veritat és que estan vostés quedant-se en un mala situació, perquè els fets aniran contrastant el que això no és així.

Jo crec que allò fonamental és el que vostés també han dit.
I des d'ací, des del punt de vista que ha defensat la posició del govern i que hem presentat amb certa claredat, jo crec que el que és important és que a partir d'este moment puguem estar de la forma més.
.
.
harmoniosament coincidint en aquelles qüestions que vagen encaminades a reduir les xifres, tant en temes d'atur que tenim en la nostra comunitat com en temes de sinistralitat.
I aquí sí que farà falta l'esforç de tots per a intentar avançar en una línia en la qual estem compromesos tots i que jo crec que és fonamental que al final d'esta legislatura totes les persones que hui són representants del poble valencià, cadascú des del seu punt de vista, puga arrogar-se en propietat el que gràcies a l'esforç de tots estiguem en unes cotes com les que es requereixen per a una comunitat com la nostra que aspira a estar en la capdavantera de les regions europees.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor conseller.

Se suspén la sessió que es reprendrà a les quatre i mitja.

 

*(Se suspén la sessió a les 14 hores i 45 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 16 hores i 32 minuts)*

*(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor José Cholbi Diego)*

***Preguntes números 220/99, 221/99, 222/99 i 223/99 al conseller de Justícia i Administracions Públiques, senyor Serafín Castellano Gómez, sobre mancances en el sistema d'extinció d'incendis, que formula el diputat Joan Ribó i Canut, del GP Esquerra Unida del País Valencià (BOCV número 5).***

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyories, continuem la sessió.

Bona vesprada a totes les diputades i diputats aquí presents i als senyors consellers.
Bona vesprada.

Al conseller de Justícia i Administracions Públiques, senyor Serafín Castellano, li formula unes preguntes el diputat senyor Joan Ribó, del Grup Esquerra Unida del País Valencià, la 220, 221, 222 i 223 que s'agruparan.

Per a la seua defensa, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Bona vesprada, senyor conseller, senyor vicepresident.

Les preguntes que li anem a formular són sobre el procés d'extinció d'incendis, sobretot els dos grans últims incendis que va haver en el cas del Montgó i en el cas de la serra d'Enguera.

Parteix d'una preocupació, una preocupació que ja vàrem comentar amb el seu company de govern, el conseller de Medi Ambient, en unes compareixences, però que nosaltres hem de partir d'una idea: en l'any 1999 s'han cremat almenys tantes hectàrees com en els últims quatre anys.
I és evident que la situació no és tan catastròfica com al començament dels anys 90, però és evident també que en aquest any la situació està empitjorant d'una forma notable, i no volem carregar-li totes les culpes, per suposat, sinó que pensem que hi ha una sèrie de factors que han influït.
Poden haver causes meteorològiques, poden haver factors d'atzar, com per exemple, que s'acumulen pràcticament en el temps dos grans incendis, com és el cas de l'incendi del Montgó, l'incendi d'Enguera.
Però també és evident que aquest fet posa de manifest que algunes coses no estan funcionant adequadament en el tema de l'extinció d'incendis forestals que li correspon a vosté, en definitiva, la seua màxima responsabilitat.

A nosaltres la primera cosa que ens preocupa, i ens preocupa perquè és una cosa que nosaltres hem estat treballat des de fa temps, és el cas de les brigades forestals.
Segons algunes informacions, s'han sobrepassat d'una manera clara en l'últim procés d'extinció dels incendis d'Enguera i del Montgó, s'han sobrepassat els acords de hores utilitzades concretament en l'extinció.
.
.
en els acords signats amb la seua empresa.
Ens agradaria conèixer què pot informar-nos d'aquest fet, de si és cert que hi ha hagut un incompliment d'aquestes normes.
Perquè evidentment nosaltres entenem que a més del problemes laborals que puga suposar, això influència de forma negativa la capacitat de l'eficàcia de les mateixes.

També ens han aparegut informacions respecte que no es feren adequadament, o de forma satisfactòria, les substitucions de personal necessàries i imprescindibles donat que l'incendi durà moltes hores.

D'altra banda, ens preocupa la manca de recursos adequats d'aquestes brigades.
En primer lloc, manca de recursos físics, per exemple, d'autobombes, que obliga a apagar el foc amb pales, amb rames, un mètode precisament no de finals del segle XX.
Ens preocupa també el fet que la composició de les brigades és d'un nombre insuficient de persones que li resta molta eficàcia.

Ens preocupa també els problemes de seguretat i de comunicació.
Segons les nostres informacions, i voldríem.
.
.
per exemple, sembla que no varen ser reposades ni les bateries dels mòbils de les brigades corresponents durant el procés de l'incendi, la qual cosa té problemes de seguretat i la qual cosa té problemes també de capacitat de comunicació, d'informació i d'articulació.

Ens preocupa també, senyor conseller, el fet que en l'àmbit rural no esta garantit el servei d'emergència durant les 24 hores per la mala organització, o insuficient organització, d'aquestes brigades forestals.
I és clar que hi ha incendis, per exemple, el Montgó que, de forma malintencionada, però és així, es posen moltes vegades en marxa a la nit i, aleshores, les brigades forestals no poden afrontar aquesta situació.

I, per últim, li volíem preguntar, i voldríem que ens aclarira, senyor conseller, sembla que l'incendi d'Enguera va estar pràcticament sufocat en un moment determinat i, per alguns motius que ens agradaria que ens explicara, va reviscolar i pràcticament va doblar la superfície cremada.
Volíem saber quins van ser aquests motius.

Res més i moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Senyor conseller, senyor Castellano.

 

**El senyor conseller de Justícia i Administracions Públiques:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor Ribó, li agraïsc les preguntes que vosté acaba de formular, perquè són bones perquè en la cambra es donen les informacions pertinents i s'aclarisquen també algunes qüestions que sembla ser que són dubtoses.
I també li agraïsc que haja reconegut que no estem en una situació catastròfica del que són els incendis forestals i que, encara que enguany hi hagut més nombre d'hectàrees cremades, estem dins d'uns límits jo crec que raonables, sempre tenint en compte que a cap govern li agrada apagar incendis, encara que siga un pam de terreny o que siga mitja hectàrea.
I que en tot allò que en el debat parlamentari puguem avançar a l'hora de solucionar estos temes, crec que són qüestions positives i que jo li agraïsc eixe interés mostrat en este tema.

De les quatre preguntes que vosté fa, les tres primeres són referides al personal que composa les brigades forestals contractades a través de l'empresa Tragsa, per la qual cosa la seua senyoria sap que no pertanyen directament a la Generalitat, sinó a l'esmentada empresa i a la relació d'esta amb la Generalitat a través del conveni que tenim signat i que tenim fet.
Que, per tant, és una preocupació lògicament i que nosaltres tenim l'obligació que es complisquen totes eixes garanties laborals i de funcionament que han de tindre estos treballadors.

Preguntava en la pregunta 220 si el temps de permanència en l'incendi de les brigades forestals recollit en l'acord laboral s'havia fet, o si les substitucions s'havien fet de manera adequada.
Vosté sap perfectament que l'article 29 de l'acord que hi ha amb l'empresa, en este cas amb Tragsa, per als incendis forestal, especifica un temps màxim de permanència i d'emergència de 12 hores, i dins d'eixes 12 hores estan també els temps que han d'ocupar per als desplaçament.
Jo li puc dir que l'acord laboral, quant a relleus d'incendis, s'està efectuant amb normalitat a partir del segon semestre de l'any 1998, que és quan es firma l'acord, i que s'estan complint escrupolosament fins a l'actualitat.
Sempre poden haver algunes situacions anecdòtiques o extraordinàries en grans incendis, però li puc assegurar que s'està complint el que és l'acord laboral.
A més, sap que, en qualsevol cas, si es generen hores extraordinàries, estes són compensades de conformitat amb allò que indica l'esmentat acord laboral.

En la següent pregunta, en la 221, deia que si les brigades forestals disposen dels recursos adequats.
Per exemple, citava vosté el tema de les autobombes i el tema dels utensilis que fan falta als treballadors per a fer front als incendis.
Sap que ha sigut una constant i un esforç del govern permanentment incrementar els recursos materials d'infrastructures per a afrontar l'extinció d'incendis.
I, en eixe sentit, no sols hi ha hagut una contractació molt important a nivell d'autobombes i de mitjans terrestres, sinó també a nivell de mitjans aeris que es destinen per a l'extinció.
I també fins i tot acords de col·laboració no sols amb l'administració general de l'estat, sinó també amb altres comunitats autònomes, com Aragó, com Catalunya, amb el qual hi ha un acord de col·laboració a l'hora de les emergències.

Per tant, i vists els resultats dels últims anys, es considera que els mitjans són en estos moments, en la distribució temporal i en la ubicació en el territori, són els adequats.
Lògicament quan més mitjans sempre és molt més millor i sempre s'ha de millorar i augmentar tot tipus de dotacions, però amb els mitjans que hi ha en estos moments.
.
.
Vosté ha citat alguns incendis, com el d'Enguera, que sap perfectament que hi havia 23 mitjans aeris, que és una xifra absoluta rècord, quan mai ha existit xifres que se li acostaren a eixa xifra quant a la utilització de mitjans.
Per tant, estem en uns nivells adequats i suficients, que si vosté comparava amb altres comunitats autònomes, es donarà compte que estem en una mitjana important.
Sí que compartisc amb vosté lògicament que s'ha de seguir esforçant i invertint en el que són mitjans aeris, perquè mentre es creme una sola hectàrea cal seguir fent polítiques noves i esforços pressupostaris al voltant.

La següent pregunta era si la situació actual de les brigades forestals garanteix un servici d'emergència les 24 hores en l'àmbit rural.
Sap que quant a les brigades forestals i quant al que són els grups d'emergència rural, jo ja avancí en la meua compareixença una de les novetats que volem introduir, que és convertir a este tipus de brigades en grups d'emergència rural que no sols estigueren destinades als incendis forestals, sinó també a altre tipus d'emergències en el mon rural, com poden ser nevades, com poden ser inundacions, com poden ser casos d'aïllament, etcètera, etcètera, que crec que compartim eixa preocupació en eixe sentit.
I que estem en estos moments en negociacions, tant amb els bombers com amb les brigades forestals, perquè això siga una realitat.
I, per tant, anem a seguir en eixe sentit, perquè entenem que tindre garantides les 24 hores en l'àmbit rural, tant com en altres àmbits, és absolutament fonamental.
Ara en estos moments es té eixe servici 24 hores en distintes modalitats, però que lògicament cal anar a eixe servici jo crec que adequat per a poder fer una garantia en el que són les 24 hores a través dels grups d'emergència rural que estem treballant en estos moments.

Parlava també d'altre tipus d'incendis que hem tingut este estiu, com era l'incendi d'Enguera i com era l'incendi del Montgó, que, com be vosté ha dit, s'ha simultaneïtat en el temps en dues zones, sobretot en Enguera ­orogràficament era una zona molt retallada, era una zona complicada per a l'actuació­ i en el cas del Montgó, jo crec que la rapidesa i l'eficàcia ha sigut una constant en eixos dos incendis.

La pregunta concreta era, i deia vosté l'afirmació, que estant ja pràcticament controlat l'incendi forestal, com era possible que es tornara a refer l'incendi i seguir el mateix.
Jo li he dir que vosté perfectament coneix les condicions de l'incendi d'Enguera.
El dilluns, 16 d'agost, al voltant de les 14 hores hi havia una extensió aproximada de 1.
600 hectàrees cremades en els seus fronts i sense continuïtat en allò que és un foc actiu o flama activa.
Un dels front era l'ubicat en l'est, l'origen de l'incendi, coincidint en el barranc d'Estancia, en el barranc de la Hoz i en el barranc de Boquilla, els quals presentaven uns desnivells i una orografia molt complexa.

En este front, a part dels mitjans terrestres destinats al mateix, inclòs l'Abrif, de Cuenca, de la dirección general de conservació de la naturalesa, estaven treballant la major part de mitjans aeris perquè a nivell terrestre era complicat poder fer-li front.
Eixa estava treballant per a repassar el front amb ferramentes manuals perquè era molt difícil, com li deia, per eixa orografia, per això es donaren més mitjans aeris, que en cap moment, com vosté sap, abandonen els incendis fins que no s'ha fet.
.
.
es gela tot el perímetre i es fan les labors per a gelar el que és el focus i el perímetre del mateix incendi.

Segons les observacions dels responsables del lloc de comandament avançant en l'incendi, al voltant de les 16 hores hi hagué un canvi molt brusc en les condicions meteorològiques, amb ratxes fortes de vent que provocaren que es revifara el front est, aproximadament en els límits, com li estava dient abans, dels barrancs de l'Estancia i de la Hoz, a l'altura del que s'anomena allí en aquella zona Cerro Sancho, el qual tingué un avançament molt ràpid, sense que poguera fer-se res per a detindre els mitjans destinats a eixe front.
En cap moment havien deixat de fer la vigilància intensiva del que era la zona del perímetre per a gelar tot el que era la zona afectada.

Per tant, allí hi hagué un canvi brusc.
Sap que eixe incendi, com el del Montgó, eren incendis que vingueren en els tres dies de ponent ­vosté sap que sempre que hi ha ponent fa fins a tres dies­, amb una orografia molt trencada, amb unes temperatures que eren molt altes i, a més, amb un vent de ponent molt elevat.

Per tant, aquí els mitjans que estaven treballant, lògicament era allò previsible i jo estiguí eixe mateix matí en l'incendi i digueren que el que era més previsible era que es reavivara a causa de les condicions climatològiques perquè, a més a més, estaven treballant allí tots els mitjans aeris, tant els helicòpters com els dromaders, com els foca, com tots els que havien estat destinats allí.
Per tant, era un tema previsible.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Vaja acabant, senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Justícia i Administracions Públiques:**

 

Acabe de seguida, senyor president, però eren quatre preguntes i per donar la màxima informació a la cambra.
Acabe de seguida, senyor president.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

La presidència comprén la importància de les quatre preguntes, però hi ha un Reglament, que vosté coneix perfectíssimament, i la meua obligació és complir-ho i la seua obligació també és acceptar les decisions d'esta presidència.

 

**El senyor conseller de Justícia i Administracions Públiques:**

 

Li agraisc la seua generositat com sempre al senyor president.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Vaja acabant, senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Justícia i Administracions Públiques:**

 

Per qüestió de temps després en la rèplica li podré donar més informació, però crec que és complida a les preguntes que vosté feia.

 

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Gràcies.

Senyor conseller, mire, a mi em dóna la sensació que, efectivament, ha hagut problemes de descoordinació.
La informació que nosaltres tenim d'algunes brigades forestals que treballaven en la zona de Cerro Sancho i determinades, és que van demanar el recolzament aeri per a refredar concretament el front en una zona en la qual no podien accedir i que per desgràcia, per desgràcia, aquest recolzament aeri no va arribar adequadament.
I és informació de determinades brigades.

Clar, això lliga amb la incapacitat que tenien les brigades de comunicar-se adequadament en el *puesto de mando avanzado*, en el PMA corresponent, i amb una sèrie d'elements que nosaltres sí que li voldríem insistir que al nostre entendre no estan suficientment coordinats, sobretot quan hi ha més d'un incendi pràcticament en el mateix temps.
I és un dels elements que nosaltres li volíem ressaltar.

Nosaltres pensem, i són informacions de gent que estava allí, que no s'haguera reviscolat el foc si els mitjans aeris, que eren importants, jo no li ho negaré, hagueren actuat exactament en el lloc que les persones que estaven veient el tema hagueren manifestat.
Si haguera hagut concretament la suficient coordinació.

Segon tema.
Estem d'acord amb el tema, senyor conseller, dels grups d'emergència rurals.
Ja li manifestí en la seua compareixença, li reitere, pensem que és un dels temes importants per a poder apagar determinats focs, no només tema d'incendis forestals, però sí que és el tema fonamental.
Però, a continuació li dic i li pregunte: hi ha un pressupost per a l'any 2000, ¿té vosté previst concretament ­i m'agradaria que ens parlara d'açò­ algun tipus de dotació ­perquè després parlarem d'altres coses­, alguns tipus de dotació perquè açò passe de ser una bona idea que compartim a una cosa que es pot posar en pràctica perquè aquestes brigades rurals, aquests grups d'emergència tinguen un lloc on poder estar, tinguen unes mecanismes com tenen tots els grups d'emergència de 24 hores, etcètera?
És a dir, hi ha alguna previsió cara als pressupostos de l'any 2000 per a aquest tema?
És una pregunta concreta que li voldria fer i que, d'alguna manera, posaria de manifest que el Govern valencià passe de les paraules als fets.

Respecte a l'altre tema, senyor conseller.
Mire, sí que ha hagut elements que no s'han respectat, els elements de Tragsa.
Li citaré amb dades concretes.
Dia 15 i 16, brigada forestal de Sinarcas, treball de 22 hores de permanència en incendi; brigada forestal de Chelva, dia 15 i 16, treball de 22 hores de permanència en incendi; dia 19, treball de 14­30 hores de permanència en incendi; brigada forestal de Bétera, dia 16­17, treball de 18 hores de permanència en incendi.
Açò, naturalment, vosté ho ha dit abans, no li he de reiterar que és ultrapassar de forma escandalosa, doblar, de vegades quasi triplicar el que diuen els acords signats amb l'empresa i d'alguna manera recolzats pel seu antecessor ­jo li recorde l'anterior conseller responsable­ i que no s'han respectat de cap manera.

I, clar, quan una persona està treballant 22 hores de forma ininterrompuda, després de manar-li molta eficàcia és demanar peres als oms.
.
.
.

 

 

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyor Ribó, vaja acabant.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

I jo crec que està clar.

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Podria continuar, però jo crec que hi ha dades molt clares que posen de manifest l'incompliment i la descoordinació, senyor conseller.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor Ribó.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Justícia i Administracions Públiques:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor Ribó, com li deia, li he explicat amb tot luxe de detalls en la meua primera contestació que, primer, l'article 29 de l'acord laboral que hi ha signat, que especifica que són 12 hores, inclosos els desplaçaments, s'està complint, excepte casos d'excepcionalitat, o excepte casos que ja he esmentat anteriorment, i, per tant, nosaltres tenim les dades del PMA, dels *puestos de mando avanzados* i de tot el reciclatge que hi ha en les brigades en tots els incendis forestals, a part que, lògicament, nosaltres sempre estem perquè es complisca un acord laboral que ha de portar també endavant l'empresa Tragsa.

Li he explicat en quines condiciones s'estableix l'incendi d'Enguera, i jo crec que si haguera hagut descoordinació, conforme ací es manifesta, lògicament no haguera hagut l'eficàcia que n'hi hagué a l'hora de l'extinció.
És a dir, ni el Montgó ni Enguera, que foren simultanis en el temps eixos dos incendis, no haguera hagut una rapidesa i una eficàcia en l'extinció d'incendis.
Ací hi hagué un comandament únic en els dos incendis, com hi ha en tots els incendis, segons està previst en el Pla de prevenció d'incendis forestals, i, per tant, precisament gràcies a eixa coordinació i als mitjans tant aeris com terrestres i als recursos humans que es ficaren, crec que hi hagué una gran eficàcia a l'hora de l'extinció dels incendis.

Dit això, de la qual cosa podríem continuar parlant, però que és una realitat perquè ací està en el temps, i fa poc de temps que això ha succeït, dir-li que continuarem lògicament treballant en eixe tipus de polítiques, en eixe servici d'emergències rurals i continuar aprofundint i fent esforços pressupostaris per anar millorant en tot moment açò i que no hi haja.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Acabe, senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Justícia i Administracions Públiques:**

 

He acabat ja, senyor president.

 

 

***Preguntes números 224/99, 225/99, 226/99, 227/99, 228/99 i 229/99 al conseller de Justícia i Administracions Públiques, senyor Serafín Castellano Gómez, sobre denúncies a la Inspecció de Treball per part dels treballadors forestals, que formula el diputat Joan Ribó i Canut, del GP Esquerra Unida del País Valencià (BOCV número 5).***

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies.

Preguntes de la 224 a la 229, ambdues incloses.
Per a la seua defensa té la paraula el senyor Joan Ribó Canut del Grup d'Esquerra Unida del País Valencià.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Gràcies.

Senyor conseller, recordar-li que volia conéixer una xifra dels pressupostos de l'any 2000 que vosté no m'ha donat.
Si no me l'ha donada imagine que no me la pot donar.
Ho lamente, però constate i ho verifique.

Mire, passant a una sèrie de preguntes paregudes: continuen sent sobre les brigades forestals.
Nosaltres sobre aquest tema preguntarem ja en l'any 96 respecte a una sèrie de problemes laborals d'aquestes brigades forestals, una sèrie de problemes laborals de tot tipus.
A nosaltres ens interessen el tema de les brigades forestals per dos aspectes: per les condicions de treball, perquè són treballadors, en definitiva, d'una empresa pública com és Tragsa, però també per la seua eficàcia perquè és un dels serveis per a nosaltres més claus per al tema del medi ambient al País Valencià, el tema de la prevenció i l'extinció dels incendis forestals.

Fa una sèrie d'anys, a través d'una pregunta del seu antecessor, com que duia el tema d'extinció d'incendis, es va adquirir un compromís de gestionar amb els parcs de bombers una sèrie de condicions laborals d'aquests treballadors que, fins i tot amb una sèrie de denúncies a les inspeccions de treball els donaven concretament la raó i, d'alguna manera, emplaçaven a l'Administració a què resolguera aquestos problemes, problemes des de no tenir un lloc on poder ubicar, no tenir un lloc on poder deixar els aparells, no tenir un lloc on poder deixar la roba, etcètera, etcètera.
Dos anys després dels anuncis, aquestes denúncies, que inicialment eren només en una província, s'han generalitzat a les tres províncies del País Valencià.

I, senyor conseller, la primera cosa que li volíem dir: ens agradaria saber en aquests moments quantes s'han formulat.
En el 96, a conseqüència d'una va haver un compromís per part de la conselleria.
En aquests moments, doncs, sembla que hi ha ja moltes.
Ens agradaria saber quantes s'han fet i, naturalment, quines mesures pensa prendre la seua conselleria per a resoldre aquest tipus de problemes.

Hi ha un altre aspecte que a nosaltres ens preocupa, i és un problema de seguretat, és un problema que està vinculat als aspectes anteriors, per exemple dels recursos suficients, perquè no sembla raonable apagar un foc amb una branca, doncs almenys s'apaga amb aigua, hi ha aparells millors, hi ha instruments millors, retardants, etcètera, però, almenys, amb aigua, i això implica la necessitat d'una autobomba, una sèrie d'instruments que moltes vegades no es tenen.
Però, clar, quan els tenen és imprescindible que es tinguen les mínimes garanties de seguretat.
I, clar, qualsevol persona que té un cotxe sap que l'ha de passar a la revisió igual que qualsevol.
.
.
, i resulta que els vehicles emprats per les brigades forestals sembla que no passen les revisions de la ITV, de la Inspecció Tècnica de Vehicles.
A més de la mancança d'autobombes, sembla que no es fan les revisions adequades amb tots els problemes de seguretat.

Nosaltres no sabem si és cert.
Ens agradaria que ens ho comentara, que ens fera un balanç d'aquest tema perquè pensem que és un tema important.
I, clar, és un tema que d'alguna manera afecta a la seguretat dels treballadors i és un problema que sí que ens agradaria saber, donat que vosté és consorci en alguna empresa, que es diu Tragsa, una empresa pública, ubicada en la capital de l'Estat, ens agradaria saber si aquesta empresa està garantint el compliment de la Llei de riscs laborals, de salut laboral, etcètera, perquè, en definitiva, pensem que és un tema important.
És un tema, repetim, que afecta als incendis però que afecta també a les persones que treballen en aquest sector.

Res més i moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Senyor conseller, senyor Castellano.

 

**El senyor conseller de Justícia i Administracions Públiques:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor Ribó, si abans no li he concretat temes de pressupost i, evidentment, ara tampoc puc fer-ho, és perquè sap que primer cal aprovar per part del govern els pressupostos per a l'exercici 2000 i després presentar-ho a les Corts, i a bon segur que tindrem molt de temps d'ací a desembre per a debatre els pressupostos i poder-los parlar.
Però, vosté comprendrà el perquè no contestar-li, que ja és un diputat experimentat en esta cambra i sap perfectament quins són els motius.

Dir que estes preguntes vénen també, evidentment, referides totes a la problemàtica de les brigades forestals i que estan contractades a través de l'empresa Tragsa i que nosaltres, la Generalitat, tenim un conveni signat amb la mateixa.

La primera pregunta diu: per quins motius no s'han complit els compromisos davant els treballadors respecte als llocs de treball i els parcs de bombers?
Vosté sap que, atenent les recomanacions de la Inspecció de Treball, de la direcció general d'interior ve portant ja des de fa algun temps accions amb els consorcis provincials de bombers per a millorar totes estes qüestions que vosté acaba d'assenyalar.

Les gestions respecte als consorcis s'ha efectuat amb diferents resultats.
En Alacant existeixen quatre brigades forestals anuals que poden utilitzar les instal·lacions de tres parcs de bombers voluntaris, ubicats en Banyeres de Mariola, Planes i en Callosa d'En Sarrià.
En la província de Castelló hi ha dues brigades anuals que disposen d'un parc específicament construït per a elles en Montán i Villahermosa.
Durant este any s'ha finalitzat la construcció d'altres dos en Vistabella i en Sant Mateu, però estan actualment pendents de la seua entrega, i una altra brigada anual que disposa d'instal·lacions en el parc de bombers voluntaris de Morella i altres dues brigades temporals que utilitzen els parcs de bombers voluntaris d'Onda i de Lucena.
Per altra part, també hi ha en Alcalà de Xivert, construït pel seu ajuntament, que també disposa de la seua brigada d'estes instal·lacions.
En la província de València s'ha arribat a concretar la possible utilització també dels parcs de bombers voluntaris, i sap que ja en 1998 es féu per part de la direcció general d'interior, s'estudià la possibilitat de dotar de locals per a vestuaris i lavabos al personal d'estes brigades, amb la qual cosa es féu un projecte conjunt amb l'empresa de Tragsa.

En este sentit, es parlà també amb tots els representants sindicals, i la seua senyoria és coneixedor, del personal de les brigades per a estudiar conjuntament la integració de l'esmentat personal en un model únic d'extinció d'incendis, que contemplava la possibilitat que el personal de les brigades compartira els locals dels actuals parcs de bombers, tant dels bombers professionals com dels bombers voluntaris.
D'estes reunions, que s'estan succeint, estem intentant arribar a un acord amb tots i, no obstant això, la direcció general d'interior ha elaborat un Pla d'implantació de locals per a les brigades, en una programació a quatre anys, del 2000 al 2003, que en el seu cost econòmic en l'estimació global i inicial és de 1084 milions de pessetes.
Per tant, és un pla que ja està elaborat per avançar en eixa preocupació que la seua senyoria acabava de presentar.

També vosté ha fet referència a les solucions que la conselleria vol donar als problemes d'estes brigades.
Jo ja li he anunciat este pla quatriennal per a què tots els problemes, laboral i d'atenció, que garantisquen unes mesures laborals adequades als temps que corren, anem a fer-ho, i a part que estem en negociacions tant en sindicats com en els mateixos treballadors, per a obtindre eixe model únic en matèria d'extinció d'incendis que sembla ser la solució més adequada o més raonable.

També preguntava la seua senyoria respecte a les revisions dels vehicles de les ITV corresponents.
Jo he de dir-li que totes les brigades forestals tenen els vehicles revisats al dia en la ITV que són propietat de la Generalitat.
I també les que es contracta a través de Tragsa, compleixen les especificacions legals; entre altres, són passar les corresponents revisions de la ITV.

Per tant.
.
.
també n'hi havia una última pregunta, que parlava de les garanties de l'empresa Tragsa per al compliment de la Llei de prevenció de riscs laborals i de salut laboral en els treballadors de les brigades forestals.
Sap la seua senyoria que correspon a l'empresa Tragsa i al seu Comité de Seguretat i Salut Laboral i als òrgans de les administracions, el assegurar el seguiment de la llei.
Dir-li que la Conselleria de Justícia i Administracions Públiques fa també, efectua l'oportú seguiment per a què, a través de les reunions d'informació que tenim, es puguen facilitar eixes informacions tant als treballadors com als representants sindicals, i s'acomplisca una cosa que és essencial i bàsic com és el compliment de la Llei de prevenció de riscs laborals i de salut.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Castellano.

Senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Gràcies, senyor conseller.

Bé, respecte al tema de les inspeccions tècniques de vehicles, la nostra informació com a grup parlamentari es veu que era incorrecta.
Però està clar que nosaltres això és una cosa que comentarem i és fàcil de verificar, perquè els vehicles tenen el seu senyal corresponent.
I per tant, si ens han donat la informació equivocada, evidentment ho lamentem, però de totes maneres comunicarem als qui ens han donat aquesta informació, que ens han donat la informació equivocada i que verifiquen que s'han equivocat ells.
Perquè jo crec que és el tema que s'ha de veure.
Jo crec que està molt clar.
I estic segur que vosté ens ha dit, el que ens ha dit és una cosa que està claríssima i que tots els vehicles tenen adequada la inspecció tècnica corresponent.
No ho dubte, n'estic segur d'açò, i si algú no ho haguera fet, estic segur que ho farà ràpidament.

Mire, en el tema del pressupost, en el tema del pressupost jo sí que volia comentar-li.
Espere poder debatre-ho pront ­prompte, perdó­, i vosté m'ha parlat d'un programa a quatre anys, 1.
084 milions en quatre anys, doncs mire, són 271 milions de pessetes que toquen per al 2000 aproximadament.
Com és un tema que compartim, senyor conseller, volem ajudar-lo a què açò es faça, i compte en la nostra disponibilitat i en la nostra, en cas que no s'arribe als 271 milions en aquest tema, compte en la nostra esmena per a treballar en aquesta direcció d'una forma clara.
Pensem que és una bona idea, i és una idea que nosaltres volem treballar perquè pensem que és una cosa beneficiosa per a tots els pobles de l'interior, per als boscos i per als treballadors de Tragsa també.

Les nostres informacions, senyor conseller, és que les coses no estan tan clares i vosté no m'ha donat resposta a una cosa.
¿Quantes denúncies s'han presentat concretament en les inspeccions de treball respecte a aquest tema?
Nosaltres quan se'n va presentar una, concretament, li preguntàrem a l'anterior conseller, actual vicepresident, respecte a aquest tema i ens va dir que s'arreglaria.
Vosté ens ha dit una cosa pareguda, però tres anys després.
Però és que tres anys després han aparegut moltes altres denúncies.
Ens agradaria saber realment si aquesta situació s'està arreglant.
I ens sembla important que s'arregle, perquè dignificar a les brigades forestals implica posar en condicions, millorar un servei d'extinció implica, en definitiva, que tots eixim guanyant.

I nosaltres no estem segurs, senyor conseller, i les informacions ens van de què han augmentat el número de denúncies, i imaginem que no són de forma gratuïta; no estem segurs que totes les brigades forestals ni la immensa majoria de les mateixes, tinguen unes condicions que d'alguna manera siguen unes condicions verificables fins i tot per a una inspecció de treball.

I per últim, en el tema que vosté ha comentat respecte a Tragsa, comentar-li que nosaltres entenem, i és cert que en definitiva són els treballadors els qui han de garantir açò.
Però al nostre entendre, si un govern està fent un concert i està cedint una sèrie de recursos econòmics a una empresa, este govern també ha de garantir que es complisca la legislació vigent en temes tan importants com és concretament la seguretat i els riscs laborals.
Jo li recorde que el nostre país és un dels països on està creixent més el tema de la sinistralitat laboral.
I que posem un gra de sorra tots en tots els llocs per a què això no augmente, és bo per al País Valencià i sobretot és bo.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyor Ribó, vaja acabant.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

.
.
.
per a tots els treballadors.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Justícia i Administracions Públiques:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor Ribó, per seguir el mateix ordre que vosté havia fet en la seua intervenció.
Respecte a les ITV, dir-li que totes les brigades forestals que romanen contractades durant tot l'any, disposen de vehicles de tot terreny que són propietat de la Generalitat Valenciana, a excepció d'una brigada a la província de Castelló, i que les autobombes forestals són totes propietat de la Generalitat.
I eixos vehicles i totes les autobombes han passat les ITV corresponents en les dates marcades per la inspecció.
Jo li puc oferir un annex en què estan especificades les dates per a la seua informació.
I la informació que es té respecte els contractats també per Tragsa, també es diu que compleixen totes les especificacions legals corresponents.

Quant al tema de les ITV, quant a les revisions, amb caràcter general i respecte a totes les realitzades recentment, sols cal ressaltar una autobomba destinada a la província de Castelló, que tingué problemes en la seua primera inspecció que es realitzà el 28 de gener de l'any 99.
I que una vegada solucionada tornà a estar operativa després d'una nova inspecció realitzada el 16 de febrer de l'any 99.
És la única incidència a ressaltar que li puc dir i informar, i que per tant confirma el que li estava dient anteriorment.

Respecte a la informació de la pregunta de quines denúncies s'havien presentat.
Vosté sap que s'havien presentat preguntes.
.
.
­perdó, denúncies­ tant en les inspeccions de treball d'Alacant, de Castelló i de València, que feren comparéixer en este cas a l'empresa Tragsa davant la inspecció de treball per a què milloraren el tema.
Jo puc fer-li ara una relació exhaustiva de les preguntes, o li la puc passar com la seua senyoria establisca que és millor.
Però en concret es requerí a l'empresa Tragsa el 29 de gener del 99, se li requerí també el 24 de febrer ­en este cas en Alacant­, el 24 de febrer de l'any 1999.
L'empresa Tragsa presenta un recurs davant el cap d'àrea de la direcció de treball de la Direcció Territorial de València d'Ocupació Indústria i Comerç, el 24 de març del 99.
El 3 de juny del 99 s'estableix una sanció a l'empresa per la Inspecció Provincial de Treball d'Alacant, que després és recorreguda per la pròpia empresa.

I podia fer-li la relació del que són les denúncies fetes al respecte, però també les solucions i els recursos fets per l'empresa, que venen al cap i a la fi a destinar que les condicions laborals de les brigades forestals, tant en el que són les seues infrastructures com en el que són els seus recursos materials, siguen els adequats.
I no li capia dubte que per part de la conselleria s'està fent un seguiment exhaustiu per a què això siga així, s'acomplisca no sols l'acord laboral, sinó que a pesar de ser una competència, com li deia, del Comité de Salut Laboral de la pròpia empresa, estem fent també el seguiment i la col·laboració pertinent per a què en els casos que hi haja que solucionar o millorar qualsevol condició de treball, així siga.

 

 

***Pregunta número 244/99 al conseller d'Ocupació, senyor Rafael Blasco Castany, sobre creació de 40.
000 llocs de treball, que formula la diputada Dolors Pérez i Martí, del GP Esquerra Unida del País Valencià (BOCV número 5).***

 

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Al conseller d'Ocupació, la il·lustre diputada Dolors Pérez, del mateix grup que l'anterior, formula la 244.
Té la paraula.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, a l'inici d'aquest any, el 1999, va haver com una mena de promeses sobre aquella cosa que a tots ens motiva i ens preocupa, no a nosaltres, sinó em sembla que al conjunt dels estats europeus, com és la problemàtica de l'atur; un repte molt difícil de dur endavant, complicat, però que és de veritat que d'unes formes o d'altres també se solen fer promeses en moments determinats que no convé fer-les i que a més estan fora de tot context.
No obstant això, jo estime que a l'inici d'aquest any es va veure que ja s'estava acabant la quarta legislatura, i que lògicament entràvem en campanya electoral, i per suposat això anava a configurar un nou govern i s'havia de vendre alguna cosa.
I no dic que no fóra problemàtica de tots, però sí s'havia de vendre alguna cosa.

I en aquell moment es va dir que al País Valencià s'anaven a crear al llarg de 1999 40.
000 llocs de treball pel que jo estic molt contenta.
És més, sentint-li la intervenció que vosté molt exhaustivament ha realitzat aquest matí, deia en la seua última intervenció que al País Valencià el Pla valencià de treball estable, ja portava creats 26.
362 llocs de treball, i que s'havia fet una inversió de 3.
300 milions de pessetes, si mal no m'he donat jo compte.
Ha dit vosté una cosa d'estes.

A més a més, també ha informat que les dades de l'Inem diuen que la Comunitat Valenciana lidera o és líder en la creació de llocs de treball.
Molt bé, portem 26.
362 llocs de treball, jo anava a retirar la pregunta, però com encara en faltaven per aplegar als 40.
000, m'he permés el mantindre la mateixa, perquè sé que em va a contestar de molt bon gust.
Jo voldria saber en definitiva, senyor conseller, quantes línies d'actuació va a implantar aquesta conselleria per a ocupar eixos 40.
000 llocs de treball, que es varen prometre a nivell de País Valencià, o si més no la diferència que existeixen entre eixos 40.
000 i els 26.
300 que ja porta creats.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyora diputada.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Ocupació:**

 

Gràcies.

Moltes gràcies, senyora diputada, per la seua pregunta, perquè a més que es correspon pràcticament en una pregunta que vosté molt bé ha dit també, es va fer ja en el mes de febrer.
Jo crec que coincidim en un tema o en una qüestió que consisteix en un dels objectius prioritaris del govern i per tant compartim eixa mateixa preocupació.

La política d'ocupació que el Consell duu a terme, va a descansar al llarg d'esta legislatura exactament sobre els quatre grans pilars en què ha descansat també en la legislatura anterior, i que ha donat uns excel·lents resultats.
Estos quatre pilars són la concertació social, l'estabilitat econòmica, les mesures actives de foment a l'ocupació i la seguretat laboral.
És clar que per a posar en marxa les dues últimes, és a dir, les mesures actives de foment de l'ocupació i la seguretat laboral, cal haver instaurat un clima de concertació i estabilitat, que hem de reconéixer-ho, ens és favorable en estos moments, però que s'ha aconseguit a base d'un gran esforç.

La concertació social és una obligació que no defugisc, i per això, des del moment en què jo vaig accedir a la meua nova responsabilitat com a conseller, vaig posar-me a disposició de tots els agents econòmics i socials per a continuar la col·laboració encetada en la legislatura anterior i continuar obrint aquelles sendes de cooperació que ens havien dut a estar liderant la creació de llocs de treball en la nostra comunitat.

Una de les primeres conseqüències ha sigut concretar alguns dels acords que estaven en l'Acord Valencià per l'Ocupació i la Formació, i inclús en l'última reunió del ple del Consell es van aprovar alguns dels convenis que són conseqüència d'este acord.

Com també vosté sap, en col·laboració amb els grups representats en esta cambra, estem a punt de posar en marxa un dels instruments més valuosos per a anar impulsant les polítiques actives d'ocupació, com és l'Institut Valencià d'Ocupació, al qual este matí he fet referència.

També volem incidir directament sobre l'ocupació, i més concretament sobre l'ocupació de qualitat.
Fa poc, i vosté ho deu recordar, hem pres la decisió de mantindre i ara estem estudiant la possibilitat inclús d'ampliar i d'augmentar els fons per a transformar els contractes temporals en fixes.
La xifra que vosté donava fa un moment que jo he dit este matí era exclusivament de contractes que havíem transformat de temporals en fixes.
Si en 1994 el Govern Valencià ha destinat 370 milions de pessetes per a fomentar l'ocupació, ara estic en disposició de dir-li que esta xifra s'ha multiplicat per deu.
Enguany van a destinar-se al voltant de 3.
500 milions de pessetes.
Pot ser que les xifres a vegades siguen avorrides, però de tant en tant cal saber-les, perquè indiquen quines són les prioritats i quines són les preocupacions dels diferents governs.

Sóc conscient, i crec que vosté per la seua condició de dona encara més, que el mercat laboral manté una asimetria entre les dones ocupades i els hòmens.
La integració de la dona al mercat del treball continua sent també entre nosaltres una de les prioritats, i el Pla d'igualtat entre els hòmens i les dones, aprovat en la legislatura anterior, està tenint un desplegament efectiu, i este matí he donat també unes dades en relació a esta mateixa qüestió.
Igual podria dir de la integració dels col·lectius més desfavorits.

I per acabar, falta que posem en marxa un pla de prevenció de la sinistralitat, perquè sabem que encara és massa elevada i que les estadístiques així ho confirmen.
És un problema de formar, d'assessorar, d'informar els agents socials perquè prenguen les mesures de prevenció i protecció que eviten no solament els accidents sinó el risc que este arribe.

Este és el conjunt dels eixos al voltant dels quals està funcionant la política per a l'ocupació en esta legislatura i esta és una gran tasca que tenim per davant.
És la nostra responsabilitat però també és la responsabilitat de tots aquells que estan preocupats sincerament per voler donar-li a la nostra societat el nivell d'ocupació que es requerix.

Els resultats d'enguany, els que estem tenint fins ara, ens donen la raó, i jo crec que la xifra per la qual vosté es preocupava pot tindre la tranquil·litat que al llarg d'este any, abans que acabem, pot donar-se més o menys al voltant de la xifra que vosté ha dit.
En qualsevol dels casos, nosaltres mantenim el compromís al llarg d'esta legislatura de crear 150.
000 llocs de treball, tal com va ficar de relleu el president de la Generalitat en el seu discurs d'investidura.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor conseller.

Senyora diputada.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller.

No vorà vosté quant que jo m'alegraria que de veritat es crearen eixos 150.
000 llocs de treball.
Jo ho dubte moltíssim.
Ens sembla de totes formes que es tracta d'una forma excessivament lleugera, es tracta com si eixírem a la plaça a comprar a vore quina carn és més barata i quina carn és més cara, i com si això implicara moltíssim en.
.
.
i no és això.
Jo pense que parlar de la desocupació porta situacions bastant delicades que s'han d'estudiar amb molta profunditat.
I a mi m'haguera agradat que vosté m'haguera dit: "mire vosté, sí és de veritat que es van a crear eixos 40.
000 llocs de treball".
I la quantitat que vosté m'ha dit, que també m'ho ha dit, no és exacta, perquè eren llocs de treball no fixes que ara ha passat a ser treball al cent per cent estable.
Però "eixos 40.
000 llocs de treball, conforme vàrem prometre, es van a crear.
I eixos llocs de treball, que es van a basar en els quatre pilars fonamentals ­pim, pim, pim, pim­ resulta ser que també van a vindre en ajudes a noves indústries creades al País Valencià, amb nous productes que van a ser competitius, que això va a donar el treball, el treball estable que es necessita", etcètera.
Perquè clar, parlar d'una forma tan lleugera a mi em fa sospitar d'allò següent.

Es pot intentar que la indústria cree llocs de treball, clar que sí, mitjançant ajudes de la Generalitat: diners a fons perdut.
.
.
Això vosté sap i jo també que ja ha passat, diners a fons perdut i a vore de quina forma es poden col·locar algunes persones, busquem les indústries necessàries i a vore si d'eixa forma la promesa que havem fet, si no es complix al cent per cent, almenys en un 75%.
I això és un error.
O rebaixar la cotització de la Seguretat Social, si és que les empreses s'arrisquen a tindre un poc més de gent treballant.
O tindre una deducció en la declaració als impostos de beneficis.
Això ja s'ha fet.
I jo sospite que la creació de llocs de treball està basada en la mateixa cosa, ajudar per ajudar, quan moltes vegades, senyor conseller, haurien de fer la reflexió que una empresa, unes empreses, mil empreses, dos­centes mil empreses, podran fer el favor d'admetre que una quantitat de gent treballe en elles, però simplement per eixa ajuda, per eixa rebaixa de la Seguretat Social?
Això va a ser un treball estable?
Com va vosté després a rectificar?
Després tindrem la conseqüència de persones amb un treball no estable, persones que tindran que lluitar units a eixos 150.
000 llocs de treball a crear en tota la V legislatura més les persones que no tenen el treball estable.

O siga, és que és una suma de factors que no es va a acabar simplement perquè no s'acaba de previndre, simplement perquè no es té clar poder dir: "I es van a crear.
.
.
" No totes estes coses i cursos de formació, que este matí li ho dien i és de veritat, això no crea llocs de treball.
Fa falta, perquè cada vegada més les empreses ho demanen i cada vegada més el treballador ha d'estar més ben preparat, fa falta, però això no és una font de creació de llocs de treball.

Quines coses hem de crear concretament perquè això siga?
Quants llocs de treball d'eixos 40.
000 que jo li he preguntat s'han creat fins ara, estables o no estables?

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Ocupació:**

 

Jo no sé si quan vosté planteja estos temes és que dubta que en la legislatura anterior esta comunitat va crear 150.
000 llocs de treball.
És que jo crec que si vosté dubta d'això és que no està ben informada.
I a més vosté no podrà basar eixa afirmació en cap dada que siga absolutament corroborable per ningun mesurament mínimament dels que estan a l'ús.
És a dir, vosté no sap o no seguix vosté quines són les dades que resulten de l'enquesta de població activa segons l'any, no com es dia este matí, comparant exclusivament el segon i el tercer trimestre de l'any passat?
No sap vosté seguir, per exemple, mes a mes quina és la relació que n'hi havia fa un any, fa quatre anys en esta comunitat de desocupats i quina és la que n'hi ha en estos moments?

Si vosté pensa que les dades de l'Inem i les dades de l'EPA no són reals serà qüestió que vosté ens diga en quines dades vosté es basa, perquè a la millor si vosté té capacitat per a convéncer-nos que hi ha algun altre tipus de mesurar eixa realitat d'una altra forma estem disposats a assumir-la.

I jo li agrairia que tota esta predisposició que vosté està assenyalant, que jo crec que l'estic arreplegant en el sentit positiu d'aportar noves fórmules per a crear ocupació i per a crear empreses, és una cosa de què nosaltres estarem encantats.
Quan vosté vulga, al marge de les que nosaltres ja estem posant en marxa, de fer-nos arribar les que considere oportunes, perquè com vosté comprendrà, res més acceptable per la nostra banda que assumir qualsevol proposta que faça possible crear eixa quantitat de llocs de treball amb què estem compromesos des del govern.
És a dir, que jo li agrairia que si vosté té alguna proposta a fer sobre eixe particular sàpiga vosté que de moment ja li dic que el govern la farà seua, perquè no tenim altre objectiu que no solament arribar a eixa xifra de 150.
000 sinó si podem inclús superar-la, com he dit este matí.
I això és una cosa en què podem estar junts, en eixe objectiu, vostés i nosaltres.

Jo no he volgut ser pesat en explicar les línies concretes de la conselleria, però per exemple li puc dir que la Conselleria d'Ocupació, per ficar-li un exemple només, està destinant 1.
120 milions de pessetes per a l'ocupació en l'àmbit local, quatre milions i mig per cada any de contractació subvencionada, 800.
000 pessetes per a contractacions indefinides en empreses qualificades d'iniciatives més ocupació.
Tenim també altre tipus de subvencions per a la promoció de l'ocupació local.
Les cooperatives rebran enguany 356 milions més que l'any passat en ajudes per a la seua creació, és a dir, un 40% més que l'any anterior.
La proposta per al pressupost de l'any 2000 augmenta en 3.
469 milions la dotació de programes per a la creació d'ocupació, un 21% més que en l'exercici passat.
Això demostra les prioritats d'este govern.

Jo voldria transmetre-li a vosté la tranquil·litat que va enguany a cobrir-se la xifra per la qual vosté està tan preocupada, però és que si no fora així no podríem complir els objectius que ens plantejàrem ja en la legislatura anterior, i estiga vosté tranquil·la perquè això es va a fer.
No exclusivament per l'acció d'este govern, que també es fa per l'acció d'este govern, sinó perquè estem en una situació d'una relativa bonança econòmica, d'un dinamisme empresarial que és clar, d'una concertació social que està fent que hi haja un diàleg molt clar entre els agents econòmics i els agents socials i que està fent possible que la política que està impulsant el govern tinga una acollida perfecta entre allò que són els empresaris, allò que són els sindicats i allò que és la resta de possibilitats de crear llocs d'ocupació.
Estiga vosté tranquil·la perquè a més anem a tindre al llarg de la legislatura ocasió de poder.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Acabe, senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Ocupació:**

 

.
.
.
si no vol vosté anualment, semestralment, de poder anar veient l'evolució d'estes dades, però tranquil·la, perquè van a ser molt favorables.

Gràcies.

 

 

***Preguntes números 292/99, 293/99, 294/99 i 295/99 al conseller de Cultura, Educació i Ciència, senyor Manuel Tarancón Fandos, sobre les infraestructures d'ensenyament secundari a la comarca de Xiva-la Foia de Bunyol i sobre la construcció d'un institut de secundària a Bunyol, que formula el diputat Andrés Perelló Rodríguez, del GP Socialista-Progressistes (BOCV número 6).***

 

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor conseller.

Al conseller de Cultura, Educació i Ciència, les preguntes 292 i 295, de l'il·lustre diputat senyor Andrés Perelló Rodríguez, del Grup Parlamentari Socialista.
Té la paraula el senyor Perelló.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

 

Gracias, señor presidente.

Podrían incluso haberse agrupado la otras dos.
Si la presidencia lo tiene a bien.
.
.
Porque aunque son partes separadas son de un todo conjunto.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

La presidencia lo tiene a bien, y además le da las gracias por agruparlas.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

 

De nada.

Es obvio, señor conseller, que tendrá usted información de su etapa como conseller, esta y la anterior, y de sus antecesores de cuantas peticiones, reivindicaciones y manifestaciones de ayuntamientos y comunidad escolar ha habido en la zona a la que me refiero en las preguntas, primero para conseguir la aplicación digna de la Logse en el plazo que la propia ley establecía, y segundo siquiera para que se cumpliera el propio mapa escolar que el Partido Popular preveía o anunciaba como propio.

No solamente no se ha cumplido ni lo uno ni lo otro sino que se ha pasado por todos los momentos procedimentales por los que se pasa cuando algo no se quiere hacer, es decir, el primero es el de "la culpa la tiene el otro, mi antecesor, que lo hubieran hecho ellos antes"; "acabamos de llegar en este momento", que es la segunda parte del proceso; el inevitable expediente burocrático, que usted sabe que cuesta mucho; "falta presupuesto", y al final hasta una inédita que yo no tenía computada en las razones que se suelen dar, que es la de incluso "nos faltan técnicos y mano de obra para construir el alto nivel de envergadura de construcciones que tenemos en marcha", en palabras del director general, señor Serna, en su momento a los representantes de la comunidad escolar.

Como quiera que sea, usted conoce que hay una problemática en toda la comarca y hay un incumplimiento o unas razones no dadas, con una especie de círculo vicioso creado en torno a la ejecución del segundo instituto de enseñanza secundaria de Buñol, que se centra ese círculo vicioso en: "como la conselleria no va a construir o no nos dice cuando va a construir, no cedemos el solar"; "como no nos ceden el solar, no vamos a construir".

Y al respecto de las dos cosas, más allá de alguna información de prensa de los últimos días posterior a la entrada en registro de mis preguntas, no hay, la verdad, ninguna información exacta, a no ser la que se derive de sus palabras en estos momentos, que nos haga conocer cuáles son las razones por las cuales hemos llegado a esta situación en que una comunidad escolar que tenía dos años de avance con respecto a otras se encuentra ahora por detrás en nivel de infraestructuras y no puede cumplir no solamente los dos años que había avanzado en la aplicación de la Logse sino ni siquiera el ritmo habitual o normal que le correspondería, ni siquiera tampoco tenemos una comunicación oficial de qué calendario de previsiones posibles establece la conselleria.
Y por eso yo espero y le formulo estas preguntas, para ver si de sus palabras se deriva si no las razones, que me gustaría conocerlas, por lo menos el calendario, oficialmente que nos diga cuáles son los plazos de ejecución, qué tipo de obras, cuál es el mapa escolar que se va a cumplir y cuándo aquella comunidad escolar va a poder tener la Logse aplicada tal cual la propia ley establece.

En principio es eso, señor conseller, y espero que de su información podamos salir de dudas después de cinco años de espera.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gracias, señor Perelló.

Señor conseller.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Ciència:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

Señor Perelló.

Yo quiero decirle algo que es previo a los datos que le voy a dar, y el previo es que no hay ningún retraso en la aplicación de los calendarios previstos, porque como usted muy bien sabe, la finalización del mapa escolar tiene que culminar en el curso escolar 2002/2003.

Y quiero decir también otra cuestión previa, porque vamos a tener ocasión de estar en esta cámara hablando de esa aplicación durante algún tiempo.
Todo el mapa no puede estar hecho anteayer, y todo el mapa no puede estar hecho hoy ni puede estar hecho mañana, tiene que ser progresivo.
Y trescientas cincuenta actuaciones llevan su ritmo.
Este trimestre entrarán en funcionamiento treinta y un centros nuevos, por ejemplo.
Si usted tiene en cuenta ese ritmo, en función de que estamos hablando de tres meses, podrá llegar a la conclusión fácil de que el mapa estará acabado en su tiempo.

Si tenemos en cuenta también que los gobiernos del Partido Popular han multiplicado por cinco la media de inversiones para la construcción del mapa, recuerdo una vez más, tres mil millones de media/año en inversiones en el gobierno socialista, y la Logse es del 90, señor Perelló, quince mil millones de media durante los años de gobierno del Partido Popular.

Con estas consideraciones previas, tenemos que tener en cuenta que efectivamente no podemos hablar de retraso siempre que ese calendario se cumpla.
Lo que también no es menos cierto es que no todo puede ser terminado en el primer trimestre escolar, o en el último en el cómputo natural del tiempo, del año 1999.
Hay un proceso que comenzó en su momento, sobre todo en cuanto a ritmo de inversiones, intensificándose en el 98 y que va a culminar en los plazos previstos.

Y en cuanto a lo que pregunta usted de la comarca a la que se refiere, la comarca de Chiva­Hoya de Buñol, las infraestructuras previstas las conoce: instituto en la localidad de Buñol, un instituto en la localidad de Cheste y otro instituto en la localidad de Chiva.

En la localidad de Buñol, el Instituto de Secundaria Rafael Ridaura, ya existente, va a construirse sobre el nuevo solar.
Si recuerda un poco a lo que me refería en la comparecencia que tuve la semana pasada, ese criterio en función de la experiencia tenida de, dentro de lo posible, preferir la construcción sobre un nuevo solar a la construcción sobre el lugar en donde el propio centro está en estos momentos.
Y se va a construir un instituto de veinte unidades de secundaria obligatoria, ocho unidades de bachiller y cuatro ciclos formativos, más el comedor.
En este momento tenemos en fase de concurso la redacción del proyecto, como usted muy bien sabe, es decir, en ese paquete de proyectos que le he recordado de memoria, del orden de sesenta, de los que salió a concurso la contratación de la redacción del proyecto poco antes de la finalización del curso escolar pasado.

En la localidad de Cheste está prevista también la adecuación del instituto de secundaria, con un perfil de ocho unidades de secundaria obligatoria, de ESO, y cuatro de bachiller.
En este momento la redacción ya está contratada.
Es decir, que está en la fase siguiente a la que antes me refería para Buñol.

Y en la localidad de Chiva está prevista la construcción del instituto de secundaria en un nuevo solar también.
Por tanto, no sólo es un instituto nuevo desde el punto de vista físico, porque cuando hablamos de nuevos institutos cuando ya existen, no es un instituto jurídicamente nuevo, pero en este caso sí lo sería por tratarse de una construcción de nueva planta en un nuevo solar, distinto por tanto de donde está; dieciséis unidades de secundaria obligatoria, cuatro de bachiller, dos ciclos formativos y comedor.
Y en este momento, en el caso de Chiva, el proyecto básico está en fase de redacción.
Es decir, que va también en una fase más avanzada a los dos anteriores.

Muchas gracias, señor Perelló, señor presidente.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyor diputat.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

 

Gracias, señor presidente.

Señor conseller, yo le hablaba de retraso porque la previsión de la construcción del instituto de Buñol concretamente no era la que se prevé actualmente.
Y de hecho, la recalificación del suelo, que se hizo por unanimidad de todos los grupos, como usted bien sabe, de aquel ayuntamiento en aquel momento, se hizo entre el 93 y el 94 porque era otra la previsión.
Por eso le decía que la primera fase fue la culpa de los otros, no había mapa escolar.
Yo tuve un mapa escolar en mi mano, tuve una previsión, un acuerdo unánime del ayuntamiento con la conselleria que desapareció.
De eso le podrá informar, incluso si quiere más fiabilidad, la propia concejala de educación, que a pesar de que el gobierno es de Esquerra Unida, es del Partido Popular.
Y ha sido la concejala en los últimos cuatro años y continua siendo ahora por azares de la aritmética democrática.

Pero, en cualquier caso, no es la razón de que haya muchas construcciones la que yo creo que un director general debe argumentar.
Ha habido todo un rosario de visitas a directores generales, un rosario de excusas, señor conseller, y usted lo sabe.
Yo me alegro de que por lo menos haya adquirido un compromiso ante el acta de esta cámara de la construcción de los tres institutos.
Veo que el más urgente es el último que se va a construir.
En cualquier caso.
.
.
si usted lo mete en los plazos que lo mete, poco más podemos adelantar.

Pero quiero que sepa que cuando ustedes hablan de multiplicar por tres, por cuatro, por cinco, que cuando hablamos de algún debate de este tipo, incluso hasta en las campañas electorales siempre se escapa, uno dice multiplicado por tres, otro día multiplique por dos, yo me he tomado la molestia, y no voy a hacerle más que una pequeña réplica a lo que usted ha dicho sin entrar en el tema, porque sé que estamos en un turno de preguntas y no es un debate general sobre la cuestión, pero me he tomado la molestia de repasar todas aquellas inversiones que ustedes anuncian en sus folletos, incluso que las dan en campaña electoral por cientos.
Y en esos cientos se incluyen centros que ustedes tuvieron que acabar, centros que tuvieron que inaugurar, centros que tuvieron que bautizar y alguno que tuvieron que rebautizar.
Por tanto, no es oro todo lo que reluce, señor conseller.

No lo pueden dar ustedes como construcciones nuevas en esta legislatura, porque si realmente han hecho tantas en tan poco tiempo, no entiendo cómo para hacer dos o tres tardamos tanto tiempo.
Si han hecho ciento y pico en una sola legislatura y han podido encargar proyectos, concursar, sacar a licitación la obra, que no se les quedara desierta, y ejecutar ciento y pico o doscientas o las que según qué diputado se oye son ciento y pico o son doscientas y pico, porque ellos incluso apuntan a los que han hecho algún arreglo de tejado o alguna otra cosa como construcciones nuevas, bueno, pues no entiendo, de verdad, ahora me lo pone usted mucho peor a la hora de entender, no entiendo cómo éstas, que son construcciones relativamente importantes pero no inmensas, no han estado hechas antes.

Bueno es de todas maneras que en esta etapa en que usted es conseller si no nuevo sí de nueva legislatura, pues adquiera este compromiso y yo le aseguro que lo iré siguiendo.
Vamos a tener cuatro años, como usted decía, para discutir de estos temas y lo iré siguiendo.
Y además voy a ir tomando nota de aquellas construcciones que se hacen, no vaya a ser que en la próxima legislatura a las ciento y pico rebautizadas, inauguradas o acabadas iniciadas por otros gobiernos, añadan éstas y nos encontremos con más institutos que localidades tiene la Comunidad Valenciana, y todavía continuen faltando por construir y todavía continue habiendo alumnos en conejeras en algunos colegios, como es el caso de los que le hablo.

En cualquier caso, para cualquier cosa que necesite mi ayuda sabe que la tendrá, como sabe que tuvo la conselleria los 14.
000 metros recalificados en muy poco tiempo, cuando en aquel tiempo el alcalde de aquel pueblo quiso colaborar con la conselleria, y se los ofreció a pesar de que luego en cuatro años no han sabido si cogerlos o no cogerlos.
Pero en cualquier caso los metros los tienen allí y los pueden coger cuando quieran.

Muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Ciència:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

Señor Perelló, vamos a ver, no se trata de excusas.
Yo creo que no es esa una descripción que corresponda a la realidad.
No hay excusas de ningún tipo sino un calendario razonable, exigente, que va a suponer un enorme esfuerzo por parte de toda la comunidad educativa, incluidos en este caso los ayuntamientos que tienen que hacer, en el caso de que construya sobre el nuevo solar, pues la cesión de los terrenos, y en algún caso pues también alguna actuación urbanística que permita construir sobre ellos.
Y por tanto, no estamos hablando de excusas sino de un calendario, un calendario, como decía, razonable y exigente que nos hemos propuesto y que además tenemos que llevar adelante.

No hay en ese sentido retraso, van las cosas a su ritmo, en las distintas fases en que efectivamente tienen que darse la construcción de un centro educativo o la adecuación de un centro educativo.
Yo no voy a hablarle de cantidades ni de centenares, todas las cifras que se han dado son cifras oficiales y los hechos están ahí.
Y como le digo, están ahí con una realidad tan cercana como que en este trimestre treinta y un nuevos centros educativos van a ponerse en marcha.
Alguno de ellos ya en los últimos días, lo cual significa que las cosas se están haciendo.

Y cuando hablamos de cantidades, pues estamos refiriéndonos a lo que está previsto en el mapa escolar y a las inversiones del capítulo seis.
Los datos son objetivos y los números son por tanto tozudos.
Y eso hay que hacerlo desde la colaboración con los ayuntamientos, y es necesario por tanto que haya un claro acuerdo entre la administración educativa, entre la conselleria y las corporaciones locales, como estamos haciendo en el caso de Buñol.

Muchas gracias, señor presidente y señor Perelló.

 

***Preguntes números 348/99, 349/99 i 350/99 al conseller de Medi Ambient, senyor Fernando Modrego Caballero, sobre sòls contaminats, que formula el diputat Joan Antoni Oltra i Soler, del GP Esquerra Unida del País Valencià (BOCV número 8).***

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Tarancón.

Les preguntes al conseller de Medi Ambient de Joan Antoni Oltra Soler, la 348, 349 i 350.
Senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Moltes gràcies.

Bé, són vàries preguntes, la Mesa les ha separat.
Bé, en principi van tres en conjunt sobre el tema de residus perillosos i tòxics, que com el seu nom indica, evidentment són perillosos i cal tenir compte amb ells.
Bé, la mateixa informació que la conselleria ha transmés en el PDR, doncs jo crec que és suficientment explicativa.
Es diu que efectivament al País Valencià tenim indústria, com pot ser l'alimentària i de conserves, el tèxtil i la confecció, el transformat de tallers metàl·lics, la indústria de la fusta i la indústria de ceràmica, que són grans productors de residus d'aquest tipus.
Es calcula que al voltant de 210.
000 tones a l'any és la producció que es fa al nostre territori d'aquest tipus de residus.

Segons la mateixa informació, que també s'ha utilitzat per al PDR, el 70% d'aquests residus no té cap tractament.
D'eixe 30%, que se suposa segons la informació seua que sí el té, un 10% aproximadament es destina curiosament a la incineració.
O siga que en total tenim, donant per bones aquelles, un 70% que no té cap tractament.
A algun lloc, lògicament deu anar eixe residu, i tractant-se del tipus que es tracta, evidentment on va contamina i pot posar en perill la salut de tots els valencians i valencianes.

Per tant, la pregunta nostra, vosté se suposa que deu ser coneixedor d'eixa realitat, encara que no duia aquesta responsabilitat, però la documentació està a la seua disposició.
Per tant, les preguntes en concret serien, bo, ¿quina inversió ha fet la conselleria en la recuperació i detecció de sols contaminants al País Valencià?
¿De quins sols contaminats per residus tòxics perillosos té constància la conselleria que existeixen a data actual?
I quants sols contaminats per RTP han estat recuperats a data actual al País Valencià?

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

Señor presidente.

Señor Oltra.

Bien, en primer lugar, de forma breve a dar respuesta a las preguntas que ha formulado.
Bien, sin duda usted sabe que los suelos contaminados son una realidad existente en nuestra comunidad y así en todo el territorio nacional.
Y que es una problemática surgida.
.
.
bueno, por lo menos aflorada más recientemente.
Su definición y la normativa que existe en el momento actual, bueno, es parte de la Ley 10/98, aprobada el 21 de abril, que es cuando aparece la expresión de "suelo contaminado", y se viene utilizando así por la administración y los particulares.

Esa misma ley prevé la concreción de los estándares, los niveles y la definición concreta de lo que serían específicamente ya los suelos contaminados.
Esa ley no se ha desarrollado en nuestra comunidad y en gran parte de las comunidades, incluso en ámbito europeo, y necesita esa concreción y es lo que pensamos hacer en la Ley de residuos.
Entonces existe una cierta indeterminación legal de lo que es un suelo contaminado.
Por un lado, evidentemente existe un concepto claro de lo que es técnicamente suelo contaminado, pero no existe a nivel jurídico.
En defecto de ello se aplican normativas existentes en países ya contrastadas, fundamentalmente la holandesa y la americana, para aplicar a ese suelo, en defecto de regulación en nuestra comunidad y en otras comunidades del estado, cuáles son los parámetros.

Una vez ya esta introducción previa, le voy a contestar al número de emplazamientos.
Normalmente estos emplazamientos vienen generados, no porque en este momento se esté produciendo determinados vertidos, sino porque históricamente determinadas actuaciones industriales han ido produciendo sus desechos, vertiéndolos directamente en algunos vertederos o sobre terrenos, de forma que ahora son peligrosos en algún caso para la salud y en otros casos pueden ser nocivos.

En total tenemos detectados en nuestra comunidad cincuenta y un emplazamientos como suelos contaminados con esos parámetros.
Siete de ellos ya han sido descontaminados tras la realización de las consiguientes obras de descontaminación, uno está en obras y seis están con los proyectos redactados o con los estudios de alternativas.

La identificación de estos suelos se ha realizado en el Plan nacional de suelos contaminados en febrero del 95, donde se detectaban 2.
330 actividades industriales potencialmente contaminantes, que suponían un 13% del total nacional.
Teniendo en cuenta esa potencialidad se examinaban.
Con lo que resultaba de todos los posibles emplazamientos, concretamente en cuarenta y cuatro podíamos decir afirmativamente que eran suelos contaminados.

Como complemento de ese plan nacional, en la conselleria en 1998 se comenzó a hacer el inventario de suelos de la Comunidad Valenciana, que está en una fase muy adelantada y próximo a su finalización.

Con criterios similares a ese plan se han detectado 4.
000 actividades potencialmente contaminantes, frente a las 2.
330 que estaban en el inventario nacional, y se han sellado 1.
200 puntos, los aquellos con mayor riesgo, por lo que se han obtenido siete emplazamientos más de los detectados a nivel nacional.
Entonces, en el total de suelos salen esos cincuenta y uno que ya le he comentado.

Con respecto a cuáles suelos contaminados se han recuperado, ya se lo he comentado.
Siete han sido descontaminados, uno está en obras y seis están con los proyectos redactados.
A partir de 1996 es cuando se empiezan a redactar los primeros proyectos de descontaminar, y las primeras obras empiezan en 1997.
Ante el déficit de normativa legal se ha empezado a actuar por aquellos suelos potencialmente más peligrosos para la salud pública, en los que se ha actuado por urgencia con obras de emergencia, y además también en aquellos suelos que son de titularidad pública.
A partir de ahí hay que hacer en todos los suelos detectados un estudio de prioridades y de viabilidad económica, y más que económica, jurídica, de gestión de los terrenos, para identificar quiénes son los agentes que tienen que participar económicamente.
La disponibilidad de los suelos yo creo que eso es un tema que tendremos que desarrollar ­creo no, tendremos que desarrollar­ en la Ley de residuos y quedará completamente definido.

Y con respecto a la inversión, le puedo decir que hasta el momento son 1.
167 millones de pesetas lo que se ha invertido por la Generalidad en descontaminación de suelos.

Muchas gracias, señor presidente.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gracias, señor conseller.

Senyor diputat.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies.

La informació en tot cas allò que ens diu és que pareix que, fins que per llei no es definia què era un sòl contaminat, aquest no existia.
Evidentment, el sòl contaminat existeix fa molt de temps, diga el que diga la llei, i el problema sanitari i de perill està ahí.

A nosaltres continua preocupant-nos molt que, davant les xifres amb les quals es diu que el País Valencià tots els anys aboca un 70% dels seus residus tòxics perillosos sense cap tractament, això va a anar augmentant el problema.
Jo allò que veig són pocs abocadors o sòls contaminats detectats, i una xifra clarament ridícula en els quals pareix que estan actuant.

Jo recorde últimament en un institut a Alacant que també per la via d'urgència calgué actuar perquè el problema era molt greu, estaven els xiquets damunt d'un sòl absolutament contaminat.
No sé quines mesures de control pensa dur la conselleria, si els mateixos xiquets de quan en quan vagen detectant quan eixos sòls estan contaminats o pensa establir algun control, alguna cosa, per anar davant del problema i no darrere.

Per tant, jo crec que això requeriria un esforç major.
No sé si el conseller està disposat, en els pròxims pressupostos, a fer complir eixa idea, però em dóna la impressió que l'esforç està sent massa insuficient i que el problema cada volta està sent major.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

Señor presidente.

Yo creo que ya he contestado un poco a las observaciones que plantea el señor Oltra.
Efectivamente, ante el defecto legal no se ha dejado de actuar.
Se han definido unos parámetros, se ha acogido a analogías de otros países que funcionan homologables, y sobre esa identificación se ha ido actuando.
Eso por un lado, o sea, que realmente no se ha paralizado ninguna actuación.
Por otra parte, efectivamente, el haber actuado en determinados suelos garantiza que sí que se ha hecho un seguimiento por esa ampliación del inventario.
El inventario nacional se está ampliando y el inventario de la comunidad he dicho que está muy adelantado.

Evidentemente, en aquella zonas donde ha habido, presuntamente, fundamentalmente actividades industriales susceptibles de producir este tipo de residuos, se han hecho, como le he dicho exactamente el dato, ahora no lo recuerdo, pero creo que eran 4.
000 o.
.
.
no, en 1.
200 puntos se han hecho comprobaciones, sondeos, para garantizar que, efectivamente, donde hay una actividad que pueda suponer un riesgo, actuar directamente, y se han priorizado.
Y las actuaciones que se han hecho, entre ellas el colegio Mare Nostrum, que ya está terminado, descontaminado por la Conselleria de Medio Ambiente, se ha tenido una actuación urgente precisamente desde esa identificación y de esa priorización de los suelos públicos y de aquellas actuaciones que garantizaban que no se iba a producir un daño a la salud pública.

Muchas gracias, señor presidente.

 

***Preguntes números 351/99, 352/99, 353/99, 354/99, 355/99, 356/99 i 357/99 al conseller de Medi Ambient, senyor Fernando Modrego Caballero, sobre abocadors incontrolats de RSI, RSU i sobre el PIR que formula el diputat Joan Antoni Oltra i Soler, del GP Esquerra Unida del País Valencià (BOCV número 8).***

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Al mateix conseller i pel mateix il·lustre diputat se li formulen les preguntes 351, 352, 353 i 354, que quedarien agrupades.
No obstant, si el diputat considera que en podem agrupar alguna més, la presidència no té inconvenient.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Per part nostra tampoc.
En quedarien dos més, crec que eren, sobre el tema del PIR, les inversions fetes, etcètera.
Perfectament podem afegir-les.

En concret allò de què es tracta és de preguntar.
.
.
bé, el tema de residus és un tema molt important, tradicionalment el nostre país li ha donat massa poca importància, i és un tema que està ahí.
Fins ara la quantitat de brossa que es produïa tenia un cert límit i hi havia determinats llocs on podia abocar-se.
Cada volta produïm més brossa i cada volta queden menys espais on es puga abocar en determinades condicions, i això està provocant problemes ambientals i inclús sanitaris cada volta més seriosos.

La legislació i la preocupació dels diferents governs la veritat és que ha anat massa lenta en estos temes.
Quina és la realitat en què ens trobem?
Que per una banda es fan crides a la gent que col·labore, que deixe de produir tanta brossa, que recicle, etcètera, però l'exemple que es troba en molts casos en l'administració mateixa no és massa presentable, per dir-ho d'alguna manera.

Les mateixes dades, tornant a la informació que el mateix PDR ha subministrat, tenim que allò que es tracta de residus sòlids urbans, allò que és la brossa domèstica normalment que coneixem tots, hi ha vint­i­tres centres de tractament legals.
Jo açò de "legals" ho deixaria també entre cometes, perquè en eixa mateixa informació del PDR.
.
.
i no faria falta ni tan sols anar ahí, en visitar quasi qualsevol planta de tractament del nostre país podríem comprovar la situació de precarietat quan no d'incapacitat d'un correcte tractament que du endavant.
La mateixa informació oficial vosté sap que qualifica amb el terme "obsoletes" pràcticament totes les instal·lacions que tenim al País Valencià.
Eixa pense que és una dada suficientment preocupant perquè la Generalitat ­i ara ja, ja que hem afegit el tema del PIR­ donara més agilitat, més compromís en dur endavant una aposta que ha tardat però que està sobre el paper però que el que falta, com sempre, és executar-ho.

 

És inacceptable que a nivell de brossa tingam vint­i­tres centres en estes condicions tan lamentables, i que vostés mateixos reconeguen quatre­cents abocadors absolutament incontrolats i que el 35% de la brossa no rep cap tractament.
Això en països del tercer món comença ja a preocupar; en el nostre és que crec que deuria donar una certa vergonya que això estiguera passant.

I en el residu industrial, en una comunitat com la nostra, que té una producció prou alta, la veritat és que tornem a patir serioses deficiències.
Segons la mateixa informació oficial, tenim setze abocadors legals, supose que també entre cometes perquè algun dels que coneixem són absolutament impresentables, i vostés mateixos reconeixen que al voltant de mil abocador il·legals existeixen en la nostra comunitat.
I que el 95% del residu industrial no rep cap tractament.
Jo crec que això és suficientment greu perquè la política de vostés estiguera més per fer coses i no sols per bones declaracions, que alguna d'elles hem sentit este matí i és freqüent que es diguen.

Per tant, nosaltres sí que voldríem saber de tot açò què és.
.
.
bé, ahí té vosté les preguntes, de tot açò què és allò que vosté pensa, quina està sent la seua actuació, quants abocadors nous van descobrint-se tant de residu industrial com de residu urbà.
I en concret, en el tema del Pla integral de residus, ahí es preveien unes inversions que vosté sabrà que eren molt fortes, al voltant de 60.
000 milions de pessetes.
En el pressupost de l'any 99 no figura ni tal sols crec que és el 10%, i això vol dir eternitzar massa temps un problema que en estos moments està començant a ser ja absolutament inaguantable.
Què pensa de tot això i quines mesures a curt termini pensa dur endavant?

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor Oltra.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

Señor presidente.

En primer lugar, de forma previa también, hacer unos matices a las preguntas del señor Oltra.
En primer lugar, sin duda, tiene un error cuando plantea las preguntas, y ha confundido en las siglas "residuos sólidos e inertes" con "industriales".
Entonces, los datos que usted ha dado son los residuos inertes.
Como sabe, no es que tengan un riesgo para el medio ambiente porque no pueden reaccionar y, efectivamente, con depositarlos en algún sitio concreto no tienen mayor problema que la afección que puedan tener, en contra de los residuos industriales.
Entonces yo los datos que le voy a dar son con respecto a los inertes, puesto que es lo que usted ha planteado en la pregunta.
O sea, ya digo que los datos que usted ha dado no se corresponden con los residuos sólidos industriales sino con los inertes.

Según los datos de que disponemos, en este año 1999 se han clausurado un total de veintidós vertederos que en mayor o menor proporción contenían residuos inertes.
Estos vertederos, además de residuos inertes, en alguna medida algunos tenían otro tipo de residuos, con lo que se les ha dado un tratamiento similar al tratamiento de los suelos contaminados porque podían tener algún tipo de residuo industrial.
Entonces, en concreto, la inversión ha sido de 300 millones para la clausura de estos veintidós vertederos.
Además, se ha clausurado algún depósito de residuos industriales, el instituto del Mare Nostrum y el barranco de Las Ovejas en Alicante.

La razón fundamental por la que existen vertederos de inertes es que, efectivamente, en nuestra comunidad existen en la actualidad veinte vertederos legales.
Evidentemente, tenemos un déficit de este tipo de infraestructuras muy importante para dar cabida a una producción de 5 millones de toneladas/año.
Entonces, evidentemente, hace falta un esfuerzo importante para mejorar las infraestructuras en este campo.
Nosotros hemos trabajado en nuestra conselleria.
Se han construido dos vertederos de inertes en el 99, uno en Catarroja y otro en Carlet, y dos más se encuentran en obras, y se están elaborando veinte proyectos más cuyas obras podrán ejecutarse con cargo a los siguientes ejercicios presupuestarios.

En relación con la pregunta de cuántos vertederos de inertes se han detectado en el 99, la Unidad de Inspección Ambiental de la conselleria ha detectado cincuenta y dos vertederos de este tipo.
Y yo pienso que la solución fundamental pasa por prever un adecuado marco legal con una participación importante de los municipios, que es donde se produce fundamentalmente este tipo de residuos, y el crear las suficientes infraestructuras que permitan ejercer esa disciplina de que todos los residuos vayan a vertederos.

En cuanto al tema de cerrar vertederos de residuos, yo pienso que mientras no tengamos alternativas tendremos que buscar eliminar aquellos que tengan una prioridad porque producen un daño ambiental importante y hacer un esfuerzo importante en esa creación de vertederos.

Con respecto a la pregunta que formulaba sobre cuántos vertederos incontrolados han sido clausurados durante el año 1999, se están en estos momentos sellando y restaurando cuatro vertederos, que son los de Betxí, Benasal, Torre d'En Besora y Villafranca.

En el caso de los residuos urbanos participa de la misma problemática generada, como usted ha definido, en nuestra Comunidad Valenciana, que es el déficit de infraestructuras.
En los últimos años lo que puede decirle es que se han sellado más de 160 vertederos de residuos sólidos urbanos.

Y con respecto a las preguntas que formulaba respecto al Plan integral de residuos, en relación con el grado de cumplimiento del PIR, voy a detallarle las actuaciones que se han realizado.
Se han clausurado 13 vertederos incontrolados de residuos sólidos urbanos con una inversión aproximada de 106 millones de pesetas, se han realizado descontaminaciones de suelo ya señaladas por un importe de más de 1.
000 millones de pesetas, se han construido ecoparques en Alginet, Almàssera, Onda, etcétera, con una inversión de 222 millones de pesetas, cuatro vertederos de inertes: Carlet, Catarroja, Titaguas y Segorbe por finalizar, y, luego, se han hecho líneas de subvención en la gestión de residuos, de minimización de residuos y *(inintel·ligible)* por ejemplo, con casi 700 millones de inversión, siniestro de contenedores 210, preparación del plan de envases y, además, a través de Vaersa se han hecho otra serie de actuaciones, como son la gestión de residuos en Onda y Almassora, por 1.
950 millones de pesetas, la planta de clasificación de envases de Alzira por 700 millones, la estación de transferencias de residuos sólidos de la Marina Baja en construcción por 900 millones, en Ibi está en proyecto y ya en breve, en próxima ejecución, la planta de transferencia físico­química, etcétera.
Tenemos infraestructuras agropecuarias, en colaboración con la diputación el tratamiento de purines.
.
.

Entonces, el PIR no está ejecutado en todas sus previsiones, como ya hemos comentado, y lo que le puedo plantear es que sí que tenemos un compromiso de antes de final de año de redefinir lo que sería la Ley de residuos y el PIR en el marco de ella, de forma que podamos hacer un marco que pienso que será más rápido, más efectivo ante la urgencia del problema, de forma que permita acometer en un plazo de cuatro años todas esas grandes inversiones que necesita la comunidad para ir equilibrando el tema de los residuos que, evidentemente, pasa por tener las adecuadas instalaciones de transferencia en el caso, de tratamiento, y de minimización y, en su caso, luego, de eliminación de todos los residuos.

Gracias, señor presidente.

 

 

***Preguntes números 370/99, 371/99, 377/99 i 378/99 al conseller de Sanitat, senyor José Emilio Cervera Cardona, sobre els centres d'atenció primària de l'àrea d'Alcoi i sobre les seues plantilles, que formula la diputada Àngela Llinares i Llorca, del GP Esquerra Unida del País Valencià (BOCV número 8).***

 

 

 

**El senyor vicepresident primer:**

Muchas gracias, señor conseller.

Continuant amb les preguntes al conseller de Sanitat, les preguntes de la il·lustre diputada Àngela Llinares Llorca, del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida del País Valencià, la 370, 371, 377 i 378.
Si la il·lustre diputada considera que alguna pregunta de les que jo he fet referència no ha estat assenyalada, doncs, m'ho pot dir per tal d'agrupar-les.
No hauria cap inconvenient per esta presidència.

Sí.
Un moment.

Sí, senyor diputat?

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Crec que hauria de tenir dret a rèplica.
No?
Pense.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Sí, senyor Oltra.
A més, li demane disculpes perquè jo també.
.
.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Està clar, està clar.

**El senyor vicepresident primer:**

 

Jo també em puc enganyar i m'ha enganyat.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

Està clar.
No passa res.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Per tant, té vosté el dret.
.
.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Home, no crec que siga el premi per haver afegit encara més preguntes en tal de resoldre el tema, no?

La terminologia.
Jo li he esmentat la que figura en la documentació.
I no està tan clar el tema dels abocadors inerts perquè estan tocats per altra banda.
És a dir, ací quan es parla és per al residu urbà, residu industrial, o siga, a vore si han confós a la gent de Madrid amb la documentació que han enviat.

En tots els problemes.
.
.
, en qualsevol tema que poguérem tocar, el tema és greu, perquè el que es toque en tema de residus està malament.
Jo crec que això és una evidència, crec que tinguérem una oportunitat d'or quan es va fer el Pla integral de residus d'avançar, donar un pas endavant i pressupostar correctament això i assumir el compromís polític que sempre és delicat, sempre és conflictiu el tema de buscar emplaçaments per a les plantes de tractament, etcètera, etcètera, i crec que s'han perdut miserablement dos anys que seran difícils de recuperar.

Vosté anuncia, anuncià l'altre dia també en la seua compareixença, doncs la necessitat fins i tot reformar eixe Pla integral de residus i de fer allò de la llei que, evidentment, també fa falta a nivell de la comunitat autònoma.
Jo el que sí que li demane.
.
.
jo crec que vosté ha de ser conscient de la situació roïna que tenim del tema i que açò cada dia que passa va pitjor perquè, malgrat l'esforç que es puga estar fent, que moltes vegades simplement és per la pròpia pressió ciutadana, com el cas del centre Mare Nostrum, o altres que estan per aquí, que la gent ja es queixa que no pot viure o que és una qüestió sanitària, hauria de fer-se una major inversió, un major esforç per part de la seua conselleria, i això tindrem oportunitat dins de quatre dies de vore-ho en els pressupostos de l'any 2000.

Jo confie que la seua conselleria, si és certa la preocupació que mostra en estos moments, veja reflectit en eixos pressupostos partides importants per a poder donar compliment a tot el que hem estat xerrant.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor Oltra.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

Señor presidente.

Bien, en primer lugar, coincido con usted con el tema del diagnóstico y me reafirmo en lo que quieren decir las siglas, y, en fin, esa es un poco la denominación que existe.
Participo con usted del diagnóstico, realmente es una problemática importante el tema de los residuos en la comunidad, y yo creo que hace falta un esfuerzo importante de la Administración, pero yo creo que también lo que hace falta es una reflexión global de cómo se deben gestionar, cómo se están gestionando en otras comunidades, en otros países, el tema de los residuos, cómo participa la iniciativa privada, y, como ya expliqué en mi comparecencia para señalar las actuaciones en los próximos cuatro años, es mi intención el plantear el tema de residuos siempre con respeto a las competencias municipales, las competencias autonómicas, desde una dirección pública de todo el proceso, pero dando la posibilidad, como en otras zonas, a la participación en la gestión de la iniciativa privada de forma que toda la sociedad valenciana participe en la gestión y en la mejora.

Yo creo que también eso, dado que en los altos volúmenes de inversión es cada vez necesaria mayor técnica y mayor esfuerzo de gestión para todo tipo de residuos, para su minimización y valoración, yo creo que toda la sociedad valenciana tiene que participar en la gestión y en el desarrollo de ese plan de residuos, y el objetivo fundamental es que en un plazo de cuatro años esos datos que usted ha dicho que, efectivamente, están en el PIR, y es cierto que hay una parte importante de la basura que no se trata y otra parte que se está tratando con infraestructuras que ya no se están adecuando a lo que marca la normativa española y europea, pues, bueno, eso no sea así y los porcentajes en el caso cuando se produzcan, pues, sean mínimos.

Muchas gracias, señor presidente.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Muchas gracias, señor conseller.

Com havia dit abans, les preguntes 370, 371, 377 i 378 de la il·lustre diputada Àngela Llinares Llorca, del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida del País Valencià.

Té la paraula, excepte que vulga que agrupem alguna més de les que queden.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

No sé, tal vegada l'altra d'Alcoi, però és que, en fi, llevat de la geografia, doncs, no tenen res en comú.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Li agraisc la plena coincidència que hi ha entre vosté i la presidència.

Té la paraula.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, hui vaig a fer-li quatre preguntes que li vaig fer la setmana passada també amb la mateixa redacció.
La setmana passada es referien a l'hospital d'Alcoi i hui es refereixen a l'atenció primària de l'àrea d'Alcoi.

Nosaltres considerem que la salut pública no és una empresa qualsevol i que el seu personal no es pot tractar com es tracta qualsevol altra empresa.
I que els controls sanitaris del personal que es dedica a tenir cura de malalts i que es dediquen a estar en els hospitals i en les àrees de salut, no poden tindre els mateixos controls de salut que tenen en qualsevol altra empresa.
Este personal ha de tindre un control exhaustiu i complet de la seua salut i, a més a més, continu, perquè és que, si no, els poden passar coses.
.
.
, doncs, jo què sé, a la millor no ha passat, però, per exemple, allò de l'Hepatitis C, un no acaba de saber de què va això.
Si vostés es preocuparen que tot el personal estiguera ben controlat, doncs a la millor no tindríem problemes, i és que açò sembla que "en casa del herrero cuchillo de palo", i això és el que no pot ser.

És per això que jo li faig estes preguntes, i és per això que també li pregunte sobre els riscs laborals.
No és el mateix una empresa qualsevol que l'empresa.
.
.
Vostés han de fer l'estudi de riscs laborals en l'àrea de salut.
La setmana passada vosté em va contestar que el metge d'empresa, doncs que estava sobre.
.
.
, en fi ­la mesa del ministre ho vaig dir jo­, però, en fi, que estaven discutint-ho.
No és discutible.
Això no és negociable, senyor conseller.
Això és simplement de llei.
Vosté ha de contractar o ha de posar de la manera que siga a un metge d'empresa.
I això no és discutible amb ningú.
Simplement ha d'aplicar-se la llei.
No es pot discutir amb ningú.
A vosté li exigim que aplique la llei.

I respecte a estes preguntes, senyor conseller, doncs, a la millor les faig més voltes, perquè àrees de salut hi ha unes quantes al País Valencià, hospitals hi ha uns quants al País Valencià, i a nosaltres la nostra salut ens importa.
En fi, jo intentaré que vosté complisca amb totes estes històries.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

Señora Llinares, gracias otra vez por incidir en una tema que, evidentemente, preocupa al gobierno, como es la prevención de riesgos laborales.
Y estoy de acuerdo con usted que eso no es discutible, pero tenemos que seguir los plazos en los que se encuentra en estos momentos esa negociación, que no es otra que la negociación colectiva.

Y es cierto que la Ley 31/95 obligaba y marcaba unos plazos para desarrollar la Ley de prevención de riesgos laborales, pero no es menos cierto que en los sistemas democráticos esto se tiene que hacer en conjunción con los trabajadores, con los empleados públicos en este caso.
Y en ese estadio es en el que se encuentra el gobierno en estos momentos, es decir, estamos negociando, en sede de la dirección general de la función pública, ese proyecto de decreto por el que se aprobará el reglamento que marcan los servicios de prevención y riesgos laborales en el ámbito de la Generalitat Valenciana y sus distintos organismos autónomos.

Por tanto, eso está en negociación, en la mesa de negociación, me consta que están teniendo mesas técnicas, hay anunciada para primeros de noviembre una nueva mesa, y una vez aprobado dicho decreto por el gobierno, es decir, ya aprobado en sede de negociación colectiva, la conselleria de Sanidad elaborará una orden de desarrollo del mismo por el que se estructurará y se organizará el servicio de prevención propio del sector sanitario de la Generalitat Valenciana.

Yo sé que aporto poco a lo que dije la semana pasada, pero la pregunta de su señoría yo la entiendo; lo que hace es completar una que formuló para la asistencia especializada la semana pasada.
Por eso, desgraciadamente tengo poco que añadir a lo que dije el miércoles pasado.

Por tanto, este servicio que le estoy anunciando tendrá asignadas, entre otras funciones, los controles de salud de los centros también de atención primaria y, no obstante, el servicio de medicina preventiva del Hospital Virgen de los Lirios atiende a cualquier incidencia que entretanto se pudiese plantear entre los trabajadores que cubren la asistencia primaria del área, al igual que lo hace con los trabajadores del hospital y de su centro de especialidades, e ­y/o­ igualmente, el gabinete de higiene y seguridad en el trabajo de Alicante realiza revisiones de salud laboral a petición de los trabajadores.

Por tanto, no es la solución estructuralmente definitiva, no es la solución que quiere el gobierno, pero nosotros tenemos que estar en un sistema democrático negociando.
Eso es algo que está claro desde el gobierno de la Generalitat.

Respecto a la segunda pregunta, la 371, ya he tenido ocasión de contestarle a su señoría que los controles de salud del personal de la plantilla de los centros de primaria del área 20 se realizan a través del hospital a petición.
Y también le anuncio o le reitero que habría que esperar al desarrollo de la Ley 31/95, a que finalice esa negociación entre la Administración y sindicatos, de suerte que el decreto por el que se crean los servicios de prevención de la Generalitat se apruebe y con posterioridad la orden de la conselleria.

Una vez que se apruebe el decreto y la orden que los desarrolle, se elaborará.
.
.
, ese será el momento secuencial para realizar un estudio sobre los riesgos laborales de los centros de atención primaria del área de Alcoy.
Antes no se puede.

Y, finalmente, para terminar con su cuarta pregunta, señoría, quiero decirle que una vez aprobado el decreto por el que se crean los servicios de prevención, la orden correspondiente que lo desarrolla, se creará también la plaza de médico de empresa que atenderá las necesidades del personal del área que a usted le preocupa.

Pero, quiero decirle que nosotros, con independencia de esa negociación colectiva, hemos trabajado en paralelo, sabemos las necesidades de recursos humanos, las tenemos cuantificadas, incluso aparecerán presupuestariamente reflejadas, tenemos incluso el borrador de la orden de desarrollo de la propia conselleria.
Hemos avanzado.
Eso lo tenemos ganado, lo que pasa es que tenemos que seguir la secuencia que marca la legalidad y lo que para mí es tan importante como eso: la propia negociación colectiva.

Muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gracias, señor conseller.

Senyora diputada.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

Senyor conseller, les coses que són de llei no són negociables.
S'aplica la llei i s'ha acabat.

I açò que vosté diu de "a petición propia y que atiende.
.
.
", això no pot ser.
Cal que les revisions.
.
.
, tot això ha de ser obligatori.
Vosté parla que el futur.
.
.
, tot, tot, molt futurible.
Però ací vosté no ha dit una data.
Vosté no ha dit "en dos mesos açò ho tindrem, en tres", i cal que vosté comence a posar-li dades de termini a totes eixes negociacions de les que vosté parla i cal que vosté diga que de tal data i tal data eixirà en el *DOGV*.

En fi, jo li emplace a què en esta resposta que vosté va a fer ara, que em diga dates de quan estes coses estaran solucionades.
I, si no, dins de tres mesos li tornaré a fer les mateixes preguntes.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyora diputada.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Señoría, no se puede obligar a nadie a que se pase una inspección si él no quiere.
Por tanto, debe de existir un principio de aceptación de la voluntariedad.
Eso, creo que ya pasaba hace 25 años.
Ahora, mucho más.

Pero lo que es más importante: el plazo, el plazo.
Y esto no se lo puedo decir porque sería impreciso y seguramente falso, porque yo anuncié la semana pasada que creía que el marco idóneo para negociar ese borrador de reglamento, el final del todo debería de ser "la mesa general de negociación", en donde están presentes la Administración y los sindicatos, y cuando digo la Administración estoy hablando de toda la administración del Consell, no solamente la conselleria de Sanidad, que eso se negocia en la mesa sectorial.

Por tanto, el tema es más complicado, derivado también de la seguridad que aporta un sistema democrático.

Muchísimas gracias.

 

***Preguntes números 372/99 i 373/99 al conseller de Sanitat, senyor José Emilio Cervera Cardona, sobre la borsa de treball, que formula la diputada Àngela Llinares i Llorca, del GP Esquerra Unida del País Valencià (BOCV número 8).***

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor conseller.

La mateixa il.
lustre diputada formula les preguntes 372 i 373 al conseller de Sanitat.

Té la paraula la senyora Llinares.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller.

El seu departament va convocar una borsa de treball a l'agost de l'any 97.
A eixa borsa, i sols de la província d'Alacant, es van inscriure 35.
000 persones.
Va generar en el seu moment una gran expectativa perquè l'anterior borsa de treball era de l'any 94.
A hores d'ara no estan ni els llistats dels admesos a eixa borsa.
En maig del 99, any i mig després, van eixir els llistats provisionals i res més s'ha sabut.
Bé, s'han sabut moltes coses.
S'ha sabut que vostés van contractant a dit a totes les persones que necessiten, botant-se la borsa de treball del 94, la del 97.
.
.
, qualsevol cosa.
Simplement vostés estan contractant a qui els pareix que han de contractar.

I això, a banda de què és una cosa que se sap perquè la gent de l'àrea de salut dels hospitals ho diuen, doncs d'això també hi ha alguna que altra resolució judicial, que se'ls posa a vostés alguna multa per haver-se botat la borsa de treball i per haver contractat a gent que no estava en cap lloc.

No serien hui, de tantes contractacions irregulars que vostés fan, no serien ja notícia si no fóra per les multes del jutjat.
I sap què passa, senyor conseller?
Que la veritat és que no tenen diners, que en Sanitat falten la tira de diners, falten la tira d'instal·lacions, i damunt que haja que gastar-les en multes perquè vostés fan les coses malament!
Jo el que no sé és si vostés esta borsa de treball no l'acaben de traure i no l'acaben d'aclarir perquè no saben, perquè no s'aclareixen o perquè no volen.
Els és molt més còmode contractar a les persones que vostés necessiten contractar perquè tenen obligacions del tipus que siga amb eixes persones, i, després, pagar multes, o que no saben aclarir-se en la borsa de treball.
Jo, en fi, pense que és més de la primera banda.

Per això, és per la qual cosa li pregunte: té la Conselleria de Sanitat decidida la data d'obertura de la nova borsa de treball?
Per quines raons manté la Conselleria de Sanitat tancada la borsa de treball que afecta a 130.
000 professionals, senyor conseller, 130.
000 professionals?

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyora diputada.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

Gracias, señor presidente.

Señora Llinares, yo creo que en su pregunta está la contestación.
El problema es que son 130.
000 solicitudes, algunos de los solicitantes han aplicado a muchas áreas, a muchas especialidades, y que, en conjunto, pues son muchos más de 130.
000 lo que calidoscópicamente se abren esas 130.
000 solicitudes.
Y hay un proceso que necesariamente también debe de recorrerse.

Quisiera empezar por una afirmación que ha hecho su señoría respecto a las contrataciones irregulares.
Es cierto que se ha producido alguna contratación irregular, pero yo diría que se ha producido bajo mínimos históricos en esta comunidad nuestra.
Es decir.
.
.
mínimos históricos.
Aquí no se ha pagado ningún tipo de peaje, ni se ha hecho ninguna suerte de clientelismo político, cosa que parece ser no ocurría anteriormente.

Pero, en respuesta directa a su pregunta, usted conoce que el 13 de marzo del 97 la mesa sectorial de sanidad aprobó la constitución de una bolsa de trabajo para el personal temporal de las instituciones sanitarias.
Desde entonces las direcciones territoriales de la conselleria han baremado las instancias de los cerca de 130.
000 solicitantes.
Y esto implica una enorme complejidad de tipo administrativo.
En el pasado mes de abril de este año se publicaron los listados provisionales admitidos y excluidos con indicación de la puntuación de dichos solicitantes, estando en estas fechas las distintas direcciones territoriales ultimando el estudio de las alegaciones presentadas por los interesados.
Por tanto, el proceso está vivísimo, está en el mecanismo de ultimación.

Así, pues, y contestando directamente a su pregunta, una vez finalizado el estudio de las reclamaciones pertinentes, es cuando la comisión central de la bolsa de trabajo, constituida por la Administración y los sindicatos con representación en la mesa sectorial de sanidad, acordará la fecha de puesta en marcha de la precitada bolsa.

Pero, además, quiero decirle que este conseller personalmente propuso en una mesa sectorial el pasado 20 de septiembre la creación de una comisión técnica ­anuncio a su señoría que se reunirá la próxima semana­ , precisamente para estudiar aquellos procedimientos que puedan agilizar, que puedan racionalizar incluso, el proceso de selección y el proceso de constitución y apertura de dichas bolsas de trabajo.
Por tanto, nada más lejos del espíritu de esta conselleria que mantener esto fuera de lo que son los circuitos estrictamente normales.

Respecto, señoría, a su segunda pregunta, pues casi remitirme a lo que le acabo de referir.
Es decir, la razón por la que no se ha puesto en marcha esta bolsa es que se está esperando la realización del estudio, por parte de las direcciones territoriales de la conselleria, de las alegaciones que han presentado los integrantes de las mismas, que deben ser analizadas, que deben ser sancionadas y deben ser informadas y publicadas.
Y, una vez resuelto este trámite, la comisión central de bolsa de trabajo, constituida entre Administración y sindicatos, acordará la fecha definitiva de su puesta en marcha.
Coincido que es un proceso complejo, pero tenemos la experiencia del pasado fin de semana: para unos puestos de celadores habían 20.
000 solicitudes.
Y esto es el derecho que tiene todo valenciano a ejercer su entrada en la Administración Pública.

Muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor conseller.

Senyora diputada.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Senyor conseller, el que a mi em deixa bocabadada és com és possible que vostés facen una convocatòria, una cosa tan complicada, tan complicada que dos anys després encara no s'han aclarit, i que, sembla ser que dóna la sensació que no s'aclariran mai.
Vinga reunions, el que siga, però ací no s'aclariran mai.
Què van fer?
Com és possible?
Quins requisits?
Quines coses es van posar allí de manera.
.
.
?
I, sobretot, per què?
A mi el que m'intriga és que per què van fer una cosa tan complicada; que és una cosa molt complicada, ja ho sé, ja m'ho ha llegit, i que no hi ha qui s'aclarisca també ho sé.
Ja ho ha llegit, ja ho ha estudiat.
Però, per què van fer això?

Escolte, nosaltres no vam fer eixa convocatòria.
Nosaltres no vam fer eixes coses tan complicades.
Vostés, que ho van fer.
.
.
solucione, però solucione-ho ja, que no podem tindre a tantes persones esperant, que no pot estar la sanitat pública amb contractes a dit.
I, en fi, pels jutjats, que el Jujat del Social d'Alacant alguna cosa sap dels mínims que vosté diu.
Seran mínims però allí arriben, al Jutjat del Social d'Alacant.
Aclarisca-ho i aclarisca-ho prompte, i si resulta que en la tal borsa es van enganyar i van fer una cosa ben complicada amb la qual no hi ha qui s'aclarisca, mire, lleve-ho i torne-ho a fer.
Però, faça alguna cosa de manera que l'entrada en la sanitat no siga a dit i que siga igual per a tots els treballadors, i que ningú puga dir res.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyora diputada.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Muy brevemente.

Señoría, si nos equivocamos se equivocó la mesa sectorial de sanidad, es decir, tendremos que tener una parte alícuota de responsabilidad con todas las organizaciones sindicales que estaban presentes en esa negociación.

Por tanto, créame, no se trata de un error, se trata de un proceso enormemente complejo, no es una disculpa, estamos en el proceso de la resolución, estamos, incluso, como he dicho antes, poniendo en práctica todas aquellas medidas de aceleración, de racionalización y, por eso, están unas mesas técnicas paralelas para conseguir que ese proceso sea lo más expeditivo posible.

Muchísimas gracias.
Gracias, señor presidente.

 

***Pregunta número 374/99 i 375/99 al conseller de Sanitat, senyor José Emilio Cervera Cardona, sobre el centre de salut Plaça de Dins d'Alcoi, que formula la diputada Àngela Llinares i Llorca, del GP Esquerra Unida del País Valencià (BOCV número 8).***

 

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

La pregunta 374 i 375.
Senyora Llinares, té vosté la paraula.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, esta és una pregunta que li la faig jo per primera volta, però que els meus companys l'han fet abans.

A Alcoi, el centre de la salut de la plaça de Dins és una cosa que va de pressupost en pressupost i que no es fa mai.
És una cosa incomprensible, però no hi ha manera que la comencen mai.
En principi, en algun moment van dir que si l'Ajuntament d'Alcoi no havia cedit els terrenys, que.
.
.
La cosa és que en els pressupostos sí que ix, però allí no es posa ni una rajola.

Quan pensa, senyor conseller, construir el centre de salut este?

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Sí, señor presidente.

Señora diputada, voy a intentar sucintamente hacer un proceso cronológico de cómo se desarrolla este tema, porque creo que tiene interés, o debe tener interés, para esta cámara.

El edificio que ocupan los inspectores del Inss y por el consultorio de la Conselleria de Sanitat, se adscribe a la Generalitat Valenciana en el año 88.
En el año 96, el Ayuntamiento de Alcoy cede un edificio contiguo y se plantea la construcción entre ambos de un centro de salud.
Ese es digamos el origen de la génesis del tema que nos ocupa.

Se elabora el proyecto y las obras son adjudicadas en noviembre de dicho año.
Así las cosas, se hace preciso para cubrir ese ínterin encontrar un local para ubicar al personal del Inss que estaba allí y que tenía que salir necesariamente.
Y para ello había dos alternativas: una, se alquilaba de forma más rápida un local y se les daba ­si me permiten la expresión­ cobijo; o buscar un lugar definitivo, comprarlo, y que los inspectores del Inss pudiesen ubicar y desarrollar su labor profesional de forma solvente.

A finales del año 98, y previa toma de la solución más rápida, porque se consideraba que era provisional pero la más conveniente para imprimir esa celeridad necesaria, se decide que el Inss se traslade a un local sito en el edificio Alcoy plaza.
Al ir a ocuparlo los funcionarios del Inss, el ayuntamiento exige el acondicionamiento del local, cosa que la conselleria hace inmediatamente.
Después de muchas modificaciones, se anuncia por parte del ayuntamiento que se concedería una licencia provisional.
Y después de muchas idas y venidas, se dice por parte del ayuntamiento que para conceder una licencia definitiva exige modificaciones que afectan a la totalidad del edificio.

Se evidencia así, señoría, que todo el edificio está sometido a una situación pendiente de modificaciones de carácter estructural ciertamente complicadas, y que de estas deficiencias, o sometimiento a modificaciones de carácter estructural, desde luego no se informó a la Conselleria de Sanidad a su debido tiempo.
En estas circunstancias obviamente el Inss decide no trasladarse.

La solución por parte de la conselleria de acometer estas reformas estructurales son prácticamente inviables, por lo que deberíamos optar por la solución de buscar un lugar definitivo para la ubicación de los inspectores del Inss.
Para ello, la dirección general de patrimonio ha localizado ya tres locales para ofertar y que cumplen con toda la normativa municipal vigente.

El borrador del convenio que se firmó en mayo entre las tres partes, Tesorería de la Seguridad Social, Inss y la Generalitat Valenciana, se modificará únicamente en el extremo de que en lugar de ser un lugar provisional irá a una sede definitiva, en tanto en cuanto que el local será propiedad de la Dirección General de Patrimonio correspondiente a la Conselleria de Economía.

Señoría, aquí sí puedo dar plazos.
El conseller de Economía trasladará el borrador del convenio al Consell para su ratificación definitiva y, en paralelo, los técnicos del Inss tendrán que venir a Alcoy y decir cuál de las tres sedes que le ofertan eligen.
La primera decisión obviamente es endógena, la segunda es exógena.
Es decir, estos señores, a pesar de que se ha estado hablando con ellos ­la última vez, por cierto, el pasado viernes­, tendrán que venir aquí a tomar una decisión que nuevamente quedará plasmada.
Una vez tomada esa decisión, se comprará y es cuando se empezará todo el proceso de reforma y de reubicación, etcétera, etcétera.

Le puedo asegurar, de cualquier forma, que en el presupuesto del año 2000, en el anteproyecto que ya hemos elaborado desde la conselleria, figura una cantidad para ejecutar ese centro de salud.

Quiero para finalizar, o como corolario de todas estas cosas, que esta explicación no satisface a los ciudadanos de Alcoy, pero esta situación es la que, desde el proceso administrativo, se ha producido.
No se puede estar hablando de un local, pedir reformas, pedir modificaciones parciales, pedir.
.
.
­no sé qué­ y luego resulta tener vicios de carácter estructural, porque eso lo que hace es perder el tiempo a todos, principalmente a los alcoyanos.

Muchísimas gracias.

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor conseller.

Senyora diputada.
*(S'interromp la gravació)*

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

.
.
.
a mi tampoc.
I a mi tampoc perquè en els pressupostos del 99 ja estava la partida.
Vosté diu que vindrà en el del 2000.
I en el del 2001 també?
En fi, li dic el mateix que alguna altra pregunta d'abans: li ho tornaré a preguntar, senyor conseller.
Dins de tres mesos tornarà a vindre la pregunta a vore si tota esta sèrie de coses administratives, que no hi ha manera que se solucionen mai, sàpia alguna cosa solucionant-les.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Yo también lo deseo, señoría.

Muchas gracias.

 

***Pregunta número 376/99 al conseller de Sanitat, senyor José Emilio Cervera Cardona, sobre historials dels pacients de diferents hospitals, que formula la diputada Àngela Llinares i Llorca, del GP Esquerra Unida del País Valencià (BOCV número 8).***

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyories.

L'última pregunta, la 376, de la mateixa diputada.

Senyora Llinares, té vosté la paraula.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Senyor conseller, esta pregunta a mi em pareix greu.
Tot em pareix greu, però açò em pareix molt greu.
Almenys mitja dotzena d'hospitals o de centres d'especialitats de la Conselleria de Sanitat han donat les històries clíniques dels pacients de la xarxa pública a mans privades.
No sé, però el desig privatitzador del PP crec que en este cas se n'ha passat.
Vostés se n'han passat un miqueta.
Hi ha moltes coses que no deuen privatitzar-se.
És la sanitat, és l'ensenyament, és el transport.
.
.
però n'hi ha una que em pareix demencial.
Per a mi és inconcebible que es privatitze la intimitat de les persones.
Tot no és privatitzable, senyor conseller.

I no diga que no tenen espai ­*mecachis*­ en els ordinadors, en els disquets.
.
.
Però si en res està tota la informació del món!
Si en un xip té vosté tot el que haja de tindre, i això és un cabet d'agulla!
No és això.
.
.
.
Vosté no sé si va a explicar-me que són les històries antigues, però són les històries modernes.
Estan anant des del centre privat a l'hospital i de l'hospital al centre privat.
En fi, són històries que encara es gasten.

Només en el centre d'especialitats de Burjassot i en un concurs, vostés s'han gastat, o van a gastar-se, 3.
850.
000 pessetes per a la destrucció i digitalització dels historials, i tot això supervisat per un metge documentalista de la sanitat pública.
Però escolte, això va a costar-nos un ull de la cara!
No ho pot fer tot la sanitat pública?
Però com és possible que això li ho hagen de donar vostés a una empresa privada i després que hi haja un metge de la sanitat pública controlant-ho?
Per això jo estic bocabadada, senyor conseller.

Quins motius existeixen perquè la Conselleria de Sanitat decidisca posar en mans privades els historials dels pacients de diferents hospitals del País Valencià?
Explique-m'ho, senyor conseller, perquè estic intrigadíssima.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyora diputada.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Yo diría, para tranquilizar a su señoría, que honestamente creo que es la pregunta de la que debe estar menos preocupada, porque es sin duda la más aséptica de todas.

Desgraciadamente, digitalizar historiales clínicos no se hace de la noche a la mañana ni físicamente ni presupuestariamente, ni procesalmente.
No se hace de la noche a la mañana.

Pero son diversas las razones que tenemos para actualizar la gestión de los archivos de las historias clínicas.
Usted estaba negando que yo diese las contestaciones que son obvias, porque no pueden ser otras las que aconsejan tomar este tipo de decisiones.
Pero quizás como previa sí vale la pena señalar que sólo el personal clínico, por su enorme preocupación que comparto sobre la privacidad, sólo el personal médico tiene derecho al acceso a la historia clínica del paciente, única y exclusivamente el facultativo.

Dicho esto, y a partir de este principio que convenimos que es inalterable, quiero manifestar que la externalización de la documentación sobre historias clínicas tampoco lo hemos inventado nosotros.
Cuando gobiernos de distinto signo político en España, en la Unión Europea, en todo el mundo, recurren a esas prácticas, que seguro que no son las que todos quisiéramos hasta que estemos en un proceso de digitalización integral, no parece que ningún gobierno haya encontrado ninguna solución alternativa a la que se está haciendo aquí.
En España se está haciendo desde hace más de diez años.

Pero como usted también decía, las historias que son objeto de su pregunta son las historias clínicas pasivas, porque las activas, que son las que registran un mayor número de movimientos, siguen en los centros hospitalarios.
Por tanto, estamos hablando de historiales clínicos con más de cuatro años o inactivos, es decir, historias de urgencia y, en algunos casos, historias de radiología.

¿Por qué hacemos esto?
Pues mire usted, porque por cada 250.
000 historias clínicas, se ocupan 1.
500 metros cuadrados de espacio, y que sin duda el metro cuadrado de hospital, y sobre todo el uso alternativo del metro cuadrado del hospital, parece que es más rentable utilizarlo para sanar que no utilizarlo como archivo.
Para eso el suelo industrial es más competitivo.

Y creo que lo más importante que debemos transmitir a la ciudadanía es que si existiese la más mínima duda de que los datos contenidos en estas historias clínicas no fuesen a mantenerse rigurosamente confidenciales, jamás hubiésemos hecho una cosa parecida, ni este gobierno, ni el anterior, ni el anterior, ni en la administración autonómica, ni en la administración central, ni en la administración de cualquier otra comunidad.
Por tanto, señoría, estamos hablando de situaciones políticamente responsables y actuaciones políticamente responsables.

Otra razón obviamente es el elevado número de historias pasivas o sin movimiento ­y me estoy refiriendo a los hospitales con mayor actividad de nuestra comunidad.
Omito darle referencias a lo largo de estos diez años que usted, su señoría, conoce sin duda y que sería alargar demasiado el debate.

Pero vuelvo a reiterar: son datos estrictamente confidenciales.
No se van a manipular en beneficio de nadie, ni a modificar bajo ninguna justificación, y mucho menos para ser utilizados por fines ajenos a los estrictamente sanitarios.
Por tanto, la confidencialidad, señora Llinares, está garantizada, como se garantiza en todo estado de derecho por la sujeción de las partes a la ley.
Y quien no cumple la ley, cosa que evidentemente puede ocurrir, pues se debe de someter al peso de la justicia.
Y no me cabe ninguna frase complementaria para aclarar este importante concepto.

La Ley general de sanidad, como usted conoce, impone el acceso restringido a los historiales médicos, y esto no tiene por qué variar en unas manos externalizadas.
Además, la conselleria estamos actuando con total transparencia, desde los concursos hasta las adjudicaciones, etcétera, etcétera.
A las empresas adjudicatarias les exigimos seguridad en la organización de las historias clínicas con todos los documentos, de manera que éstos no queden dispersos, que se integren.
La confidencialidad está garantizada por documentalistas sujetos a la ley.
Son empresas que están sometidas al dictado de la Lortad.

Y debo decirle, señora Llinares, que la propia Agencia de Protección de Datos ha señalado hace poco, en una inspección realizada sobre varias de estas empresas, que todas ellas se ajustan plenamente a la legislación vigente.
En todos los pliegos de condiciones firmados se recoge el compromiso de garantizar suficientemente la confidencialidad y la seguridad.

Tenemos la obligación como gobierno, y ustedes cuando gobiernen también lo tendrán, que a los problemas se les busca soluciones.
El excesivo número de historias acumuladas en los hospitales es un problema muy grave.
Si además la solución nos garantiza la conservación, seguridad y fácil acceso y disponibilidad, pues debemos aceptar esta solución.
Si lo hacemos todo con la necesaria transparencia y garantía, nadie debiera sentirse lesionado.

Finalmente, y es lo que creo que es más importante de lo que su señoría intenta aclarar con su pregunta de control al gobierno, y que a mí me interesa como gobierno también transmitir a la ciudadanía, es una total tranquilidad respecto a la confidencialidad de la información que se maneja.
No ha habido denuncias por parte de nadie de que las historias clínicas se estén utilizando de manera fraudulenta.
La Agencia de Protección de Datos así lo corrobora cuando dice que no hay ningún indicio de ilegalidad en lo realizado.
Todos tenemos que contribuir, y estoy seguro que su señoría la primera, en mandar ese mensaje de tranquilidad.
Y le puedo decir que este conseller será el primero en tomar cuantas medidas estén a su alcance para corregir, si se produce, cualquier situación irregular.
Pero de momento estén, usted y todos los valencianos, tranquilos con la confidencialidad absoluta.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyor conseller.
.
.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

.
.
.
de los datos de sus historias clínicas.
Muchas gracias, señor presidente.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

.
.
.
se lo agradezco mucho.
Es un tema muy importante.
El corazón me pide dejarle continuar, pero el Reglamento me exige aplicarlo.
Muchas gracias.

 

 

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Agradezco su comprensión.
Muy amable.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyora diputada.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Senyor conseller, doncs la veritat és que jo sí que ho dubte.
I com jo ho dubte ho dubta la majoria de la gent.
¿Vosté sap, senyor conseller, que a Múrcia s'ha trobat al fem la tira de centenars d'històries clíniques?
Mire vosté, la confiden.
.
.
com totes eixes paraules que vosté diu.
Diu vosté que no es fa de la nit al matí, allò de digitalitzar.
No, no es fa de la nit al matí; no ho fa la pública, però és que la privada tampoc ho fa.
Qui controla la confidencialitat?
A vore, qui?
La llei?
Un paper?
Qui?
Perquè ¿qui no ens diu que no pot passar el mateix que ha passat a Múrcia, i que al primer abocador d'ací ens trobem les històries clíniques?

I això que diu vosté que ja és el que ha passat, no és de veres, no és el passat, que les camionetes van de l'empresa privada a l'hospital i de l'hospital a l'empresa privada, els papers passen d'un lloc a l'altre.
El que vol dir que no són històries clíniques de persones que ja s'han mort, o històries clíniques ja totalment oblidades, sinó que són històries clíniques actives; que no siguen totes, però sí que són moltes.

Senyor conseller, no està bé, sí que m'espanta.
I és clar, no és que jo haja comprovat això que quan u va a fer-se una mamografia rep una enciclopèdia de la salut, que li diuen que en eixa enciclopèdia segur que troba tot sobre el càncer de mama.
No és que jo això ho haja comprovat, però pareix ser que a algú li ha passat.
Per tant, si a algú li ha passat, no és tan confidencial ni tot tan tancat com vosté ho diu.
A veure si trobem les històries a l'abocador d'ací al costat.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies.

Senyor conseller, ho sent molt però el temps s'havia esgotat anteriorment.
Per tant, no té vosté la paraula.
Moltes gràcies.

Senyories, se suspén la sessió durant deu minuts.

 

*(Se suspén la sessió a les 18 hores i 50 minuts)*

***Interpel·lació al Consell (resposta del conseller de Justícia i Administracions Públiques, senyor Serafín Castellano Gómez) sobre política general del Consell pel que fa a la prevenció de la implantació, control i seguiment de les sectes que operen a la Comunitat Valenciana, que formula la diputada Dolors Pérez i Martí, del GP Esquerra Unida del País Valencià (RE número 327, BOCV número 5).***

 

 

 

**La senyora presidenta:**

 

Punt quatre de l'ordre del dia, Interpel·lació al Consell sobre política general del Consell pel que fa a la prevenció de la implantació, control i seguiment de les sectes que operen en la Comunitat Valenciana; que formula la diputada Dolors Pérez i Martí, del Grup Parlamentari Esquerra Unida.
Té la paraula la il·lustre diputada.

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Senyories.

Senyor conseller, ens informava fa uns mesos el Ministeri de l'Interior que el País Valencià és la tercera comunitat en sectes.
Al passar aquesta interpel·lació estic convençuda que tant vosté com les il·lustres senyories, s'hauran assabentat de quin és el motiu o l'exposició de motius que en ella indique, per tant passaré concretament a informar primerament aquelles coses que més cridaneres m'han semblat.

Al llarg de molts anys venen apareixent en la premsa titulars com aquest: "Las sectas fundamentalistas católicas y de la nueva era incrementan su presencia en la Comunidad Valenciana", o, "El gobierno detecta ocho sectas en Valencia y prácticas satánicas aisladas en zonas rurales", "La policia detecta un aumento de sectas satánicas en Castellón", "Esclavas del vudú", dones que per mig del vudú les obliguen a prostituir-se, "Interior alerta sobre sectas que se ocultan tras grupos de rehabilitación de drogadictos", "La mayoría de sectas que actúan en España tienen adeptos en la provincia de Valencia".
Bé, i moltes més que no cal anomenar ací, però que ha estat una continua informació i que continuen a hores d'ara apareixent situacions com aquesta.

Jo entenc que haurien de saber també un poc allò al que anomenem sectes.
Les sectes realitzen una manipulació psicològica, crec jo, sobre els addictes a les mateixes.
Cal considerar-les coercitives o destructives.
No obstant això o en qualsevol dels casos, normalment i de forma generalitzada, les anomenem sectes.
Les sectes, en general, són aquelles que manipulen, són organitzacions totalitàries o grups potencialment generadors de trastorns de la personalitat de les persones, per citar algunes de les pràctiques que apliquen de forma habitual.
Les denominades sectes coercitives realitzen el contrari del que prediquen, ho dic pel poc temps que tinc per a exposar-ho, aniré fent-ho el més breu possible.

On diuen per exemple presentar-se com alternativa al sistema, es comprova la gran desigualtat existent entre els dirigents de les mateixes i els seus adeptes.
Quan es parla de perseguir el creixement personal i la millora espiritual, s'observa com els aspectes es van deteriorant progressivament en tots els aspectes de la vida d'eixes persones.
Les sectes destructives coarten principalment la llibertat, és com una subtil forma de violència que aboca finalment, o en molts casos, a la mort de persones.
I vull recordar la dona estrangera que la varen portar a Alacant, a la zona d'Alacant, a una secta i que va morir en les pràctiques que li varen realitzar.

Jo els volia també exposar algunes de les sectes que no solament estan situades a àmbit d'Europa o a àmbit de l'estat espanyol, sinó que també dintre d'eixa tercera comunitat en sectes, tenen també àmbit al si del País Valencià.
I que a mi em sembla que és una situació bastant delicada com per a tractar-la ràpidament, i oblidar-nos d'ella deixant-la damunt la taula.
Però sí important perquè en les mans dels diputats i diputades d'esta cambra, en mans del Govern Valencià està el benestar de tots els valencians i les valencianes.
I sobretot tindre les mesures necessàries per a poder, com a mínim controlar-les, seria assegurar eixe benestar, ja que moltes de les persones perden els seus béns, fins i tot, per a pertànyer a estes sectes.

Tenim ací situades, entre moltes altres que no anomenaré, Ceis, Ciencia del alma, Comunidad cristiana del Espíritu Santo, Iglesia de Cristo, Iglesia de Dios Universal, Iglesia de la Unificación, Iglesia de los santos de los últimos días, Misión de la Luz Divina, Nueva Acrópolis, Niños de Dios, El Patriarca, Sahaja yoga, Testigos de Jehová.
I en tenim una que m'agradaria recrear-me un poquet en ella per ampliar més el que signifiquen les sectes ací al País Valencià, com és la Iglesia de la Cienciología.
Diu, nombre: Iglesia de la Cienciología.
Està implantada a tota Europa, a Espanya, i a ella pertanyen un gran nombre de cineastes molt importants, americans, com per exemple, per anomenar-ne algun, a Schwarzenagger.

Anem a vore, este grup està relacionat amb multitud d'empreses i agrupacions de diverses índoles entre les quals es troben Narconón, Droganón, U­man, Wise, Applied Scholastics, Citizens Commission on Human Rights, Associació espanyola de millores socials, Fundación Camino de la Felicidad, etcètera.
Però el més curiós és que posa, origen: Estados Unidos de América, fundador: Lafayette Ronald Hubbard, nascut a l'any 1911 a Nebraska, Estats Units d'Amèrica, novel·lista de ciència­ficció.

La majoria de les sectes així són, tots.
Jo si vosté m'ho permet, senyor conseller, quan acabem li donaré tota la informació que jo tinc en les meues mans.
Normalment la doctrina, jo estime que la doctrina que prediquen la majoria d'estes sectes, és pel seu origen i essència una doctrina espiritual màgica adornada amb pensaments socials dauvinistes?
, de la supervivència que elabora elements de gnosticisme, de l'ocultisme, de la psicologia, de la psicoterapia.
Així com de la literatura de la ciència­ficció, i que aspira al domini i control sobre i a través de l'esperit humà.
La seua meta suprema és el domini espiritual del món, tant com filosofia redemptora individual reconeguda mundialment, com també en el sentit d'una doctrina estatal universalment vàlida, devent-se d'ajustar tota actuació estatal i social segons els seus principis.

Aquestes coses, que estic convençuda que no solament estan preocupant a esta persona que els parla, sinó que estic convençuda que a tots ens hauria de preocupar i que estic convençuda que ens preocupa, és el que m'ha portat a presentar aquesta interpel.
lació.
Jo voldria saber, senyor conseller, ¿quina és la política general del Consell pel que fa a la prevenció de la implantació, control i seguiment de les sectes que operen a la Comunitat Valenciana?

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyora Pérez.

Té la paraula el senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Justícia i Administracions Públiques:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

En primer lloc, dir que el Govern valencià comparteix, com no podria ser d'altra manera, la preocupació per la implantació de les sectes al nostre territori, a la nostra comunitat, perquè la Generalitat és conscient del greu problema social que comporten les sectes i estos grups destructius i té una clara voluntat de ficar tots els mitjans necessaris dins, com vosté sap, la seua senyoria, de les limitades competències que en este camp tenim en la Generalitat.

És a dir, tot allò que menyscabe el que és el desentroll personal integral de la persona o que menyscabe els drets civils d'una persona, a través de manipulacions psicològiques, a través, fins i tot, de conductes delictives, lògicament no sols ha de tindre el rebuig, sinó també el que són accions perquè no arriben a produir-se.

Però, en primer lloc, senyoria, i en forma d'introducció en la interpel·lació que vosté planteja, cal deixar clar alguns punts.
Primer, que la Constitució espanyola garanteix la llibertat ideològica, religiosa i de culte de les persones i de les comunitats sense més limitacions en les seues manifestacions que les necessàries per al manteniment de l'ordre públic protegit per la llei.
En segon lloc, el principal problema sorgeix a l'hora d'identificar què és una secta.
Els governs, parlaments, institucions d'àmbit europeu coincideixen en definir el denominat fenomen com l'existència d'organitzacions que, emparades en la legislació de la llibertat religiosa y/o llibertat d'associació, practiquen activitats que vulneren els drets fonamentals de les persones i, fins i tot, activitats delictives, com li deia anteriorment.

Per tant, és necessari tindre en compte que la simple integració d'un grup que es realitza de forma voluntària no és penalment punible en el nostre ordenament jurídic.
L'article 22 de la Constitució té una doble delimitació negativa del dret d'associació en allò que són les associacions il·legals i les associacions prohibides.
La primera d'estes delimitacions està tipificada també en el Codi Penal, com la seua senyoria sap, en l'article 515 del Codi Penal, que diu que són punibles les associacions il·lícites i el mateix article 515 del Codi Penal va enumerant les cinc consideracions que tenen la qualificació d'associacions il·legals i les associacions prohibides que també fa referència a tot tipus d'associacions secretes o de caràcter paramilitar.
Per tant, tenim, dins del que és l'ordenament jurídic, una tipificació del que s'entendria com este tipus d'associacionisme.

Com bé sap la seua senyoria, ens trobem davant un tema de seguretat ciutadana, que no és competència plenament de la Generalitat Valenciana, sinó de l'Administració de l'Estat, com s'estableix en la Llei orgànica 1//92, de 21 de febrer de seguretat ciutadana.
La Constitució, per altra banda, estableix una atribució genèrica de competència a l'Estat en matèria de seguretat pública, en l'article 149, i específicament atribueix a les forces i cossos de seguretat la tasca de protegir el llibre exercici dels drets i llibertats i de garantir la seguretat ciutadana.

De manera més concreta, he d'informar a la seua senyoria i a la cambra que per a donar compliment a la resolució del Congrés de Diputats, de data de 2 de maig de 1989, es creà la unitat especialitzada per al seguiment i investigació de les sectes dependents de la Direcció general de la policia.
Esta unitat acompleix les seues competències en tot el territori espanyol, comptant amb la col·laboració de les brigades provincials i locals d'informació del cos nacional de policia que, a la vegada, també desenvolupen un destacable treball de detecció i seguiment d'este tipus de grups.

No obstant això, com li deia al principi de la intervenció, som conscients del problema social que comporten este tipus d'organitzacions i de sectes, i, en eixe sentit, manifestar-li que la Generalitat Valenciana sí que té la competència exclusiva sobre les associacions que desenvolupen principalment les seues funcions en la Comunitat Valenciana.
Esta competència és exercida a través del servici d'entitats jurídiques al que s'adscriu el registre d'associacions.
Per a resoldre sobre la inscripció registral de les associacions s'examina minuciosament la documentació aportada pels interessats als efectes que no existisca cap dubte de les activitats que es desenvoluparan.
Si de l'anàlisi dels fins s'intueix que poden existir indicis d'il.
licituds, s'envia fotocòpia de la documentació al Ministeri Fiscal en sol·licitud d'informe, resolent en conseqüència sobre la inscripció o no inscripció.

No és fàcil, com comprendrà la seua senyoria, el conceptuar els grups sectaris com a tals, ja que la pràctica totalitat dels mateixos es troben inscrits en els diferents registres públics, bé com associacions socials, culturals o d'altra naturalesa, o bé com associacions, com vosté molt bé ha assenyalat en la seua intervenció, com associacions religioses.

Pel que fa a les actuacions de propaganda que estes organitzacions estan duent a terme, és difícil l'actuació legal contra elles si no existeixen denúncies concretes, perquè eixes denúncies concretes a instàncies de part, doncs, faciliten molt la tasca també de detecció.

Com he manifestat a la seua senyoria, el control i persecució d'estes agrupacions sectàries correspon directament al Ministeri de l'Interior, bé directament o través de les forces i cossos de seguretat de l'Estat, ja que des del registre d'associacions no s'ostenta cap facultat investigadora o policial, si bé és cert que es facilita prioritària i amplament l'accés a dades registrades sempre que ha sigut, evidentment, requerit i, sobretot, una col·laboració molt estreta per al treball que les forces i cossos de seguretat de l'Estat fan i, sobretot, esta unitat especialitzada duu a terme.

Però, també he de ficar en coneixement de la seua senyoria que des del servei d'entitats jurídiques es continuarà aprofundint, estant d'acord amb la seua preocupació, que crec que és una preocupació de tots, en els següents aspectes, en ares a una prevenció del que és la formació de les sectes.

En primer lloc, continuar amb el control exhaustiu dels fins que es reflecteixen en els estatus de les associacions que sol·liciten l'adscripció registral, evitant fórmules de redacció, d'expressions genèriques, com puguen ser activitats culturals, activitats recreatives o tractant, pel contrari, que puguen delimitar-se d'una forma ben concisa, perquè normalment sempre busquen aparentment tindre eixe aval o disfressa de legalitat per a tindre la instrucció en el registre, encara que després, lògicament, tinguen uns fins o unes finalitats il·lícites com estàvem mirant.

I, en segon lloc, mantindre i, si és possible, millorar el nivell de comunicació i col·laboració existent entre el registre i les forces i cossos de seguretat de l'Estat.

Creem, doncs, des del Consell que la millor manera d'avançar en la resolució d'este greu problema és sostindre el treball desenvolupat fins al moment pels funcionaris, pels cossos de seguretat de l'Estat i recolzar permanent a estos funcionaris en la tasca que desenvolupen.

Com comprendrà la seua senyoria, és molt complex localitzar les sectes o grups destructius i determinar quantes es localitzen en la nostra comunitat, així com fixar el número d'adeptes amb els que compten i el grau d'incidència social que, evidentment, tenen.
No obstant això, com vosté ja ha fet referència a les dades que el Ministeri d'Interior ja havia aportat, s'han detectat en la província de València l'existència de 8 grups que pogueren estar sota la consideració de grups sectaris i que constitueixen, en la seua majoria, delegacions d'organitzacions més amplies que operen en l'àmbit nacional o també en l'àmbit internacional.

Per altra part, les forces i cossos de seguretat de l'Estat han tingut constància també de pràctiques satàniques i de santeries esporàdiques en zones rurals de la província de València, abanda d'estos 8 casos dels quals li he fet menció.

Respecte a la província d'Alacant, es coneix l'existència de 30 grups que pogueren catalogar-se dins d'esta condició.
I en la província de Castelló no es té constància de presència de grup sectari detectat en estos moments, encara que sí que s'ha tingut coneixement de denúncies sobre pràctiques de rituals religiosos en el que és la província de Castelló.

En definitiva, senyoria, el Govern valencià és plenament sensible a este problema, que té una presència activa i negativa dins de la nostra societat, i volem manifestar el total recolzament a la tasca que desenvolupen en este cas les forces i cossos de seguretat de l'Estat perquè servisquen de garantia suficient, sobretot per a la prevenció d'eixa implantació i per a, també, el control i seguiment de les sectes que operen en la nostra comunitat, presència que, per altra part, no ha d'alarmar-nos de manera important, però sí que és un problema que té incidència social, sí que és un problema que està perjudicant a capes també de la nostra societat, com és la joventut, i, sobretot, un problema que està afectant a allò que és el desenvolupament integral d'algunes persones, que estan menyscabant, com li deia al principi, els seus drets civils i que, per tant, ha de ser, no sols objecte de preocupació, sinó, com li deia també en les mesures que potenciarem i que continuarem millorant, col·laborar perquè puguem acabar amb eixa implantació de sectes o de grups destructius en la nostra comunitat i, sobretot, que puguen tindre un control i un seguiment per a la seua desaparició.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

Gràcies, senyor conseller.

Té la paraula la senyora Pérez.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller, em satisfà plenament que aquest tema que és àrduament delicat, conforme abans he exposat i per la seua part també, siga una situació que ens puga o ens duga més enllà per a procurar una millor vida, si calguera, per als valencians i les valencianes.
D'eixa forma jo he separat en la meua exposició el que denominàvem sectes coercitives perquè, a més a més, efectivament, dintre del que vosté primerament ha explicat, dintre d'eixa llibertat de cultes, lògicament cadascú és lliure de pertànyer a la religió o secta que li done la gana.
Eixa seria la realitat.
Però no són eixes les més dolentes.
Sí he parlat de les sectes destructives, com de les sectes satàniques, que vosté ha exposat, i que jo també en un dels titulars de premsa així havia dit.

En definitiva, jo pense que en esta cambra mai s'havia parlat d'este tema, que és àrduament delicat, que no tenim plenes competències per a dir el que volem que siga i el que no volem que siga, perquè també, efectivament, jo he lluitat per les llibertats, i continuaré lluitant sempre per les mateixes, i la llibertat radica en tot, fins i tot pertànyer ací.
Però, clar, no podem continuar permetent, nosaltres hem també d'incidir que no podem permetre que altres xiquets moren perquè les mares consideren que porten el dimoni dintre del cos, o que hòmens o dones porten a la seua parella a vore quin tipus de cosa hagen de fer per a poder dominar, per a salvar-los d'una forma hipotètica a la seua parella, i que eixa parella mora en les pràctiques que es fan.
A més a més, i conforme he repetit, doncs, la pèrdua, fins i tot, dels seus béns.

Jo li passaré ara la documentació conforme havia acordat, perquè la majoria d'estes sectes estan vetllades en negocis que es munten i que, a través d'eixos negocis, grans o xicotets, estan actuant.
I estan actuant en nom de la llibertat d'un món millor i que cal tindre en compte, principalment, que a elles estan acudint, sobretot a les destructives, aquelles persones que tenen més carència de coses materials en la vida, sobretot aquelles persones que tenen falta de treball, que no troben llocs de treball, aquelles dones que estan a l'àmbit familiar veient que no poden donar l'estabilitat necessària o el benestar necessari a tots els membres de la casa.
Eixes persones són les que van a morir a estos llocs i són les que, d'una forma involuntària, perjudiquen el seu entorn i es perjudiquen elles mateixes.

Per tant, no em queda res més només que agrair-li i quedar-me satisfeta per vore que estem en la mateixa sintonia en un tema tan delicat com aquest.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Pérez.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Justícia i Administració Pública:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

 

Senyories.

Senyoria.

Sobretot agrair-li el to de la interpel·lació, que crec que és una preocupació en comú, i dir-li que tant a mi com a tot el govern lluitant per la llibertat sempre ens va a tindre al costat, perquè crec que és una de les coses que ens obliga a tots, i certament no anem a escatimar ningun esforç en eixe sentit.

Insistir-li que un dels problemes més importants que es té en estos moments és en la detecció d'allò que són estos grups organitzats, destructius, coercitius o, per entendre'ns, allò que són les sectes, perquè normalment no hi ha denúncies formals que puguen facilitar eixa labor de la detecció i perquè aparentment, aparentment, quan vénen a inscriure's en el Registre d'Associacions sempre ho fan complint, en teoria o en la fatxada, la legalitat.
I per tant, el que estem intentant és fer mesures, en allò que sí que és part competent la Generalitat, perquè es definisquen molt clarament quins són els fins estatutaris de cada una de les associacions, i intentar en els casos de dubte que no hi haja fórmules genèriques com "associacions religioses" o com "associacions culturals" o "associacions socials", perquè després engloben una altra sèrie d'actuacions que allò que fan és menyscabar, com diem, els drets civils i inclús complir il·lícits, per tant, inclús són conductes delictives tipificades en el Codi Penal.

Per tant, jo crec que anem a potenciar eixa mesura, anem a aportar la col·laboració i, en el cas de tindre indicis racionals, portar-ho al Ministeri Fiscal per al seu informe per a inscripció o no inscripció dins del Registre d'Associacions que té el Servici d'Entitats Jurídiques, que sí que és competència nostra, i com dia, augmentar i millorar eixa relació d'informació que deu haver entre els funcionaris dins de les forces i cossos de seguretat de l'estat dedicats a estes labors.

Jo crec que és important que per eixes dos línies pugam estar avançant, i sobretot també pot ser un problema de conscienciació de la societat mateixa, perquè és de veres que està afectant a col·lectius de persones que per problemes que puguen tindre en el seu desenvolupament personal o laboral, com vosté citava, o altre tipus de qüestions està veient-se com se'ls estan menyscabant allò que són els seus drets civils o se'ls estan manipulant d'una manera clara.
Per tant, és una cosa que hem de seguir avançant en eixe sentit.
I ja li he dit mesures concretes que anem a portar endavant, però sobretot també, i allò que és més important, és la conscienciació per part de tots que les sectes, els grups destructius, són una minva i són un xicotet càncer també dins de la nostra comunitat, dins de la nostra societat, i que no hem d'oblidar, perquè realment les persones que les pateixen per a ells és un gran problema i per a ells és un drama personal moltes vegades.
I en eixe sentit crec que no podem fer oïts sords a este tipus de persones, i donar les màximes mesures que estiguen al nostre abast; insistisc, dins de les limitades competències que hi ha, però sí amb la col·laboració que hem de tindre en este cas amb el Ministeri de l'Interior, sí amb la col·laboració que hem de tindre amb els cossos i forces de seguretat de l'estat.

En eixa línia està el govern, en eixa línia està la Generalitat i la conselleria, i per tant, anem a vore si podem potenciar i millorar.
Jo li agraïsc que qualsevol preocupació sobre este tema sempre és ben vingut per a poder, entre tots, fomentar que no hi haja ja noves implantacions o que els que n'hi ha pugam tindre un control perquè puguen desaparéixer.

Moltes gràcies.

 

***Interpel·lació al Consell (resposta del vicepresident primer del Consell, senyor José Luis Olivas Martínez) sobre política general del Consell per a desplegar la Llei 3/1998 de turisme de la Comunitat Valenciana, que formula el diputat Francesc Colomer i Sánchez, del GP Socialista­Progressistes (RE número 352, BOCV número 5).***

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Punt cinc de l'ordre del dia, interpel·lació al Consell sobre política general del Consell per a desplegar la Llei 3/1998, de turisme de la Comunitat Valenciana, que formula el diputat Francesc Colomer i Sánchez, del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.
Té la paraula l'il·lustre diputat.

 

**El senyor Colomer i Sánchez:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Senyor conseller.

La veritat és que després d'un debat sobre sectes destructives i satàniques, portat amb molt de rigor i amb molta seriositat per la diputada senyora Pérez i el conseller mateix, senyor Castellano, quasi que els proposaria que ens relaxem parlant de turisme.
Però el tema també és molt important i el tema també requereix de la concentració i del rigor, un tema que moltes vegades es diu que forma part de la prioritat número u d'este govern però que moltes altres vegades descobrim, per la via dels fets, que no té ni tan sols conselleria, perquè esta és la primera novetat de la segona etapa Zaplana.
En la primera legislatura es va posar l'excusa que no hi havia majoria absoluta, de manera que Unió Valenciana explícitament va rebre, diguem, la coartada o va ser l'excusa per tal de justificar la no-existència de conselleria de turisme i, per tant, l'incompliment d'una promesa electoral del Partit Popular, i en la segona etapa Zaplana, ja amb majoria absoluta, rotunda ­enhorabona­ però en les mans lliures també per a fer el que hagueren volgut, no hi ha conselleria de turisme ni conseller de turisme.
De tota manera, el vicepresident primer serà l'interlocutor i segurament la cambra, les Corts Valencianes, gaudiran d'un nivell com no pot ser d'altra manera.

El tema d'avui, el debat que ens ocupa, gira al voltant de l'acompliment, del grau d'execució, del que és una llei que va ser presentada a l'opinió pública com un element, com un instrument, dinamitzador, un gran revulsiu del sector turístic.
Es deia que era la coronació d'una enorme sensibilitat que tenia el Partit Popular per esta qüestió.
De fet, la Llei de turisme, del municipi turístic, era com prèviament es reivindicava des de la Federació Valenciana de Municipis i Províncies mateixa, i jo crec que era un lloc comú i era una qüestió que compartíem tots els partits polítics que el municipi, la ciutat, la destinació turística primera, que és l'espai urbà o municipal, o rural però municipal, vivia en la tensió i en l'enorme contradicció que significa haver d'afrontar un nombre cada vegada més elevat d'inversions, de despeses, de reptes, d'innovació, de creativitat, imaginació, etcètera, i per altra part la dificultat d'articular mesures compensatòries o d'articular figures recaptadores alternatives.
I sort que no s'utilitza esta via, perquè el ciutadà, l'habitant d'una ciutat turística, ja està prou castigat fiscalment com perquè des del municipi s'haguera d'inventar una nova figura tributària per tal d'incrementar les possibilitats d'inversió de la ciutat turística.

De manera que esta llei va ser presentada com el gran manà que des de l'administració autonòmica assumiria bona part d'eixes despeses extraordinàries, que jo crec que en això estem tots d'acord.
El diagnòstic que fem de la realitat del municipalisme turístic és que hi ha, com he dit, una enorme tensió, una enorme distància entre nivell de compromisos econòmics i nivell d'austeritat en les arques municipals per tal d'afrontar-los amb garanties d'èxit.

La llei, servidor i tota l'oposició en el seu moment ja vàrem dir en el debat de l'articulat aquí en seu parlamentària, ja vàrem indicar, i col·lectius fora del parlament, interlocutors del sector turístic ja van dir que era una llei que naixia vella, que decebia.
Un any i mig després de la promulgació de la llei continua decebent, perquè no s'ha desplegat.
Perquè clar, també es va dir que era un text original arreu de l'estat espanyol, que era un punt d'innovació del que podíem estar plenament orgullosos.
Més enllà del títol III, que és el que tracta de tipificar i caracteritzar el perfil del municipi turístic, títol III, que jo crec que és on es veu la filosofia retrògrada del grup que la va auspiciar i la va aprovar perquè només premia el municipi que té una vocació i una voluntat de locomotora immobiliària i punt, però això ja ho hem dit altres vegades, i el títol IV, que és el que fa referència als espais turístics, que la setmana passada ja vam debatre sobre el mateix, de manera que estes dos eren les, nominalment, sobre el paper, novetats de la llei, perquè la resta era elevar a rang normatiu de llei el que eren altres disposicions normatives com eren l'existència de decrets, etcètera, al voltant de la disciplina, de la promoció o de l'administració turística mateixa.

De manera que la llei l'únic que fa és consagrar que el PP li canvia de nom, de l'Itva passa a Agència Valenciana de Turisme, s'inventa al concepte de la imatge turística, que el dictamen mateix que preceptivament ha de fer el Consell Jurídic Consultiu ja li va dir que era un concepte ambigu, allò de tractar de definir quina és la imatge de la Comunitat Valenciana per via de la llei.
Total l'articulat podia dir el que volguera perquè al final, extranormativament, senyor conseller, la imatge ha sigut Julio Iglesias.
Vull dir, que al final tampoc ha servit de res la llei per tal d'assentar arreu del món, en les fires i en el conjunt de la recerca, de la busca de turistes, una imatge que poguérem trobar d'una extracció normativa, que és el que la llei teòricament pretenia.
No, fora llei i una decisió arbitrària, no vaig a dir si és encertada o no, no estic valorant, estic descrivint, una llei extralegal, que és la de designar com a imatge un cantant.
No calia una llei per a això.

I finalment, l'altre títol, que tampoc és cap novetat, és tot el que fa referència a la disciplina, de manera que tot el que abans era un compendi de decrets i d'ordres es transforma o es dóna cobertura i abric des del màxim rang normatiu, que és la llei, i en això està bé.

De manera que tota l'expectació, tota la il·lusió generada, el discurs oficial triomfalista, eufòric, extasiat, si em permeten l'expressió, al voltant del que significaria esta llei, un any i mig després veiem que hi ha.
.
.
en el debat de la setmana passada un portaveu que entén moltíssim de turisme em va dir que hi havia setanta municipis arreu del País Valencià que havien demanat ser classificats com a municipi turístic, setanta.
Però clar, l'itinerari que definix la llei és que el municipi que ho vol reclamar primer ha de prendre una decisió pera majoria absoluta en el ple; després va a l'Agència Valenciana de Turisme; després es publica vint dies en el *DOGV* per tal de possibles reclamacions, rectificacions, etcètera; després va al president executiu de l'Agència Valenciana de Turisme; després al Consell, i finalment cristal·litza tot en un decret.
A hores d'ara, senyor Olivas, si té la bondat, ens explicarà les setanta, per a mi i per a nosaltres, frustracions que hi ha de municipis, perquè clar, un any i mig després de dir que esta llei anava a significar tant i tant, on són?
On són?
Jo li ho diré, i vosté em rectificarà i jo li donaré la raó, que no tinc cap problema: no poden estar enlloc perquè la llei no acabava res en si mateixa sinó que deia que anava a aprovar-se un reglament per tal d'instrumentalitzar estes peticions i per tal de fixar i taxar estrictament els famosos convenis que l'Agència Valenciana de Turisme ha de signar amb els municipis, amb els setanta que s'acumulen en els calaixos de l'Agència demanant i reivindicant ser declarats com a tals.
Com falta el reglament i en un any i mig no l'han fet, nosaltres, si no és que vosté diga el contrari i jo rectificaré públicament, pensem que allò que va ser explicat com un gran revulsiu comença a esdevindre.
.
.
bé, no vaig a dir, i a la millor m'he passat, allò de frustració, però sí una certa apatia, una certa apatia de moment.

Jo he comptat que hi ha quinze invocacions en la llei, en el text de la llei.
Ja ho vàrem denunciar, argüir, políticament aquí en el seu moment, que massa invocar pròxims reglaments, perquè eixe, com les seues senyories saben, és el típic funcionar d'un govern que no té una puríssima, deixem-ho així, vocació democràtica.
Perquè una cosa és fer una llei que la discutim des de la sobirania popular que es plasma aquí i l'altra és fer reglaments, que els fan en un despatx els governs sense polsar l'opinió de ningú.
Per tant, per la via dels reglaments estarem d'acord este govern, i qualsevol altre govern del món, que és d'alguna manera caracteritzar-se com a menys democràtic.

De manera que hi havia quinze al·lusions a futurs reglaments.
Senyor Olivas, és el moment de demostrar que han fet els deures i de dir quants dels quinze reglaments, incloent el que donaria vida a eixos convenis que setanta municipis estan esperant, doncs donar un missatge d'esperança a este municipalisme turístic del País Valencià.

Esperant amb molt de respecte i amb molta atenció la seua contestació.

Moltes gràcies, senyora presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Colomer.

Té la paraula el senyor vicepresident primer del Consell.

 

**El senyor vicepresident primer del Consell:**

 

Señora presidenta, con la venia.

Señoras y señores diputados, en respuesta a la interpelación formulada por el ilustre diputado señor Francesc Colomer, diputado del Grupo Parlamentario Socialista, para conocer la política general del Consell para desarrollar la Ley 3/88, de turismo de la Comunidad Valenciana, tengo el honor de informarles lo siguiente.

La puesta en marcha de la referida ley afecta fundamentalmente, desde el punto de vista legislativo, a los títulos III y IV, dedicados a la regulación del municipio turístico y a las bases para la ordenación de los espacios turísticos, debido al carácter novedoso de los mismos, puesto que el resto de la norma ya tiene una vigencia práctica al estar referida aspectos relativos a la ordenación de las empresas turísticas, criterios de promoción y principios de disciplina turística.

El título I de la ley se dedica a la ordenación de la actividad turística y ofrece una clara diferenciación entre las empresas y las profesiones turísticas, otorgando mediante líneas generales la importancia que a cada una de ellas le corresponde en el ámbito turístico.
Este título ofrece, asimismo, la posibilidad de integración, vía reglamentaria, de futuras empresas turísticas, con lo que se constituye en una norma abierta a las innovaciones del sector.

En cuanto al desarrollo reglamentario previsto para este título I de la ley, en términos generales se tiene en trámite de elaboración en estos momentos un decreto de regulación del registro general de empresas, establecimientos y profesiones turísticas de la Comunidad Valenciana.

Para las actividades de restauración lo que se pretende es sustituir la normativa estatal por una normativa propia autonómica, para lo cual también existe un borrador, que está en este momento en proceso de negociación con el sector.

En cuanto a alojamientos, el desarrollo reglamentario previsto afecta esencialmente a las actividades de camping rural y tiempo compartido.
De este modo, y para las actividades de camping, se ha procedido a una modificación del texto en vigor.
El texto ya ha sido informado en estos momentos por el Consejo Jurídico Consultivo y se ha remitido ya al Consell para su tramitación.

Para el llamado turismo rural se pretende igualmente modificar el decreto en vigor.
El texto también ha sido ya remitido al Consell para su aprobación.

En tiempo compartido se tiene previsto el estudio del posible desarrollo del derecho y aprovechamiento por turno de bienes inmuebles de uso turístico.
Y el objetivo es que esta disposición pueda ser aprobada y entrar en vigor el próximo año.

En lo referente a organización e intermediación, el objetivo en la presente legislatura es la regulación de la profesión de informador turístico y la de animador turístico.

En cuanto al título II de la ley, hace referencia a la promoción turística de la Comunidad Valenciana, refiriéndose tanto a la imagen turística de la misma como a la definición de los objetivos, de las acciones de promoción turística y de los propios instrumentos y acciones necesarias para el fortalecimiento y desarrollo del sector turístico valenciano.
Por lo tanto, este título de la ley no necesita desarrollo reglamentario alguno.

El título III de la ley se dedica a la regulación del municipio turístico y pretende identificar ­y es en el que más interés ha mostrado su señoría­, pretende identificar los diferentes tipos de municipios turísticos y crear las bases para establecer las figuras compensatorias a su esfuerzo financiero en la medida que supere lo establecido como básico y necesario para la población residente.

La creación del régimen especial para los municipios turísticos tiene su inicio lógico en el procedimiento de declaración, el cual ya ha comenzado con la remisión de solicitudes de declaración por parte de los ayuntamientos a la Agencia Valenciana de Turismo.
Y como ha dicho su señoría, desde la entrada en vigor de la ley se han recibido setenta solicitudes de declaración, que en estos momentos están en trámite de aprobación, y el decreto será aprobado próximamente.

 

Al mismo tiempo, se encuentra preparada para su aprobación una disposición reglamentaria que venga a desarrollar el capítulo V, del título III, de la referida ley, o de la ley a la que nos estamos refiriendo, dedicado a los municipios turísticos, que regula los tipos de convenios que podrán suscribirse entre la Generalitat Valenciana y estos, con el fin de especificar los criterios a tener en cuenta, así como el procedimiento, plazos de tramitación y duración de los convenios.

Desde la entrada en vigor de la ley, el procedimiento seguido hasta la fecha ha consistido también en la recepción de solicitudes a los distintos municipios.
Se tiene previsto que para antes del próximo año aparezcan ya en el *Diario Oficial de la Generalitat* las primeras declaraciones de municipio turístico y que durante los próximos meses se publique en el *Diario Oficial* también el decreto regulador de los convenios.

El titulo IV de la ley está dedicado a la ordenación de los espacios turísticos y pretende dotar a la Comunidad Valenciana de un plan que marque las líneas básicas a tener en cuenta para potenciar el desarrollo de una política eficaz y con proyección de futuro.

En cuanto al título V de la ley, este se dirige al establecimiento de un nuevo régimen de disciplina turística, teniendo en cuenta que los esfuerzos de potenciación turística hacen necesaria esta regulación para velar por la calidad de la oferta del producto turístico valenciano, amparando simultáneamente los recursos turísticos, los intereses de los empresarios, profesionales y trabajadores del sector y los derechos de los usuarios de estos servicios turísticos, constituyendo al mismo tiempo un instrumento ágil y útil para evitar las actividades turísticas clandestinas y la competencia desleal.

La Agencia Valenciana de Turismo redactó un borrador de decreto regulador del procedimiento sancionador en materia de turismo que desarrollaba el título V de esta ley, dedicado, como les vengo comentando, a la disciplina turística.

Este borrador, tras la fase de puesta en conocimiento para las alegaciones al sector turístico, se encuentra actualmente informado por el Consejo Jurídico Consultivo y ha sido ya remitido al Consell para su aprobación también.

Por último, y en lo referente al capítulo VI de la ley, les recordaré que este dibuja la estructura básica de la administración turística de nuestra comunidad, estableciendo el marco legal necesario para la existencia de la entidad de derecho público a la que se le encomienda la gestión y ejecución de la política turística de la Generalitat.
Por lo tanto, este último capítulo de la ley no necesita desarrollo reglamentario hasta que no decida modificarse la estructura de la Agencia.

El resto de las materias contenidas en la ley está siendo objeto de reglamentación atendiendo las prioridades básicas del sector, siempre de acuerdo con el marco legal de referencia que constituye la propia ley.

Así, la creación de zonas de ocio compatibles con los lugares de residencia y pernoctación constituye un objetivo de tipo turístico que se halla directamente relacionado con la planificación urbanística de los municipios.

En este sentido, la ley de turismo posibilita la introducción de criterios en el planeamiento urbanístico municipal.
Y el artículo 30 de la ley indica que en la tramitación de los planes urbanísticos municipales se requerirá informe preceptivo de la Agencia Valenciana de Turismo.
También, y de acuerdo con la Ley 6/94, reguladora de la actividad urbanística, la Agencia Valenciana de Turismo, a petición de la Subsecretaría de urbanismo de la Generalitat, actualmente ha ido informando algunos proyectos, expedientes y expedientes de declaración de interés comunitario.

Aparte de los convenios de los municipios turísticos que contempla la ley de turismo y que posibilitarán que la Generalitat Valenciana compense parte del esfuerzo adicional de los municipios, además de emprender acciones conjuntas de comunicación y de adaptación y mejora de la competitividad de los destinos en su afán de comprometerse y colaborar con los municipios turísticos para lograr una orientación turística preferente en los servicios públicos, un desarrollo sostenible de la actividad y un esfuerzo permanente por la mejora de la competitividad turística de los municipios valencianos, la Generalitat, a través de la Agencia Valenciana de Turismo, está asistiendo prácticamente a todos los municipios en materia de planificación turística.

En este sentido, esta asistencia se viene ofreciendo dentro del programa de asistencia técnica en materia de planificación turística, dado que la potencialidad turística de muchos municipios valencianos contrasta en ocasiones con la escasa disponibilidad técnica de muchas administraciones locales para acometer la planificación rigurosa del turismo a la que el mercado actual nos obliga.

En esta línea se han realizado tres grandes estudios: en primer lugar, el llamado plan de acción turística Alicante­2020; en segundo lugar, se ha llevado a cabo un estudio para la potenciación turística del municipio El Campello y finalmente otro para la viabilidad y adecuación turística de Les Fonts de l'Algar, del Ayuntamiento de Callosa d'En Sarrià.

En el presente ejercicio, se han aprobado igualmente asistencias técnicas a los municipios de Titaguas, Onil, Callosa de Segura, Xixona, Teulada, Calpe, Rótova y Utiel.

Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor vicepresident primer.

Té la paraula el senyor Colomer.

 

**El senyor Colomer i Sánchez:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Gràcies, senyor vicepresident primer, senyor Olivas, pel repàs, la lectura del que són els títols de la llei.
Fa un any i mig la va fer este parlament.
De tota manera, sempre està bé recordar-la.

Jo crec que més enllà del mecanicisme que significa repassar la lliçó, que sempre ­torne a dir-ho­ està molt bé, vosté de tant en tant ha fet un *guiño* al que podria significar innovació, perquè nosaltres sempre hem assenyalat políticament que innovava poc esta llei.

De manera que ha parlat al final, i començaré per ací els cinc minuts que tinc, de l'assistència tècnica que l'Agència Valenciana de Turisme presta a determinats municipis mitjançant alguns convenis, com significant que això és un producte, és un resultat, és la plasmació de la llei.
Per tant, la llei és virtuosa perquè ha aprofitat i ha servit per això.
Això és molt antic.
De manera que no li pot imputar a la llei este tipus de línia d'actuació política.
Això ja existia: l'Itva, que el van defenestrar i van transformar.
De la mateixa manera que a l'Ivex ­i vosté sap de què va, no és res nou­, que és la transformació del Procova, li canvien de nom i posen a Julio Iglesias com a exponent internacional.
Punt.
En turisme, en el sector del turisme de l'administració de la Generalitat fan el mateix: el que era l'Itva mor per a donar vida ­nominalment i punt, eh?
­ al que és l'Agència Valenciana de Turisme.

 

Però no feia falta una llei per tal de fer estos convenis d'assessorament als municipis.
Vull dir, no hi ha un abans i un després.
El dia després de l'aprovació de la promulgació de la llei no canvia res en el sector.
I ara ja estem en condicions de dir que no el dia després, sinó l'any i mig després no ha significat res, *nada nuevo bajo el sol*.
Es un poquet el que.
.
.
No ho dic jo ni ho diu este grup parlamentari, sinó que és el sentiment que tenen els setanta municipis.

Perquè vosté parla molt de concertació, de conveniar, de consens, i la veritat és que al si del sector turístic valencià, els actors econòmics i socials que pivoten al voltant d'este món tan important, tan capdavanter, que tant té a veure amb el Producte Interior Brut, amb la creació de llocs de treball, en tot això que sempre contem tots; doncs la veritat és que no hi ha una sensació que se'ls reclama l'opinió que estan contribuint a configurar les línies d'actuació del govern Zaplana en allò que consideren més important, que és comercialització i formació.
Eixa és l'opinió que almenys este diputat i el seu grup han polsat en la vida real.

De manera que vosté quan fa el repàs, l'últim títol, el sisé, que és el que fa referència a l'administració turística, parla que no necessita desplegament reglamentari per tal d'articular el que la llei fixa; el que no és veritat, no és veritat perquè diu que reglamentàriament el punt 3 de l'article 66, que és del títol sisé, parla d'un reglament per tal d'instrumentar i possibilitar la configuració dels òrgans de govern de l'Agència Valenciana de Turisme.
I és ací, ja que en la llei va ser impossible, parlar de democràcia i parlar de democratitzar el sector, ja que des que governa el Partit Popular no es conta amb l'opinió de quasi ningú.
I ho dic, perquè, home, la comissió interdepartamental, que també la llei tracta de proclamar en un altre lloc, no s'ha reunit en quatre anys de govern Zaplana ni una vegada.
I el Consell Valencià de Turisme s'ha reunit una vegada, la setmana passada ja ho vaig comentar i ningú va ser capaç de dir el contrari, perquè és radicalment cert.

De manera que si s'ha de desplegar ara un reglament per tal d'assentar i sedimentar els òrgans de govern de l'agència i de l'administració turística, títol sisé, és el moment d'incardinar ací, d'insuflar participació dels agents econòmics i socials del turisme.
És la petició que li faria en el dia d'avui.

I quan parla de l'urbanisme i tracta de fer o mantindre una pose certament il·lustrada, perquè parlar d'urbanisme, mesclar l'ordenació del territori en el debat i en la política turística, ja és, per se, fer l'ullet al que és la voluntat dels investigadors i de la gent que diu que cal menejar-se, que cal moure fitxa.
Cosa que el govern Zaplana triga molt en fer.
Doncs bo, diu que, efectivament, en l'article 30 es diu que l'Agència Valenciana de Turisme, quan un municipi turístic revise el seu pla general podrà influir, podrà determinar, podrà condicionar l'urbanisme; el que és una mitja veritat, senyor Olivas, una mitja veritat.

Vull dir, fer l'ullet il·lustrat que vosté ha volgut fer no és complet, s'ha quedat a meitat, perquè no tindrà caràcter vinculant.
De manera que és absolutament irrellevant, i estic recordant el debat que vàrem tindre fa un any i mig, perquè esta era una qüestió capdavantera, neuràlgica per a renovar de veritat i per a intervindre de veritat en la renovació del sector turístic.
De manera que les quinze ­i acabe­ invocacions a la configuració reglamentària per tal d'acabar d'articular la llei, no se n'ha fet cap.
Vosté ha dit que estan en tramitació i que prompte arribaran al si del govern, al si del Consell.
Bo, menys mal, si és veritat, enhorabona, en un any i mig de retard o en un any de retard, enhorabona.

Però clar, el tema.
.
.

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Colomer.
.
.

 

**El senyor Colomer i Sánchez:**

 

Sí.
Acabe, senyora presidenta, dient que cada dia que li regalen a la passivitat, és un dia que guanyen en l'apatia de setanta municipis que estan esperant que el seu govern, i vosté que ara ha de vindre aquí a donar la cara pel turisme, moga fitxa d'una vegada per totes.

Res més i gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Colomer.

Té la paraula el vicepresident primer del Consell.

 

**El senyor vicepresident primer del Consell:**

 

Señora presidenta.

Señorías.

Decirle al señor Colomer que los setenta municipios que están sintiendo la apatía del Consell, en los setenta municipios turísticos a los que usted hace referencia, eran también setenta municipios turísticos hace cinco años, y siete años, y nueve años.
Por lo tanto.
.
.
por lo tanto.
.
.
Claro, porque ustedes no se habían preocupado de la existencia de los municipios turísticos.

Por primera vez, un gobierno de la Generalitat Valenciana tiene y manifiesta una sensibilidad importante hacia los municipios turísticos, y recoge en un proyecto de ley aquellas cuestiones, aquellos problemas peculiares que tienen los municipios turísticos, y que les diferencian del resto de los municipios de la Comunidad Valenciana, y muy especialmente en todo lo que se refiere a sus gastos extraordinarios, o excepcionales, que tienen como consecuencia de su condición de municipios turísticos.
Y efectivamente, hace un año que se ha aprobado la ley, y lógicamente esta ley tiene que tener un desarrollo reglamentario, evidentemente, exactamente igual que cualquier disposición legislativa.

Y su señoría ha dicho en su intervención que este gobierno si se está caracterizando por algo es precisamente porque no mantiene un diálogo fluido con los distintos sectores económicos interesados, con los empresarios y con los sindicatos y con los municipios.
Y claro, es todo lo contrario.
Este gobierno lo que está haciendo es mantener un diálogo fluido con los agentes económicos y sociales, y con los municipios interesados en materia turística y muy especialmente en el desarrollo de esta ley.
Y después de este diálogo, después de esta negociación y después de los compromisos que se han ido alcanzando, ya les he expuesto a sus señorías, en mi primera parte, en la primera parte de mi intervención, en la contestación a su interpelación, que existe una serie de disposiciones legales que han sufrido ya, o que han llevado ya, todos los trámites preceptivos, todos los trámites que son necesarios hasta que el Consell las apruebe definitivamente.
Y precisamente en estos momentos nos encontramos con que hay cuatro disposiciones que están a punto de llegar al Consell, al pleno del Consell para su aprobación.

Por lo tanto, el gobierno está cumpliendo con su compromiso, está cumpliendo con sus compromisos, está desarrollando legislativamente la ley.
Está asumiendo y asumirá todos los compromisos que se plasman en la ley.
Y una cosa que es absolutamente evidente, y es que, como he dicho al principio de mi intervención, es el primer gobierno de la Generalitat Valenciana que demuestra su sensibilidad y su preocupación con el sector turístico de la Comunidad Valenciana.
Y no sólo con el desarrollo y aprobación de esta ley, que es muy importante, sino con toda la política de inversiones que está llevando a cabo la Generalitat Valenciana en materia turística; que está provocando que en la Comunidad Valenciana esté creciendo de forma muy importante la actividad turística en todos los sectores.

De tal forma que en estos momentos en la Comunidad Valenciana el sector turístico ya supone un 11% de nuestro Producto Interior Bruto, y es la comunidad autónoma peninsular que más alto porcentaje de su Productor Interior Bruto tiene el sector turístico.

Por lo tanto, el gobierno, desde el primer momento, el gobierno de la Generalitat Valenciana, desde el primer momento mostró su interés y su preocupación por el sector turístico, como actividad económica básica y fundamental en nuestra comunidad.
De ahí le llevó a la aprobación de la ley, y de ahí le está llevando al desarrollo reglamentario de esta ley, que sus señorías podrán ir comprobando a lo largo de los próximos meses, cómo va aprobándose y cómo, el Consell, en esta ocasión como en todas las demás, está cumpliendo todos los compromisos que ha asumido con los ciudadanos.

Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor vicepresident.

Se suspén el ple que s'iniciarà demà a les deu del matí.

 

 

*(Se suspén la sessió a les 20 hores i 10 minuts)*