Untitled Document


<!--
body {
color:#272526;
}
.text19 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
color:#272526;
}
.text1 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:none;
color:#272526;
}
.text23 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:#272526;
}
.text4 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:#272526;
}
.text10 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:#272526;
}
.para0 {
text-align:justify;
}
.para2 {
text-align:center;
}
.para1 {
text-indent:35,4px;
text-align:justify;
}
-->



Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 28 d'octubre de 2009.
Comença la sessió a les 10 hores i 37 minuts.
Presideix la presidenta de les Corts Valencianes, senyora María Milagrosa Martínez Navarro.
Sessió plenària número 55.
Primera reunió.

Dictamen de la Comissió d'Estatut dels Diputats i les Diputades sobre la situació d'incompatibilitat d'un diputat membre de Les Corts (BOC número 176)

La senyora presidenta:

Por favor, ruego a los medios de comunicación que abandonen el hemiciclo.

Primer punto del orden del día: dictamen de la Comisión de Estatuto de los Diputados y Diputadas sobre la situación de compatibilidad de un diputado miembro de Les Corts.

Va a procederse a dar lectura, por la secretaria primera, de la resolución de la comisión.

La senyora secretària primera:

Gracias, señora presidenta.

«La Comisión de Estatuto de los Diputados, en su reunión celebrada el día 28 de septiembre de 2009, de acuerdo con lo establecido en los artículos 22 y 47 del Reglamento de las Cortes, y en la Resolución de la presidencia de las Cortes 4/III, de 16 de junio de 1995, ha acordado
elevar al pleno la resolución sobre compatibilidad del ilustre señor diputado Juan de Dios Falcó Rico, en el sentido de no considerarlo en situación de incompatibilidad parlamentaria, de acuerdo con el ordenamiento jurídico vigente.

»Palau de les Corts Valencianes.
Valencia, 28 de septiembre de 2009.
»

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora secretaria.

Vamos a pasar a la votación.
Comienza la votación.
Votos a favor, 69.
Queda aprobado, por lo tanto, el dictamen de la comisión.

Projecte de llei de modificació de la Llei 10/2007, de 20 de març, de règim econòmic matrimonial valencià.
Proposta de tramitació pel procediment de lectura única previst en l'article 135 del Reglament de Les Corts (BOC número 177)

La senyora presidenta:

Pasamos al siguiente punto del orden del día: propuesta de tramitación por el procedimiento de lectura única previsto en el artículo 135 del Reglament de Les Corts, del Proyecto de ley de modificación de la ley de 20 de marzo, de régimen económico matrimonial valenciano.

Para el turno a favor, por parte del Grupo Parlamentario Popular, tiene la
palabra la ilustre diputada señora Quinzá.

La senyora Quinzá Alegre:

Gracias, señora presidenta.

Señorías.

La presente modificación de ley es fruto de un pacto político entre La Generalitat y el gobierno de la nación.
Pacto que fructificó el pasado día 22 de abril de 2009, en una reunión que tuvo lugar entre el president de La Generalitat y el vicepresidente tercero del gobierno, tras una larga serie
de negociaciones.

Este pacto consiste en que se modifique la ley en ciertos términos por parte de La Generalitat y que por parte del gobierno central se
retire el recurso de inconstitucionalidad.

Estas negociaciones, tanto de carácter político como técnico, comportan el cierre de un texto que no podía ser alterado de manera unilateral por ninguna de las partes.

Por ello, la tramitación de la ley por el trámite de lectura única es lógica, habida cuenta de que cualquier variación sobre el texto pactado frustraría la culminación del acuerdo, es decir, la retirada del recurso de inconstitucionalidad.

De ahí que sin ánimo de menoscabo alguno de la soberanía legislativa de Les Corts, se someta a la consideración de estas la pertinencia de este tipo de tramitación, sin dar lugar a que se abra un trámite de enmiendas.

Entiendo que subyace en todos los grupos parlamentarios la voluntad política de llevar a término un acuerdo que nos va a permitir el ejercicio pleno de nuestra competencia
para desarrollar el derecho foral, por lo que ningún problema puede haber para que se proceda a la tramitación por el trámite de lectura única y con carácter de urgencia.

Por lo que se refiere a la petición de que se realize la tramitación por vía de urgencia, responde a la pendencia sobre la ley de un recurso de
inconstitucionalidad que el gobierno no retirará mientras no sea modificada la ley, por lo que es razonable y comprensible el
interés en acelerar al máximo la tramitación de la modificación.

Razones de seguridad jurídica avalan esta petición, como también la avala la propia importancia y repercusión de la ley, dado que se trata de nuestra primera ley de derecho foral.

Este recurso afecta a nuestra autoestima como valencianos y a nuestro
autogobierno, puesto que afecta a la primera ley de derecho foral, una ley que
se ha dictado en ejercicio de la competencia que nos atribuye nuestro Estatuto
del 2006 para desarrollar nuestro derecho foral, trescientos años más tarde de su abolición.

Entiendo que el interés en no demorar la retirada del recurso será compartido por todos los grupos parlamentarios, precisamente por las razones
que acabo de exponer.

Por otra parte, no hay que olvidar que la ley se encuentra en vigor desde que
el Tribunal Constitucional acordó alzar la suspensión cautelar de la misma, y que aun cuando la modificación no afecta a ningún elemento sustancial de esta ley y no implica una variación del régimen aplicable, lo que supone que no afectará a situaciones de hecho consolidadas, lo deseable es que dicha modificación entré en vigor cuanto antes para no generar dudas ni confusión.

Demorar su tramitación comportaría perjudicar los intereses de los ciudadanos y ciudadanas; de ahí la petición de que se tramite con carácter urgente.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

Para el turno en contra, tiene la palabra el ilustre diputado señor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

És curiós que el primer punt de l'ordre del dia d'este ple, que ve marcat per l'actualitat política.
.
.
I els he de donar una notícia en eixe sentit, i és que el hacker que va actuar contra la web del Partit Popular sembla que va ser Lisbeth
Salander.
Bé, bromes a banda.
.
.
(Veus) Millennium, de la novel·la Millennium.

Ja és curiós que el primer punt de l'ordre del dia, en una situació de crispació generalitzada, derivada per una sèrie d'elements que tots coneguem, siga la d'un pacte polític entre el govern central i el govern valencià per a reduir l'autogovern del poble valencià.
¡És increïble!
És increïble que esta primera sessió de govern siga per a un punt que suposa la minva, la reducció de l'única llei que ha desenvolupat la reforma de l'Estatut d'autonomia.
L'única proposta ambiciosa de desenvolupament d'una reforma estatutària que vostés van pactar, ara resulta que l'hem de reduir per un pacte polític, com molt bé mos ha dit la diputada Quinzá.

Miren, jo vinc ací a oposar-me a eixa forma de fer les coses, que sostrau de Les Corts Valencianes
i dels diputats la possibilitat que introduïm alguna millora en el text que vostés, PSOE i PP, govern valencià i govern central, han pactat per abaixar l'autogovern del poble valencià.

Vostés saben que els vam donar suport a la Llei de règim econòmic matrimonial, aleshores el síndic Joan Ribó i, en estos moments, el nostre grup parlamentari.
I en eixe sentit, els he de
dir que considerem necessari que tingam una posició que permeta als grups de la cambra presentar esmenes a esta llei, l'única que ha desenvolupat, després de més tres anys, el nostre Estatut d'autonomia.

I en eixe sentit, no ens agrada al nostre grup parlamentari eixos pactes que se
fan de fora a la sobirania del poble valencià, que només tenen com a objectiu perjudicar els nostres interessos.
Vostés van pactar el pacte del riu Xúquer per a furtar l'aigua del Xúquer als legítims propietaris, que és la comunitat de regants; vostés van pactar un AVE indigne, que ara ha estat condemnat, un AVE que no té el traçat que caldria que tocara.
I, per tant, ara pacten, d'amagatontes, també la reducció de l'única llei que ha propiciat l'increment del nostre autogovern.
Jo els dic que no, que cal que els grups
parlamentaris pugam presentar esmenes, perquè, entre altres coses, el nostre vot tindrà molt a vore amb la possibilitat que vostés mos donen per a presentar esmenes.

Vostés no poden furtar i segrestar la possibilitat que el nostre grup parlamentari
presente esmenes al text ací plantejat.
I els en diré una, els en diré una que presentarem, i serà l'única.
Vostés remeten tota la sobirania d'estes Corts per a tindre competència plena en matèria de regulació del nostre dret civil, la subordinen al Codi civil centralista.
I eixa esmena és molt important, perquè si assumim esta esmena en eixe pacte entre el senyor Chaves i el president
Camps, estarem dient que no ha servit pràcticament de res el que vam fer en el seu dia, en un treball positiu, per a
desenvolupar l'Estatut.

Per tant, senyors del PP, no pot ser que el primer punt de l'ordre del dia d'estes Corts Valencianes siga un pacte ocult, que estes Corts Valencianes no
tenen coneixement, entre el PP i el PSOE per a reduir el nostre autogovern.
¡No pot ser!
¿On està el seu valencianisme, senyors del PP?
¿Per què volen subordinar vostés el que és la Llei de règim econòmic matrimonial al Codi civil?
¿No teníem el dret foral més avançat d'Europa?
¿No havíem modernitzat, a través d'esta Llei de règim econòmic matrimonial, el que era el nostre dret civil?

Però ja els dic que de la mateixa manera que els dic això, si vostés mos donen l'oportunitat, si vostés mos donen l'oportunitat democràtica als diputats de l'oposició, de la real oposició, mos donen l'oportunitat de presentar esmenes, en presentarem només una, una esmena.
I voldrà dir que no subordinarem el nostre dret civil al Codi civil que volem millorar i
superar.

I, per tant, si mos donen eixa oportunitat, mosatros els votarem que sí, tot i que sabem que el seu pacte és un pacte per a reduir el nostre autogovern.
Però donen-mos vostés l'oportunitat, donen-mos vostés l'oportunitat de dir la nostra, de presentar esmenes, en presentarem una només, una, per a buscar el consens entre la cambra, però si vostés mos diuen que no, efectivament, el nostre vot no podrà ser positiu.

Jo demane als diputats del Grup Socialista i als diputats del Grup Popular que
accepten una possibilitat de millora democràtica, i és que els grups ací representats pugam dir la nostra, més enllà d'un pacte entre govern central i govern valencià, més enllà d'un pacte entre governs.
Però les Corts Valencianes han de poder dir la seua i expressar-se a través d'esmenes.
Els presentarem només una esmena.
I si mos donen eixa possibilitat, ja els garantisc jo el nostre
vot favorable.

Però si ens diuen que no, el nostre no podrà ser un vot favorable, i tot el treball que s'ha realitzat de forma positiva no haurà servit per a res, perquè vostés subordinaran el nostre dret civil al Codi civil d'arrel castellana, subordinaran la separació de béns valenciana als guanys castellans, i això és una ofensa al poble valencià.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Morera.
(Pausa)

Tiene la palabra la ilustre diputada señora Albiol.
(Veus) Perdón.
Señora Quinzá.

La senyora Quinzá Alegre:

Gracias, señora presidenta.

Había solicitado la réplica, aunque probablemente no me haya visto, pero me había puesto de pie y había solicitado la palabra.

Señor Morera -lo siento-, no sé si desconoce usted que hay ya más de once leyes aprobadas por estas Cortes en desarrollo del Estatuto de autonomía, que desarrollan el Estatuto de autonomía.
Luego, lo que está diciendo que es la única ley, lógicamente no se ciñe a la realidad.

Mire, señor Morera, si llegamos a acuerdos, bien; si no llegamos a acuerdos, parece ser
que mal.
Nosotros lo que no vamos a hacer es vulnerar ya los acuerdos
adoptados.
Nosotros nos ceñimos a un acuerdo, como ya he dicho, entre el president de La Generalitat y el gobierno de la nación, y esos acuerdos son los que se van a traer aquí.
Nosotros no vamos a vulnerarlos ahora introduciendo cambios.

Las razones de urgencia, me reitero en lo dicho.
Sabe usted que pende un
recurso de inconstitucionalidad sobre una ley importante, que además lo que se cuestiona no es el fondo o el derecho sustantivo, lo que está cuestionando es la competencia o no que tenemos.

Luego, lo que yo sí que le pido es que haga ese esfuerzo, tenga usted una altura de miras y no
ponga problemas en esta ley, que en principio parece que el recurso lo que está haciendo es cuestionar nuestra competencia.
Tenga altura de miras y, por el
bien de valencianos y valencianas, apoye usted este acuerdo al que hemos
llegado los dos, en principio, grandes partidos.

Además, señoría, también por seguridad jurídica.
Usted sabe que esa ley está en vigor, cuando se retiraron las medidas cautelares.
Y por seguridad jurídica, entiendo que este acuerdo tiene que culminarse lo más rápido posible.

Nada más y muchas gracias.

La senyora presidenta:

Señor Morera.

El senyor Morera Català:

Diputada Quinzá i companys del Grup Popular i Grup Socialista, el que estic fent és defensar els interessos del poble valencià.
No m'hi opose, simplement vullc millorar i vullc que vostés me donen la possibilitat de millorar un pacte entre governs.
¡Que no ho critique!
, no ho critique, però m'agradaria que es posaren d'acord en altres coses, no només en reduir l'autogovern del poble valencià.

M'agradaria que es posaren d'acord en altres coses per a millorar el nostre autogovern i la gravíssima situació de crisi econòmica i social, però posar-se d'acord per a reduir ¡l'única llei!
substantiva de desenvolupament de l'Estatut d'autonomia em sembla que no és el que toca.
¿Quines altres lleis hem aprovat ací substantives?
¡Esta es la primera substantiva!
, important, i que van tindre vostés el nostre suport lleial per a desenvolupar el dret foral valencià.

Però, clar, quan veiem en el text pactat entre el president Camps i el senyor Chaves
que subordinen el nostre dret foral al Codi civil espanyol, doncs, ¿què vol que li diga?
, ¿què vol que li diga?
Jo el que vullc és presentar una esmena de millora, per a millorar el text que vostés han pactat.
¡Pacten vostés altres coses!
¡Pacten vostés desenvolupar la policia autonòmica!
, i mos tindran al seu costat.
Pacten vostés el corredor del Mediterrani, que el govern central no ha incorporat
pressupostos per a eixa gran obra pública necessària.
¡Pacten vostés tot això!

Però pactar per a reduir un text ambiciós que el seu govern i el seu grup parlamentari i el nostre va pactar, doncs, no
em pareix que siga el que interessa al poble valencià, senyora diputada.

Per tant, jo li demane, i demane al Grup Socialista, que ens donen la
possibilitat de presentar esmenes, simplement demane això.
I ja li dic que si ens donen la possibilitat de presentar esmenes, només eixa possibilitat democràtica, i este grup parlamentari té la possibilitat d'introduir una esmena de millora, ja li anuncie que el nostre vot serà favorable, ja li ho anuncie, tot i que mos rebutgen l'esmena, ¡li ho anuncie!
Perquè nosaltres creguem en la competència del poble valencià i d'estes Corts per a legislar en matèria de dret civil, recuperant els antics furs i actualitzant-los per als
valencians del segle XXI.
Però done-mos la possibilitat que pugam dir alguna cosa, que estes Corts puguen
expressar-se, que no siga, com estem tan acostumats, un pacte entre governs que
eludixen la possibilitat que el poble valencià, a través d'estes Corts, puga expressar la seua opinió.

I, si no és aixina, el nostre vot, evidentment, no podrà ser favorable, perquè no podem donar suport, primer, que ens priven d'un dret parlamentari i estatutari contemplat en el reglament; i, segona, que
vostés pacten per a reduir el nostre autogovern.

Per tant, siguen vostés valents i accepten la possibilitat que els grups parlamentaris puguen
presentar esmenes a esta modificació legislativa.
Done-mos eixa possibilitat, i ja li anuncie que el nostre vot serà favorable, si tenim eixa possibilitat.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Morera.

Para fijación de posición, tiene la palabra la ilustre diputada señora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Gràcies.
Bon dia.

Bé, jo no vaig a entrar al fons del debat, perquè entenc que és del debat que tindrem després i, per tant, vaig a cenyir-me al tema de la lectura única, ¿no?

Des d'Esquerra Unida ja hem manifestat en diverses ocasions en aquesta cambra que el
procediment de tramitació per lectura única només es tindria d'utilitzar en casos molt puntuals i quan tots els grups parlamentaris hi
estigueren d'acord, que, evidentment, no és el cas, perquè pensem que, a més, en este cas no està justificat en absolut que s'utilitze aquest procediment.

El reglament diu que s'ha d'utilitzar el procediment de lectura única per a tramitar els projectes de llei quan la simplicitat del projecte ho
permeta, i jo crec que és evident que en aquest no estem parlant d'un cas simple que es puga tancar el debat ràpidament ací, en les Corts Valencianes, sinó que cal un debat en profunditat.

Jo crec que el reglament no permet que avui el debat es faça per lectura única, ¿val?
Si llegim bé el reglament, ens adonarem que no deu utilitzar-se aquest procediment avui per
a aquest projecte de llei, ¿no?

El procediment de lectura única no permet a l'oposició presentar esmenes, és a dir, dir la nostra, fer la nostra tasca, i que els quasi dos-cents mil
ciutadans que ens van votar, doncs, es vegen representats en aquestes Corts
Valencianes, ¿no?
Per tant, pensem que no es pot reduir un debat d'aquest calat a un debat de mitja hora en aquestes Corts, perquè és una forma.
.
.
, nosaltres pensem que és una forma d'actuar prepotent i que no té en compte tots els grups, ¿no?
, no és la manera més democràtica que podem fer les coses en aquesta cambra, no és la manera més democràtica de funcionar, perquè al cap i a la fi el que està fent és posar entrebancs a l'oposició per a aportar idees i també per a millorar el text, ¿per què no?

És a dir, no es tracta només que pugam dir la nostra per a fer oposició constantment, sinó també per a aportar idees, per millorar el text, perquè entre tots pugam treballar millor, ¿no?
El procediment de lectura única, al final, el que està fent és impedir eixe possible debat, eixe possible consens, eixa possible millora del
text legislatiu, ¿no?

El fet de poder presentar esmenes per part dels grups de l'oposició és un dret parlamentari que en aquestes Corts se'ns està furtant constantment.
De fet, l'última volta, també, en el tema del parany, per exemple, es va fer el procediment de lectura única.
Constantment s'està utilitzant el procediment de lectura única en aquestes Corts quan se suposa que és una forma de tramitar les lleis que tindria de ser únicament en casos puntuals, excepcionals.
No pot ser que contínuament s'estiga utilitzant una cosa que se suposa que és excepcional.

Per tant, per a nosaltres no està justificat en ningun cas el procediment de lectura única, i per tant no anem a recolzar que siga la tramitació de lectura única.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Albiol.

Por parte de Grupo Parlamentario Socialista, para fijar posición, tiene la palabra el ilustre diputado y secretario segundo, señor Toni Such.

El senyor Such Botella:

Moltes gràcies, presidenta.

Per a fixar la posició del meu grup parlamentari, del Grup Parlamentari Socialista, respecte a la
proposta que ens fan de procedir a la lectura única i la via d'urgència respecte a la modificació de la Llei 10/2007.

Bé, en primer lloc, nosaltres hem de dir que compartim la necessitat de fer-ho amb
este procediment, i ho compartim sobretot perquè considerem que la reforma proposada, (remors) tots els elements que toca, eren elements que el Grup Socialista ja en el debat,
quan es va fer la llei, ja ho va advertir i ho va proposar.

Nosaltres considerem, per tant, que és un bon avanç en diverses coses, en el que és la defensa jurídica de la gent, donar seguretat jurídica als ciutadans que són susceptibles d'utilitzar esta llei i, a la vegada, també donar garanties i fer l'adaptació constitucional.
Nosaltres considerem que esta és una bona via.

I he pogut escoltar algunes qüestions, ací, en alguna intervenció, respecte que fer el contrari no és defendre el poble valencià.
Eixe element que acabe d'escoltar, ja l'escoltàrem l'altra vegada, el Grup Socialista va votar en contra d'esta llei, el Grup Socialista va votar en contra d'esta llei perquè considerava que atemptava a drets fonamentals de la gent, i vàrem plantejar enèrgicament l'oposició a esta llei, perquè creíem que desfavoria les dones i creíem que era una llei que avançava en determinades situacions injustes.
I nosaltres volíem que això s'havera pogut modificar.

I, sobretot, era una llei que retrocedia en compte de progressar, era una llei
que mirava arrere en compte d'avançar en la modernitat.
Tanmateix, algun grup que ara es planteja de defensa del
poble valencià d'esta forma, la veritat és que havera pogut votar en contra d'una llei de dretes.
Perquè esta llei va ser una llei de dretes, una llei conservadora i que tirava enrere
drets importants de la gent.
Nosaltres ho havérem esperat.

Ara bé, ¿per què considerem que és important fer i desenvolupar este procediment?
Considerem que és important, sobretot, perquè dóna garanties a la gent, dóna seguretat jurídica i fa una molt bona adaptació constitucional del que són determinats elements.
I per a nosaltres, el que és primer són les persones, i els socialistes treballem per les persones, per aquella gent
que va a utilitzar esta llei, i sobretot per les dones, que d'una forma evident tenen greus carències en el que és el desenvolupament d'esta llei.

En este sentit, nosaltres compartim este criteri, compartim el criteri de tirar
endavant amb la lectura única i el procediment d'urgència, perquè considerem que els temes abordats amb ells se corresponen realment amb
necessitats que ja este mateix grup va plantejar quan es va fer el debat de la
Llei de règim econòmic matrimonial al 2007.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Vamos a proceder, señores diputados, a la votación.
Comienza la votación: votos a favor, 76; votos en contra, 5.
Queda aprobada la propuesta de
tramitación de la proposición de ley por el procedimiento de lectura única.

Projecte de llei de modificació de la Llei 10/2007, de 20 de març, de règim econòmic matrimonial valencià.
Debat i votació pel procediment de lectura única (RE número 43.
530, BOC número 117)

La senyora presidenta:

Y pasamos al tercer punto del orden del día: debate y votación por el procedimiento de lectura única del Proyecto de ley de modificación de la Ley de 20 de marzo, de régimen económico matrimonial valenciano.

Para la presentación del proyecto de ley por el Consell, tiene la palabra el honorable conseller de Gobernación señor Castellano.

El senyor conseller de Governació:

Gràcies, molt excel·lent presidenta.

Senyories, comparec per a presentar el Projecte de llei de modificació de la Llei 10/2007, de 20 de març, de règim econòmic matrimonial valencià.
Este projecte té el seu origen en un acord aconseguit pel president de La Generalitat i el
ministre de política territorial per a retirar el recurs d'inconstitucionalitat que havia interposat el president del govern contra esta
llei.

Després de la interposició del recurs, n'hi ha un fet d'indubtable transcendència en esta negociació, i era la resolució del Tribunal Constitucional de data 12 de juny de l'any 2008 pel qual s'acordà alçar la suspensió cautelar de la llei, donant lloc a la seua entrada en vigor l'1 de juliol de l'any 2008.
De fet, encara que les negociacions ja s'havien iniciat amb anterioritat, després de dictar-se la resolució del Tribunal Constitucional, continuaren i finalment fructificaren en el citat
acord entre La Generalitat i el govern el passat 22 d'abril.

Davant d'este acord aconseguit, s'inicià la tramitació de la modificació de la llei que hui els presente i que consistix, encara que ara després els explicaré amb més detall el seu contingut, en la supressió de quatre articles i una disposició transitòria i en la modificació de simples incisos en altres set articles.

He de subratllar, en primer lloc, que mosatros no haguérem fet la modificació d'esta llei, perquè estem plenament convençuts de la seua constitucionalitat, i perquè, de fet, s'encontra en vigor després, i com a conseqüència, de la resolució del Tribunal Constitucional que acordà alçar la seua suspensió.
Però ho fem amb vista al consens que deu presidir les relacions entre les
administracions públiques i que, quan existix diàleg i voluntat de col·laboració se poden aconseguir grans pactes o grans acords com el present.

Este text és fruit del diàleg pactat entre el Ministeri de Política Territorial, el Ministeri de Justícia i La Generalitat, amb els informes preceptius de l'advocacia de l'estat, de l'advocacia de La Generalitat i també d'acord amb el dictamen del Consell Jurídic Consultiu.

Per altra part, senyories, vull destacar, i és important el que assenyale, que ninguna d'estes modificacions que s'han acordat és substancial ni altera en absolut el règim jurídic aplicable, cosa que des del punt de vista de la seguretat jurídica és molt important, perquè no se pot obviar que la Llei de règim econòmic matrimonial valencià, com ja hem assenyalat, s'encontra en vigor des de fa més d'un any, i en les institucions jurídiques i en l'important de la llei no hi ha havut una variació respecte al text aprovat per esta cambra.

Com les seues senyories coneixen, la Llei de règim econòmic matrimonial valencià fon aprovada en el Ple de Les Corts el dia 7 de març de l'any 2007 i suposà una fita molt important en la recuperació del nostre dret foral civil, després de la reforma de l'Estatut d'autonomia de la nostra comunitat que reconeixia la competència legislativa de La Generalitat en matèria de dret foral civil i clarificava el mode del seu exercici.

Se tracta d'una llei pensada per a una societat dinàmica i moderna.
Una llei que partix i està inspirada en la normativa foral i que al mateix temps s'adapta a la realitat actual dins del marc constitucional.

Per tant, una llei genuïnament valenciana, que reforça el nostre autogovern, que se mos havia negat en el tema de l'aplicació del dret foral en un parèntesi de més de tres-cents anys.

Esta llei aposta per la llibertat de capitular, per la igualtat del cònjuges, per la protecció integral de la família i dels més desfavorits en el nucli familiar, incorporant novetats com la germania i
disposicions de caràcter marcat social, com són les relatives a la lluita contra la violència de gènere, la remuneració del treball domèstic, el reconeixement de l'atenció prestada als fills discapacitats i als ascendents en règim de dependència econòmica i assistencial i la protecció a l'habitatge habitual de la família.

L'entrada en vigor de la Llei règim econòmic matrimonial valencià ha posat de manifest a més una cosa, senyories, que vullc destacar amb molt d'orgull, i és la plena sintonia entre la norma aprovada i la realitat social, és a dir, la societat de la nostra comunitat.

Les dades mostren que el nombre de matrimonis valencians que capitulen ha
descendit notablement.
Des que s'aprovà la llei sols el 2,9% dels matrimonis han capitulat, el que implica que el
restant 97,1% no han volgut modificar el règim de separació de béns que esta llei establix i que, per tant, anteriorment les dades, tant pels
registres civils com pels col·legis de notaris, eren més del 75% els matrimonis que anaven a capitular per a canviar el seu règim econòmic de guanys que establix el Codi civil.

Per tant, esta llei té diferències essencials i importants respecte al Codi civil segons el nostre autogovern
i se mantenen absolutament intactes en el text que hui presentem.

Respecte al contingut de la modificació, senyories, com he assenyalat, les reformes introduïdes en essència se podrien estructurar en quatre blocs:

Se modifiquen, per un costat, els articles 15.
2, 17.
2, 27.
2 i 46 de la llei per
a remetre al Codi civil -o a la legislació de l'estat en caràcter general- la regulació de la prescripció de l'acció per a reclamar el pagament de la compensació pel treball domèstic, el règim de caducitat de l'acció per a instar l'anul·labilitat de l'acte dispositiu sobre l'habitatge habitual de la família, efectuat pel cònjuge titular sense el consentiment de l'altre o sense la corresponent autorització judicial, o el règim d'oposabilitat de la carta de núpcies o capitulacions matrimonials enfront de tercers i l'atribució dels béns que tenen els cònjuges quan no se puga acreditar a qui d'ells pertany.

En estos casos se mantenen els preceptes assenyalats.
Sols se modifica
lleugerament la seua redacció per a remetre's a allò disposat en la legislació de l'estat, però conservant la seua regulació.

En concret, s'ha de puntualitzat que el règim d'oposabilitat de la carta de núpcies enfront de tercers, prevista en l'article 27.
2, era el mateix que estava previst en la legislació de l'estat, per la qual cosa la modificació no altera tampoc res en absolut.

El mateix ocorre en el primer incís de l'article 46, que coincidia amb allò previst en el Codi civil, havent-se mantingut en canvi un segon incís en este article, que és el que era diferent a la regulació continguda en la legislació de l'estat.

El segon dels blocs a destacar està integrat pels articles 39 i 42, en el seu paràgraf segon.
La seua redacció, com ocorre en nombroses normes autonòmiques, se produïa en termes equivalents als de la legislació de l'estat.
En este cas, l'opció ha sigut la supressió, però en idèntic resultat abans esmentat, perquè se mantenen els articles i no s'altera el règim jurídic aplicable que resulta de l'administració de l'estat.

Aixina, se suprimix en l'article 39 la regulació de l'oposabilitat a tercers en el canvis del règim econòmic de la germania, i se reforma també l'article 42, en el seu paràgraf segon, per a suprimir una referència de tipus processal, que ja existix en el Codi civil.
En tots estos casos se
suprimix simplement algun incís, però se mantenen els articles.

El tercer bloc en què se pot estructurar esta reforma està constituït per la derogació dels articles 30, 37 i la disposició transitòria segona del text original, aixina com la supressió de l'últim incís de l'article 33, en el seu paràgraf primer, a l'espera de la futura promulgació d'altres lleis de La Generalitat que poden incidir sobre estes qüestions i que a més estan ja en fase d'avantprojecte de llei.

En este sentit, tant els articles 30 i 37 com la disposició transitòria segona i l'últim incís de l'article 33.
1, tenien un denominador comú, perquè es referien a diferents aspectes vinculats de les conseqüències jurídiques del règim econòmic matrimonial en l'àmbit del dret de successions perquè estaran regulades en la futura llei de successions que tenim en estos moments
en tràmit.

Aixina, mentres l'article 30 al·ludia a l'eficàcia de la carta de núpcies o capitulacions matrimonials després de la mort d'un dels cònjuges, l'article 37 regulava la col·lació de les donacions propter nuptias, remetent-se al dret de successió valencià, i la disposició transitòria segona, en consonància amb l'últim dels preceptes citats, preveia l'aplicació del Codi civil fins a l'aprovació de la llei valenciana.

Suprimits estos articles, se definix simplement la regulació a l'àmbit del dret de successions que se troba, com dia, senyories, ja en tràmit.

I l'últim, el quart bloc de la reforma, consistix en la derogació dels articles 47 i 48.
Esta derogació obeïx a raons purament sistemàtiques, per a imprimir més claredat en la regulació d'estes qüestions, ja que la seua regulació se deduïx del règim general contingut en la pròpia llei.

Aixina, per tant, se suprimixen dos preceptes en què, per un costat, s'indicava que els béns dels cònjuges estaven prioritàriament afectes a l'alçament de les càrregues del matrimoni i, per altre costat, se regulava el règim aplicable als gastos realitzats i a les obligacions contretes en l'exercici de la potestat domèstica ordinària, que les disposicions generals en la llei present ja resolen.

Finalment, seguint un ordre lògic de la primera modificació articulada, s'ha estimat necessari, en consonància amb tot l'anteriorment ressenyat, reformar el preàmbul de la llei per a ajustar la menció en ell del nombre de preceptes i de disposicions transitòries que integren el text normatiu.
Els primers passen de ser 44 articles, i no
48, i els segons de ser dos disposicions a ser una després d'esta modificació.

Senyories, per tant el Consell té un compromís en esta gran aposta de futur que constituïx el desenrotllament del nostre dret foral civil, d'acord amb la Constitució i d'acord amb la legislació de l'estat.
I ho va fer realitat exercint la competència exclusiva que l'article 49 del nou Estatut d'autonomia atribuïx a La Generalitat per a la conservació, desenrotllament i modificació del dret foral civil valencià; competència que haurà d'exercir-se d'acord amb la disposició transitòria tercera a partir de la normativa de l'històric regne de València que recupera i actualitza a l'empara de la Constitució espanyola.

El Consell va a complir -ho està fent- allò disposat en l'article 7 de la nostra norma institucional bàsica, en virtut de la qual el desenrotllament legislatiu de les competències de La Generalitat procurarà la recuperació dels continguts corresponents, el furs de l'històric regne de València, en plena harmonia amb la Constitució i en les exigències de la realitat social i econòmica valenciana.

En la meua opinió, senyories, estem davant una qüestió íntimament relacionada amb l'autoestima, amb l'autogovern dels valencians, i tenim davant mosatros el repte de seguir
desenrotllant l'Estatut d'autonomia en benefici de tots els ciutadans.

Per això, el govern valencià treballa intensament en projectes legislatius, com la Llei de règim econòmic matrimonial valencià, que constituïx el clar exemple de com el desenrotllament del dret foral permet als valencians
comptar amb un element jurídic més flexible, que atorga més llibertat, oportunitats i qualitat de vida per als valencians, que respon a
les peculiaritats de la nostra societat i que dóna resposta a les seues necessitats.

En definitiva, un desenrotllament que mos permeta disposar d'un ordenament valencià viu, útil i que respon a la societat del segle XXI de la nostra terra.

En este sentit, marquem un fita històrica en la primera iniciativa legislativa del dret foral, que ha sigut la Llei
de règim econòmic matrimonial en vigor i que hui estem modificant.
En la llei de successions,
el projecte que està ja en marxa.
I també en les lleis que s'estan treballant de drets reals i obligacions i contractes.
I també en la llei de custòdia compartida, per ficar-los algun exemple que està en estos moments ja els texts realitzats, i alguns ja inclús dictaminats pel Consell Jurídic Consultiu.

Des d'esta trona vullc, una vegada més, tindre la màxima disposició per a tots els grups parlamentaris, perquè junts siguem capaços d'impulsar amb el diàleg i amb el màxim nivell d'acord possible el desenrotllament del dret foral, una de les nostres més valuoses senyes d'identitat que mos distingix com a poble i mos reafirma com a nacionalitat històrica.
Junts hem de caminar en la defensa de la nostra autoestima i del nostre
orgull com a poble.
Com junts hem d'anar en la tramitació d'iniciatives que redunden, com esta, en benefici dels ciutadans i de les
ciutadanes.

L'Estatut és el més clar exemple que la gran beneficiària dels acords polítics és la mateixa societat, són els mateixos ciutadans.
Raó per la qual el consens i el diàleg ha de ser sempre el nostre marc de treball i d'acord polític en la defensa dels ciutadans i en la defensa del nostre horitzó com a comunitat.

Per això concloc sol·licitant sincerament, i demane l'esforç de tots els grups parlamentaris, el vot favorable d'esta modificació de la llei, perquè és vital per al futur del desenrotllament del nostre dret foral civil que, sense
cap de dubte, en tota l'ambició del món, va a seguir desenrotllant el Consell de La Generalitat.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, honorable conseller.

Para turno a favor, tiene la palabra la ilustre diputada señora Quinzá.

La senyora Quinzá Alegre:

Gracias, señora presidenta.

Señorías.

El Grupo Popular apoya y va a dar su voto favorable al Proyecto de ley de
modificación de la Ley 10/2007, de 20 de marzo, del régimen económico matrimonial valenciano, que ha presentado el Consell y que es fruto del
acuerdo alcanzado entre el president de La Generalitat y el ministro de Política Territorial, para poner fin al recurso de inconstitucionalidad que el
presidente del gobierno interpuso contra la ley.

Como ha explicado bien el conseller, el proyecto de ley consiste en la supresión de cuatro artículos y una disposición transitoria y a la modificación de simples incisos de otros siete artículos.
Y ninguna de estas modificaciones que contiene la ley es sustancial ni
altera el régimen jurídico aplicable.

Como sus señorías conocen, este recurso venía a cuestionar la competencia de La Generalitat en la conservación, desarrollo y modificación del derecho foral valenciano, que le atribuye de manera clara e inequívoca el Estatuto de autonomía de nuestra comunidad, en los artículos 7 y 49.
1 y 2 y en la disposición transitoria tercera.

Afortunadamente, la controversia ha finalizado de manera positiva y
satisfactoria, con el compromiso de retirada del recurso por parte del
gobierno, por lo que yo creo que todos debemos de felicitarnos por el acuerdo
alcanzado.

Por otra parte, la modificación de la ley se hace por responsabilidad, en cumplimiento de este acuerdo por el
gobierno, porque el Consell ha sido siempre partidario del diálogo y del acuerdo.
Pero estamos convencidos, como siempre lo hemos estado, de
la plena constitucionalidad de la ley.

Esperamos que, tras este acuerdo, quede cerrado definitivamente cualquier
debate en torno a esta competencia, sobre la que hay ninguna duda, a la luz de
la Constitución y del Estatuto de autonomía.

En la pasada legislatura, les Corts Valencianes aprobaron la Ley de régimen económico matrimonial valenciano.
Se daba así el primer paso en la recuperación del derecho foral, tras la reciente reforma del Estatuto de autonomía, lo que supuso un verdadero hito.

La Ley de régimen económico matrimonial valenciano, que está en vigor desde julio de 2008, es una ley moderna y actual que se adapta a las
necesidades de la sociedad valenciana y a nuestro contexto actual y que
recupera instituciones forales como la carta de nupcias; la donación por razones del matrimonio; la libertad de pactos, en cuanto al régimen económico matrimonial; la adopción del régimen de separación de bienes, como régimen económico matrimonial supletorio o la germanía.

Asimismo, esta ley está impregnada de un enorme sentido social en la regulación de cuestiones, como las relativas a la remuneración del trabajo doméstico, la atención prestada a los hijos discapacitados y los ascendientes dependientes, o la
protección de la vivienda habitual de la familia.
Otro de los aspectos más destacables es que introduce disposiciones muy novedosas en relación con la lucha contra la violencia de género.
En definitiva, es una ley con una indudable huella foral que, al mismo
tiempo, está pensada para una sociedad dinámica como es la sociedad valenciana.

En este sentido, es muy destacable el hecho de que, tras la entrada en vigor de
la ley, tan solo un porcentaje muy bajo de matrimonios deciden cambiar el régimen legal supletorio de separación de bienes establecido, lo que refleja, sin lugar a dudas, la modernidad de la
ley y su adecuación a la realidad social.

Señorías, el Grupo Popular apoya y aplaude la labor que está realizando el gobierno valenciano en la recuperación del derecho foral, en particular la Conselleria de Gobernación, en cumplimiento de la competencias que tiene atribuidas en relación con el desarrollo del Estatuto de autonomía, la promoción del autogobierno y el derecho foral civil valenciano.

Quisiera destacar, si me lo permiten, el impulso que la conselleria ha dado a la comisión de codificación civil valenciana, que tiene encomendada la importante misión de elaborar propuestas de creación, modificación y desarrollo de disposiciones normativas relacionadas con el derecho civil
valenciano, así como el observatorio de derecho civil valenciano, que es el órgano asesor de dicha comisión.

Fruto de este encomiable trabajo en el ámbito del derecho foral, pronto verá la luz la futura ley valenciana de sucesiones, una ley que, basada en nuestros
fueros, se convertirá en un instrumento muy útil y moderno que introducirá una mayor flexibilidad, en contraste con la rigidez del Código civil, una mayor libertad de testar y otras medidas muy beneficiosas para
los valencianos y las valencianas, que favorecerán aspectos como la continuidad de la empresa familiar, una cuestión vital en nuestra comunidad, en la que la inmensa mayoría del tejido empresarial está compuesto por pequeñas y medianas empresas.

Señorías, estamos convencidos de que el desarrollo del derecho foral es muy positivo,
supone un avance para la sociedad valenciana desde el punto de vista de su
bienestar, de su libertad y de sus oportunidades.
Por ello, apoyamos la
recuperación de aquellas normas e instituciones jurídicas del ordenamiento foral que tengan pleno encaje constitucional y que se
adapten a la nueva realidad económica y social de la Comunidad Valenciana, de acuerdo con lo dispuesto en el
Estatuto de autonomía.

El Grupo Popular está convencido de ello, pero no se trata solo de una convicción, se trata, además, del cumplimiento del Estatuto de autonomía, de la obligación que nos exige nuestra norma institucional básica.

Recuperar nuestro derecho foral no solo supone recuperar normas del
ordenamiento jurídico más rico, complejo y perfecto técnicamente de los ordenamientos de los antiguos territorios de la Corona de Aragón, sino la plena consagración de la Comunidad Valenciana como nacionalidad histórica de primer orden, algo que siempre fuimos, aunque por avatares históricos, se nos negó en 1982.

En este sentido, la reforma del Estatuto aprobada en el año 2006 ha puesto fin a esta discriminación y a esta injusticia histórica, plasmando nuestra condición de nacionalidad histórica a partir del reconocimiento de nuestra identidad, cultura, idioma y
ordenamientos jurídicos propios.

Si el Estatuto de autonomía fue resultado de un amplísimo acuerdo muy beneficioso para los valencianos, el Grupo Popular apela a ese
mismo espíritu de diálogo y consenso para que todos juntos, los grupos parlamentarios, el Consell y
la sociedad civil, seamos capaces de contribuir al desarrollo y al impulso del
desarrollo foral, pensando en el interés y en el futuro de la sociedad a la que servimos.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Quinzá.

Para el turno en contra, tiene la palabra el ilustre diputado señor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Coincidim amb allò que ha dit el conseller, que esta llei suposava un avanç en l'autoestima i en l'autogovern.
Suposava, suposava quan es va aprovar, perquè ara el que podem qualificar de l'actual situació és una capitulació del govern valencià davant la investida centralista del govern central.

Si, efectivament, esta llei es posava d'acord amb el cos social i les capitulacions només afectaven -com ha dit molt bé el conseller - un 2% de les parelles que volien formalitzar el seu matrimoni en règim de guanys castellà, el que hem de dir és que el govern valencià ha capitulat, ha capitulat, ha rebaixat una llei important que edificava el
nostre orgull, la nostra autoestima, el nostre autogovern, ha capitulat perquè algú li ho haurà manat.
 Perquè no és possible que vostés hagen acordat una modificació tan substancial, tan ben explicada pel conseller, que afecta més d'onze disposicions legislatives.
No és una modificació de no res, és una modificació substantiva.
I és una pena que tinga més poder un govern, el govern central, que totes unes Corts Valencianes per a
poder debatre sobre este tema.

Vostés han segrestat un debat d'estes Corts Valencianes perquè estes Corts puguen dir la seua.
Jo ja els havia anunciat el meu vot favorable
perquè crec en esta llei, perquè és l'única substantiva que s'ha aprovat després de tres anys de la reforma de l'Estatut de 1982.
L'única substantiva!
I, ara, capitulen!
I capitulen d'una forma important!
I capitulen perquè els ho mana Chaves!
I capitulen perquè vostés no tenen una projecció important del nostre autogovern i perquè dubte molt que vostés siguen valencianistes!

I pacten perquè -segons ha dit el Grup Socialista- la llei era de dretes.
No era progressista?
Desfavoria a les dones?
És que, açò no és el debat.
Perquè subordinar la Llei de règim econòmic matrimonial al que diu el Codi civil, centralista, de guanys, què té d'esquerres?
M'ho pot explicar?
M'ho pot explicar?
Perquè totes les disposicions és relegar este text al que marca el centralisme jacobí que cada dia més representa el PSOE.
Açò és el que representa esta llei!
Eixa és la pura realitat!

I vostés han capitulat quan vostés tenien -i ho ha dit molt bé el conseller- un acord, una interlocutòria, un auto.
.
.
-esta és la legislatura de les interlocutòries i dels autos-, quan vostés, des d'eixa interlocutòria del Tribunal Constitucional, els autoritzava que la llei es posara en vigor.
Això va ser un pas i una victòria molt important, perquè això trencava la inseguretat jurídica.
I les parelles que s'han casat tenien el règim econòmic matrimonial històric valencià, més modern, més avançat, més actual, que els guanys castellans que mos volen imposar des de Madrid.
No n'hi havia inseguretat jurídica.
No n'hi havia inseguretat jurídica si vostés hagueren permés que els grups de l'oposició haguérem pogut presentar esmenes.
No n'hi havia inseguretat jurídica.
Totes les parelles que s'hagueren casat, hagueren tingut la llei en vigor, perquè ahí n'hi ha una interlocutòria del Tribunal Constitucional que donava la raó al govern valencià i a la capacitat d'estes Corts i d'este govern a actualitzar el dret civil valencià.

Tenim una primera victòria.
I la pregunta és: per què capitula el govern valencià en un tema d'esta transcendència?
Per què?
Eixe és el debat.
I eixe és el nivell de la nostra autonomia.

La diputada Quinzá ha dit una cosa molt important.
Ha dit -ho ha deixat caure-: «En el año 1982, por avatares históricos se nos negó.
» No!
, senyora diputada Quinzá.
Vostés, antiga AP, i el PSOE, tot i que nosaltres vam fer tots els tràmits per a aconseguir la via del 151, ens van negar eixe dret per a ser una
autonomia de primera.
Ens ho van negar, el senyor Alfonso Guerra, l'antiga Alianza Popular y el CDS.
No «avatares históricos».
No!
Un pacte centralista del binomi centralista que va usurpar al poble
valencià la possibilitat de ser autonomia de primera.
I ara continuem amb el mateix.
Ara, després, parlarem del finançament autonòmic, una altra capitulació majúscula, amb eixa reforma que vostés van pactar.

I ara, sap què li dic?
Que he de mostrar la meua decepció, perquè nosaltres sí que havíem acordat una llei important, d'orgull, autoestima, de posar en valor el nostre dret civil i actualitzar-lo al
segle XXI.
I a la primera de canvi, capitulació.
I eixa és la realitat de la nostra política, diputada, eixa és la realitat, que manen de Madrid dels grups parlamentaris Socialista i
Popular.
Eixa és la realitat.

I davant això, haurem de dir-li al poble valencià que ja estem farts d'esta situació que ens condemna a ser una autonomia, no de segona, de tercera divisió, autonomia de tercera divisió, per molt que el conseller mos anuncie que va a portar lleis que desenvoluparan
els nostres drets forals en matèria de successions de béns.
Però, amb quins límits, senyor conseller?
Amb els que mos marquen des de Madrid?

Ara bé, vull vore de les paraules del conseller una cosa positiva.
Ha dit que això que s'ha pactat -que jo voldria dir que s'ha capitulat- entre els governs, suposa reconeixement de la competència per a poder desenvolupar el nostre dret foral i actualitzar-lo amb les
necessitats del nostre poble al segle XXI.
 Espere que siga així, espere que això siga així.

I en eixe sentit, ja li dic, mosatros, tot i que vostés mos han privat del dret d'esmenar este text, no anem a votar en contra per responsabilitat i -quasi diria jo- per patriotisme valencià.
Perquè, creiem lleialment en el desenvolupament d'estes normatives perquè això ens assegura el camí per a, en un futur, quan vostés ja no governen, tindre una autonomia de primera.
I  haguérem esmenat el que diu el text que vostés han pactat o que els ha ordenat el senyor Chaves.
No vinguen després ací a dir del govern central que si açò o allò.
.
.
Si vostés capitulen davant el senyor Chaves!

I tot el que han pactat vostés és que esta llei es regirà pel que disposa el Codi civil; el règim de caducitat de l'acció, el que disposa el Codi civil; les capitulacions matrimonials (inintel·ligible) .
.
.
es regiran pel que disposa la legislació de l'estat.
Vostés han capitulat!
Vostés han capitulat!
Però, totalment.
I tenien al seu costat la majoria de les Corts Valencianes, tenien
la interlocutòria del Tribunal Constitucional i tenien una via oberta per a recuperar un
autogovern en estos àmbits.

Per tant, sap el que li dic?
No ens anem a oposar, nosaltres sí que volem acords, però acords que no suposen renúncies importants en el nostre autogovern i la nostra capacitat de legislar i que
no se'ns neguen les nostres competències.
Perquè la lliçó final que podem traure és que tota eixa reforma que mos van vendre com la gran panacea, de l'Estatut de 1982, per a què ens ha aprofitat?
Què hem aconseguit?
Què hem aconseguit?
On estem?
Doncs, estem liderant el que no hauríem de liderar.
I així ens va!
Amb un govern que a la primera de canvi es plega davant l'envestida del govern central i un govern que mos ha portat a ser líders en desocupació en tot el conjunt de l'estat.
I així anem malament, anem malament.

Per tant, nosaltres, com a grup responsable que sí que volem una actualització al segle XXI del nostre dret civil, perquè va ser el dret més important de la península ibèrica, no ens oposarem, no direm que no, ens abstindrem, però lamentem profundament este pacte del binomi centralista del PP i del PSOE per
anar en contra del nostre autogovern i la capacitat de regular-nos en matèria de dret civil.
Ho lamentem profundament i considerem que així no s'han de fer les coses.
Així anem de fracàs en fracàs fins la victòria final.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Morera.

Té la paraula la il·lustre diputada senyora Quinzá.

La senyora Quinzá Alegre:

Gracias, señora presidenta.

La verdad es que no sé exactamente qué turno ha utilizado el señor Morera porque si va a votar a favor ha utilizado el turno en contra, turno
que no le corresponde.

En cualquier caso, sí que decirle desde el Grupo Parlamentario Popular que aplaudimos y le
agradecemos el que apoye esta ley, que ya apoyó en su día como, además, no podía ser de otra manera, porque yo creo que usted lo que pasa es que confunde, está absolutamente confundido porque lo que ha dicho en su discurso no es nada cierto.

Ni una sola institución genuinamente foral se toca en esta modificación.
El régimen aplicable es exactamente el mismo, no se capitula.
El régimen de separación de bienes, que en su día se aprobó en la ley, continúa exactamente igual, señora Morera.
A valencianistas no nos va a ganar nadie, y mucho menos usted, por
mucho que usted quiera hacer ahora ese debate aquí, en la tribuna.
(Aplaudiments)

Como muy bien, señor Morera, ha dicho el conseller en la tribuna, y esta parlamentaria ha dicho también en su intervención, estas modificaciones son cuestiones meramente accesorias.
No hay ninguna
sustancial.
Probablemente lo haya entendido usted mal.
No se preocupe, que,
como ya le digo, el derecho foral está a salvo y las instituciones forales están absolutamente a salvo.

Yo, por tanto, le agradezco que no se haya perdido usted en las formas, que
haya ido al fondo del asunto y que se una a los grupos de la cámara para apoyar esta ley tan importante.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señor Morera, ya le he comentado antes lo mismo que le ha comentado la diputada.
Le
ruego que, si utiliza el turno en contra, se supone que es para votar en
contra, no para votar a favor, ¿eh?
Entonces, (veus) replicar, me imagino que si están de acuerdo, se tendrán que replicar poco.
(Veus) Poco.
Un minuto.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Efectivament, no conec tan bé el reglament com el senyor Maluenda, però m'ho estic pensant, perquè, clar, si ja tenim un procediment de lectura única que ens priva la possibilitat de presentar esmenes, també, no tindre la possibilitat de dir la nostra en este debat, doncs, em
semblava.
.
.
, això.

Però, en tot cas, he anunciat que el nostre vot de no a l'abstenció i, per responsabilitat, indicaré al nostre grup que s'abstinga, (remors) però tot pensant que el que s'ha produït ací és una autèntica capitulació del govern valencià.

La senyora presidenta:

Para fija posición, tiene la palabra la ilustre diputada señora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Bé, des d'Esquerra Unida sempre hem reivindicat el dret foral valencià com a element de valencianització, perquè ens apropa a les arrels i perquè és l'expressió de l'autogovern dels valencians i valencianes.
I la Llei de règim econòmic matrimonial és un dels elements d'aquest dret foral.

Des d'Esquerra Unida valorem positivament la reforma que avui es planteja ací, perquè es puga acabar amb els dos anys de litigi amb el govern central i perquè suposa la retirada del recurs d'inconstitucionalitat, perquè no és cosa bona que les lleis del País Valencià estiguen en aquesta situació d'inseguretat jurídica.
Valorem positivament que s'adapte la norma al Codi civil en allò que és necessari.
Ara bé, com ja vam dir en el seu moment, pensem que hagués segut molt millor que aquells articles on es tenien de remetre al Codi civil
foren transcrits tal qual i no es nomenara directament el Codi civil, ja que d'aquesta manera mai ens podrem evitar sostraure'ns a la jurisprudència del Tribunal Suprem, perquè, en definitiva, és qui interpreta al final el Codi civil.

Per tant, ja ho vam dir en el seu moment, ho repetim, haguera segut millor
transcriure els articles tal qual i no nomenar el Codi civil, perquè, si no, al final tens d'anar a morir al Tribunal Suprem.

Ara bé, dit açò, el que no podem valorar positivament des d'Esquerra Unida és que es plantege en aquesta cambra una modificació del règim econòmic matrimonial valencià i no es modifique allò que ha suposat una major crítica per part del moviment feminista i que Esquerra Unida ha fet la reflexió i compartim els seus arguments, bé, el fet que s'aplique la separació de béns per defecte, ¿no?

El col·lectius feministes i de defensa de la dona consideren que la llei perjudica a
moltes dones, especialment a aquelles amb dificultats d'accés al mercat laboral i de menor nivell econòmic i cultural, que al casar-se desconeguen el règim econòmic imperant i que es puguen trobar en una situació de desemparament en cas de separació.
Perquè, a més, s'ha produït una falta d'informació molt greu en aquest tema i que pot estar perjudicant o pot perjudicar en el
futur moltes dones que s'han casat, ¿no?

Inqüestionablement, el règim de separació de béns és el més convenient quan les dos persones de la parella es troben en una situació d'igualtat real d'ingressos, de mitjans econòmics, de propietats i de formació, però també és una realitat que açò només passa en un percentatge mínim de les parelles.
Normalment no estan en eixa igualtat real econòmica, ¿no?

És evident que la realitat continua sent que les dones guanyen menys salari pel
mateix treball que els homes, ocupen l'ocupació a temps parcial, més precària, ocupen en gran proporció el que s'anomena el treball domèstic, a més, existix una proporció elevada de dones que no tenen ingressos propis, perquè es dediquen a realitzar treball no remunerat.
Avui en dia són encara moltes les dones que, al casar-se, deixen els seus treballs remunerats
per a ocupar-se de la casa, dels xiquets, de les persones majors, és a dir, per a treballar igual o més que els seus companys, però sense cobrar.

Així que, enfront d'una situació de desigualtat en una societat patriarcal com la que tenim, no es pot actuar
des de la llei com si les condicions d'igualtat foren reals, perquè no ho són, perquè les dones encara no estem en la realitat en una situació d'igualtat, i habitualment és la dona la que acaba patint les pitjors conseqüències.

Per tant, des d'Esquerra Unida el que enteníem és que si es plantejava en aquesta cambra una modificació de la llei de règim econòmic matrimonial, com s'ha fet avui ací, deuria haver arreplegat aquesta realitat.
Ja que es modifica la llei, que
realment es modifique en allò que és erroni, en allò que s'ha plantejat i que s'està veent que no és correcte.
Però lamentablement no ha segut així i, per tant, des d'Esquerra Unida no podem recolzar aquesta modificació de llei, perquè enteníem que si s'havia de modificar la llei, en el primer que s'havia de modificar és en el tema de la separació de béns per defecte, perquè, al cap i a la fi, són les dones que estan en pitjor situació les que estan patint les conseqüències i les que les patiran.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Albiol.

Por parte del Grupo Parlamentario Socialista, tiene la palabra el ilustre
diputado señor Toni Such.

El senyor Such Botella:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Bé, tenim davant de nosaltres el que és la proposta de modificació de la Llei 10/2007, de règim econòmic matrimonial valencià, una proposta de modificació que, com ja he dit abans, en l'anterior intervenció, va en la línia que el Grup Parlamentari Socialista va plantejar ja quan es va discutir esta
mateixa llei.
Nosaltres enteníem que hi havien unes incerteses jurídiques evidents en el mateix text de la llei i que calia corregir.
És a dir.
.
.
, i després, també, que s'esbossava un sistema de prescripcions i inclús d'inscripcions registrals, que enteníem que atemptava clarament al que és la unitat de l'acció a nivell de l'estat i que garantix la igualtat d'oportunitats en l'àmbit civil a la majoria de ciutadans de l'estat espanyol.

Nosaltres creíem, i, a més, està en el (inintel·ligible) .
.
.
i està en el mateix Diari de Sessions, els nostres problemes exactament també a estos articles que avui es modifiquen.
Per tant, independentment, i a més que ens congratulem de l'acord del govern de la Generalitat valenciana amb el Govern d'Espanya per a fer esta modificació, nosaltres també el compartim perquè ja prèviament estàvem d'acord que açò es modificara.
Nosaltres ja ho manifestàrem així.
Sols cal agarrar l'hemeroteca, el
Diari de Sessions, i vore que el que estic plantejant és el correcte.

Bé, tots vostés saben que el Grup Parlamentari Socialista va votar en contra d'esta llei.
Nosaltres anteposàrem el dret de la gent, el dret de les persones, la seua seguretat jurídica, la necessitat de dotar les dones d'una major defensa davant de les desigualtats, ho anteposàrem a estos grans circumloquis que són la defensa de l'interés dels valencians i del poble valencià i la defensa dels furs.
.
.
¡Nosaltres parlem de persones!
Nosaltres creguem que quan es fa política, cal parlar de persones, dels seus drets, de les seues necessitats, de les
seues aspiracions i, sobretot, de no seguir incrementant desigualtats socials,
com es podria produir en esta llei.

Nosaltres ho plantejàrem des d'eixa perspectiva.
Bé, doncs, nosaltres creguem que per arribar ací, ací, a este moment, en què es modifica la llei, no fea falta tantes coses.
El 7 de juny del 2007 es va fer
la reunió de la comissió bilateral entre el Govern d'Espanya i el govern de La Generalitat en què s'emplaçava la modificació exactament d'estos onze articles, i s'emplaçaven a una següent reunió per a arribar a un acord i tirar endavant el que és la Llei de règim econòmic matrimonial valencià amb tots els efectes.
Al mes d'octubre es va impossibilitar que arribàrem a un acord.
El Govern d'Espanya va vindre a la Comunitat Valenciana, els seus representants, per a
intentar negociar el que era l'acord, i en aquell moment, fruit de la situació de crispació, de la situació de confrontació permanent i política del govern de La Generalitat amb el Govern d'Espanya, doncs, no es va poder arribar a cap acord, perquè no es volia modificar ningun article.

Nosaltres sabíem que això era el pitjor que podia passar, els socialistes sabíem que això el pitjor que podia passar, perquè això sí que anava a posar-mos entrebancs d'una forma clara i evident que puguérem almenys legislar en matèria de dret civil, com així es va demostrar al mes següent, quan el Govern d'Espanya interposa recurs d'inconstitucionalitat respecte a la totalitat de la llei.
Això sí que era un problema de deveres.
I nosaltres creguem que no teníem d'haver arribar a este moment, de veres, que es podia haver solucionat açò fa dos anys, i ho teníem d'haver fet, l'esforç, per a solucionar-ho fa dos anys.
A l'acord que hem arribat ara es podia haver arribat fa dos anys i ens havérem evitat un recurs d'inconstitucionalitat del Govern d'Espanya respecte a la totalitat de a llei.

Nosaltres, per tant, creguem que cal reflexionar, i quan es pot arribar a
acords, cal arribar a acords i no deixar-ho per a més endavant per interessos purament partidistes i de confrontació política, sinó que, en temes com estos, en temes com legislació en matèria de drets, de drets dels valencians, de dret civil i de tot allò que nosaltres pugam desenvolupar, més val arribar a acords i evitar la confrontació que, després, tindre de plorar determinades situacions que pugueren ocórrer a nivell dels tribunals.

Nosaltres  creguem a la vegada també que este projecte de llei complix.
.
.
, cosa que no va complir l'anterior llei, complix amb els requisits del dictamen del jurídic consultiu, que és cosa de vore el dictamen del jurídic consultiu a este respecte quan planteja clarament que ja els havera agradat
fer el dictamen del jurídic consultiu a la proposició de llei de règim econòmic matrimonial valencià, que ja els haver agradat.
El mal és que, al ser proposició de llei, no va poder emetre dictamen.
Ens havera agradat, sobretot, perquè ens havera donat molta llum i ens haver clarificat determinades qüestions que després han anat ocorreguent i han anat passant al voltant del desenvolupament d'esta llei.
Ens havera agradat que això havera segut.

Ací sí que n'hi ha.
Evidentment, el jurídic consultiu emet informe favorable, perquè diu que davant d'un acord entre el govern de La Generalitat i el govern de l'estat, no va a dir absolutament res, perquè hi ha conformitat en la matèria.
I ho diu.
I a la vegada, també, nosaltres reiterem, i sobretot al senyor conseller, per a més endavant, quan puga, que el que és necessari és tindre concordança de les normes civils.
Concordança.
Hem vist que hem de llevar referències i elements ¡que afecten el tema del dret de successions!
¡Així ho advertírem nosaltres!
¡Ho advertírem!
, que no es podia plantejar això, quan no hi havia llei de successions de concordara civilment i, sobretot, amb
la legislació, no era possible.
I ara es lleva.
Nosaltres també estem d'acord amb això.

Ara bé, com diu també l'informe del mateix govern valencià, cal fer un codi de dret civil valencià en concordança, amb unitat d'actuacions amb tots els nivells i les institucions del dret civil valencià.
Això és fonamental.
I nosaltres també estem per eixa labor, i emplacem el govern de La Generalitat i al Grup
Parlamentari Popular per a fer eixe esforç també en què poder tirar endavant.

Miren, respecte al tema del fons de la modificació, nosaltres estem completament d'acord.
Donar seguretat jurídica davant del que no n'hi ha seguretat jurídica, per a nosaltres és fonamental.
O siga, garantir una unitat d'actuació, per a nosaltres, els socialistes, és fonamental.
Intentar que la gent tinga els drets reconeguts i no a l'empara de qualsevol interpretació jurídica, per a nosaltres també és fonamental.

I els drets de la gent, reitere i repetixc, els drets de les persones, de les
dones i dels homes que els afecte açò, per a nosaltres està per damunt de qualsevol circumloqui d'estos del dret foral i del dret del poble valencià.
La gent, la gent és l'important.
I les persones és l'important.
Les persones que utilitzen esta llei han de tindre seguretat en el
que és el seu acte, han de tindre garantia.
I una llei el que ha de donar és claredat en compte de foscor.
I moltes vegades les interpretacions donen molta
foscor.

Nosaltres votàrem en contra d'aquella llei.
Ens agrada, i a més compartim esta reforma, esta modificació.
Vol dir això que nosaltres donem per bona la Llei de règim econòmic matrimonial?
En absolut.
I a més els he dir que havérem pogut arribar a un acord de modificació prou més ampla que la que s'ha plantejat.
És un projecte de llei que presenta el govern de La Generalitat, el Consell de La
Generalitat.

A nosaltres ens haguera agradat que hagueren modificat algunes qüestions que són fonamentals, com és el tema de la valoració del que és el treball en casa per part dels cònjuges, que nosaltres creguem que és plenament discriminatori tal qual està plantejat en la pròpia llei respecte a les dones.
Sobretot perquè entre desiguals no es poden fer polítiques iguals, s'ha de fer polítiques desiguals per a intentar acabar amb la igualtat entre hòmens i dones.
(Aplaudiments)

Eixa és la llei, eixa és la teoria, eixa és la pràctica que nosaltres li hem plantejat.
A nosaltres ens haguera agradat modificar
açò, ens haguera agradat modificar açò.

Però bé, s'ha donat un pas endavant.
Tot arribarà, tot arribarà.
Jo estic convençut que al final de la pràctica que esta modificació no suposa ni modificar el règim de separació de béns inicials, que nosaltres estem completament d'acord, perquè amb el règim comú, el règim civil espanyol que se plantejava ací, ja es podia fer igual.
O siga, es poden fer amb règim de guanys  o amb règim de separació de béns.
No hi ha absolutament ninguna diferència.
Sols que ara canvia el tema d'anar al notari a fer capitulacions respecte una cosa o una altra.
Nosaltres
estem completament d'acord.

Ara bé, hi ha qüestions que sí que són importants, de calat, de drets de la gent i sobretot d'avanç i de progrés social.
I en això, en l'avanç i en el progrés social ens trobaran sempre als socialistes.
I anunciem també que anem a votar a favor d'esta modificació.

Gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Such.

Señorías, vamos a proceder a la votación.
Comienza la votación.
Votos a favor, 77; abstenciones, 7.
Queda aprobado el punto.

Proposició de llei de modificació de la Llei 4/2003, de 26 de febrer, de La Generalitat, d'espectacles públics, activitats recreatives i establiments públics, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís (RE número 41.
862, BOC número 170) Criteri del Consell (RE número 44.
287, BOC número 177)

La senyora presidenta:

Pasamos al siguiente punto del orden del día: toma en consideración de la Proposición de ley de modificación de la Ley 4/2003, de 26 de febrero, de La Generalitat, de espectáculos públicos, actividades recreativas y establecimientos públicos, presentada por el Grupo Parlamentario Esquerra Unida-Bloc-Verds-Izquierda Republicana: Compromís.

Da lectura, por parte de la secretaria, al criterio del Consell.

Señora secretaria primera.

La senyora secretària primera:

Gracias, señora presidenta.

«Vicente Rambla Momplet, conseller d'Indústria, Comerç i Innovació, vicepresident primer i secretari del Consell, certifique: Que el Consell, en
la reunió del dia 25 de setembre de 2009, va adoptar l'acord següent:

»El Grup Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Verds-Esquerra Republicana: Compromís ha presentat la Proposició de llei de modificació de la Llei 4/2003, de 26 de febrer, de La Generalitat, d'espectacles públics, activitats recreatives i establiments públics, l'admissió a tràmit de la qual va ser acordada per la Mesa de Les Corts en la reunió del dia 1 de setembre de 2009.

»D'acord amb el que preveu l'article 125.
2 del Reglament de Les Corts, el Consell fa constar el següent:

»La proposició de llei presentada planteja la modificació de l'actual Llei 4/2003, de 26 de febrer, de La Generalitat, d'espectacles públics, activitats recreatives i establiments públics, de manera que s'inclouen en el tenor literal del seu article 1 les festes populars amb foc -correfocs, mascletades, despertades, etcètera-, així com les festes de les Falles, les Fogueres i la Magdalena i celebracions
equivalents.
D'altra banda, es pretén incloure aquestes celebracions en el catàleg de l'annex de la llei.

»A la vista de la proposta cal fer les consideracions següents:

»a) La Ley 4/2003, de 26 de febrero, de La Generalitat, de espectáculos públicos, actividades recreativas y establecimientos públicos, define en su artículo 1, como su propio título indica, qué debe entenderse por «espectáculo público» y «actividad recreativa».
A estos efectos, el concepto es lo suficientemente amplio para entender
englobado en él cualquier evento que esté abierto a la pública concurrencia y que implique una actuación de ocio o diversión.
En este marco, ello no puede ser de otra manera por cuanto nos hallamos ante
una norma con rango de ley destinada a regular un ámbito particular pero con mucha diversidad material.

»b) Por su parte, la referida ley atribuye a los ayuntamientos, en su artículo 9, apartados b) y c), la competencia para autorizar los espectáculos y actividades recreativas que se realicen con motivo de las fiestas
locales y verbenas populares, que requieran o no la utilización de la vía pública, así como aquellos que, sea el que fuere, requieran la utilización de la vía pública, entre los que se incluyen los espectáculos pirotécnicos.

»c) Asimismo, el catálogo del anexo de la ley incluye, en su apartado 4, festejos y celebraciones
populares, a los fuegos artificiales como uno de los contenidos de las fiestas
populares.

»d) De lo dicho con anterioridad se deduce que la actual ley de espectáculos valenciana contempla los espectáculos pirotécnicos y de fuego que se celebran en la Comunidad Valenciana del mismo modo que
abarca el resto de eventos que tienen la consideración de espectáculos públicos o actividades recreativas -festejos y espectáculos taurinos, conciertos, eventos deportivos, conferencias, exposiciones,
cines, teatros, circos, piscinas, etcétera-.
En todo caso, se hace hincapié en el carácter popular de los mismos fijándose un horario a determinar según las necesidades concurrentes -artículo 6 de la Orden de horarios para el año 2009, de 22 de diciembre de 2008.

»e) De este modo, la ley prevé una regulación para todos los espectáculos, actividades y establecimientos, sin hacer hincapié en ninguno de ellos en particular con preferencia sobre los demás, de manera correcta en técnica normativa.
Una actividad pirotécnica es una actividad al aire libre y, como tal, sujeta a la ley de espectáculos valenciana como tantas otras -moros y cristianos, verbenas, discomóviles, bous al carrer, fallas, carpas, etcétera-.
En otras palabras, la ley no regula eventos en particular, sino que, por el
contrario, su régimen jurídico alcanza a todo su ámbito material por igual.
Compartiendo el espíritu que anima a esta propuesta, hay que afirmar que lo que en ella se remarca
ya se encuentra previsto en el tenor literal de la ley de manera general.

»Aunque la propuesta de modificación se justifica en garantizar que no se incluya ningún tipo de restricción a las fiestas, las actividades o los espectáculos con fuego y pirotécnica en las fiestas populares tradicionales valencianas, el hecho es que la
iniciativa propuesta no aportaría nada desde el punto de vista práctico y sería totalmente ineficaz para el fin pretendido.

»En el estado en el que se encuentra la cuestión, lo cierto es que el gobierno, en la inminente transposición de la directiva mediante el reglamento de artículos pirotécnicos y cartuchería, que será la normativa sectorial aplicable, es el que debe garantizar la pervivencia de
las fiestas y tradiciones vinculadas al uso de la pólvora, tal y como viene solicitando reiteradamente el Consell.
De ahí que todas las iniciativas se hayan orientado en esa dirección.

»Hay que destacar asimismo que La Generalitat asumirá las competencias que correspondan a las comunidades autónomas y llevará a cabo el correspondiente desarrollo normativo en materia pirotécnica, de acuerdo con el ámbito delimitado por el futuro reglamento.

»El Consell comparte plenamente la preocupación motivada por la aprobación de la Directiva 2007/23/CE del Parlamento Europeo y del Consejo, de 23 de mayo
de 2007, sobre la puesta en el mercado de artículos pirotécnicos.

»Sus disposiciones afectan de manera significativa a las fiestas tradicionales de
la Comunidad Valenciana, en la medida en que introducen limitaciones de
distancias y de edad o prohíben el movimiento de manera errática o imprevisible de los artificios de pirotecnia.
No puede olvidarse la
importancia del sector pirotécnico en la Comunidad Valenciana, que cuenta con 40 fábricas pirotécnicas y 1.
500 trabajadores, ni que el 95% de los 542 municipios celebran sus
festividades con fuego.

»Por ello, el Consell ha promovido las iniciativas oportunas a fin de proteger
estas expresiones culturales que forman parte de nuestra identidad como pueblo,
ya que la propia directiva otorga flexibilidad y deja un margen para que los
estados miembros, en la correspondiente norma de transposición, contemplen excepciones que permitan la conservación de unas tradiciones culturales tan arraigadas en la Comunidad Valenciana.

»Así, el Consell, además de realizar numerosas gestiones ante las instituciones europeas para que
conocieran la importancia y realidad de estas fiestas y tradiciones en la
Comunidad Valenciana, acordó requerir al gobierno de la nación para que adoptase las medidas necesarias a los efectos de garantizar el
respeto de las tradiciones populares en materia de fuego en la Comunidad
Valenciana.

»A ello hay que unir la creación de la comisión técnica, con representación del Consell, de la Federación Valenciana de Municipios y Provincias, de asociaciones, de fabricantes, peñas y federaciones más destacadas de los municipios con tradición en el uso de la pólvora.

»La labor de esta comisión se ha centrado en la elaboración de un informe que fue remitido a los ministerios de Industria, Turismo y
Comercio y de Interior, así como a la vicepresidenta primera del gobierno, a fin de que se adoptaran las
medidas necesarias, en la transposición de la directiva, para garantizar la tradición cultural basada en el uso de la pólvora o de artificios pirotécnicos, de forma que no se viera afectada por las disposiciones restrictivas de
la normativa europea.

»Por otra parte, en el marco de la elaboración del reglamento de artículos pirotécnicos y cartuchería que está efectuando el gobierno de la nación, con ocasión de la transposición de la directiva, el Consell le ha remitido una serie de consideraciones al
borrador de reglamento para que sea efectiva la conservación de las fiestas y tradiciones.

»El Consell espera que el Gobierno atienda las solicitudes y reivindicaciones
realizadas de forma unánime y conjunta con el sector pirotécnico y los municipios, federaciones y asociaciones más representativas afectadas, para que el nuevo reglamento sea plenamente
respetuoso con las peculiaridades y singularidades de nuestras festividades,
haciendo compatibles las mayores garantías de seguridad con los usos tradicionales vinculados a la cultura del fuego en
la comunidad.

»El Consell, como ha hecho hasta ahora, en cumplimiento de lo dispuesto en el artículo 12 del Estatut d'autonomia de la Comunidad Valenciana, seguirá velando por la protección y defensa de la identidad y los valores e intereses del pueblo valenciano y el
respeto a la diversidad cultural de la Comunidad Valenciana y su patrimonio
histórico.

»Por todo lo anterior, de conformidad con el artículo 125.
2 del Reglamento de Les Corts, y a propuesta del conseller de Gobernación, el Consell acuerda:

»Manifestar su criterio desfavorable a la toma en consideración de la Proposición de ley de modificación de la Ley 4/2003, de 26 de febrero, de La Generalitat, de espectáculos públicos, actividades recreativas y establecimientos públicos, presentada por el Grupo Parlamentario Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís».

»Para que conste y surta sus efectos, expida la presente certificación en Valencia, a 25 de septiembre de 2009.
»

Eso es todo, señora presidenta.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora secretaria.

Para el turno a favor, tiene la palabra la ilustre diputada señora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyora presidenta.

Bon dia, senyories.

Puge ací per a defensar esta proposició de llei, però faré dos consideracions prèvies.

La primera, és que el Grup Popular té hui l'oportunitat de demostrar això que s'acaba de dir que a valencianistes no els guanya ningú.

I, la segona, que qüestionar la dinàmica parlamentària, o les intervencions o la cortesia parlamentària del nostre grup perquè ha passat d'una intervenció en contra i d'un vot en contra a una abstenció, quan vostés no exercixen els torns en contra ni la fixació de posició i després voten en contra de les nostres iniciatives només per qui l'ha presentat, doncs, en fi, no estan vostés en condicions de donar lliçons de parlamentarisme a ningú ni de democràcia a ningú.
Nosaltres hem passat d'una fixació, d'un torn en contra a una abstenció, vostés no utilitzen el torn en contra i voten en contra.
Doncs,
empardem la jugada, com se diu en el truc.

Esta és, efectivament, una proposició de llei per a un canvi, un xicotet canvi en la llei d'espectacles.
I ara me detindré en els antecedents.
El que motiva esta llei -com vostés tenen a l'exposició de motius en esta proposició de llei- és precisament la Directiva 2007/23, del parlament europeu, i, fonamentalment,  el seu considerant huité, en què es diu que «de conformitat amb els principis establerts en la Resolució del Consell de 7 de maig de 1985, relativa a una nova aproximació en matèria d'harmonització i de normalització, els articles pirotècnics han de complir les disposicions de la present directiva quan es posen per
primera vegada en el mercat comunitari.
No obstant això, en el cas de festivitats religioses, culturals i tradicionals dels estats
membres, els artificis de pirotècnia fabricats pels fabricants, pel seu propi ús, i que l'estat membre haja autoritzat per al seu ús al seu territori, no podran ser considerats com posats en el mercat i, per
consegüent, no estan subjectes a les disposicions de la present directiva».

Esta directiva, que marca uns condicionants que en la pràctica podrien impossibilitar alguns festeigs populars al nostre territori, sí que obri eixa porta, que va ser gràcies a uns parlamentaris de l'estat espanyol, que s'introduïren esmenes en este considerant huité, que permet que tot allò que forme part del patrimoni cultural immaterial dels festeigs populars,
religiosos, etcètera, dels estats membres, puga ser excepcionat d'esta directiva.
Molt bé.

A partir d'ahí, nosaltres el que proposem és una proposició de llei en què, amb un xicotet canvi en la llei d'espectacles, siga reconegut com a patrimoni cultural i immaterial dels
valencians i les valencianes els festeigs populars que se fan amb focs i pirotècnica.

En este sentit, en l'article 1, que es modifica, només es canvia l'apartat segon, que s'introduïx i diu: «Igualment seran objecte de regulació per aquesta llei i per la normativa sectorial en la matèria, les cercaviles i les activitats dels grups de foc, com ara el correfocs,
les mascletades, les despertades, les cordades, els castells de focs d'artifici, les disparades amb arcabussos, les falles, les fogueres i d'altres festes amb foc i pirotècnia de caràcter popular,   d'àmplia representació i tradició en les activitats de la cultura tradicional valenciana, que formen part del
patrimoni social, cultural i immaterial dels valencians i les valencianes.
»

Este és l'únic apartat que s'afegix a la llei, la llei no canvia més que l'afegit d'este apartat, i, en l'annex, afegir als «festeigs de celebracions populars», «les festes populars amb foc i pirotècnica», com he enunciat.

Eixe és l'únic canvi que es produïx en la llei.
Nosaltres no hem esmenat la llei.
El que hem fet és afegir un article que declara que les festes amb focs i pirotècnia formen part del nostre patrimoni cultural, social i immaterial.

Açò té un precedent, a Catalunya, el parlament català ja va aprovar un article molt paregut -per no dir igual-  en què les cercaviles, els jocs d'artificis, la pirotècnia de caràcter popular i d'àmplia representació i tradició en les activitats de la cultura tradicional catalana, formen part del patrimoni
social i cultural immaterial de Catalunya.
Este article va ser introduït en la llei d'espectacles catalana per unanimitat de tots els grups parlamentaris del
parlament català, inclòs el Grup Popular, encara que allí és minoritari, molt minoritari, va votar també a favor d'este canvi en la llei.
Per què?
Perquè açò és una qüestió merament política.

És evident que no es fa cap canvi tècnic en la llei, que no s'esmena la llei, que no se lleva res de la llei, la llei es queda igual i només s'afegix açò.
Per què?
Perquè es vol dotar a l'estat de mecanismes polítics perquè en la transposició de la directiva -que ha de fer abans de gener de 2010- puga incloure ja els precedents jurídics que té, en el sentit que hi ha legislacions en les comunitats autònomes que protegixen el seu patrimoni cultural, de festeigs populars, amb foc i
pirotècnia.

I perquè en la transposició de la llei a nivell estatal tinga ja un suport jurídic a les comunitats autònomes, és el que motiva la presentació d'esta proposició de llei que, ja dic, si no l'haguérem presentat nosaltres, segurament el Grup Popular votaria a favor.
I jo dic
que el Grup Popular no votarà a favor donat el criteri desfavorable del Consell, en el qual entre ara.

Jo no entenc l'exposició que fa el criteri del Consell, entre altres coses perquè parla de les competències dels ajuntaments, que en esta proposició no pertoca; parla del catàleg, que no pertoca en esta proposició, més enllà d'afegir el tema dels focs i pirotècnia; parla que se contemplen els espectacles pirotècnics i de focs que se celebren a la comunitat.
No es contemplen en la llei!
És mentida!
El que estan és implícits, però no es contemplen!
Sí, u pot pensar que els festeigs populars a la Comunitat Valenciana, molts d'ells, són a base de focs i pirotècnia, però no està explícit en la llei.
És l'única cosa que estem pretenent.
Es parla d'espectacles i activitats que es fan a l'aire lliure.
És evident que els espectacles amb foc i pirotècnia se'n fan a l'aire lliure.
És que això és una
perogrullada.
 I, per tant, no té res a vore amb la proposició de llei que fem.

I, després, diu que compartix l'esperit del que motiva la presentació d'esta llei, però que manifesten el seu criteri desfavorable.
Jo crec que el criteri desfavorable
del Consell és un menyspreu a la política, com ho són les seues negatives a fixar posició o a utilitzar el torn en contra o, fins i tot, a escoltar la gent que parla a
la trona.
Jo crec que és un menyspreu a la política perquè vostés no entenen que açò és una qüestió -això- merament política, que no canvia la llei per a res, que l'única cosa que vol és que quan el Govern d'Espanya haja de fer la proposta de transposició de la directiva -de la qual estem parlant- ho faça tenint en compte els precedents jurídics que té.

I el Consell en este cas què fa?
Dir que «el Consell espera que el gobierno atienda las solicitudes y reivindicaciones».
Doncs, això és el que vostés fan!
Vostés, enfront del govern de la nació el que fa és reivindicar i queixar-se.
I, a més, diuen, en el mateix criteri, que la vicepresidenta ja té iniciatives seues.
Amb la qual cosa ja supose que si la transposició al final no els agrada a vostés, el que faran és tornar a reprovar Maria Teresa Fernández de la Vega, la vicepresidenta del govern, perquè no ha atés els seus requeriments.

I vostés no entenen, o el Consell no entén, que un govern el que ha de fer és, precisament, proposar a este parlament lleis com estes, polítiques que li donen cos polític a determinades decisions amb les quals suposadament estem tots d'acord.
Però, no, vostés requerixen, reivindiquen.
.
.
Agafen vostés el criteri del Consell i llijan-se'l, si no és que han escoltat la secretària.
Un govern que se dedica a reivindicar, a requerir, a demanar i a
queixar-se, no es dedica a governar, perquè ja sabem que
ustedes están con sus asuntos des de fa un temps, des de fa gairebé un any, i no es dediquen tampoc a donar suport a determinades iniciatives amb
les quals, en el fons, estan vostés d'acord perquè les presenta un grup minoritari al qual, a més, se neguen a contestar-li.

Doncs, si vostés creuen que en el menyspreu de la política vostés arribaran a algun lloc, doncs, ja els puc avançar que no arribaran a cap lloc Perquè en un parlament no es pot menysprear la política, que és el que vénen fent vostés des de fa massa temps.

De totes maneres, jo els demane que reflexionen i que voten a favor d'aquesta proposició de llei perquè, si estan d'acord, el més lògic és que voten a favor.

Moltíssimes gràcies.

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Antonio Clemente Olivert)

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señora Oltra.

Para el turno en contra.
¿Algún grupo?
¿Fijación de posición?

Señora Albiol.

Cuando quiera, señora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Gràcies.

Evidentment, des d'Esquerra Unida no podem estar en contra d'afegir la relació d'espectacles pirotècnics, d'afegir en l'articulat de la llei d'espectables públics, doncs, els correfocs, les falles, les mascletades, els castells, les
cordades, els castells, les cordades i totes aquelles activitats pirotècniques de caràcter popular.
No podem estar en contra de deixar palesa una realitat del País Valencià, de la nostra cultura i la nostra tradició.
I, per tant, votarem a favor que s'incloga açò en la llei.

Ara bé, el que em sembla prou desafortunada és l'exposició de motius quan diu que «amb aquesta modificació es pretén garantir que no s'incloga cap tipus de restricció a les festes, les activitats o els espectacles de focs i pirotècnica en les festes populars tradicionals valencianes».
Evidentment, no ens sembla bé perquè es clar que alguna restricció hi haurà d'haver, han d'haver-hi restriccions per tal de garantir la seguretat perquè és evident que diversió i festa no poden estar renyides amb seguretat.
Per tant, no ens sembla
afortunada l'exposició de motius quan diu que amb açò és pretén que no hi haja cap restricció.
Doncs, no ha de ser així.

Ara bé, també pensem que incloure en la llei la relació d'espectacles pirotècnics no fa que açò siga així.
Afegir el que es proposa en aquesta proposició de llei  pensem, des d'Esquerra Unida que no afecta massa a l'hora d'aplicar la directiva europea o a l'hora de traspassar aquesta a l'ordenament jurídic estatal.
Si la directiva europea sobre pirotècnia ens ha d'afectar positiva o negativament al País Valencià, poc té a veure amb aquesta modificació de la llei que es planteja avui ací.

Així que, sí que estem d'acord que s'incloga això en la llei perquè no podem estar en contra, però també és cert que pensem que tampoc aporta res nou, i, per això, fins i tot, ens pot semblar una mica massa electoralista, perquè queda molt bé de cara a la ciutadania, de cara als fallers, de cara als col·lectius dels festeigs, però pensem que no servirà per a massa que açò s'incloga en la llei.

Pensem que no van a canviar massa les coses perquè açò es pose o no en la llei, i més quan ja sap que la directiva va incloure una aportació del parlament europeu que deia que «en el cas de les festivitats religioses, culturals i tradicionals dels estats
membres, els artificis de pirotècnia fabricats per a ús personal no es consideren objecte de comercialització si l'estat membre autoritza el seu ús al seu territori, i, conseqüentment, no estan subjectes a les disposicions de la present directiva».

Per tant, com deia abans, no creem que aquesta proposició de llei ens estiga salvant absolutament de res, que poc té a veure amb el que passarà després, però tampoc està de més afegir açò a la llei d'espectacles del País Valencià.

I, per tant, votarem a favor que s'incloga.
Si servix per a alguna cosa, doncs, molt millor, però deixem ahí el nostre dubte damunt la taula.

Res més.

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señora Albiol.

Para fijar posición, por parte del Grupo Socialista, la señora Sanchordi.

La senyora Sanchordi García:

Moltes gràcies, senyor vicepresident.

Senyories.

Si hi ha alguna cosa que caracteritza la Comunitat Valenciana, si hi ha alguna
cosa arrelada a les tradicions valencianes, és l'anomenada «cultura del foc».
Cultura del foc que, com a costum i com a senya d'identitat valenciana, cal preservar, cal mantindre i cal promoure, sense que això siga ni haja de ser incompatible ni amb la seguretat pública, ni amb les lleis, ni amb la protecció del medi ambient.

La posada en valor i la defensa del nostre patrimoni cultural és una prioritat que els governs han de tindre molt en compte a l'hora de regular qualsevol tipus d'activitat.
I açò és una cosa que el Partit Socialista, el Grup Parlamentari Socialista i el govern
de l'estat ho tenen molt, molt clar.

La proposició de llei que presenta el Grup Compromís apareix al fil de l'obligada transposició d'una directiva europea, transposició que ha de dur-se a terme abans del 4 de gener de l'any que ve, de 2010, amb la finalitat d'adaptar la nostra legislació a la nova realitat tècnica d'este sector.
Transposició que, en primer terme, ha de realitzar el govern de l'estat a través d'un reial decret.
I ho farà i n'hi ha un compromís que estarà preparada abans de finalitzar este any.

Més enllà del que és l'obligació legal i del reconeixement implícit de la protecció de la nostra cultura, la proposició de llei del Grup Compromís el que pretén, a més, és que dins de les nostres competències com a comunitat autònoma, com a govern autonòmic, s'incorpore a la llei valenciana d'espectacles un apartat amb una concreció -exemples inclosos- d'eixes manifestacions culturals com al que són en definitiva, és a dir, part del nostre patrimoni social, històric i cultural.

El Grup Parlamentari Socialista anuncia ja el seu vot a favor d'esta iniciativa.
A més, entenem que hem de congratular-nos totes les forces polítiques perquè, qui en primera instància ha de transposar la directiva i, per tant, el primer competent normativament, és a dir, el govern de l'estat, ho té clar.
I és un tema que a Madrid ha obtingut un recolzament unànime per part de totes les forces polítiques.

Es fa necessari, doncs, fer un breu repàs dels esdeveniments que hi ha hagut al llarg d'este any, que a més corroboren esta voluntat a favor de la defensa de les tradicions de la cultura
del foc.

A principis d'any es va debatre en el Congrés dels Diputats una proposició no de llei.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Perdone, señora Sanchordi.

Señorías, por favor.
.
.

La senyora Sanchordi Garcia:

Moltes gràcies, senyor vicepresident.

Com dia, enguany es va debatre en el Congrés dels Diputats una proposició no de llei presentada pel Grup Parlamentari Socialista.
Se va defensar, se va
debatre en conjunt també amb una altra proposició no de llei d'Esquerra Republicana i una altra de Convergència i Unió.
Va haver-hi esmenes i, finalment, se va debatre i aprovar una esmena
transaccional en què tots els grups polítics van participar.
Se va aprovar per unanimitat i amb la satisfacció de tots els grups polítics.
De fet, la portaveu, la representant del Partit Popular estava
especialment contenta, de la qual cosa mos alegrem moltíssim.

Proposició no de llei i debat al Congrés que venia motivat tant per la pròpia preocupació dels grups polítics parlamentaris que la van presentar com també pels diferents col·lectius afectats, és a dir, per als col·lectius fester, però també pels ajuntaments que van presentar tota una sèrie de mocions i van tindre reunions amb les diferents administracions.

A més de la proposició no de llei finalment aprovada, cal afegir també les manifestacions i el treball des del mateix Ministeri d'Indústria, també en la línia de la protecció i de la preservació d'estes manifestacions culturals que utilitzen elements pirotècnics.

Treball i manifestacions del ministre d'Indústria fetes en reunions i en consultes amb representants de totes les comunitats
autònomes, en reunions i consultes amb representants de la Federació Espanyola de Municipis i Províncies i en reunions i consultes amb els col·lectius afectats, però també manifestacions fetes en seu parlamentaria del ministeri i també manifestacions fetes als mitjans de comunicació.

Per tot açò, és clar, des del Grup Parlamentari Socialista entenem que han d'estar tranquils i que han d'estar satisfets.

Al marge, a més, el que es planteja ací avui, com bé ha explicat la representant de Compromís, la portaveu, el que es planteja ací és l'explicitació, posar negre sobre blanc en la llei valenciana d'espectacles un apartat que reconega estes festes, que les reconega explícitament, i la seua condició de patrimoni cultural immaterial.

Ens pareix interessant, ens pareix molt útil, molt beneficiós i, per tant, votarem a favor, amb independència de la normativa que realitze l'estat i de les futures regulacions o reglamentacions que se poden fer de la matèria per les diferents administracions.

No compartim, no obstant, el criteri desfavorable del govern autonòmic, i no el compartim ja que esta iniciativa l'únic que fa és incidir en allò en què presumptament tots estem d'acord, que és la defensa d'allò que mos és propi.

No entenem tampoc l'actitud del Grup Parlamentari Popular, no només, que també, per no intervindre en este debat i en molts altres debats, sinó el que no entenem són les manifestacions agoreres del Partit Popular, que a més ha fet simultàniament a tots els treballs i les reunions i la busca d'acord a nivell de l'estat.

Per exemple, un representant del govern valencià va arribar a dir -i cite literalment-: «No vamos a consentir que eso, que eso, desaparezca de la noche a la mañana.
» Bé, és que açò és impossible.
No es preocupen, que no va a desaparéixer.
Açò és una actitud agorera, és l'actitud de posar la bena abans que la ferida i, és clar, poca ajuda de cara a les solucions conjuntes.

L'únic que fa açò és crear alarma social, generar tensions i preocupacions, a banda de l'evident deslleialtat institucional, que, és clar, no aporta res ni soluciona res, als ciutadans, almenys.
A la millor pot
servir a un altre tipus d'interessos polítics o electorals.

Senyories -i acabe ja-, que difícil, que difícil seria imaginar la nostra comunitat, imaginar les nostres festes sense el
soroll, l'olor i l'emoció de la pólvora.
Difícil, no.
Seria impossible.
Però a banda d'impossible, és innecessari, perquè això, és clar, no va a passar.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència la presidenta, senyora María Milagrosa Martínez Navarro)

La senyora presidenta:

Señores diputados, comienza la votación.
Votos a favor, 31; votos en contra, 39.
Queda desestimado el punto número 4.

Proposició no de llei, de tramitació especial d'urgència, sobre el nou model de finançament autonòmic, presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 43.
342, BOC número 173)

La senyora presidenta:

Pasamos al punto número 5: toma en consideración de la Proposición no de ley de tramitación especial de urgencia sobre el nuevo modelo de financiación autonómica, presentada por el Grupo Parlamentario Popular.

(Veus) Perdón.
No puede ser que su voto aparezca en pantalla, porque usted ha ido corriendo
a su escaño y no le ha dado tiempo a votar.
Si es por eso, le ruego que nos permita
continuar con el pleno.
(Veus) Perdón.
Eso es así porque lo he visto yo.

Para su presentación y defensa, por parte del Grupo Parlamentario Popular, tiene la palabra el
ilustre diputado señor Marí.

Señor Pla, por favor.
.
.

Señor Marí, cuando quiera.

El senyor Marí Olano:

Muchas gracias, señora presidenta.

Con la proposición no de ley que presento hoy, me imagino que me ganaré de nuevo las críticas del Grupo Parlamentario Socialista por nuestra falta de originalidad o por
la constancia en la insistencia en el tema de la financiación autonómica.

Efectivamente, no es ni mucho menos la primera vez que estas Cortes debaten el
insuficiente y discriminatorio sistema de financiación autonómica impulsado por Rodríguez Zapatero.
Lo han hecho en otras ocasiones, lo han hecho en bastantes
ocasiones, tanto en esta como en anteriores legislaturas, siempre a propuesta
del Grupo Parlamentario Popular, en ocasiones con positivas aportaciones de
Compromís, nunca a propuesta del Grupo Parlamentario Socialista.

Y estas Cortes han aprobado muchas resoluciones en las que se insta al gobierno
de Rodríguez Zapatero a aplicar un sistema de financiación autonómica que dé recursos para todos los valencianos, sin olvidarse de cientos de miles de
ellos, y que garantice a la Comunidad Valenciana una financiación cercana, al menos, a la media nacional, sin privilegios en más y sin privilegios tampoco en menos.
Y estas resoluciones han sido siempre
aprobadas con el voto a favor del Grupo Popular y siempre rechazadas por el
Grupo Parlamentario Socialista.

En fin, no parece que estas resoluciones hayan servido de mucho.
El nuevo
modelo de financiación autonómica impulsado por el gobierno de Rodríguez Zapatero, como puso de manifiesto el vicepresidente económico en su comparecencia ante la Diputación Permanente el pasado mes de julio, no cumple con las premisas que los
populares valencianos consideramos absolutamente esenciales, absolutamente
insustituibles.

Es más, el nuevo modelo incluso trata peor a la Comunidad Valenciana en algunos
aspectos que el anterior, lo cual me lleva de nuevo a formularles unas
preguntas a los socialistas valencianos.
¿De verdad siguen creyendo ustedes que a Rodríguez Zapatero le importa la Comunidad Valenciana y los valencianos, la
financiación que debe recibir la Comunidad Valenciana y que se merecen los valencianos?
¿De verdad creen ustedes, señorías socialistas, que Rodríguez Zapatero no utiliza la Comunidad Valenciana como moneda de cambio de los
votos que necesita para mantenerse en el poder vengan de donde vengan esos
votos?
¿De verdad creen ustedes, señorías socialistas, usted mismo, señor Macià, que Rodríguez Zapatero cuenta con el socialismo valenciano, con todos ustedes, para algo
que no sea aplaudir y callar?
(Veus)

Miren, señorías socialistas, a mí no me importa demasiado que en el socialismo español haya diversas posturas con relación a la financiación autonómica.
Lo que de verdad me importa es que ustedes, los socialistas valencianos,
siempre están en el bando que pierde y otros, como los socialistas catalanes o los
andaluces, en el que gana.
Eso es lo que me importa a mí y a mis compañeros.
Explíquenles, si no, ahora cuando suba su portavoz, explíquenles, si no, a los valencianos dónde está su promesa de no aceptar su compromiso irrenunciable, de no aceptar una
financiación para la Comunidad Valenciana que estuviera por debajo de la media nacional.
¿Se la han dejado ustedes olvidada en Blanquerías o se la han dejado en Ferraz?
¿Dónde se la han dejado exactamente?

En el Partido Popular, en cambio, el rechazo al nuevo modelo de financiación es unívoco y contundente.
(Veus) El Grupo Popular en el Congreso de los Diputados, señor Mata, acaba de presentar una enmienda a la totalidad a la reforma del modelo
de financiación autonómica.
Los populares valencianos compartimos punto por punto, coma por coma esa
enmienda de devolución.

El nuevo modelo de financiación se ha hecho al margen de la realidad económica, como todo lo que hace, desde el punto de vista económico, Rodríguez Zapatero, y constituye un mero ejercicio virtual que se financia con más déficit -el 6% creo que llevamos ya en los nueve primeros meses del año- y con más deuda.
Eso sí, contiene un elemento real, bien real, nada virtual: más impuestos.

El nuevo modelo de financiación carece del consenso político necesario.
Es fruto de la bilateralidad y el oscurantismo que han presidido
su negociación y de la absoluta predeterminación de su resultado: que Zapatero tuviera los votos suficientes para garantizar su
estabilidad y para mantenerse en el poder.

El nuevo modelo de financiación no garantiza la suficiencia en la financiación de los servicios públicos esenciales.
El nuevo modelo de financiación no contempla de salida los más de cinco millones de valencianos y, además, bloquea buena parte de la financiación a datos poblacionales que no se actualizarán, como ocurre con la dependencia o la financiación de los servicios distintos de la sanidad, la educación o de las políticas sociales.

El nuevo modelo de financiación discrimina a unas comunidades autónomas, y señaladamente a la Comunidad Valenciana, y privilegia a otras comunidades autónomas.
Con él, unos son más y otros son menos.
Con el nuevo modelo de financiación, hay españoles de primera, españoles de segunda y valencianos de tercera.

El nuevo modelo de financiación trata de limitar la capacidad de las comunidades autónomas para bajas sus impuestos.
Ustedes, señorías socialistas, quieren diluir su aversión o su incapacidad, como ustedes prefieran, a bajar los impuestos en el modelo
de financiación, con la esperanza de que no bajen para nadie, así se notará menos que ustedes no quieren que bajen.

El nuevo modelo de financiación sigue construyendo un sistema ficticio, por falta de financiación, de atención a la dependencia.

El nuevo modelo de financiación es extraordinariamente complejo y extraordinariamente opaco, tan opaco que
solo nos podemos hacer alguna idea de cuáles serán las cifras aproximadas.
Cifras que, desde luego, la Comunidad Valenciana
seguimos sin conocer.

En fin, el nuevo modelo de financiación autonómica nace cojo, tuerto y manco, porque le falta el otro pie, el otro brazo y el
otro ojo de la financiación, la de nuestros ayuntamientos.

Sin embargo, frente a esta chapuza marca de la casa que nos propone Rodríguez Zapatero, letal para el futuro de la Comunidad Valenciana, existe otro
modelo perfectamente posible, un modelo que se basa en los principios
sostenidos por el Partido Popular, tanto el de la Comunidad Valenciana como el
del resto de compañeros de España, porque nosotros decimos en todas partes lo mismo y contamos todos por igual.

Este modelo es de sobra conocido y se resume en las diez bases que inspiran la
declaración sobre financiación autonómica firmada en San Millán de la Cogolla el 29 de julio de 2008 por todos los dirigentes territoriales
del Partido Popular y nuestro presidente nacional.

Es, sí, un modelo que propone el Partido Popular, pero es también un modelo que puede ser compartido por todos, que puede ser enriquecido con
las aportaciones de todos y que puede servirnos a todos, con independencia de
que se haya firmado en San Millán de la Cogolla o con independencia de que se pueda haber firmado en cualquier
otro sitio.

Es un sistema que propone incidir en la verdadera solidaridad interterritorial,
sin privilegios para nada, sin furgones de cola ni farolillos rojos.
Es un
sistema que propone tener en cuenta la auténtica corresponsabilidad para que las comunidades autónomas encuentren, encontremos, nuestra principal fuente de recursos financieros en
nuestras propias decisiones de autogobierno.

Es un sistema que propone satisfacer las necesidades reales de los ciudadanos,
para que ninguno de ellos, absolutamente ninguno, sea olvidado por el sistema
de financiación, por lo que parte de la base de la población real en cada momento, de cada comunidad autónoma.

Y a esas premisas añade un elemento, que los populares entendemos que es muy importante, capital,
para garantizar una pronta recuperación económica y, por ende, una mejora de los ingresos de las comunidades autónomas derivadas de la mayor recaudación fiscal que proporciona el mayor crecimiento económico: que el modelo de financiación no vaya acompañado de una subida generalizada de impuestos que agrave la ya de por sí grave, la tremendamente grave situación económica en la que se encuentran nuestras clases medias y trabajadoras.

Para lograr estos objetivos es esencial que a la Comunidad Valenciana se le
reconozca el derecho a participar en el incremento de los recursos que a última hora, sin explicaciones, de golpe y porrazo, el gobierno de la nación puso a disposición de las comunidades autónomas.
De un día para otro el gobierno de la nación dijo que había dos mil millones de euros más para las comunidades autónomas, que los recursos adicionales del sistema pasaban de 9 a 11.
000 millones
de euros.
Y, de esos 2.
000 millones de euros, ni un solo euro parece haber
correspondido a la Comunidad Valenciana, o, al menos, ni un solo euro ha sido
explicado o por el Ministerio de Economía y Hacienda o por ustedes, señorías socialistas.

Por eso, a la frívola improvisación que caracteriza la acción de gobierno de Rodríguez Zapatero se une el cinismo de discriminar a la Comunidad Valenciana y, al
mismo tiempo, pedirnos que agradezcamos su generosidad por haber incrementado
los recursos del sistema.

Asimismo, para lograr los objetivos que propone el Partido Popular es
imprescindible que, de una vez por todas, sin más excusas ni juegos estadísticos, sin más cambalaches numéricos ni falsedades de salón, se reconozca que en la Comunidad Valenciana vivimos más de cinco millones de valencianos y que todas las variables del sistema se
ajustan a esa población real, adaptando la evolución de los recursos a los incrementos anuales de población de la Comunidad Valenciana.

Si ustedes, señorías socialistas, piden el voto de más de cinco millones de valencianos, creo que sería bueno que tuvieran la corrección política de pedir dinero para atender a las necesidades de esos más de cinco millones de valencianos a los que ustedes le piden el voto.

En definitiva, el nuevo modelo de financiación autonómica ha tenido la extraña virtud de concitar críticas de todos los sectores sociales y económicos de la Comunidad Valenciana, desde las asociaciones empresariales hasta los
profesores universitarios, desde los editoriales de los medios de comunicación, cualquiera que sea su línea editorial, hasta los expertos designados por los diferentes grupos políticos, incluyendo el que o los que ustedes designaron.

Buena parte, señorías, del futuro de la Comunidad Valenciana pasa por el modelo de financiación autonómica.

Yo, por eso, solicito, con todo el convencimiento, el apoyo de los grupos
parlamentarios a esta iniciativa del Grupo Popular.
Y pido especialmente a los
socialistas que, de una vez por todas, sean la voz de cientos de miles de
valencianos y no simplemente la voz de su amo.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

Los grupos que no hayan presentado enmiendas.
Tiene la palabra el ilustre
diputado señor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Puge a esta trona a presentar una esmena a la totalitat a la proposta que
presenta el Grup Popular, perquè considere que les coses s'han de fer bé.
I des de fa molts anys les coses s'estan fent mal, rematadament mal per part del govern valencià.

Vosté ho ha assenyalat, ha dit, senyor José Marí, que estes Corts han aprovat moltes resolucions.
Efectivament hem aprovat
moltes resolucions.
Vindre ací i tindre majoria absoluta per a presentar unes propostes de resolució sobre finançament autonòmic és senzill, és un tràmit còmode.
Però el que li he de dir és que de forment ni un gra.
No hem aconseguit res de res.

I, per tant, jo crec que és el moment que el govern valencià comence a rectificar i que es pose les piles.
Perquè, efectivament, este és el debat més important de la legislatura.
I si no aconseguim un bon model de finançament, segurament ho pagaran el benestar dels nostres ciutadans, les polítiques actives d'ocupació, etcètera, etcètera, etcètera.

I puge ací a esta trona perquè estem d'acord amb l'expresident de La Generalitat, Joan Lerma, que ahir mateixa, a Madrid, va dir,
en afirmació no desmentida, que el govern central, el govern de Zapatero discrimina la
Comunitat Valenciana.
Això ho va afirmar ahir el president Joan Lerma.
I és una evidència que en la proposta que hi ha damunt la taula se discrimina d'una forma substantiva, se margina econòmicament el poble valencià en una proposta que, per cert, vostés es van abstindre en eixe Consejo de Política Fiscal y Financiera.
El conseller Gerardo Camps es va abstindre, perquè havia d'haver sigut un vot negatiu.
Perquè la situació és gravíssima.

M'agrada coincidir amb el president Lerma, m'agrada coincidir, perquè és en estos moments l'únic valencià, l'únic del Grup Socialista que ha dit a Zapatero que ja està bé de marginar-nos econòmicament i que ens juguem el futur amb un model de finançament que en estos moments està aprovat pel Consejo de Política Fiscal y Financiera i que, irremeiablement, si s'aprova, ens perjudicarà com a poble valencià.

Però, què han fet vostés?
Què ha fet el Grup Popular?
Què ha fet la Generalitat valenciana, el govern de La Generalitat?
Ha fet les coses
malament.
I vostés persistixen en l'error.
Perquè en la seua proposta de resolució continuarem en l'error, continuarem plorant com a valencians, plorant com a Partit Popular el que
no hem sabut defensar com a valencians.
Amb açò no anem a ningun lloc, no anem a ningun lloc.
I seria bo que vostés i tota la cambra començaren entonant el
mea culpa.
Mea culpa per què?
I passe a explicar la meua proposta de resolució.

Primer.
Perquè amb el model aprovat pel Partit Popular l'any 2001 els valencians van perdre recursos, el poble valencià, el País Valencià amb el seu model va perdre recursos.
¿És una afirmació que fa el Bloc, que fa Iniciativa, que fa el Grup Compromís?
No.
És una afirmació que fa l'Institut Valencià d'Investigacions Econòmiques, l'institut valencià.

Hem perdut recursos.
Vam fer mal les coses.
I sap per què?
Perquè vostés són un partit subordinat a Madrid.
Vostés no són un partit valencià.
Vostés estan en el que es diga des de Madrid.
I ara ve ací a plantejar-mos que la solució del finançament autonòmic és San Millán de la Cogolla.
Però, això quina vergonya és?
Això quina vergonya és?
Si en el model actual, en l'actualment vigent, ja hem perdut posicions.

Segon punt de la nostra proposta de resolució.
Per a buscar un nou model de finançament autonòmic és important tindre en compte les balances fiscals.
I sap qui diu això?
Perquè vostés.
.
.
«Balances fiscales no, no tiene nada que ver.
» Sap qui ho diu això?
La senyora De Cospedal.
Revise l'arxiu.
La que ha destituït, o no sabem si ha destituït o no sabem què ha passat ací, el senyor síndic del Grup Popular, Ricardo Costa.

La senyora De Cospedal va dir que per a mirar un nou model de finançament autonòmic cal tindre en compte les balances fiscals.
I sap què?
Doncs resulta que, segons un informe oficial del govern central, de l'any 2005, la diferència entre el que paguem i rebem el poble valencià és de 5.
646 milions d'euros.
Això és un espoli fiscal, això és una autèntica barbaritat.
I em sap greu que alguns aplaudisquen este espoli fiscal.
És entre el 6 i el 7% del PIB valencià.
Afortunadament ja tenim socialistes valencians que alcen la seua veu contra
este espoli fiscal, entre ells l'expresident Joan Lerma.

Tercer punt.
Vostés i vostés van pactar una reforma de l'Estatut d'autonomia que no contemplava ningun model de finançament per al poble valencià.
Quin gran estatut van pactar vostés?
Quina vergonya d'estatut?
Quina vergonya d'estatut?
I té la santa barra, en la seua proposta, de queixar-se de Catalunya.

Miren vostés, deixen de fer anticatalanisme.
Si l'anticatalanisme és un mal negoci!
Si una comunitat autònoma que fa ve les coses és criticada per vostés, on anem?
On anem?
Perquè vostés van fer mal les coses.
Vostés, en eixe estatut que van pactar amb els socialistes, eixe estatut que no mos
ha portat a ningun benestar, no van contemplar ninguna fórmula.
Altres sí que ho van fer, entre d'ells el senyor Arenas.
Sap qui és el senyor Arenas?
Perquè el senyor Arenas va fer el que vostés critiquen que hagen fet en Catalunya.
És que estem en unes mans!
Estem mal dirigits!
És que vostés mos porten al desastre.
El que ha fet Arenas, Javier Arenas, en Andalusia és el que critiquen vostés per a Catalunya.
Però en quines mans estem?

Per tant, constatem eixe greu error de no posar en el primer estatut del no res esta previsió respecte al finançament autonòmic.
Perquè és que vostés han de començar a entonar el mea culpa.

Quart punt.
Constatar que el govern valencià no ha fet res per aconseguir un acord valencià en matèria de finançament autonòmic.
Res de res.
Però si vostés fins i tot, no sé si quan va el govern valencià capitular en la Llei de règim econòmic matrimonial, si fins i tot estaven demanant 1.
100 milions d'euros, i el senyor Chaves, com si fóra un capità moro d'Andalusia, de la taifa andalusa, va vindre «no, no, 1.
100 què?
1.
300!
».
Si els va passar a vostés, com si fóra el capità moro del califat
 andalús!
Però açò!
És que.
.
.
!
És que vostés no fallen més perquè no s'entrenen!
No fallen més perquè no s'entrenen!

Per tant, li recorde.
Al 2007, el Bloc va portar ací una proposta per a fer una comissió parlamentària per a buscar un acord parlamentari en matèria de finançament autonòmic.
I vostés, i vostés, mos van que dir que no.
Però és que vostés no han buscat suports ni de la societat civil, ni de les universitats, ni de
les cambres de comerç.
No han buscat suport de ningú.
Vostés com estan en San Millán de la Cogolla, perquè són un partit subordinat a Madrid, no podien tindre una posició valenciana en matèria de finançament.
Eixe és el seu problema, que són un partit subordinat, un partit que la senyora De Cospedal cessa el síndic del Grup Popular.
És que açò és.
.
.
, és de campionat!

Cinqué punt.
El Consell de Política Econòmica i Fiscal del passat 15 de juliol ha aprovat una proposta -i ahí podem coincidir- que ens situa, no en la mitjana, els últims, en la cua.
I em preocupa que des del Grup Socialista, del Partit
Socialista valencià, aplaudisquen esta nova humiliació al poble valencià.

Som, per nivell de renda, per baix de la mitjana espanyola.
Alguna cosa hauran
de vore les seues polítiques sobre este tema.
I ens toca pagar en compte de rebre?
Anem a contribuir
al finançament autonòmic de comunitats autònomes més riques, que han progressat més, que ens han avançat més, com Cantàbria o com Aragó?
Sent una comunitat autònoma pobra, perquè estem per la mitjana d'Espanya.

Alguna cosa hauran de vore les seues polítiques, no?
Perquè quan vostés van començar a governar estàvem en la mitjana espanyola, però és que ara estem en el 91 o 92% de renda regional.
És que hem baixat, el nostre PIB ha baixat.

Per tant, eixe principi d'acord que alguns han aplaudit, però que el president Lerma ha dit que és discriminatori respecte al País Valencià, eixe nivell, eixa proposta s'ha de combatre.
I què han fet vostés?
Què han fet vostés?
Incomplir, i després parlarem, el que es va comprometre a fer el conseller Gerardo Camps,
segurament perquè estan vostés més preocupats en altres coses.

I me deixe per a la rèplica el sisé punt.
Eixe sisé punt és el que mos pot donar esperança per a eixir del marasme que les polítiques centralistes del govern central i la incapacitat del govern valencià mos han dut.
Perquè estem jugant amb el benestar del poble valencià, estem jugant-mos les garrofes, i amb les garrofes no podem jugar.
I vostés estan jugant ací en propostes que no mos porten a ningun lloc, mentres el govern central està condemnant-nos a la pura misèria.
I això és negatiu per al poble valencià.

En la rèplica parlarem.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Para la aceptación, tiene la palabra el ilustre diputado señor Marí.

El senyor Marí Olano:

Muchas gracias, señora presidenta.

Muchas gracias, señor Morera, porque.
.
.
, en primer lugar, porque, bueno, han presentado una enmienda, lo cual yo le
agradezco, porque en esta enmienda hay puntos que han presentado en los que
podemos llegar a un acuerdo.
Quitando algunas cuestiones de las que ha dicho en
su intervención que, como comprenderá, no puedo compartir, hay otras muchas que comparto.
Y yo creo que su enmienda puede dar lugar a que haya puntos de
acuerdo.

Yo no tengo ningún inconveniente, con relación al primer punto de su enmienda, en reconocer que la evolución del sistema de financiación autonómica actualmente vigente, todavía vigente, precisamente por falta de actualización de sus variables, y fundamentalmente de la de población, ha dado lugar a una merma de recursos.
No tengo ningún inconveniente en reconocerlo.
Lo llevamos afirmando en esta tribuna,
cualquiera que sea el representante del Grupo Parlamentario Popular o del
Consell del
president Camps que pase por aquí, bastante, bastante tiempo, antes de que usted viniera por estas Cortes, de que
usted y que yo viniera por estas Cortes.

Por lo tanto, no tengo ningún inconveniente en reconocerlo, por lo que se refiere al primer punto de su
enmienda.

En cuanto al segundo punto de su enmienda, mire, a mí lo de las balanzas fiscales no me gusta.
Me lo ha oído usted decir en esta tribuna, en conversaciones que hemos tenido también se lo he dicho.
No me gusta.
Ello, no obstante, en aras del consenso, se lo
acepto, el segundo punto de su enmienda totalmente, sin cambiar ni una sola
coma.
No tengo ningún inconveniente.

En cuanto al tercer punto, yo ya le he explicado.
.
.
El vicepresidente Camps ya
explicó en su día, en el debate de la Diputación Permanente, y lo ha explicado en otras ocasiones, por qué desde el Grupo Parlamentario Popular no quisimos -y ahí creo que el Grupo Parlamentario Socialista estuvo de acuerdo en principio- que se condicionara en nuestro Estatuto de autonomía el modelo de financiación autonómica que tuviera que aplicarse a las comunidades autónomas, a diferencia de lo que han hecho en otras comunidades autónomas.

No queremos, ni siquiera para nosotros, que hay privilegios para nadie.
Y es un
privilegio que un estatuto de autonomía, que es una norma bilateral, pueda llegar a condicionar la financiación que tiene que ser debatida y que tiene que ser aprobada por todos.
Yo no creo
en el bilateralismo.
En el Partido Popular no creemos en el bilateralismo.
En el Partido Popular no somos subordinados a nadie, no somos subordinados a
Madrid, pero somos un partido nacional.
Y si a usted le gusta, bien; y si no le
gusta, usted tiene su opción política, y me parece muy bien que la tenga.

Nosotros creemos que desde ningún estatuto, ni desde el de otros, ni desde el nuestro, se tenga que condicionar
a nadie.
Me ha oído decirlo aquí usted en esta cámara.
Lo puedo decir más alto, pero no lo puedo más claro.
Yo, particularmente, creo que algunos de los condicionamientos que se
contienen en estatutos de autonomía aprobados con nuestro voto, con el voto del Partido Popular, no son razonables
y no son constitucionales.

Con todo, le digo lo mismo que le dije en su día con relación a las inversiones territorializadas.
Los preceptos del estatuto de Cataluña que condicionan la financiación de todos, están cuestionados ante el Tribunal Constitucional.
Lo que importa es lo que diga el
Tribunal Constitucional, no lo que diga yo y, si me lo permite, no lo que diga
usted.
Mientras tanto, creo que hemos hecho un buen estatuto también en materia de financiación.
Cuestión distinta es cómo quiere aplicarse ese estatuto.
Cuestión distinta es lo que quiere hacer el gobierno socialista de la nación con el modelo de financiación.

Respecto del cuarto punto, mire, yo.
.
.
Usted ahora acaba de decir, me ha
parecido entender, que en la sociedad civil no hemos buscado.
.
.
el Consell no
ha buscado el apoyo de la sociedad civil.
Yo le diría que consultara los periódicos, que consultara los medios de comunicación.
Hay declaraciones de todo tipo, de profesores universitarios, de las cámaras de comercio, de asociaciones empresariales, reiteradas, criticando que el
modelo de financiación actualmente vigente se haya olvidado durante un montón de años del incremento de población de la Comunidad Valenciana, criticando no solo que hayamos tenido con nuestros
propios recursos que financiar a los valencianos de más, sino criticando incluso que con nuestros propios recursos tenemos que
financiar, como, por ejemplo, ocurre con los desplazados sanitarios, a quienes
no son valencianos, pero vienen a vernos o vienen a estar entre nosotros.

Hay reiteradas declaraciones de distintos representantes de la sociedad civil,
y ningún representante del Consell, incluso ningún representante del Grupo Parlamentario Popular, en las reuniones habituales que
mantiene con estos sectores de la sociedad civil, ha dejado de ponerlo de
relieve y ha dejado de constatar que, efectivamente, todos los sectores de
relevancia en la Comunidad Valenciana, como usted y como yo, opinan que el
sistema de financiación es insuficiente, que no nos atiende como nos debería de atender.

En cuanto al quinto punto, exactamente igual, estoy de acuerdo con usted, no
tengo ningún inconveniente en aceptarle este punto, punto por punto.

Y en cuanto al sexto, no lo acepto yo, ya está aceptado por el vicepresidente del Consell en su comparecencia ante la Diputación Permanente del pasado mes de julio.

Por lo tanto, yo le acabo de dejar los mimbres para que podamos llegar a un
acuerdo transaccional.
Es más, estoy dispuesto, en el texto de nuestra proposición no de ley, a tocar algunas cuestiones.
Si usted no quiere que aparezca la
palabra San Millán de la Cogolla, no aparece la palabra San Millán de la Cogolla, no hay problema.
A mí lo que me importa son las bases, a mí lo que me importa son las bases, lo que ahí se dice.
Creo que en ellas podremos coincidir usted y yo.

Creo que no hay ningún problema en que usted convenga conmigo en que es necesario que el modelo de
financiación sea respetuoso con los principios de solidaridad, suficiencia financiera y
derecho de todos los ciudadanos a los servicios públicos; en que se respete el principio de generalidad, garantizando, a través de la dotación de recursos de las comunidades autónomas, que todos los ciudadanos accedan en igual de condiciones a los servicios
públicos; en que se respete la corresponsabilidad fiscal y el resto de puntos que
pone ahí.
Y si alguno en su redacción no le gusta, no se preocupe, no es intocable, lo hablamos y lo modificamos.
No
hay problema.

Y en cuanto a un punto que usted me imagino que no le pondrá problemas, pero quizás le pueda plantear algún problema dentro de su coalición, que es el de la rebaja de los impuestos, mire, en esta cámara es de sobra conocida la postura del Partido Popular de que hay que rebajar
los impuestos.
Si usted, para que vote a favor de una propuesta transaccional,
quiere que este punto, no por usted, sino por sus compañeros de coalición, no conste, no tenemos ningún inconveniente.

Yo le acabo de sentar las bases para que lleguemos a una propuesta, para que
lleguemos a una solución transaccional.
La solución transaccional, como dice el Código civil, al que usted en su intervención anterior ha llamado de centralista y de.
.
.
«castellano», creo que ha dicho -permítamelo, creo que no sabía usted muy bien de lo que estaba hablando-, como solución transaccional, implica que cada uno de los que transigen renuncie a algo para
ganar algo.
Eso es lo que yo le ofrezco.

Yo le he dicho a lo que estoy dispuesto a renunciar y lo que nos gustaría que usted renunciara.
Si usted de verdad quiere que vayamos de la mano en pro
de un sistema de financiación que beneficie a la Comunidad Valenciana, que no la beneficie más que al resto de comunidades autónomas, pero que no nos perjudique más de lo que pueda perjudicar a otros, aquí le acabo de citar al toro.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Marí.

Ahora los grupos que no hayan presentado.
.
.
(Veus) ¡Ah!
, perdón.
La réplica.
Sí, perdón.

Señor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Mire, senyor diputat, José Marí, aprecie el to i aprecie l'acceptació de la nostra esmena perquè crec que és un reconeixement implícit que les coses no s'han fet bé i que les coses es podrien fer millor.
I que hi ha un fracàs col·lectiu perquè mos estem jugant -me diu el senyor David Serra que no parle de garrofes sinó que parle d'ametles-, mos estem jugant el benestar, tindre recursos per a poder actuar en les polítiques des de La Generalitat.

Un altre debat serà en què es gasten vostés eixos recursos, però això és un altre debat.
Però el que haurem de coincidir és que necessitem recursos ben finançats per a eixir de la gravíssima crisi en què estem i que en gran mesura mos han dut les seues polítiques.
Estem en un nivell de desocupació més alt que la mitjana espanyola.

I, per tant, entenc que comença a vore's per part del Grup Popular un canvi d'actitud amb l'acceptació d'esta esmena a la totalitat.
(Veus) Ha acceptat molts dels punts.
Bé, jo el que li dic és el següent.
Esta esmena va dirigida, va dirigida a començar a entonar el mea culpa i a començar a fer les coses.

I li diré: vaig a oferir la creació d'una comissió especial en matèria de finançament autonòmic.
En la reunió que tinguérem amb el conseller el 21 d'octubre de 2008, li vaig fer entrega d'un document, proposta per a un model de finançament autonòmic, i encara estic esperant resposta.
El 21 d'octubre de 2008, el conseller ens va emplaçar a constituir una comissió d'experts en matèria de finançament autonòmic.
Es va fer el debat del Consejo General de Política Fiscal i la comissió ni es va reunir.
Després d'esta reunió, s'ha reunit en una ocasió.
Arriben vostés tard.

Jo crec que vostés ara tenen una eixida digna i raonable, perquè l'eixida no és la que planteja la seua proposta, una proposta criticant l'anticatalanisme, parlant de no sé què contra la bilateralitat.
.
.
Escolte, l'altre dia tres diputats del Partit Popular al Congrés dels Diputats se'n van eixir per no votar en contra del concert econòmic basc.
¿El que uns altres fan del seu partit ho critica vosté per a Catalunya?
¡Ells sí que defensen la seua terra!
Però vostés s'han quedat ahí empantanats esperant que San Millán de la Cogolla els resolguera alguna cosa, i és el moment de dir que primer hem de defendre els interessos valencians que el
Partit Popular.
Perquè altres diputats del Partit Popular sí que ho han, sí que ho fa el president Lerma, no ho fa el Grup Socialista.
Però vostés han de començar a eixir d'eixa situació.

I li donaré un altre exemple.
Jo no sé si serà la realidad nacional andaluza, però en la realidad nacional andaluza, el senyor Arenas sí que defensa els interessos d'Andalusia, del califato andaluz, que està subvencionat i suprafinançat amb deutes històrics i companyia.
Però és que, sense anar més lluny, mire, De Cospedal: «Hay que ver balanzas fiscales antes de cambiar el modelo.
»

Per tant, si vostés realment volen defendre els interessos dels valencians, amb la seua proposta
de resolució no és suficient.
Se quedarà en una proposta de resolució més.
La nostra és una proposta de resolució que pensa i mira els interessos d'este poble per damunt de partit i per damunt d'ideologies, perquè mos estem jugant les coses del menjar.

I per això li diem al govern valencià que encara hi hauria temps, i no sabem el que està fent.
.
.
Vosté hauria d'haver vingut ací i dir: «El govern valencià està fent açò.
» Des del juliol que es va aprovar eixa proposta del model de finançament fins ara, ¿què ha fet el govern valencià?
¿Vindre ací amb una proposta de resolució?
¿Una més per a eixir en Canal 9 i posar-mos a tots a caldo?

Comencem -perquè juguen amb les cartes marcades-, comencem a fer les coses bé, i comencem a afirmar des d'ací, anunciem hui des d'ací que si això es manté com està, nosaltres, estes Corts Valencianes per unanimitat, i perquè es trenca un dels principis de la Constitució, que és el principi d'igualtat -i ja està bé que els valencians tingam de patir un sistema de finançament que ens hipoteca i ens deixa per davall de la mitjana espanyola, quan som
una comunitat autònoma pobra-, anirem al Consell Jurídic Consultiu prèvia la presentació d'un recurs d'inconstitucionalitat a eixe model.
Eixa és la via: defensar com a valencians el que no han sabut fer com a govern.

I, per tant, jo, ara entrar ací en un això.
.
.
, que no té recorregut la seua proposta de resolució, crec que la nostra té més força i té més claredat.
I això és al que es va comprometre el conseller Gerardo Camps.

Per tant, jo, la meua.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Morera.

El senyor Morera Català:

.
.
.
la deixe ahí damunt la taula.

La senyora presidenta:

Después de las aclaraciones va a haber réplica.
Pues vamos a ello.

Señor Marí.

El senyor Marí Olano:

De nuevo, gracias, señor Morera.

Es una lástima si no.
.
.
, yo creo que podrá ser otra vez.
Ustedes y nosotros tenemos claro lo principal: que este sistema,
el sistema que nos proponen, no vale.
Eso es lo principal.

Hay una parte de la cámara que no lo va a tener claro, me imagino que no lo tendrá, claro.
Nosotros tenemos claro eso, que ese sistema no vale.

Para mí, para nosotros, siempre estaremos a tiempo de constatar que el sistema que nos
propone Rodríguez Zapatero no vale y que es necesario buscar un sistema en el cual no seamos menos
que nadie.
Yo añado que no seamos más.
Si ustedes no lo quieren oír, no pasa nada.
(Veus) Yo no quiero ser más tampoco que nadie, quiero tener lo mismo que el resto, no quiero que hayan
furgones de cola, no quiero que hayan farolillos rojos ni tampoco quiero que
haya gente a la que se la ayude.
(Veus) Esa es mi postura, esa es la postura del Grupo Parlamentario Popular.
Si usted
está en ella, hoy igual no podemos llegar a ese consenso, a ese acuerdo.
No pasa
nada, otro día llegaremos.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Los grupos que no hayan presentado enmiendas.
.
.
Señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyora presidenta.

Bé, una vegada més, el Partit Popular torna a dur ací el tema del finançament, ¿no?
, i com hem vist ara, en este debat que s'acaba de produir, no per a plantejar una proposta meditada (inintel·ligible) .
.
.
i sobretot consensuada, perquè el consens s'hauria d'haver fet abans del debat i no durant el debat, ¿no?
Perquè, clar, això implicaria una voluntat real de resoldre el problema o almenys assentar les
bases per a fer-ho, però jo crec que el Partit Popular es troba massa còmodament instal·lat en el victimisme, i el tema del finançament resulta un front particularment adequat per a perpetuar este enfrontament
estèril, País Valencià-govern de Madrid, que en el fons no és més que un enfrontament entre el PSOE i el Partit Popular, ¿no?

Com he dit alguna vegada, és la forma que tenen de fer oposició de l'oposició, la forma per a violentar una realitat que els resulta incòmoda i inoportuna i penjar tots els problemes al mateix coll, que en aquest cas és el coll de Zapatero, ¿no?

Ja saben que les nostres discrepàncies amb el govern del PSOE no són minses, i en els temes de més càrrega política, que més enllà del que volen fer veure vostés, tenen més coincidències, encara ho són més, ¿no?
Però en aquest tema, en aquest debat, caldria foragitar sobretot la demagògia, que és allò que precisament el Partit Popular situa en el centre de discussió, i és que, com ja vam dir en juliol, cal començar per reconéixer dos fets evidents: que el resultat de l'aplicació del nou model es traduirà en un increment dels recursos; i que aquest model suposa un abans en la
configuració federal de l'estat, sobretot pel tema de la coresponsabilitat fiscal, ¿no?

Evidentment, també nosaltres mantenim dubtes i discrepem.
.
.
Alguns dels dubtes i discrepàncies es recullen en la seua proposta, sobretot un tema evident, i és que som l'única comunitat autònoma que es situa per davall de la mitjana estatal pel que fa al PIB per capita que aporta més al sistema del que rep, i això suposa que al model hi ha alguna cosa que no funciona, que les ponderacions
caldria corregir-les i que hi ha alguna cosa que no està bé, ¿no?

Però no podem aprovar el contingut material de la iniciativa, ¿no?
I la mare de la no-aprovació, evidentment, és el punt tercer, com supose que ja imaginaran, ¿no?
Perquè, anem a vore, vostés determinen -algun dia tindran d'explicar també per què i com- que el li pertocaria al País Valencià dels fons extraordinaris són 2.
400 milions d'euros, ¿no?
I el simple fet de centrar el debat en aquest punt resulta especialment
desafortunat des del nostre punt de vista, ja que el que caldria discutir
realment és la resta de les transferències de recursos que són la part del lleó, són la part important, ¿no?
 I en eixos recursos també eixim perjudicats.
Si em dóna temps, que supose que no, també parlaré d'això, ¿no?

Vostés el que han pretés des del principi és practicar un truc d'il·lusionista, ¿no?
Mentres ens fixen en què fan amb els 1.
400 milions amb la mà esquerra, no ens adonem del que fan amb la mà dreta amb la resta dels recursos.
Pretenen, de veritat, tindre més capacitat per a rebaixar impostos, que crec que és la seua autèntica obsessió, amb la qual cosa, l'única cosa que aconseguiran és que els serveis públics seguixquen deteriorant-se i tindran una bona excusa per a seguir
privatitzant-los en mans de xarxes d'empreses amigues i, al mateix temps, damunt, li podran tirar les culpes a un
altre dels problemes que vostés estan generant, ¿no?

Jo els he de reconéixer que tenen gràcia per a practicar aquest truc, ¿eh?
, no vaig a negar-ho, ¿no?
Moltíssima gent no és capaç de vore el seu joc de mans i acaben veient realment el que vostés volen.
Però per molt ben fet que s'execute aquest truc, en realitat es tracta d'això, d'un truc, d'un artifici.

És cert que les comunitats es troben molt malament finançades i, per tant, també és cert que els ajuntaments es troben molt malament finançats, cosa que vosté ha dit en el seu discurs, però que no recull en la seua proposta, no sé per què.
(Remors) És cert que el fet que una comunitat com la valenciana aporte més del que rep sent menys rica que la mitjana, implica que caldria corregir el
model.
Però també ho és que del desficaci i la ineficiència en la gestió dels recursos públics valencians són vostés els únics responsables, ¿no?

Caldria canviar coses, caldria canviar la capacitat normativa en matèria fiscal, que no permetera modificacions a la baixa per a fer dumping entre unes regions o unes altes, i caldria garantir que els serveis siguen públics per a poder atendre això.

Jo acabe dient-los una cosa molt senzilla.
Dic, han vingut ací a demanar més diners a Madrid, i que al mateix temps els garantixquen a més que eixos recursos es generen del no-res, perquè volem més recursos no volem incrementar l'esforç que generen els recursos, per tant, ja vorem d'a on ixen els recursos.
Tindran d'eixir (inintel·ligible) .
.
.
altre, ¿no?

Han vingut ací a responsabilitzar el govern de Madrid de problemes que vostés han contribuït decisivament a crear.
Han vingut ací a demanar més recursos per a, després, malbaratar-los en contractacions de legalitat dubtosa, saraus,
privatitzacions (inintel·ligible) .
.
.
serveis públics i rebaixes fiscals als més rics.
No esperen comptar amb el nostre suport per a continuar precipitant-nos
en l'abisme.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Torró.

Té la paraula per part del Grup Parlamentari Socialista la il·lustre diputada senyora Moreno.

La senyora Moreno Fernández:

Gracias, señora presidenta.

Señor Marí, una semana más y otra semana igual.
La última semana decíamos la teoría del pa ná, y estamos otra vez utilizando esta institución, utilizando esta cámara como su auténtico plató de Canal 9.
Eso sí, usted sale aquí, se pone muy circunspecto, habla de «estábamos debatiendo el futuro de los valencianos» y sale toda las semanas por televisión.
Yo entiendo que cada uno se lo arregla como puede, pero yo creo que estas
Cortes deberían ser mucho más serias y que deberíamos de verdad tratar los problemas de verdad.

Usted sabe perfectamente que la proposición que ha presentado aquí no tiene objetivo hablar de los problemas de los valencianos, hablar de
financiación.
La proposición que usted ha presentado aquí el único objetivo es hacerle la oposición a Zapatero, (remors) hablar mal de Zapatero, decir lo mal que lo hace Zapatero.

Porque si usted quisiera hablar de financiación, lo haríamos de otra forma, señor Marí, porque a pesar de que usted ha dicho que el Grupo Socialista no ha presentado
ninguna propuesta y no sé cuántas cosas más que ha dicho, y que solamente lo hacen bien ustedes, a pesar de eso, el Grupo
Socialista lleva hablando de financiación y diciendo que es necesario un modelo valenciano de financiación autonómica ¡desde el año 2001!
, desde que vino aquí el señor Rambla
(veus) a decirnos que había firmado el mejor acuerdo de financiación.
Desde ese mismo día les dijimos que no era un buen acuerdo, que era un acuerdo que traería problemas a nuestra comunidad y que era necesario hacer una.
.
.
, nosotros
siempre dijimos una comisión de estudios que defina con un consenso entre todos un modelo valenciano, el
modelo valenciano de financiación.
¡Desde el año 2001!
, gobernaba el Partido Popular en Madrid, y entonces la financiación era estupenda.

Cambió en el 2004, cambió el gobierno de Madrid, el Grupo Socialista siguió diciendo lo mismo y el Grupo Popular descubrió entonces lo malo que era el modelo de financiación.
Y esa es la realidad, señor Marí, ustedes nunca han buscado consenso, en esta legislatura, por no irnos muy
antiguo, en esta legislatura ustedes han venido a esta cámara única y exclusivamente a hacerle la oposición al señor Rodríguez Zapatero.
Dice, «hemos venido muchas veces y hemos pedido más dinero a Madrid».
.
.
Sí, siempre sin sentido, siempre sin explicar por qué.
Estas Cortes han aprobado propuestas pidiendo 500, pidiendo 1.
000, pidiendo
1.
100, Camps subió aquí a esta tribuna diciendo «he pactado 1.
200 y son muy buenos, a ver si me los pagan».
.
.
Después, el modelo de financiación da más de mil trescientos millones, y son insuficientes.

Y ahora se presenta usted aquí diciendo que se modifique el modelo y que nos otorgue 2.
400.
.
.
Hemos pasado de
decir 1.
200 a decir 2.
400, y, además, no sabemos por qué, porque usted plantean una regla de tres y dicen, no, es que si me daban 1.
200
cuando eran 6.
000, o cuando eran 9.
000, ahora, como son 11.
000, que me den más.
.
.
De 1.
200 a 2.
400.
¿Usted sabe cuánto son 2.
400 millones, señor Marí?
¿Por qué?
, ¿y por qué pedimos 2.
400?
Oiga, yo, puestos a pedir, 5.
000, 10.
000.
.
.
El señor
conseller, el vicepresidente que viene mañana a presentar los presupuestos, que se lo den todo.
.
.

Pero, pónganse de acuerdo con el Partido Popular de Madrid, pónganse de acuerdo con el partido que mañana, como usted bien ha dicho, no va a pedir que se modifique el sistema para
dar más dinero, ¡no!
, lo que va a pedir es que se retire el sistema, un sistema que no debe ser
muy malo cuando el señor Gerardo Camps, que está aquí presente, no votó en contra de él.
.
.
(Veus) Cuando el señor Gerardo Camps fue al Comité de Política Fiscal y Financiera y se abstuvo, (aplaudiments) ¡no debía ser muy malo!

Tendrá usted que reconocer.
.
.
No votó a favor, pero usted reconoce, porque lo reconoció en la diputación permanente pasada, (veus) que era mejor que el anterior.
Usted reconoció en la diputación pasada que solucionaba muchos de los problemas del anterior modelo.
¡Por eso se abstuvo usted!
Por eso y porque existen unos fondos importantes que
vienen adicionales al modelo.

Porque este modelo tiene dos patas: el modelo de financiación que se queda y los fondos adicionales al modelo.
Y es cierto, y es cierto señor Marí que los fondos adicionales que nuestra comunidad seguimos por debajo.
Es
cierto, no seré yo quien lo niegue y no seré yo quien siga reivindicándolo, ¡claro que sí!
Pero no es menos cierto que este modelo mejora en mucho todos los problemas
que teníamos en el anterior.

No es menos cierto igual que lo que usted plantea es.
.
.
, no tiene nada que ver
con su discurso.
Usted plantea, además, dice, que se reconozca la población real de la comunidad.
A mi me encanta que el Partido Popular, desde que
gobierna el Partido Socialista en Madrid, entienda que la población debe reconocerse desde el momento en que se aprueba y no dos años antes, como teníamos en el modelo anterior.

Pero, claro, es que pedir que se reconozca lo que se reconoce, es un poco
alucinante, porque ustedes saben perfectamente que en el modelo se está reconociendo la población actual.
No hace falta.
.
.
No.
.
.
Perdón, que se lo explique el señor Gerardo Camps, porque, si usted no lo sabe, (remors) es que no se lo ha leído.
(Veus) La población del 1 de enero del año 2009.
¡No!
, 2007 es para calcular la liquidación del 2007.
El 1 de enero de 2009.
Y la actualización.
.
.
Porque usted dice, «población y actualización»: pero, ¡si ya está!

El problema, señor Marí, es que su grupo en Madrid pide la devolución (remors) porque no le gusta el modelo, y a la vez que pide la devolución porque no le gusta el modelo, usted, que tanto habla de Cataluña, va a votar con Convergència i Unió, que también pide la devolución ¡porque quiere más dinero para Cataluña!
(Aplaudiments) ¡Señor Marí!
, ¿qué quiere?
, ¿votar usted también para que le quiten dinero, nos quiten más dinero?
¿Usted es consciente de que el señor Montoro, cuando pide la retirada del nuevo modelo de financiación -que no tiene que ser muy malo, porque no votó en contra el señor Gerardo Camps-, cuando pide la retirada y, además, está diciéndole al Gobierno de España que menos dinero y que tiene que gastar menos dinero, lo que está diciendo es que los 11.
000 millones adicionales a este modelo el señor Montoso no los pondría?
¿Usted es consciente de eso?

¿Usted es consciente, además, de que esta propuesta no tiene en absoluto ningún tipo de sentido hacerla hoy, cuando ya está en las Cortes la modificación legal, el proyecto legal tramitándose?

Si de verdad quisiéramos hablar del futuro de los valencianos, si de verdad ustedes quisieran
hablar de eso, tendríamos que, primero, que se hubiese reunido la comisión de expertos que prometió el señor vicepresidente económico, que se hubiese reunido de forma que esa comisión ya nos hubiese puesto negro sobre blanco, qué tipo de enmienda deberíamos cambiar en la LOFCA para que cuando el señor Gerardo Camps vaya a la comisión mixta y vaya a firmar, que firmará, si tenía que haber reivindicado algo o no.
Para eso se supone que estaba la comisión de expertos.

Pero a ustedes les da igual, porque ustedes no quieren hacer nada de verdad que
mejore a los valencianos.
Ustedes están instalados en la oposición ¡pura y dura!
Se quedan el dinero con una mano, que viene muy bien, porque se lo
han malgastado, y no vamos a decir en qué, aunque ya lo sabemos, lo vamos descubriendo según oímos las cintas, pero ustedes malgastan el dinero, se guardan el dinero en un
bolsillo, y con la otra mano suelta a ver si consiguen darle a Zapatero.
Con
nosotros, eso no jugamos, no pueden contar.

Y, luego, pues, mire, claro, luego, lo de poner en una resolución que las Cortes vamos a dar el apoyo a una declaración que hace un partido político, me parece una auténtica provocación.
Y me parece una auténtica provocación porque si usted luego hace eso, pone aquí la declaración de San Millán de la Cogolla, de su partido político, para que la votemos todos nosotros y, luego, encima dice que viene a
buscar el consenso y que el que no lo va a votar no está trabajando por el futuro de los valencianos, pues, sinceramente, me parece una
falta de respeto -como yo le decía- no solamente a la bancada socialista, sino también al conjunto de los valencianos que creen que esta institución debería ser algo más serio.

Pero, es que, además, señor Marí, encima usted se hace trampa.
Y se la hará a usted porque, desde luego, a los demás no.
Porque, encima, para cuadrar su discurso con esto de San Millán de la Cogolla, resulta que es que encima ¡ni siquiera transcribe las cosas!
Porque es que, mire, usted dice que en esto de
los principios de San Millán de la Cogolla, dice: «Para el cálculo del reparto de los fondos, debe tenerse como primera variable la población real.
» Aunque, no la única porque, según usted, la población ajustada no es correcta.
Usted dice que el modelo es muy malo porque la
población que se tiene en cuenta es la población ajustada.
¡Anda!
Es que en el modelo de San Millán de la Cogolla -el que ustedes firmaron- dice directamente en su punto cinco que: «La variable fun-da-men-tal -fundamental- debe ser la población ajustada.
»

¡Mire qué cosas!
¡Hasta en eso se hace trampa!
Y eso es lo que presenta aquí para que lo votemos y eso es lo que usted le dice a los miembros de su grupo
que voten.

Mire, nosotros estamos convencidos de que este es un buen modelo, mejor que el
anterior.
Que tenemos mucho que reivindicar todavía, ¡sí!
Que tenemos que reivindicar todavía, ¡sí!
Pero que, afortunadamente, este modelo es mejor que el anterior, más igualitario, las diferencias entre comunidades, incluida la nuestra, se
disminuyen, y un modelo en el que se aseguran las prestaciones de los servicios
públicos fundamentales, la igualdad de las prestaciones en todo el conjunto de
España.

A un partido nacional -como usted mismo ha dicho-, que es el suyo, como el mío, creo que eso le debería dar satisfacción.
Ya hemos visto que ustedes son partido nacional para cesar al secretario
general, pero van por libre a la hora de copiar las declaraciones que aprueba
su partido.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Para el turno de réplica, tiene la palabra el ilustre diputado, señor Marí.

El senyor Marí Olano:

Muchas gracias, presidenta.

La verdad es que seguimos teniendo ilusión en que algún día llegaremos a un acuerdo con ustedes.
En esto de la financiación autonómica, la mantenemos, la mantenemos.

Mire, para nosotros el objetivo fundamental es tener un sistema de financiación autonómica -lo he dicho ya y lo repito- en el cual los valencianos no seamos menos y tampoco más.
Para ustedes, su objetivo irrenunciable, a no ser que lo renuncien ahora -desde luego en la comparecencia del vicepresident Camps, en la diputación permanente, no renunciaron a él-, su objetivo irrenunciable es no tener una financiación inferior a la media.
¡Estamos de acuerdo!
¡Cómo no vamos a llegar a un consenso!
La lógica consecuencia es que como este modelo de financiación que nos propone el gobierno socialista nos da una financiación inferior a la media -y ustedes no renuncian a tener una financiación inferior a la media-, van a apoyar la proposición en la cual nosotros decimos que no podemos tener una financiación inferior a la media, a no ser que usted renuncie a eso.
(Remors) Me han entendido perfectamente, incluso el señor Camarasa me ha entendido perfectamente.
Cuestión distinta es que no se atrevan a decir que han renunciado a eso.
Ustedes han
renunciado a tener un sistema de financiación que dé una financiación a la Comunidad Valenciana, al menos igual a la de la media.
¡Han renunciado a eso y han dicho que era una postura irrenunciable!

Señora Morero, es impresentable, impresentable, que se suba aquí a decir que este modelo es bueno cuando está contradiciendo lo que para ustedes son aspectos irrenunciables.

En cuanto a la abstención, en primer lugar, vaya por delante que criticar que la Comunidad Valenciana se
haya abstenido en la votación del Consejo de Política Fiscal y Financiera, cuando las comunidades socialistas en el modelo
anterior votaron a favor, tiene bemoles la cosa.
Y, además, criticar la abstención cuando ustedes se han abstenido en los presupuestos de La Generalitat para el
año 2009, también tiene bemoles la cosa.

El vicepresident Camps explicó muy claro por qué la Comunidad Valenciana se abstiene: en primer lugar, porque no vamos a
permitir que deje de venir un euro que puede venir; y, en segundo lugar, porque
nosotros, votemos a favor o votemos en contra, pagamos nuestra parte
proporcional del resto de la deuda de España.
Si participamos en lo mucho de malo que tiene este gobierno, como es la deuda
y el déficit en el que nos está metiendo, también queremos participar en lo poco, muy poco -menos de lo que ustedes querrían- de bueno que tiene este gobierno para la Comunidad Valenciana.
Esas son las
razones.

Y por cierto, cuando nosotros venimos aquí y hablamos de financiación autonómica, hablamos de las necesidades reales de los valencianos.
Del sistema de
financiación autonómica depende que los valencianos tengan la atención sanitaria que se merecen.
Del sistema de financiación autonómica depende que los valencianos tengan la atención educativa que se merecen.
Del sistema de financiación autonómica depende que todos los dependientes reconocidos de la Comunidad Valenciana,
y no solo los que estaban reconocidos hasta el mes de abril, tengan las
prestaciones económicas que se merecen.
De todo eso depende.

Para eso nos tienen a nosotros.
Ustedes, por lo que se ve, no están.
Ustedes se limitan a decir que es irrenunciable tener una financiación igual a la de la media, y, lo que he dicho antes, cuando sale un modelo de
financiación que no nos da esa financiación: callar y aplaudir.
Eso es lo que hacen ustedes.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

Tiene la palabra la ilustre diputada señora Moreno.

La senyora Moreno Fernández:

Gracias, señora presidenta.

Señor Marí, no lo puedo evitar, que hable usted de aplaudir, que cada vez que viene el señor Camps -no está-, montan el cirio con los aplausos.
.
.
Mire, perdone, pero déjeme que.
.
.
(Aplaudiments) Vamos a ver, vamos a dejar las cosas claras.

Dice: «Cuando aparece un modelo de financiación que nos da por debajo de la media.
.
.
» No, no, perdone, si es que eso, mire, aplaudir es democrático, pero aplaudir a un señor que tenía que haber dado explicaciones, no.
Lo que tiene que hacer es venir y dar
explicaciones, ya le aplaudirán ustedes luego.
(Aplaudiments)

Señor Marí, esto es la realidad de nuestro modelo de financiación, esto es la realidad; por debajo de la media desde hace muchos años.
No es este modelo, es siempre.
No diga «cuando aparece un modelo que está por debajo».
Ese es el problema de los valencianos.
El modelo este está por debajo mucho menos de lo que estaba el anterior.
Ese es el problema.

Y mi grupo ha dicho, desde hace mucho tiempo, que tenemos como objetivo llegar
a la media.
¡Sí!
Perdone, plantee usted: «Retiramos esta PNL y ponemos una.
» ¿Planteamos una transaccional donde diga: «Las Cortes Valencianas instan a hacer todo lo posible para llegar a la media»?
¡Hágalo!
Mi grupo lo hacemos ya, lo votamos ya.
El problema es que eso no lo pone
aquí, señor Marí.
El problema es que no es verdad.
Ustedes aquí lo único que hacen es oposición a Zapatero.
Nosotros seguimos pretendiéndolo.
Y vamos a seguir pretendiéndolo.

Y por eso, no solo el año pasado nos abstuvimos en los presupuestos.
Le recuerdo.
Cuando el síndico del grupo parlamentario y yo misma estuvimos en el despacho del conseller de Economía, o del vicepresidente económico, para hablar de los presupuestos, hablamos también de financiación.
Y le dijimos que estábamos dispuestos a ir de la mano a Madrid a pedir lo que nos correspondía.
Nunca más volvimos a hablar con él.
Eso es de verdad hablar por el futuro de los valencianos y no subir a esta
tribuna a darle estopa a Zapatero, señor Marí.
Esa es la realidad.

Y, mire, antes, cuando he hablado de la abstención en el Consejo de Política Fiscal y Financiera, no lo ha entendido usted.
¡Si yo no le criticaba a él por su abstención!
Me parece correcta.
Lo que correcto de verdad hubiera sido votar que sí, porque el modelo introduce lo único que esta comunidad y su gobierno ha reivindicado, que es la población.
¡Lo único!
Esta comunidad no ha planteado en el Consejo de Política Fiscal y Financiera un modelo valenciano.
Ni lo ha consensuado, ni siquiera
lo ha planteado.
No ha planteado que se contemplara un requisito especial.
No
lo ha planteado, señor Marí.
Lo único que ha reivindicado ha sido que se contemple la población -los cinco millones que dice usted-, que se contemple y que se actualice.
Eso se contempla en el modelo, con lo
cual el señor Camps, como mínimo, podía haber votado hasta a favor.
Yo no le critico a él su abstención.
Lo que le critico es a usted, que se respalda, además, con su grupo parlamentario que va a votar en contra.

Mire, usted hace mucha mención -y lo hace muchas veces- a lo que hizo el Grupo Socialista, el Partido Socialista, en el año 2001.
Pues, mire, en el año 2001, en el Consejo de Política Fiscal y Financiera, a las comunidades autónomas -andaluza, le recuerdo- llevaba sin actualizar su modelo desde (inintel·ligible) .
.
.
porque le dijeron: «Si no firmas, no tienes dinero».
Sí, sí.
.
.
No, perdone, en el año.
.
.
No, perdone, eso, su vicepresidente sabe que no es cierto, su vicepresidente
sabe que en el modelo que él abstuvo no hay ninguna cláusula de descuelgue.
De haberla, de haberla, si la hay, la habrá cuando negocie la comisión de transferencias.
No tenía nada que ver su voto.
Podía haber votado lo que quisiera y no se hubiera perdido dinero.
Lo que pasa es
que él sabía que este modelo
(aplaudiments) es mucho mejor que el anterior.
Él sabía que este modelo es mucho mejor que el anterior.
Él sabía que este modelo contempla todas y cada una de las variables que nosotros hemos
estado reivindicando.
Él sabía que este modelo es más igualitario.
Este modelo sigue manteniéndonos por debajo de la media.
Es cierto.

Nosotros vamos a seguir reivindicando más recursos para esta comunidad.
Pero, afortunadamente, este modelo, además de que se va actualizar, nos acerca mucho más a la media de lo que estábamos antes.
Por eso, no vamos a entrar en su juego de darle estopa a Zapatero
porque sí, y no reivindicar lo que de verdad es bueno para los valencianos.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

Señores diputados, vamos a proceder a la votación.
Comienza la votación.
Votos a favor, 47; votos en contra, 39.
Queda aprobado el punto número cinco.

Proposició no de llei, de tramitació especial d'urgència, sobre la derogació de l'Ordre de 10 de juny de 2008, de la Conselleria d'Educació, per la qual s'establixen les formes d'organització pedagògica per a impartir la matèria Educació per a la Ciutadania i els Drets Humans en l'Ensenyament Secundari Obligatori, presentada pel Grup Parlamentari Socialista
(RE número 43.
217, BOC número 173)

La senyora presidenta:

Pasamos al punto número seis: toma en consideración de la Proposición no de ley de tramitación especial de urgencia sobre la derogación de la Orden de 10 de junio de 2008, de la Conselleria de Educación, por la que se establecen las formas de organización pedagógica para impartir la materia de Educación para la Ciudadanía y los Derechos Humanos en la enseñanza secundaria, presentada por el Grupo Parlamentario Socialista.

Para su presentación y defensa, tiene la palabra la ilustre diputada señora Noguera.

La senyora Noguera Puig:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señores del Partido Popular, hemos iniciado el curso 2009-2010 dos años después de un conflicto artificial y político que se generó con la asignatura de Educación para la Ciudadanía.
No era un problema pedagógico, aunque ustedes quisieran disfrazarlo así.
Y, ahora, veremos por qué.

Pero, la realidad es que hemos estado viviendo dos años -que el señor conseller Font de Mora provocó así- de tensiones, conflictos, protestas, manifestaciones, amenazas del propio conseller, recursos y sentencias.
Pero, como el tiempo todo lo cura -y así lo dicen-, también pone a cada uno en su sitio, resulta que el conflicto de Educación para la Ciudadanía se ha resuelto con absoluta normalidad.
Se ha resuelto vía sentencia judicial y vía sentido común.
Ya tenemos las sentencias del Tribunal Superior de Justicia de Valencia
absolutamente clarificadoras, rotundas y categóricas.

Podemos leer simplemente un párrafo de la del 24 de julio, que dice, según el tribunal: «La conselleria ha presentado una motivación confusa, no ha respetado la autonomía pedagógica de los centros docentes, no ha resuelto los criterios de evaluación al impartir la materia en lengua extranjera y, además, ha pretendido indebidamente organizar la asignatura de manera especial para
posibles objetores de conciencia ante la misma, excediéndose también al pretender que alumnos y familias decidieran sobre la elección de los textos mediante los que se debía impartir, usurpando esa función al profesorado y sus órganos didácticos y sin garantizar que todo el alumnado accediera a los contenidos
curriculares.
»

Es decir, ¿qué ha significado esa sentencia?
Pues, significa que Educación para la Ciudadanía no puede impartirse obligatoriamente en inglés ni puede evaluarse en esta lengua.
Significa que anula la posibilidad de
aprobar la asignatura mediante un trabajo trimestral.
Y significa que anula la
posibilidad de que los alumnos se acojan a la objeción de conciencia, pues tienen que asistir a clase como en cualquier otra
asignatura.
Es decir, significa que no hay plan A, ni plan B, ni plan C, ni más ocurrencias que al Partido Popular se le ocurra en este tema.

En definitiva, que la Orden de junio de 2008 -lo que nos ha traído aquí a este debate- solo sirve el título y la firma.
Y, sinceramente, no sé por cuánto tiempo.
Jurídicamente ya no tiene validez.
Esta orden se ha quedado anacrónica.
Pero, también se ha quedado anacrónica y sin servir por la propia realidad que se ha impuesto vía sentido común.
Esta orden no se está aplicando, no se aplica, porque técnicamente es inviable de aplicar: o los profesores no pueden dar inglés o los alumnos no pueden entender y expresarse en el inglés, con lo cual, no se está llevando a cabo, simplemente por puro sentido común.
Ni siquiera en aquellos colegios que lo hicieron por sentido de disciplina y
con buena voluntad ya no lo hacen este curso.
Es decir, Educación para la Ciudadanía se hace con absoluta normalidad en valenciano o en castellano, dependiendo de
cuál sea el currículo lingüístico del centro.
O bien, a lo mejor en los tres centros plurilingües de esta comunidad -solamente hay tres-, pues en inglés, si así lo ha decidido el consejo escolar.

Pero, es que tampoco hay argumentos ideológicos para mantener esta asignatura -como ustedes nos querían hacer creer-, no los hay.
Porque nunca fue el verdadero objeto del debate la ideología que pudiera o no encerrar Educación para la Ciudadanía, que una asignatura democrática nunca cierra ideología.
Ustedes modificaron el currículo.
No tenían competencias para ello, pero lo modificaron.
Tenían competencias para ampliarlo, pero lo modificaron.
En modificaciones, desde
luego, muy discutibles.
Pero, el Ministerio de Educación lo aceptó buscando buena voluntad.
Por tanto, tampoco ese es el problema.

Se está dando Educación para la Ciudadanía tal y como ustedes quieren darla, pero han habido daños colaterales: se ha tensionado el sistema educativo durante dos años; se ha perseguido y amenazado a los profesores e inspectores con sanciones,
que así lo ha publicado y lo ha dicho el propio conseller, y, además, con sanciones si no secundaban su propia indisciplina ante el gobierno
central -¡tiene narices!
-; se ha tratado a los profesores como a títeres de sus propias ocurrencias; se ha mentido, además, a los padres que incluso cayeron o creyeron en el incendio que estaba
provocando el propio Partido Popular.
Pero, ¿y los alumnos?
¿No se han tenido en cuenta para nada?
¿Fue, iba a ocurrir o qué iba a pasar con los alumnos?
Se les ha utilizado como arma arrojadiza en este
conflicto.

Pero, hemos tenido más daños colaterales.
Ustedes se han convertido en el hazmerreír a nivel nacional de lo que ya se conoce como pintorescas ocurrencias del señor Camps.
Bueno, se han convertido también en hazmerreír por otras cosas, desde luego, no solo por Educación para la Ciudadanía.
Las portadas de los periódicos se abren por muchas otras cosas.

Pero, lo cierto es que el esperpento que hemos vivido en esta comunidad no se ha
vivido en ningún otro lado.
No ha habido ninguna otra comunidad, ni siquiera gobernada por el
Partido Popular, que haya vivido esta situación.
Y, ¿por qué?
Pues, ese es el nudo de la cuestión que explica toda la situación y que deberíamos de enmarcarlo políticamente, porque si jurídicamente ya no tiene sentido la orden, si en realidad tampoco tiene sentido por
vía de la aplicación -puesto que no se está aplicando-, porque, además, se ha desecho el conflicto como si fuera un azucarillo, y no ha pasado nada,
todo ha vuelto a la normalidad por vía del sentido común entre profesores, alumnos y consejos escolares, pese a la oposición, desde luego, del
conseller, políticamente tampoco tiene ningún sentido, diputada del Partido Popular, que se siga con esta estratagema.

Miren, el conflicto de Educación para la Ciudadanía nace en un momento político donde surge un barón territorial del Partido Popular, que lo que pretende es ayudar a un desvalido
líder nacional, que se llama Mariano Rajoy, y ofrecerle dos cosas: una, el
congreso de Valencia, y, dos, un lugar, un bastión donde el Partido Popular pueda guarecerse y, desde ahí, utilizar la institución para hacer oposición.

Ese es el nacimiento del conflicto de Educación para la Ciudadanía, como lo fue también el nacimiento de aquel contrato de inmigrantes del cual ya no sabemos nada; o
como ha sido el conflicto -que hoy estábamos viviendo- de la financiación autonómica, que con ustedes no hay Dios que se aclare; o como fue el conflicto de esas
falsas ayudas que se daban a los hijos no nacidos mientras los nacidos no
pueden tener escuelas infantiles de cero a tres.
Estábamos en un debate y un conflicto político, solo político.
Y, ahora, tampoco tiene sentido que ese debate se lleve adelante.

Mire, políticamente ustedes le ofrecieron a Rajoy la utilización de la institución para hacer desde aquí la oposición al gobierno central.
Colgaron sus trajes de consellers -probablemente les apretaban, esos no estaban hechos a medida y alguna sisa
estiraba más de la cuenta-, y en lugar de ejercer la responsabilidad de gobernar para todos los
valencianos, incluso para aquellos que se manifestaban en la calle y que usted
muchas veces ha dicho, «hay otros que no se manifiestan y a esos los atiendo; no, no, un gobierno actúa y se responsabiliza de todos los ciudadanos», han estado utilizando nuestros votos, los votos que les dieron y los que no
les han dado en contra del gobierno central.
Ustedes llegan al despacho todos
los días y durante dos años han estado todo el tiempo diciendo: «Vamos a ver cómo le pongo la zancadilla al gobierno central y qué me invento.
» Y así surgió el conflicto de Educación para la Ciudadanía.

Pero, esa situación ya no está encima de la mesa, ya no lo está.
Jurídicamente, ya no lo está, pues está resuelto; ya no lo está tampoco vía sentido común; ya no lo está tampoco vía currículo, puesto que se está aplicando exactamente lo que ustedes negociaron o impusieron en este caso; y,
políticamente tampoco, porque ya no van a haber más congresos de Valencia que hacer el Partido Popular aquí, y porque, desde luego, el barón, perdió su baronía.
Por tanto, ya no hay, ni siquiera, políticamente razones para continuar adelante con esta estratagema.

Mire, mantener en estos momentos esa orden, la Orden de junio de 2008, es tanto
como tener un madero donde un gobierno que está náufrago pueda sujetarse.
Y eso sigue lesionando los derechos y las
responsabilidades que tienen ustedes sobre el sistema educativo público valenciano.
No queda en estos momentos más vuelta atrás.

Yo les pido, como hemos presentado en la proposición no de ley, desde mi grupo parlamentario, que deroguen una orden que ya no es
eficaz antes de que su titular, aquél que lo firmó, acabe saliendo del gobierno.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Antonio Clemente Olivert)

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias.

En representación del Grupo de Diputados No Adscritos, señora Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

Señor presidente.

Señorías.

Esquerra Unida votará afirmativamente la Proposición no de ley de tramitación especial de urgencia que presenta el Grupo Socialista sobre la derogación de la Orden de 10 de junio de 2008.

El Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana, en su sentencia de
24 de julio pasado, declaró nulo la mayor parte de la orden que ya había estado rechazada por el conjunto de la comunidad educativa en el País Valenciano, una orden que atentaba contra la dignidad del profesorado, el
derecho a la libertad de cátedra, conculcaba los derechos de las familias a escoger la lengua en que debía recibir la enseñanza sus hijos e hijas y transgredía la norma sobre programas lingüísticos donde se establece qué centros y bajo qué condiciones pueden elaborar programas plurilingües, una orden que escondía una motivación ideológica de los grupos más conservadores que ustedes representan, diputados y diputadas del Partido
Popular, vetando un currículo que se abría a los problemas sociales reales con los que nuestros alumnos y alumnas se iban
a enfrentar en su proceso de socialización.

En concreto, la sentencia declaró nulo de pleno derecho tres artículos de la orden de la conselleria en las que se regulaba la obligación de impartir la Educación para la Ciudadanía en inglés, la objeción a cursarla y la posibilidad de hacer un trabajo para aprobarla.
Esquerra Unida
consideró esa sentencia como un triunfo de la racionalidad y de la propia comunidad
educativa que había estado continuamente cuestionándola.
Esquerra Unida entendió que debía cerrarse una etapa de insumisión total del Consell a la normativa estatal y que había encendido la llama de la crispación en toda la comunidad educativa en lo que fue una gestión desastrosa de un
conseller que no estuvo a la altura de su situación.
En aquel momento pedimos su dimisión, como toda la oposición, porque además cosechó las mayores movilizaciones de los últimos meses en contra de las políticas de alguna conselleria, dimisión que, evidentemente, no fue tenida en cuenta, en consideración por el presidente Camps, en su remodelación del Consell de agosto pasado.

Sentimos que el conseller no quisiera reunirse con la Plataforma de Defensa de l'Ensenyament Públic, que congrega a todas las entidades educativas más representativas, y con el débil argumento de que solamente recibe aquellas que están constituidas legalmente con capacidad de interlocución, cuando todas y cada una de ellas lo tienen, y no accedió a poderse reunir colectivamente con todas ellas como se le pidió.
Fue otra ocurrencia del conseller.

La Generalitat valenciana debe admitir y acatar la sentencia pronunciada por
unanimidad en la sala en todos sus extremos.
El señor Font de Mora se comprometió frente a los agentes sociales a acatar esta sentencia y no continuar con los
disparates relativos a la Educación de Ciudadanía una vez que ésta se dictara.

Y, en estos momentos, no queda más remedio que derogar la Orden de 10 de julio de 2008, vacía de contenido por una sentencia judicial y que ya ha quedado sin sentido, a la
vez que arreglar los flecos que generó una gestión absolutamente impensable de la responsabilidad del máximo representante, o dirigente, de la Conselleria de Educación.
Es recuperar la interlocución con los agentes sociales en materia de educación y, además, recuperar la iniciativa por arreglar otros flecos laborales en lo que se
refiere a 34 profesores y profesoras que se incorporaron a una anómala bolsa de trabajo de profesores de Geografía e Historia, habilitados para impartir la asignatura en inglés, y hacerlo ahora en el marco de la normativa establecida por las bolsas de
trabajo de educación.

Y ese es un emplazamiento que tiene en estos momentos la conselleria y que nosotros pedimos que se lleve a cabo.

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señora Sanz.

Señor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyor president.

Anem a fer públic el nostre vot favorable a la proposició no de llei que ha presentat el Grup Socialista.
La proposició que demana la derogació de l'Ordre de 10 de juny de 2008 per a impartir la matèria d'Educació per a la Ciutadania i els Drets Humans en l'Ensenyament Secundari Obligatori.
Ho vam demanar amb anterioritat, ho hem fet
manifest en preguntes orals, en preguntes escrites, en diversos debats ho hem
demanat ací, i avui amb més raons.

En principi ho direm basant-nos en les conseqüències que ha tingut esta ordre.
Conseqüències que, en principi, anem a analitzar des d'un punt de vista, unes conseqüències directes -dic «directes» perquè eren més immediates-.
Les més immediates va ser la creació d'un clima d'oposició al currículum, impulsat des de la mateixa conselleria.
Eixa lluita subterrània contra el govern de Madrid, eixa eterna oposició que mos fa el govern de La Generalitat i que ens porta a la deixadesa més absoluta de les seues funcions de govern.
Se planifica eternament com a
oposició, oblidant-se que la seua responsabilitat és governar.

Un intent de modificar el currículum evitant parlar.
.
.
, evitant parlar de manera que s'entenguen de certs conceptes.
Eixa oposició que feia referència i que pense que no és correcta.

Però també ha tingut conseqüències dins dels centres, conseqüències organitzatives.
La falta de professorat, la falta de professorat preparat
en la línia que vostés volien.
Porten una ordre que no té en consideració la possibilitat d'aplicar-se.

L'enquesta que vostés mateixa fan ho va deixar clar, de 678 centres enquestats, 553 no havien pogut
fer l'ensenyament d'Educació per a la Ciutadania totalment en anglés.
Només 125 dels 678 ho havien pogut fer.

Però també té conseqüències més greus per a l'alumnat: el desconcert en què sumeixen l'alumnat és gran.
El desconcert perquè els obliguen a utilitzar una llengua que no dominen per a fer expressió de raonaments i conceptes abstractes.
De fet, vull recordar que en l'assemblea de directors dels instituts d'educació secundària van fer públic que els alumnes tenien grans dificultats per assabentar-se d'allò que el professor estava intentant parlar.

De fet, també va haver una primera mostra, la primera mostra de notes, per dir-ho aixina, van
ser escandaloses, pràcticament ningú aprovava.
I això s'ha solucionat per la gran professionalitat de les persones que estan, de tot el
personal docent que ha estat al front i han hagut d'assumir la responsabilitat de fer arribar a bon port esta assignatura.

No cal oblidar les conseqüències que han tingut jurídiques, les sentències.
Ja hi havien primeres sentències que dien que no al traductor, (inintel·ligible) .
.
.
que no a l'obligació de fer-se en anglés.

Damunt d'esta mateixa trona s'ha dit innombrables vegades que estaven obligant, que estaven interferint en el
que eren les competències del centre que tenen, a com es dóna l'ensenyament.
Les competències que tots els centres tenen.
Vostés no han fet cas.

No parlem dels sindicats.
La protesta contínua, eh.
.
.
, la disconformitat manifestada contínuament.
Però sobretot ja la postura que ha tingut la comunitat educativa en general.
Recorden que vostés han tingut entre este i altres motius la major vaga de l'ensenyament en molts anys.

He dit tensió, enfrontaments.
La trobada de plataformes.
.
.
no ha acabat, perquè la trobada de plataformes de l'ensenyament públic, fa pocs dies, el 24 d'este mes, s'ha reunit -parle de les plataformes d'Alacant, d'Elx, de la Marina Baixa, de l'Alcoià, de la Safor, de la Ribera, de la Costera, de Torrent, de la Foia de Bunyol, de
Castelló, del Marítim de València i la Plataforma per l'Ensenyament Públic del País Valencià.
Totes elles seguixen en peu i demanen la mobilització de la política educativa, enfront de la política educativa general d'este govern.
Recorden, una altra conseqüència ha estat la petició de dimissió del conseller.

Però, coincidint amb que el que ha dit la senyora Sanz, jo faig referència també a una conseqüència indirecta, i dic «indirecta» perquè me sume a la qualificació de «danys col·laterals», no buscats en el seu moment.
Però faré referència també a eixe significat de «danys col·laterals».
Perquè això és un eufemisme, recordem, un eufemisme que naix sobretot en el Estats Units a
partir de la guerra de l'Iraq, per llevar-li crueltat, perquè nosaltres li diríem «víctimes innocents».
I les víctimes innocents és el professorat d'Educació per a la Ciutadania, d'Educació per a la Ciutadania en anglés.

Però, mire, mirem com han canviat, perquè el senyor conseller els havia qualificat d'herois valencians; d'herois valencians de l'Educació per a la Ciutadania en anglés, han passat a ser rebutjats per la mateixa conselleria.

Mire, d'acord amb el senyor Font de Mora, que va dir «a partir d'este moment hi haurà un abans i hi haurà un després».
Efectivament, hi ha hagut un abans i hi hagut un després.
El després l'estan definint, el final, per sentència de l'Educació per la Ciutadania en anglés i també en el mal tracte a què estan sotmeten els professionals que van traure la cara, van donar la cara per
tirar endavant esta assignatura.

Quan no hi ha arguments hi ha rialles.
Efectivament, quan no hi ha arguments,
hi ha rialles.
Vostés defensen amb arguments, defensen amb arguments, senyora diputada, eixe abans i
eixe després.

Vostés creen, en contra de l'opinió de la postura de tots, una borsa per a l'Educació per a la Ciutadania en anglés.
En contra de l'opinió de tots els diputats, en contra de l'opinió de tots els sindicats, en contra de l'opinió de tots.
I la creen vostés a soles.
Eixos professors, què va a fer vosté ara?
Ara els han deixat apartats, en una borsa que no té capacitat de donar treball.
I no en té perquè s'ha quedat sense càrrega curricular, perquè vostés saben que l'Educació per a la Ciutadania en anglés només se pot fer a partir del moment que els centres educatius ho decidisquen, no
perquè el senyor conseller o no perquè el senyor president ho decidisca.
Ho ha fet en contra de l'opinió de tots, s'ha quedat sense càrrega lectiva en este moment, i en este moment s'ha quedat sense càrrega lectiva perquè estos professors només poden tindre lloc en un centre que ho estiga fent per opinió del centre i que el professor que tenen es quede per alguna situació en baixa.

I vostés els deixen relegats allí, els han deixat relegats ahí, no tenen solució, eh?
 Han treballat, no reconeixen el treball més que ahí, però la borsa de la qual els van crear, la borsa de filosofia o geografia i història no els reconeixen.
I en este moment la proposta seua és posar-los, reincorporar-los als que vullguen a la borsa de geografia i història o filosofia darrere de la darrera oposició.

Els han deixat ahí, els estan fent baixar contínuament l'escalafó estos herois dels quals vosté ara abjuren, estos herois que van dir vostés i que ara no els volen vore i ja no trauen cara.

I vaig a dir-ho ben clar, senyoria, vaig a dir-li-ho ben clar.
Per a crear la
borsa d'Educació per a la Ciutadania en anglés no van tindre l'aprovació de ningú.
No busquen ara.
.
.
De ningú!
La seua i avant.
De ningú!
La seua i avant.
Senyora diputada, la seua i avant.
De ningú més.
De ningú més!

I ara li dic el mateix.
I ara estan esgrimint els sindicats, els quals no van
tindre en compte, els quals en absolut no van tindre en compte per a crear-la,
per a donar-li solució.
Si tan sabuts són per a crear el problema al marge de tots, ara els exigix que ho siguen també per a donar la solució vostés a soles.
I no deixen a estos trenta o quaranta professionals que s'han quedat ahí, no els deixen desatesos.
Eixa és la seua responsabilitat.

Vostés els han deixat aixina, ja he dit, parlaven de «danys col·laterals», parlaven d'herois.
Jo parle de víctimes, de víctimes que vostés van deixar darrere en tota la seua gestió.
Perquè parlar de víctimes de professorat, no només d'este, de víctimes dels centres als quals han alterat totalment la seua organització, de víctimes dels alumnes que no han tingut en compte que no anaven a poder seguir
endavant perquè el seu coneixement de la llengua anglesa no era el suficient per a poder tirar
endavant una assignatura en este moment.

Parlem de tota la comunitat educativa, de 50.
000 persones al carrer, parlem de
tot això, el que vostés han buscat i això s'han trobat.

En este moment només ens queda una cosa, només ens queda una cosa.
Fer una mostra d'humilitat.
Difícil serà que ho trobem!
Difícil serà que ho trobem, senyories.
Perquè parlar d'humilitat amb vostés, que actuen des de la prepotència més absoluta, serà difícil!

Però anem a intentar-ho.
A vore si tenim la sort, i pugen ací dalt i fan.
.
.
, entone també vosté el mea culpa, «ens hem equivocat».
Cosa impossible, pel que veig.
Cosa impossible, pel que veig!
Perquè vostés no s'equivoquen.

Crec que les dos últimes intervencions, ho he dit i ara ho hauré de repetir, vostés estan tocats de la gràcia divina i, per tant, no tenen per què consultar a ningú, no tenen per què tindre en compte a ningú de la comunitat educativa per a prendre decisions.
Vostés ho saben tot, per què?
Perquè ara vindrà ací dalt a dir, «miren quant me vota la gent».
Això és el que dirà vosté una altra vegada.
«Mire quant me voten».
Se votarà, per cert, per altres coses, no serà per esta, no serà per esta, per esta Educació per a la Ciutadania en anglés que ha alterat a tota la comunitat educativa.

Gràcies, president.

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señor Pañella.

Señora Barrieras.

La senyora Barrieras Mombrú:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Bé, vaig a fixar la posició sobre la proposició no de llei que va presentar el senyor Sanmartín -a qui no veig, per cert- i ha defensat la senyora Noguera.
Una proposició no de llei que crec que, per a centrar-mos una miqueta, anem a fer una miqueta,
només una miqueta, d'història de per què estem parlant ací altra vegada d'una assignatura que és Educació per a la Ciutadania que en maig del 2006, quan es va aprovar la LOE.
.
.
, jo
diria que és una còpia quasi literal de la LOGSE, bé, jo diria que amb eixe tarannà que sabem que caracteritza el nostre president Rodríguez Zapatero, que es va carregar la LOCE d'una decretada, una llei que jo crec que havia estat molt molt estudiada, que
havia estat elaborada i que el que volien era reemplaçar una llei que era la LOGSE que havia abocat el nostre sistema educatiu al fracàs total i absolut.

Però, bé, a partir d'ahí, també cal recordar, perquè ja que recordem manifestacions i el tarannà i tot, doncs, jo.
.
.
, cal recordar una manifestació que hi va haver en Madrid en contra de la LOE a on hi van haver més de milió i mig de ciutadans i ciutadanes.
.
.
, evidentment, no van influir per a res en la
decisió del govern d'aprovar eixa llei, llei que va comptar amb el suport més inferior de totes les lleis aprovades en el Congrés dels Diputats en la història de la nostra democràcia.
Però no es va tindre en compte, doncs, per a res eixa protesta.
.
.
, quan parlen vostés que no s'escolta o se deixa d'escoltar, perquè eixa multitud de ciutadans i ciutadanes no estaven conformes amb eixa llei, però també és normal que no li facen cas, perquè ahir vaig escoltar la ministra de Sanitat, Trinidad Jiménez, dient que la manifestació del diumenge que hi va haver també en contra de la modificació de la llei de l'avortament, tampoc no influirà per a res en els possibles canvis que hi puga haver en eixa llei.
Eixe és el tarannà del govern socialista i eixa és la manera que té d'escoltar el que pensa la societat també.
Jo.
.
.
, és que és per situar-mos una miqueta en el que vostés estan dient.

Una vegada que se va aprovar eixa llei, la LOE, apareix l'assignatura d'Educació per a la Ciutadania, assignatura que jo crec que estarem tots d'acord que des del primer dia va ocasiones moltíssimes controvèrsies, però la insigne neboda de Calvo Sotelo, la senyora.
.
.
, exministra senyora Cabrera,
que va ser la que va promulgar la LOE, que era l'exministra, la senyora Sansegundo ja havia segut destituïda, no, o siga, no és que se'n va anar, la van destituir poques hores després d'aprovar-se la seua llei, eixa llei, ¿eh?
, que la va presentar i després se la van carregar a ella, i es va negar a consensuar el currículum d'Educació per a la Ciutadania, es va negar, cosa que va donar peu al moviment objector més important de la nostra nació, moviment que, segons diuen, assegura, ¿eh?
, eixe moviment, l'adoctrinament dels alumnes amb eixa assignatura.
(Remors) Hem de dir també que en l'actualitat n'hi ha en tota Espanya 54.
000 objectors, del quals en la Comunitat Valenciana n'hi han 5.
600 alguna cosa tindrà eixa assignatura, alguna cosa tindrà eixa assignatura.

Estem, jo crec, davant d'un conflicte d'una dimensió jurídica importantíssima.
Hem de dir també que n'hi han 3.
000 recursos judicials, ¡3.
000!
, i cents i cents de sentències, en part contradictòries entre si, però moltes, moltes a favor dels pares objectors.
Podem recordar, per exemple, que
la renyida i la llarga deliberació en el ple de la Sala Tercera del Tribunal Suprem d'unes contradictòries sentències que hi van haver deu vots particulars, ¡deu vots particulars!
, senyor Pañella.

Arran d'algunes sentències, com, per exemple, hem de recordar també la del Tribunal Superior de Justícia de Castella i Lleó que ha reconegut el dret a l'objecció, i alguna sentència més, en Andalusia crec que és, que en realitat, doncs, està donant la raó que és una assignatura que té molta controvèrsia.

Bé, també el 28 de giner, també cal dir, pel que comentava abans la senyora Noguera, el PSOE també va realitzar un argumentari, el 28 de giner del 2009, li dic la data exacta, (veus) que va difondre entre els (inintel·ligible) .
.
.
càrrecs del partit, de l'administració, a on tenia unes consignes, unes consignes que tenien d'utilitzar tots per a defendre eixa assignatura per damunt de tot.
Es devia
qualificar eixa polèmica, o siga, eixa polèmica que ha portat a 55.
000 objectors en tota Espanya, de falsa, i que la culpa
era de l'Església catòlica, «del Partido Popular y de las organizaciones conservadoras».
Eixa era la consigna que s'havia donat en els argumentaris del Partit Socialista.

Per tant, una cosa falsa, ¿eh?
, quan hi han 54.
000 objectors en tota Espanya.
En este moment ja sabem que s'han unit més de setanta plataformes en contra d'eixa Educació per a la Ciutadania en una federació, ¿eh?
Per tant, alguna cosa n'hi ha ahí, alguna cosa n'hi ha ahí.

També cal ressaltar que el senyor Gabilondo vol un pacte per l'educació a on estiguen tots representats, però encara no els ha rebut, els objectors, i van enviar el 22 d'abril, una carta, ¿eh?
, una carta perquè es reunira amb ells.
A fi de comptes, el que volen és intentar arreglar-ho per una via pacífica.
Però, bé, esperem que siga abans que s'acabe la legislatura, perquè, si no, no li donarà temps al pobre ministre, perquè ja no estarà, ¿eh?

Per tant, jo crec que està clar que el problema és de fons.
Anem a la Comunitat Valenciana.
N'hi ha una ordre del 10 de juny en la Comunitat Valenciana, de la Conselleria d'Educació, que va establir les formes d'organització pedagògica en un marc d'un programa plurilingüe donat que ací s'havien fet estudis i l'assignatura que més mal resultat estava donant era l'anglés.
Per tant, per a reforçar l'anglés es va pensar en l'Educació per a la Ciutadania, cosa que, per cert, l'exministra Cabrera ens va dir que estava molt ben pensant, no sé si se'n recordaran vostés, estava molt ben pensat.

¿Què va passar?
Es va fer una opció B perquè estàvem d'alguna manera sensibilitzats que n'hi havia un problema amb eixa assignatura.
Evidentment, hi va haver unes
resolucions dictades pel Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana en juliol del 2008 i una suspensió cautelar de l'opció B.
Doncs, fora l'opció B, perquè mosatros crec que som respectuosos.
I el que va fer en eixe moment amb eixa
resolució de l'1 de setembre el director general d'Ordenació de Centres Docents i el de Personal, van establir les orientacions metodològiques, didàctiques i organitzatives.
Bé.

Es va dir, a partir d'ahí, en una circular, ¿eh?
, que es va fer també entre Centres Docents i Personal del 18 de desembre, bé, doncs, d'alguna manera, el que es puguera adequar a la sentència, o siga, que n'hi haguera una moratòria.
Diu: «En aquellos centros donde la presencia simultánea del profesor titular de EPC y el profesor del departamento de inglés necesitara de una moratoria temporal para la correcta implantación de la EPC en inglés, el profesor titular solicitará al director del centro la moratoria de la presencia simultánea de dos profesores en el aula.
El director del centro informará a la dirección territorial correspondiente de la decisión y asignará las horas del profesor de inglés para EPC al refuerzo en la expresión oral de inglés a los alumnos de segundo de Educación Secundaria Obligatoria en grupos de conversación.
»

Perquè cal recordar també que ara, en l'any 2010-2011 crec que és, o 2011-2012, no ho acabe de recordar en este moment, per a accedir a la
universitat també es necessitarà una prova d'anglés.
¡A vore si al final aplegarà un moment en què arribarem a la universitat i no hi podrà entrar ningú!
, per culpa que no estarem ben preparats en anglés.
N'hi han moltes comunitats que estan fent assignatures en anglés i no passa res, però, clar, ací, com és Educació per a la Ciutadania ¡els ha tocat!
, ¡els ha tocat la fibra!
, ¿eh?
Això, eixe és el problema.

Per tant, per tant, en qualsevol cas, la Conselleria d'Educació complix escrupolosament el que es disposa en la sentència del Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana de data 24 de juliol del 2009.
Tot això, ¿eh?
, tot això a pesar, a pesar que s'ha presentat també un recurs de cassació davant del Tribunal Suprem.
Perquè, clar, jo és que a vegades pense que tenim una vara de mesurar completament diferent, perquè n'hi han sentències dels Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana que estan recorregudes per mosatros, però eixes sentències ¡han d'anar a missa!
, perquè els agraden a vostés.
En canvi, n'hi han unes altres, que també estan recorregudes, i en canvi eixes no els interessa.

O siga, segons la sentència, a qui afavorix val la sentència i va a missa, encara que n'hi haigguen recursos.
I si la sentència no afavorix, llavors, eixa sentència encara, encara que no n'hi hagen recursos, no.
¡Per favor!
, siguem una miqueta més responsables.
Jo crec que la societat valenciana mos està demanant a tots una miqueta més de responsabilitat.
Però jo crec a l'oposició inclús molt més que al govern, perquè el govern, el que està fent.
.
.
, el govern, el que està fent és adequar la seua actuació a la sentència, encara que la té recorreguda.
Per tant, ¿què més volem?
, ¿què més volem, senyora Noguera?
Jo crec que s'està fent el que es deu fer.

Una de les declaracions del ministres Gabilondo del dia 22 d'este mes, en Salamanca, va dir que és un assumpte «molt complicat».
Per tant, tornem a insistir, n'hi ha un problema de fons, no és un problema en anglés o no en anglés, n'hi una problema de fons.
Dia el senyor Gabilondo que s'ha interioritzat amb total normalitat per part de les comunitats autònomes i diu que totes les comunitats autònomes ho estan impartint amb tota normalitat.
Per tant, si estem amb tanta
normalitat i tot està tan bonico, ¿per què tenim de retirar una ordre que no està perjudicant per a res el que diu la sentència?
Quan vinga el recurs i n'hi haigga una sentència ferma, llavors tornarem a parlar, tornarem a parlar, perquè en este moment no crec que n'hi haigga cap problema perquè continue l'orde tal com està.

El problema, jo torne a insistir, no és la forma, sinó és el fons.
Jo en este cas diria que esta assignatura el que té és una miqueta de mar de fons, i tal com estem, anem a confiar que vinga la
calma, i jo li ho dic que no podem votar-la, perquè considerem que en este moment és més que inoportuna, jo m'atreviria a dir-li que és innecessària.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència la presidenta, senyora María Milagrosa Martínez Navarro)

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyora Barrieras.

Pel torne de rèplica, té la paraula la il·lustre diputada senyora Noguera.

La senyora Noguera Montagud:

Sí, como bien ha dicho usted, no es un problema de inglés, y usted lo sabe bien, porque es más, si los alumnos de esta comunidad no están aprendiendo inglés correctamente, cosa que es verdad, y yo lo comparto, que no tienen el nivel de
inglés, es otro motivo más para cesar a un conseller absolutamente incompetente e inútil que no está implantando justamente las medidas y el profesorado que debería de hacer.
(Aplaudiments) Porque, ¿dónde está el profesorado que se le contrató para dar inglés?
En el paro.
(Remors) Eso, más todo lo que podríamos hablar.

No es un problema de inglés, y usted lo sabe.
Es más, tampoco es un problema de currículum.
Dice usted, «no se consensuó el currículum porque el ministerio no quería».
.
.
Están implantando el currículum que ustedes quisieron, y el ministerio se lo permitió, y, es más, con algunas cosas que a mí, personalmente, me parece aberraciones, algunas cosas que deberían de haber explicado y que es hora que los valencianos sepan.

Por ejemplo, en España, y les voy a leer solo algunas cosas, en España el currículum es «valorar y respetar la diferencia de sexos y la igualdad de derechos y
oportunidades entre hombres y mujeres renunciando a los estereotipos que
suponen discriminación entre hombres y mujeres».
Se anula, porque se valor y respeta «la igualdad de derechos y oportunidades de todas las personas».
.
.
Cuesta, ¿eh?
, lo del hombre y la mujer, cuesta.

Otra cosa, «conocer y aceptar el funcionamiento del propio cuerpo y de otros; conocer y
valorar la dimensión humana de la sexualidad».
Anulado.
Hombre, me recuerda más bien a otras épocas en las que también, desde luego, las cuestiones de la sexualidad parece que costaban.

Unión Europea: se rechaza y se suprime en el currículum valenciano todo aquello que tiene que ver con referencias de la Unión Europea.
Se dice «democracias liberales».
.
.
¡Vaya!
, eso es nuevo; «conocer los funcionamientos del modo de vida democráticos»: se anula y se suprime ese objetivo en el currículum valenciano.
O, por ejemplo, «conocer las causas que provocan la violación de los derechos humanos, la pobreza y la desigualdad».
«Feminización de la pobreza», es el capítulo.
Se suprime el contenido.

¿Quiere que le lea alguna más?
Una muy llamativa: la referencia al papel de las fuerzas armadas de España que conectan en misiones internacionales de paz y organismos internacionales.
Se suprime en el currículum valenciano, porque lo que se tiene que enseñar, lógicamente, son «la seguridad nacional, funciones del ejército y del orden público».
Y el más llamativo también, «derechos humanos como referencia universal para la conducta humana».
Suprimido el capítulo en el currículum valenciano.

¿Sabe qué le digo?
Que este gobierno quizás tenía que haber dado algún curso de Educación para la Ciudadanía antes de haber hecho esa orden, a lo mejor les hubiera venido bien.

Me dice usted que ¿qué tiene esta asignatura que tiene 55.
000 objetores en toda España?
Pues, hombres solo sus afiliados en la Comunidad Valenciana son más de cien mil.
.
.
Quizás tenían que haberlo trabajado un poquito más para haber hecho las objeciones, porque, desde luego, no me parece que ese sea
el argumento que ustedes puedan en este momento plantear.
(Remors)

Mire, por fondo y por forma, esta asignatura hubiera conllevado la dimisión del responsable de educación.
Por el fondo, porque este es un sinsentido desde el principio, y ustedes lo
saben.
Usted misma lo ha dicho, no es un problema de inglés, no es un problema curricular, era un conflicto generado gratuitamente y
artificialmente por el Partido Popular, y en este caso cogido como bandera por
el señor Camps para ver si así hacía réditos.
Ahora ya no puede hacerlos.
Por el fondo, tenía que haber dimitido; por la forma de imposición, también, amenazando e imponiendo disciplina a una indisciplina que el propio gobierno
de Camps estaba realizando delante del gobierno central.

Por cierto, ¿a quién se le ocurrió esta brillante idea de que íbamos a dar Educación para la Ciudadanía en inglés?
Porque, esto, al señor Camps, solo, no se le ocurre.
Esto, ¿qué tiene que ver?
, ¿con Orange Market?
, ¿con Special Events?
, ¿con cosas similares?
Porque mire que hemos aprendido inglés durante este tiempo, (aplaudiments) y también en secundaria.
Se lo puedo decir, han aprendido más Educación para la Ciudadanía y más inglés con todo lo que ustedes han estado trayendo a esta cámara que, desde luego, con este conflicto.

Y viene usted y remata su intervención diciendo, «¿para qué vamos a derogar una orden cuando se está impartiendo con absoluta normalidad sin hacer caso a la orden?
».
Pues, justo por eso.
Así lo ha dicho, ha dicho que el ministerio ha reconocido y ha dicho, como usted
también, que se está implantando Educación para la Ciudadanía en España, y en la Comunidad Valenciana, con absoluta normalidad.
.
.
pese a la orden.
¿Por qué?
Porque esa orden no sirve para nada.
¿Sabe por qué la tienen que derogar?
Porque es tan agónica como este gobierno.

Muchas gracias.
(Aplaudiments i veus)

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

Tiene la palabra la ilustre diputada señora Barrieras.

La senyora Barrieras Mombrú:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Bé, senyora Noguera, bé, jo ho dic de veres, això de l'argumentari veig que a vosté també li va arribar, ¿eh?
, veig que també a vosté li va arribar, perquè torna a insistir que el PP, que.
.
.
Bé, ¿què tindrà a vore els afiliats que té en la Comunitat Valenciana o en tota Espanya el Partit Popular, què tindrà a vore amb els objectors a l'assignatura d'Educació per a la Ciutadania?
Quan vullga, li presentaré, li presentaré objectors del seu partit amb carnet inclòs.
Quan vosté vullga, mos fem un cafenet i vorà vosté com del seu partit també n'hi han.
Perquè jo, jo, parle en nom, en este moment, de 55.
000 objectors a la millor, o parle
en nom.
.
.
Vostés és que.
.
.
Vosté ha parlat de tot, perquè les anotacions que jo estic apuntat ací és que vostés parlen en nom del sistema educatiu, que tot el món està en contra del que s'ha fet, és.
.
.
No, no.

A vore.
Anem a centrar-mos i anem a saber qui està a favor d'una cosa, qui està a favor de l'altra, qui està a favor del nostre govern, qui està a favor seu.
I açò crec que és un totum revolutum el que vosté ha fet, i crec que no té ni goteta de raó.

Vaig a dir-li també, senyora Noguera, que parlant d'aberracions, jo ja les vaig dur el primer dia que va parla ací d'Educació per a la Ciutadania, les vaig dur, les vaig ensenyar, les vinyetes dels
llibres.
.
.
.
Vull dir, d'aberracions, en vam parlar i de moltes.
El que passa és que no vull tornar a portar-les ací, perquè cada u sobre les aberracions seues o meues, a la millor no estaran d'acord, perquè jo -torne a insistir- només parle en nom meu, en nom meu i de la gent que a la millor m'ha pogut votar.
Vostés, com parlen en nom de tots.
.
.

Jo -torne a insistir-, les aberracions que a mi em van paréixer que vaig portar ací.
.
.
I, per cert, algú d'eixes bancades també em va dir que li pareixien aberracions, però no vaig a dir qui, perquè es diu el pecat però no el pecador.
Evidentment, no anem a centrar-mos en eixes aberracions què li pareixen a vosté o què me pareixen a mi.

Però que hi ha un marc de fons, estarà completament d'acord amb mi que sí que n'hi ha.
Això és que.
.
.
No sé per què estem ací parlant de si s'ha de derogar una ordre, que si.
.
.
El que s'ha de fer és aplegar a un consens en eixa assignatura, es faça en anglés o es faça en xinés, es faça en anglés o es faça en xinés.
Anem a posar-mos d'acord en eixe gran pacte per l'educació que pregona el senyor Gabilondo i que em pareix molt bé.
Anem a posar-mos d'acord sobre què hem de fer amb eixa assignatura, perquè eixa assignatura, la gent, tota.
.
.
, la gent, no, una part de la gent no la vol,
no la vol, senyora Noguera.
 Per tant, com eixa gent no la vol, anem a aplegar a un acord.

De moment, està eixa ordre ahí, hi ha una sentència que està recorreguda, eixa ordre a vosté no li fa cap molèstia.
¿Per què hem de derogar una ordre que és la que en realitat ha fet el nostre govern creent, creent que era l'ordre que es mereixia?
Perquè vosté diu: «És que estan llevant currículum.
» El que ha fet el nostre govern és intentar, intentar acabar amb l'objecció i que hi haguera bona voluntat per part del govern central, que en este cas la
hi va haver, perquè llevant una sèrie de temes del temari, es poguera arreglar i quedarem ací en una situació on no tinguérem objectors, perquè al PP no li agrada que hi haja objectors.

No pense vosté que mosatros som els que hem anat per ahí dient: «¡Ala!
, objectem i que.
.
.
».
No senyor, per a res.
Nosaltres no mos hem posat per a res a animar l'objecció.
Al contrari.
Totes estes mesures, senyora Noguera, han sigut perquè no anara endavant l'objecció.

Per tant, anem a deixar, anem a deixar eixa ordre tal com està, anem a esperar, perquè també n'hi ha un recurs -perquè, torne a insistir, vostés, segons les sentències, si vénen d'un costat o vénen d'un altre, no els agrada- i anem a centrar-mos en temes que de veritat interessen, interessen.
Que m'agradaria a mi sentir-los a vostés ahí en el tribuna dient que no estan d'acord.
Igual que diu el senyor Alarte que sí que està d'acord que haja baixat un 9% el pressupost, m'agradaria que no estiguera d'acord que en primària en els pressupostos generals de l'estat ha baixat un 6,3%, que en secundària ha baixat un 14,1.
.
.
Tot això a mi m'agradaria sentir-la ahí, senyora Noguera, que això sí que són temes que importen a la societat.

I vaig a dir-li a una cosa: jo m'atrevia amb el senyor Sanmartín a donar-li consells, i crec que és un atreviment per la meua part, però jo sempre li donava consells.
A vosté també vaig a atrevir-me a donar-li'n, però jo crec que està vegada no sóc jo a soles.
O siga, és un consell que li done jo al senyor Sanmartín fa temps, ara li'l done a vosté, però que vull.
.
.
Mira, de casualitat he sentit jo al senyor Broseta este matí en la ràdio, el senyor Broseta, que és.
.
.
Bé, vosté és de València, el senyor Broseta és el que han anomenat secretari general de València.
El senyor Pla, el senyor Lerma.
.
.
Tot el món diu el mateix: anem a centrar-mos en temes que de veritat interessen a la
nostra societat.

Deixem-nos de fer el tonto i treballem seriosament perquè és el que volen els valencians (aplaudiments i veus) i les valencianes.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Señores diputados, vamos a votar.
Comienza la votación.
Votos a favor, 37; votos en contra, 46.
Queda desestimado el punto sexto de
este pleno.

Se suspende la sesión hasta las 17:00 horas.

(Se suspén la sessió a les 14 hores 17 i minuts)

(Es reprén la sessió a les 17 hores i 8 minuts)

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Antonio Clemente Olivert)

Pregunta 578 al conseller de Governació, senyor Serafín Castellano Gómez, sobre articles pirotècnics, que formula la diputada senyora Asunción Quinzá Alegre (GP Popular) (RE número 44.
316).

El senyor vicepresident primer:

(Inoïble) .
.
.
formulada por la diputada Asunción Quinzá al conseller de Gobernación.

Señora Quinzá.

La senyora Quinzá Alegre:

Gracias, señor presidente.

Señor conseller, la Directiva 2007/23, del Parlamento Europeo y del consejo, de 23 de mayo de
2007, sobre la puesta en el mercado de artículos pirotécnicos, es una normativa que establece una serie de requisitos esenciales de
seguridad que deben cumplir los artículos pirotécnicos y ha sido objeto de atención en los últimos años con una presencia continuada en los medios de comunicación.

Las disposiciones de esta directiva afectan de forma importante a las fiestas y
tradiciones de la Comunidad Valenciana, que se basan en el uso de la pólvora y, en especial, a aquellas disposiciones que establecen prohibiciones o
determinadas limitaciones de distancias y en la compra y uso del material pirotécnico a los menores.

A nadie se le oculta que somos una de las comunidades autónomas con más tradición en esta materia, una comunidad que cuenta con un sector pirotécnico muy potente.
Además, es un hecho que el 95% de los 542 municipios de la comunidad celebran sus
festividades con fuego.
Dado que compete al gobierno central la transposición de esta directiva a una norma nacional, el Consell ha exigido al gobierno que
en la elaboración de esa norma de transposición contemple las medidas oportunas para permitir la conservación de algo que forma parte de nuestro patrimonio cultural y que está tan arraigado.

Me consta que son numerosas las actuaciones que ha llevado a cabo el gobierno
valenciano y, en particular, usted, conseller, ante el Gobierno de España a fin de que se preserven nuestras fiestas y tradiciones vinculadas con la pólvora.
Por eso, señor conseller, el Grupo Popular comparte plenamente la voluntad y el esfuerzo que está usted realizando en defensa de un patrimonio cultural tan importante y, por
ello, le preguntamos sobre estas gestiones realizadas en relación con la transposición de la directiva europea sobre la puesta en mercado de artículos pirotécnicos.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Quinzá.

Tiene la palabra el honorable conseller de Gobernación.

El senyor conseller de Governació:

Gràcies, senyora presidenta.

Gràcies, senyoria.

Evidentment, la voluntat del Consell és recolzar i potenciar les tradicions i les festes de la comunitat que estan
lligades a una cultura del foc molt arrelada centenàriament en, com vosté molt bé ha dit, més del 95% dels pobles de la nostra comunitat, i fer que esta tradició, que és patrimoni cultural també immaterial, és clar, dels valencians, se faja compaginant-ho i siguent compatible amb la
tradició de les màximes garanties de seguretat.

Per això, el nostre interés és que eixa transposició que té de fer el Govern d'Espanya de la directiva europea, aprofitara la flexibilitat i les finestres que
obria la directiva per a exceptuar i permetre que se conserven estes tradicions
centenàries en la Comunitat Valenciana.
De fet, la Directiva 2007/23 del Parlament
Europeu i del consell, de 23 de maig, n'hi havien tres qüestions que preocupaven molt a estes festes i estes tradicions de la Comunitat
Valenciana.

En primer lloc, la prohibició del moviment de manera erràtica o imprevisible del material pirotècnic, cosa que fea que, doncs, per exemple, algun tipus d'espectacles com eren les cordades tingueren de desaparéixer, i, evidentment, si no se fea una transposició com toca, evidentment, desapareixen de la nit al matí, perquè ho prohibix la directiva.

També les limitacions de distància.
Eixes limitacions de distància faria que molts espectacles com correfocs, etcètera, també tingueren de prohibir-se, de la nit al matí també,  si la transposició no se fa com pertoca.
I, per últim també, les disposicions sobre la compra i ús de material pirotècnic de menors de dotze, catorze i díhuit anys, amb la qual cosa afecta també festes molt tradicionals, no sols pel món de les falles, les fogueres de Sant Joan, la Magdalena, sinó qualsevol tipus de festes en la Comunitat Valenciana.

Per això, d'una manera responsable, d'una manera lleial, el que féu La Generalitat és establir una comissió tècnica d'assumptes pirotècnics a la comunitat per a donar a conéixer quina era la posició de La Generalitat i com enteníem des de la Generalitat valenciana que se té de fer la transposició de la directiva europea, a part, com sabrà la seua senyoria, comissió en què han participat des de la Federació Valenciana de Municipis i Províncies, les associacions d'amics del coet i de la pólvora, és a dir, els pirotècnics, Piroval, és a dir, tots aquells que d'una manera directa o indirecta han tingut a vore res amb esta qüestió.

D'eixa comissió tècnics ixqué un informe proposta que La Generalitat féu al Govern d'Espanya per a la transposició de la directiva en les qüestions de tot aquell material pirotècnic que tenia un ús erràtic o imprevisible, un moviment erràtic o imprevisible, la limitació d'edat, la limitació de distàncies o també en la ficada al mercat de determinats articles pirotècnics.
Donàrem unes solucions concretes amb un detallat i exhaustiu informe que eixa
comissió tècnica envià no només al Govern d'Espanya sinó també al Parlament Europeu, al Comité Econòmic i Social Europeu i a les institucions europees, i mosatros diem que enteníem que eixa regularització era necessari que fera una distinció entre els tipus d'ús, de manera que se diferenciara entre l'ús professional, l'ús no professional organitzat i l'ús particular, perquè, evidentment, se compaginara tot el que era el manteniment de les nostres
tradicions.

Vull dir-li, en eixe sentit, que hui ja podem mostrar parcialment la satisfacció perquè la iniciativa de l'esborrany que en estos moments està treballant el Ministeri d'Indústria del Govern d'Espanya ja arreplega moltes de les qüestions que l'informe proposta per a la transposició d'esta directiva féu la comissió tècnica de la comunitat.
I en eixe sentit, en el reglament d'articles pirotècnics i cartutxeria s'ha separat dels explosius, la qual cosa és una decisió, mosatros creguem, molt bona i que mosatros aixina també remetérem per escrit i proposàrem per escrit al Govern d'Espanya.
També està contemplada la possibilitat que en la instrucció tècnica complementària se permeta preservar les nostres tradicions i els nostres espectacles de la
cultura del foc, perquè s'exceptua estes qüestions del que seria el reglament, que també per carta el ministre d'Indústria me contestà diguent-me que anava a garantir este tipus de qüestions.

I sobre la base d'eixa diferenciació, i acabe, senyora presidenta, dir-li que també en estos moments La Generalitat està contemplant l'assumir les competències per a la comunitat autònoma que puguen correspondre amb temes d'articles pirotècnics, que també n'hi ha una espècie de buit normatives per als costums.
.
.

(Ocupa la presidència la presidenta, senyora María Milagrosa Martínez Navarro)

La senyora presidenta:

Honorable conseller.
.
.

El senyor conseller de Governació:

.
.
.
-acabe de seguida, senyora presidenta- de la Comunitat Valenciana i, per tant, creguem que assumint les competències en tema d'articles pirotècnics, podrem avançar i podrem garantir més estes mesures.

Gràcies.
(Aplaudiments)

Pregunta 579 a conseller de Governació, senyor Serafín Castellano Gómez, sobre el conveni de la policia de La Generalitat i el de cofinançament d'infraestructures, que formula la diputada senyora Esther Franco Aliaga (GP
Popular) (RE número 44.
317).

La senyora presidenta:

Pregunta formulada por la diputada Esther Franco al conseller de Gobernación sobre el convenio de la policía de La Generalitat y el de cofinanciación de infraestructuras.

La senyora Franco Aliaga:

Gracias, señora presidenta.

Señor conseller, la seguridad ciudadana es una de las múltiples asignaturas pendientes del gobierno de Zapatero en la Comunidad
Valenciana.
Año tras año los presupuestos generales del estado marginan a lo valencianos.
Estamos ante
datos objetivos y comprobables.
El programa presupuestario relativo a las
inversiones del estado en la Comunitat Valenciana en seguridad ciudadana
desciende todos los años, y los presupuestos para el 2010, ese descenso es de más del 50% respecto al actual presupuesto.

Además, y es un dato muy elocuente, se suprimen o reducen varias de las partidas
destinadas a inversiones en la Guardia Civil y en la policía nacional.
Este es el nulo compromiso del gobierno socialista con las
infraestructuras de las fuerzas y cuerpos de seguridad del estado en la
Comunidad Valenciana, cuando es de sobra conocido, y lo admite el propio
Ministerio del Interior, que el estado de numerosas comisarías y cuarteles es muy deficiente.

Frente a este abandono, el Consell ofreció al estado cofinanciar a través de un convenio las infraestructuras de la policía nacional y la Guardia Civil, demostrando así su voluntad de colaboración con el estado y su esfuerzo por mejorar las condiciones de seguridad de la
Comunitat Valenciana.

Otra cuestión que tiene encima de la mesa el Gobierno de España afecta a la policía de La Generalitat.
Me refiero a la propuesta de un nuevo convenio que ha
planteado usted, como conseller de Gobernación, para dotar de más efectivos y competencias a nuestra policía.
Por todo ello, y tratándose de temas de gran importancia para la seguridad de los valencianos, formulo
al señor conseller la siguiente pregunta: ¿en qué situación se encuentra el convenio de la policía de La Generalitat y el de cofinanciación de infraestructuras?

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

Honorable conseller de Gobernación.

El senyor conseller de Governació:

Gracias, presidenta.

Gracias, señoría.

Por ser conciso y breve en la respuesta, decir que los dos convenios, tanto el
de infraestructuras como el de ampliación de competencias y efectivos de la policía de La Generalitat, están en punto muerto y paralizados por el Ministerio del Interior en estos
momentos.
Y también que a las reiteradas peticiones de que se convoque la comisión mixta para tratar este y otros asuntos que competen a la seguridad de nuestra
comunidad, estamos también a la espera durante cerca de un año de que se convoque la comisión mixta, que tampoco le da luz verde el ministerio en estos momentos.

Quiero decir que respecto al convenio de infraestructuras, La Generalitat va
dotando desde que se hizo el compromiso en la comisión mixta del ministerio y La Generalitat a través de la Conselleria de Gobernación de una línea presupuestaria abierta para que se pueda firmar cuando el ministerio quiera,
y que creo que es una política de colaboración leal el que, aunque es nuestra competencia, el poder financiar el 50% de todas
las infraestructuras, reformas o de nueva construcción que estén previstas en dicho convenio para mejorar las condiciones laborales y mejorar
la seguridad de las fuerzas y cuerpos de seguridad del estado en nuestra
comunidad.

Decir que los datos de la secretaría de estado del propio Ministerio del Interior, de las 153 casas cuarteles que
existen en la Comunidad Valenciana, solamente reconoce el propio ministerio que
57 están en un buen estado, entre comillas, y 59 precisan de una reparación o rehabilitación importante, 35 requieren obras de mucha mayor profundidad y envergadura o de
una nueva construcción, y otras sencillamente están para cerrar.

Quiero decir con esto que la necesidad de ese convenio de infraestructuras y de
corresponsabilidad y lealtad por parte de La Generalitat está encima de la mesa, pero que, sorprendentemente, desde hace año y medio, después de seis o siete u ocho borradores, no hemos podido firmar, porque tampoco se
convoca la comisión mixta por parte del ministerio.
Al igual ocurre con las infraestructuras de
las 21 comisarías que tenemos de la policía nacional en la Comunidad Valenciana, y seguimos en 11 ciudades o municipios de
más de treinta mil habitantes, que, según se había dicho, todas estas tenían que tener una comisaría de policía nacional.
También seguimos sin haber hecho ni tan siquiera una sola de ellas de los 11
municipios que son de más de treinta mil habitantes.

Por tanto, entendemos que habría que avanzar necesariamente en esa cuestión.
Hemos pedido la comisión mixta, hemos modificado seis o siete borradores que tienen encima de la mesa,
pero la contestación, de momento, es la callada por respuesta, y aparte tampoco el no convocar ni
la comisión mixta para poder hablar aunque sea del porqué de esta situación.

Y para exactamente lo mismo con el convenio para ampliar los efectivos y las
competencias de la policía de La Generalitat.
Yo quiero decir.
.
.
, y quiero romper una lanza en favor de
todos los grandes profesionales que están trabajando en la unidad adscrita de la policía nacional en La Generalitat, que en su memoria de actuaciones tuvieron en el año 2007, a pesar de las escasez de la plantilla, 102.
404 actuaciones, y en el año 2008 han sido 108.
002, y va progresivamente todos los años en el trabajo que están realizando.
Además, trabajo en temas tan importantes como menores, como violencia de género, como medio ambiente, como atención ciudadana, como juego y establecimientos públicos, como patrimonio, seguridad, protección ciudadana, o servicio a
consellerias y ayuntamientos.

Por tanto, yo creo que frivolidades como las que a veces hemos oído del principal responsable del Ministerio del Interior que poco más que se dedican al juego, creo que es una falta de respeto, y yo quiero aquí, en estas Cortes, romper una lanza en favor de policías nacionales, que son los que están en la unidad adscrita y que, por tanto, se merecen nuestro reconocimiento al
trabajo, al esfuerzo y a la colaboración que hacen con la Guardia Civil y con la policía nacional.

Por tanto, nosotros vamos a seguir por esa misma línea de cooperación con el Gobierno de España, pero, evidentemente, cuando uno no quiere, dos no pueden llegar a acuerdos.
Y
esta es la situación en la que nos encontramos.

Al menos, este conseller lo que sí que ha pedido es que se den explicaciones de por qué con la Comunidad Valenciana no se quiere firmar el convenio de infraestructuras
que se ha firmado con otras comunidades autónomas o por qué se tiene en estos momentos paralizada todo lo que es la gestión.

Desde octubre del año 2007 no se ha remitido ni un solo policía autonómico a la Comunidad Valenciana.
Sí que lo han hecho, y me alegro por aquellos que hayan tenido mejor suerte, de
otras unidades adscritas de otras comunidades autónomas, que desde esa fecha sí que le han llegado efectivos y que sí que están en estos momentos firmando más convenios.

La senyora presidenta:

Honorable conseller.
.
.

El senyor conseller de Governació:

Espero que aunque sea tarde y mal, nosotros también tengamos esa posibilidad.

Muchas gracias.

Pregunta 536 al conseller d'Educació, senyor Alejandro Font de Mora Turón, sobre la línia d'ensenyament en valencià, que formula la diputada senyora M.
ª Vicenta Crespo Domínguez (GP Socialista) (RE número 41.
417).

La senyora presidenta:

Pregunta que formula la ilustra diputada señora Crespo al conseller de Educación sobre la línea de enseñanza en valenciano.

La senyora Crespo Domínguez:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller, ¿quines són les raons que han portat a la Conselleria d'Educació a triar els centres Costa Blanca d'Alacant, Sanchis Yago de Castelló i el número 9 d'Alzira de la província de València, que fins hui tenien implantada línia d'ensenyament en valencià, per a experimentar el programa plurilingüe durant el curs 2009-2010?

La senyora presidenta:

Honorable conseller.

El senyor conseller d'Educació:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyora Crespo, com vosté sap ben bé, la Conselleria d'Educació està fent una aposta decidida per l'aprenentatge de l'anglés en el sistema educatiu.
I és per això que en el mes de desembre passat, vam presentar a la comunitat educativa les
bases per a un model d'educació plurilingüe com a via sobre la qual avançar cap a un sistema educatiu de més qualitat, que oferisca més oportunitat de futur, a través del domini i l'ús de les llengües, i concretament l'anglés, en el marc d'un context cada dia més competitiu.

En este sentit, esta administració va programar de manera experimental per al curs 2009-2010 la posada en funcionament de tres centres amb línies en anglés en cada una de les tres províncies per assegurar una distribució equilibrada d'esta experimentació, que són el Col·legi Públic Costa Blanca d'Alacant, el Sanchis Yago de Castelló i el número 9 d'Alzira.

Centres que han sigut seleccionats per la valoració d'una sèrie de criteris que a continuació li assenyale.
Són centres en els quals la plantilla docent està compromesa amb la innovació i configuració de grups de treball en el sentit que se reclamava per a esta experiència; centres en els quals els professors s'han format en els seus coneixements lingüístics, així com en la millora de les seues competències per a oferir una formació metodològica i didàctica adequada; i centres en què la conselleria havia detectat una demanda significativa per part de les famílies d'escolaritzar els seus fills en un centre que experimentara  este tipus de plurilingüisme.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora Crespo Domínguez:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Senyor Font de Mora, de polítiques d'escaparata, en sobren.

Encetar línies plurilingües en tres col·legis públics històrics, per ser pioners en la implantació d'ensenyament en valencià en la Comunitat Valenciana, sense consultar-ho amb la comunitat educativa és un error, però, sobretot, margina encara més l'ensenyament en valencià i no oculta la falta de compromís tant del president de La Generalitat com seua, que no tenen cap projecte
plurilingüe per a la Comunitat Valenciana.

Deixe's d'actituds caciquils i no experimente amb xiquets i xiquetes valencianes sense cap
rigor pedagògic, perquè vosté sap igual que jo que es pot arribar al plurilingüisme partint del bilingüisme propi de les línies en valencià.

Vosté ha de saber que hi ha dues llengües oficials, el valencià i el castellà, que necessiten de programes bilingües rigorosos i reals perquè sols així les capacitats lingüístics dels escolar valencians faran que deprenguen una altra llengua estrangera
amb facilitat.

El plurilingüisme no li interessa, senyor conseller, perquè centre la seua atenció de forma exclusiva en la competència lingüística monolingüe, per suposat, el castellà, descuidant incloure en les proves diagnòstiques de segon cicle de primària les competències en comunicació lingüística en les dues llengües oficials i en una tercera estrangera, tal i com dicta l'article cinqué del Decret 11/200,  que regix este tipus de proves, i també la LOE.

I gasta milers d'euros en propaganda, fent anuncis grandiloqüents, sense després comprovar els resultats reals en les escoles valencianes.
Si de veritat vol
fomentar el plurilingüisme, li recorde, senyor Font de Mora, el que la LOE entén per competència lingüística, és a dir, que un xiquet o xiqueta de la Comunitat Valenciana al final de l'educació obligatòria ha de tindre un domini de la llengua oral i escrita en múltiples contexts, i en el cas de les autonomies, amb les dues llengües per ser oficials, més un ús funcional d' almenys una llengua estrangera.

Per tant, ocurrències com les que va tindre, que els alumnes d'estos tres col·legis públics iniciaren els estudis en anglés, volent imitar els actuals col·legis britànics implantats en la Comunitat Valenciana, demostren que és un incompetent pel que fa a l'aplicació del plurilingüisme.

Li dic açò perquè vosté és una persona sabuda, i pel bé dels xiquets i xiquetes valencianes, hauria de trencar amb la política educativa que li mana el senyor Camps i treballar per assolir un sol
objectiu si es creu el plurilingüisme: que els alumnes valencians siguen competents en valencià, anglés i castellà.

Perquè si no és així, podríem pensar que vosté en lloc d'assumir les seues responsabilitats en educació, està més pendent del cas Gürtel i del que li passarà a papá Francisco no treballant com a govern valencià, precisament en un dels moments més crítics per l'educació valenciana.
No cal que li recorde en quin lloc estem.

Eixa deformació professional que patix no escoltant a ningú eradique-la immediatament i pose els cinc sentits per a crear un pla d'escoles plurilingües que assente les bases per a potenciar les capacitats lingüístiques de l'alumnat en les dues llengües oficials i una altra que s'introduiria a partir de quatre anys en grups reduïts, incrementant-los paulatinament en posteriors cursos.

Però també la formació del professorat és fonamental, i amb això, el que cal és que el cent per cent dels mestres estiguen capacitats en tres llengües si no volem fracassar.
Allò ideal serien cinc mestres trilingües per centre, i vosté ho sap.
I en l'actualitat, en els centres valencianes comptem amb una xifra que oscil·la entre un i tres mestres trilingües, dades amb les quals és impossible millorar la competència lingüística dels alumnes valencians.

Done el pas i sume els professors trilingües necessaris al sistema educatiu valencià, i no faça empastres com el que està realitzant als tres centres escollits per a desenvolupar el plurilingüisme.

Mire, senyor Font de Mora, a més que vosté es pose les piles i comence a estudiar el que reconeguts lingüistes, com Piaget, Chomsky, Vigotsky o Bruner, diuen entre altres, no aprovarà el curs per molt que traga el pit pel plurilingüisme.
I hem de donar-li carabassa a vosté, que és un xic sabut, obedient, educat, submís, però que fa massa cas al seu pare don Francisco, que en cap moment li dóna bons consells per estar massa ocupat atenent altres menesters més rendibles per a la seua butxaca.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Honorable conseller.

El senyor conseller d'Educació:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyora Crespo, jo he vint ací, li he donat unes respostes sobre una concreció que vosté m'ha fet, i vosté m'ha soltat un sermó que jo li agraïsc profundament, sobretot pels aspectes melioratius que ha tingut cap a la meua
persona.

Però, en fi, anem a coses que vosté ha dit.
Mire, vosté diu que este govern no té interés en el valencià perquè està experimentant en tres línies en anglés, en concert, diguem, i en concomitància amb el que volen els professors i les famílies d'eixos centres.
Bé, si no té interés este govern, ¿quin interés tindria el govern socialista quan només tenia 74.
000 alumnes estudiant en valencià, enfront dels 211.
000 que tenim ara estudiant el valencià?
(Veus i aplaudiments)

A la millor és que eren vostés més sabuts que en la meua modesta persona, i per això no tenien a quasi ningú estudiant en valencià.

En definitiva, senyoria, i parlant sense cap tipus d'ironia, la demanda per part de les famílies, que és el que li deuria interessar a vosté, les que tenen responsabilitats.
.
.

La senyora presidenta:

Perdón, conseller.

Señores diputados, les rogaría que guardaran silencio.

El senyor conseller d'Educació:

.
.
.
les que tenen la responsabilitat sobre els seus fills, dir que s'ha cobert les expectatives d'estes famílies.

He de dir, per exemple, que en el col·legi Costa Blanca d'Alacant, on van oferir 25 places, es van presentar 200 sol·licituds.
En el Col·legi Públic Costa Blanca d'Alacant està completament plena la línia.
En el Sanchis Yago de Castelló, de les 50 places, es van cobrir 50, i després hi ha hagut dos alumnes que van passar a un altre centre, que eren bessons -per a no traslladar a un i a altre, la família va decidir això.
I en el col·legi públic número 9 d'Alzira, també estan cobertes les 50 places.

¿No creu vosté justificada l'actitud de la conselleria enfront d'eixa demanda social per un model educatiu plurilingüe?
, que al final volem que siga el que deu ser.
Jo sempre ho he dit i mai m'he retret.
Sempre m'he manifestat a favor, com tot el Consell, que quan acaben en el sistema
educatiu, els alumnes tinguen competència en tres llengües, és a dir, en valencià, en castellà i en una llengua estrangera comunitària, preferentment l'anglés.
També altres, però preferentment, òbviament, l'anglés.

Eixa política és una política raonable.
De fet, molts dels seus companys, inclús algú d'escó, és clar, del seu partit, trien per als seus fills models, com vosté ha assenyalat, de col·legis britànics, o col·legis alemanys o col·legis francesos.
És quasi més característic d'eixe tros de la bancada que d'esta optar més eixe tipus d'iniciatives.

I, és clar, jo crec que això indica que hem de tindre totes les ofertes obertes.
Es tracta d'un programa experimental, que no sé per què els esglaia a vostés, perquè al final, estos xiquets, que comencen la seua andadura, el seu itinerari en anglés, aniran incorporant, òbviament, coneixement en valencià i en castellà, de tal manera que al final del període la seua competència siga trilingüe.

Però vostés han de criticar-ho tot, ja és una cosa natural, i també en educació, on són particularment malaurats perquè tenen darrere de vostés un passat.
Altres poden parlar de moltes coses, però vostés no poden parlar, perquè quan van tindre responsabilitat de govern, ho van fer rematadament mal i també en qüestió de plurilingüisme.

Moltes gràcies.

Pregunta 594 a la consellera de Benestar Social, senyora Angélica Such Ronda, sobre places residencials per a majors, que formula el diputat senyor Antonio
Torres Salvador (GP Socialista) (RE número 44.
675).

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, honorable conseller.

Pregunta que formula el ilustre diputado señor Torres a la consellera de Bienestar Social sobre plazas residenciales.

El senyor Torres Salvador:

Señora consellera, lamento que la primera pregunta que le formulo en nombre de mi grupo no tenga
que ver directamente con la gestión que usted lleva, sino con la gestión de su antecesor, el vicepresidente Cotino.
Por cierto, hace un momento estaba
ahí y yo pensaba que se iba a quedar.
Ya le advertí en la primera comparecencia que tuvo que probablemente le abandonaría, porque él no está por el bienestar de los ciudadanos de la comunidad, sino por sus propios
intereses.
(Aplaudiments)

Por eso, le quisiera preguntar, porque se entiende que la responsabilidad es
solidaria, qué tipo de razones han motivado la modificación del contrato administrativo especial por el que se iban a crear 9.
000 plazas
de residencias de la tercera edad en nuestra comunidad.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Torres.

Honorable consellera.

La senyora consellera de Benestar Social:

Gracias, señora presidenta.

Señoría, pasaré directamente a contestarle a la pregunta que entiendo es la que quiere hacer,
que es referente a las residencias.

El Plan de accesibilidad social se puso en marcha con el acuerdo del Consell de
30 de enero de 2001, por el que se aprobó el programa de acceso a las plazas residenciales en el sistema de servicios
sociales, lo cual estuvo motivado en aquel momento por la falta de una oferta
suficiente de plazas para mayores dependientes.

Este plan suponía la creación por parte del sector privado de un máximo de 9.
000 plazas.
Las empresas adjudicatarias asumían la construcción de los centros, la gestión del servicio y la puesta a disposición de la conselleria de un tercio de las plazas.

Tras el acuerdo, la Conselleria de Bienestar Social inicia, mediante concurso público, la ejecución del programa, y posteriormente se celebraron los contratos administrativos con
cada adjudicataria del concurso.

El resultado final fue la creación de 6.
596 camas en 52 centros, lo que demuestra que el plan tuvo un balance
satisfactorio, dando cobertura al déficit de las plazas existentes en aquel momento.

En 2008 tiene lugar un nuevo acuerdo del Consell, de 25 de enero, motivado por
la entrada en vigor de la Ley 39/2006, de autonomía personal y dependencia.
La entrada en vigor de esta ley hacía necesario dotar al sistema de un mayor número de plazas porque la progresiva aplicación de la ley, con nuevos grados en vigor, así lo exigía, y era también necesario proporcionar una mayor agilidad en los procesos de asignación, así como adecuar y racionalizar el sistema de gestión.

La ley de dependencia determina que la asistencia residencial es un recurso
prioritario y que tiene que llevarse a cabo a través de centros propios o de concertación.
Con estas modificaciones del 2008, a las que usted me preguntaba, nos
adaptamos a la nueva norma y pasamos de un sistema de ayudas concedidas a los
beneficiarios para financiar su estancia residencial a un gasto de
funcionamiento necesario para el ejercicio de una actividad propia de la
administración, realizada por un tercero, como marca la ley.

Con la concertación del cien por cien se amplían las plazas a disposición de la conselleria en cada zona del mapa gerontológico, según las previsiones y necesidades existentes para que más personas dependientes tengan un centro donde ser atendidas.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señor Torres, cuando quiera.

El senyor Torres Salvador:

Gracias, señora presidenta.

Ha hecho alusión a alguno de los condicionantes que exigía en el pliego de condiciones, pero no ha dicho, por ejemplo, que esas
residencias tendrían que estar construidas y en funcionamiento en un plazo máximo de tres años.

Lo cierto es que desde la propia Conselleria de Bienestar Social se tuvo que
advertir a finales del año 2002 a determinadas empresas de que no habían cumplido con los requisitos establecidos en el propio concurso y que, por lo
tanto, no iban a poder poner en marcha las residencias en el plazo fijado.

Nosotros hicimos las correspondientes preguntas al entonces conseller, señor Blasco, pidiéndole que cuáles eran las empresas que habían incumplido y qué actuaciones se iban a realizar en relación con la misma.
Nos contestaron con la coletilla que es habitual.
«Esta pregunta se refiere a una consulta que es estrictamente jurídica.
» Es decir, no hay manera de saber cuáles son las empresas que han incumplido el pliego de condiciones y que, por lo
tanto, tendrían que tener rescindido el contrato.
Es más, la Asociación de Empresarios de Residencias de la Tercera Edad, AERTE, en el año 2005 le advirtió a la
conselleria, y a través de los medios de comunicación que no iban a consentir ni iban a permitir que las residencias del plan de
accesibilidad que no habían cumplido con el pliego de condiciones pudiesen aperturarse durante el año 2006.

Lo cierto es que una parte importante de esas residencias se ha puesto en
funcionamiento después de lo establecido, incumpliendo, por lo tanto, los plazos de los pliegos de
condiciones.

Y hay algo muy grave, porque el señor conseller entonces de Bienestar Social, su familia, por lo menos, tiene una parte
importante en esas residencias.
(Remors) Y estando él de conseller (veus) se han introducido como residencias concertadas un número determinado de centros que ya estaban fuera del pliego de condiciones.
Es
decir, alguien ha incumplido total y absolutamente el pliego de condiciones.

Pero hay algo que todavía es mucho más grave.
El señor conseller de Bienestar Social hace una orden, publicada en el DOCV de 10 de diciembre de 2007, por la cual convierte a las residencias de
accesibilidad en centros concertados.
Y les quita también la limitación que había en el concurso famoso, en relación con el acuerdo del pleno del Consell del año 2001, que tenía limitada la concertación de plazas a un tercio, y el señor conseller, mediante una orden firmada por él mismo, pues modifica las plazas y ya abre la posibilidad de que puedan
concertar por parte de esas empresas el cien por cien de las plazas.

Usted eso lo ha obviado.
Me ha dicho, el pleno del Consell, el día de 25 de enero del año 2008, sí hizo un acuerdo para modificar el número de plazas.
¡Si ya lo había modificado antes el señor conseller!
Y además lo había modificado siendo parte interesada.
Porque nosotros entendemos que igual que él, ante la pregunta de mi compañero, de qué iba a hacer en relación con las contrataciones de la actual conselleria que tiene y el conseller ha respondido hace pocos días en la prensa diciendo «no, no, yo me voy a abstener, yo no voy a firmar ninguna adjudicación».

Pues, mire usted, aquí sí, aquí sí, (remors) no solamente la habrá firmado, sino que incluso ha hecho una orden.
(Veus)

Y cuando nosotros le preguntamos desde el Grupo Socialista qué cuál es el número de plazas que hay en este momento subvencionadas de los centros de
accesibilidad, se nos dice una cifra de 2.
128, cuando en realidad, y por la
propia documentación de la conselleria y el informe de la conselleria, el número de plazas financiadas del plan de accesibilidad, a 31 de diciembre de 2008,
son 3.
900.

Claro, eso contrasta total y absolutamente con el acuerdo del pleno del
Consell, de 25 de enero, que dice que el número máximo de plazas que se pueden financiar son 2.
247.
Por lo tanto, de 2.
247 a 3.
900
va un abismo.
Y entendemos que lo más grave de todo es que el conseller de Bienestar Social está detrás.

Y antes de irse, la última que ha hecho, (veus) antes de irse, es, el día 5 de octubre del año 2009, ha publicado una adjudicación por concurso negociado y sin publicidad por el cual hace una adjudicación de plazas a las residencias de la tercera edad del plan de accesibilidad en
las diez zonas de la comunidad, de las cuales en cinco zonas su familia tiene (veus) intereses o tiene titularidad de esas residencias.
(Veus i aplaudiments)

La senyora presidenta:

Honorable consellera.

La senyora consellera de Benestar Social:

Gracias, presidenta.

Señor Torres, usted sabe perfectamente, porque conoce muy bien la ley de
dependencia, que la ley de dependencia exige que.
.
.
el recurso residencial establece sea un recurso prioritario, que exige que las
plazas sean concertadas o sean propias.
Y es lo que estamos haciendo y es lo
que se hizo en el acuerdo del Consell (veus) del año 2008.

Establece, el acuerdo del Consell, la adaptación a la nueva norma que había que poner en vigor.
Ustedes se quejan cuando no se pone y, cuando se pone,
también se quejan.

Establecemos las plazas y establecemos el sistema para que esas plazas puedan
dar la respuesta necesaria a la demanda que tenemos.
Es el único objetivo: mejorar la asistencia social de los valencianos.
Y lo estamos
haciendo porque se han incrementado las plazas.
Se ha configurado una red
asistencial de calidad.

Pero además de estas plazas concertadas con este plan, y usted lo sabe, contamos con
residencias públicas, conciertos con centros creados por patronatos y fundaciones, residencias
municipales y con diferentes entidades.

Y usted sabe también que lo que es muy importante, a lo que ha llegado con este acuerdo, y yo se lo
he contestado en la primera intervención, es que es muy importante tener en cuenta que esta ampliación de los conciertos ha supuesto que no implique una obligación de gasto para La Generalitat, sino un derecho a utilizar esas plazas
residenciales, que son concertadas cuando se utilizan.
Y, por tanto, se está dando la respuesta que hacía falta, que es lo que a usted le debería importar: que el gobierno de La Generalitat esté trabajando para garantizar que la asistencia residencial para las personas que
lo necesiten lo tengan y que, hoy por hoy, no tenemos lista de espera.

Muchas gracias.

Pregunta 604 a la consellera de Cultura i Esport, senyora Trinidad María Miró Mira, sobre ajudes econòmiques a la Federació de Societats Musicals, que formula el diputat senyor Josep Maria Pañella Alcàcer (GP Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís) (RE número 45.
012).

La senyora presidenta:

Pregunta formula por el señor Pañella a la consellera de Cultura y Deporte sobre ayudas económicas a la Federación de Sociedades Musicales.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyora consellera, quin és el motiu de les retallades de les ajudes econòmiques a la Federació de Societats Musicals?
I quina justificació tenen?

La senyora presidenta:

Honorable consellera.

La senyora consellera de Cultura i Esport:

Moltes gràcies.

Senyor Pañella, la Conselleria de Cultura i Esport destina anualment a les societats
musicals de la Comunitat Valenciana importants subvencions pels intercanvis
entre les societats musicals federades, les ajudes a l'adquisició i millora d'instruments musicals i assignacions pressupostàries per al sosteniment i suport en el funcionament de la federació.

Estes aportacions han respost, any rere any, a les necessitats d'este important col·lectiu social.
Únicament i de manera puntual, l'any 2008 es va produir una disminució en l'assignació per un reajustament pressupostari, que des de la Conselleria Cultura ens hem
compromés a esmenar en els pròxims tres exercicis, sempre amb una estreta col·laboració amb la Federació de Societats Musicals.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Señor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyora consellera, que tenen unes línies de subvencions, és indubtable; que la quantitat és important, és indubtable; que respon a les necessitats, té molts dubtes.
De fet, primer dia que no, però després ha reconegut que en el 2008 ha tingut un reajustament a la baixa,
aproximadament d'un 20%, aproximadament d'un 20%, i que tenia previst o té previst -i això és el que vindrà ara- que en el 2009 se produïsca un altre reajustament al voltant d'un 10-15% també a la baixa de les quantitats dels convenis signats.

I això és la pregunta.
I la sèrie de preguntes que li vaig a fer van en eixa línia, de confirmar o no.
Perquè, mire, hi ha hagut en el 2008 i hi havia, com a mínim, una previsió d'incompliment en el moment que jo presente la pregunta per al 2009, que els
convenis anuals de col·laboració de l'Institut Valencià de la Música se vorien també minvats, tant el de suport i funcionament de la Federació de Societats Musicals com el de l'organització i concerts d'intercanvis entre societats musicals federades.

Tant el conveni de suport i funcionament de la federació com el de concerts, com m'ha dit, s'han vist rebaixats ara en un 10%.
És veritat que en Borriana no fa molts dies la directora de l'IVM, de l'Institut Valencià de la Música, Inmaculada Tomás -considere que en representació seua-, es va comprometre a complir els convenis signats entre l'institut (remors) i la conselleria o l'Institut Valencià de la Música.

La meua pregunta és ara: reafirma això, que en el 2009 se van a pagar les quantitats íntegres que estan signades?

També, la dotació del programa d'ajudes de l'Institut Valencià de la Música en l'adquisició d'instruments per a alumnes o músics ha disminuït en l'any 2008 un 25% i un 24% el 2009.
En dos anys un 25 i 24% de menys.

L'acord marc de col·laboració de la Generalitat valenciana amb federacions i societats musicals, signat el
2005, seguix sense complir-se.
Està pendent la creació de la primera plataforma tecnològica per a la Federació de Societats Musicals.
Això tenia una valoració de 101.
000 euros i un poc més.

Està pendent el programa autonòmic d'ajudes a la construcció i remodelació de les seus socials de les societats musicals.
Hi havia una valoració d'1,5 milions.

Estava pendent la cessió d'una seu per a la ubicació definitiva de la Federació de Societats Musicals.

La dotació de 2009, quant a ajudes a les escoles de música, cobrix el 27,3% de les despeses de contractació de personal docent, quant el 2005, quatre anys abans, cobria més del 33%.

També seguixen sense complir-se alguns acords sobre ensenyament de la música especificats en l'acord marc, que ja he esmentat, com les ajudes a les escoles d'educands, que ha estat reivindicat per la federació mitjançant el programa d'ajudes a escoles d'educands i societats musicals, que tenen una valoració superior al milió d'euros.

Vosté he vist que ha assumit alguns compromisos, pareix ser verbals, que jo li demane
que ací reafirme un a un davant Les Corts.
Va assegurar, o tinc entés així, si no vosté me rectifica, que no va a signar compromisos individuals amb les societats
musicals per a la construcció i remodelació de les seus socials, sinó que ho realitzarà a través d'una ordre que assegure el concurs públic de totes les societats.
(Remors) Vol confirmar-ho això?
¿O vol confirmar també que per a la nova seu de la federació de societats, l'Institut Valencià de l'Habitatge va a cedir un local en el carrer de Carrasquer de València, i que la seua conselleria, la Conselleria de Cultura, s'encarregarà d'equipar-lo?

¿Es compromet a pagar els compromisos de l'Institut Valencià de la Música per a 2009 sobre l'import inicial dels convenis de funcionament de la federació i també el dels concerts d'intercanvi de societats musicals, específicament un i altre?
Abans he entés que sí, però voldria que especificara els dos convenis que tenen.

¿Té vosté la voluntat d'actualitzar els convenis en els següents exercicis?
Vull dir, actualitzar-los no a la baixa, indubtablement.

¿Assegura que en el termini de tres anys, tal com es va dir o tinc entés que es va dir, assegura que les minoracions dels acords que han tingut dels
convenis signats a l'IVM, referits a l'any 2008, van a compensar-se, eh?

¿Garantix també que abonarà abans de final d'any el concert del Centenari de l'Exposició Regional de València i que es crearà l'observatori per al desenvolupament de la llei valenciana de la música?

Totes són una sèrie de preguntes molt concretes, que vosté n'ha avançat alguna, però que a mi el que més m'agradaria és que me contestara afirmativament a totes elles.
Perquè en el temps que ha passat des que vaig presentar la pregunta hi han hagut
reunions i que van en esta línia.
Per tant, si això és veritat, que moralment vosté ho ha assegurat davant de la Federació de Societat Musicals, el que li demane és que tots i cadascun d'estos compromisos ara, ací, els confirme davant de Les Corts.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Honorable consellera.
(Remors)

Señores diputados.
.
.

La senyora consellera de Cultura i Esport:

Com si que.
.
.
, m'agradaria contestar perfectament totes les seues qüestions.
.
.

La senyora presidenta:

Perdón, consellera.

¿Serían tan amables los señores diputados de guardar silencio?

Gracias.

Cuando quiera.

La senyora consellera de Cultura i Esport:

En primer lloc, m'agradaria, senyor Pañella, dir-li que varen eixir xifres als mitjans de comunicació equivocades respecte al 2009.
Quan jo em vaig reunir amb la Federació de Societats Musicals ho varen ratificar.
Per tant, el conveni de 2009 s'ha complit tal com estava signat.
El de 2008, li reitere que en tres exercicis s'esmenarà la disminució que va haver-hi.
I a la resta que vosté m'ha preguntat, per no puntualitzar cada una de les coses, em vaig comprometre i
continue comprometent-me a que sí.
O siga, li dic sí a tot.

N'hi ha coses que no són de la meua competència.
Per tant, jo m'he oferit a la junta directiva de la Federació de Societats Musicals a fer d'interlocutora amb altres conselleries per a poder posar en marxa eixa web i el
tema de les escoles d'educands i altres coses.

Per tant, simplement dir-li que sí, que està tot, pràcticament tot en marxa, i que el compromís que vaig adquirir jo amb la Federació de Societats Musicals és el mateix compromís que tinc adquirit des de sempre, des que sóc consellera.

Mosatros, com vosté sap, tenim un consell rector dins de l'Institut Valencià de la Música.
I açò ho vàrem parlar amb la federació perquè -li torne a repetir- que es varen tergiversar algunes qüestions a través dels mitjans de comunicació, i eixe va ser el motiu pel qual jo vaig cridar a la federació per a poder parlar cara a cara i solucionar este tema.
I, efectivament, des que
vosté em formula la pregunta fins al dia d'avui, doncs, les coses han anat molt bé i s'han solucionat.
M'imagine que haurà vist després, amb posterioritat a eixa reunió, en la premsa, com va quedar tot.

Per tant, en fi, jo li dic que sí, que estem en el camí per a poder, al llarg dels tres exercicis, poder actualitzar eixe conveni de
2008; el de 2009 s'ha complit; i, la resta, quant al funcionament, adquisició d'instruments, la remodelació i la construccions de seus per a les societats musicals, que ells volien, que
volen que traguem una ordre perquè puguen presentar-se totes les societats musicals, a mosatros mos pareix molt bé perquè, hui en dia, únicament estan beneficiant-se unes quantes que estem fent, doncs, construint o
remodelant diferents societats.
Pensem que en el moment que vagen acabant-se
estes construccions, podem tindre capacitat econòmica per a eixos mateixos diners posar-los en una ordre comú i que puguen presentar-se totes les societats musicals que vullguen, perquè tots tenen el mateix dret i per a mosatros són un patrimoni molt important les societats musicals que tenim a la Comunitat
Valenciana.

En estos consells rectors -com anava dient-li- i, a més, també en una reunió sectorial que vaig mantindre el passat 26 d'abril, i, a més, en diverses reunions que hem tingut tant amb el secretari autonòmic de cultura com, sobretot, amb la directora de l'Institut Valencià de la Música, doncs, han sigut sempre de forma cordial i mai -sobretot amb els consells rectors quan han tret els convenis davant de tot el
consell rector-, mai hi ha hagut ninguna discrepància ni ninguna queixa enfront del que anàvem a assignar-los.
L'única cosa que va ocórrer va ser allò de 2008, que ja li he explicat que això, doncs, s'esmenarà en tres exercicis.
Ells van considerar que hi ha unes bones vies de col·laboració i solucions en el temps per a tots estos temes.

Quant a la sessió de l'espai per a la federació que em comentava, doncs, també està en vies de solució, estem treballant conjuntament amb l'Institut de la Vivenda perquè es pose en marxa i poder-los cedir eixe lloc.
I també vore, de moment, amb quin pressupost comptem per a poder condicionar, encara
que siga una part.
Ho vàrem parlar amb ells perquè tot de colp no podrà ser -també li ho dic-, però, bo, poc a poc, anar condicionant-los un espai que mereixen i que mosatros també volem que tinguen.

Crec que no me se queda res a dir.

Moltes gràcies.

Pregunta 577 al conseller de Sanitat, senyor Manuel Cervera Taulet, sobre la manca de professionals a l'hospital d'Elx, que formula la diputada senyora Mireia Mollà Herrera (GP Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís) (RE número 44.
313).

La senyora presidenta:

Muchas gracias, honorable consellera.

(Inintel·ligible) .
.
.
que formula la ilustre diputada señora Mollà al conseller de Sanidad, sobre la falta de profesionales en el hospital de Elche.

Señora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller, ¿quines mesures pensa prendre la conselleria enfront de la manca de professionals
a l'hospital d'Elx que està ocasionant baixes laborals, peticions de trasllats a altres centres
hospitalaris, dels treballadors i treballadores i multitud de reclamacions per
part dels malalts i els seus  familiars?

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Honorable conseller de Sanitat.

El senyor conseller de Sanitat:

Gracias, presidenta.

Señora Mollà, las medidas que la conselleria ha establecido con el fin de mejorar la calidad asistencial del departamento va
en una doble dirección.

En primer lugar, si usted está informada, estamos poniendo en marcha la Unidad Integrada de Asistencia
Especializada, UIAE, cuyo valor de inversión son 23 millones de euros y que supondrá un incremento muy importante de quirófanos, consultas externas, UCI y rehabilitación.
Y, por otro lado, la construcción de un nuevo hospital de agudos, el hospital del Vinalopó, una inversión de más de cuarenta millones de euros.
En ambos casos, un total de 63 millones de
euros.

Hasta el momento actual, la construcción lleva un tanto por cien del 85, con respecto al cien por cien del total, y se
prevé la inauguración de ambas infraestructuras en el primer semestre de 2010.
El nuevo hospital
contará con más de 820 profesionales, más de 200 camas, afectará y servirá para atender a más de ciento cuarenta mil habitantes de Elche, Crevillent, Aspe, Hondón de los Frailes, Hondón de las Nieves.
Eso supondrá que de las 300.
000 personas que acuden estos momentos al hospital general de
Elche, que es la referencia al sur de la provincia, pues, de 300.
000 pasará a 160.
000.
Esto va a producir un efecto inmediato en la actividad asistencial
del hospital general de Elche, una descarga de urgencias, ingresos y actividad
quirúrgica.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

Señora  Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller, jo anava, fins i tot, a demanar tornar a començar, a formular-li de nou la pregunta perquè jo li he preguntat específicament per l'hospital d'Elx, l'existent, i quines són les mesures que pensa prendre davant la manca de professionals.

Vosté me parla del futur i diu, «efecto inmediato».
Cap a les malalties, cap als malalts, cap als professionals, primer semestre
de 2010 no és «un futuro inmediato».
El problema existeix ara, existeix ara, i és crònic.
I vosté ho sap.
La manca de professionals a l'hospital general d'Elx no és una cosa nova que m'haja inventat jo.
Vosté ho sap.
I jo el que vullc són reaccions a un problemàtica del dia de hui, no que se podria solucionar en el primer semestre de 2010.
Jo n'estic segura, com no, que quan hi ha dos hospitals a una zona, lògicament se derivaran molts malalts cap al nou hospital.
Però és que, ja li dic, este problema és crònic.
I vosté, de moment, no m'ha dit com pensa solucionar esta problemàtica tan urgent.

Açò, esta pregunta, que jo, a més, li formule per a obtindre informació -però ja veig que la informació ha sigut escassa-, ve derivada de moltes qüestions, no solament de la denúncia política que jo puc fer-li davant este problema, sinó de la denúncia sindical, pública i notòria, i, a més, de la denúncia social.
Vosté sap que tant els sindicats com la mateixa gent que fa ús d'aquest hospital, els malalts i els seus familiars, estan reclamant-li a vosté mesures urgents, i li demanen mesures urgents perquè la problemàtica és real -ja dic-: baixes laborals, peticions de trasllats, manca de servei.
.
.
, fins al punt que
vosté, per exemple, ve a Elx el 6 d'octubre de 2010 i diu que: «Elx es la apuesta más importante de La Generalitat en sanidad en los últimos 10 años.
» Dos setmanes després, resulta que arribaven els llits fins a la porta, els llits en el passadís, amb malalts, i arribaven fins a la porta dels menjadors.
És a dir, dos setmanes després que vosté anunciara que per a vosté Elx és la ciutat més important quant a inversió en sanitat, la realitat del dia no és eixa, la realitat és que estem a la cua, a la cua, en la seva intervenció quant a esta problemàtica.

A més, no solament vosté no m'ha donat moltes respostes, sinó que jo, ara, entenc per què el Consell de Salut ha hagut de crear una comissió especial perquè vaja a parlar amb vosté per tal que li done respostes a totes les incògnites que posen damunt la taula i que vosté no contesta.
I el Consell de Salut ha de tornar a reunir-se i dir un acord on
creen una comissió especial per a tornar a demanar-li explicacions.

Mire, la realitat és -i no me la invente, i si vosté me diu que és mentida, doncs, jo li emplace que vinga a Elx i faça el seguiment-, la realitat és que en cada planta de l'hospital general d'Elx el que existeix en l'actualitat se dividix en dos sales: esquerra i dreta.
Per la nit, hi ha al
voltant de trenta o quaranta malalts per cada ala.
És a dir, entre sixanta i huitanta malalts en cada planta.
I només que hi ha per cada ala un metge i un auxiliar.
Quan se posen dos malalts a la
vegada en una situació, doncs, clínica, d'administrar-li qualsevol medicament o perquè li fa un dolor determinat en un moment determinat, vosté està deixant la decisió en una infermera i en un metge per a vore a qui ajuden en eixe moment.
Se n'adona el que està fent vosté?
¡Trenta o quaranta malats i només que no tenen un metge i una infermera!

Jo crec que la situació és prou més preocupant del que vosté ha vingut ací a parlar, no sé, d'inversions, milions i tal, que arribaran en el 2010.
Molt bé, l'aplaudim.
Ja dic, és una reivindicació de molts anys.
No és que a vosté se li haja ocorregut ara.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
aquest tipus de solucions.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Honorable conseller de Sanitat.

El senyor conseller de Sanitat:

Gracias, señora presidenta.

La realidad es la que usted cuenta.
Entonces, ¿para qué me pregunta?

Le diré que en la lista de espera en el hospital de Elx hay 75 personas esperando más de noventa días para operarse y que la demora media para intervención quirúrgica es de 35 días, más baja que la media de la Comunidad Valenciana y muchísimo más baja que los 65 días de la media nacional.

«Milions, tal i tal».
Lógicamente, si le digo que Elche es la ciudad de España con más inversión en este momento, desde el punto de vista sanitario, pues lo es, a pesar de que
usted diga que «milions, tal i tal».

Y decirle también que, a pesar de lo que usted dice, en mis visitas a Elx -creo que han sigo tres o cuatro visitas en estos dos años de legislatura-, he podido comprobar cómo hemos ido creciendo en centros de salud, he podido comprobar cómo el hospital general de Elche se sigue convirtiendo en la referencia al sur de
la provincia y puedo comprobar cómo las obras de las dos infraestructuras que le acabo de decir, que suponen más de setenta millones de euros -70 millones de euros son 120.
000 millones de las antiguas pesetas, más o menos-, pues decirle a usted que eso hace de Elche la ciudad sanitaria por excelencia
de la Comunidad Valenciana.

Y la atención sanitaria -que usted cuenta- en algún momento, en alguna noche de urgencias, no solamente ocurre en el hospital de
Elx, sino que ocurre también en cualquier centro sanitario de España, incluidos algunos en los que ustedes participan en la gestión.

Por lo tanto, una cosa es lo que usted cuenta, y, otra cosa, es la realidad de
Elx.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

Pregunta 589 al Consell, que respon el conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge, senyor Juan Gabriel
Cotino Ferrer, sobre el pla parcial del sector Lagunas de Rabassa, que formula
el diputat senyor Enric Xavier Morera Català (GP Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís) (RE número 44.
625).

La senyora presidenta:

Muchas gracias, honorable conseller de Sanidad.

Pregunta formulada por el señor Morera, sobre el plan parcial del sector Lagunas de Rabassa.

Señor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller, este estiu hi hagué una remodelació del govern valencià i el nostre grup parlamentari, crec que també a la majoria dels ciutadans valencians els interessa saber si hi han hagut
canvis de polítiques en matèria d'urbanisme i de medi ambient.
Perquè, per desgràcia, l'urbanisme que s'ha practicat en els últims temps al nostre país ha segut un urbanisme que ha merescut una severa crítica per part de molts professionals des de la Unió Europea i també s'està obrint una crítica important per part de les autoritats judicials de la nostra comunitat.

I, en eixe sentit, tenint en compte que el Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana ha admés a tràmit la denúncia de la plataforma d'iniciatives culturals de la ciutat de (inintel·ligible) .
.
.
, contra la resolució de la conselleria, per la qual s'aprova l'homologació del pla parcial conegut com el Pla parcial del sector Lagunas de Rabassa, la
meua pregunta és: ¿va vosté -la seua conselleria- a revisar un projecte per a adequar-lo a la normativa autonòmica estatal i, també de la Unió Europea i evitar problemes legals en l'urbanisme valencià i, concretament, en el pla Rabassa de la ciutat d'Alacant?

La senyora presidenta:

Honorable conseller.

El senyor conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge:

Moltíssimes gràcies, senyora presidenta.

Senyor Morera, el pla de Lagunes de Rabassa fou aprovat provisionalment per l'Ajuntament d'Alacant en juny de 2006; el 27 de maig del 2008, la Comissió Territorial d'Urbanisme d'Alacant acordà informar favorablement el pla; el 5 de maig de 2009, després de comprovar que s'havia complit totes eixes condicions que en el seu moment se varen ficar, la
conselleria aprovà definitivament el pla, i la resolució se publicà en el Bolletí Oficial de la Província d'Alacant el dia 16 de juny de 2009, i, per tant, eixa resolució, com vosté bé ha dit, hi han hagut persones que han interposat els recursos que han cregut
pertinents.

Per part del govern de La Generalitat, tots els tràmits que s'han fet -l'aprovació del pla de Lagunes de Rabassa- han segut els que tenen previstos les lleis i en les normatives tant d'àmbit comunitari, d'àmbit nacional, com d'àmbit europeu.
Per tant, el pla està aprovat amb tota la normativa vigent.
Per part de la conselleria no té el perquè canviar res que s'ha fet acoblat a la normativa que existix.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señor Morera.

El senyor Morera Català:

Senyor conseller, jo crec que vosté s'equivoca.
S'equivoca greument, perquè vosté afirma que està fent-ho correctament.
Jo ja sé que el pla se va aprovar inicialment amb els vots del Grup Socialista en l'Ajuntament d'Alacant, no l'adjudicació definitiva després de la modificació que el Grup Socialista va votar en contra.

Però, mire vosté, afortunadament, vivim en un estat de dret, i en eixe estat de dret les
directives i les resolucions de la Unió Europea també formen part de la nostra ordenació jurídica.

Li he de recordar que fa poc, en contra del que opina la conselleria de
territori i medi ambient, el Tribunal Superior de Justícia ha desestimat el recurs de la seua conselleria i ha paralitzat la construcció de 2.
000 vivendes de luxe en la zona de Llíria en el residencial de la Maigmona.

I va a passar el mateix en pla de Rabassa, va a passar el mateix.
Va a passar
el mateix perquè ja des de la Unió Europea estan escandalitzats amb l'urbanisme que s'està propiciant per part de la conselleria en el nostre territori, escandalitzats.

I vostés -i ens preocupa- van a donar pas a una urbanització que no té dotació d'aigua per un organisme públic que ho reconega.
Segurament per això, ¿el govern central ara vol que l'aigua del riu Xúquer vaja a fomentar la construcció desordenada en el territori i, concretament, el pla de Rabassa?
Això ho parlaré demà.
Però no té aigua, senyor conseller.

Per altra banda, este pla està fora del pla general d'ordenació urbana, i vostés han entregat l'urbanisme i el planejament urbanístic a una persona que respon a la denominació d'agent urbanitzador.
Que este senyor -este agent urbanitzador-, el que hauria de ser un urbanisme públic i ben planejat, fa el que li dóna la gana fora de la legalitat vigent perquè eludix qualsevol concurrència pública i qualsevol suport de les directives quant a la lliure competència.
I això és el que està fent en el pla de Rabassa.

I, afortunadament, els tribunals de justícia independents del nostre territori cada vegada més estant donant la raó a aquells que estan criticant este urbanisme d'un agent urbanitzador que realitza una actuació urbanística fora del planejament públic.
I això ho té vosté en Llíria.
I l'acceptació per part del Tribunal Superior de Justícia del recurs de la plataforma d'iniciatives ciutadanes d'Alacant indica que vostés estan fent mal les coses.

A mi m'agradaria que vosté rectificara, i a partir de la seua entrada pogueren començar a buscar un urbanisme diferent.
Li ho està reclamant el sector.
El sector li ho està reclamant: normatives clares per a poder funcionar.
Perquè si no és aixina no n'hi ha confiança, no n'hi ha inversió i l'únic que n'hi ha és arbitrarietat en la construcció -li he de recordar- de 13.
500 vivendes amb quatre milions de metres quadrats.
Però és que ara, és que ara mos apareix que ha fet mig.
(So d'un telèfon mòbil) I, ara volen canviar la urbanització de la zona?

Senyor conseller, sigam seriosos, sigam rigorosos, actuen d'acord amb la llei.
La conselleria en este cas ha de fer el mateix que ha fet en
els PAI de Parcent, i crec que està vosté a temps de rectificar una etapa negra de l'urbanisme valencià que ha provocat una enorme dispersió i una enorme destrucció del territori.
Eixe model urbanístic i econòmic ens ha portat al desastre.

Senyor conseller, jo li demane que rectifiquen vostés perquè encara estem a temps.
(Veus)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Morera.

Tiene la palabra el conseller.

El senyor conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor Morera, mire, el tema d'Europa, paral·lelament.
.
.
, que lògicament s'està pendent de les coses que Europa hasca dit, o diga, i, per descomptat, eixes
recomanacions que Europa farà, esperem.
.
.
, i aixina ho diguí en la meua intervenció presentant les tasques de la meua conselleria, proposarem els canvis
legislatius que facen falta i volem tindre el màxim consens possible perquè en els plantejaments urbanístics les coses no se fan per a demà ni despús-demà, són temes amb llarga projecció.

Espere que dins del Grup de Compromís n'hi hasca sensatesa en alguns dels diputats que componen eixe grup i puguen
dialogar obertament amb el Grup Socialista i amb el Grup Popular per a trobar
les reformes pertinents en este sector.

Altres persones les quals se dediquen en Europa, en els mitjans de comunicació, a dir que la Comunitat Valenciana, bé, doncs no se sap exactament en el tema d'urbanisme el que és, però pareix ser que el pitjor del món.
Ho vaig dir en la meua intervenció i ho torne a repetir ara, fan un flac favor a esta comunitat, a l'ocupació, a les empreses i al conjunt de la societat que ha de viure, entre moltes
coses, del treball que cadascú faja cada dia.

El pla de Rabassa ha tingut tots els tràmits pertinents per part de l'ajuntament i per part de La Generalitat.
Tots els informes, en el cas concret
del que vosté ha comentat de l'auia, que era un dels inconvenients que La Generalitat féu per a l'aprovació d'eixe pla.
.
.
, l'ajuntament ha firmat un conveni amb una empresa estatal perquè done els recursos suficients de l'auia en eixe pla.

En qualsevol cas, en l'aprovació d'eixe pla amb totes aquelles excepcions que s'han fet abans de començar-se l'aprovació definitiva que existix, sinó l'execució del pla parcial, s'ha inclòs una clàusula que, abans d'iniciar-se les obres d'urbanització, deuran acreditar-se els (inintel·ligible) .
.
.
disponible i legal dels recursos hídrics mitjançant l'oportuna concessió o autorització de la confederació.

Per tant, el pla no començarà a executar-se mentres no estiga eixa realitat, perquè aixina ho diu l'acord del Consell i aixina està publicat.
Qualsevol associació, qualsevol particular, qualsevol grup parlamentari o.
.
.
, vaja, estem en este
estat de dret, pot recórrer i pot pensar que això no és l'adequat, (veus) però el govern de La Generalitat, la conselleria en la qual jo estic actualment i
que tinc l'orgull d'haver seguit a un conseller que ja hem parlat d'ell en diferents ocasions en este ple, per tant, no hem de rectificar ninguna
cosa, perquè cregam i estem convençuts que hem fet l'adequat i està bé.
(Aplaudiments)

Pregunta 609 al Consell, que respon el conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació, senyor Gerardo Camps Devesa, sobre la visita papal, que formula la diputada senyora Mónica Oltra Jarque (GP Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís) (RE número 45.
032).

La senyora presidenta:

Muchas gracias, honorable conseller.

Pregunta formulada por la señora Oltra al conseller de Economía, Hacienda y Ocupación.

Señora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Senyor conseller, si és vosté tan amable de contestar a la següent pregunta.
Després de conéixer a través d'un informe policial el cost i les comissions cobrades per determinades persones
de la partida referida al so -al so, referit al so de sonido- de la visita del Papa, ¿quant ha costat la resta de partides pressupostàries de la visita papal?

Moltíssimes gràcies.

La senyora presidenta:

Honorable conseller.

El senyor conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació:

Gracias, señora presidenta.

Señorías.

Señoría, si me permite usted una matización y una respuesta.
La matización es: no después de un informe policial -que supongo que usted ni tiene ni conoce-, sino después de una filtración periodística, le puedo decir exactamente lo mismo que dijo el vicepresidente de La
Generalitat Víctor Campos cuando un ex diputado de su grupo, bueno, o de lo que era su grupo,
tuvo ocasión de decirle el 7 de febrero de 2007, se informó que el coste directo para La Generalitat era de 1.
943.
778 euros.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señora Oltra.
(Veus)

La senyora Oltra Jarque:

¿Como qué?
(Veus)

La senyora presidenta:

Sí, cuando quiera.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyora presidenta.

Ja me deixa vosté molt preocupada perquè demà presenta vosté els pressupostos i.
.
.
, o, efectivament, és el que diu la meua companya off de micro, o a vosté li falla la calculadora molt, eh?

Perquè anem a vore, anem a vore.
Fet: la investigació de les activitats de la trama corrupta -vinculada al Partit Popular- ha confirmat el cobrament, o la filtració, si vosté vol, me té igual, però l'informe està, l'informe està, el cobrament d'almenys un milió i mig d'euros en comissions il·legals per part de diverses empreses com a conseqüència del repartiment de beneficis aconseguits per la sonorització i muntatge de pantalles de vídeo en València durant la visita papal; és a dir, ja el que vosté diu que ha costat.
¿Està vosté diguem-me que tot el que s'ha gastat La Generalitat ha segut en cobraments il·legals?
¿Això és el que m'està diguent?
(Veus)

Fet: part dels diners van engrossar la caixa B -de Barcelona- de la trama, que és on isqueren els suborns a polítics.

Fet: el govern valencià -que pena!
, que pena més gran, per descomptat!
-, el govern valencià ha negat en tot moment la vinculació de la xarxa Gürtel amb este esdeveniment.
Les despeses de la visita papal han estat pràcticament un secret d'estat, eh?
, senyor Camps, un secret d'estat del govern valencià que, sistemàticament, s'ha negat a informar sobre el cost d'aquest esdeveniment.
I no hem preguntat ara.
Portem preguntat des de fa prou de
temps.
I quan vosté diu «el grup parlamentari anterior», també preguntava i vostés se neguen a contestar perquè el que vosté ha fet hui, a banda de burlar-se, per descomptat, no és una contestació.

Per a la celebració d'este acte es va crear una fundació en què participaven l'arquebisbat de València -amén, Jesús!
-, La Generalitat -novament amén, Jesús!
, l'Ajuntament de València -Dios nos libre- i la diputació provincial.

La fundació va decidir adjudicar l'exclusiva de la distribució del senyal institucional a la televisió d'esdeveniments públics Radiotelevisió Valenciana, dependent de La Generalitat i adscrita a presidència del govern.
L'exdirector general de Radiotelevisió Valenciana, Pedro García, passat a millor vida política precisament per les seues implicacions en la Gürtel, segons la investigació va rebre múltiples regals i havia aplegat al càrrec de la mà de Camps, després de ser el seu secretari de comunicació.
Va decidir contractar una empresa externa per a la sonorització de tot l'acte i per al muntatge de pantalles de vídeo per 6,4 milions d'euros a Teconsa.
Com que Teconsa no tenia experiència en esta matèria perquè se dedicava a la vivenda i a altres negocis, va subcontractar el servei en tres
empreses especialitzades: Sirius Show Equipment, Apogee Telecomunicaciones e
Impacto Producciones.

La policia va trobar els contractes entre Teconsa i alguna de les empreses a
les quals va subcontractar la constructora lleonesa en la sonorització de la visita papal.
Teconsa era sols una pantalla entre Correa i les firmes que
pagaren comissions i apareix directament vinculada a la trama de corrupció que dirigia el senyor este.

La Brigada de Blanqueig de Capitals va trobar apunts de comptabilitat que
portava Correa a on registrava cobraments per 955.
000 euros en concepte de
comissió per intermediar en favor de les citades empreses.
També la mateixa brigada diu textualment que «la organización utilizó a la empresa Teconsa de pantalla merced a su solvencia económica para entregar finalmente el contrato a las empresas audiovisuales de las
que recibía la comisión».
A més d'estos 955.
000 euros la xarxa de corrupció va apuntar un altre ingrés de 230.
000 euros a favor de Castaño Corporate, i 200.
000 més per a Teconsa.

La investigació també assenyala Pablo Pérez Crespo número dos de la trama que va viatjar a Sevilla per a arreplegar les comissions il·legals.
I el dels diners ingressats en la citada caixa B, de Barcelona, la
comissió de la visita del papa, van eixir a més 15.
000 euros per a la compra de un vehicle model Jeep i altres 60.
000 per a
una empresa de Jacobo Gordon, exsoci d'Alejandro Agag, a la postre yerno del señor Aznar, que tots sabem que ha sigut expresident del Govern d'Espanya.
(Remors) Yerno, es yerno, ¿no?
, dic jo, val.
¿No?

El informe policial destaca que no sols n'hi ha una relació directa entre Correa i el Bigotes amb el ja exdirector de Canal 9 sinó també amb membres de la fundació, esta que té la intermediació divina, que organitzaren la visita del papa.

La fundació del cinqué encontre mundial de la família que va gestionar la visita del papa va ocultar, sota l'epígraf «otros gastos», 12 milions d'euros sense major especificació, 12 milions d'euros.
És a dir, finalment, si sumem totes estes partides més els 12,3 milions de gastos, els 11 milions de desemborsament de Radiotelevisió Valenciana, es pot concloure que el cost de la visita del papa a València haurà superat els 25 milions d'euros.

Senyor Camps, quant ens ha costat la visita papal?
Quant han guanyat els seus
amics mangants?
I què han rebut a canvi els dirigents del PP?
No sé si açò tindrà perdó o butla papal, però, sense dubte,.
.
.

La senyora presidenta:

Senyora Oltra.
.
.

La senyora Oltra Jarque:

.
.
.
la política que vostés fan, el que no té, és perdó de Déu.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Honoroble conseller, vicepresidente.
.
.

El senyor conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació:

Señora presidenta.

Señorías, señorías.

Como sabe usted del enorme respeto que le profeso, permítame que  ese enorme respeto lo tenga también exactamente igual para todas aquellas religiones, pensamientos, actuaciones,
libertades que puedan estar dentro de la sociedad.
(Aplaudiments) Y yo nunca ni criticaré en esta cámara ni favoreceré y, por lo tanto, no utilizaré expresiones que su señoría sí que ha utilizado y que por ese enorme respeto doy por no realizadas.

En segundo lugar, ¿le preocupa a su señoría las cuentas de la fundación?
El millón novecientos y pico, que no me acuerdo de memoria, es exactamente lo que le ha
costado a La Generalitat.
Dice usted: «Participaron ustedes también a través de la fundación.
» Sí que es verdad.
Quinto encuentro: el ayuntamiento, la diputación, el arzobispado y La Generalitat.
Este año justamente del 2009 se cierran las cuentas, se disuelven.
Usted las conocerá como ha conocido las del 2005 y las de 2006, y ya están depositadas las del 2007 y las de 2008.
Si no las conoce es porque no va a la
página web y lo mira, exactamente por eso, porque están esas depositadas -entiéndame el matiz- y registradas.
Registradas es cuando quien tiene que entender que esas cuentas
son adecuadas, o séase, la
conselleria de administración y justicia, registro de fundaciones, no se devuelve a la fundación que las ha emitido sino que dicen que están bien, y depositadas aquellas que están sometidas ahora mismo a calificación.
Quedan las del 2009.
Si hay algún gasto que supera los ingresos que será mínimo y muy por debajo del impacto económico y social que tuvo la visita del papa, entonces también vendré a esta cámara y le diré a su señoría exactamente que vamos a tener que pagar esta cantidad.
No sé preocupe usted de ello.
Lo que me preocupa, señoría, es que usted haga una pregunta parlamentaria en estas Cortes leyéndome textualmente una noticia de un determinado medio de comunicación que a su vez es una filtración periodística, que a su vez es fruto de que se ha vulnerado el secreto del sumario en
una causa judicial.

Me preocupa que, además, califique usted a una empresa de determinada manera sin tener en cuenta las
conversaciones que sobre esa misma empresa en la parte que ya conocemos todos
del sumario, nos puede llevar a otro tipo de duda, sombra o sospecha.
Tuve una
ocasión de decirlo.
Hoy me veo obligado a repetirlo: ¿a usted le parece que una noticia que es filtración periodística en El País merece que estemos discutiéndola aquí?
¿Y cuándo me va a hacer usted la pregunta, a mí, o sus compañeros del Congreso de los Diputados, allí, de una conversación que conocemos que está desvelado el secreto del sumario y que dice: «Estuve el otro día en Moncloa y creo que van a echarme una mano importante.
» (Remors)  ¡Claro!
«Este tipo de gente te ayuda más que los de la derecha.
» Esto lo dijo un tal Correa.
(Remors) Y le contesta el de esa empresa que usted trae aquí como si fuera el colmo de todos los males: «Sí,  yo tengo una amiga allí, que está con el presidente, que es mi amiga desde hace muchos años y fui al final a contarle mis penas y me dijo que me iba a echar una mano.
» ¿La mano son los 45 millones de (inintel·ligible) .
.
.
o la mano es otra que yo no sé y a lo mejor usted imagina de distinta manera?
No lo sé.
(Aplaudiments) Pero sé, pero sé, señoría, pero sé, pero sé.
.
.
(Veus) Sí, el ministro de Fomento dijo inmediatamente, textual: «Teconsa no tiene nada que ver.
.
.

La senyora presidenta:

Senyora Oltra.
.
.

El senyor conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació:

.
.
.
con los responsables de la trama Gürtel.
»

No, no, para el señor ministro de Fomento, Teconsa no tiene nada que ver con los responsables de la
trama Gürtel.
Teconsa es una empresa ejemplar.
Se le han adjudicado obras desde hace
muchos años.
A ver, señoría, no seré yo.
.
.
(veus), señoría, no seré yo quien entre.
.
.

La senyora presidenta:

Señores diputados.
.
.

El senyor conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació:

.
.
.
en contradicción con un ministro del Gobierno de España en esta cámara.
(Veus) Coincido con el señor Blanco que, además, creo que es vicesecretario del Partido Socialista.
Usted (inintel·ligible) .
.
.
indiferencia.
Cuando se contrata con el ministro socialista de España, gobierno socialista, hay sombra de sospecha o no; cuando se contrata aquí hay sombra de sospecha o no, o lo que es peor, ¿cuando se contrata allí es una empresa ejemplar y la misma empresa aquí tiene dudas sobre su legalidad?
(Veus)

No, lo que hay es una conversación que (inintel·ligible) .
.
.
para sospecha, en el caso del ministro, y ninguna aquí ni ningún imputado en la Comunidad Valenciana por adjudicaciones ilegales.
(Aplaudiments) Esa es la diferencia, esa es la diferencia.
Esa es exactamente la diferencia, señorías.

Pero, bueno, vamos a ver si encontramos un punto de consenso.
A ver.
¿Todas las empresas que contratan con Radiotelevisión Valenciana lo han hecho de forma ilegal, para la visita del papa?
Pregunte
usted al grupo Mediapro.
(Veus) Pregunte usted al grupo Mediapro, a ver si resulta que distingue usted entre
empresas que no eran del grupo Mediapro y empresas que siendo del grupo
Mediapro, esas sí que se les podía juntar y no haber ningún problema.

Y voy más allá, y me he pasado, pero permítame presidenta que lo diga: si alguien ha contratado con la.
.
.
(veus), señorías.
.
.
, sosiéguense.
.
.
, si alguien ha contratado con el grupo Radiotelevisión Valenciana, con la Generalitat valenciana y en los tribunales se demuestra que
se han aprovechado, nosotros somos los perjudicados y nosotros seremos los
primeros que demandaremos que se restituya ese dinero.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

Interpel·lació, pel procediment especial d'urgència, al conseller d'Infraestructures i Transport, senyor Mario Flores Lanuza, sobre la política general de la conselleria en relació amb el protocol de carreteres, signat l'11 d'abril de 2005 del president de La Generalitat i la ministra de Foment, que
formula el diputat senyor Francesc Signes Núñez (GP Socialista) (RE número 43.
308, BOC número 173)

La senyora presidenta:

Señorías, continuamos con el siguiente punto del orden del día: interpelación por el procedimiento especial de urgencia al conseller de Infraestructuras y Transporte sobre la política general de la conselleria en relación con el protocolo de carreteras firmado el 11 de abril del 2005 por el
presidente de La Generalitat y la ministra de Fomento, presentada por el señor Signes.

Señor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Senyor conseller, en primer lloc, com a nou responsable del Grup Socialista d'infraestructures i transports vullc posar-me a la seua disposició per a col·laborar amb vosté en aquells temes que vagen en benefici i els interessos de valencians i
valencianes.

Dit això, senyor conseller, anem per feina.
Senyor conseller, el protocol de carreteres
2005-2010 es, i en això crec que sí que coincidirem, el millor acord estat-Generalitat en esta matèria que s'ha firmat i que està executant-se en la Comunitat Valenciana els darrers quinze anys, amb unes
inversions previstes de 1.
200 milions d'euros per part de l'estat i 1.
100 milions d'euros per part de La Generalitat.

L'any 2010 és la data, senyor conseller, en què han d'estar licitades totes les actuacions, 43 per banda de l'estat i, 31 per banda de La Generalitat; 29 amb finançament pressupostari i 2 de peatge dur, que són l'accés nord al port de València i la CV-50-túnel de la Calderona.
Crec que fins ahí estarem d'acord.

El compliment d'allò establert en este protocol, senyories, comportaria la major actuació en la xarxa viària de la nostra comunitat feta fins ara, al temps que situaria la Comunitat
Valenciana en una òptima situació respecte a l'estat de les seues carreteres.
Però, senyor conseller, parle en condicional.
I parle en condicional i no en futur
perquè malauradament, a falta d'un any per al venciment del protocol, La Generalitat solament ha complit el 50%
dels seus compromisos pel que fa a pressupostos.
545 milions sobre 1.
100
milions.
I a dia de hui, pot assegurar-se, sense cap tipus de dubte, senyor
conseller, que a final de 2010 la seua conselleria no haurà executat ni de llunt allò al que es va comprometre a la firma d'este protocol.

Quina és, senyor conseller, la situació actual?
Mire, a dia de hui vostés només han finalitzat dos de les 31 obres a les quals es van comprometre, dos -la ronda de Xàtiva i l'avinguda Dénia-Alacant-, havent-ne licitat unes altres cinc en la totalitat dels projectes previstos:
la CV-13 Torreblanca-aeroport, la CV-10 autovia la Pobla-Vilanova, la ronda
sud-oest de Vila-real, la duplicació de la CV-18 Borriana-Castelló i la CV-95 autovia Orihuela-Torrevieja.
En tota, senyor conseller, 7 de les 31
obres, és a dir un 23% de les actuacions promeses és el que vostés han licitat.

Una inacció, senyor conseller, que no justifica el rang que té la seua Conselleria d'Infraestructures i Transport i que, a més, en una situació de crisi com l'actual revestix una enorme, enorme gravetat.

Sé, senyor Flores, que donat a jugar a l'equívoc, com és vosté, argumentarà, perquè ja ho ha fet en altres vegades i en altres ocasions, com a obres licitades,
actuacions de  les qual només s'ha licitat un tram d'elles, com és el cas de la CV-50, autovia -me diu que sí amb el cap- Llíria-l'Alcúdia, del qual només s'ha licitat la variant nord de Benaguasil i l'A-3, o la d'Elda-Novelda-Asp-Elx, de la qual només s'ha licitat la ronda est de Monòver i la millora de la seguretat vial de la CV-8351, tram Elda-CV-83.
O també la Via Parc d'Alacant, del qual només s'ha licitat el tram Parc de Lo Morant a avinguda de la Universitat.

I el mateix passa amb la CV-60, autovia l'Olleria-Gandia; la CV-81, Villena-Bocairent; l'Alguenya-Novelda o l'accés nord al port de València.
Licitades totes estes últimes que he dit, senyor conseller, només en alguns trams, només en alguns trams.
Per cert, l'accés nord al port de València, obra que està inclosa en el protocol com a obra que han d'executar vostés i que incapaços d'assumir les seues responsabilitats i allò que firmen.
.
.
, i d'assumir els seus propis compromisos, ara demanen el finançament de l'estat.

El seu grau de compliment del protocol és molt pobre, senyor conseller, senyor Flores, 7 obres de 31, 7 de 31.
Els en
falten 24.
I les perspectives que puguen executar alguna cosa són mínimes si tenim en compte el que es preveu que serà el pressupost que demà coneixerem de la conselleria seua per a 2010, preveiem, pel que sabem, que
fortament retallat respecte al de 2009.

Senyor conseller, el 15 de maig de 2008, en seu parlamentària vosté es va comprometre a licitar en aquell any 4 noves actuacions: l'accés a Peníscola, el condicionament de l'Alguenya-Novelda, la variant d'Alguenya i el tram entre l'A-3 i l'A-7 de la CV-50.

Fins i tot apuntava aquell dia com a possible la licitació d'una quinta obra, la d'Agost-Novelda-Alacant.
¿On ha quedat el seu compromís, senyor Flores, on ha quedat?
Ni en 2008 ni en 2009.
És més, l'última licitació d'obres del protocol la varen fer vostés el dia 27 de juny de 2007, l'última.
Des d'eixe dia, senyor Flores -ara fa quasi dos anys i mig-, vostés no han licitat cap carretera a la Comunitat Valenciana dins del protocol.

El dia 15 de maig de 2008, en la Comissió d'Obres Públiques vosté es comprometia a complir el protocol.
«Aunque tenga que estar todo el día encima de ese objetivo», deia.
Pareix que no ha estat damunt de l'objectiu.
«Tenemos todavía dos añitos para poder sacar a licitación todas esas actuaciones que tenemos pendientes», deia vosté també, tal vegada desconeixedor que l'última licitació ja l'havia feta vosté un any abans, el 27 de juny de 2007.

El resum és, senyor Flores: 7 obres licitades d'un total de 31; 545 milions d'un total compromés de 1.
100, l'última licitació feta en juny 2007.
Les obres més importants, de les 7 ja licitades, paralitzades, com és el cas de la CV-95, autovia Orihuela-Torrevieja, que està paralitzada des de la seua adjudicació pel sistema de peatge en ombra en 2007, o com està passant també amb la CV-50, en el tram del túnel.

Incapacitat total d'assumir els seus compromisos, ja que ara li demanen a l'estat que assumisca el finançament d'obres que vostés s'havien compromés a finançar, com és el cas de l'accés nord al port de València, com he dit abans, o també el de la connexió entre la CV-10 i la 340 en Castelló, que també li demanen ara a l'estat el finançament.

Una xarxa autonòmica de carreteres cada dia més descapitalitzada i amb importants problemes de seguretat vial.
Un protocol,
per tant, incomplet, falten 24 obres per licitar.
Un Pla d'infraestructures estratègiques incomplit, els falten 40 actuacions.
Un segon pla de carreteres
incomplit, els falten executar 48 actuacions.
I per si faltava algú, apareix Camps anunciant nous plans sense que s'hagen conclòs els anteriors, com hem vist, que no tracten més que de dissimular la seua pròpia incompetència, la seua i la del senyor Camps.
¡Un desastre, senyor Flores, un vertader desastre!

I mentrestant, ¿què ha fet el Govern d'Espanya respecte del protocol?
Mire, de 43 obres a licitar per via pressupostària, 26 licitades, el 60%.
I d'elles, 4 totalment acabades: variant d'Albaida, el tercer carril de la variant de l'Alcúdia, el tercer carril del tram Xàtiva-A-35 i la 232, Morella-límit de Terol.

Pressupost licitat pel govern, 1.
094 milions sobre 1.
200, un 91%.
Vostés un 50%.
Última licitació feta, setembre de 2009, el govern de l'estat, el més passat, el tercer carril de València-Bunyol.
Vostés, com he dit abans, juny de 2007.

Senyor conseller, espere les seues explicacions sobre com va a licitar en l'any que queda les 17 obres que té pendents en la seua totalitat i les 7 de les quals només ha executat algun tram.

Total d'obres pendents, 24 -repetisc.
¿D'on va a traure els recursos econòmics, senyor conseller?
¿Quines empreses van a entrar a les concessions en peatge en ombra després dels sonats fracassos de la CV-95 i de la CV-50?
¿Quines van a entrar?
¿Esperen vostés algun miracle de les entitats bancàries que de sobte els faça creure en la solvència econòmica de La Generalitat?

Senyor Flores -de aquellos polvos, estos lodos-, molta inversió en focs d'artifici i ni un duro, ni un euro per a inversions dirigides a millorar la
competitivitat del sector productiu.
Molt trista la seua situació -jo el comprenc-, però molt més trista és la situació per als valencians, que han vist, senyor Flores, com el seu govern ha gastat
els diners de les carreteres en bufonades, en bufonades i en negocis tèrbols per als amics.
Senyor Flores, més trist.

I, per tant, conseller, comence ja a preparar les explicacions que en véncer el termini del protocol, ens haurà de donar a tots, a nosaltres en seu parlamentària, però també a tots els valencians.
I, senyor Flores, quan vinga eixe moment, vosté no podrà ni amagar-se ni excusar-se.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Signes.

Señor conseller, cuando quiera.

El senyor conseller d'Infraestructures i Transport:

Seor presidente.

Señoras y señores diputados.

Señor Signes, le he escuchado y le he escuchado atentamente, ha hecho referencia a
múltiples cuestiones concretas, y a muchas de ellas le voy a responder en mi
intervención, en otras le aseguro que también en la réplica.

Pero usted me está interpelando por la política general de la conselleria sobre el protocolo, y a esa política general es a la que me voy a referir ahora.
Y, sobre todo, va a quedar muy
claro y patente que tenemos una diferencia importante en los criterios para
contabilizar actuaciones y volúmenes de inversión.

El protocolo, como usted sabe, se firmó el 11 de abril de 2005, y respondió a una iniciativa de La Generalitat asumida en su día por el ministerio, y se ha mostrado, y así estoy convencido de ello, un instrumento muy adecuado para coordinar las
actuaciones viarias estatales y autonómicas de esta Comunidad Valenciana.

El protocolo es una buena prueba de la voluntad de La Generalitat de llegar a
acuerdos con el estado en aspectos de interés común, como son las carreteras, respetando las competencias de cada administración y alcanzando el consenso acerca de los proyectos prioritarios en la red de
carreteras de la comunidad.

Para ello, desde la Conselleria de Infraestructuras y Transporte hemos
mantenido una postura positiva respecto al mismo, ya que ha permitido avanzar
obras muy importantes para los valencianos.

En este contexto, la política general de la conselleria en relación al protocolo de carreteras se centra en seguir trabajando para lograr la
puesta en servicio del disfrute por los ciudadanos del mayor número posibles de actuaciones incluidas en el mismo.

Hasta el momento, la conselleria -y aquí empiezan a venir los números dispares con los suyos- ha puesto en servicio 7 actuaciones dentro del protocolo, con una inversión de 9,3 millones de euros, y tenemos en ejecución o adjudicadas 9 actuaciones más, con una inversión global de más de 640 millones.

De hecho, en los próximos meses vamos seguir poniendo en servicio actuaciones muy importantes, como
la nueva carretera CV-13, Torreblanca-aeropuerto de Castellón; duplicación de la calzada CV-10, Pobla de Tornesa-Vilanova de Alcolea; duplicación de la CV-18, Burriana-Almassora; ronda de Xàtiva, desdoblamiento de la QI-497-DG-968 y la avenida de Denia-acceso norte a
Alicante, que usted nos la ha dado como obra terminada.
Para nosotros, esa obra
todavía no está terminada.
Fíjese dónde empezamos a tener diferencias.
Me da actuaciones terminadas, cuando para mí están todavía pendientes de acabar.

En todos los casos estoy hablando de vías de gran capacidad, tanto interurbanas como urbanas.
El resto de actuaciones
previstas en el protocolo están en distintas fases, algunas de ellas remitidas a las Conselleria de Hacienda
para que autorice la licitación, otras que están en redacción de proyectos y de tramitación administrativa de los mismos.

Así, entre las obras cuya licitación tenemos prevista, y me gustaría destacar, son obras que ha comentado usted, y me refiero a la CV-840, entre
Novelda y El Rodriguillo, la ronda norte de Algueña, la duplicación Burriana-Villarreal, la ronda sudoeste de Villarreal -en este caso sacarla a licitación ya con doble calzada- y la concesión de la autovía CV-50, segundo tramo entre Chiva y la Alcudia.

Hasta ahora me he referido a la conselleria, pero el protocolo, como muy bien ha dicho usted, también afecta al estado, y me voy a referir muy brevemente a esas actuaciones.

El estado, según nuestros datos, hasta ahora ha finalizado 5 actuaciones dentro del protocolo,
con una inversión de 32 millones de euros.
Nosotros más de 90.
Adjudicadas o en ejecución tiene por un importe de 731 millones de euros.
Por lo tanto, si hace usted la
suma, el estado y La Generalitat estamos en una situación muy similar con respecto al número de actuaciones terminadas.
Estoy hablado de que nosotros hemos terminado 7
y el ministerio 5.
Y en cuanto el volumen de inversión en ejecución u obras adjudicadas, que nosotros tenemos 731 millones y el estado 762.
También acorde en parte con el compromiso, 1.
100 millones y 1.
200.

Es cierto que La Generalitat empezó a ejecutar el protocolo con mayor rapidez, lo que ha hecho que a día de hoy tengamos más actuaciones, como acabo de decirle, y más inversión finalizada, 30 por 90 millones.
Como también es que el estado le dio un empujón a sus actuaciones, coincidiendo con los últimos meses de 2007 y los primeros de 2008, justo antes de las elecciones
generales.

Y también es cierto que la crisis económica nos está afectando a las dos administraciones, porque en lo que llevamos de año -y le doy la razón-, la conselleria no ha licitado todavía ninguna actuación del protocolo, espero poder licitarla, pero el estado acaba de licitar una
escasamente hace un mes y a través de la SEITT.

La conselleria tiene diversas actuaciones sin licitar, sí, aunque cabe recordar que en el protocolo, a pesar de lo que usted diga, no hay
ningún compromiso sobre las obras específicas que se tuvieran que licitar por parte de La Generalitat en un lapsus de
tiempo concreto.
Sin embargo, por parte del gobierno sí que lo había.

El compromiso que determina el protocolo respecto a La Generalitat es el que
aparece en la cláusula séptima, en función de la cual dice: «El presupuesto de licitación de las obras que corresponden a la conselleria no superará 1.
100 millones de euros en el período comprendido entre los años 2005-2010, ambos incluidos.
»

Pues, bien, hasta el momento, la conselleria ha licitado 17 actuaciones dentro del protocolo con un presupuesto superior a
setecientos cincuenta millones de euros, lo que representa dos tercios, no el
50% a que ha hecho referencia usted, de esos 1.
100 millones.
Y nuestra intención, aunque usted lo dude, es licitar y llegar a esa cifra a lo largo del año que viene.

Sin embargo, el estado sí que se comprometió, como he dicho antes, a licitar un conjunto de actuaciones entre el 2005 y el
2007.
Al día de hoy, sigue sin licitar ocho de esas actuaciones que vienen en el anexo III
del protocolo.
Me refiero a actuaciones de la nacional 238, nacional 232, la
nacional 340, la A-7, la nacional 330, dos actuaciones, y dos actuaciones más de la nacional 332.
Igual que también sigue sin licitar otras actuaciones sobre las que no asumió ningún compromiso temporal concreto, como fue el caso de, tal y como está redactado, el protocolo para La Generalitat.

El panorama del 2010 no parece que vaya a cambiar, y me estoy refiriendo al
estado, sustancialmente, si atendemos al proyecto de los presupuestos generales
que conocemos desde hace unos días.
Pero yo, sinceramente, señoría, prefiero quedarme con los aspectos favorables del protocolo y, por eso, mi
valoración es, en su conjunto, positiva.
Es una muestra de colaboración de dos administraciones con gobiernos de distinto signo en una tarea de interés común.
Cada administración tiene su propio ritmo de ejecución del protocolo, si bien la inversión ejecutada y comprometida es similar, como he dicho antes.
La coyuntura económica que incide tanto sobre las obras que se pagan con fondos presupuestarios,
como las concesiones a ejecutar por particulares, no están afectando a los dos.

Por eso, y partiendo además de las experiencia alcanzada con el protocolo del 2005, la política de la conselleria es también continuar instrumentando la coordinación de actuaciones en materia de carreteras con el estado mediante la firma de un
nuevo protocolo para los próximos años.
Este es el planteamiento que trasladó el president de La Generalitat al nuevo ministro de Fomento en su reunión del pasado mes de julio, y hemos de decir que encontró una positiva acogida por parte del ministerio, seguramente porque, al contrario
de lo de usted, la valoración por parte del ministerio es diferente a la suya.
(Veus)

En esa línea, el 15 de septiembre me reuní con el secretario de estado de infraestructuras y le entregué los primeros documentos que sirvieran como punto de partida para el protocolo
que vamos a hacer hasta el 2020.
Y para concluir, solamente decirle que,
nosotros, esta política se sintetiza en dos puntos: seguir trabajando para avanzar en el mayor número de actuaciones previstas en el protocolo en vigor y estudiar con el estado
las necesidades actuales en materia viaria, de cara a firmar un nuevo protocolo
con horizonte 2020.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señor conseller.

Señor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies.

Senyor conseller, avant amb el segon protocol, crec que.
.
.
, li he dit que és una cosa molt positiva per a la nostra comunitat i, per tant, avant.

Jo, les discrepàncies que hem tingut, sabia que anàvem a tindre-les, és a dir, que.
.
.
Perquè, evidentment, vostés fan els comptes de l'àvia, fan els comptes que més els convenen.

Mire, senyor conseller, ¿com pot pretendre vosté o com diu ací que pretén licitar obres en 2010 quan vosté, el 15 de maig de 2008, ja anuncià la licitació en 2008 de cinc obres i ni en 2008 ni en 2009 ha tingut consignació pressupostària per a poder licitar-les.
¿Com s'atrevix ara a dir que en 2010, amb el retall pressupostari que va a tindre, vosté va a licitar res, senyor conseller?
Vosté no va a licitar res.

Mire, jo ja ho dia abans.
És a dir, vosté juga a l'equívoc per no fer el ridícul donant xifres reals, i juga a l'equívoc.
Vostés, respecte al compliment del protocol, per via pressupostària o pel mètode alemany, només ha licitat per 186 milions d'euros.
Ací cal afegir, senyor conseller, les dos obres per concessió amb peatge en ombra, que són, vosté sap molt bé, la CV-95, autovia Orihuela-Torrevieja, i el tram de la CV-50, variant nord de
Benaguasil, les dos paralitzades, com li he dit abans.

La CV-95, senyor conseller, figura en el protocol amb un cost de 270 milions.
I
la CV-50, amb un cost de 89 milions.
Comprove-ho.
Tot i que estes dos últimes, com he dit abans, senyor conseller, actuacions no s'han licitat encara en tots els trams, si inclús aixina ho valorem com si haveren estat licitats tots els trams, la suma de tot
puja a 545 milions, als quals jo m'he referit abans, en la meua primera intervenció.
Per tant, un 50% d'allò compromés en el protocol, enfront del 91% del govern Zapatero, siguent molt benèvols, senyor conseller, i tal i com el meu company Godoy dia en una intervenció semblant a esta, considerant que eixes dos obres que vostés han adjudicat només un tram d'elles, les han adjudicat en la seua globalitat, que vosté sap molt bé que no és aixina.

Però vosté fa trampa, vosté fa trampa quan parla de números, ¡sempre fa trampa!
, sempre fa trampa, senyor conseller: vosté dóna xifres que inclouen, adone-se'n, no únicament el cost de l'obra, sinó que inclouen el cost de l'obra i els costos d'explotació fins al final de la concessió, i vosté sap que això és aixina i això no ha de ser aixina.
I en eixes xifres que vosté dóna, li donen els pressupostos exagerats que vosté defensa ací i dels quals discrepa de mi, però vosté ha de donar les xifres d'execució de l'obra i no com fa, els costos d'explotació fins al final de la concessió.

Però, repetixc, senyor conseller, 7 obres licitades sobre 31, un 23%, enfront de les
26 de les 43 de l'estat, un 60%.
545 milions licitats sobre 1.
100, un 50%, enfront dels 1.
094
sobre 1.
200 de l'estat, un 91%; cap obra del protocol licitada des del 27 de juny de 2007, i un
any per a acabar de complir els seus compromisos.
Per cert, ara hem conegut,
ahir ho coneguérem, que la inversió d'obra pública en la Comunitat Valenciana de La Generalitat, s'ha reduït en 2009 fins al 31 de setembre en un 32,1% respecte al mateix període de 2008, i som la tercera autonomia que més ha reduït la seua inversió en obra pública.
¿Com vol vosté fer les carreteres en 2010, eixe que anuncia hui?
Tinguent en compte, a més, que 2008 va ser l'any en què la licitació va ser la més baixa des de l'any 2001.
Imagine's, senyor conseller, com estem en licitació d'obra pública en la Comunitat Valenciana en estos moments, no només en la seua conselleria, sinó en global.

I això, senyor conseller, és fonamental la inversió en obra pública, és fonamental per a poder crear i generar llocs de treball i eixir.
.
.
, ajudar o
incentivar a eixir de la crisi per la qual estem passant.
I això és fonamental i vostés no estan fent-ho, perquè ho he dit abans, senyor conseller, és a dir que vostés estan dedicant-se a altres coses, i s'han dedicat a altres coses i ara no tenen diners per a carreteres.
No li diré per a què més no tenen diners, però per a carreteres no tenen diners, senyor conseller, com està vegent-se.

Mire, el victimisme, senyor conseller, no ha de ser de La Generalitat, com vostés el practiquen enfront del govern de Zapatero, sinó el victimisme ha de ser dels valencians enfront del desgovern de Camps, eixe ha
de ser el victimisme.
Si no, senyor conseller, ahí té les xifres per a poder comprovar-ho.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Signes.

Senyor conseller.

El senyor conseller d'Infraestructures i Transport:

Señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Señor Signes, seguimos teniendo diferencias, y yo le puedo asegurar que los datos
que yo le estoy dando son los correctos, y, además, me ofrezco para compararlos con usted en los cuadros que tenemos.
Lo que pasa
que hay una.
.
.
, yo tengo clarísimo que, del presupuesto, hay por parte del gobierno 5 obras terminadas y por
parte nuestra 7, con un total.
.
.
, las cifras que tenemos antes, 91 millones por
nuestra parte, 32 por parte del estado, y en total nosotros hemos adjudicado y
tenemos en obra 735 millones y el gobierno 731.

La única diferencia que tenemos ahora, para que llegue usted a esas cifras de mil
millones, lo únicos que sí es verdad es que hace escasamente un mes, ¿eh?
, la (inintel·ligible) .
.
.
acaba de licitar, ¿eh?
, pero no está ni en obra ni adjudicado, ¿eh?
, 90 millones por el tercer carril de Buñol-Valencia, ¿eh?
Y, nosotros, espero poder licitar alguna de las actuaciones, todavía este año, que le he citado antes.

En cualquier caso, ¿eh?
, usted, en ese sentido, si hablamos del presupuesto ya ejecutado, ejecución o adjudicado, hablamos de 735 por 760 millones; de actuaciones terminadas de 7
o 91, 5 el estado, y 32 millones, y después, si hablamos de cifras de licitación, pues, son también muy similares, con las que nos encontramos 750 millones nosotros, licitados
por 735, mientras que el estado, la diferencia es muy importante.
Si les añadimos a los 731 los 91, son 854, pero, eso sí, dice que ha licitado 1.
093 millones.
.
.
Bueno, pues será porque no hacen bien los proyectos, ¿eh?
, ya me contará.
Nosotros, las diferencias de los proyectos prácticamente se ajusta lo adjudicado a lo que hemos sacado a licitación, y ustedes tienen unas diferencias bestiales.
Será o porque no hacen bien los proyectos o que quieren darles argumentos a ustedes
para decir que han sacado mucha más licitación.

En cualquier caso, lo que sí que le quiero decir es que el protocolo, igual que para el estado está muy definido en actuaciones, para nosotros no está tan definido lo que es lo que le corresponde a La Generalitat.
Habla de
actuaciones globales, pero también es verdad que en el anexo I habla, por ejemplo, y usted lo ha citado, la vía parque de Alicante, ponen en el anexo, «hay proyecto en dos tramos y un tramo en obras».
.
.
Pues, ahora resulta que ese tramo en obras ya está terminado, de los dos tramos que hay proyecto, uno está terminado, y para mí son dos actuaciones terminadas.
Nos falta un tramo para terminar todo lo que
por lo visto usted consideraría una actuación,
(remors) pero dígame usted si no está disfrutándola la gente de los tramos que están utilizando, ¿eh?

Entonces, para mí, los tramos que se están haciendo son perfectamente funcionales, y,  de hecho, por eso nosotros consideramos que esos tramos.
.
.
, como actuación terminada.

También ha hecho referencia a que, bueno, pues, las cifras que nosotros damos con los
peajes en sombra, pues, de alguna manera tienen una diferencia importante con
lo que viene presupuestado en el protocolo.
Bueno, pues, yo quería decirles que, en primer lugar, supongo que estaremos de acuerdo, porque de eso
no me ha comentado nada, es que el peaje en sombra supone un gasto público y un compromiso por parte de La Generalitat para abonar unas tarifas, ¿eh?
, que corresponderán al contrato en cuestión, con lo cual es un pago y un compromiso nuestro.

Y, por otra parte, si se lee usted bien el protocolo, pone que es estimativo y
que está condicionado al presupuesto definitivo.
Es igual que esto que le comento,
ustedes están.
.
.
, o el estado está licitando una actuación por 100 millones, la adjudica por 50 y dicen «hemos sacado a licitación 100 millones».
.
.
Pues, aquí también, cuando se practica una fórmula en la que hay una modalidad en que interviene el privado, pues, los números finales, pues, son diferentes a los presupuestados.

Por último, decirle que ha hecho referencia al acceso norte.
Nosotros estaríamos en disposición de hacer el acceso norte tal y como está en el protocolo, que era una concesión, ya que se mete tanto con las concesiones,  en el protocolo hablaba de concesiones puras y duras, peaje puro y duro.
¿Qué es lo que pasa?
Que estaba presupuestado en 250 millones y ahora el presupuesto
son más de 600.
Lo único que decimos es que el gobierno se haga cargo de un acceso a un puerto de
interés general, puesto que lo otro se autofinanciaba.
Y, no siendo así, pues realmente no tenemos nada más que hacer.

En cualquier caso, no se preocupe que cumpliremos nuestra parte del protocolo,
llegaremos a esos 1.
100, y le puedo asegurar que para mí está funcionando bien, y así lo cree el gobierno, porque está dispuesto a negociar.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señor conseller.

El senyor conseller d'Infraestructures i Transport:

.
.
.
un nuevo protocolo para el 2010.

Gracias.
(Aplaudiments)

Interpel·lació al conseller d'Educació, senyor Alejandro Font de Mora Turón, sobre la política general de la conselleria en matèria de construcció de centres educatius al País Valencià, que formula la diputada senyora Margarita Sanz Alonso (Agrupació de Diputats i Diputades No Adscrits) (RE número 44.
523, BOC número 177)

El senyor vicepresident primer:

Interpelación al conseller de Educación sobre política general de la conselleria en materia de construcción de centros, que formula la diputada Margarita Sanz, de la Agrupación de Diputados y Diputadas No Adscritos.

Cuando quiera.

La senyora Sanz Alonso:

Gracias, señor presidente.

Señorías.

Señor conseller.

El inicio de curso ha venido marcado otra vez por la presencia, a lo largo y
ancho de nuestros espacios escolares, de aulas prefabricadas conocidas
popularmente como barracones y que ya forman parte de nuestro paisaje
educativo.

Cerca de veintidós mil alumnos y alumnas se calcula que asisten a clase en estas cajas medio metálicas y medio plastificadas.
Un número que supera en exceso y durante muchos ya el que sería comprensible en un proyecto racional y temporalizado de construcciones
escolares.

La mera presencia de alumnos y profesores en clase no garantiza que no hay
problemas en el sistema educativo y, verdaderamente, uno de ellos es el de las
construcciones escolares.
Y la realidad es que el mapa de recursos y
necesidades constructivas del año 1997 está sin terminar, que existen centros pre-Logse con más de veinte años de antigüedad y por los que han pasado ya tres leyes educativas y siguen sin percibir por
parte de la Conselleria de Educación las medidas e inversiones que pueden garantizar una enseñanza de calidad y el cumplimiento de la propia normativa autonómica de requisitos mínimos de centros educativos.

Siguen existiendo demasiados barracones, más de mil en el presente curso escolar en todos los niveles.
Y esto evidencia una
nefasta planificación educativa y la insuficiencia de recursos y de inversión.

El mapa escolar, por tanto, de 1997 está ya amortizado, y quedan todavía centros por adecuar y centros por construir.
Y hay localidades afectadas, y ahí las tenemos.
Pasa en Valencia, pasa en Tavernes de la Valldigna, en Elx, en
Orihuela, en Pego, en Xixona y un largo etcétera, que están sobre el tapete, que están sobre la mesa, y hasta ahora la administración educativa se ha negado a elaborar un nuevo mapa que permita atender
adecuadamente las necesidades actuales y, por lo tanto, que sea conocida por la
sociedad valenciana.

Un nuevo mapa escolar que sustituya al de 1997 y contemple también un nuevo prototipo de centro educativo que atienda las necesidades del
alumnado, de los padres y madres y del propio profesorado.
Es decir, dotado de
comedores, de gimnasios, de nuevas aulas de informática, etcétera.

Pero si en primaria y secundaria se dan estos problemas, en la educación de cero a tres años realmente la situación podríamos decir que es dramática.

Señor conseller, esta comunidad es absolutamente deficitaria en cuanto a escuelas infantiles de
cero a tres años.
Y destacando todavía más estas carencias en las grandes ciudades.
Por eso es una grave
irresponsabilidad no participar en el plan Educa3, es decir, la convocatoria de
construcciones de nuevas escuelas infantiles de cero a tres años.
A Esquerra Unida le hubiera gustado que el gobierno central, el gobierno
estatal fuera más exigente en el cumplimiento de los convenios que se firman.
No debería hacer aceptado el modelo seguido por la Generalitat valenciana de no poner un
euro en la convocatoria del plan Educa3 y hacer recaer toda la inversión sobre los ayuntamientos.
(Remors)

Se verán imposibilitados, seguramente.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

.
.
.
para poder acabar.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Señorías, por favor.

La senyora Sanz Alonso:

.
.
.
estas construcciones.

Por otra parte, el plan E de la inversión de urgencia en ámbito local del gobierno estatal también ha comportado la construcción en algunos municipios de escuelas infantiles, pese a la dejadez de su
gobierno, señor conseller.

Algunos ayuntamientos han licitado la construcción de escuelas de cero a tres años utilizando esta convocatoria.
En particular, en el ayuntamiento de Valencia
se construirán tres nuevas escoletes, la gestión de las cuales recaerá sobre empresas privadas, tal y como ha decidido el gobierno de su alcaldesa, la
señora Rita Barberá.
Y de esta forma, los dineros puestos por ciudadanos y ciudadanas, por medio
del pago de impuestos, servirá para preparar un negocio redondo para algunas empresas.

Francamente, señor conseller, la influencia de su política, la política del Partido Popular en la ciudad de Valencia, su política de cheque escolar y de negocio garantizado ha comportado, en lo referente a
toda la red de escuelas infantiles de cero a tres años en el País Valenciano, que esté muy descompensada, concentrándose en esta ciudad el 34% del total de la red.
Que, por cierto, el 98% es
privada.

En el ámbito autonómico, la red pública de La Generalitat en esta etapa educativa está congelada hace años y no tiene perspectiva de ser ampliada.

Ustedes han puesto la patata caliente en manos de los ayuntamientos.
Y a La
Generalitat le cabe el mérito de haberse desentendido totalmente de políticas de cobertura universal de la educación pública y de una distribución territorial de los servicios públicos, por tanto, favorecer con el dinero de los contribuyentes una
discriminación social y territorial.

Realmente ustedes han relegado la responsabilidad de la escolarización de cero a tres años a los ayuntamientos.
Y eso, con la situación que tienen, es un problema muy grave para abordar la escolarización en estos años.

Le recuerdo, señor Font de Mora, que el Pavace, firmado por los agentes sociales, por su
gobierno, se plantea promover el incremento progresivo de creación de plazas públicas para el primer ciclo de educación infantil.
La escolarización en estas edades está demostrado que influye muy directamente en el éxito escolar del futuro de nuestros alumnos, posibilitando la igualdad de
oportunidades, a la vez que facilita la conciliación de la vida laboral y familiar.

Con ello, este plan persigue guardar la distribución de plazas entre la oferta en centros de titularidad pública y privada, hoy en posición claramente ventajosa hacia la privada, con unos porcentajes existentes en las
etapas educativas obligatorias, a la vez que solventar la demanda social
existente.

Por último, señor conseller, el Pavace establece que esta ley escolar, su planificación y su responsabilidad de fomento, desarrollo e inspección es de La Generalitat, independientemente de que sean escuelas infantiles de La
Generalitat, municipal o de otra administración o de cualquier otra titularidad.
Y debe ser prioritaria y, por tanto, ustedes
garantizar su presencia en todo el territorio y la calidad de su prestación.

En función de estas consideraciones, relativas a las construcciones escolares desde el
primer ciclo de la Educación Infantil hasta el Bachiller, y entendiendo que la escolarización y su calidad ayudan a combatir el fracaso escolar que tiene en nuestro sistema
educativo índices alarmantes del 38,8% de fracaso y del 31% de abandono, es por lo que
Esquerra Unida, y en el marco de esta interpelación, le pide que aclare:

Primero.
Si tienen proyectado un nuevo mapa escolar de construcciones, calendarización y presupuestación, y si ya aparecerá en los presupuestos del 2010.

Y, segundo, si los compromisos adquiridos con el Pavace para la creación del plazas de cero a tres años va a ser consignada en los presupuestos del 2010 y en qué porcentaje de las mismas serán de titularidad pública.

Muchas gracias.

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señora Sanz.

Para responder, tiene la palabra el señor conseller.

Señor Font de Mora, cuando quiera.

El senyor conseller d'Educació:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Senyora Sanz.

La veritat és que és un plaer per a mi poder actuar en esta interpel·lació a la seua proposta per un tema tan important, però també tan gratificant per a un governant del Consell, com és la construcció de centres educatius a la Comunitat Valenciana.
Perquè si d'alguna cosa pot estar orgullós este govern és de l'esforç que ha realitzat al termini dels anys que duem en esta responsabilitat, al
capdavant de l'educació, per les construccions escolars.

Vosté ha dit que hi havia «aules prefabricades», ha utilitzat el terme pejoratiu, però, bé, aules prefabricades al llarg i ample de la comunitat.
No, senyora, al llarg i
ample de la Comunitat Valenciana el que hi ha és construcció escolar.
I vaig a demostrar-li-ho en esta part de la meua intervenció.

Dir-li només que, fixe's vosté, el curs escolar 2009-2010 comença en cinquanta centres més de nova construcció o ampliació integral i remodelació integral respecte de l'inici del curs anterior.
És dir, que cinquanta centres més suposa, fixe's vosté, quatre centres educatius al mes en només un any, nous o íntegrament remodelats.
Una oferta educativa d'aules o instal·lacions noves que esta administració ha invertit en ella 211 milions d'euros, que és el cost real dels cinquanta centres a què estic fent esment.

Per cada dia lectiu de l'alumne, per cada dia lectiu de l'alumne, que són una mitjana de 180 dies aproximadament, la Conselleria d'Educació ha posat damunt la taula 1,17 milions d'euros en matèria només de construccions escolars.
Són 33 nous centres d'Educació Infantil, Primària i Educació Especial i 17 centres d'Educació Secundària i ensenyaments de règim especial.

Dir-li que d'estos 50 centres, 35 són de nova construcció i 15 corresponen a ampliacions i remodelacions integrals de centres existents,
el que ha possibilitat la creació de 641 unitats educatives i de 17.
980 places escolars.
Per tant, puc
assegurar-li absolutament que, mire-ho com vosté ho mire, compare-ho amb qui vosté compare de la resta d'Espanya, som la comunitat líder en construcció de centres escolars, gràcies a l'esforç i la inversió duta a terme en l'ampliació i millora de la nostra xarxa pública de centres educatius.

Però, fixe's vosté, en este mateix instant, ara mateix, es troben en construcció, a més, 47 nous centres educatius amb una inversió de 190,9 milions d'euros, i en una capacitat de creació de treball en estos moments, en les obres que estan ara fent-se, només ara, de quasi 5.
000 places de treball, llocs de treball, de treballadors que
estan treballant en construcció educativa en este moment en la Comunitat Valenciana.

Diu vosté, el pla que, per cert, senyora diputada, no és -una xicoteta referència-, no és de 1997, que normalment se coneix com pla de 1996, perquè era de 1996 a 2003.
Bé, eixe pla de 1996 diu «es que tiene que haber un nuevo plan».
No, és que hi ha un pla, que és el pla Creascola, que està amplament divulgat, que comprén 505 noves actuacions, amb una inversió de 1.
812 milions d'euros a hores d'ara.
505 actuacions que corresponen a 347 centres d'educació infantil i primària i 158 a educació secundària.
Suposa això 7.
280 noves unitats escolars o renovades, que representen el 30,26% de les
unitats existents en el sistema educativa.
Com també, 209.
000 places escolars, és a dir, el 39,4% del total actual.

He de dir-li que d'este pla nou, el que vosté pareix que no coneix o la gent que l'ha assessorada en esta matèria pareix que no coneix o no vol conéixer, de les 506 actuacions un 68,7% està en este moment entre la fase de concurs públic per a seleccionar arquitecte o la fase de realització completa.

Per tant, tenim un grau d'avanç en este pla molt important.
Eixe pla en el seu conjunt assegura la creació de 56.
000 llocs de treball directes i altres tants indirectes en les indústries subsidiàries de la construcció.

A la vista de les dades que li acabe d'exposar, la imatge constructiva, la radiografia constructiva real, no la que
vosté ha plantejat, sinó la real del nostre sistema educatiu és que des de setembre de 2003, període, diguem, el primer curs que va començar a govern el president Camps, primer curs acadèmic, des de setembre de 2003 a hores d'ara s'han posat en funcionament 343 centres d'educació -ara li detallaré- amb una inversió en només sis anys i mig de 1.
550 milions d'euros: 112 centres a Alacant; 69, a Castelló; i, 162, a València.
Centres que tenen nom i cognom i adreça, i que vosté pot visitar un rere l'altre, si així ho desitja.

He d'indicar-li, a més, que estos 343 centres representen 5.
493 unitats escolars, el 22,5% del total
d'unitats del sistema públic.
Pense vosté!
El 22,5% d'unitats tenen al voltant de sis anys, menys de sis anys i mig!
Completament
instal·lacions noves o remodelades.
I gaudixen d'eixes instal·lacions noves 157.
730 alumnes del sistema escolar.
El 29,6, pràcticament el 30% dels nostres alumnes, estan allotjats en este moment en aules
que són de menys de sis anys i mig, és a dir, de menys temps del que està governant el president Camps.

Però, si li afegim, a més, les dutes a terme per governs del Partit Popular, eixes 343 se transformen en
534 obres, 534 centres que s'han posat en funcionament amb governs del Partit Popular amb una inversió de més de dos mil milions de pessetes.
I clar, no se poden tindre gestos d'escepticisme, perquè són centres amb noms i cognoms i adreça, noms i cognoms de directors i adreça de centres que vosté pot posar-se en contacte quan vullga i pot visitar quan vullga, el que passa és que no solen voler visitar estes realitats.
Els interessa més viure en eixe món caòtic que vostés pensen que és el seu i que deu ser el seu, perquè no és, sens dubte, el de tots els valencians i valencianes.
Mosatros hem estat
treballant amb intensitat en esta matèria.

I, mire vosté, vosté parla d'insuficiències.
I és veritat.
Jo faig un discurs de dades i li reconec a vosté també que tenim encara insuficiències.
Però, estes insuficiències no són una matèria pròpia -diguem- del que és un govern del Partit Popular, perquè la mateixa situació -pareguda, vull dir- se troba en governs de diferent signe; vostés mateixos tenen gent de la seua ideologia governant a Catalunya que també té aules prefabricades.
Vosté, després, me corregirà i dirà l'altra paraula, però si la diu, sàpiga vosté que també en un govern que govern vostés, també tenen eixa matèria en qüestió.
Per què?
Perquè tant Catalunya com mosatros, com la comunitat d'Andalusia, a on també hi ha allí
caracolas -perquè allí es diuen caracolas, són més fins, més delicats que vostés, las caracolas de Andalucía-, allí també en tenen.
Però, per què en tenen?
En tenen igual que Catalunya, igual que mosatros, perquè mosatros suportem la major pressió immigratòria.
I, naturalment, com els col·legis, malauradament -com vaig dir un dia en una intervenció en la comissió- no se poden encomanar a El Corte Inglés, sección colegios y otras instalaciones, doncs, no se poden endur els col·legis, s'han de construir, s'han de planificar, els ajuntaments han de trobar el sòl.

Per cert, he de dir-li que el pla de 1996 està pràcticament acabat i que les poquíssimes actuacions que se poden comptar amb els dits de la mà, les poquíssimes actuacions que queden, precisament, són conseqüència de gestions de sòl.
És a dir, la conselleria encara no ha disposat de solar perquè els ajuntaments d'un i d'altre signe tenen, de vegades, problemes greus per a trobar sòl educatiu.

Per tant, faça-s'ho mirar, senyoria, i no instrumente discursos excessivament catastrofistes.
Bàsicament, perquè comarca rere comarca, poble rere poble, ciutat rere ciutat, els ciutadans i
ciutadanes són molt intel·ligents, i, a part, tenen la capacitat de  percebre pels seus sentits el que veuen.
I si vosté diu que no se fan col·legis, i, després, la gent veu col·legis, a qui titllarà de mentider serà a sa senyoria i no a mosatros.
Per tant, tinga vosté la precaució, almenys, de ficar-se un cinturó de seguretat a l'hora de fer afirmacions absolutes.

I com ens ha interessat tant la part de la costa com l'interior, he de dir-li que també hem invertit en col·legis rurals agrupats més de 77 milions d'euros en més de 60 actuacions en 48 col·legis d'esta naturalesa.

Com se m'ha acabat el temps, malauradament, alguna cosa que se m'ha quedat en el tinter li la diré en el meu segon torn.

Moltes gràcies, senyora presidenta.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, honorable conseller d'Educació.

En el torn de rèplica, té la paraula la il·lustre diputada senyora Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

Bien, seguramente tenemos una demografía muy exuberante, pero cuando todos los años empezamos con 20.
000, 21.
000, 22.
000 niños en barracones.
.
.
-perdón, en barracones es la palabra que se usa en la calle, si pisamos la calle, esa
es la palabra que se usa en la calle- pues, entonces, tendremos que concluir que si los planes están acabados y están concluidos, pues la planificación ha sido absolutamente nefasta, porque tenemos a 22 niños en barracones empezando el curso escolar.

Por tanto, usted puede decir aquí los números que quiera.
Seguramente serán ciertos.
Ustedes los manejan como quieren.
Pero, cuando la realidad es la que
es, los números tendríamos que ponerlos en cuestión.

Y, mire, usted podrá decir que todo está acabado, usted podrá decir que allí hay un plan en marcha.
Yo lo que le digo es que en la mesa sectorial están esperando un plan, un mapa escolar de construcciones.
Y si eso lo están esperando en la mesa sectorial, quiero decir que hay una demanda por parte de
los agentes de quienes trabajan en el mundo de la educación exigiendo que, de una vez por todas, se plantee sobre la mesa una planificación, una temporalización y una
presupuestación.
Usted no ha contestado para nada sobre los compromisos de su conselleria en los presupuestos de 2010.

Para más datos.
De cero a tres años.
Tenemos 136 escuelas infantiles, en toda la comunidad, de las cuales 33 son
de La Generalitat y 2 de diputación.
Francamente, la descompensación en función de las escuelas de cero a tres años privadas es absoluta.

Pavace plantea unos compromisos clarísimos.
Y firmamos en este plenario, por parte de todos los grupos, una moción, una declaración, en la cual decíamos que el cumplimiento del Pavace era garantía para el desarrollo, la economía y la creación de puestos de trabajo en la Comunidad Valenciana.

Yo lo que le planteo es que, si eso lo hemos firmado todos y hablamos del
cumplimiento del Pavace, el cumplimiento del Pavace para el segundo año de vigencia.
.
.
Ustedes se han comprometido a cubrir el 50% de los objetivos marcados,
objetivos que globalmente es: escolarizar de cero a un años, con el 10% de cobertura; de uno a dos años, con el 23% de cobertura; de dos a tres años, con el 60% de cobertura.

Y le vuelvo a preguntar si, realmente, en todos esos planes que ustedes tienen
ahí desarrollados y que parece que están sobre la mesa, pero que los sindicatos de la educación no se han enterado -porque yo es posible que esté mal asesorada, es posible-, pero no se han enterado, yo lo que le pregunto es: si todos estos compromisos
que ustedes han firmado en el Pavace, ustedes los van a presupuestar en los
presupuestos de 2010.
Si ustedes van a cubrir esos objetivos, ¡díganlo!
por favor.
Y, si eso es así, yo estaré encantada.
Y, luego, cuando estudie los números -que ustedes presentan- comprobaré, efectivamente, que eso es así.
Pero, lo comprobaré con datos, lo comprobaré con cifras.

Y también le digo que si tenemos en estos momentos una cierta oportunidad, que es la de
poner en marcha para paliar la crisis proyectos efectivamente constructivos, de
puestos de trabajo, y, además, socialmente útiles, precisamente los relacionados con el mundo educativo son un exponente de
esos objetivos que en estos momentos debería tener el Consell más presentes que nunca para abordar una demanda realmente existente y para
abordar y paliar una crisis que es evidente.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyora Sanz.

Té la paraula l'honorable conseller d'Educació.

El senyor conseller d'Educació:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Anem a vore, senyora Sanz.

En primer lloc, també una matisació, però una matisació important.
Tots els temps parlamentaris tenen el seu sentit.
Jo no puc encara
avançar-li a vosté els compromisos de la conselleria en els propers pressupostos per una raó molt senzilla, que és que tenen el seu moment.
Segurament, vosté formarà part de la comissió d'educació, on compareixeré jo molt gustosament per a donar tot tipus d'explicació respecte a estes i altres qüestions.
Per tant, eixa és la primera.

I altra qüestió: «Que manegem els números.
.
.
».
No és possible!
Jo no puc manejar els números, perquè el que jo li he dit són centres que estan construïts.
I això no se pot manejar, no se pot agarrar i endur-se'ls a una altra part.
Això són centres construïts, que vosté pot visitar, que jo li puc facilitar els llistats que duc constantment -i els té-.
Per tant, no diga vosté que no se construïx.
Li he demostrat fefaentment que tant a esta comunitat com en altres,
governades per vostés, tenen el problema que tenen.
Tenen el problema que tenen, i, fixe's vosté, a Catalunya tenen una xarxa pública relativament més estreta que la nostra, en la seua dimensió, més xicoteta que la nostra, i, tanmateix, a pesar d'això, continuen tenint problemes.
Perquè és difícil acomodar quan vénen -com han vingut a esta comunitat- 100.
000 escolars pràcticament en deu anys o menys de deu anys.
I això, suposa que la planificació s'ha fet bé però les coses costen de construir.

I tot i això, de les comunitats, la catalana i mosatros, que tenim encara problemes d'aules prefabricades, que no és la nomenclatura, malauradament, induïda, que té una relació amb episodis històrics -que caldria no entrar per respecte a eixos episodis històrics- i no parlar de barracons quan són instal·lacions reconegudes per tothom com a possibilitat provisional, li dic que som
una comunitat que ha disminuït; mentre que en altres comunitats les aules prefabricades han augmentat, en
esta han disminuït, han disminuït.
Tenim quasi un 16,7%, és a dir, casi un 17% d'alumnes menys en aules prefabricades que el curs anterior.
I tenim menys aules
prefabricades també, un 16,1% menys que l'any anterior.
 Per tant, ho estem tractant de mirar al màxim.

I la major part d'aules prefabricades, senyoria, la major part, més del 80%, corresponen a centres que s'havien quedat obsolets, s'havien quedat antics, alguns d'ells amb problemes estructurals greus, problemes d'aluminosi, problemes de fissures o de deteriorament de les estructures, que han
fet necessari fer centres nous, o, simplement, perquè eren ja incòmodes, inoperatius i cali fer-los de nou.

Però, li dic una cosa, vosté, que tant d'interés té en el sistema educatiu, sàpiga que quan van governar gent d'un signe ideològic, no igual però sí paregut -el que es diu la vessant progressista, entre cometes, de la política-,  vam tindre oportunitat de modificar i reformar estos centres i no ho van fer.
Un
exemple molt proper a mi, que és del meu poble, ara s'està reformant allí una escola del temps de Primo de Rivera, dels anys vint; i, una altra, del
temps de Marcelino Domingo, que ja està acabada, que era dels anys trenta, i que ja eren antigues abans de 1995, ja
eren velles, però no es va fer res.
I, aleshores, este govern -este que tampoc els agrada a vostés-, este que no és, entre cometes, progressista, ha hagut de carregar amb la tasca de fer la
renovació de tots els centres que n'hi havia obsolets, i, a més, construir-ne de nous per a la immigració i el creixement de població.
(Aplaudiments)

I és que, com dien els romans dels grecs en l'antiguitat: «Los griegos son, los romanos hacen.
» Aquí, los progresistas son, pero los del Partido Popular hacen.
Esa es la realidad.
(Aplaudiments)

Quant a zero a tres, dir-li que, evidentment, mosatros tenim una opció, que esperem complir els nostres, evidentment, compromisos.
Que puc dir-li que
coberts pel bo-infantil tenim 25.
547 alumnes, en subvencions a guarderies
directes tenim 273.
000 alumnes i en les escoletes públiques tenim 3.
008 alumnes.

Per tant, tenim ja una sèrie d'objectius del Pavace que estan ahí per a la seua comptabilitat.
I tindrem més temps per a discutir, senyora Sanz, segur, amb molt de gust amb vosté.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, honorable conseller d'Educació.

Se suspén la sessió fins demà a les deu.

(Se suspén la sessió a les 19 hores i 31 minuts)