Untitled Document

<!--
body {
color:black;
}
.text2 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text3 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text1 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.text4 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:black;
}
.para3 {
text-align:justify;
}
.para1 {
margin-right:29,2px;
text-align:justify;
}
-->



Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 16
d'octubre de 2008.
Comença la sessió a les 10 hores i 5
minuts.
Presideix la presidenta de les Corts Valencianes, senyora
María Milagrosa Martínez Navarro.
Sessió
plenària número 32.
Segona i darrera reunió.

Compareixença del president del Consell, senyor
Francisco Camps Ortiz, per a respondre les preguntes d'interés
general per a la Comunitat Valenciana formulades pels grups parlamentaris
(RE números 22.
582, 22.
581 i 22.
579)

La senyora presidenta:

(Inoïble) .
.
.
compareixença del president del Consell per a
respondre les preguntes d'interés general per a la Comunitat
Valenciana, formulades pels grups parlamentaris.

Té la paraula el síndic del Grup
Popular, il·lustre diputat senyor Costa.

El senyor Costa Climent:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señor presidente, su trayectoria, la de su
gobierno, la del Partido Popular, ha sido siempre la de buscar acuerdos, la
de conseguir y fomentar el consenso, la de dialogar con toda la sociedad
valenciana y con los partidos políticos.
Fruto de esa voluntad, de
esa trayectoria, de ese camino, se han conseguido en esta comunidad
acuerdos muy importantes.
Acuerdos, tanto en el ámbito de la
sociedad civil valenciana como en el ámbito de estas Cortes.
Acuerdos como el pasado acuerdo con las organizaciones sindicales y
empresariales, el Pavace II.
Acuerdos fundamentales tomados en esta
cámara y con grandes repercusiones en toda la Comunidad Valenciana,
como ha sido la reforma de nuestro Estatuto de autonomía.
Acuerdos
que, en definitiva, con el esfuerzo de todos han conseguido que en estos
momentos la Comunidad Valenciana tenga el mayor y el mejor momento de
estabilidad política, social y económica de los que hemos
vivido en nuestra historia.

Señor presidente, si su proyecto se ha puesto
de manifiesto, que es la Comunidad Valenciana, si los ejes básicos
de la acción de su gobierno es el bienestar de los ciudadanos y
ciudadanas de la Comunidad Valenciana, no es casualidad que en un
día donde celebramos nuestra esencia como pueblo, un día
donde se pone de manifiesto esa gran concordia basada en nuestro Estatuto y
nuestras instituciones de autogobierno, señor presidente, usted
ofreciera una vez más acuerdos, diálogos y pactos.

Nuestro bienestar ha sido posible con el esfuerzo de
todos juntos, de todas las formaciones políticas, de todos los
agentes sociales, de toda la sociedad valenciana para conseguir ese gran
momento que hoy estamos viviendo.
Todos juntos hemos conseguido,
señor presidente, superar a lo largo de nuestra historia momentos
muy complicados, momentos de extrema dificultad, y el pueblo valenciano ha
sabido responder, los representantes del pueblo valenciano hemos sabido
responder y hemos dado un paso al frente que nos ha permitido estar en la
cabeza de las recuperaciones y de la superación de los problemas.

Hoy los valencianos, los alicantinos, los
castellonenses tenemos nuevos retos, y tenemos una situación que hoy
no podemos obviar, una situación que afecta a nuestra
economía, la de toda España, a la de la Unión Europea,
en definitiva, una situación económica que tiene
repercusiones a escala mundial.
Otro nuevo reto que los valencianos tenemos
que afrontar.

Los valencianos nos piden ayuda para superar ese
momento, como nos piden ayuda porque necesitan agua, o infraestructuras, o
porque necesitan más financiación, o porque quieren mejores
condiciones de vida.
Y los valencianos nos piden ayuda en forma de pactos y
consenso.

Señor presidente, usted anunció el
pasado Nou d'Octubre, en su discurso institucional, la oferta de
acuerdos y de pactos políticos a las formaciones, a los partidos
políticos, a los grupos parlamentarios.
Y yo, hoy, señor
presidente, mi grupo parlamentario en esa senda del diálogo, de
acuerdo, del pacto, le plantea que explique los ejes fundamentales de esos
acuerdos y de esos pactos que, con el único interés de sacar
adelante esa gran comunidad, usted planteó en el día de todos
los valencianos.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Té la paraula el president del Consell per a
contestar.

El senyor president del Consell:

Gracias, presidenta.

Buenos días, señorías.

Querido portavoz del Grupo Parlamentario Popular,
efectivamente, yo creo que durante estos años en muchas materias
hemos conseguido grandes acuerdos.
Eso ha sido siempre una manera
excepcional de expresar nuestro compromiso colectivo, y además,
cuando se expresa de forma contundente, siempre da buenos resultados.
Por
ejemplo, en la legislatura anterior la reforma de nuestro estatuto, que
tuve la ocasión de pactar con Joan Ignasi Pla, con el secretario
general del Partido Socialista, y otros acuerdos que a lo largo de nuestra
existencia autonómica democrática han conseguido que la
Comunidad Valenciana haya ido creciendo como lo ha hecho durante estos
años.

Efectivamente, como decía el portavoz del Grupo
Parlamentario Popular, el Nou d'Octubre propuse alguna serie de
pactos que en este momento materializo en una propuesta concreta.
Y
además, vuelvo a reiterar que sobre datos objetivos, estudiados, y
además que se pueden defender sin ninguna consideración ni
ningún matiz.
Cuando hablamos de agua, hablamos de una
carestía estructural de agua y que nadie ha solucionado hasta el
momento.
Nosotros entendemos que el trasvase del agua del Ebro, y el
trasvase del Tajo al Segura, y el trasvase del Júcar al
Vinalopó son tres trasvases fundamentales.
Y vamos a seguir
proponiendo a las diversas fuerzas políticas, sociales y
económicas de la Comunidad Valenciana que sigan apoyando algo que es
bueno para la Comunidad Valenciana y que no tiene sentido, (aplaudiments) y que no tiene
sentido que sea de otra manera.

Y luego hay una realidad también que durante
estos años se ha evidenciado, que es el aumento de población
de nuestra comunidad.
Lo que es un éxito, es una alegría, es
una sensación de crecimiento y de fuerza de toda la comunidad,
porque aumentar demográficamente significa muchas cosas.
Entre
otras, que nuestro territorio ha sido un lugar de encuentro, de
expectativas personales y familiares, de muchas personas que han venido de
otros lugares de España y de otros lugares del mundo.
Eso significa
que nosotros, que somos competentes prácticamente en exclusividad de
las grandes prestaciones de servicios públicos, tenemos
también que reclamar la financiación que corresponde a
nuestra realidad demográfica.

Por eso también propongo aquellas cuestiones
que objetivamente son necesarias abordar para plantear una
financiación acorde con la realidad demográfica de la
Comunidad Valenciana de hoy.
Y otras cuestiones objetivas, como son
nuestras infraestructuras, nuestra comunicación, que, en definitiva,
son parte fundamental de un territorio competitivo, con aquellos sistemas
de comunicación que nos permitan seguir creciendo hacia el futuro.

En cualquier caso, quisiera concretar, todas son
importantes, pero quisiera concretar una para esta misma mañana.
Y
además le pido al vicepresidente económico que se ponga en
contacto con los portavoces de los diversos grupos parlamentarios para
empezar a elaborar la propuesta por la urgencia y porque imagino, que tiene
que ser así, tiene que comenzar el debate lo antes posible, que es
en relación a la financiación de toda la Comunidad Valenciana
y de toda España.

Fíjense, señorías, Madrid y
Cataluña, que junto con la Comunidad Valenciana y Andalucía
somos las cuatro grandes comunidades autónomas de España,
porque viven en nuestras comunidades autónomas más del 50% de
los españoles, están de acuerdo con nuestra propuesta,
nuestra petición y nuestro compromiso de financiación en
relación a las personas que vivimos en nuestro territorio.

¿Cómo no vamos a ponernos de acuerdo
nosotros aquí, en nuestro parlamento autonómico, cuando
Madrid y Cataluña, gobernadas por partidos políticos
diferentes, están de acuerdo con nuestra propuesta de modelo de
financiación?
Lo que les pido es que juntos vayamos a reivindicar y
a reclamar aquello que es justo para todos, y que el vicepresidente
económico lo haga sabiendo que cuenta con el respaldo del grupo
mayoritario de esta cámara, pero, si es posible, de toda la
cámara en su conjunto, lo que hará posible, (aplaudiments) lo que
hará posible que al final nuestra defensa, la defensa de los
intereses colectivos de los valencianos sea mucho más fuerte, sea
mucho mejor, tenga toda la cobertura necesaria para que esto tenga, desde
luego, todos los visos de salir adelante.

Nuestra propuesta es que se pacte dentro del Consejo
de Política Fiscal y Financiera, que no sea de forma bilateral.
Nuestra propuesta es que sea dotada por unanimidad.
Nuestra propuesta se
que contemple la solidaridad entre los territorios.
Nuestra propuesta es
que haya igualdad de trato en todo el territorio a la persona en
relación al número de personas que viven en cada territorio
autonómico.
Nuestra propuesta en definitiva es que sea lo antes
posible, que entre en vigor el 1 de enero del año que viene, y que,
en definitiva, contemple que esta comunidad, que presta servicios tan
fundamentales como el de la sanidad y la educación a las personas,
contemple un modelo de financiación a la altura de la grandeza
demográfica de nuestra tierra.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Té la paraula, per a preguntar, el
síndic del Grup Socialista, il·lustre diputat senyor Luna.

El senyor Luna González:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Señor presidente.

No tengo más remedio que reconocer que alguna
de sus políticas son extraordinariamente coherentes.
Usted cuando
propone un pacto siempre lo propone para ir contra el gobierno de Madrid.
No sé cómo nos arreglamos, pero siempre es así.

Pero más allá de sus coherencias en este
tema, tema del que llevamos esperando, por cierto, desde el 31 de julio de
este año, desde la diputación permanente estamos esperando
algún papel.
Pero más allá de este tema, como digo,
que ha sacado usted aquí a pelo y que era el gran pacto que nos iba
a proponer hoy, tengo que reconocer también que otras
políticas suyas son también extraordinariamente coherentes.

Mire, uno de sus objetivos declarados es que se hable
de la Comunidad Valenciana en España y en el mundo.
Y a fe
mía que lo está usted consiguiendo.
Lo persigue usted con los
grandes eventos, pero lo consigue usted también porque se inunde un
edificio que ha sido el emblema de muchas cosas.
Lo persigue usted con las
grandes actuaciones, pero lo consigue usted también con que
lleguemos a una deuda superior a la media de las comunidades
autónomas.
Y ahora lo está consiguiendo usted, sin ninguna
duda, con la peculiar manera de aplicar Educación para la
Ciudadanía en esta comunidad.

Que se hable de nosotros, aunque sea mal.
Debe ser el
esquema que sigue usted en estos asuntos.

Mire, en esto la trayectoria ha sido muy clara.
Desde
que la jerarquía católica se opone a esta asignatura usted lo
hace bandera.
A usted se le ocurre lo del inglés en septiembre del
año pasado, pensando que van a ganar ustedes las elecciones y como
el programa electoral del Partido Popular va hacia eliminar la asignatura,
no tendrá que hacerlo.
Pero, mire por donde, pierden ustedes las
elecciones y se encuentra con que tiene que dar la asignatura.
Y
exactamente cinco días después de perder las elecciones,
usted hace un acto de arrogancia, a los que nos tiene acostumbrados, y dice
«se va a dar, y se va a dar en inglés, y además vamos a
fomentar la objeción de conciencia».
Bueno, pues a partir de
ahí ha pasado lo que ha pasado.
El Tribunal Superior de Justicia,
autos que anulan cosas, caos organizativo de todo tipo en los institutos
valencianos, en los colegios valencianos.
Persecuciones de profesores,
ahora ya de inspectores.
Follones de todo tipo.
¿Qué quiere
que le diga?
Lo sabe todo el mundo.

Mire, todo el mundo cree sinceramente que este
problema lo ocasionan ni más ni menos que las vinculaciones de su
conciencia que nos están arrastrando a una situación que es
indescriptible.
Por eso, si esa es la batalla que usted quiere dar,
déla, pero no la dé de manera vergonzante,
reconózcala.
Porque, si no, lo que está pareciendo es que
usted está atacando al futuro de los niños valencianos.

Sinceramente, señor presidente, ¿cree
usted que es útil para los niños valencianos que ustedes
mantengan la orden de impartir Educación para la Ciudadanía
de la manera que lo están haciendo?
¿Cree usted que les va a
servir para algo en el futuro a los niños valencianos?
Contésteme, si puede ser, a esta pregunta.
Si puede ser.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Té la paraula, per a contestar, el president
del Consell.

El senyor president del Consell:

Gracias, presidenta.

Yo sigo, señor Luna, extendiendo mi propuesta
de pacto, pese a que usted, en cuanto parece ser que tenemos que pedir que
lo que sea justo se cumpla con nuestra comunidad al gobierno de Madrid, no
le parezca bien.
Le pedí hace unos cuantos meses que dejase de ser
el delegado del gobierno de Zapatero en el parlamento autonómico,
que defendiesen junto a nosotros los intereses de los valencianos.

¿Usted cree que no es bueno que pidamos el agua
que nos corresponde?
¿Usted cree que no es bueno que pidamos la
financiación que nos corresponde?
(Aplaudiments)

Es más, es más, señor Luna, a
nosotros nos han puesto los valencianos en estos escaños, a ustedes
los han puesto los valencianos en esos escaños.
¿O le ha
puesto a usted el señor Zapatero y le exige que para seguir
manteniendo la portavocía tiene (veus) que defender todos los días al gobierno de Madrid?
(Aplaudiments)

Bueno, en cualquier caso.
.
.
No, no, desde luego
voy al tema.
Pero es que empezó defendiendo al gobierno de Madrid y
exigiendo.
.
.
Sí, sí, sí, lo primero que ha dicho,
el señor Luna lo primero que dice es: «Defiendo al gobierno de
Madrid».
Al tema, voy al tema.

Yo quiero que se hable de la Comunidad Valenciana en
España y en el mundo.
Y yo quiero que los valencianos puedan hablar
en valenciano en la Comunidad Valenciana; en castellano, en España;
y en inglés y en castellano, en todo el mundo.
(Aplaudiments) Eso es lo que yo
quiero para los valencianos.

Usted habla de arrogancia.
Arrogancia fue la ley que
aprobó el Partido Socialista contra la mitad de los españoles
en el parlamento nacional.
(Aplaudiments) Eso es arrogancia.
Lo único que ha hecho este
gobierno es, en aras de su propia competencia -que espero usted no me
niegue, porque por lo que veo no niega la competencia del gobierno de
Madrid, pero niega la competencia del gobierno autonómico, que
usted, en todo caso, tiene que defender como primera instancia-, a
decidir la utilización de la lengua inglesa en una nueva asignatura.
¿O es que usted no quiere que se imparta en inglés ninguna
asignatura en el sistema educativo de nuestra comunidad?
¿O es que
usted prefiere que sean las Matemáticas, o la Física y la
Química o la Educación Física?

Me parece que es coherente, responsable y correcto,
teniendo la opción de poner en marcha una nueva asignatura, que
planteemos que esa nueva asignatura que, además, habla de derechos,
de las personas, que habla de propuestas de civilidad, que habla de nuestro
encaje en España y en el mundo, se imparta en una lengua que en
estos momentos es la lengua que habla el mayor número de personas en
todo el mundo.
Así de sencillo.
Así de sencillo.
(Aplaudiments)

Mire, usted intenta trasladar la idea de que, al
final, hay no sé qué suerte de jerarquía incidiendo en
la decisión del gobierno de La Generalitat.
En mi caso, desde luego,
le puedo decir que no; aparte no tiene ningún tipo de sentido porque
estamos hablando del inglés, si fuese el latín lo
entendería.
(Rialles) Pero, ¿qué jerarquía ideológica
está presionándole a usted para impedir que esta asignatura
se dé en inglés?

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Per al torn de rèplica, té la paraula
l'il·lustre diputat, senyor Luna.

El senyor Luna González:

Gracias, señora presidenta.

Me está impulsando una jerarquía muy
potente, señor presidente, la jerarquía que marca el
interés de los niños valencianos y el futuro de la Comunidad
Valenciana.
(Aplaudiments) Eso es lo que me está impulsado.

Mire, nosotros estamos de acuerdo con que se imparta
cualquier asignatura en inglés, señor presidente, pero con
condiciones.
Dígame usted y dígale usted a los valencianos
mirándoles a la cara, que es efectivo lo que ustedes están
haciendo, que los niños con esto están aprendiendo
inglés.
Dígaselo, dígaselo a la cara a los
valencianos, que están aprendiendo inglés con este esperpento
de Educación para la Ciudadanía que han montado ustedes.

Mire, si las cosas son muy sencillas, como usted dice,
son muy sencillas.
Cuando se quiere enseñar inglés, se
enseña inglés, se contratan profesores de inglés, se
establece un sistema pedagógico para enseñar el inglés
y se evalúa en inglés.
Eso es así de sencillo.
Y
cuando una cosa tan sencilla se complica, como lo están complicando
ustedes, es por dos razones: una, porque es una torpeza lo que están
haciendo, son ustedes unos torpes por complicar una cosa que es tan
sencilla como eso; o, dos, porque están ustedes intentado ocultar
algo.

Y yo creo, sinceramente, y mucha gente cree con
nosotros que ustedes están intentando ocultar algo, y que
están ocultando y están utilizando a los niños
valencianos para una batalla moral que no se tiene que dar aquí, que
se tiene que dar en otro sitio.
(Aplaudiments)

Señor presidente, usted sigue unas determinadas
instrucciones, por eso ha escogido esta materia, porque quieren
boicotearla, porque quieren que no se dé, lo cual es incomprensible
porque hay cantidad de organismos internacionales que están pidiendo
que se imparta esta materia, desde la UNESCO pasando por la Unión
Europea, el Consejo de Europa, todos.
Y ustedes la están
boicoteando, porque siguen sin aceptar que hay una ética
pública, que hay una ética civil, porque siguen ustedes sin
estar secularizados como el estado moderno, porque son ustedes premodernos
todavía en este tema.
(Aplaudiments)

Y para esto, señor presidente, siguen ustedes
instalados en la coherencia de su política, y la coherencia de su
política es el despilfarro, porque están ustedes
despilfarrando recursos humanos muy importantes.
Los profesores de esta
comunidad están frustrados, los están ustedes frustrando,
persiguiendo, y ya veremos a ver cómo termina esta historia.
Están ustedes hipotecando el futuro de los valencianos con este
tema.

Y, señor presidente, lamentablemente no se
recupera el tiempo de los niños.
Usted quería pacto.
Yo le
ofrezco un pacto sobre sus competencias.
Suba aquí y diga que retira
esa orden de impartir la Educación para la Ciudadanía y
hablamos en serio del tema.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Té la paraula el president del Consell.

El senyor president del Consell:

Gracias, señora presidenta.

Habrán comprobado todos ustedes la diferencia
que hay entre nuestra idea de pacto y la idea de la izquierda del pacto.
(Aplaudiments)

A mí, sinceramente, a veces me da un poco de
miedo pensar.
.
.
Imagínense ustedes con la mayoría en el
parlamento autonómico, porque viene y me dice: «Le propongo un
pacto: retire».
(Aplaudiments) «Retire», esa es una expresión muy
de ustedes.
«Retire».
Eso se llama imposición,
señor Luna.
«Retire».
El estado tiene unas competencias.

Y por cierto, últimamente utiliza muchas
expresiones malsonantes que me gustaría que intentase guardar.
Sí, porque hay cosas que yo creo que vale la pena que no se digan en
el debate público.
Eso sí que es ética, eso.
Es muy
bueno predicar lo de la ética y, luego, utilizar palabras,
expresiones y descalificaciones que no llevan a ningún sitio.

En cualquier caso, el estado propone una nueva
asignatura.
La comunidad autónoma, en aras de su competencia,
entiende que para utilizar como lengua vehicular el inglés es bueno
que sea en esta asignatura.
Yo creo que vale la pena que tengamos, en todo
caso, la capacidad de poder decidir sobre lo que son nuestras competencias.

Ustedes están boicoteando la asignatura.
Como
la educación pública, ustedes son los que con ese tipo de
debates boicotean siempre la educación pública.

Me habla de la UNESCO.
El secretario general de la
UNESCO me dijo a mí y, luego, dijo en el Palau de la Generalitat que
le parecía excepcional que se impartiese en inglés.
(Aplaudiments) El secretario
general.
La ministra de Educación ha dicho, hasta, incluso, la
semana pasada, que le parece excepcional.

Señor Luna, ¿dónde está el
problema de ustedes?
¿Dónde esta el problema de ustedes?
El
problema de ustedes es que los jóvenes valencianos (remors) cuentan hoy con un
gobierno moderno, sensato y responsable.

Gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Té la paraula, l'il·lustre
diputat, senyor Sanmartín.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Senyor president, li faig una pregunta:
¿s'ha obert algun expedient disciplinari o, en el seu cas,
s'ha alçat alguna acta d'inspecció a algun
professor de la Comunitat Valenciana pel fet d'impartir
l'assignatura d'Educació per a la Ciutadania en
castellà o en valencià?

Mire, senyor president, ja n'hi ha prou.
Ja
està bé, ja està bé d'aquesta
història.
Vosté no pot seguir utilitzant
l'anglés com a excusa o coartada per a desgastar el govern
central, però sobretot per a fer fracassar el procés
d'aprenentatge d'uns valors i compromisos constitucionals que
vostés haurien de ser, almenys, teòricament, els primers en
defendre.
Els nostres docents, els nostres alumnes, no mereixen ni la
improvisació, ni la confusió, ni l'ambigüitat, ni
el desconcert a què ens ha portat el seu dogmatisme intransigent.

Per tant, li demane que retire l'ordre i
resolució publicades fins a la data.
Li ho demane per dignitat.
Li
ho demane per respecte professional als nostres docents.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Sanmartín.

El senyor Sanmartín Besalduch:

.
.
.
però, sobretot.
.
.
(La senyora presidenta desconnecta el micròfon de la trona)

La senyora presidenta:

Tiene la palabra para contestar el honorable conseller de
Educación.

El senyor conseller de Educació:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señor Sanmartín, la actitud de la conselleria ha sido en todo
momento, sigue siendo y será procurar que las condiciones de
impartición de esta asignatura sean las mejores posibles.
Es una
novedad.
Estamos trabajando a través de la inspección, con
otros medios también, para que comience en este curso las cosas con
la mayor normalidad posible y la mejor articulación de un sistema
que no le quepa duda a usted ni a todo el mundo que es nuevo y, por tanto,
es complejo.

Pero, en ese sentido, le tengo que decir que nosotros
estamos dando todo tipo de facilidades.
Ahora mismo estamos recabando
información de los centros y de los directores para poder, incluso,
modificar, matizar la normativa de impartición.
Pero no le quepa a
usted ninguna duda de que este gobierno siempre buscará, como no
puede ser de otra manera, el cumplimiento de la legalidad.
Porque un
gobierno se justifica cuando cumple la ley y la hace cumplir.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Tiene la palabra.
.
.
Señor Sanmartín,
por favor.
Tiene la palabra el ilustre diputado, señor Bueno.

El senyor Bueno Ortuño:

Señor presidente, ¿de qué manera
va a concretar las amenazas realizadas desde su gobierno a los centros
concertados que no cumplan sus órdenes en Educación para la
Ciudadanía?

La enseñanza concertada es una de las apuestas
de su gobierno, eso sí, siempre y cuando cumplan al pie de la letra
sus órdenes y no se salten ni una coma el guión que marca el
Partido Popular, porque de lo contrario les amenazan con retirarles las
subvenciones y cancelarles los conciertos.

Mire, entre la comunidad educativa califican sus
amenazas, sus expedientes y sus persecuciones como prácticas
inquisitoriales.
Si quiere que cambien de opinión, en lugar de
amenazarlos, escúchelos, reúnase con ellos y
escúchelos.

Mire, yo le pido que cese estas prácticas y
deje de tanto despropósito ya.
Cumpla con la ley sin trampearla si
no quiere pasar a la historia como el presidente de los esperpentos, y
no.
.
.
(La senyora presidenta desconnecta el
micròfon de la trona) (Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Bueno.

Tiene la palabra el honorable conseller de Educación.

El senyor conseller d'Educació:

Muchas gracias.

Señor Bueno, quedará en los anales de la
cámara por primera vez un miembro del Partido Socialista defendiendo
la educación concertada en nuestra comunidad.
(Rialles) Pero no le hace falta a
la educación concertada tal defensa, puesto que la enseñanza
concertada se está comportando con toda normalidad en este campo,
está colaborando con nosotros, como también la
enseñanza pública, y poco a poco la situación
irá entrando por la vía de la normalidad -digo-
después de un proceso inicial complejo como toda novedad.
Porque
resulta que hay que ser novedosos.
Y  todo el mundo quiere mejorar.
Pero para mejorar se necesita, a veces, pasar por procesos como
éste, que es la adaptación a una nueva forma de entender una
inmersión lingüística en una disciplina concreta.

Lo ha dicho perfectamente el presidente.
Estamos ante
una asignatura de nueva implantación, con un lenguaje,
además, muy trasversal, muy genérico, con una hora de
impartición semanal, lo que permite la articulación de los
equipos de profesores.
Y por eso le digo que no hemos hecho ningún
tipo de amenaza ni ningún tipo de coacción.

Muchísimas gracias, señora presidenta.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor conseller.

Tiene la palabra la síndica del grupo
Compromís, para formula la pregunta al president del Consell.

La senyora Oltra Jarque:

Bon dia.

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor president, si és vosté tan amable
de contestar-me a la següent pregunta: ¿quines mesures pren La
Generalitat per a dotar dels mitjans humans i materials necessaris als
jutjats de la nostra comunitat en l'àmbit de les seues
competències?

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Té la paraula per a contestar, el president del
Consell.

El senyor president del Consell:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Senyora portaveu, doncs fer un esforç
econòmic com mai s'havia fet, en matèria de
justícia, en l'àmbit de la nostra competència,
que és la inversió en infraestructura judicial i també
el que és la inversió en la millora de tot el sistema al
nostre abast, en relació a un esforç molt gran, per a
millorar el funcionament de la justícia.

La veritat és que hem fet un esforç molt
gran.
Hem augmentat, més que duplicat, al llarg d'estos
últims anys la inversió en matèria de justícia
i, entre altres coses, també estem demanant òrgans judicials
al nivell de la necessitat demogràfica del nostre territori, que
és una decisió que ha de prendre, en tot cas, el Ministeri de
Justícia.

En el nostre cas, som una comunitat autònoma
modèlica en inversió en justícia.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Per al torn de rèplica, té la paraula la
il·lustre diputada i síndica senyora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyora presidenta.

Bo, no sé si és un torn de
rèplica perquè pot ser que replicar, quan no se diu molt,
només que som modèlics i líders i tot això,
estos llocs comuns a què vosté ens té acostumats.
.
.

I jo li pregunte sobre justícia i de
justícia perquè és preocupació de tots els
ciutadans i ciutadanes i que, evidentment, hauria de ser també una
preocupació del seu Consell.

I justícia en majúscules perquè
tots sabem que la justícia, si és lenta, si és
farragosa, si no arriba a temps, no és justa i no soluciona els
problemes dels ciutadans, i ens trobem amb enormes esforços de tots
els professionals de la justícia -els jutges, els secretaris,
els advocats, els fiscals, els funcionaris-, però que no donen
a l'abast i no poden respondre a temps, ni en condicions de qualitat
adient, als problemes dels ciutadans, que, normalment, quan apleguen a la
justícia, a més, són situacions de conflicte.

I ja sé que vosté me dirà que
falten jutges i secretaris i té vosté raó i, en
això, evidentment, recolzem les seues reivindicacions cap al govern
de l'estat.

Però la meua obligació hui ací
és preguntar-li sobre la seua responsabilitat i la seua
obligació és respondre de la seua responsabilitat.
Vosté deia en 2006, en el debat de política general:
«La Generalitat hace un enorme esfuerzo económico en nuevas
infraestructuras judiciales, en su equipamiento, en plantillas, en
modernización, en implantación de nuevas tecnologías.
He puesto en marcha, en esta legislatura, las ciudades de la justicia de
Castellón y Valencia, los palacios de Justicia de San Vicente del
Raspeig, Requena y Orihuela, con una inversión de 170 millones de
euros».
Crec que és la mateixa xifra que acaba de donar
ací.
Açò és de 2006.
«Mi Consell
está impulsando, además, la construcción de nuevos
palacios de justicia y completando las oficinas de atención a las
víctimas del delito y los servicios Prop Justicia y los puntos de
encuentro familiar».

Doncs bé, falten funcionaris de
justícia.
No m'ho podrà negar.
Ix en la premsa.
Ho diu
la mateixa consellera.
Falten jutges també, sí, però
falten mitjans.
La mateixa consellera diu que els jutjats estan
col·lapsats i han d'afrontar la crisi.
Per tant, hi ha
problemes.
No som modèlics.
Almenys, la consellera no pensa que
siguem modèlics.
Falta una planificació, una política
planificada a curt i a mitjà termini.

Vostés fan polítiques
d'inauguracions emblemàtiques -ciutats de la
justícia emblemàtiques-, noves tecnologies i promeses
incomplides.

Deia vosté el que deia en el debat de 2006 i
encara estem esperant solucions a la justícia.

La realitat és que hi ha una justícia de
dos velocitats.
Efectivament, ciutat de la justícia,
videoconferència, enfront de jutjats que no tenen els materials
mínims per a treballar, materials mínims tan senzills com els
que fan falta per a treballar en una oficina.
No tenen computadores, ja no
d'última generació, sinó d'una
generació que puga no penjar-se quan s'han de fer les
declaracions i sé del que parle perquè jo sí me
passege pels pobles.
Vosté, només se passeja pels pobles per
a anar de festa en festa.
Això mos va dir en el mes de setembre.
Però, ha anat vosté als jutjats d'Elx?
Ha anat als
jutjats de Paterna, als 3 i 4, especialment?
Ha anat als jutjats que tenen
els expedients i els arxius acumulats perquè no donen a
l'abast?
Ha anat a Elx?
Funcionaris judicials usen mascaretes davant
de les penoses condicions laborals.
Açò, supose que esta foto
li il·lustra el que li estic dient.

Executòries?
Absolutament col·lapsades,
ho deia la consellera.
Però sí han reforçat
vostés les executòries arran del cas Mari Luz, i la
política en justícia no se fa a colp de titular de
periòdic!
No se fa així, senyor Camps.
Ahí sí
que han reforçat.

Però, mire, li vaig a parlar d'una altra
cosa perquè tinc poc de temps.
Podria parlar dels jutjats de
violència de gènere i la poca inversió i voluntat
política que vostés tenen en eixe tema, però
bé, ja no varen votar la Llei de violència de gènere i
tots sabem el que vostés pensen d'això.

Però, mire, li vaig a parlar, precisament,
d'un home exemplar, este home exemplar i, per tant, és obligat
que jo li parle del jutjat de Nules.
I el jutjat de Nules està en
una situació vergonyosa.

El Consell General del Poder Judicial ha assignat els
jutges i els secretaris de reforçament l'11 de setembre
d'enguany.

El TSJ, amb el president del qual l'unix a
vosté una íntima amistat -dit per vosté- o
alguna cosa més que íntima amistat, «el TSJ espera
funcionarios para enviar jueces de apoyo al caso Fabra».
On estan els
funcionaris?
On estan els funcionaris per a accelerar el cas Fabra?
Sap
vosté què?
Jo entenc que la defensa del senyor Fabra
faça la seua faena i vulga dilatar eixe tema de la imputació
fiscal i la imputació per delictes contra
l'administració pública, que té el senyor Fabra.
Jo entenc que això és una estratègia de la defensa del
senyor Fabra, però no puc entendre que este Consell estiga en
connivència amb la defensa del senyor Fabra i no estiga defensant
els interessos generals, que són dotar de funcionaris eixos jutjats
per a que el jutge i el secretari de reforç puguen actuar-hi.

Mire, senyor Camps, el senyor Fabra no és un
home exemplar i la seua política de justícia tampoc no ho
és.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Té la paraula el president del Consell.

El senyor president del Consell:

Gracias, señora presidenta.

Efectivamente, como estaba diciendo antes, la
inversión que se ha hecho en materia de justicia en nuestras
competencias, ha sido excepcional durante este tiempo.
A usted,
posiblemente le duela, pero somos comunidad autónoma
modélica, en cuanto a la aplicación de la competencia que nos
corresponde.

Yo, la verdad, me gustaría saber alguna vez
porque, por ser diputado de la izquierda, ya no les gusta que las cosas
funcionen bien en nuestra comunidad.
Algún día me lo tienen
que explicar porque es que es algo impresionante.

Vamos a ver.
Vienen por aquí de todas las
comunidades autónomas de España, de todas, gobernadas por el
Partido Socialista o gobernadas por el Partido Popular.
Vienen por la
Comunidad Valenciana a ver qué tipo de inversión hemos hecho
en la parte que nos corresponde en la competencia de justicia.
Copian
nuestro sistema de ciudades de la justicia; copian nuestras inversiones en
juzgados.
.
.

Bueno, no es que seamos los mejores, pero hacemos un
enorme esfuerzo con los pocos recursos que tenemos, porque los recursos que
tenemos no se corresponden con la realidad demográfica de nuestra
comunidad y, en cambio, hacemos un esfuerzo espectacular para intentar que
nuestra comunidad sea la que mejor dotación tenga de infraestructura
judicial.
Y lo hacemos con un esfuerzo espectacular y con muchísima
ilusión y con muchísimas ganas.

Yo no sé por qué les duele, les duele
que seamos comunidad autónoma modélica también en
materia de justicia.

En fin.
.
.
y lo ha dicho usted.
Le tengo que agradecer
ahorrar parte de mi intervención porque ha leído exactamente
mi intervención de hace muy pocos días, en el debate de
política general, hablando de todas las inversiones que estamos
realizando en materia de juzgados y de infraestructura, en relación
a lo que nos corresponde.

Esta mañana les he pedido a todos los grupos
parlamentarios que consensuemos -y lo sigo haciendo al final de mi
intervención en la mañana de hoy- un gran pacto sobre
algunas cuestiones, pero fundamentalmente sobre la financiación.

Mire, el esfuerzo en sanidad, en educación, en
políticas sociales y en justicia es enorme, el que hace la
Generalitat valenciana.
Y lo hace siendo la comunidad autónoma peor
financiada por número de personas que vivimos en nuestra comunidad.
Gastamos porcentualmente por encima de la inmensa mayoría de las
comunidades autónomas.

Si usted quiere, con nosotros, mejorar la
prestación de los servicios públicos en nuestra comunidad; si
usted quiere, con nosotros, que la justicia esté, también con
mayor esfuerzo económico, si cabe, del que en estos momentos estamos
poniendo, en la parte que nos corresponde, consensúe con nosotros la
defensa de un modelo de financiación que diga claramente que somos
5.
000.
000 de valencianos y no 3.
900.
000.
Eso valdrá la pena para el
presente y para el futuro de nuestra comunidad.
Eso es hacer comunidad.
Eso
es hacer territorio y eso es hacer posible que las grandes competencias que
nos corresponde a nosotros desarrollar, tengan el caudal económico
necesario para garantizar, en los próximos años, todo aquello
que todos los que estamos aquí sentados soñamos, que es la
mejor comunidad autónoma posible.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Té la paraula l'il·lustre diputat
senyor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

El nostre grup va ser el primer que va oferir un acord
en matèria de finançament autonòmic.
Arriba tard la
seua proposta, però benvinguda siga.
Mosatros no mos negarem a una
proposta d'acord de finançament, no de mínims, dels 960
milions d'euros, sinó de màxims, de màxims.

Però tornem al cas.
Li propose un acord que
només requeriria 3.
200 euros i el tinc ací redactat.
I
és que hui mateix, d'ací, se signe una ordre, per part
del director general de Justícia, per a dotar els jutjats de Nules 1
i 2 de funcionaris per a poder instruir correctament els casos que un alt
representant de la política valenciana té, en estos moments,
en eixe jutjat.
Són 3.
200 euros.
És una normativa que li
estan demanant del Tribunal Superior de Justícia.

Estem d'acord amb el finançament,
però amb 3.
200 euros, senyora consellera, podíem dotar el
jutjat de Nules d'allò que es mereix: funcionaris
competents.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Morera.

El senyor Morera Català:

.
.
.
per a tramitar casos que estan, en estos moments,
pendents.

La senyora presidenta:

Para contestar, tiene la palabra la honorable consellera.

La senyora consellera de Justícia:

Gracias, presidenta.

Parece que está bastante claro,
señoría, que ustedes no han venido hoy aquí a hacer un
debate sereno, un debate serio sobre los medios materiales y humanos en los
juzgados de la Comunidad Valenciana.
Han venido únicamente
aquí a traer, como puedan, con cualquier pretexto, con cualquier
excusa o colación, un caso concreto con nombres y apellidos, que es
de lo único que les interesa hablar, y colocar un mensaje, sobre
todo, en los medios de comunicación.
Pues creo que aquí se
equivocan.
(Aplaudiments)

Creo que se equivocan.
Si buscan un debate sereno, un
debate sobre los medios, un debate en que podamos contribuir a mejorar la
justicia en la Comunidad Valenciana, siempre me van a tener aquí.
Si
buscan la justicia y el caso concreto, emitir juicios de valor por quien no
le corresponde, sentencias por quien no tiene la competencia para emitir
sentencias porque no tiene esa función constitucional asignada, a
mí me van a tener, desde luego, siempre en contra.

Gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Tiene la palabra, para preguntar, el ilustre diputado
señor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

S'estrena molt malament, senyora consellera, en
este hemicicle.
(Veus) S'estrena molt malament perquè és una ordre
molt senzilla, és una ordre molt senzilla que faria.
.
.
llançaria un missatge a l'opinió pública molt
positiu i és que, per damunt d'ideologies, este govern dota un
jutjat -d'una persona que tots coneguem- dota per a que
se puga instruir i, tenint en compte la presumpció
d'innocència, se deixaria molt clar que no s'intenta
dilatar un procés judicial.

Mire, li vaig a dir una cosa.
La dona del cèsar
ha d'estar per damunt de tota sospita.
Això és una
màxima important de la decència política.

Jo ja sé que el president de La Generalitat no
és el cèsar, ni Carlos Fabra és la seua dona,
però me fa la impressió que el president de La Generalitat ha
lligat el seu futur polític al futur polític de Carlos Fabra.

Signe vosté l'ordre i que se posen
funcionaris a treballar per a aclarir la veritat.
Volem saber la veritat i
que un jutjat actue en funció de les seues competències.
I
que.
.
.
(La presidenta desconnecta el
micròfon de la trona)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Morera.
Muchas gracias,
señor Morera.

Tiene la palabra la honorable consellera, señora
Sánchez, para contestar.
.
.
(So d'un
telèfon mòbil) Rogaría.
.
.
Perdón, rogaría a los señores diputados que se
abstuvieran de tener, por lo menos, los móviles en pleno
funcionamiento, porque, de verdad, me parece una falta de respeto que
estemos durante todo el debate, y hay algunos, creo que la mayoría
de móviles, que tienen un sistema donde se puede poner en silencio.
(Veus) Bueno.
.
.
(Veus)

Honorable consellera, cuando quiera.

La senyora consellera de Justícia i
Administracions Públiques:

Señor Morera, no sé si me estreno bien o
mal, supongo que tendré que ir aprendiendo a lo largo de todos estos
próximos años, pero, desde luego, lo que no voy a entrar es
en su juego.
Podría contestarle muchas cosas, que hemos creado un
cuarto juzgado en Nules; que hemos puesto la prolongación de jornada
para todos los funcionarios de los tres juzgados de allí, lo
pondremos del cuarto; que vamos a planificar, como en todos los juzgados de
la Comunidad Valenciana, como en todos y cada uno de los juzgados de la
comunidad, los planes de refuerzo que sean necesarios.
Pero no me vale la
pena decirle todo eso, porque no les interesa.

Solo, repito, les interesa buscar un espacio
político y mediático sobre un caso concreto que les interesa
a ustedes y no a los ciudadanos de la Comunidad Valenciana.
(Veus) Lo siento.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Moció subsegüent a la
interpel·lació al conseller d'Educació sobre els
motius o els propòsits de la conducta del Consell en la seua
política general en relació amb l'ensenyament de
l'assignatura Educació per a la Ciutadania i els Drets Humans
durant el curs escolar 2008-2009, presentada pel Grup Parlamentari
Socialista (RE número 22.
343, BOC número 99)

La senyora presidenta:

Passem al següent punt de l'ordre del dia:
moció subsegüent a la interpel·lació al conseller d'Educació
sobre els motius i els propòsits de la conducta del Consell en la
seua política general en relació amb l'ensenyament de
l'assignatura Educació per a la Ciutadania i els Drets Humans
durant el curs escolar 2008-2009, presentada pel Grup Parlamentari
Socialista.

Per a la seua presentació i defensa, té
la paraula l'il·lustre diputat senyor Sanmartín.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Gràcies, presidenta.

Almenys s'ha quedat.
.
.
, després de la
desbandada de la bancada popular, s'ha quedat almenys el conseller
Font de Mora, que, efectivament, no m'ha contestat a la pregunta que
jo abans li he fet al president, quan vosté ha obert algun expedient
o realment s'ha alçat alguna acta d'inspecció a
algun professor per no impartir aquesta assignatura en anglés.

Mire, ens trobem.
.
.
A vore, per favor, jo els
demanaria un poquet de silenci, o que la presidenta.
.
.

La senyora presidenta:

Señores diputados, por favor.
.
.
(Veus) Les rogaría que
ocuparan sus escaños y se abstuviesen de ocupar.
.
.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Gràcies.

Ens trobem, senyor conseller, amb tota una
sèrie de professors que actualment són contraris a impartir
de la forma que vosté vol impartir l'assignatura
d'Educació per a la Ciutadania, perquè consideren que
és un simple despropòsit pedagògic.
Aixina de clar.
El
més fort de tot és que ens trobem que.
.
.
, per part seua, en
situacions tan esperpèntiques que, o bé ha amenaçat
mitjançant els seus comissaris polítics a tota una
sèrie de centres i professors amb obrir expedients, o, com deia el
senyor Bueno, amb retirar les subvencions a la concertada.
Inclús ha
acusat estos professors, estos docents, estos professionals, de boicotejar
una normativa legal, de fer front a una normativa aprovada per este
parlament.

Mire, vosté no pot seguir amb les pressions,
amb les coaccions i amb les amenaces que ha estat duent a terme,
perquè, mire, aquí l'únic que ha boicotejat una
normativa sortida del parlament ha segut vosté.
Aquí,
l'únic que ha buscat subterfugis legals per a pontejar una assignatura
aprovada pel parlament, que ve d'una llei orgànica, ha segut
vosté.
El que no té sentit és com s'atreveix
vosté a acusar els nostres professionals valencians
d'incomplir una llei, si és vosté el que
sistemàticament ho està fent des de fa any i mig.

Recorde que primer ens va amenaçar que no
s'impartiria aquesta assignatura a la Comunitat Valenciana, si
guanyava el Partit Popular; posteriorment, no va respectar mai els
continguts mínims dels reals decrets ministerials en relació
a aquesta assignatura; posteriorment, va ser vosté qui va fomentar
l'objecció i la insubmissió inventant opcions
alternatives, la famosa opció B; i, finalment, escolte'm,
senyor conseller, va tindre de ser una suspensió cautelar del
tribunal superior de justícia de la nostra comunitat el qui li
desarticulés una ordre de tal forma que de cinc articles solament
n'ha queda viu un.

Per tant, espai, senyor conseller, aquí,
l'únic que boicoteja l'assignatura és
vosté.
Encara més, l'únic que fa de la
deslleialtat institucional bandera és vosté.
Li demane
aquí seriosament, abandone aquesta senda del disbarat, abandone
aquesta senda de la confrontació amb pares, amb professors, amb
claustres, amb centres.
.
.
Vosté no es pot enrocar,
¡vosté no es pot enrocar de la manera que ho està fent!
(Aplaudiments) No pot
seguir utilitzant l'anglés com a excusa per a pegar varapalo a Madrid, no pot
utilitzar els nostres alumnes per qüestions polítiques o
orgàniques.

Mire, l'hi dic seriosament, fa justet trenta
anys, quasi trenta anys, que es va aprovar la nostra Constitució,
escolte, la constitució de l'any 1978.
(Veus) Vosté sap
perfectament que durant estos trenta anys totes les lleis educatives a
nivell estatal, ¡totes!
, han incorporat de forma transversal el que
és l'educació en valors democràtics, en el
currículum educatiu, ¡totes!
L'única cosa que ha
fet la LOE ha estat incorporar una matèria específica en el
currículum, que se diu Educació per a la Ciutadania, que
l'única cosa que intenta és formar ciutadans
compromesos en els valors constitucionals i democràtics, i els
continguts de la qual, d'esta assignatura simplement són els
continguts de la Constitució i de la Declaració universal
dels drets humans.
Aixina és de senzill.

Ara vosté me dirà, ja ho sé, que
la Constitució, l'article 27.
3 de la Constitució,
garantix el dret.
.
.

La senyora presidenta:

Perdón, perdón, un segundo, señor
Sanmartín.
Le recuerdo que ya se presentó la
interpelación al conseller.
.
.
Perdón.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Bé, (veus) estic explicant quina és la moció
subsegüent a la interpel·lació.
.
.

La senyora presidenta:

Perdón, señor Sanmartín, como
presidenta le recuerdo que en su momento tuvo usted la interpelación
al conseller, y una
moción será para convencer a la cámara.
.
.
Se lo
recuerdo.
.
.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Bé, doncs, això estic intentant, (veus) de convéncer a.
.
.
Home, ¡per favor!
(Aplaudiments i veus; la
presidenta diu: «Se lo recuerdo para.
.
.
») ¡Per favor, per favor!
Jo, si vol, finalitze i
m'assento.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Le recuerdo el fin de la moción, que es
convencer a la cámara.
Y usted, ahora continúa con su
intervención.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Val, jo, senyora presidenta, (veus) amb tots els meus respectes, una
cosa és que me diga que la meua capacitat de persuasió i
convenciment siga nul·la, que és el que m'està
dient, (veus)
perquè, realment, jo li dic que, si presento aquesta moció
subsegüent a la interpel·lació, és per a
persuadir i convéncer el conseller que retire la primera ordre i (veus) el que ha fet respecte a
Educació per a la Ciutadania, i ja està.
Però,
bé.
.
.
(Aplaudiments)

Li deia que totes les lleis educatives al llarg de
trenta anys, des de l'aprovació de la nostra
Constitució al 1978, han incorporat de forma transversal la defensa
i el compromís en valors constitucionals.
L'única cosa
que ha fet aquesta assignatura, insistixc, és introduir una
matèria específica.
Però, com li dia, vosté me
dirà, és que l'article 27.
3 de la Constitució
garantix el drets als pares que els seus fills puguen rebre -per
favor- una formació moral i religiosa d'acord amb les
seues conviccions.
És cert, això ho diu l'article 27 de
la Constitució.
Però, adone-se'n, vosté sap que
en ple segle XXI, el començament del segle XXI, ¿vosté
m'està dient que aquesta assignatura envaeix el terreny de la
moral?
¿Vosté m'està dient, com va dir
l'altre dia, que aquesta assignatura adoctrina des d'un punt de
vista socialista als nostres alumnes?
(Remors) ¡Per favor!
¡Per favor!

Si realment vosté pensa això, el que ha
de fer és molt senzill: agafar i, en nom de la conselleria,
recórrer als tribunals de justícia.
Primer, se'n va al
Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana; si no li
dóna la raó, se'n va al suprem; si el suprem no li
dóna la raó, al constitucional; i si el constitucional no li
dóna la raó, se'n va al Tribunal dels Drets Humans
d'Estrasburg.
¡Aixina és de senzill!
El que no pot fer
és el que ha fet fins ara, que és tirar la pedra i amagar la
mà.

Mire, vosté sap perfectament que no va
més allà perquè sap que el Tribunal Superior de
Justícia de la Comunitat Valenciana  li revocarà esta
ordre, ho sap; vosté sap també perfectament que la Sala
Tercera del Tribunal Suprem, abans de Nadal, dirà perfectament que
-m'imagino- l'objecció de consciència
contra l'assignatura no té absolutament cap sentit.
Per
això, el que no pot fer, el que no ha de fer és enviar els
comissaris polítics als centres educatius ¡per a
amenaçar-los!
, perquè és que no tirarem per avant,
senyor Font de Mora.
Li ho dia abans, ¡no es pot enrocar,
vosté, d'estes maneres!
(Veus)

Vosté ha de reconéixer, i l'hi
demano aquí, que s'ha equivocat, ¡s'ha equivocat!
,
i que no pot anar en contra contra la major part de la comunitat escolar.
¡Diga-ho aquí!
: «M'he equivocat, arribem a un
acord, retirem l'ordre, i impartim l'assignatura com s'ha
d'impartir».
.
.
I, ¡alerta!
, ni les formacions sindicals
ni els professors ni els alumnes ni els consells escolars estan en contra,
¡no ho estan!
, en contra d'utilitzar l'anglés com
a llengua vehicular.
Evidentment, tenim dos llengües cooficials a la
nostra comunitat, el valencià i el castellà, i este grup meu,
i jo personalment, com a docent, sóc el primer que voldria utilitzar
l'anglés com a llengua vehicular.
Però el que no puc
consentir és que vosté utilitze l'anglés com a
excusa, que vosté utilitza els nostres alumnes com a excusa per
qüestions polítiques i partidistes, per anar en contra
d'una matèria que no es creu, però, sobretot, per anar
en contra d'una llei aprovada per un govern.

Jo l'hi dic sincerament, i acabe: en nom
d'este Grup Parlamentari Socialista ens solidaritzem totalment amb
tots aquells claustres i professors que han anunciat que no impartiran (aplaudiments) l'assignatura
en anglés, sinó en castellà i en valencià.
Ningú, absolutament ningú està en contra del
plurilingüisme o del trilingüisme.
Volem els mitjans necessaris i
suficients.

Ens solidaritzem també amb tots aquells centres
que no accepten que l'assignatura s'impartixca en llengua
anglesa, però que ho fan per imperatiu legal, ho fan per imperatiu
legal i perquè vosté els coacciona i els pressiona.
(Veus) Denunciem des
d'aquí la persecució i la pressió que estan
sofrint tota una sèrie d'equips directius i professors,
inclosos l'amenaça d'obertura d'expedients o
d'alçament d'actes d'inspecció, que ja ho
ha fet, i m'ha arribat al meu coneiximent que ja té
instructors nomenats al respecte.

Denunciem des d'aquí el caos insuportable
i la falta de planificació a l'hora d'aplicar tota una
sèrie de normatives que, quan no contradictòries, han estat
d'impossible aplicació.
Vosté, adone-se'n,
¿no veu que el canvi d'instruccions és el reconeixement
explícit que vosté ho està fent molt malament?
Vam
tindre primer l'ordre de 10 de juny.
.
.
Adone's, en dos mesos,
les ordres que hi han havut, la de 10 de juny, que va ser rebutjada en la
seua major part pel Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat
Valenciana, de cinc articles, en va quedar un viu; posteriorment, va fer
unes instruccions, el 30 de  juliol, que la seua secretària
autonòmica, la senyora Concepción Gómez, va repartir
als centres educatius sense publicar al DOCV, no s'hi va atrevir, no
va publicar-ho al DOCV; com això no va fer-ho, el 15 de setembre la
tercera resolució publicada al DOCV amb tota una sèrie de
retocs, però, adone-se'n, aquesta resolució segueix
vulnerant l'aute del Tribunal Superior de Justícia de la
Comunitat Valenciana en el tema del doble professor i en el tema de
l'avaluació en anglés.
Però l'esperpent
més fort és que ahir mateixa ens anuncie vosté que
apareixeran unes instruccions complementàries o aclaridores.
Evidentment, la comunitat escolar i els alumnes i tal, no saben per a on
tirar.

Per això jo li dic !
«chapusero»!
,
¡tremendament «chapusero»!
Vosté no pot canviar
d'instruccions contínuament, no pot introduir la precarietat
dins dels centres.
Per tant, no es pot permetre ni la confusió ni
l'ambigüitat.
Li demano -i sí que finalitze,
presidenta- li demano una cosa molt senzilla, el que dia el meu
portaveu, retire l'ordre i la resolució relativa a
Educació per a la Ciutadania.
Vosté se queixa que no
l'entén la gent, vosté no pot lluitar contra tots,
vosté no pot anar en contra de tota la comunitat escolar.
Li ho
demane per dignitat, li ho demane com respecte professional a tots els
nostres docents però, sobretot, li ho demane per una
qüestió tan senzilla com és la d'higiene i salut
democràtica.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Per part del Grup Compromís, té la
paraula l'il·lustre diputat senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyora presidenta.

Començaré manifestant,
lògicament, en conseqüència a les altres, ja,
intervencions que he tingut en la cambra en el mateix sentit i parlant del
mateix tema, el vot favorable a la moció que presenta el Partit
Socialista.
Però, no només això, no només
això.
Recordem, fa molt poc que vam estar parlant en
l'anterior plenari i seguim parlant, i seguim parlant perquè
el tema seguix obert i, cada vegada, més enrevessat.

Jo recorde que el darrer plenari li vaig preguntar al
senyor conseller en la meua intervenció -ja arran
d'estes actuacions- quan anava a presentar la seua
dimissió.
Ara no és una pregunta, senyor conseller, la seua
dimissió l'estan demanant des dels sindicats, associacions de
directors, grups de pares, grups de professors.
.
.
Indubtablement, hi ha una
qüestió que, com a pare que ha tingut, i que té, fills
que estan estudiant, encara que en este moment no estan afectats per este
tema, com a professional i com a diputat, jo vull també
solidaritzar-me amb tots, amb tots aquells professors, lògicament,
que estan sent amenaçats.
Estan sent amenaçats i jo
simplement li ho diré molt fàcilment, senyories, i molt
clarament: ací tots poden tindre objecció de
consciència, tots, excepte els professors que sí que volen
donar en condicions l'ensenyament de les seues assignatures.
Això no és objecció de consciència.
Això
és una rebel·lió.
Doncs, no.
Jo pense que no.
Això és voler dir en quines condiciones estan treballant en
els instituts i en les escoles.
Això és aixina.

I, mire, canviem de debat, perquè se partix
ací sempre en fer un debat en termes polítics -que
lògicament és normal- com siga, però li ho hem
dit tantes vegades i no hem avançat un pas.
Mire, anem a fer un
altre tipus de debat.
Anem a analitzar un poquet com és.
L'Educació per a la Ciutadania al donar-la en anglès,
el debat jo crec que està en demostrar si realment és un
instrument per aprendre l'anglès, que és la postura que
vostés defenen, o un instrument per entrebancar l'assignatura
d'Educació per a la Ciutadania, que és la postura que
jo mantinc.

Mire, els instruments normalment se subordinen a
l'objectiu que un busca; l'objectiu és la finalitat per
la qual treballem.
L'objectiu és aprendre anglès?
Per
aprendre anglès què necessitem?
Per aprendre anglès
tenim un programa (so d'un telèfon
mòbil) que abraça tots cicles
de l'educació, tenen vostés creat el Pextri, ara han
posat també l'educació en Educació per a la
Ciutadania, ens parlen que van a impulsar la creació de
col·leges en anglès.
D'acord.
Això anem a
assumir que sí que complix realment l'objectiu
d'aprendre anglès.
Ara ve la segona part, i què
necessitem?
I què necessitem per aprendre anglès?
¡Home!
, un se pot conformar en molt poc; bàsicament necessitem
crear una comunitat educativa i, bàsicament, la
cèl·lula educativa es compon d'alumne i de professors o
d'alumnes i professor.
Jo diria que, com una cèl·lula,
té un nucli, té un citoplasma, però també
té una membrana, la membrana seria l'edifici escolar.
Bé.
Situació per a saber si els nostres objectius tan
ambiciosos d'aprendre en anglès són bons.
La membrana,
en quantes situacions estem en barracons, i vaig a donar-li la raó
al que han dit vostés també a vegades, que n'hi han
també barracons de darrera generació que ja no són.
.
.
a la millor no és aplicable eixe nom, però, i dels altres,
n'hi han o no?

El senyor conseller l'altre dia ens invitava a
fer una excursió pels centres, jo també.
Jo també els
invite a fer una comissió d'estes Corts a visitar els centres,
però els triaré jo eixos, els centres que tenen alumnat que
han fet íntegrament tota la seua escolaritat dins dels barracons.
I
en quines condicions estan eixos barracons?
Mire, posaré un exemple,
l'altre dia, l'altre dia -ja que ahir vaig vore que se
contaven moltes historietes ací, doncs vaig a contar-ne una
també- l'altre dia en una reunió amb pares en un
d'estos centres que se queixa que els seus fills estan fent
íntegrament tota la seua escolaritat en barracons, me recordaven la
preocupació de la conselleria -no vull personalitzar-
del govern valencià en els uniformes escolars, que han promocionat,
que estan fent una.
.
.
-diguem- d'una manera experimental
estan promocionant.
I m'ho van dir molt clar.
Dien: «Mira, si
ens ho proposen a nosaltres, nosaltres per allò de
l'adequació a l'entorn tenim ja triat el nostre uniforme
escolar, un pijama a ratlles.
» Un pijama a ratlles triaven els pares.
Supose que tots saben per què; sabien la impressió que donava
aquell centre educatiu.

Fem l'excursió.
Fem-la i visitem-los un a
un.
Eixa és la meua proposta i sabrem si en açò
realment se busca aprendre donar un ensenyament en anglès o el que
busquen és carregar-mos una assignatura.

Mire, seguim en el raonament.
Vostés tenen un
gran interés, jo ho reconec, un gran interés és que
s'aprenga anglès a les escoles i als nostres instituts.
Però vostés tenien este any per obligació
d'implantar ja l'educació en anglès,
l'ensenyament de l'anglès en Educació Infantil en
el segon cicle ja.
On s'ha fet?
Hem dotat de professorat?
No.
Les
meues notícies són zero.
En quants centres se pot fer?
En els
centres que tenien disponibilitat per ells mateixos.
Ara mos veem, han
dotat de professorat per a fer l'Educació per a la Ciutadania
en anglès?
Quants?
Tres.
Mos han parlat de tota la classe de
perversions pedagògiques que se podien provar, com és la
traducció.

Els vaig invitar i no he tingut contestació, i
vull recordar-ho: una forma de solidaritzar-nos és que es
traduïsquen les nostres intervencions, ho torne a dir ací.
Lògicament, mos alçarem tots i ens n'anirem en la
segona part, perquè la primera la coneixem i ja tornarem
després quan acaben.
Els alumnes no ho poden fer.
I els alumnes que
tenen sis i set hores de classe que els conten el mateix dues vegades,
traduint en la seua classe.

Mire, com s'aprèn en anglès?
Com
s'aprenen idiomes?
Què hem de tindre en compte?
Les
ràtios professors-alumnes, a part del que he dit abans.
La
ràtio professor-alumne.
Han baixat la ràtio professor-alumne
a posta.
.
.
?
Senyor conseller, que sabem com evolucionen.
Han dotat de
materials -materials, quan parle de materials, el que diem
matèries tradicionals- i materials informàtics per a
fer un treball col·lectiu i individualitzat en les aules?
No.
Se
dota del professorat suficient per a fer la deguda contextualització
en el professorat perquè estos alumnes aprenguen anglès?
Ho
saben, que és una norma bàsica?
No.
No.
Busquem una
contextualització general perquè estos alumnes puguen
aprendre anglès, que sàpiguen qui és el seu professor
d'anglès i el tinguen sempre parlant en anglès amb ell.
No, no ho han fet això.

Mire, quant de temps vol que parlem de tot
açò?
Jo pense que de totes estes mesures no n'han
complit cap.
I, al final, per acabar-ho de demostrar vénen
manifestacions.
Ací se va dir que l'Educació per a la
Ciutadania induïx a votar socialista.
Home, si fora aixina jo no
estaria conforme, ja els ho assegure jo.
Si fóra aixina jo no ho
estaria, gens de conforme.
Jo diria que si s'ha d'induir al
vot, indubtablement, cal induir a un altre tipus de vot en les escoles que,
almenys, si han de ser parcials que beneficie la meua ideologia.

Mire, tornem a la pregunta inicial, senyor conseller,
senyories, a tots, realment, açò que estem discutint
s'ha utilitzat com un instrument realment per a aprendre
anglès o simplement ha estat un instrument per a posar els
entrebancs en el límit d'allò legal i de
l'il·legal, i arribaran els tribunals i diran si el
límit s'ha sobrepassat, o no, per a entrebancar
l'assignatura d'Educació per a la Ciutadania.
La postura
és clara.
I jo no diré que siga il·lícita, que
precisament ací estem discutint idees, i si eixa és la seua
idea, pugen ací dalt i parlen en contra d'Educació per
a la Ciutadania o en contra del que són els continguts d'eixa
o alguns dels continguts d'eixa assignatura.
¡Parlem
d'això!
i no desviem l'atenció del que estem
fent.
Eixe és el real problema, ací hauríem
d'estar discutint precisament dels continguts d'eixa
assignatura i, a la millor, si parlem podrem arribar al consens, o no,
però sabrem de què estem parlant.
Esta és la veritat.

Mire, igual que ahir vaig dir que el pacte de residus
cal que tinga una consideració de qüestió d'estat,
l'educació també.
El marc general de
l'educació ha de tindre una consideració de
qüestió d'estat.
I no se considera aixina.
Ací
estan dient que si s'imposa de Madrid, i ací què?
I
ací què?
Ací no, ací per a arribar a este
consens.
.
.
, jo sé que el senyor conseller primer va fer les reunions
de treball amb tots els sindicats, amb el professorat, en els pares, amb
els alumnes, amb el consell escolar, i d'ahí va eixir la
proposta que l'Educació per a la Ciutadania es done en
anglès, o no.
¡O no!

Una imposició de Madrid?
Una imposició
d'ací, legal, legal, més dubtosament legal la que
vostés volen aplicar que la que s'aplica des del marc general.

Jo pense que encara estem a temps, encara estem a
temps d'escoltar els centres, d'escoltar els professionals,
d'escoltar tota la comunitat educativa i de deixar que siga
l'educació un instrument, simplement, de discussió per
a no arribar a cap port.

Moltes gràcies.

(Ocupa la presidència el vicepresident primer,
senyor José Cholbi Diego)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor diputat.

Pel Grup Parlamentari Popular, té la paraula la
il·lustre diputada senyora Barrieras.

La senyora Barrieras Mombrú:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Vaig a intentar que mantinguen.
.
.
jo crec que a
vegades més que parlar, a vegades el que hem de fer és
escoltar.
I escoltar perquè parlaven d'esperpèntic, i a
mi em pareix, en primer lloc, una miqueta esperpèntic el fet que
vullguem vulnerar d'esta manera el funcionament d'esta cambra.
Vull dir, nosaltres ací tenim una sèrie
d'intervencions, compareixences, interpel·lacions, mocions
subsegüents, proposicions no llei, i cada cosa és el que
és.

El senyor Sanmartín jo sé que
té.
.
.
se que té una.
.
.
-a vore, amb tot el meu
respecte- una fontdemoramania, eh?
vull dir, és una cosa que no s'ho pot
remeiar.
Però vosté no ha de convéncer el senyor
conseller en una moció subsegüent, ha de convéncer els
diputats d'esta cambra perquè el voten o no el voten, (aplaudiments) que espere que
no mos hasca convençut.
Espere que no mos hasca convençut.
Eixa és la moció subsegüent a la
interpel·lació.
Vosté la interpel·lació
ja l'ha feta.

Ara, que vosté com no sabia, crec que no sap el
que deu fer, perquè vaig a dir-li-ho, vaig a dir-li-ho per si no ho
sap.
Vosté ha vingut ací a parlar d'Educació per
a la Ciutadania el 9 d'abril del 2008, s'ha tornat a parlar
ací el 24 d'abril del 2008, s'ha tornat el 4 de juny del
2008, s'ha tornat l'1 d'octubre del 2008, ahir va haver
una interpel·lació, en la qual vosté va tornar a
entrar en Educació per a la Ciutadania, este matí pregunta al
president sobre Educació per a la Ciutadania, les propostes de
resolució que vosté va tindre per a Educació per a la
Ciutadania.

I vaig a dir-li també una cosa, senyor
Sanmartín, no pareix molt normal.
.
.
, no sé, a vostés a
la millor, al seu grup, sí que li pareix normal.
A mi no em pareix
molt normal que vosté vinga ací amb una proposta de
resolució que diu exactament: «Les Corts Valencianes insten el
Consell de La Generalitat a impartir l'assignatura
d'Educació per a la Ciutadania i dels Drets Humans en
valencià o castellà com a llengua vehicular, i d'acord
amb les línies establertes en cadascun dels centres
educatius».
23 de setembre.
Proposta votada per tots els
parlamentaris.

Jo no sé si vosté ve ací i torna
a insistir, no escolta o què.
Perquè ara ve amb una
moció que diu -no la llig per no avorrir- exactament el
mateix.
No ha canviat ni una sola coma, senyor Sanmartín.
(Remors) Una miqueta de respecte a
esta cambra!
Una miqueta de respecte als valencians i valencianes!
(Aplaudiments) Una miqueta de
respecte!
Firmada per la senyora Ninet, evidentment, perquè
és la portaveu adjunta.
Me pareix a mi que això no és
seriós, senyor.
.
.
(Veus) No és seriós, senyor Sanmartín.

Vosté, vosté es dedica a vindre
ací i per a defendre eixa educació per a la ciutadania es
passa el dia dient: chapuza, sectari, indecent, partidista, hipòcrita, cínic,
personatge, sectari, irresponsable, indecent, irresponsable, indecent,
sectari, partidista, indecent, irresponsable.
.
.
Seguix: irresponsable,
indecent, irresponsable, indecent, temoric, temoric, trànsfuga,
indecent, sectari i tremendament partidista.

Això és el que vosté creu que
interessa als valencians i valencianes per a defendre
l'educació en esta comunitat?

Senyor Sanmartín, vosté, eixos adjectius
qualificatius, que no insults, que vosté diu que no són
insults, eixes flors que vosté li dóna al conseller,
això és la higiene i la salut democràtica que ens
demana?
És això el que vosté està demanant?
Si
és això, si és això, li dic que des del nostre
grup no arribarem a eixe nivell mai en la vida, mai en la vida, senyor
Sanmartín.
(Aplaudiments)

Vosté, com insistix, diu de carregar-mos
l'assignatura, que mos escolta.
Jo què vol que li diga?
Li puc
dir que la impartició de matèries i el currículum
ordinari utilitzant la llei estrangera com a llengua vehicular és
una cosa que s'està utilitzant en esta comunitat
autònoma i en altres administracions territorials i en la mateixa
administració de l'estat.
El que passa que als altres llocs a
vosté como que no, no, no le interesa
saber nada.
Mire, en tots, inclús, li
insistisc, en l'administració de l'estat.
El Consell de
La Generalitat el que vol és fomentar l'aprenentatge
d'eixa llengua anglesa.
Estem, estem en els programes
plurilingües des de fa molt de temps.
Jo crec que hem sigut una
prioritat pionera.
I una cosa que se'ns agraïx, se'ns
agraïx, jo crec, des de tots els sectors.

Jo crec que hi ha tantes raons, tantes per a
justificar que la matèria d'Educació per a la
Ciutadania i Drets Humans de segon d'ESO s'impartisca en una
llengua estrangera, que és l'anglés.
.
.
Bé, una
de les primeres és que la seua ministra, i la nostra també,
encara que no ens agrade, però és la nostra, eixa ministra,
Cabrera, ha dit que li agrada i li pareix bé que eixa assignatura,
no una altra cosa, eixa assignatura s'impartisca en anglés.
I
ho diu aixina, encara que a vosté ahir li va dir al conseller que
era mentira.
I ho posa en tots els periòdics, senyor
Sanmartín, en tots.
Eh!
Si vol vosté mirar-ho, el dia 7
d'octubre en tots els periòdics ho diu la senyora ministra.
Per tant, jo no li diré a vosté que és
mentirós, que és un adjectiu qualificatiu.
No li ho
diré.
Simplement li diré que està una miqueta
despistat.
Perquè va eixir en tots els periòdics, en tots.
Que a la millor vosté només en llig un, i no uns altres.
No,
en tots.
Vull dir, en els que vosté llig també, li ho
assegure que va a eixir.
El recolzament de la ministra.
Ha dit ací
el president el recolzament del secretari de la Unesco.
Però
també li dic jo, que no sóc ningú més que una
pobra diputada, que hi ha molts pares que estan encantats que es done
l'Educació per a la Ciutadania en anglés.
Perquè
jo no sé com vostés van per esta comunitat.
I jo
m'imagine que a la millor estem en comunitats diferents.
Pot ser, pot
ser, perquè vostés de vegades estan en el País
Valencià, jo com sempre estic a la Comunitat Valenciana, a la millor
no estem en el mateix lloc.
(Aplaudiments)

Perquè hi ha moltíssims pares,
moltíssims pares, senyor Sanmartín, que estan encantats que
es done eixa assignatura o qualsevol altra en anglés.
Perquè
volem que la Comunitat Valenciana siga pionera.

Li podria dir tot això que vosté ja sap
i que han dit tantes vegades, que jo ja estic fins i tot avorrida de
dir-ho.
Que si l'Estatut d'autonomia en el seu article 53
permet això, que si la Llei orgànica de 3 de maig
d'Educació capacita per a la comunicació i la llengua
oficial i cooficial (inintel·ligible) .
.
.
i en una o més llengües estrangeres.
El
Reial decret de 2006, de 29, establix les ensenyances mínimes.
Bé, etcètera, etcètera, etcètera.

Però crec que la gent està cansada ja de
sentir sempre el mateix, escolta, no vol sentir el que no li interessa.
Jo
el que a més vaig a dir-li també, en el reial decret es diu,
es diu que la matèria és a més un bon vehicle pel
desenrotllament de la competència social i ciutadana, precisament.
I
eixa assignatura és la que es relaciona directament en eixa
competència social i ciutadana.
Per tant, estan completament lligats
amb l'aprenentatge d'un idioma en la pròpia assignatura.

Jo, la veritat, li diria que per exemple a Ceuta, per
exemple a Ceuta i a Melilla.
.
.
Sap que Ceuta i Melilla és on
té competència encara el ministeri.
En Ceuta i Melilla, en
dictar l'ordre reguladora del currículum sobre l'ESO.
.
.
M'està sentit, senyor.
.
.
?
Clar, és que el problema
és que després, com no m'escolta, no sap el que li dic.
Si jo ho entenc!

Bé, mire, li dia jo que en Ceuta i Melilla, eh,
Ceuta, li ho repetisc, no patisca que jo quasi, quasi, quasi me puc fer tan
pesada com vosté, i repetir, repetir, repetir, a vore si aixina al
final me pot entendre.
En Ceuta i Melilla, en dictar d'ordre
reguladora del currículum sobre l'ESO, que és la
competència estatal, senyor Sanmartín, competència
estatal, que no, que no d'ells, establixen l'ordre del 12 de
juliol, el currículum i regula l'ordenació de
l'Educació Secundària Obligatòria.

En la seua disposició addicional quarta,
«enseñanzas del sistema educativo español impartidas en
lenguas extranjeras», diu: «La secretaria general de
Educación podrá autorizar que una parte de las materias del
currículum se impartan en lenguas extranjeras, sin que ello suponga
modificación del currículum regulado en la presente orden.
En
este caso se procurará que a lo largo de la etapa los alumnos
adquieran la terminología propia de las materias en ambas
lenguas.
»

Per tant, no tan sols preveu la possibilitat
d'impartir l'assignatura en llengua estrangera, sinó
part del propi currículum.
El que permet que siga més
d'una de les que s'impartisquen en llengua estrangera com a
llengua vehicular.
Això ho fa el ministeri, senyor Sanmartín,
i a vosté, clar, com ho fa el ministeri li pareix perfecte, li
pareix perfecte.

Ja li he dit que, bé, que hi ha moltes raons,
però que no vaig a llegir perquè a més el temps se
m'acaba.
Però el que sí que li vull comentar és
que la Comunitat Valenciana, que la Comunitat Valenciana està
caminant cap a la convergència europea.
En Bolonya, l'any
1999, ja sap que es va marcar un repte de futur per a l'any 2010.

Nosaltres tenim un conveni, senyor Sanmartín,
de col·laboració amb el ministeri i la Comunitat Valenciana
per a un programa de recolzament a l'ensenyament i al aprendizaje de lenguas extranjeras.
Jo crec que estem tots d'acord menys vosté.
És que
estem tots d'acord menys vosté.
Que hi ha algunes, algunes
coses a arreglar, com molt bé s'ha dit.
Clar que hi ha coses
per arreglar!
És que la perfecció no existix!
Si estiguera la
perfecció, mosatros no estaríem ací.
Que funcione el
govern a soles!
Ni vosté tampoc faria cap falta.
S'han
d'arreglar les coses poquet a poquet.

Però, a més, després de la
reunió que va tindre la secretària autonòmica amb els
directors, perquè la conselleria escolta, escolta a tot el
món, els directors, els sindicats i a tot el món que ha
d'escoltar, l'únic, eh, l'únic que es va
aconseguir per part de la conselleria, eh, és, després de.
.
.
Sí, senyor Sanmartín!
Després d'haver escoltat
els directors, que se feren unes instruccions aclaridores, però
sobre l'organització metodològica, senyor
Sanmartín, sobre l'organització metodològica.

I a més, ja per a finalitzar perquè se
m'acaba el temps, li diré que en l'esborrany de
l'ordre on s'establix el currículum del cicle de grau
superior, corresponent al títol de tècnic superior
d'Educació Infantil, en el seu article, dedicat a
l'ensenyament bilingüe, torna a dir que: «Cuando el
profesorado con atribución docente no cuente con el nivel de
inglés exigido en estos módulos, compartirá un total
de tres horas semanales para módulos que impartan en primer
año y dos horas para los se desarrollen durante el segundo curso con
un profesor de la especialidad de inglés, con dos profesores.
»
Ho entén, senyor Sanmartín?
L'esborrany de
l'ordre.

Per tant, jo crec que estem jugant una miqueta amb els
valencians i les valencianes, estem jugant amb la nostra educació.
Siguem seriosos, siguem responsables.
Posem-mos al costat de la
problemàtica que puga sorgir en qualsevol novetat que hi haja tant
en l'educació com en qualsevol altre àmbit.
I, per
favor, senyor Sanmartín, li ho demane de veritat, de veritat, que
treballe per a la nostra educació.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies.

Per a rèplica, pel Grup Parlamentari
Socialista, el diputat senyor Sanmartín té la paraula.

El senyor Sanmartín Besalduch:

A vore, senyora,
evidentment la meua obligació és persuadir i convéncer
aquesta bancada perquè voten a favor la moció subsegüent
a la interpel·lació.
No sé si ho aconseguiré.
Molts m'han dit que sí que votarien, però que,
bé, la disciplina de grup, no?
Bé.

A vore, mire, fontdemoramania, fontdemoramania.
M'ha dit que jo tinc fontdemoramania.
Resultarà al final de tota la correguda que
serà culpa d'aquest diputat que els ciutadans valoren, com
estan valorant en les enquestes, al senyor Font de Mora.
Resultarà (aplaudiments) que al final
serà culpa meua?
Serà perquè és un incompetent,
no?
Però no per culpa d'este diputat, que no li té
mania a ningú, ni molt menys al conseller d'Educació.
Primera qüestió.

Insults.
Ja està bé, tu!
Ja està
bé!
Jo no he insultat a ningú!
A ningú!
Jo estic
utilitzant adjectius qualificatius per a definir la posició
d'un conseller i d'un govern.
Si jo els dic a vostés que
el conseller presenta propostes indecents, això és un insult?
Si jo li dic que el que vosté diu són unes postures
hipòcrites, és un insult?
Simplement li dic que vosté
diu el que no pensa, el que li fan dir.
Això no són insults.

Insults sí que són el que vostés
aquí li van dir a una diputada, el nom de sa mare, fa uns mesos i
encara no ho han retirat, (aplaudiments) encara no ho han retirat això.
Eh, i
això, i això són insults.

Mire, tercera qüestió.
Me critica, jo
pense que de forma destructiva, no constructiva -com faig jo-,
que he presentat moltes iniciatives legislatives en aquesta cambra.
Escolte, això no ho ha dir vosté, ho dirà la
direcció del meu grup i el diputat que li parla.
Si jo estic
presentant una iniciativa legislativa darrere de l'altra en
relació a este tema, és perquè pense, i vosté
m'hauria de donar suport, i tota la bancada que té aquí
al costat, que és per què?
Perquè l'únic
que intente és persuadir, convéncer-los a vostés, i
és intentar educar els alumnes amb el compromís i en la
defensa d'uns valors constitucionals, és una bandera que podem
agarrar tots, si és que realment ens sentim demòcrates, si
és que realment ens sentim demòcrates.

Per tant, que jo defense ací la possibilitat
que els alumnes puguen entendre, comprendre, una cosa tan important com
és el compromís veritable en la defensa dels valors
constitucionals, vosté m'ataca per això?
Jo pense que
esta estratègia està equivocada.

Mire, en el fons vostés per què volen
impartir com estan impartint esta assignatura?
Quin és el fons del
tema aquí?
Per què estan fent el que estan fent?
Per
què se desgasten tant políticament en un tema com este?
Alguna raó hi haurà.
Jo m'imagine que dos, dos raons
tindran.

La primera, per a establir una cortina de fum amb la
qual tapar les vergonyes d'aquesta conselleria per les precarietats i
deficiències que està sofrint el sistema educatiu
públic valencià.
Esta primera raó, i ho han
d'acceptar i ho vam analitzar ahir, l'inici de curs.

Però per segona, la segona raó,
és que, bé, és que realment vostés no se creuen
allò que teòricament defensen?
Este és el fons de la
qüestió.
Vostés realment els traït tant el
subconscient que la defensa, que el compromís d'uns valors
democràtics, que es puguen practicar a l'escola, realment no
s'ho creuen?
És dir, que sols ho diuen de boqueta, però
després, a l'hora de la veritat, no s'ho creuen.

Este és el fons de la qüestió.
Perquè el fons de la qüestió, i això encara no ho
ha entés després d'onze iniciatives legislatives,
és que l'anglés és una excusa.
Si realment
vosté vol que els alumnes valencians aprenguen
l'anglés, utilitze els mitjans que ens dóna la llei.
No
s'invente subterfugis legals o legalistes per a intentar voltejar-la.

Com ha d'aprendre un alumne una millor
pràctica de l'anglés a través d'una
assignatura que d'acord amb suspensió cautelar de la
justícia valenciana l'únic que no es valorarà
serà el que s'ha aprés en anglés?
Vosté
no se n'adona que això és una contradicció?
Per
tant, digueu clarament.

I, per últim, -finalitze els tretze
segons que em queden- vosté, tots els que ara votaran en
contra i el conseller que està absent són uns irresponsables
polítics, uns irresponsables polítics.
Primer, perquè
han fomentat, han fomentat a tota una sèrie.
.
.

(Ocupa la presidència la presidenta, senyora
María Milagrosa Martínez Navarro)

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

El senyor Sanmartín Besalduch:

.
.
.
a tota una sèrie -ja acabe-
d'objectors i insubmisos que no tindran el diploma, el graduat de
secundària, obligatòria, per culpa seua.
I en segon lloc,
perquè posen en evidència la professionalitat tremendament
contrastada, tremendament guanyada a pols dels nostres professionals
educatius de la nostra comunitat.
I això no val la pena, no val la
pena.
Retiren, per favor, aquesta llei.

Gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Té la paraula la il·lustre diputada,
senyora Barrieras.

La senyora Barrieras Mombrú:

Moltes gràcies, presidenta.

Senyories.

Senyor Sanmartín.

Bé, evidentment no crec que convença els
meus companys, i jo tampoc no crec que convença els seus, i em sap
mal.
Em sap mal, perquè li ho dic seriosament, perquè
nosaltres som gent que sí que creguem el que fem -supose que
vostés també.

Nosaltres creguem en el nostre govern, creguem en el
govern del president Camps, creguem en les polítiques que
està portant a terme.
Però jo li vull recordar, i no
m'agrada repetir molt això, però a vegades s'ha
de repetir, no som només els que estem ací assentats, els que
creem en eixes polítiques, són la majoria de valencians i
valencianes els que ens recolzen contínuament des de l'any
1995 (aplaudiments) per
estar governant de la manera que estem governant, senyor Sanmartín.

Per tant, ¡visca la irresponsabilitat
d'este grup a l'hora de votar que no a les seues propostes!
Si
és que ens està dient a mosatros irresponsables, ¡visca
la irresponsabilitat del nostre grup!

Perquè en eixa irresponsabilitat, que
vosté diu, dins d'eixos adjectius qualificatius que no para
vosté d'utilitzar, que jo en podria utilitzar molts, que no
utilitzaré.
.
.
ni imbècil, ni idiota, ni tonto.
.
.
perquè són, (remors) evidentment.
.
.
No, i no.
No, que no els
utilitzaré.
Que no els utilitzaré, senyor Sanmartín.
Perquè no deixen.
.
.
No, no deixen de ser qualificatius.
Però
jo considere que en esta cambra, eixes paraules, no es deuen utilitzar.
Per
tant, me les guardaré, me les guardaré.

Però el que vull dir és que vosté
diu «mitjans», «mitjans» de la llei.
Això
és el que s'està fent.
Vosté ha dit:
«S'ha recorregut el decret.
» No, l'únic que
hi ha és una mesura cautelar per l'opció B.
No
rés més, pel tema d'anglés no n'hi ha res
que estiga recorregut.
Eixe, per un costat.

Per un altre costat vaig a dir-li, per un altre costat
vaig a dir-li que alguna cosa passarà en eixa assignatura quan
n'hi han més de 30.
000 objectors en tota Espanya que no la
volen, senyor Sanmartín.
No són estos diputats, d'esta
cambra, són més de 30.
000 persones que no la volen.
Alguna
cosa haurà fet el ministeri en eixa assignatura.
Jo no vaig a entrar
en ella, que ja vaig entrar una vegada.

I m'ha dit vosté que no han dit si mos
agrada o no mos agrada.
A mi, no m'agrada l'assignatura.
Però no sóc jo la que he de decidir-ho, ho ha decidit el seu
ministeri.
Però n'hi han més de 30.
000 pares que no
volen eixa assignatura.
No és el senyor Font de Mora qui no la vol,
són més de 30.
000 pares.
¿Ho té vosté
clar, no?
, més de 30.
000 pares.

Vosté m'està dient que.
.
.
(Remors) Vosté
m'està dient.
.
.
A més és vident, vosté.
Vosté és vident.
Ja va dir l'altre dia que la Sala
Tercera del Tribunal Suprem ja donarà la sentència, eh?
, de
no dret a l'objecció de consciència.
No sé com
vosté ho sabrà.
Jo, per descomptat, no tinc ni idea.
El que
haja de vindre, vindrà.

Però, com a mínim, vosté hauria
de dir que n'hi ha un malestar en la societat espanyola.
¡M'ho hauria de reconéixer!
 N'hi ha un
malestar en eixa ciutadania, i per això n'hi ha 30.
000
persones objectores.

Mire, jo li diria.
.
.
, li ho diria de veritat i amb tot
l'afecte que sap que li tinc, que no.
.
.
-li ho va dir el
conseller-, que ni vosté ni jo.
.
.
, no treballa per amor a
l'arte, no
treballa per amor a l'arte.
Puig.
.
.
a treballar (Se sent una
veu que diu: «Puix!
») o, doncs a
treballar, que és el mateix puig que doncs.
Puig a treballar, a treballar, però no per quantitat,
sinó per qualitat, senyor Sanmartín.
Pose's al costat,
renove.
.
.
Renove, ja que té un secretari general nou, perquè
volien renovació, senyor Sanmartín, renove's.
Li ho
diré de veritat, renove's.
No gaste eixe discurs, que
és una miqueta ranci, ranci.
Un discurs ranci, ple de sectarisme,
d'indecències, d'incompetències,
d'hipocresia, de cinisme, etcètera, etcètera,
etcètera; ple de totes eixes coses que vosté està
dient.

Renove la seua postura, deixe de boicotejar
l'educació en la nostra comunitat, pose's al costat del
president Camps a l'hora de demanar al senyor Zapatero els diners
necessaris per a finançar, entre altres coses,
l'educació als cinc milions de valencians i valencianes que
estem en este moment en esta comunitat.

Senyor Sanmartín, per favor, li demane que
canvie vosté la seua postura.
I de veritat, jo crec, senyor
Sanmartín, que deuria, deuria de renovar-se.
Perquè sap que
li ho dic -i torne a insistir- com un consell de companya, que
a vore sí en lloc de renovar-se vostés a qui han de renovar
és a vosté.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señores diputados, vamos a proceder a la
votación.
Comienza la votación.
Votos a favor, 36; votos en
contra, 44.
Queda desestimada la moción.

Moció subsegüent a la
interpel·lació al conseller d'Educació sobre
política general de la conselleria respecte a la situació del
sistema educatiu públic valencià, presentada pel Grup
Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís (RE
número 22.
355, BOC número 99)

La senyora presidenta:

Pasamos al siguiente y último punto del orden
del día: moció subsegüent a la
interpel·lació al conseller d'Educació sobre la
política general de la conselleria respecte a la situació del
sistema educatiu públic valencià, presentada pel Grup
Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Verds-Izquierda Republicana.
(Remors)

Té la paraula la il·lustre diputada,
senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyors i senyores diputats i diputades.

Senyors consellers.

He de dir que és una llàstima que el
conseller d'Educació .
.
.

La senyora presidenta:

Perdón, señora Mollà.
Le
rogaría a los señores diputados, si son tan amables, que
guardaran un poco de silencio para que pudiéramos oír a la
diputada.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyora presidenta.

Dia que era una llàstima que el conseller
d'Educació no s'haguera quedat a sentir la moció
que presentem, Compromís, per dos raons.
Una, perquè hi han
moltes coses que comentar, i que voldria que ell sentira, del contingut de
la nostra moció.
I a banda, perquè volia preguntar-li, que
estic esperant la trucada per a les 300 visites, que em va convidar a fer,
amb ell, per a visitar els centres públics valencians que havia
inaugurat en tots els dies de la setmana, menys dimecres i dijous que venia
aquí a treballar; dijous, ha vingut a treballar només que
unes quantes horetes, eh?
Però, bé, potser té temps,
ara, per a inaugurar algun d'estos instituts invisibles que el senyor
conseller parla tant.

Però, bé, parlant de la moció, el
primer punt de la nostra moció va adreçada a revocar
l'ordre de la conselleria que estableix l'organització
pedagògica de l'Educació per a la Ciutadania.
Ja vam
dir que aquesta ordre i aquesta persecució, cap a
l'assignatura d'Educació per a la Ciutadania i el
professorat, era un mecanisme utilitzat pel govern del Partit Popular per
tal de desviar la realitat quant a les polítiques desenvolupades en
matèria d'educació pública.
Li posàrem en
aquell moment nota al senyor conseller Font de Mora, li vam dir que tenia
un zero com a gestor de la cartera d'Educació, i ho anem a
tornar a argumentar.

Aquesta ocurrència del Partit Popular, del
govern del Partit Popular, i que està posant en perill el
funcionament del sistema educatiu valencià, per les constants
reaccions de rebuig per part de pares i mares, estudiants, i professors i
professores.
.
.
I mostra d'això van ser els tancament
d'ahir i les convocatòries de manifestacions d'esta
vesprada.
Però és que a més han vingut acompanyades
per reaccions d'aquest mateix govern, pròpies
d'èpoques dictatorials que mai s'haurien d'haver
produït i que deurien tindre unes conseqüències de
depuració de responsabilitats.

Aquesta guerra oberta cap a l'educació
per a la ciutadania ve de molts fronts que el PP té oberts.
El
principal -ja els dic- és tapar la seva mala
educació; és a dir, la seva mala gestió quant a les
polítiques per enfortir el sistema educatiu públic
valencià.
Perquè no s'ho creuen, ni el conseller ni el
president Camps, ni el Partit Popular.

Però és que hi ha un altre fonament, i
és que l'assignatura que parla explícitament de
promoure una societat lliure, tolerant i justa, i que contribuïsca a
defendre els valors i principis de la llibertat, el pluralisme i els drets
humans, que són els fonaments de la democràcia, això,
això, tampoc s'ho creuen.

Una assignatura que, de fet, considerem, des del
Compromís, que s'ha quedat massa als límits
mínims, quant als continguts.
Perquè hauria d'haver
sigut més ambiciosa.
De fet, pensem això.
Però que
contempla uns valors que s'han de promoure, sempre, en una societat,
en qualsevol democràcia, que creu en els drets humans.
A
vostés, això, els molesta, perquè tampoc s'ho
creuen.
I no és res nou.
No se la creuen.

Es manifesten en contra d'esta, i no solament en
les votacions al Congrés, sinó sortint al carrer -una
cosa totalment legítima-.
Però no s'amaguen,
vostés, quan recordem amb qui anaven de la mà.
.
.
de persones,
representants de la doctrina catòlica que parlen de
l'homosexualitat com una malaltia mental, que parla de la
prohibició de l'ús dels preservatius, encara que
previnguen malalties com el VIH o els embarassos no desitjats.
I
després, de la despenalització de l'avortament, clar,
no se pot parlar.
Però, bé, aquesta moralitat i aquests
moralistes són amb qui vostés anaven de la mà.

I açò és un breu resum dels
problemes que vostés tenen amb l'Educació per a la
Ciutadania: unes actuacions de desviament de l'atenció de tots
els valencians i valencianes sobre el poc valor que atorguen a
l'ensenyament públic valencià; i uns valors que no se
creuen, perquè apel·len a la llibertat i al respecte, i
això que escape al seu control els molesta.

I res més, ni debat sobre trilingüisme ni
res: hipocresia política, i punt.
Tenim dues llengües
cooficials al País Valencià, i vostés ni la promouen
ni la defensen ni la volen ensenyar.
I aquest escaló del
bilingüisme al trilingüisme ni el xafen amb la punt del peu.
Perquè se m'entenga: un, dos i tres, abans del tres hi ha el
dos; i això és una lliçò de mates d'infantil, senyor
conseller -li anava a comentar.

I no serem nosaltres -i ja poden dir el que
vullguen- qui no potenciarem l'ensenyament de
l'anglés; tot el contrari.
Per això demanem que es
complete l'ensenyament d'anglés al cicle
d'infantil, que per llei s'ha de garantir.
I vostés,
d'això, ni mu.

Però també demanem que es potencie
l'ensenyament en valencià i la possibilitat de cursar la
línea.
I les xifres ens avalen en la demanda.
Però
d'això, vostés, ni mu.

Però és que si anem.
.
.
a la
reducció a l'absurd, fins el detall amb les seues
publicacions, a les que dediquen tants recursos econòmics
públics.
¿I on està el trilingüisme en este tipus
de publicacions?
Castellà i anglés, de cooficialitat de
llengües, ni mu.

Això és el que fan vostés.
Volen
parlar de trilingüisme?
Sense dubtes, estem disposats.
Però
abans s'han d'aprendre la lliçó del 2 abans del
3.
.
.
i por la boca muere el pez: hipocresia política.

Li posàrem un zero al senyor conseller i li vam
dir per què.
Vam exposar la situació real tal com la viuen
les famílies, els alumnes, els professors.
I volem que el senyor
conseller i aquesta cambra facen els deures.
I aquest llistat de coses a
fer, que proposem a la moció, pot ser es quede curt, però
és un principi del que deurien ser les prioritats de la Conselleria
d'Educació.
De fet, sembla que el PP no creu que el conseller
haja de treballar de valent per l'ensenyament públic, sembla
que no considera important, i de primer ordre, en les seues tasques, del
conseller, exemples: completar el mapa escolar, incrementar la
inversió pública, completar el personal docent necessari.
.
.

I la meua conclusió és senzilla
però a l'hora preocupant.
He de dir que aquesta moció
ve modificada en un punt, un punt eliminat per les amenaces del PP de no
incloure-la en l'ordre del dia del ple, amenaces a les quals ens
tenen acostumats en aquestes Corts.
Ens han fet eliminar un punt que deia
que en el cas que el conseller no complira amb les prioritats
polítiques en temes d'educació, és a dir, en les
seves tasques, es demanava el seu cessament.
I d'ací, la meva
conclusió: li demanem que si el senyor conseller no és
capaç o no té voluntat política de dur endavant el seu
treballar, que deixe el càrrec.
I és just.

¿Vostés pensen que, al senyor conseller,
no se li ha donat temps suficient per rectificar les seves males
pràctiques?
¿Vostés pensen que és aplaudible
que un conseller estiga de forma premeditada perjudicant les
famílies, els alumnes, els xiquets, els professors?
Aquest senyor
està a càrrec de vetlar pels interessos de tots i totes els
valencians i valencianes en temes educatius.
I, en canvi, de forma
-com dic- premeditada carrega contra el sistema públic
valencià, i carrega també contra tot aquell que sí que
confia en ell, carrega i perjudica els pares i mares que s'estimen
dur els xiquets i xiquetes a les escoles públiques valencianes, als
instituts i, fins i tot, no ho oblidem, a les universitats; els mateixos
estudiants, que es queden, a les mans del Partit Popular en purs
percentatges que ni li preocupen; i els professionals de
l'ensenyament, no solament els ignora el senyor conseller i el Partit
Popular, quant a les seves demandes, sinó que orquestra una
persecució si pensen fer un moviment reivindicatiu.

¿I tot açò és aplaudible?
Açò comporta una reacció, i és que si el senyor
Font de Mora no vol fer el seu treball, que isca ja per la porta de la
Conselleria d'Educació.

De fet, ahir jo vaig sentir la
interpel·lació que se féu al senyor conseller, i vullc
també tindre una menció sobre algunes paraules que em van
quedar molt gravades.
El conseller justificava ahir l'augment de
barracons per l'escolarització dels immigrants, barracons que
no diu que s'instal·len solament a les escoles
públiques valencianes: omet que a les concertades no
s'instal·len barracons.
Hem de concloure, de forma preocupant,
que el conseller instal·la barracons a tort i a dret, per un costat,
perquè no vol invertir en infraestructures cap a l'escola
pública, ni escoles ni instituts, perquè no se la creu, ja ho
he dit; i com damunt espera acollir immigrants, que sembla que només
tenen dret a uns bonics i simpàtics barracons, inundables en alguns
casos, quan no instal·lats a pàrquings, doncs, bé,
això és la conclusió del senyor conseller.

I vostés voldran vindre ací dient que
açò és una barbaritat, el que jo estic dient,
però és que és fàcil visualitzar-ho,
perquè resulta que on no hi ha barracons, als concertats, no hi ha
quasi immigrants, no s'escolaritzen immigrants a l'escola
concertada, ho diuen els percentatges.
Si l'escola pública
valenciana és l'encarregada d'acollir l'alumnat
immigrant quasi en la seva totalitat i vora el 80% dels alumnes del
País Valencià, i hi estic totalment d'acord,
serà l'escola pública valenciana la que més i
millors instal·lacions ha de tindre, però de les
autèntiques, no col·legis i instituts invisibles, com fa el
senyor conseller.
Si és possible, si no és massa
esforç recapacitar les seves decisions, instal·lats en zones
no inundables, per exemple.

Hauran de dotar-los de menjadors i biblioteques, i no
substituir aquests serveis per aules per tal de no fer ampliacions a
aquests col·legis i instituts, com a punt de partida per al futur
barracó.
Hauran de cobrir les places de personal docent i no docent,
i això implica, sens dubte, els professors d'anglés per
als alumnes d'infantil i primària, que no en tenen.
.
.
Això del trilingüisme s'ha de vendre amb dignitat.

I, també, els personal de suport als alumnes
discapacitats, el professorat que demanen els escolars amb problemes de
malalties mentals, etcètera, etcètera, etcètera.

Massa deures per a la Conselleria
d'Educació.
I avui és un dia perquè li fem
aquest esforç per al conseller, perquè, si no vol fer
aquestes coses, li demanem des d'aquestes Corts el seu cessament.

Moltes gràcies.

(Ocupa la presidència el vicepresident primer,
senyor José Cholbi Diego)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora diputada.

Grups que no han presentat esmenes.
.
.
Pel Grup
Socialista.
.
.

La senyora Sorribes Martínez:

Bon dia, senyor president.

Senyories, em permetran que abans de començar
la meua intervenció em congratule per l'aprovació, amb
el recolzament unànime de tots els parlamentaris del congrés,
d'una proposició no de llei perquè estacionar en els
aparcaments reservats per a discapacitats comporte la pèrdua de
punts del carnet de conduir, un avanç que facilita la mobilitat,
l'eliminació de barreres i que reafirma els drets de les
persones amb discapacitat.

Moltes gràcies, president.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Sorribes, i, perdone,
vaig a posar-li els deu minuts, que és el que li correspon,
perquè crec que esta part és tan fonamental que no forma
part, diguem, de la seua intervenció d'este punt.

Per tant, té vosté ara deu minuts, i
comença.

Moltíssimes gràcies per les seues
manifestacions.

La senyora Sorribes Martínez:

A vosté.

Senyores i senyors diputats.

Senyories, comparec ací en nom del Grup
Parlamentari Socialista per tal de fixar posició en la moció
presentada pel Grup Parlamentari Compromís sobre la política
general de la conselleria en matèria del sistema educatiu
pública valencià, i moció que avance que anem a votar
a favor.

Senyora Mollà, respecte a l'apartat que
fa referència a Educació per a la Ciutadania, com que ha
estat objecte d'una moció recent del nostre grup, doncs,
evidentment, com ja saben la nostra opinió, passaré per
damunt i no vaig a dir res.
Però sí que n'hi ha una
cosa que jo no puc deixar de preguntar-me: ¿què passa amb
estos xiquets de segon d'ESO que estan estudiant com a segona llengua
francés?
Eixos xiquets segur que no s'estan enterant de res,
¿eh?
, i són els grans, entre cometes, perquè
són xicotets i pocs, oblidats d'esta matèria.
Ells no
s'enteren de res, però és que els d'anglés
tampoc, perquè com que no tenen nivell, doncs, tampoc
s'enteren de res.
Ningú s'entera de res i, per tant,
«objectiu aconseguit» i s'ha pres el pèl a la
comunitat educativa valenciana una vegada més.

La LOE obliga a implantar l'ensenyament
d'anglés per als xiquets de quatre a cinc anys des
d'este curs, però la conselleria no dedicarà
pressupostos per a contractar mestres amb l'especialitat
d'anglés.
Al mateix temps, reconeix que sols se podrà
implantar en el 40% de les escoles d'infantil i de primària,
perquè, segons conselleria, i lligc textual, «el inglés
infantil no es una materia específica, por lo que no es necesario un
profesor más exclusivo para dar la asignatura».
I ací
estem presumint del Pextri, el Pla d'extensió trilingüe,
sense dotar-lo de personal.
I damunt de totes estes incoherències,
doncs, encara hem de sentir el conseller parlar que organitzarà una
xarxa de centres britànics.

Segons el president Camps, el nostre és
«un sistema educativo que habla en castellano, en valenciano y que
queremos que hable en inglés».
Però el Partit Popular,
malgrat que el president, el nostre president, de tots, diu
açò el dia de la inauguració del curs en
Castelló, en el Col·legi Sanchis Yago, han començat la
casa pel terrat, i esta casa es pot afonar i mos pot caure damunt a tots
els valencians, perquè estem parlant de l'anglés,
d'una assignatura que és de les que més suspenen els
nostres alumnes, deixa que pugen les taxes de fracàs escolar a un
40%, que és on estem ara, i jo crec que açò ja
està bé.

Ja està de bé d'estar en un 40%.
El que hem de procurar és rebaixar eixa taxa i no continuar
pujant-la.
¿Com aconseguir açò?
Doncs, per a
açò no n'hi ha diners, però per a
Educació per a la Ciutadania, perquè hi haja dos professors
alhora dins d'una mateixa aula, doble horari, doble salari, per a
això sí que n'hi han.
Esta és una despesa, la de
l'Educació per a la Ciutadania absolutament supèrflua
que sols servix per a utilitzar els nostres xiquets com a ariet contra el
govern d'Espanya.
Però, bé.

També ens caldria una partida
pressupostària per a ampliar la xarxa pública d'escoles
infantils de zero a tres anys.
El Ministeri d'Educació acaba
de dir que va a enviar una partida de 14,6 milions d'euros a
través del programa Educa3, una partida que anirà a parar,
majoritàriament, a mans privades, perquè és per a
construcció de centres, però ací, com no ne tenim,
tenim les trenta-tres escoletes de tota la vida, doncs, per
desgràcia, haurà d'anar a parar a mans privades, i dic
«per desgràcia», no perquè les mans privades
siguen absolutament indignes, sinó perquè seria
d'agrair que esta xarxa fóra pública, que la
conselleria assumira les escoles infantils que ara estan fent.
.
.
, que tenen
els ajuntaments, en lloc d'intentar suprimir-ne algunes.

Se van prometre 45.
000 places d'Educació
Infantil, zero a tres anys: ¿a on estan?
(Veus)

Un altre apartat del que vosté parla és
d'infraestructures.
En infraestructures anem per darrere de la
realitat.
No s'ha tingut en compte el tan esbombat creiximent
demogràfic i això es traduïx en centres massificats i
alguns a la vora del col·lapse.
És aixina.
Seguim un any
més amb falta de planificació i de previsió en la
construcció de centres educatius.

La conselleria insistix en afirmar que tenim una de
les millors infraestructures d'Espanya, per no dir la millor,
perquè el 75% dels centres s'han construït en els
últims deu anys.
¿Segur que tenim les millors
infraestructures quan tres quartes parts dels centres no sols no
s'han adaptat a la LOE, sinó que molts d'ells tampoc es
varen adaptar, en el seu moment, a la LOGSE?
¿Segur, quan en molts
d'ells ja no n'hi ha ni aula de música, ni biblioteca,
ni gimnàs, ni laboratori i, fins i tot, s'han tingut
d'habilitar classes en algun corredor?
¿Això són
les millors infraestructures?

Més de la mitat dels centres de
secundària se van construir abans de 1995, i a la majoria
d'ells sols s'han fet remodelacions o reformes.
El que tenim
són molts instituts amb instal·lacions velles, insuficients o
provisionals.
Malgrat que diuen que han fet 49 centres nous, les vacants de
nova creació que els correspondrien no són reals,
perquè ja estan ocupades per alumnes que estan en prefabricades
abans que este centre s'inaugure.
Per això mateixa ja naixen
plens i naixen menuts.
I això quan no se tracta de reposicions o
remodelacions.

Segons el conseller, «las aulas prefabricadas
son instalaciones transitorias que nos ayudan a tener una red de centros
públicos de calidad».
I fins ahí, senyora Mollà,
segur que vosté i jo podríem estar d'acord, ¿a
que sí?
El problema està quan eixa transitorietat
s'enquista, s'eternitza, i ahí vosté i jo
deixaríem d'estar d'acord, ¿eh?
I això
passa tantes vegades, que ja no mos ho creem.
Com a exemples que ja
s'han citat ací, però que cal tornar-los a citar: el
Benalua, d'Alacant, que porta nou anys de transitorietat; i el
Bovalar de Castelló, que porta deu anys de provisionalitat.
Dos
promocions d'alumnes, dos, com als bous, que ja han passat per este
centre últim sense conéixer un institut, sense
conéixer un centre construït exclusivament per a ensenyar.
I
estes condicions, per descomptat, no són les que demana una societat
moderna.

Tenim un mapa escolar que no es correspon amb els
problemes reals ni amb les necessitats de moltes famílies
valencianes.
Ho vaig dir l'any passat i ho reitere ara: un poble
sense xiquets és un poble mort, un poble condemnat a
desaparéixer.
Cal oblidar criteris de tipus economicista i adoptar
mesures de discriminació positiva per tal que estos xiquets puguen
fer el primer cicle d'ESO en el seu poble.
Queden pendents
construccions dels mapes escolars del 1996 i del 2004, cert, però
és hora de consensuar amb els agents socials un nou mapa escolar que
arreplegue les noves necessitats demogràfiques i, com a
excepció, «com a excepció», i això es pot
fer en virtut de les competències autonòmiques, que eixe nou
mapa escolar tinga en compte la pervivència del primer cicle
d'ESO a les escoles de primària d'alguns pobles de
difícil orografia i de climatologia adversa.

Respecte a la inversió en escola
pública, cal, sobretot, invertir, sí, però invertir de
manera racional.
Malgrat les promeses del Partit Popular la darrera
campanya electoral, no hi ha pressupost per a contractar infermers
escolars, no ja en els centres d'infantil i primària, que
seria lògic, que seria recomanable, sinó tampoc en els
d'Educació Especial.
Tampoc s'està invertint en
transport adaptat per a estos xiquets, s'han reduït logopedes,
els educadors en molts centres brillen per la seua absència, fan
falta més professionals de pedagogia terapèutica, de
psicopedagogs, de treballadors socials, de mediadors en conflictes, que
tantíssima falta estan fent en els centres de secundària.

Cal invertir en escoles d'idiomes, cal ampliar
la plantilla dels professors d'anglés de les escoles
d'idiomes, perquè ahí sí que fan falta,
ahí n'hi han cues per a entrar a estudiar anglés.
Cal
més pressupost per a pagar els triennis que es deuen als professors
interins, per a pagar la millora dels complements específics dels
equips directius, per a garantir el compliment de l'acord
d'homologació salarial al cent per cent dels professors de la
privada concertada.
Això seria invertir els diners amb trellat.

Quant als concerts, parlaré dels de
primària, però, com no tinc temps, saltaré als de
secundària: no sols no es deixa de concertar en
l'educació obligatòria, sinó que, a més,
s'amplien els concerts a postobligatòria, i ni en el
Batxillerat ni en la Formació Professional me val allò que la
privada complementa la pública, perquè en pública
sobren vacants.
És a dir, no la complementa, sinó que la
substitueix, claríssimament.
Subvencions per a col·legis
privats, mentre que els nostres xiquets continuen enquistats en barracons.

Sobre l'uniforme escolar: xiquets amb pantalons
i xiquetes amb faldetes.
Mesura absolutament populista que s'aprofita
de la comoditat que suposa per als pares no haver de discutir amb els fills
què ficar-los abans d'enviar-los a escola i una manera de
beneficiar els centres concertats, que són els que
majoritàriament porten uniforme.
Per cert, 1.
100.
000 euros
malgastats, malfurriats, despesa no prioritària que s'haguera pogut invertir
en coses més prioritàries.

Mentre els grans problemes de l'educació
valenciana es cronifiquen, el Consell del president Camps està més interessat
en fer una política partidista i populista de confrontació
amb el Govern d'Espanya que en resoldre els problemes de
l'educació valenciana.
Però és que, a
més, ara ha confrontat també amb la comunitat educativa, que
ha dit «fins ací hem arribat» i que avui mateix li
està demostrant el seu descontent i la seua insatisfacció.

El conseller Font de Mora ha dit que és
«parte del precio que hay que pagar por innovar».
Jo sols li
diré, senyor conseller, en el cas dels nostres xiquets, «los
experimentos, con gaseosa».

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Sorribes,
il·lustre diputada.

Pel Grup Parlamentari Popular, té la paraula la
il·lustre diputada Gema Amor.

Quan vulga, senyora Amor.

La senyora Amor Pérez:

Gràcies, president.

Senyora Mollà, mal comença vosté
la seua intervenció.
Ve ací lamentant l'absència
del senyor conseller d'Educació i m'agradaria saber on
estava vosté ahir mentre que estava el conseller
d'Educació ací parlant, debatent sobre temes que ens
interessen i molt, sobre educació.
Vosté no estava, cosa que
demostra, una vegada més, el despreci cap als temes, cap a la
matèria d'educació i cap a esta cambra de sobirania
popular del poble valencià.
(Aplaudiments)

Senyora Mollà, senyora Mollà, parla
vosté en la seua moció, parla sobre l'Educació
per a la Ciutadania.
Crec que hui, al llarg d'este ple, s'ha
pogut debatre, s'ha pogut saber molt bé quina és la
nostra posició.
Tant el president de La Generalitat com la meua
companya, la senyora Barrieras, han expressat amb claredat quina és
la posició del Partit Popular i és estar al costat de la
llei, és estar al costat del multilingüisme.
I també
sabem quina és la seua posició, senyora Mollà, i la
del seu grup: és estar al costat de la imposició i al costat
de l'adoctrinament.
Ho ha demostrat vosté molt clar.

Ens parla d'improvisació.
Ens parla de
presentar coses i ocurrències des del govern de La Generalitat
respecte a l'Educació per a la Ciutadania.
Senyora
Mollà, aclarisca's una miqueta, informe's una miqueta.
Eixa improvisació, eixe adoctrinament, eixa ocurrència ha
sigut del govern central, recolzat pel seu partit, quan, des de la
imposició i l'adoctrinament, han posat en marxa una
assignatura com és l'Educació per a la Ciutadania.
No
vaig a entrar en esta qüestió perquè crec que hui ha
estat suficientment debatut ací, en esta cambra, esta
matèria.

Parla vosté també, en la seua
moció, de completar el mapa escolar.
Clar que sí, senyora
Mollà, clar que sí i això és el que estem fent
i ho fem dia rere dia.
Sap vosté, senyora Mollà, quants
centres de més estan en funcionament en este curs escolar 2008-2009?
Deuria saber-ho, senyora Mollà, quan ve ací a esta trona,
quan ve ací a esta cambra: 49 centres més respecte al curs
anterior.
Deuria saber-ho, senyora Mollà, però no li
interessa i ho demostra una vegada més.

Sap vosté, senyora Mollà, quants centres
escolars estan en construcció en estos moments?
305 centres, senyora
Mollà.
Sí, sí, deuria saber-ho, però ho
demostra una vegada més, que no li interessa.

I sap vosté, o supose que ho deuria saber,
quina és la pressió demogràfica escolar que venim
patint en la nostra comunitat.
I deuria de saber també, senyora
Mollà, que eixa pressió demogràfica només,
només és la Generalitat valenciana la que dóna
solució quant a les infraestructures educatives, ja que el govern
central, una vegada més, ens abandona respecte a les
infraestructures per a la construcció de centres escolar.
No
només en el finançament -per descomptat que
sí-, també en la construcció de centres escolars
i bé sabem que és un percentatge molt elevat el de xiquets i
immigrants que han vingut a viure ací, a la nostra comunitat, que
estan també consumint educació i nosaltres, i nosaltres,
nosaltres, des del govern valencià, sense el seu recolzament, del
seu grup, ni el de l'oposició d'esta cambra.
No venen a
reivindicar, a reclamar al govern central eixe esforç addicional per
al finançament d'eixe milió de persones que han vingut
a viure ací, a la nostra comunitat, i vostés, des de la
discriminació, des de la marginació, des de la insolidaritat,
seguixen primant a unes comunitats enfront d'altres.

Parla també en la seua moció
d'eliminar les aules prefabricades.
Per descomptat que sí.
En
això estem treballant.
Sap vosté que només el 2,9% de
la població escolar es troba afectada per les aules prefabricades?
Sap vosté també, senyora Mollà, que és com a
conseqüència, principalment, de la construcció de nous
centres i que cal reubicar els xiquets en estes aules?
Deuria de saber-ho,
senyora Mollà, abans de vindre ací a esta trona i que se li
òmpliga la boca parlant de demagògia, demagògia
política, que és el que millor sap fer vosté i el seu
grup.

Parla vosté d'increment de la
inversió de l'escola pública per als pressupostos de
2009.
Clar que sí.
Hem vingut fent-ho any rere any; any rere any i
no només en els pressupostos de la Conselleria
d'Educació, sinó també a través de
l'empresa pública Ciegsa, que deuria saber que és
l'empresa encarregada de la construcció de centres escolars de
la xarxa pública de la Generalitat valenciana.

Jo li dic, senyora Mollà, -perquè
ja veig que la que no fa els deures és vosté, perquè
ve ací sense informació i sense coneixement- deuria
saber que la inversió de La Generalitat a través del pla de
1996 i del Creaescola és de 3.
620 milions d'euros en centres
escolars.

Ja veig que no li interessa el més mínim
el que jo estic dient-li ací.

Parla vosté també, planteja una proposta
respecte a l'educació concertada; una qüestió que
ja han presentat vostés, el seu grup, ací en esta cambra, una
interpel·lació i la moció subsegüent, sobre esta
qüestió concreta.
I altra volta li dic el mateix que li va dir
en el seu moment el conseller d'Educació, exactament el
mateix.
I li ho direm les voltes que siga necessari, les voltes que
faça falta per a que vosté siga capaç de retindre-ho,
perquè no vol entendre-ho.
Sap que és un dret del pares, un
dret.
.
.
-sap què és això, veritat, senyora
Mollà?
- un dret dels pares a l'elecció del centre
per un costat i un dret a la creació de centres docents per un
altre.

Sap també, o deuria saber, senyora
Mollà, quin és el percentatge, quin és el percentatge
entre públic i concertat en altres comunitats autònomes i que
nosaltres, a la Comunidad Valenciana, estem per baix d'eixos
percentatges?
Comunitats com Catalunya, al 50%, o com Madrid, un 60-40.
Nosaltres, a la Comunitat Valenciana, estem a un 70-30.
També ho sap
i no vol dir-ho.

Senyora Mollà, l'educació
és un servei d'interés públic i la
prestació de servicis públics deu realitzar-se amb la
garantia de qualitat, respectant els drets dels ciutadans, entre els quals
es troba l'elecció del centre escolar.

Planteja també qüestions respecte al
personal docent i jo, en este punt, vull fer un alt per a reconéixer
i mostrar l'orgull que sentim, des del Grup Parlamentari Popular,
pels mestres, per tot el professorat del sistema educatiu públic
valencià.

Vaig a donar-li una dada, senyora Mollà.
La
plantilla, en este curs, s'ha incrementat en 1.
153 docents, per a
este curs, respecte a l'any anterior.
Una altre dada, a vore si
vosté també vol escoltar-lo i retindre'l.
Des del curs
1995-1996, s'ha incrementat la plantilla en un 47,7%.
En estos
moments, hi ha 50.
913 professors, el major número de la
història d'esta comunitat, senyora Mollà, però a
vosté tampoc li interessa.

Millores laborals?
Clar que sí, clar que
sí, com incrementar el sou.
Ho sap molt bé, que
s'incrementa el sou durant este curs i passarà des de 180
euros fins a 300 euros al mes de forma progressiva.

Mesures per a facilitar, també, la
conciliació de la vida familiar i laboral, més
estabilització?
Per descomptat que sí.

I també una qüestió que entenem que
és realment important: el reforç de l'autoritat del
professorat a l'aula.

Eliminar, -planteja vosté
també- eliminar és una paraula, un verb que els agrada
a vostés utilitzar amb molta freqüència.
Eliminar el
projecte experimental de l'uniforme escolar.
No, senyora
Mollà.
No, senyora Mollà.
Esta és una
qüestió voluntària, voluntària, no
d'imposició, que és el que millor saben fer tots
vostés.
És una qüestió voluntària per part
dels centres i també per part de les famílies.
En els centres
participants, el consell escolar, com vosté deuria saber
també, òrgan de representació democràtica de la
comunitat educativa, ha aprovat la participació en este programa.
Però a vostés, a vosté, senyora Mollà, i al seu
grup no li interessen saber els perquè, els perquè que li
done jo ací, els perquè democràtics, perquè
vostés estan només amb el no pel no.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència la presidenta, senyora
María Milagrosa Martínez Navarro)

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyora Amor.

Té la paraula, per al torn de rèplica,
la il·lustre diputada senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyora presidenta.

Abans de començar, agrair al Partit Socialista
el seu recolzament a la moció.
De fet, m'ha cridat
l'atenció que fera referència, entre moltes coses
preocupants, al tema del francés perquè jo vaig estudiar en
la línea del francés com a idioma estranger i no sé si
jo, per al senyor conseller, sóc trilingüista o no.
No
sé si he de repetir curs, perquè com no he donat
anglés i he donat francés, no sé si sóc
trilingüista o no, per al senyor conseller.

Però bé.
Aquí no venim a
despreciar l'educació, sinó a reforçar-la i per
això hem posat deures a la Conselleria d'Educació i per
això, aquí, hem de fer un exercici de reflexió sobre
les coses que estan fent malament.
Perquè quan els professors, els
alumnes, els pares i les mares fan mobilitzacions, se tanquen als instituts
i als col·legis, alguna cosa no està funcionant bé i
això és responsabilitat d'aquest conseller i, per
això, jo estimava que el conseller deuria d'haver estat
ací, però que sé que s'ha disculpat amb el meu
company i jo li agraïsc esta disculpa, perquè sé fer les
coses com toquen.
No tinc valors de la mala educació com els que se
mos volen imposar ací.

Però bé.
Se parla d'adoctrinament
i que nosaltres, per votar Educació per a la Ciutadania, que
és una educació, és una assignatura que parla de drets
humans i de democràcia, se mos diu que volem adoctrinar la societat,
els xiquets, els alumnes.
Se mos diu això i se surt i se fan
manifestacions amb gent que adoctrina amb una doctrina catòlica, que
parla de coses molt greus, molt greus que, justament, no apel·len
pels drets humans i per la democràcia.
I se mos diu que adoctrinem
per intentar ensenyar els valors dels drets humans i de la
democràcia.
Però bé.
Anem a deixar estar este tema.

Se parla de 49 centres més, alguns que
s'han  inaugurat i estan totalment fets amb barracons.
Però, com se pot anar a inaugurar un col·legi i dir que
s'ha fet un col·legi, i és totalment de barracons?
Però és increïble i és d'una falta
d'educació molt greu, com dic, d'una mala
educació per part de la conselleria.

Se parla de 305 centres, que, com que mos diu que no
fem els deures, mos hem dedicat un moment a fer algun exercici
matemàtic, que se mos dóna bé.
I hem dit: bé,
305 centres per 18 aules donen 5.
490 aules, que per 20 alumnes donen
119.
800 alumnes, que ara on estan cursant l'educació
pública valenciana, senyora Amor?
On estan els 119.
800 alumnes?
Pot
ser estos 305 col·legis i instituts que s'estan fent
són els mateixos que va dir el conseller l'altra dia que havia
inaugurat?
Pot ser?
Pot ser, perquè quan instal·len
col·legis íntegrament en barracons, continuen comptant com a
col·legis que encara estan per fer.

Vostés, vostés, de fet, quan agafen
dades, se'n van al 1995 o al 1996.
Fa 13 anys d'això i
jo tenia 13 anys.
M'he fet major, jo m'he fet major, m'he
fet una dona adulta.
Fa 13 anys era una adolescent.
Per favor!
, miren
més enllà, anem a dades més reals, més noves.
No se'n vaja vosté a l'any 1995.
Però si
és que hi ha gent i alumnes que estan cursant ara i que
d'aquell govern, d'aquell govern, poc saben, poc saben.

Per tant, jo crec que vostés han de parlar del
dia a dia i no d'anar-se'n molt més enllà
perquè les dades els surten a vostés rodones.

Perquè, clar, aixina és pel que
nosaltres diem que el Partit Popular se dedica a manipular.
Aixina
és pel que nosaltres concloem estes coses que vosté considera
que són dogmàtiques.
Però, clar,
faça-s'ho vosté mirar per què agafa dades del
1995.

Però, aleshores, jo li encomanaria que
vosté vinguera ací i m'explicara on estan estos 119.
800
alumnes que vosté acaba d'anunciar que no reben cap
educació.
Perquè de fet, hi han instal·lats barracons,
molts, però que només tenen capacitat per a 26.
000 alumnes.
On estan aquests huitanta i escaig mil alumnes que falten?
On estan,
senyora Amor?
Quina educació estan rebent per part de la Conselleria
d'Educació?
De fet, avui el que acaba vosté de dir
és tan preocupant que deuria vosté també demanar el
cessament del conseller, perquè està dient que té
huitanta i escaig mil alumnes per ahí, repartits pel País
Valencià, que no estan rebent cap educació.

I sap, sap, si allò del conseller d'ahir,
quan parlava d'immigració, me va escandalitzar, el que
vosté ha dit avui ací m'ha escandalitzat molt
més.
Quan ha parlat d'immigració, vosté ha fet
referència al consum que fa la immigració i no al que aporten
i al que paguen amb els impostos, que també paguen com tots els
valencians i valencianes.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Escandalós!

La senyora presidenta:

Tiene la palabra la ilustre diputada, señora
Amor.

La senyora Amor Pérez:

Senyora Mollà, parlem de l'any 1995
perquè és des de l'any que el govern del Partit Popular
governa, i governa i ben governa.
I des de l'any 1995 no hem deixat
un sol dia d'estar al costat de la comunitat educativa, senyora
Mollà.

Senyora Mollà, hauria de tindre una mica
més de sentit, de trellat, de coneixement, a l'hora
d'apujar a esta trona, hauria de tindre'l.
I quan parla
d'immigració, i parla de consum, i parla de drets i parla de
deures dels immigrants, dels nous ciutadans, no acuse a este diputada, no
acuse a esta diputada, com està fent-ho vosté, i pose's
al costat d'esta diputada i d'este grup parlamentari per a
exigir al Govern d'Espanya, per a exigir al govern de Zapatero que
vosté recolza, que done finançament addicional per a donar,
per a donar a eixe milió d'habitants més que han vingut
a viure a la nostra comunitat, els serveis com es mereixen, ells i tots els
altres.
Som cinc milions d'habitants a esta comunitat, i vosté
i el seu grup no vol reconéixer-ho.

Pose's ací al meu costat i al costat del
Grup Parlamentari Popular per a exigir que deixe el govern central de
buscar insolidaritat territorial, de buscar marginació i de buscar,
com sap fer-ho millor que ningú, eixa marginació total i
absoluta a què ens té demostrats.
Deixe vosté de fer
demagògia, senyora Mollà, (aplaudiments) deixe de fer-la, perquè no anem a consentir-ho
en esta cambra i en este grup parlamentari, no anem a consentir-ho.

Li dic, senyora Mollà, li dic que nosaltres, en
el Grup Parlamentari Popular, en el Consell de La Generalitat, estem molt
orgullosos del sistema educatiu públic, molt orgullosos; molt
orgullosos dels nostres docents, dels equips directius dels centres
escolars, molt orgullosos.
Clar que volem millorar, clar que sí, i
venim fent-ho tots els dies.
No amb paraules, com fa vosté, no amb
paraules, ni amb absències, com va fer ahir per la vesprada, una
vegada més.
No, no, no, senyora Mollà.
Ho fem amb fets.

Li he donat unes dades irrefutables, vosté no
vol escoltar-les, no vol escoltar-les, no li interessa.
Jo no em canse de
repetir-les, com ho fa ací pràcticament totes les setmanes el
senyor conseller d'Educació.
Jo li ho dic altra volta, a vore
si d'una vegada és capaç de retindre-les, de
retindre-les i de comprovar-les.
Vaja a vore eixos centres, vaja.
Preocupe's una mica, preocupe's una mica pels valencians,
preocupe's una mica pel sistema educatiu públic
valencià, una mica només.
No només vinga ací a
omplir-se-li la boca, com dia abans, de demagògia, demagògia
i més demagògia.

Li torne a seguir dient les xifres que utilitza abans.
Des de l'any 1995.
.
.
, sí, ens sentim molt orgullosos que
des de l'any 1995 tenim la confiança del poble valencià
per a seguir governant.
Sí, senyora Mollà, des de l'any
1995, la plantilla docent ha crescut un 47,7%.
Sí, senyora
Mollà.
Des de l'any 1996, li dic, des d'eixe curs
escolar, s'han invertit 3.
620 milions d'euros, a través
del Creaescola i a través del pla de 1996.

Parla vosté del valencià, sí,
senyora Mollà, de valencià.
S'ha incrementat respecte a
l'any 1995 en un 228% les línies en valencià, senyora
Mollà.
No li interessa escoltar-ho, no li interessa saber-ho, no li
interessa.
Li interessa apujar a esta trona i parlar d'una comunitat
que res té a vore amb la real, res.
Parla d'una comunitat en
blanc i negre que res té a vore amb el que estem fent a esta
comunitat.

Senyora Mollà, deixe de dinamitar el sistema
públic valencià, deixe de dinamitar l'ensenyança
pública valenciana, perquè no, no i no, no anem a
consentir-ho des del Grup Popular.
Nosaltres al costat del sistema
públic valencià, del qual mos sentim tan orgullós, del
sistema educatiu valencià, de l'ensenyança
pública valenciana i de tota la comunitat educativa.

Moltíssimes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

Señores, señoras diputadas, vamos a
proceder a la votación.
Comienza la votación.
Votos a favor,
38;  votos en contra, 43.
Queda desestimada la moción.

És closa la sessió.

(S'alça la sessió a les 19 hores i
15 minuts)