DS-038%20macro.html





Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 26 d'abril de 2012.
Comença la sessió a les 10 hores.
Presideix el president de les Corts Valencianes, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer.
Sessió plenària número 25.
Segona i darrera reunió.

El senyor president:

Per favor, es reprén la sessió.

Molt bon dia.

Compareixença del president del Consell, senyor Alberto Fabra Part, per a respondre les preguntes d'interés general per a la Comunitat Valenciana formulades pels grups parlamentaris (RE números 21.
086, 21.
087, 21.
076 i 21.
083)

El senyor president:

Compareixença del president del Consell per a respondre les preguntes d'interés general per a la Comunitat Valenciana, formulades pels grups parlamentaris.

En primer lloc, té la paraula el síndic del Grup Parlamentari Popular, l'il·lustre diputat senyor Rafael Blasco.

El senyor Blasco Castany:

Moltes gràcies, president.

Molt honorable president de La Generalitat.

Honorables consellers i conselleres.

Il·lustres senyores i senyors diputats.

Molt bon dia per a tots.

La pràctica totalitat dels indicadors demoscòpics i sociològics en el nostre país assenyalen que la principal preocupació de la ciutadania és la crisi econòmica i la desocupació.
Dos elements que conformen una situació especialment dramàtica per a este país.
Una situació dramàtica que afecta centenars de milers de famílies que tenen a totes les seues persones actives -a tots els seus membres actius- aturats; que afecta més de cinc milions i mig de persones que no troben oportunitats de treball; que tenen al 50% dels jóvens sense expectatives laborals; i que, a més, ha generat una gran desconfiança en el món econòmic i social, en la nostra nació, en Espanya, i, especialment també, un descrèdit en l'àmbit internacional.
Això conforma, fonamentalment, el que s'ha vingut a dir l'herència socialista, l'herència que ha deixat el govern socialista després de set anys d'unes polítiques erràtiques, que han dut a esta situació pràcticament d'emergència nacional, com viu hui Espanya.

Si amb totes estes dades no fóra suficient, cal afegir-ne una altra, especialment rellevant també pel seu dramatisme.
Hui el govern socialista va a fer possible que Espanya ocupara el trist lloc d'estar en el tercer lloc en dèficit públic entre els països de la Unió Europea; únicament mos avancen Grècia i Irlanda.
Un dèficit del 8,5% i no del 6%, com va dir, en els últims moments del seu govern, el govern socialista del senyor Zapatero i del senyor Rubalcaba.
Un desfasament que comporta que prop de 26.
000 milions d'euros van a haver de ser sufragats, a més, per la ciutadania espanyola.

Des del Grup Parlamentari Popular i des del Partit Popular no volem insistir en esta herència socialista, exclusivament més enllà de fer constar com de difícil i complexa és la situació que s'ha generat en el nostre país.
Perquè volem també, des d'este punt de vista, fer una apel·lació a la responsabilitat per a, entre tots, agarrar el camí que mos conduïsca a una senda de progrés i d'eixida d'esta crisi econòmica.
I no hi ha més eixida ni més camí que el de l'agenda reformista que està duent a terme el govern del Partit Popular, del president Rajoy, i, en la nostra comunitat, el govern del president Fabra amb les mesures que està adoptant: una reforma laboral, una reforma financera, una reforma del sistema de sanitat, de l'educació, del pagament a proveïdors, de la limitació del dèficit públic i, especialment, de tornar la confiança a la societat espanyola per a poder eixir d'esta situació de crisi.

En eixe context és on el Grup Parlamentari Popular, a més de recolzar les polítiques que està duent a terme el govern de La Generalitat, perquè entenem que són mesures valentes, responsables, complexes, excepcionals, en alguns casos temporals, però que són absolutament necessàries per a poder eixir d'esta situació de crisi.
.
.
I volem fer una crida als grups de l'oposició, igual que ho hem fet als agents econòmics i socials, perquè se sumen a esta política constructiva per a eixir d'esta crisi.

Per part del Grup Parlamentari Popular, no descansarem en fer ofertes de diàleg i de consens als grups parlamentaris que tenen representació en esta cambra per a eixir, el més aviat possible, d'esta crisi.
I ho fem amb humilitat i amb modèstia, perquè sabem que els problemes que travessa hui Espanya són de tal envergadura que sense la col·laboració de tots és impossible eixir, amb la pressa que nosaltres voldríem, de l'actual crisi econòmica.

Per això, també, volem desitjar-li al nou síndic del Grup Parlamentari Popular, al senyor Torres, un bon treball parlamentari.
.
.
(Veus) Perdón.
Perdón.
(Veus.
Rialles) Esperemos… (Veus) Perdónenme el lapsus, pero, bueno, en esta vida cualquier cosa puede llegar a verse, ¿eh?
, o sea que… (Veus.
Rialles.
Aplaudiments) Tiempo al tiempo, tiempo al tiempo.

Les decía que, desde el Grupo Parlamentario Popular, igual que le queremos dar una amable despedida a Jorge Alarte por el trabajo que ha realizado al frente del Grupo Parlamentario Socialista, a usted, señor Torres, se lo deseamos sinceramente, para ver si abrimos una etapa en donde podamos colaborar en algunas cuestiones centrales, de las que está planteando el gobierno de La Generalitat, para, entre todos, caminar juntos para la salida de esta crisis.

Y, en este contexto, queremos plantearle al molt honorable president de La Generalitat la pregunta de hoy:

¿Qué medidas tiene pensado el gobierno de la Generalitat valenciana para incentivar la actividad económica en el mundo empresarial valenciano?

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señor Blasco.

Té la paraula el molt honorable president de La Generalitat.

El senyor president del Consell:

Señor presidente.

Señorías.

Muy buenos días.

Como bien decía el síndic del Grupo Popular, lo que preocupa a la gente es la situación económica y, especialmente, la situación de desempleo que está afectando a tantos cientos y cientos de miles de familias y a tantos millones de personas.

Es por eso que las administraciones debemos estar a la altura de las circunstancias.
Debemos ser conscientes de lo que quieren los ciudadanos y aplicar medidas y políticas que vayan encaminadas a poder conseguir lo que ellos quieren, que no es otra cuestión que ser protagonistas del avance y el desarrollo de nuestra sociedad.

Ésa es la principal preocupación de este gobierno: hacer una administración ágil y al servicio de los ciudadanos, intentando adelgazar ese gasto que supone la administración y, consecuentemente, ser capaces también de poder posibilitar más instrumentos, más herramientas, para que podamos hacer políticas activas dirigidas a la creación de empleo.
Y lo hemos hecho ya desde principios de año:

El plan de empleo juvenil, con más de 100 millones de euros para que durante esta legislatura podamos llegar a más de 50.
000 jóvenes.

Medidas de impulso a la formación profesional, encaminadas para poder entrar dentro del mercado laboral y hacerlo de una manera progresiva pero, a la vez, constante; y, sobre todo, ese caudal, esa inversión y esas necesidades que tienen los jóvenes puedan materializarse a través de un empleo.

Hemos hecho un decreto ley para emprendedores.
Un decreto ley en el que lo que hacemos es agilizar la tramitación, eliminarla, reducir tasas, compensar deudas con la administración, facilitar, a través de una plataforma electrónica, el conocimiento y las ayudas que puedan tener, realizar nuevas vías de financiación, para que todos los jóvenes sean conscientes de las líneas de ayudas directas que pueden ayudarles y, sobre todo, que están encaminadas a cubrir 9.
000 solicitudes de emprendedores cada año.

También hemos hecho modificaciones legislativas en urbanismo, para que sea mucho más fácil la instalación de cualquier actividad en nuestro territorio.

Y, también, a través de ayudas con agricultores, ganaderos o pescadores, que ascienden a más de 244 millones de euros…

Pero esto entendemos que no es suficiente.
Necesitamos hacer un plan de incentivos que haga que las empresas puedan contar con el apoyo y la ayuda de las administraciones, de la administración autonómica, para que puedan generar empleo.
Porque ellas son las que lo tienen que hacer; nosotros somos instrumentos al servicio de la sociedad y, en este caso más que nunca, al servicio de las empresas para que puedan generar empleo.

Tenemos que simplificar la gestión.
Tenemos que hacer que la tramitación telemática completa, para los que quieran hacer una nueva industria, una nueva empresa, sea una realidad.
Y lo vamos a conseguir a través del Impiva.

Hay que complementar lo que son las ayudas, tanto a nivel europeo y a nivel nacional.
Hay que adaptar las necesidades de las empresas a lo que nosotros también podemos ofrecer, haciendo esa labor personalizada, para que podamos atender lo que son esas necesidades que tienen las empresas valencianas para poderles ofrecer todo nuestro potencial.
Una concurrencia competitiva y una evaluación, también, de los recursos que, por parte de la administración, vamos a poner al servicio de las empresas.

Más de 150 millones de euros vamos a destinar a todas estas cuestiones que lo único que buscan es apoyar a los emprendedores; una apuesta definitiva por la innovación; incentivar el que nuestras empresas sigan saliendo al exterior, con incentivos a la internacionalización de nuestra economía; mayor viabilidad y más facilidad en los canales de financiación empresarial; hay que incentivar la eficiencia energética y la competitividad de nuestro comercio.

Para todas estas cuestiones -para el plan de incentivos, para el plan de empleo juvenil, de emprendedores y la formación profesional- vamos a destinar más de 1.
000 millones de euros en esta legislatura.

Vamos a ser capaces de destinar a que todas aquellas personas que quieran encontrar una oportunidad en nuestra Comunidad Valenciana puedan realizarlo a través de este esfuerzo.
Y hay signos que nos hacen tener esperanza:

Mire, en lo que llevamos del año 2012, en los primeros dos meses, han habido más de 2.
000 nuevas sociedades mercantiles que se han dado de alta -más de 30 solicitudes diarias.

Tenemos una tasa de cobertura…; es decir, exportamos mucho más de lo que importamos, con un superávit de 165 millones de euros.

Y hemos crecido también en pernoctaciones hoteleras en más de un 2%, frente al resto de España que ha decrecido en estos tres primeros meses.

Estamos por el buen camino.
Tenemos medidas.
Tenemos instrumentos.
Y, sobre todo, sabemos lo que queremos y es ayudar a esta sociedad a que encuentre el camino, crear empleo y generar desarrollo y prosperidad.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Pregunta del síndic del Grup Parlamentari Socialista, senyor Torres.

El senyor Torres Salvador:

Gràcies, senyor president.

Bon dia, senyores i senyors diputats.

És per a mi un honor immerescut l'exercir com a síndic del Grup Socialista.
Una responsabilitat en què substituïsc el meu company i amic Jorge Alarte, un socialista valent, generós i honrat, que sempre ha defensat els interessos generals de tots el valencians.
(Aplaudiments)

Moltes gràcies, Jorge, pel teu treball i dedicació.

I ara sí, senyor president, li pregunte: ¿quines gestions va a fer vosté, davant el govern central, per a evitar que la nostra comunitat siga discriminada en els pressupostos de l'estat d'enguany?

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyor president.

El senyor president del Consell:

Señor presidente.

Señor Torres, yo también deseo que su nueva andadura sea muy próspera para todos.
Y también quiero agradecer la actitud del señor Alarte durante el tiempo que hemos coincidido.

Pero… ¡Hay que ver!
, vaya primera pregunta le ha tocado a usted hacer, hablar de discriminación hacia la comunidad valenciana; ustedes, que han sido los reyes de la discriminación no sólo hacia la Comunidad Valenciana, sino hacia todo el estado español… (Aplaudiments)

Hablaba el síndic del Grupo Popular de la herencia socialista.
Es que es cierto, señor Torres; ¡vaya herencia nos han dejado a todos nosotros!
No sólo han hundido la economía, no sólo han dejado a cinco millones y medio de personas sin ninguna esperanza, no sólo han dejado un millón y medio de hogares sin ninguna persona que pueda tener ningún ingreso en estos momentos, no sólo han socavado lo que son los valores y la iniciativa de esta sociedad, sino que, además, nos han dejado hipotecado el futuro, con un déficit superior al que ustedes dijeron que existía en este país.

¿Cómo ustedes pueden hablar de discriminación, si ustedes son la esencia de la discriminación, no sólo en la Comunidad Valenciana, sino en todo el estado español?
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gracias.

Señor Torres.

El senyor Torres Salvador:

Mire, señor presidente, no le creo, como tampoco le creen los sindicatos, ni la patronal, ni la cámara de contratistas de nuestra comunidad, ni la mayoría de los valencianos y valencianas.
Porque usted ha tardado muy poco en cambiar de discurso y de actitud frente al Gobierno de España.
Siete años ininterrumpidos practicando el victimismo, al tiempo que se comportaban como nuevos ricos, malgastando los recursos de todos y endeudándonos sin control; y ahora, cuando el presidente Rajoy presenta unos presupuestos que discriminan, maltratan y ningunean como nunca a nuestra comunidad, usted los acepta con total y absoluta sumisión.

¿Por qué no ejerce sin complejos su valencianía, como lo están haciendo la Cospedal, el señor Feijóo y otros insignes dirigentes de su partido?
¿Dónde está su liderazgo, señor Fabra?
¿Va usted a permitir que nos asignen tan sólo el 7,9% de las inversiones del estado y que nos quiten más de 500 millones de euros tan necesarios para infraestructuras vitales para el desarrollo de nuestra comunidad?

No caiga en la tentación de justificarlo -como ya lo vienen haciendo muy frecuentemente- apelando al victimismo.
Reconozca, aunque solo sea por una vez, que en el período de gobierno de Zapatero se ha invertido en esta comunidad el doble que en el mismo período del señor Aznar.
Usted sabe que es el legado de los diecisiete años del gobierno del Partido Popular el que ha sumido a esta comunidad en la peor crisis económica, social y moral de su historia, con más de 641.
000 valencianos en situación de desempleo, con un gasto en sanidad, educación y servicios sociales inferior a la media, y que ahora se agrava con los injustos recortes que nos ha impuesto el señor Rajoy, con una administración bajo sospecha, salpicada de numerosos casos de corrupción, con una insoportable y aplastante deuda de 22.
400 millones a la que hay que sumar otros 4.
000 millones de facturas impagadas a proveedores, que han provocado miles de despidos en nuestra comunidad y que nos convierten en los más morosos de España.
En definitiva, una comunidad intervenida ya de facto por Génova.

Señor Fabra, ejerza de presidente de todos los valencianos, y tenga la valentía y el coraje político de exigir lo que nos corresponde.
Nos tendrá a su lado.
No se someta a los intereses políticos y sobre todo territoriales del señor Rajoy, porque no son los nuestros.
Rajoy nos ignora, Rajoy no quiere a esta comunidad.
Si no lo hace, señor presidente, estará traicionando a todos los valencianos, un pueblo que les respaldó mayoritariamente -es verdad- en las pasadas elecciones, y al que están defraudando, porque están haciendo justamente lo contrario de lo que dijeron.
Más paro y menos derechos para los trabajadores.
Más impuestos y menos prestaciones sociales.

Y finalizo, señor presidente, no tenemos la misma ideología ni tampoco tenemos ni compartimos los mismos valores, pero desearíamos coincidir en una prioridad.
Más de 600.
000 valencianos están buscando desesperadamente un empleo al que constitucionalmente tienen derecho.
Cuente con nuestro trabajo, nuestras propuestas y nuestra predisposición al diálogo y al consenso para abordar esta primera prioridad.
Creación de empleo para los valencianos.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señor Torres.

Molt honorable president.

El senyor president del Consell:

Señor presidente.

Señor Torres, todos somos conscientes de la dificultad de la elaboración de este presupuesto.
Unos presupuestos generales hipotecados y sobre todo marcados por la herencia que el socialismo nos ha dejado.
No son los presupuestos que le hubiera gustado hacer a ningún responsable político, pero ante todo está la responsabilidad del que tiene que hacerlos y sobre todo las necesidades del momento, que no son otra cosa que hacer las cosas bien, con austeridad y sobre todo con credibilidad.
(Aplaudiments) Fíjese, habla usted de inversiones.
Mire, pero es que el agujero que ustedes han dejado en el Ministerio de Fomento ha sido de 40.
000 millones de euros.
Es que ustedes han hipotecado el futuro, no solo de la Comunidad Valenciana, sino de toda España.
Ese es el problema, que ustedes han gastado no solo lo que no tenían entonces, sino lo que no iban a tener en el futuro, y por eso ahora había que hacer unos presupuestos generales de emergencia.
Porque en estos momentos lo importante es garantizar el estado de bienestar, que ustedes lo habían puesto en duda con esa mala gestión que hicieron durante todo este tiempo.
Ese ha sido el problema, señor Torres.

Y fíjese, en cuanto a inversiones, si descontamos aquellas inversiones que eran plurianuales, podemos decir que la Comunidad Valenciana es la que encabeza las nuevas inversiones, con 322 millones de euros destinados al corredor mediterráneo, por primera vez, que era una exigencia que tenían estas Cortes y que tenía la Comunidad Valenciana.
(Aplaudiments) Eso sí que es una realidad.
Usted habla de que debemos pedir más, debemos también exigir más, y a aquellas personas que hicieron una mala gestión en este país y que han afectado a la Comunidad Valenciana.
Mire, es que ustedes fueron los que cuando venían las elecciones dijeron que iba a llegar a Alicante en el 2012, y ustedes sabían que había un tramo que no había sido licitado.
Y no les supuso ningún problema seguir engañando a los valencianos y a los españoles (aplaudiments) diciendo que eso iba a ser una realidad.
Es que hemos vivido mentira tras mentira, y ahora es el momento para poner las cosas en su sitio.

Mire, la última ha sido el déficit.
Pero es que Eurostar, la única vez que había comprobado que había un déficit mayor que el que el país había determinado, fue en Grecia.
La primera vez, y la segunda en España.
Y ha dicho que de 6 que había dicho el gobierno, ha sido el 8,5.
Y eso nos empobrece a todos los españoles en 28.
000 millones de euros.
18.
000 millones con el esfuerzo adicional que tenemos que hacer este año para cumplir con los criterios de déficit establecidos.
18.
000 millones de euros.
Que si los trasladamos a la realidad de la Comunidad Valenciana al 10%, son 1.
800 millones de euros.
Ustedes con su gestión han hecho que seamos este año 1.
800 millones de euros más pobres, y esa es la realidad que tiene la Comunidad Valenciana (aplaudiments) con la gestión que ustedes han hecho.

Mire usted, vamos a seguir reclamando.
Claro que sí.
Somos conscientes de la situación actual, igual que lo estamos haciendo aquí, también somos conscientes de lo que está pasando en España y de la herencia que ha tenido que sufrir o estamos sufriendo todos los españoles y en especial el gobierno.
Vamos a seguir exigiendo la financiación, vamos a seguir exigiendo el agua, vamos a seguir exigiendo las infraestructuras.
Y una cosa más importante, que esta vez y por primera vez no se está produciendo en la elaboración de los presupuestos generales del estado.
No hay ningún territorio que salga ganando por apoyos que dé al gobierno.
Es la primera vez, y también le digo, no vamos a consentir nunca que haya ningún territorio de España que por esas hipotecas políticas pueda tener más dinero que los valencianos.
Lo vamos a defender por encima de todo.
(Aplaudiments) Y desde luego, esa es una realidad y un compromiso que asumo como presidente de esta Generalitat y como presidente del Partido Popular.

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor presidente.

Señor Rubio.

El senyor Rubio Martínez:

Sí, señor presidente.

Al gobierno se llega llorado ya.
Se llega llorado, y se llega para gobernar.
Ustedes gobiernan en esta comunidad desde hace diecisiete años.
El gobierno que usted preside tiene competencias plenas en materias de políticas activas de empleo, y sin duda la inversión pública es un elemento básico en esas políticas.
El señor Rajoy, con sus presupuestos, nos golpea, nos golpea a todos los valencianos, puesto que no invierte lo que nos corresponde.
Usted que tantas veces ha subido a decir «ni más que nadie, ni menos que nadie», esta vez calla y mantiene una actitud pasiva.
Sus políticas nos están llevando a más desempleo, a recortar derechos laborales, a más empobrecimiento, a bajar los salarios, a recortar prestaciones de tipo sanitario, educativo, etcétera, y a subir los impuestos.

Pero además, ahora, con esta rebaja de inversiones en la comunidad, el número de desempleados de 640.
000 desgraciadamente en nuestra comunidad pasará a 700.
000 al final de año.
¿Qué medidas, señor presidente, piensa usted adoptar para que las inversiones públicas necesarias lleguen… (El president desconnecta el micròfon del diputat)

El senyor president:

Muchas gracias, señor Rubio.
(Aplaudiments)

Señor Vela.

El senyor conseller d'Hisenda i Administració Pública:

Sí, muchas gracias, presidente.

Señoría, yo la verdad es que me sigo sorprendiendo, de verdad.
Si ayer ya se lo dije, y se lo digo hoy.
Porque, vamos a ver, aquí resulta que el gobierno socialista de España, eludiendo su responsabilidad, no hace un presupuesto que le tocaba hacer y no pasa nada.
Y entonces llega el señor Rajoy, hace el que toca hacer y todos los males del mundo para España y para la Comunidad Valenciana.
(Remors) Ayer yo leía un símil, y es verdad.
El señor Rajoy ha venido a apagar fuegos, los fuegos que su gobierno en España dejó encendidos.
Y tienen ustedes la gallardía -diría yo- de encima criticar no solo al bombero que viene a apagarnos el fuego, sino encima criticarlo porque gasta agua.

A mí, la verdad, me parece que es ir demasiado lejos.
Pero le digo una cosa, el presidente ha dicho una cosa muy importante: los presupuestos hay que saber leerlos, y leerlos significa darse cuenta de que todos esos nuevos proyectos que aparecen presupuestados en una primera anualidad, en años sucesivos y en plurianualidades van a suponer una inversión que desde luego en los 2.
920 días de gobierno socialista… (El president desconnecta el micròfon del conseller)

El senyor president:

Muchas gracias, señor conseller.
(Aplaudiments)

Señor Toledo.

El senyor Toledo Lobo:

Señor presidente, prometió hacer más con menos, y está haciendo lo contrario: menos con más.
Menos servicios públicos, menos inversiones, menos educación, menos sanidad y más tasas, y más impuestos.
Y también menos reivindicaciones y más servilismo ante el señor Rajoy, porque mire, el señor Vela aseguró hace poco que para cumplir con el déficit impuesto por Madrid bastaba recortar 400 millones, y que no afectarían ni a sanidad ni a educación.
Y días después usted asume, sumiso y servil, porque el señor Rajoy lo dice, 1.
000 millones de recorte en sanidad y educación.

¿Nos engañó el señor Vela o se quedó usted sin voz ante Rajoy para defender a los valencianos?
Sí es así, tome caramelos como estos, a ver si la recupera, y le dice que nuestra sanidad y educación no admiten más recortes.
Porque en dieciséis años han conseguido situarlas en los últimos lugares de España, porque su gobierno ya las ha recortado bastante estos años, y porque según el señor Vela no hace falta.

Señor Fabra, ¿nos engañó el señor Vela o es que no sabe decir que no al señor Rajoy?
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señor Toledo.

Señor Císcar.

El senyor Ciscar Bolufer:

Moltes gràcies, senyor president.

Mire, vostés són els que li han pegat foc a la situació i ara volen exercir de bombers.
No anem a oblidar, els valencians no van a oblidar que esta situació es dóna després de set anys de govern socialista a Madrid, després que han deixat 5,3 milions d'aturats, i estos pressupostos són el fruit de 5,3 milions d'aturats.
(Remors) Després que n'hi han en Espanya 1.
575.
000 famílies amb tots els seus membres desocupats, gràcies a les polítiques del govern socialista, després que han tancat moltes empreses.
Per tant, lliçons, per favor, no mos en donen.
Estos pressupostos són uns pressupostos excepcionals per a una situació que és excepcional, i que és excepcional per emergència econòmica, i eixa emergència econòmica la propicià un govern que en set anys no ha pres ni una sola mesura.

El govern actual en quatre mesos ha pres més mesures i ha fet més reformes que l'anterior govern.
Eixa és la realitat.
I vostés no (remors) podran amagar-la.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Pregunta del síndic del Grup Parlamentari Compromís, senyor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president.

Després d'assistir a este espectacle de vore qui ha governat pitjor i qui ha discriminat més la nostra terra, i després d'un mes de no tindre l'ocasió de poder formular una pregunta, senyor president, m'agradaria formular-li la pregunta de: què va a fer vosté per defendre els interessos del poble valencià i per a evitar la discriminació que patim els valencians i les valencianes en matèria d'inversió dels pressupostos generals de l'estat i en matèria de finançament autonòmic?

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyor president.

El senyor president del Consell:

Muchas gracias, señor presidente.

Señor Morera, después de un mes he podido comprobar cómo aquí no hay simplemente acciones comerciales de ningún producto.
Lo que sí que hay es un dos por uno, porque han repetido la misma pregunta que los señores socialistas.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Señor Morera.

El senyor Morera Català:

Senyor president, moltes gràcies.

És lamentable que vosté no conteste, perquè la situació efectivament és gravíssima, és difícil.
Ens podríem preguntar per què hem arribat a esta situació i quina responsabilitat tenen vostés i el seu govern en la situació que estem tenint ara en estos moments.
Uns governs que estan molt lligats efectivament, perquè vostés van pactar la reforma exprés de la Constitució.
Aleshores s'ha de servir als mercados i no als ciutadans.
Vostés van modificar eixa Constitució, i per tant tenen prioritat en el cobrament els mercats i no els ciutadans.

Però, senyor president, vosté no contesta.
¿Per què?
Som els valencians secularment discriminats en els pressupostos generals de l'estat, mane el PSOE o manen vostés.
I ¿per què se continua abonant en infraestructures insostenibles com l'AVE a Zamora -terra de la ministra de Foment- i infraestructures fonamentals, com el corredor mediterrani, se queden en el caixó, per molt que vinga la ministra a dir: «No n'hi ha dotació pressupostària en estos pressupostos?
» Eixa, una.

Senyor president, i ¿per què, si vosté ha presentat un pla d'ajust i li l'han tombat a Madrid, i la intervenció està com una possibilitat real, i a vosté li han tombat el pressupost, vosté per què no li ha dit al senyor Rajoy el que va dir ací, a estes Corts, que la falta de finançament autonòmica -que secularment hem patit els valencians- de 8.
357 milions d'euros -va dir vosté-, el deficient finançament autonòmic que hem patit, per què no li va dir i li va reclamar eixos diners?
¿És perquè vosté ha sigut designat des de Madrid com a president de La Generalitat?
¿Va vosté a fer alguna cosa per defendre els interessos del poble valencià?

El senyor Blasco ha demanat col·laboració de tots.
Té la meua col·laboració per anar a Madrid, defendre els interessos valencians, i, fins i tot, presentar un recurs d'inconstitucionalitat.
Perquè el principi d'igualtat constitucional, que tots som igual davant la llei, no es complix per al poble valencià, mane el PP o el PSOE.
¿Per què?
I, ¿per què vosté calla?
I, ¿per què vosté deixa que li apliquen el pla d'ajust des de Madrid que li han tombat?
¿Per què calla i per què no defensa els interessos valencians?
Sí, senyor Vela, sí, li han tombat el pla.
I vosté era responsable dels números quan anàvem a la catàstrofe, ¿eh?
Que alguns ja li vam advertir ací que anàvem a la catàstrofe.
I la irresponsabilitat del seu govern mos ha portat a la catàstrofe.
Haurà d'explicar vosté, quan era director general de Pressupostos, per què incrementàrem el deute públic en 13.
000 milions d'euros, ¿eh?
, que es diu prompte.
I, ¿què va fer vosté?
¿Va mantindre's impassible el ademán vegent com es retalla d'una forma impossible, que va crear una crisi social de primera magnitud els serveis públics bàsics, i no reclama els diners que els pertoca?
¡Anem al Tribunal Constitucional!
Té la meua col·laboració per a defendre els interessos valencians, per a pegar la cabotada a Madrid i passar del victimisme -que ara hem vist, hipòcrita- a la submissió i agenollar-se.
És que hi ha presidents de comunitats autònomes del PP que han dit que no van a aplicar els retalls del seu govern, del govern del PP.
Però, ¿vosté ha callat?
¿Per què calla vosté?
Jo li augure que aixina.
.
.
malament.

Jo li demane eixes tres preguntes: ¿què va a fer en matèria de pressupostos d'inversió pública territorialitzada?
Li recorde que vam modificar un estatut, el que van pactar vostés, per a aconseguir eixe objectiu.
¡I no hem ni designat representants!
¿Anem al Tribunal Constitucional?
¿Vol que anem?
¿Anem a defensar el principi d'igualtat constitucional?
¡I done vosté una explicació!
¿Per què, mane qui mane, els valencians sempre a patir, sempre a perdre?
I per això estem perdent posicions i el nostre benestar és molt inferior de la mitjana espanyola.

I li pregunte, per a preguntar-li: eixes retallades que li imposen del pla d'ajust, que, per cert, vostés haurien de portar a estes Corts, perquè les retallades ja són democràtiques, han de portar eixe pla d'ajust ací, a Les Corts, perquè suposa una modificació del pressupost que vam aprovar, i, si no, són una retallada i és un frau democràtic.
Li pregunte també si va a portar eixes retallades i eixe pla d'ajust ací, a Les Corts.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Morera.

El senyor Morera Català:

I li pregunte, finalment: eixes retallades ¿van a afectar el bo-llibre?
Perquè moltes famílies.
.
.
(El president desconnecta el micròfon del diputat)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Morera.

Molt honorable president.

El senyor president del Consell:

Gracias, señor presidente.

Señora Morera, es curioso pero, usted, la única medida que pretende aquí proponer a Las Cortes es la idéntica que los catalanes quieren hacer para reclamar lo suyo.
¡Qué curiosidad!
¡Qué manera de mimetizar aquello para lo cual uno se identifica plenamente en su forma de entender la vida!

Aquí estamos defendiendo lo nuestro, señor Morera, en un contexto (remors), en un contexto (algú demana silenci: «xxt!
») muy complicado, del cual parece que ustedes todavía no se han dado cuenta.
Estamos en una situación de emergencia, de emergencia en cuanto a la necesidad de seguir manteniendo los derechos que tienen todos los ciudadanos y que solo el gobierno del Partido Popular está dispuesto a garantizarlos.
¡Esa es la realidad!
(Aplaudiments) Porque no hay dinero, señor Morera.
Y usted no se quiere dar cuenta, no se quiere dar cuenta.
La realidad es esa.

Y claro que vamos a seguir exigiendo, como estamos exigiendo desde hace tiempo, porque somos los únicos que mantenemos el discurso aquí y fuera, señor Morera.
No como ustedes, que aquí hacen un discurso y, cuando van a Madrid, hacen otro completamente distinto, y, sobre todo, lo único que buscan es desacreditar permanentemente la actividad que estamos haciendo aquí, en la Comunidad Valenciana.
Ese es su discurso, discurso catastrofista, y, desde luego, no va a encontrar en nosotros ningún eco en esa propuesta que usted hace.

Pero es que, además, mire, nosotros somos leales, leales, pero eso no quita que sigamos siendo reivindicativos.
Somos conscientes y lo único que hacemos, mire, es cumplir con un nivel de déficit que nos está diciendo el estado que tenemos que cumplir todas las comunidades autónomas.
Y, desde luego, no han rechazado ningún plan de ajuste que haya presentado esta comunidad.
Pero a usted le da igual, lo dice, porque lo que busca es el titular.
Ya lo dijo hace tiempo.
¡Y es mentira!
¡Es mentira, señor Morera!
Usted no puede decir las cosas cuando no son.
Estamos haciendo, con responsabilidad, con rigor, mucha austeridad y siendo conscientes del momento que nos toca vivir, aquel presupuesto que garantice los derechos de los ciudadanos y que permita seguir creciendo a la Comunidad Valenciana.
Ese es nuestro compromiso.
Y, desde luego, no tenga usted ninguna duda que lo vamos hacer.

Y eso no resta el que nosotros contribuyamos a poder cumplir que el gobierno pueda tener un nivel máximo de déficit que le conceda credibilidad y, sobre todo, apueste a los mercados inversores a que puedan venir a nuestra nación y a nuestra comunidad.
Porque es una obligación de todos, porque si no cumplimos el nivel de déficit, mire, es que no nos van a dejar dinero, no van a venir inversores, y esta comunidad y esta nación lo que necesita es más dinero que permita generar dinamismo económico, que genere empleo, empresas y, sobre todo, que quite lo que es esa sombra de duda a todos los españoles de no tener ilusión y esperanza, que es lo que nos ha dejado el Partido Socialista.

No vamos a parar, no vamos a parar en seguir trabajando para ajustar nuestro presupuesto a las realidades actuales, adecuarnos al nivel de déficit que nos ha marcado el gobierno porque es una obligación y una necesidad que tenemos para contribuir a generar estabilidad a nivel nacional e internacional, y, desde luego, vamos a seguir trabajando para completar que todos aquellos derechos que tienen los ciudadanos, esa prestación de servicio que, en estos momentos, le digo que no tenemos dinero a nivel nacional y a nivel de comunidades para poder garantizar, poderlo ajustar para que pueda ser una realidad para todos los ciudadanos.

El año pasado, las administraciones nos gastamos 90.
000 millones de euros más de lo que ingresamos.
¿A usted le parece normal que, al final, haya administraciones que gasten más de lo que ingresan?
Pues, ¡eso es lo que ha dicho el gobierno!
Ese acuerdo de modificación de la Constitución que lo que viene a decir es algo de sentido común: «¡Oiga!
, no gaste usted más de lo que ingresa.
» Y eso es lo que queremos hacer.
Y es un ejemplo de seriedad y responsabilidad que tenemos que ofrecer a todos los ciudadanos.

Y aquí hay un gobierno leal, responsable, exigente, reivindicativo, pero que es consciente de que en estos momentos tenemos que arrimar el hombro y ayudar a que todos los ciudadanos puedan encontrar la solución a sus problemas, que son muchos en estos momentos, y que solo parece ser que el gobierno del Partido Popular está dispuesto a resolverlos.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, senyor president.

Senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Senyor Fabra, mire, quan diu vosté «no hay dinero» ens està insultant.
¡Si fa dos dies vau rescatar Valmor Sport!
Vull dir, ¿no hi ha dineros?

Jo li preguntaria si és que els ciutadans valencians estan pagant els seus impostos amb diners del Monopoli.
Potser, ¡és que vosté estiga diguent açò!
Diu vosté que es «de sentido común» no gastar més del que es té.
¿Vol dir això que han recuperat «el sentido común» després de dèsset anys de govern del Partit Popular?
Perquè és el que han estat fent vostés sistemàticament.

Mire, i parlant de rescats, jo podria dir-li que per a nosaltres ja ha sigut un rescat quan va haver de fer la intermediació el Govern d'Espanya davant el Deutsche Bank, o, ara, quan s'ha evidenciat presentant el 25% del volum total de les factures impagades als proveïdors i ens l'ha de pagar el govern de l'estat.
Tot això per a nosaltres ja són mostres d'intervenció.
Però, clar, vostés ja no poden negar-ho.
De fet, el senyor Vela diu, «bueno, que llegue cuanto antes la ley.
.
.
» que, efectivament, fa possible esta intervenció.
No vaig a preguntar-los si creuen que és bo intervindre, vaig a preguntar-los: ¿què van a fer davant la intervenció?
¿Què succeirà?
¿Seran valents i s'enfrontaran a Rajoy o seran,.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
de nou, una sucursal que.
.
.
(El president desconnecta el micròfon de la diputada)

El senyor president:

Senyor Vela.

El senyor conseller d'Hisenda i Administració Pública:

Gracias, señor presidente.

La verdad es que uno aquí siente tristeza, tristeza de ver cómo son ustedes capaces de mentir deliberadamente diciendo que se han rechazado planes de ajuste.
(Remors)

Mire, en el mes de julio, la señora Salgado aprobó el plan de ajuste de la Comunidad Valenciana, en el mes de julio pasado.
Mañana, el Consell aprobará un nuevo plan de ajuste que todas las comunidades autónomas estamos obligadas a presentar.
¡No sé las ganas que tienen ustedes de ver a esta comunidad intervenida!
Mire, de aquí hasta el día 8 los rumores van a ser constantes.
Digo el día 8 porque el 8 o el 9 se celebrará el consejo de política fiscal donde se aprobará el nuevo plan de reequilibrio de la Comunidad Valenciana.

Pero, por favor, ¡no mientan!
Aquí no ha rechazado ¡nadie!
ningún plan.
¡Para nada!
Y lo que me duele ver es cómo a esta comunidad hay mucha gente que le tiene ganas de verdad, porque despertamos envidias y despertamos recelos.
(Rialles) Pero, lo que sí que le digo es que me duele mucho ver.
.
.
(Remors) (El president desconnecta el micròfon del conseller) (Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señor Vela.

Señora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies.

Sens dubte, sí que és trist, sí.

Però, bé, parlem d'economia i de fiscalitat, no d'ideologia, que és el que vostés fan, vostés no fan economia, vostés fan la ideologia de ser fort amb els dèbils i retallar i de ser dèbils amb els forts, amb els mercats, amb la senyora Merkel.

Però, mire, segons l'Agència Tributària, els ingressos al nostre territori.
.
.
(inoïble per raons tècniques) enfront del 6% que han caigut en la mitjana estatal.
Per tant, més del doble de caiguda d'ingressos ací que a la resta d'Espanya.
Com açò no li ho pot tirar ja la culpa a Zapatero perquè estem parlant del primer trimestre d'enguany, jo li dic: ¿no n'hi ha diners?
¡Sí que n'hi ha!
¿Qui els té?
¿Què pensa fer enfront d'esta caiguda?
¿Pensa deixar de bonificar als rics l'impost de successions i donacions?
¿Pensa recaptar l'impost de patrimoni als riscs?
¿Pensa dir-li a Rajoy que aprove contribucions especials als beneficis bancaris que guanyen més que abans de la crisi, precisament per la prima de risc?
¿O vosté també s'arruga davant de Rajoy?

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyor vicepresident.

El senyor conseller de Presidència:

Gràcies, senyor president.

Mire, senyora Oltra, el govern de la Comunitat Valenciana, el govern de La Generalitat farà el que haja de fer i tinga per segur que el que farà traurà els valencians de la crisi.
(Remors)

No sé a vosté com li preocupa la caiguda d'ingressos quan vostés, en esta cambra, un decret llei per a fomentar l'emprenedorisme, perquè es puguen obrir negocis en l'acte, perquè es puguen exempcionar taxes autonòmiques (remors), on els donen ajudes per a obrir estes empreses, vostés van votar en contra.
Al senyor Morera se li ompli la boca de parlar de defensar els interessos dels valencians.
¿I ahí no calia defensar els interessos dels valencians?
(Remors)

Miren, un consell, si volen l'accepten, i, si no, no, un consell: facen honor al seu terme, Compromís.
Més compromís amb els valencians i menys compromís amb la política de pancarta, de camiseta i de circ.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Pregunta del síndic del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, senyora Marga Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

Señor presidente.

Señorías.

Señor Fabra, cinco días después de que el Gobierno de España aprobara los presupuestos para el 2012, el mismo gobierno aprueba un recorte adicional de 10.
000 millones destinados a la educación y a la sanidad.
El gobierno reúne en Madrid a los consejeros autonómicos para exigirles el cumplimiento de esta agenda de recortes en educación y sanidad.

Y yo lo que quiero preguntar aquí, porque me interesa lo que pasa en el País Valenciano y lo que le puede pasar a sus gentes, es: ¿qué piensa hacer usted ante la agenda gubernamental de recortes en educación y sanidad públicas que minarán sin duda los pilares fundamentales del estado del bienestar en el País Valenciano?

El senyor president:

Muchas gracias.

Senyor president.

El senyor president del Consell:

Gracias, señor presidente.

Señora Sanz, lo he comentado ya, no va a haber ningún ajuste y recorte adicional.
Nosotros… (remors) nosotros lo que sí hacemos es gobernar con responsabilidad.

Cuando yo antes comentaba que no hay dinero…, mire, el nivel de ingresos que tiene esta comunidad, como el resto de España, es equiparable al que había en el año 2004, y tenemos que prestar unos servicios acordes a las exigencias que tienen los ciudadanos y a nuestras posibilidades.

Y ha habido que hacer reformas.
Claro que sí.
Es que si no se hacían reformas esto era insostenible, y parece que ustedes no se quieran dar cuenta.
Si no hubiera -el gobierno del Partido Popular- tomado las medidas necesarias, esto, en estos momentos, ya no podría existir.
Estaríamos intervenidos como país como Grecia, como Irlanda y como Portugal.

Y, ¿saben lo que hubiera pasado entonces a los derechos de los ciudadanos?
¿Sabe lo que hubiera pasado?
Pues que hubieran habido recortes muy importantes, pero recortes en cuanto al sueldo de los funcionarios, como Grecia, un 20%, o a los pensionistas, o medidas sanitarias o educativas mucho más duras que las que con reformas necesarias en este país está haciendo el gobierno del Partido Popular, que lo único que busca es dar sostenibilidad a un sistema que el Partido Socialista había dejado en quiebra en este país.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Señora Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

Señor Fabra, yo me alegro de que diga que ni ajustes ni recortes, porque hasta ahora había ajustes, pero no había recortes.
Bueno, por lo menos ya sabemos que las dos cosas existen.

Bien, usted es presidente de la Generalitat valenciana y, de acuerdo con la Constitución y con el Estatuto de autonomía, usted…, ustedes asumen competencias plenas en materia de bienestar social, y en concreto en educación y sanidad.

Por tanto, estas competencias expresan en sí mismas la autonomía del pueblo valenciano, su capacidad de autogobierno y, por lo tanto, la soberanía de los valencianos y valencianas para gestionar estos dos aspectos tan fundamentales en la agenda gubernamental del Consell.

Por lo tanto, renunciar a su ejercicio equivale a renunciar a nuestra autonomía y dejar sin sentido al gobierno y su propia presidencia.
Y, por lo tanto, la imposición de recortes, porque es una imposición de recortes la que se hace de 10.
000 millones presupuestarios, ataca gravemente la educación y la sanidad públicas en el País Valenciano y los intereses de los valencianos y de las valencianas y de su propia capacidad de gestión.
Por tanto, está atacando gravísimamente a la autonomía valenciana, a la capacidad de autogobierno y a sus posibilidades de autogobierno.

A veces he dicho que esto es un gobierno intervenido.
A mí no me gustan las intervenciones, porque supone anular nuestra trayectoria histórica y nuestra voluntad de autogobierno como pueblo.
Pero la voluntad de autogobierno como pueblo se ejerce sobre la base de contar con aquellos recursos y aquellas posibilidades que permiten que los valencianos y valencianas puedan vivir bien y mejor cada vez.

Y aquí no se está haciendo nada de eso.
Y por eso es obligado que usted rechace esos recortes.
Ha de hacerlo y, además, sería no solamente porque es una tremenda injusticia desde un punto de vista social, sino, además, por la dignidad del pueblo valenciano y de su capacidad de autogobierno, que usted representa institucionalmente, le recuerdo, señor presidente.

Y, además, recordará que hace años, no sé si usted lo recordará, pero se hizo tristemente famoso aquel eslogan que decía, «No volem un ninot de president», lo decían en las calles las gentes.
Nosotros no queremos que eso se vuelva a repetir, ni muchísimo menos.
Y se lo digo porque ya se advierten cosas en la calle que serían dignas de tener reflexión y reflexionar en esta cámara.

Mire, lo primero es que su Consell ya se ha adelantado a aplicar fuertes recortes que disminuyen gravemente la calidad de los servicios públicos educativos y sanitarios.
Y yo le diría, ¿hace falta recordarle que precisamente la calidad de la educación, la sanidad y otros servicios como son las dependencias descansan precisamente en las condiciones de trabajo de los trabajadores y trabajadoras de la educación, de la sanidad y de los servicios sociales?
Ellos han sido los primeros en esos ajustes, los primeros en sufrir ese recorte.

Y además, recortando plantillas ahora, no cubriendo sustituciones ni jubilaciones, aumentando las ratios en las aulas, sobrecargando el trabajo del personal de los servicios públicos…, ese conjunto de medidas que vienen ahora y que se nos anuncian por parte de los consellers de «su» gobierno van a ir exactamente contra la calidad de los servicios públicos de los valencianos y valencianas.

Y le sigo haciendo la radiografía, señor Fabra.
Ustedes van a dañar gravísimamente la posibilidad de acceso de los jóvenes a la universidad, subiendo las tasas de matrícula.
Van a convertir la universidad valenciana en una universidad de élite.
Van a hacer, otra vez, poner en marcha aquellas barreras económicas que hace años impedían que aquellos hijos de familias que tienen menos recursos pudieran acceder a la universidad.
Eso volvemos a verlo, volvemos a verlo en estos momentos, y no queremos que esa película vuelva a pasar otra vez por la realidad que hoy está viviendo el País Valenciano con los problemas que hoy tiene el País Valenciano.
No queremos que universidad sea aquella que se destine a los hijos de las familias con mayores posibilidades y con mayores privilegios en esta sociedad.
Y eso es lo que van a hacer, señor Fabra.

Porque ustedes, si no, ahora tendrían que estar exigiendo financiación.
Ustedes ahora tendrían que estar recaudando el impuesto de patrimonio.
Ustedes deberían dejar de pagar ya cuotas millonarias para grandes eventos.
No podría ser que aparecieran en la prensa que hemos tenido que pagar 41 millones a Valmor, porque eso es sangrante, eso es una foto sangrante de la injusticia…

El senyor president:

Vaya concluyendo, señora Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

…que se está cometiendo.

Y por eso lo que yo le pregunto…, ¿usted está dispuesto a que sean los privilegiados quien sigan en estos momentos viviendo de la crisis y no usted imponerse y hacer posible que se…

El senyor president:

Muchas gracias, señora Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

…usted imponerse frente a las medidas que vienen del gobierno y que van…?

El senyor president:

Muchas gracias.

Molt honorable president.

El senyor president del Consell:

Gracias, señor presidente.

Señora Sanz, todos somos conscientes de que ustedes y nosotros ideológicamente estamos en las antípodas.
Nuestras fórmulas son trabajar más, ajustar la administración y dar protagonismo a la sociedad.
Ustedes, justo lo contrario, incrementar la administración, incrementar el coste de los servicios públicos y dar menos posibilidades a la sociedad, más intervencionismo.

Eso, eso, que es muy sencillo de entender, a nosotros nos permite contar con el apoyo de los ciudadanos y a ustedes no.
Y precisamente porque tenemos ese mandato de los ciudadanos que lo que nos dice es: «Dénos a nosotros el protagonismo.
Haga que las empresas generen empleo.
Adelgace la administración.
Haga sostenible el estado del bienestar», es lo que nos marca la agenda de todos los días para seguir creyendo en esta sociedad y en las posibilidades que tienen todos los valencianos.
(Aplaudiments)

Sin embargo, ustedes cuando tienen ocasión, y ahora lo podremos comprobar… y ahora lo podremos comprobar con las negociaciones que están teniendo en Andalucía, lo que buscan es que se trabaje menos, que se incremente el número de diputados y que crezca el coste de la administración.

Esas recetas no las quiere la sociedad, señora Sanz.
Lo que busca es que haya gobernantes responsables que asuman el momento actual que nos toca vivir, que no es otro, el de tener que ajustar las cuentas de la administración para poder seguir teniendo un sistema accesible, universal y gratuito para las personas, tanto en educación, como en sanidad.
Ese es nuestro compromiso, (aplaudiments) señora Sanz, y lo vamos a seguir haciendo.

Usted habla de ajustes en sanidad.
¿Le parece a usted normal que 3.
700 toneladas de medicamentos todos los años se tiren a la basura, con un coste superior a más de 1.
000 millones de euros?
¿Le parece a usted normal?
(Veus) ¿Le parece a usted normal que hayan abusos tanto en el sistema sanitario o educativo que no haya…, que obligarnos a tener una corrección al mismo?
¿Le parece a usted bien tener todas esas cuestiones, mantenerlas simplemente por una cuestión ideológica y no afrontarlas con rigor, con seriedad, con austeridad, que es lo que nos están pidiendo los ciudadanos?

No tenga usted ningún temor, para nosotros esos servicios tienen que seguir siendo universales, accesibles y gratuitos.
Ese es el compromiso que asume el Partido Popular a nivel nacional y a nivel de Comunidad Valenciana especialmente, señora Sanz.

Y también le anuncio que las becas para el año que viene se van a incrementar, de 2 millones de este año a 16 millones y medio, (aplaudiments) y van a ser más de los 13.
000 beneficiarios que en estos momentos hay.

Mire, aquí hay una sensibilidad, pero también una responsabilidad de este gobierno, que lo que quiere es que los jóvenes puedan tener oportunidades.
Y somos conscientes de que la formación es una pieza básica para poder tener luego más oportunidades en el futuro, porque nos lo dicen las estadísticas y porque es una necesidad que tenemos como administración en darles las máximas oportunidades a los jóvenes.

Y no va a haber ningún joven que, por lo que usted anuncia, vaya a quedar fuera del sistema universitario, porque vamos a incrementar las becas para que todas las personas en esta comunidad puedan tener las mismas oportunidades, en sanidad, en la educación y en todo aquello que quieran emprender y poner en marcha esta comunidad.
(Aplaudiments)

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor presidente.

Señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Mire, senyor president, la regulació dels retalls en l'educació pública que el govern de Rajoy ha anomenat eufemísticament «reforma educativa» obliga que els costos de la matrícula cobrisquen entre el 15% i el 25% del cost efectiu, que es tracta, evidentment, per molt que vosté diga, d'una mesura antisocial, que a més s'agreuja perquè van a haver-hi retalls en les beques: quan s'incrementen les exigències i la puntuació, evidentment, això suposarà que van a donar-se menys beques de les que se donaven fins ara.
I el que suposa, per tant, és excloure de l'accés a la universitat les classes més baixes, per molt que vosté vullga, perquè els rics sempre podran pagar-se eixos sobrecostos que vostés van a tindre independentment que tinguen major o menor rendiment escolar.

Si apliquen el tram més alt que es pot aplicar, el cost d'un grau estàndard de 240 crèdits oscil·larà entre els 5.
600 i 8.
500 euros, (inintel·ligible) .
.
.
segon les matrícules, per tant, un cost elevadíssim.

Pregunte: quina serà la pujada que aplicaran efectivament?
I segon, han valorat els efectes sobre els números d'estudiants matriculats i sobre l'estalvi que realment suposarà?
, perquè l'increment de.
.
.
(El president deconnecta el micròfon del diputat)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Torró.

La senyora consellera d'Educació, Formació i Ocupació:

Senyor Torró, mire, en deu anys esta comunitat ha passat de destinar 3.
500 euros per alumne universitari a 7.
500 euros anuals per alumne universitari.

Tenim.
.
.
, l'alumne universitari destina menys del 15% del cost anual de la seua formació.
Nosaltres no hem dit en cap moment quina va a ser la forqueta aplicable.
(Veus) El govern mos ha establit la forqueta d'entre el 15% i el 25%.

I el president de La Generalitat acaba de dir ara mateix que de dos milions d'euros en beques en esta comunitat se va a passar a més de 16 milions d'euros en beques en la comunitat.
(Veus) Per tant, pense.
.
.
16, senyor Moreno, 16 milions.
.
.
més de 16 milions d'euros, ho acaba de dir el president.
Llija's vosté el llibre de sessions.

Per tant, ninguna família valenciana es va a quedar per motius econòmics sense accés a la universitat.
(Veus) I anem a aplicar un sistema de beques que prenguen les necessitats educatives i familiars de les famílies valencianes.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Senyora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Senyor president, Diari de Sessions del Ple de les Corts Valencianes, 5 d'octubre de 2011, s'aprova per unanimitat la proposició no de llei d'Esquerra Unida del País Valencià, una proposició no de llei que deia el següent: «Les Corts insten el Consell a rebutjar la introducció de fórmules de copagament per part dels usuaris del sistema valencià de salut, en entendre que aquestes fórmules afectarien greument principis bàsics del dret constitucional a la salut com són l'accessibilitat, la universalitat i la gratuïtat de l'atenció integral sanitària.
» Fórmules com la de pagar les ambulàncies, com la de pagar les pròtesis o com la de pagar determinats serveis que deixaran fora vostés de la cartera bàsica de serveis.

Van votar favorablement açò simplement perquè n'hi havien unes eleccions generals un mes després o pensen complir allò que s'ha aprovat en aquestes Corts?
Té algun valor el que s'aprova en aquesta cambra?
Servix per a alguna cosa aquesta proposició no de llei que es va aprovar.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies.

La senyora Albiol Guzmán:

.
.
.
o continuen agenollant-se davant de Rajoy?

El senyor president:

Moltes gràcies.
(El president desconnecta el micròfon de la diputada)

Senyor conseller.

El senyor conseller de Sanitat:

Gracias, señor presidente.

Señora Albiol.

Mire usted, las medidas que aprobó el gobierno recientemente para la sanidad suponen que a partir de este momento quede totalmente definida la sanidad como gratuita a través de la cartera básica del sistema nacional de salud, que permite que la prevención (veus), el diagnóstico.
.
.

El senyor president:

Señora Albiol, por favor, (inintel·ligible) .
.
.

El senyor conseller de Sanitat:

.
.
.
y la rehabilitación corran a cargo del estado.
Es más justa porque los más desfavorecidos, las personas mayores con pensiones no contributivas, los parados de larga duración, los enfermos crónicos no paguen nada más que.
.
.
, en cualquier caso, un 10% para aquellas personas que tengan alguna renta y nunca más de ocho euros por cada ciudadano.
(Veus)

Mire usted, es importantísimo (veus), es importantísimo que ustedes (inintel·ligible) .
.
.

El senyor president:

¡Señora Albiol, por favor!

El senyor conseller de Sanitat:

.
.
.
de no utilizar la demagogia, de no utilizar la demagogia para poder levantar este país.
Es importantísimo que intenten no colocar a los inmigrantes y a las personas mayores en contra de unas decisiones que lo único que tratan es de conseguir que este país salga adelante.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Moció subsegüent a la interpel·lació al Consell sobre la política general del Consell en matèria de reciclatge i incineració de residus, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 18.
057, BOC número 67)

El senyor president:

Quart punt de l'ordre del dia: moció subsegüent a la interpel·lació al Consell sobre la política general del Consell en matèria de reciclatge i incineració de residus, presentada pel Grup Parlamentari Compromís.

Per a la presentació i defensa de la moció, té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Compromís, l'il·lustre diputat senyor Juan Ponce.

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident primer:

Un segundo.

Señorías, por favor.
.
.
Señorías, les ruego atiendan al orador que va a comenzar su intervención.

Un momento, señor Ponce.

Señorías, por favor.

Tiene usted la palabra.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Bien.
El Grupo Compromís presenta una moción subsiguiente a la interpelación que presentáramos hace dos semanas respecto a la política del Consell en reciclaje e incineración.

Partimos de datos preocupantes, que más o menos están consensuados, no tenemos que discutir al respecto.
Y lo que sí que tenemos que intentar consensuar es cuál es la salida que damos a la actual situación caótica en el mundo de los residuos.

Nuestra moción coincide con la filosofía del Plan integral de residuos de la Comunidad Valenciana que el Partido Popular ha elaborado y pretende aprobar, presuntamente, en breves fechas.
Sin embargo, este plan es el heredero de un plan que se elaboró hace quince años, del cual la mitad de las infraestructuras previstas en la Comunidad Valenciana todavía hoy no están funcionando.

Por tanto, partimos de una situación en la que la herencia de anteriores gobiernos del Partido Popular ha llevado a una situación caótica.

No hay que recordar los problemas que hay en el sur de Alicante respecto a los vertederos vinculados en el caso Brugal.
Hace nada ha tenido que, por la puerta de atrás, el gobierno valenciano hacer un cambio en la ley forestal para poder ampliar el vertedero de Dos Aguas, puesto que está saturado y la gestión de los residuos no va por mejor camino.

Y, por tanto, aquí hacemos una propuesta en positivo, de forma que.
.
.
intentar paliar la situación caótica actual, y sencillamente con un aspecto: considerando los residuos una oportunidad y no un problema.
Para ustedes es un problema y su solución es buscar la gestión más rápida y más barata para ustedes, no para los ciudadanos, de forma que se regale a unas cuantas empresas la gestión de unos residuos mal gestionados.

Bien.
Nuestra moción propone siete puntos.
El primer de ellos apuesta por la recogida selectiva de materia orgánica.
Es uno de los preceptos que pregona el PIR CV, el documento que han elaborado ustedes, y que es básico para poder aspirar a unos ratios de reciclaje importantes.

Existen diversas medidas para poder implementar esta recogida selectiva de materia orgánica y cualquiera de ellas sería aceptable.
Por tanto, la primera medida, que creo que estamos todos de acuerdo, es generalizar la recogida selectiva de materia orgánica, de manera que se garantice su correcta biometanización o compostaje al final del proceso de tratamiento.

La mayor parte, o una mitad, aproximadamente, de los residuos sólidos urbanos son materia orgánica.
Actualmente van mezclados y es imposible valorizarlos adecuadamente.
Si hacemos la recogida selectiva de materia orgánica, podrá obtenerse un compost de mucha calidad y un metano que se podrá usar como fuente de energía.

Por lo tanto, este punto es fundamental y creo que ahí estamos todos de acuerdo.

El segundo punto que proponemos es crear e implantar sistema de depósito, devolución y retorno para los envases susceptibles de aplicación de este sistema.
Algo también contemplado en el PIR CV, algo que es fundamental, puesto que buena parte de los residuos son envases y embalaje y bueno parte de ellos son susceptibles de estos sistemas, que han funcionado en el pasado, que hoy funcionan a nivel industrial, pero que no funciona en residuos sólidos urbanos.

El tercer punto es la prohibición de las bolsas de un solo uso, algo que ya se está implementando en diversos centros comerciales y empresas de todo el territorio valenciano, pequeñas, medianas y grandes.

El cuarto punto sería retomar las campañas de sensibilización ambiental para aumentar la recogida selectiva de envases y embalajes, hasta alcanzar niveles de recuperación, al menos, el doble de los actuales.

Bien.
Esto es una medida más que descafeinada, la que proponemos, porque duplicar la recogida selectiva en contenedores en las calles es pasar aproximadamente del 10 al 20%.
Recordemos que todo el producto envasado en el territorio valenciano está pagando una cuota a Ecoembes, una empresa que es encargada de gestionar esos residuos.
Pues del cien por cien, no llega ni al 10% los residuos que vuelven a Ecoembes.
Ecoembes se está lucrando de una forma desmesurada, puesto que está trabajando el 10% de lo que ya ha cobrado con antelación.

Por tanto, es fundamental ampliar esta recogida selectiva, ampliar los ratios.
Se podría multiplicar por cuatro, por seis, incluso por nueve o por diez, porque pretender el residuo cero no es una utopía, es una idea.
.
.
, un punto de llegada de este camino que tenemos que empezar a emprender.

El quinto punto es establecer mecanismos para que los ayuntamientos y mancomunidades que opten por gestionar sus residuos al margen de los consorcios puedan realizarla atendiendo a los principios de proximidad en la gestión de residuos y de autonomía municipal.

Hay municipios en esta comunidad autónoma, hay mancomunidades, hay incluso partes importantes de consorcios que han solicitado una gestión independiente de la que viene impuesta por los consorcios.
Ustedes, como no han sabido solucionar este problema, han creado los consorcios y han delegado toda la responsabilidad en estos entes en los que están representadas todas las administraciones, pero que tristemente los municipios no tienen toda la representatividad que tendrían que tener.
El caso de Guadassuar es un ejemplo flagrante, puesto que la mayor parte de los municipios se oponen a un vertedero, pero con los votos de La Generalitat y la diputación, es desestimada una propuesta o una intención de, ya digo, la mayor parte de los municipios.

Por tanto, es importante esa autonomía municipal que se respete y, por supuesto, aplicarlos el principio de proximidad en la gestión de residuos.
No tiene sentido que los residuos viajen cientos de kilómetros, como ha estado pasando hasta ahora.

Respecto del punto cuatro, que he comentado anteriormente, es importante esa recogida selectiva en contenedores en la calle, puesto que de la otra forma van mezclados con esa materia orgánica de la que estábamos hablando.

Por tanto, si van mezclados, ya no es válida ni la materia orgánica ni esos residuos, puesto que van manchados y es difícil su recuperación y su reciclaje.

Bien.
Pasando al sexto punto, lo que proponemos es renunciar a la valorización energética en cementeras hasta que se demuestren tres aspectos.
Asumimos el término valorización energética en cementeras, puesto que está contemplado en la ley, pero hay que.
.
.
, la valoración energética implica un aprovechamiento de energía y está regulado por la Unión Europea qué poder calorífico tienen que tener esos residuos.
Si no alcanzan ese poder calorífico, no hablamos de valorización energética, sino de incineración.

Bien.
Han de cumplirse los ratios de poder calorífico que dice la Unión Europea.
Ha de llegarse a unos volúmenes de recuperación de materiales estipulados en las plantas de tratamiento, que han de ser superiores al 56%.
Y actualmente esos ratios de recuperación están en torno al 15%.
Ustedes barajarán otras cifras, pero los datos del CES, Comité Económico y Social de la Comunidad Valenciana hablan del 15%.

Y el tercer punto, antes de poder hablar de valorización energética en cementeras, es que se asegure la inocuidad de las instalaciones sobre la salud de las personas y de las poblaciones del entorno, con medidas adicionales de control, por ejemplo, de análisis de inmisiones en diversos lugares de estas poblaciones.
El análisis de inmisión no es más que medir que lo que se está tragando la gente.

Estos análisis actualmente no existen, y pensemos que las cementeras están junto al puerto de Sagunto, junto a Alicante y muy cerca de Buñol.

Por tanto, esas medidas deben realizarse para garantizar la inocuidad de las instalaciones.
Las cementeras no están diseñadas par quemar residuos sólidos urbanos, están diseñadas para quemar un coque, un combustible con unas características muy concretas.
Los residuos urbanos no tienen esas características.

Por tanto, si se permite que se incinere en cementeras, han de cumplir esos ratios.
Y, por supuesto, ha de cumplirse el ratio de reciclaje previo en las plantas, que ha de ser -insisto- superior al 56%, cuando actualmente estamos en torno al 15%.

Y bien, por último, lo que proponemos es renunciar a la incineración propiamente dicha, o sea, a la construcción de incineradoras ex profeso para quemar residuos sólidos urbanos.

Los rechazos que no cumplan los ratios de poder calorífico que dice la Unión Europea deben ser eliminados preferentemente en vertederos pequeños con recuperación de gases.
Eso no es incompatible con la filosofía nueva de la Unión Europea, que, según ustedes dicen, prioriza la incineración antes que la eliminación.
Si la gestión es buena, al final estos rechazos van a ser de una proporción insignificante y va a ser muy fácil crear pequeños vertederos comarcales para aceptar estos residuos.
Todo lo que no sea esta línea de trabajo, que ustedes asumen a nivel de filosofía en el PIR CV, pero que la realidad demuestra que no van en este sentido, pues todo lo que no sea esto, seguirá aumentando el problema de los residuos urbanos.

La consellera hace dos días dijo en la radio que «no tenemos sitio donde enterrar más residuos, lo que tenemos que hacer es quemarlos.
» Bueno, no, no es la forma correcta, no es la forma sostenible.
Ustedes se llenan la boca de sostenibilidad, pero si no aceptan estas cuestiones, que son básicas y -insisto- están en su plan integral de residuos, la gestión no será sostenible, el problema será cada vez más grande y los problemas ambientales los haremos eternos.

Y, sencillamente, les pido que piensen en sus hijos y en sus nietos, porque esta forma de gestión, que va de mal en peor, la van a heredar ellos.
Por tanto, les pido que valoren adecuadamente la moción y, bueno, en la réplica seguiremos hablando.

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Ponce.

Per a fixar posició pels grups parlamentaris.
En primer lloc, pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, l'il·lustre diputat senyor Lluís Torró té la paraula.

Quan vullga.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Bé.
Evidentment, anem a votar favorablement esta proposició no de llei, que es tracta, entenem, d'una proposició no de llei de mínims, perquè senzillament el que es demana és aplicar els principis de dret.
Fent el que diu la moció ens quedaríem ja curts, però, en una bona mesura, en aplicar el que diu la moció, superaria de forma espectacular les polítiques de fet que aplica la conselleria i que estan supeditades als interessos d'alguns en compte dels interessos de totes i de tots.

Demana la separació en origen de la fracció orgànica, que és el primer pas imprescindible.
Nosaltres entenem que és fonamental, és clau, per dos coses.
La primera -i no és la menys important-, per a complir amb els objectius de recuperació de materials, no els que serien idonis, simplement els que marquen les normatives europees.
I també el que fa o explica de forma molt clara per què estem tan allunyats del estàndards de mínims en la recuperació de materials.
Els materials a recuperar arriben mesclats amb fracció orgànica i això impedix que es puguen recuperar adequadament.
I a més tenim que es dóna l'absurd que fabriquem per imperatiu legal un compost de baixíssima qualitat que acaba sent dipositat en els abocadors com a residu últim.
És a dir, soterrem el que hauria de ser recuperat, reciclat i reutilitzat, per no parlar de la importància clau que té la producció d'adobs per tancar el cicle d'energia i de materials i tornar a la terra allò que li hem pres, per tractar de millorar i no estar permanentment depenent dels adobs inorgànics i químics que el que fan és moltes vegades anar en contra de la fertilitat futura de la pròpia terra.
Només el fet de separar la fracció orgànica reduiria el dipòsit final de l'abocador en aproximadament un 50% del seu pes.
I això no estem fent-ho.

Hauríem, també com demana la moció, d'evitar els envasos d'un sol ús, inclús els de vidre que reciclen en una bona proporció perquè es consumixen en el procés de reciclatge recursos escassos d'aigua, com l'aigua o l'energia i això a més de generar moltes vegades l'abocament de materials que no són necessaris i que podrien reutilitzar-se.
La reutilització sempre és molt més eficient que el reciclatge i, per tant, hauria de ser prèvia, com hauria de ser prèvia també la reducció que no es contempla de forma adequada més que enunciativament, tant en el PIR que tenim en vigor com en el PIR que es pensa o que s'ha posat damunt la taula per a aprovar.

Hem de posar, per tant, límit a eixos plàstics, a eixes milions de bosses evitables que tarden lustres si no dècades en degradar-se i que acaben escampant-se per la natura i acaben en l'estómac d'animals i, per tant, enverinen tot el procés de la cadena alimentària.

I clar està, com diu també la moció, la gent ha de col·laborar i ha de participar.
I ho ha de fer des del convenciment, no des de la imposició.
Per tant, és important que hi haja didàctica i haja sensibilització.
Però sobretot, també, jo diria que especialment necessitem que les administracions siguen exemplars i que la ciutadania tinga certesa que fa un esforç per alguna cosa que és útil.
És intolerable fer que la gent separe els plàstics de les deixalles orgàniques per a després comprovar que en altres moments del procés es tornen a ajuntar, en el transport o en el tractament.

I tot amb el principi de subsidiarietat i amb equitat en el repartiment de les càrregues i els costos.
Cap comarca hauria d'estar obligada a engolir-se, a tragar-se els residus d'una altra, perquè les polítiques de proximitat no sols són més eficients sinó també és que són més justes des del punt de vista social.

Hi hauríem d'evitar, sobretot, tot tipus d'incineració, des del nostre punt de vista també la legal, eixa que vostés anomenen «valoració energètica» i que permet la directiva de la Unió Europea.
Però que es faça almenys el que està marcant per la llei.
La directiva europea marca uns mínims que en estos moments són inassolibles amb els actuals plans de la conselleria i no es justifiquen en absolut en el Pla integral de residus.
No sols la incineració s'ha de rebutjar pels seus efectes per a la salut sinó també perquè dissuadeix de les pràctiques de reciclatge i destruïx materials que s'haurien de reintroduir en el cicle de producció que hauria de ser el més (inintel·ligible) .
.
.
Però, bé, no aconseguir els ràtios legals és simple inacceptable, perquè està establit per llei.

I, per tant, concloc amb el fet que estem a favor de la moció, lamentablement, perquè en estos moments cal defensar i lluitar per allò que és no sols evident sinó que a més és un precepte legal a complir.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Torró.

En representació del Grup Parlamentari Socialista, l'il·lustre diputat Francesc Signes.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, president.

Senyories.

La visualització més clara de la mala gestió dels residus en la Comunitat Valenciana són, en primer lloc, l'enquistament en l'execució del Pla integral de residus de l'any 1997, però sobretot la paràlisi en l'aprovació del nou pla que hauria d'estar en vigor des de l'any 2007 i a hores d'ara encara no sabem quan s'aprovarà.

Mentrestant, milers i milers de tones de residus han circulat per la nostra comunitat, per la nostra geografia i, més enllà de fer-ho en busca d'un lloc on ser dipositats, han viatjat incomplint el principi de tractament en llocs el més pròxim possible d'on es generen.
Però la pèssima gestió del Consell s'estén també a les obsoletes instal·lacions, al baix rendiment de les plantes de recuperació i a la sobresaturació.
Han estat dipositant en abocador el 70% dels residus tractats, incomplint normes de la Unió Europea que fixen en un 44% el màxim de rebuig a dipositar en abocador i incomplint, igualment, la llei estatal de residus on es fixen uns objectius de reciclatge superior al 50%.

Senyories, no es recuperen materials útils per a l'activitat econòmica; no es fabrica un bon compost útil per a l'agricultura, però sí que s'augmenten les taxes als veïns en tots els consorcis, en tots i en diferents percentatges, en percentatges que oscil·len entre un 20 i un 200%, com és el cas intolerable de l'Emtre amb la Tamer.

El PIR de 1993, és a dir, el que a hores d'ara encara està vigor, és cert que ja contemplava l'opció de la valorització energètica o incineració de residus amb recuperació d'energia.
No obstant, no estima convenient la utilització l'actual PIR, la utilització d'este sistema en la Comunitat Valenciana, entre altres raons mentre existisquen espais adequats per a la instal·lació d'abocadors.

Senyories, segons dades de la mateixa conselleria, a final del període 2011-2020 la capacitat total d'abocador en la Comunitat Valenciana és de 7,5 milions de metres cúbics, és a dir, suficient per albergar la generació de rebuigs en l'any 2020.
Això ens porta a preguntar-nos per què la conselleria ha autoritzat l'empresa Reyval Ambient la construcció de la incineradora de l'Alcora a la qual ens oposem i ens oposàrem despús-ahir sense anar més lluny en la Comissió de Medi Ambient.

En allò que hem conegut del nou PIR, encara no aprovat, este contempla la possibilitat que La Generalitat declare servei públic de titularitat autonòmica la incineració, tot i establint un model clar en l'aspecte organitzatiu, però sense desenvolupar-lo, la qual cosa introduïx greus distorsions, tot i creant una comissió de consorcis que possibilitarà que siga esta comissió de coordinació la que condicione el número d'incineradores, la seua ubicació i fins i tot les tecnologies a aplicar en cada instal·lació.
I tot això en cas de consens, perquè en cas contrari cada consorci podrà resoldre la incineració a través de projectes individuals.
En definitiva, senyories, és complex establir quina és la verdadera voluntat del nou PIR a la vista de tants distints plantejaments en l'aspecte organitzatiu que poden afectar fins i tot a la pròpia legalitat.

Senyories, tot este plantejament ens porta a les següents conclusions.
Primer, La Generalitat vol escapar de la possibilitat de declarar, mitjançant llei, el caràcter de servei públic de la incineració.
Segon, La Generalitat vol lliurar-se, creant la comissió de coordinació de consorcis, del cos polític d'haver de decidir en el Pla integral de residus quantes incineradores i on van a ubicar-se carregant esta responsabilitat als consorcis.
Tercera, l'únic que pretén assumir per gestió directa La Generalitat és la valorització dels CSR o fracció resultant a través de les cimenteres La Farga en Sagunt i Cemex en Bunyol i Sant Vicent del Raspeig, que són instal·lacions ja construïdes i no van a tindre cap cost polític.
I tot això en un escenari, senyories, fins a 2020 que la mateixa conselleria, repetix, reconeix que hi haurà capacitat total d'abocador per acollir la generació de rebuigs.

Per tant, el Grup Socialista anuncia que votarà a favor de la proposta de resolució de Compromís.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Signes.

Pel Grup Parlamentari Popular l'il·lustre diputat Mariano Castejón té la paraula.

El senyor Castejón Chaler:

Moltes gràcies, senyor president.

Escoltada la moció subsegüent del Grup Compromís anunciar-li que votarem en contra d'aquestes set propostes en les quals insta el Consell a una sèrie de punts.
Concretament el primer al que feia referència el senyor Ponce era generalitzar la recollida selectiva en matèria orgànica, cosa que en el que és l'esperit estem d'acord i és una mesura, pensem, que té una importància i una repercussió realment important perquè no se puga agafar una resolució així de de pressa i corrents sense més estudis que determinen un impacte, quin és el cost econòmic, quines són les inversions associades, en definitiva, quins són els costos associats en aquesta mesura que vosté ens marca com a prioritària.

El que sí que tenim clar és que no se deixa d'actuar, perquè el que és el PIR al que fea referència el senyor Signes, el PIR en la Comunitat Valenciana és molt més pràctic que la mesura que vosté mos planteja, més pràctic i jo diria que més prudent.
Perquè el que mos planteja és fer una primera fase d'arreplegada de recollida selectiva al que són els grans productors, diga's mercats, supermercats, hostaleria, restauració.
I, en funció d'estos resultats, el que se faria seria fer extensiva aquesta recollida als ciutadans, però ja en una segona fase.

Evidentment estem d'acord en el que és la selecció de les deixalles.
Però també dir-li que totes les plantes de tractament que avui per avui ja estan en funcionament a la nostra comunitat, en els diversos plans zonals, són plantes ja que estan preparades per a rebre, precisament, aquestes línies separades de matèria orgànica per un cantó, la recollida separada de la resta de residus urbans.
I aquelles que ja estaven en funcionament en els darrers anys estan en una fase, podíem dir, de ficar-se a l'altura perquè el que mos demana l'exigència de la Unió Europea del que és bioresidus a la Comunitat Valenciana no tinga cap problema.

En definitiva, en la Comunitat Valenciana jo penso que no s'ha actuat començant la casa per la teulada sinó que hem ficat els fonaments i, a diferència d'altres comunitats autònomes, el que s'ha fet ha sigut treballar precisament en la construcció d'eixes noves plantes per a solucionar estos problemes als que fea referència el senyor representant de Compromís.

L'altra proposta que mos fea era la implantada en el sistema de depòsit, devolució i retorn d'envasos, era la segona proposta.
Bé, això dels sistemes estos no és cap novetat.
De fet, vosté ja sap que aquesta replegada ja està prevista en la llei d'envasos de l'any 1997, que encara, cal dir-ho clarament, no ha prosperat en la nostra comunitat ni tampoc en la resta d'Espanya, perquè s'ha preferit i han tingut més implantació el que són els sistemes integrats de gestió, als que també feia referència, i que han funcionat jo diria que raonablement bé.
Evidentment, tot és millorable, però el que s'ha fet ha sigut complir amb els objectius que marcava la Directiva europea 94/62.

Després, penso jo que en estos moments tot el camí que ja s'ha caminat no pareix en absolut que siga raonable, màxim en la situació econòmica que avui per avui estem immersos.
Coneixem algunes propostes, concretament de la plataforma Retorna, que pretén implantar aquesta xarxa de replegada d'envasos usats.
Però, bé, el que avui per avui se desconeix és quin és el cost d'este sistema, les repercussions del xicotet comerç quines seran, si això gravaria més la diferència entre xicotets comerços i grans superfícies comercials.
En definitiva, pensem que la viabilitat d'estos sistemes pot ser inclús un factor crític i que de cap manera s'hauran d'excloure els sistemes de (inintel·ligible) .
.
.
ja implantats, perquè vullga o no vullga sempre al final els sistemes de gestió hauran de seguir funcionant.
Per tant, moltes vegades mos plantegem que si era necessari, com vosté planteja, tantes alforges per a curt viatge, perquè, en definitiva, quasi, quasi haurien de conviure les dos propostes que se fan per part del PIR i per altra part la que vosté feia.

En quant a les bosses d'un sol ús, veig que el temps no és molt reduït, però quant a les bosses d'un sol ús recordar-li, senyor Ponce, que la Llei 22/2011, de 28 de juliol, de residus, en la seua disposició addicional segona ja establix clarament quin és el procés d'aquesta substitució de bosses.
I, en definitiva, abans de l'any 2013 haurem d'arribar a un 60% i en 2018 s'ha d'arribar a la substitució de la totalitat d'estes bosses a excepció, naturalment, d'aquelles que hagen de contindre peix, carn o elements que siguen peribles.

Quant a les campanyes de sensibilització ambiental vosté diu: «reprendre».
De reprendre, res; les campanyes ja estan en marxa, continuen en marxa i són moltes.
Des de la conselleria d'infraestructures com des dels mateixos consorcis, ajuntaments, s'estan fent infinitat d'activitats d'este tipus, des de xerrades-taller, sensibilització en matèria de bones pràctiques, centres d'educació, en definitiva, campanyes importantíssimes.
I una que és primordial, que és aquella que se fa a nivell municipal en què s'intenta mentalitzar la ciutadania, i crec que s'està aconseguint, campanyes que diuen «com més recicles, menys pagues» que, en definitiva, és a dir, quan se li toca la butxaca al ciutadà és quan més se mentalitza que cal reciclar.

Alguns temes com el de la.
.
.
Evidentment, no, no.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Vaja finalitzant.

El senyor Castejón Chaler:

Efectivament, és dir, me queden diversos punts que, si de cas, en el temps de rèplica, tot el que fa referència a la incineració, seguirem parlant.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Per a rèplica, senyor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Señores del PP, no han justificado por qué van a votar en contra de esta moción.
Como bien ha indicado el señor Torró, es una propuesta de mínimos.
Como yo he estado explicando, coincide con los planteamientos del plan integral de residuos de la Comunidad Valenciana que ustedes piensan aprobar, parece ser.
Y, bueno, no entendemos por qué no se puede aprobar esta moción.

Tampoco entiendo por qué no ha utilizado el turno en contra para haber explicado…; han tenido más tiempo para explicar diversos temas.
Claro, podíamos haberlo hecho, pero no sé si es que no querían explicarlo todo en detalle o le ha tocado a usted hacer este papel.

Vamos a ver, ha comentado que la recogida selectiva de materia orgánica está prevista.
Sí, pero hay que hacer una apuesta decidida por ella.
Está prevista en grandes productores; pero de lo que estamos hablando es de residuos sólidos urbanos, no de residuos industriales o comerciales, de urbanos.
Por tanto, si no apostamos por ella, no saldremos del problema en que estamos.

Dice que no ha funcionado el sistema de depósito, devolución y retorno -en algunos casos funciona; en otras zonas ha funcionado- y que sí que funcionan los sistemas integrados de gestión.
Pero se está recogiendo el 10% de los residuos que están dentro de esos sistemas de gestión; el 90% va mezclado con esa materia orgánica -que ustedes no quieren separar- y que irá, al final, a plantas de tratamiento, donde habrá un rechazo descomunal y, al final, habrá…, claro, ir a quemarlo a cementeras.

Por tanto, a ustedes solamente les interesa una cosa: acabar quemando en cementeras -y bien lo ha explicado el señor Torró-; como lo de la incineradora está tan mal visto, pues no vamos a hacer incineradoras, se lo regalamos el residuo a las cementeras y que ellos lo quemen.

¿Sabe usted que en las cementeras no hay medidas de control de dioxinas suficientemente fiables, según dice la normativa europea?
O sea, no existen en el mercado esos métodos de control de dioxina.
O sea que ustedes serán responsables de que la población del Puerto de Sagunto, si puntualmente no funciona bien la cementera, se traguen esas dioxinas; o que queden depositadas en los campos del Camp de Morvedre, por ejemplo; el caso de Buñol, lo mismo respecto al Camp de Túria, la Hoya de Buñol y demás.

Por tanto, todo va dirigido a lo mismo.
Ustedes buscan el interés de cuatro; no buscan el interés general -y me entristece tener que decir esto aquí, pero es lo que hay-.
Se llenan la… Sí, muchos planes, planes por todos lados; el de hace quince años está por cumplir la mitad de las instalaciones.
Pero, ¿qué interés demuestra eso, por parte de la conselleria?
Es absolutamente indignante.
Aquí, este diputado es tranquilo y se caracteriza por no utilizar palabras altisonantes, pero me dan ganas de decir unas cuantas.

Bien, ustedes están demostrando -están demostrando- que su único interés es eso, darle el negocio a cuatro, como lo hemos visto en el caso de Brugal.
Se lavan las manos creando unos consorcios que tienen todos los poderes.
.
.
«No, no, es que no decide el consorcio»; el consorcio son ustedes también, nuestros ayuntamientos, la conselleria, la diputación…

Y, bueno, si es capaz de demostrarme que me estoy equivocando, pues, a lo mejor, saldría más tranquilo hoy de aquí.
Pero creo que no.

Ha aumentado un 50% la exportación de residuos, de 2009 a 2010.
Un 50% fuera de la comunidad autónoma, porque no hay forma de tratarlos aquí; claro, no han creado las plantas…

Ha bajado el reciclaje, de un 26 a un 23%.
Eso es un 12% de descenso en el reciclaje.
No, no reciclan nada; pero…, y qué más da.
Claro, porque lo que nos interesa es regalarle este combustible a las cementeras.
Quíteme esa idea de la cabeza si es capaz, ¿vale?

Y, bueno, parece que tampoco les interesa la posibilidad de crear entre 50 y 100.
000 puestos de trabajo.
No me invento yo los datos; en reciclaje, en este territorio, en el País Valenciano, se pueden crear entre 50 y 100.
000 puestos de trabajo.
Tampoco les interesa.
Es más interesante eso, regalarle el combustible a una cementera y que todo el mundo pague el triple de lo que estaba pagando hace tres o cuatro años por gestionar unos residuos, por su mala gestión.

¿Qué más no les interesa?
.
.
.
Bueno, pues, poner solución o escuchar a los municipios.
Allá donde quieren crear una de sus macroinstalaciones hay un rechazo social importantísimo; les importa poco el rechazo social.
Ahora nos dirán que somos los de la camiseta.
Yo no veo camiseta.
Lo que veo es un mosqueo tremendo, porque ustedes dicen una cosa y hacen otra bien distinta.
Y, bueno, pues resulta indignante.

Este diputado es un ciudadano de la calle -que dejará de ser diputado, no sé cuándo-, pero que tiene la percepción del ciudadano de la calle; quizás no el vicio o la forma que tienen ustedes de ver las cosas, que aquí sí, se dicen las cosas, pero hacemos otra y, al final, no sirve para nada.
Esto al final es un paripé, y no sirve para nada.

Este diputado se va bien mosqueado de aquí.

Nada más.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el president, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer)

El senyor president:

Muchísimas gracias.

Señor Castejón.

El senyor Castejón Chaler:

Moltes gràcies, senyor president.

Bé, senyor Ponce, no s'enfade, no s'altere.
És a dir, jo no crec.
.
.
, no compartisc la seua opinió que si estem ací no servix per a res.
Evidentment, si estem aquí és perquè intentem resoldre problemes; i en això està el govern de la nostra comunitat.
Que vegem les coses d'una forma diferent.
.
.
Però, evidentment, tots sortim al carrer i vegem quant s'ha fet en este tema que estem parlant; i que vosté ho veja d'una altra manera, doncs, bé, jo ho comprenc, però de vegades no puc compartir, evidentment, la seua opinió.

Mire, vosté diu: «No m'ha donat motius.
» I jo crec que li he argumentat, els quatres primers punts, quins són els arguments perquè no poguéssem votar a favor a la seua moció.
I continue en el 5, en el 6 i en el 7; i li ho vaig a dir clarament.

Per exemple, vosté intenta -i me pareix molt bé que faça la proposta-, intenta gestionar els seus residus al marge dels consorcis, que hi hagen municipis que ho facen.
Des del Partit Popular, considerem que això és un pas enrere, és un pas enrere.
Per què?
Perquè, mire, la Llei 10/2000, de desembre, de residus de la Comunitat Valenciana, va planificar com s'havien d'estipular les zones, quina era la jerarquia, quin era el pla integral de residus, quins eren els plans zonals, quins eren els plans zonals locals i quins eren els projectes de gestió.
I, què va passar?
És a dir, que d'alguna manera, ja ho tenim regulat.
Si a vosté no li sembla bé, doncs jo ho puc entendre; però el que està clar és que els plans zonals estan clars i els municipis se van integrar, lliurement, en cada pla zonal, se van agrupar en consorcis.
La fórmula associativa que van triar va ser, majoritàriament, en consorcis.
I d'aquesta forma s'està treballant i està donant bons resultats.
Que vosté no ho veja així, doncs allà vosté; però pensem que és una bona gestió.

Quant a renunciar.
.
.
Mos demana la renúncia a la valoració energètica en cimenteres.
Està clar que ahí ho vegem de forma totalment diferent i que mai mos ficarem d'acord.
Vosté té uns plantejaments i el Partit Popular en té uns altres.
I nosaltres, evidentment, els mantenim.

Jo pense que el que ha fet vosté avui, en la proposta, és fer.
.
.
, mesclar els conceptes.
Mos mescla el concepte de la ràtio de poder calorífic, la innocuïtat de les instal·lacions i la limitació de generació de rebutjos.
No tinc molt de temps, però, per a fer-ho breument, jo li diria que ho hem de rebutjar perquè no veiem -i no veiem de veritat, és que és així- cap motiu, ni motiu ni limitació normativa, per a renunciar a aquesta alternativa per a la valorització energètica del que el PIR -com vosté deia- anomena els CDR, o combustible derivat de residus.
És un combustible fabricat específicament a partir de rebutjos, que són materials ja no aprofitables i que després van a plantes de tractaments de residus urbans.

Mire, el que no pot fer vosté és alarmar la població, alarmar la població i fer-nos culpables de coses que no se produïxen.
Perquè el que feia referència a les cimenteres.
.
.
Sí que estan preparades les cimenteres, no me diga que no.
I, evidentment, quan se porta a terme este procés és complint -i això ho ha de tindre molt clar-.
.
.
; és dir, no podem fer, el Consell, que no se complisca escrupolosament tota la legislació ambiental vigent actualment, tant en la incineració.
.
.
, la legislació, no només de la Comunitat Valenciana, sinó espanyola i europea.
Per tant, no qüestione que s'estiga fent de forma irregular.

I, ràpidament, per acabar, també mos.
.
.
; el de sempre, el que fa Compromís.
Jo comprenc que vosté defensa la seua postura.
El que renunciem a la incineració en general.
.
.
I aposta per fer permanentment el que sempre mos diu, fer abocadors xicotets.
Pensem que això és tirar enrere una cosa que s'ha aconseguit en els últims temps, intentar que la valorització energètica dels rebutjos siga profitosa, que se puguen convertir en energia i que no acaben en abocadors; abocadors que ja sap vosté que en alguns països, a nivell europeu, no estan permesos, i màxim en la nostra comunitat, quan sabem que una gran quantitat -el 40%- del nostre territori està protegit.
No anem a fer abocadors, quan és una cosa que ambientalment i en la Comunitat Europea cada vegada està més mal vista.

I vosté sempre mos recrimina la incineració.
La incineració, com a incineració, evidentment és una operació per a eliminar residus i sense importar si s'extrau o s'aprofita energia d'este procés.
Però el que fem clarament, des del Consell, és apostar pel que és la valorització energètica.
I vosté ho ha dit molt bé, què és?
La que s'orienta per a obtindre energia d'estos residus, encara que això també, naturalment, importa en la pràctica eliminació d'estos residus.

En definitiva, l'aposta que fa el nostre govern per la valorització energètica, no estem dispostos a renunciar.
Perquè, a més -moltes vegades li ho hem dit en comissió-, a més millora la protecció del territori, al reduir del 85 al 90% el volum de residus a eliminar.
I països tan avançats en qüestions mediambientals, com Dinamarca, incineren; no dic revaloritzen energèticament, sinó incineren directament, països com els Països Baixos, Suècia, part de França, Alemanya.
.
.
, més del 35%.
És a dir, aquells països que estan apostant per millorar la qualitat mediambiental estan apostant per estes tècniques.

I, a més, mirem a Espanya.
Resulta que on més s'incinera i on més se revaloritza és a Catalunya i al País Basc.
.
.

El senyor president:

Vaja concloent.

El senyor Castejón Chaler:

.
.
.
-i acabe-, precisament dos comunitats que mai han estat governades pel Partit Popular.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyors diputats, facen el favor d'ocupar els seus escons.

Anem a començar la votació.
Comença la votació.
38 vots, sí; 49 vots, no.
És rebutjat el quart punt de l'ordre del dia.

Moció subsegüent a la interpel·lació, pel procediment especial d'urgència, al conseller de Justícia i Benestar Social, senyor Jorge Cabré Rico, sobre la política general de la conselleria en matèria de cooperació internacional, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida (RE número 18.
079, BOC número 67)

El senyor president:

Quint punt: moció subsegüent a la interpel·lació pel procediment especial d'urgència al conseller de Justícia i Benestar Social sobre la política general de la conselleria en matèria de cooperació internacional, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida.

Per a la presentació i defensa de la moció, té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Esquerra Unida, la il·lustre diputada senyora Marina Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Gràcies.

Bé, la insolidaritat i la inhumanitat del Consell té la seua màxima expressió quan parlem de cooperació internacional, quan parlem de les crisis humanitàries que s'estan patint a altres llocs del món on els xiquets i les xiquetes es moren d'inanició, de malalties que tenen cura, on l'explotació sexual, les guerres, la misèria i la fam són el pa de cada dia.

El Consell no ha practicat mai l'austeritat amb la fórmula 1, però sí amb la fam canina de Somàlia.
El Consell no ha sigut auster mai amb Calatrava, però sí amb l'explotació sexual de les xiquetes a Llatinoamèrica.
El Consell no ha sigut auster mai amb els rics i amb els qui més tenen i amb els qui més guanyen, però sí amb els pobres del món.

Malgrat que la Llei de 9 de febrer de 2007 de la Generalitat valenciana, de la cooperació al desenvolupament, en el seu article 21 marca que la llei de pressupostos de La Generalitat ha de destinar el 0,7% d'aquestos pressupostos a la cooperació internacional, malgrat això, vostés no ho han complit mai.
Les xifres són molt clarificadores: en 2008, el 0,7 era un 0,4; en 2009, un 0,3; en 2010, un 0,2; un 2011, un 0,1; i, enguany, en 2012, el 0,7 és un 0,09%.
S'ha produït una retallada del 78% en tres anys.
Com dic, el 0,7 en 2012 s'ha quedat en un 0,09%.

I la situació de la cooperació valenciana s'agreuja quan ix a la llum la suposada xarxa de corrupció muntada en la conselleria que dirigia l'ara síndic del Grup Parlamentari Popular, el senyor Blasco, per la sospita que una bona part d'aquests pocs recursos no anaven a millorar les condicions de vida en els països empobrits, sinó que anaven a les butxaques d'uns quants aprofitats.
Perquè sembla que per al Partit Popular la conselleria de solidaritat era la conselleria de solidaritat amb els seus amics, la conselleria de solidaritat amb els seus fidels.
No debades hi ha ara 14 persones imputades, entre elles la mà dreta de Blasco en la conselleria, el senyor Felip.
L'escàndol ha sigut d'unes dimensions desproporcionades, i això que aquest Consell ja ens té acostumats als casos de corrupció, però fins i tot per als seus aquesta volta se n'han passat.

Els diners que van als més necessitats, a qui es mor de fam, als que no tenen escoles, als que no tenen sanitat, fins i tot els seus pensen que eixos diners no se poden tocar, fins i tot els seus pensen que aquesta volta se n'han passat.
Evidentment els més perjudicats, les poblacions del sud on no han arribat les ajudes, però també molt damnificades ONGD valencianes, realment honestes i solvents, organitzades amb la Coordinadora Valenciana d'ONGD, que van veure com les seues propostes i projectes eren desestimats, mentre altres eren deshonestos i corruptes.

El panorama de la cooperació valenciana és absolutament desolador, però encara així el Consell Valencià de Cooperació ha estat més d'un any sense reunir-se.
Es va reunir per fi el divendres passat, però clar, perquè se reunira el Consell Valencià de Cooperació va fer falta que Esquerra Unida ho reclamara en aquest ple, que Esquerra Unida vinguera ací a fer una interpel·lació al conseller per a dir-li que se reunira ja el Consell Valencià de Cooperació.
Va fer falta que Esquerra Unida registrara aquesta moció subsegüent perquè es convocara l'òrgan.
El punt dos d'aquesta moció diu que «instem el Consell que convoque en un màxim de 15 dies el Consell Valencià de Cooperació».
Que quede clar, primer jo vaig registrar la moció i després es va convocar el Consell Valencià de Cooperació.
Però, primer, nosaltres registrem la moció.

Amb la que està caient i amb tot el que hi ha damunt la taula, com poden haver estat més d'un any sense haver convocat el Consell Valencià de Cooperació?
Encara que fóra només per a demanar disculpes a les ONG per l'etapa Blasco, disculpes per tot el que ha suposat Blasco en el món de la cooperació valenciana.
Ara bé, tenint en compte que el màxim responsable continua assegut en l'escó de síndic, doncs em sembla que poques disculpes hauran demanat.
Però hi ha molts altres temes pendents per eixe consell, un consell en què els partits de l'oposició no tenim veu, perquè el Partit Popular no creu en la participació, creu en la manipulació dels òrgans i creu en fer política a cop de majoria absoluta.
I per això, en aquesta moció demanem que tots el grups polítics amb representació en aquesta cambra tinguem representació en el Consell Valencià de Cooperació.

I parlem també en la moció del nou pla director de la cooperació valenciana 2013-2016.
I és que l'anterior pla ha caducat i en aquests moments la cooperació valenciana no té un pla estratègic que marque les seues actuacions.
I cal obrir també per a elaborar un nou pla un procés vertaderament participatiu, amb totes les organitzacions implicades en el sector, i no, com sol fer el Partit Popular, com sol fer el Consell, mitjançant comissions on sols tenen veu qui vostés consideren de la seua confiança, deixant sempre al marge aquelles organitzacions que són crítiques amb les seues polítiques.
No, això no és el que toca ara.
Si realment estan disposats a obrir una nova etapa, a superar l'etapa Blasco en la cooperació valenciana, si realment això és el que volen, hauran de fer processos on tots i totes tinguen veu.
Ara bé, per poder enfrontar el procés d'elaboració del nou pla director necessitem l'avaluació del pla anterior, del pla 2008-2011.
Sense l'avaluació del pla anterior no podem posar en marxa el procés d'elaboració del nou pla.
I nosaltres preguntem: on està eixa avaluació?
On estan les conclusions?
Com sempre, són treballs que s'encarreguen a empreses externes i informes que després es queden en els calaixos.

Volem que aquesta moció siga el principi d'una nova política de cooperació en el País Valencià, una nova política basada en la transparència, en criteris tècnics, en participació, en objectivitat, en lliure concurrència.
És a dir, una nova etapa que no tinga res a veure amb l'etapa Blasco, una nova política de solidaritat, que sols es pot dur a terme si posem els recursos econòmics damunt la taula, si almenys se complix la llei, eixa llei que marca que s'ha de destinar el 0,7% dels pressupostos a cooperació internacional.
La cooperació internacional és despesa social.
Tenim una responsabilitat, el nord té una responsabilitat amb el sud.
No podem ignorar que generalment les persones fugen del seu país, se'n van del seu país forçades per la impossibilitat de sobreviure en les seues societats d'origen, per causes de guerra, de dictadures, d'empobriment, de pèrdua de recursos, causes que moltes vegades hi ha una quota de responsabilitat, per acció o per omissió, dels països a qui s'acullen.
No sols els neguem el dret a emigrar, sinó que no estem contribuint que tinguen el dret a no migrar.
D'això es tracta la cooperació internacional també.
Que tinguen el dret a no migrar, que puguen quedar-se en els seus països d'origen.

Com dic, el nord tenim una responsabilitat amb el sud.
Han sigut anys de colonialisme, d'explotació, i ara continuem, i veneu armes als països en conflicte, i les nostres empreses exploten els seus recursos, i les nostres suposades democràcies recolzen els seus dictadors.
I ací, al País Valencià i a l'estat espanyol som doblement culpables.
Doblement.
No sols no dediquem un esforç a la cooperació internacional, sinó que a més quan aquestes persones es veuen forçades a eixir dels seus països d'origen, per falta també de la nostra cooperació internacional, quan arriben ací els empresonem, els tractem com si foren delinqüents, els expulsem, els neguem el seu dret de ciutadania, i ara, fins i tot, el Partit Popular vol negar-los el dret més bàsic de la sanitat.
La inhumanitat del Partit Popular ha arribat fins a límits absolutament insostenibles.

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Albiol.

Per a fixar posició dels grups parlamentaris, en primer lloc el Grup Parlamentari Compromís, la il·lustre diputada Mónica Oltra.
Té vosté la paraula.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Senyories, bon dia.
Puge ací per a fixar posició del Grup Compromís en la moció que acaba de presentar la senyora Albiol, i el primer que he de dir-li, senyora Albiol, és lamentable que en estes altures de segle un haja de presentar una moció per a dir que el govern valencià complixca la llei.
En quina situació de misèria democràtica estem que hem de demanar al parlament que el govern complixca la llei?
Amb la qual cosa votar en contra d'esta moció em sembla que fins i tot podria estar una prevaricació.
És a dir, vostés no volen que es complixca la llei?
Els que voten en contra que el govern valencià complixca la llei, què estan diguent?
No ho sé, jo no els entenc, però me tem que sí que van a votar en contra.

I açò no és una qüestió només de xifres del pressupost, que efectivament sembla que el govern haja confós el 0,7 amb el 0,07%, perquè la xifra destinada a cooperació s'acosta ja perillosament a eixe 0,07%.
És com si al govern li sobrara un zero.
Li'n sobren molts zeros a este govern, no?
Però aquí és especialment letal.
El problema és que este zero que se li escapa al govern valencià, mata.
I això és el que haurien vostés de pensar, si és que els deixa pensar el núvol en què estan.

I és que ahir mateixa era el dia de la malària, el Dia Mundial de la Malària, i les xifres que s'han fet públiques ara que s'ha sabut és que hi ha el doble de morts per malària del que se pensava.
1.
200.
000 persones moren a l'any per malària.
És com si ajuntàrem la població d'Alacant i de València ciutat pràcticament i se desapareguera en un any.
Ho dic perquè vostés posen un poquet de cara a açò, de cara humana.
D'ahí 1.
000 xiquets a l'any moren de malària.
El senyor Patarroyo, un senyor que investiga una vacuna contra la malària, deia que els diners de cooperació que Espanya havia dedicat a la lluita contra la malària havien salvat en els últims anys 100.
000 vides.
100.
000 vides.
No sé si a vostés açò els mou un poc.
Açò no és una qüestió només pressupostària de xifres, és una qüestió d'humanitat, és una qüestió de posar-li cara al patiment, és una qüestió de morts que se poden evitar amb molts poquets diners, amb molts poquets diners.
I per tant, cobrarà més sentit encara que eixe 0,7% del pressupost no siga un 0,07%, perquè és molt poquet, però és molt allà, i perquè són països als quals ens dediquem a empobrir, perquè són països als quals els traguem els minerals que tenen, els traguem els recursos naturals, que en tenen molts més que nosaltres.
I després només se demana que se'n torne un 0,7%.
Els assegure, senyories, que se trau molt més d'aquells països del que se retorna, però clar, potser que el tema de la justícia social a nivell planetari tampoc siga el seu fort, si no són capaços de ser justos amb els seus propis veïns.

A mi em sembla important que se democratitze el Consell Valencià de Cooperació, que es convoque, que se complixca la llei que és una cosa prou, en fi, en democràcia hauria de ser prou sobreentés.
Que se complixca amb les avaluacions dels plans directors, que se presenten en temps els plans directors normals següents, que és el que presenta esta moció.
Si és que el que presenta esta moció no és demanar la lluna, no estem demanant ni el 2%, ni l'1%, s'està demanant que es complixca la llei.
Per l'amor de déu, jo no ho entenc.
Jo no ho entenc.
Si no és que efectivament a vostés açò els importa un gallet.
Ni els importa la cooperació ni qui la toca.
La cooperació és important per a saquejar, i una vegada ja no n'hi ha res que saquejar, per a què enviar diners allí?

I tant els importa això que una campanya, efectivament, que ha recolzat la Generalitat valenciana, campanya mundial per l'educació, que vingueren ahir a Les Corts en un acte institucional, els entregaren esta carpeta, perquè tots els xiquets del món tinguen dret a l'educació, ens entregaren el manifest de la Setmana d'Acció Mundial per l'Educació, ens entregaren esta guia.
Saben vostés, ens entregaren també uns dibuixos fets per xiquets.
Veuen?
N'hi havia quatre d'estos.
Quatre carpetes.
Però només se'n pogueren repartir tres.
Perquè cap membre del Grup Parlamentari Popular assistí a este acte institucional.
Jo no ho entenc, senyories, però potser això explique per què vostés hui van a votar en contra d'açò.
Perquè la sensibilitat la tenen, es veu que ben amagada, perquè ací no se'ls veu.

Moltíssimes gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Té la paraula el representant del Grup Parlamentari Socialista, la il·lustre diputada Clara Tirado.
Quan vullga, senyora diputada.

La senyora Tirado Museros:

Gràcies, senyor president.

Senyories, el Grup Socialista anem a votar, evidentment, favorablement aquesta moció que presenta Esquerra Unida.
Les raons són manifestes i, a més, són reiterades per part del nostre grup insistentment allà on hem tingut l'oportunitat de mostrar el nostre compromís amb les polítiques de solidaritat i de justícia amb els països del sud.
Perquè diem «sí» al 0,7, perquè diem «sí» a la qualitat de la cooperació valenciana i de l'ajuda oficial al desenvolupament, perquè diem «sí» a la transparència amb el destí dels fons públics, perquè diem «sí» al rigor, a la norma, a la pluralitat dels òrgans assessors, diem «sí» a la participació de les organitzacions que treballen en cooperació internacional.

Però diem «no» a la política de retallades, diem «no» a la política de mentides i de manipulació que amaga del control parlamentari el Consell del president Fabra.
Perquè, senyories del Partit Popular, amb la presentació dels pressupostos de 2012 per als diferents programes de cooperació, vostés evidencien la seva clara voluntat de firmar definitivament el seu certificat de defunció.
La tisora que han passat per les diferents línies destinades a la cooperació internacional en els darrers anys, suposen més del 80% de retallades, i, a més, en les últimes modificacions de crèdit, que el Consell s'ha afanyat en realitzar, l'ajuda oficial al desenvolupament se situa en un ridícul i lamentable 0,07%.
És a dir, han perdut vostés un «zero» pel camí, han perdut vostés un «zero» pel mateix camí que han fet desaparéixer milions d'euros públics sota el lideratge d'una banda d'irresponsables i desvergonyits que, sota la bandera de la solidaritat, tramaven i saquejaven les arques públiques per a perpetuar-se en el poder més corrupte (aplaudiments), pel mateix camí que circulaven Blasco, els socis dels seus socis, els amics dels seus amics, com si es tractés d'un antic senyoriu que es dibuixava i s'estenia en l'intangible territori del poder que va decidir les adjudicacions, els contractes i les subvencions que posaren els nostres diners al servei d'uns pocs, al servei del Partit Popular, que encara hui continua emparant el principal ordidor d'aquesta trama de cooperació investigada per la justícia i tantes altres trames.

Així que sí, ara més que mai és urgent reposar la dignitat de la cooperació, de les polítiques d'ajuda als que més ho necessiten.
Ara més que mai es fa necessari tornar a reivindicar el 0,7 a l'ajuda oficial al desenvolupament, tal i com obliga la Llei valenciana de cooperació, i, per cert, també, el Pacte valencià de la pobresa que firmaren tots els partits polítics, algú -ara, ja ho sabem- sota la signatura del cinisme del que sap que mai ho havia de complir.

Són massa papers mullats que deixen en els llimbs l'aplicació de la norma i la voluntat política de qui ens governen.
L'única norma és la falta de transparència, l'opacitat i la mà de ferro per a aplicar unes polítiques de cooperació des de la percepció per part del govern valencià de ser una reserva, en els millors dels casos, per fer front a altres obligacions no relacionades amb l'ajuda oficial al desenvolupament, que demostra la tendència creixent de l'ajuda no executada, i, en el pitjor dels casos -com ara ja sabem-, del desviament de fons per a acabar en mans d'alguns ara imputats o en presó.

Per això, sí, ara més que mai és urgent convocar regularment el Consell Valencià de Cooperació i abordar la modificació del decret per al seu funcionament perquè aquest, que és el màxim òrgan assessor i consultiu del govern autonòmic en matèria de cooperació, tinga la representativitat i la pluralitat política necessària a través de tots els grups parlamentaris amb representació a Les Corts.

Senyories, aquesta reivindicació que tots els grups de l'oposició hem fet palesa en innombrables ocasions, també ho reclamen les ONG i forma part de l'informe de seguiment del pacte valencià contra la pobresa.

Miren, senyories del Partit Popular, voten vostés el que vullguen, exactament el que vullguen, perquè també sabem que el seu vot no és garantia de coherència dins del seu grup.
Poden votar una cosa i fer-ne una altra, però els demanem que actuen, i que actuen ja perquè tenen, de nou, una oportunitat -per la via dels fets- de restaurar un canvi d'actitud real i de restaurar, sobretot, no només la dignitat de la cooperació valenciana i dels cooperants d'aquesta comunitat, que s'ho mereixen, sinó també, i, sobretot, la dignitat de la política.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Tirado.

A continuació, té la paraula el representant del Grup Parlamentari Popular, il·lustre diputat Alfredo Castelló.

El senyor Castelló Sáez:

Buenos días.

Con su permiso, no sé por qué cuando me estaba preparando esto intuí que íbamos a hablar de todo menos de cooperación internacional.
No sé por qué me dio por ahí.
Hay quien ha dedicado, como el Grupo de Esquerra Unida, seis minutos a hablar casi de todo y los últimos cuatro minutos ha hablado de la moción; hay quien ha destinado un minuto a hablar de la moción; y hay quien no ha destinado ni treinta segundos para hablar de la moción que traemos aquí.

En fin, seguramente, a ustedes les parecerá que hablar y utilizar las mismas hambrunas, las crisis humanitarias, los refugiados, la explotación de menores, la vulneración de derechos, utilizarlas para sus fines políticos, localistas, seguramente eso sí que les parecerá honrado, ¿verdad?
O sea, hablar de tribunales, de cuestiones concretas, de corrupción, que han sido resueltas por el Consell con ejemplaridad, con dureza extrema, sobre la limpieza y la honorabilidad de la Generalitat valenciana, utilizar todo eso a ustedes les parecerá legítimo.
A mí no, a mí me parece deshonroso quien utiliza el sufrimiento humano en el mundo para sus fines políticos locales.
Y lo lamento profundamente, lo lamento profundamente.

Lo que pasa es que ustedes son de izquierdas, y como son de izquierdas pueden hacer y decir lo que quieran porque tienen bula, porque ustedes se creen que son los adalides de la solidaridad, son los adalides de los derechos humanos, son los que piensan en las personas, y nosotros somos.
.
.
los otros, ¿no?
(Remors)

Miren, de verdad se lo digo, el que ustedes sean de izquierdas denota, en cualquier caso, que sus actitudes.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Señorías, respeten al orador igual que a los demás.

El senyor Castelló Sáez:

.
.
.
en muchos temas van, precisamente, contra lo que ustedes dicen que están defendiendo.

¿Me quieren decir ustedes cuáles fueron sus enmiendas al presupuesto de La Generalitat sobre el tema de cooperación?
¿De dónde sacaron ustedes los 96 millones de euros para ponerlos en el otro lado?

Ustedes no hicieron ni una enmienda seria sobre el tema de cooperación.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Señora Albiol, por favor.

El senyor Castelló Sáez:

Y no sé por qué, también, me pensaba que la señora Albiol iba a decir «mentira» y me he traído la fotocopia.
(Veus)

El senyor vicepresident primer:

Señora Oltra, por favor.

Espere un momento, señor diputado, por favor.

Durante el resto de intervenciones todos los diputados han estado guardando un silencio respetuoso.
Hagan el favor de atender a lo que dice el orador, y, después, si quieren ejercer su turno, ¡ejérzanlo!

Muchas gracias, señor diputado.

El senyor Castelló Sáez:

Gracias, señor presidente.

Enmienda número 1.
654, del Grupo Parlamentario Esquerra Unida, cooperación internacional al desarrollo:

«En principales líneas de actuación para alcanzar el objetivo hay que añadir una nueva línea: “destinar en el año 2012 el 0,7% real del presupuesto de la Generalitat valenciana para la cooperación internacional al desarrollo, tal y como marca la ley.
.
.
”», tal, tal, tal.
¡Ya está!
¡Esa es la enmienda!
Es una enmienda que decayó simple y llanamente porque no tenía de qué partida había que detraer y en qué partida había que sumar, sabiendo ustedes que eran incapaces, ustedes, de sacar de ese presupuesto 96 millones de euros para dedicarlos a cooperación del desarrollo.
(Aplaudiments) Hicieron este paripé.
Y, ahora, dicen ustedes que este Consell es insolidario e inhumano.

Miren, si hay algo que ha sido realmente hipócrita e incoherente es la posición del grupo que hace la propuesta y de quienes la secundan.
Porque, además, hay que estar muy fuera de la realidad para no darse cuenta de algo que ha explicado el presidente de La Generalitat anteriormente, y es que en España hay 5.
500.
000 parados y 1.
700.
000 familias en las que ninguno de sus miembros trabaja.
¿Saben qué pasa?
Que ustedes, seguramente, desde su escaño en Las Cortes no los ven, seguramente tampoco los escuchan, seguramente no los paran por la calle.
Hay muchos a los que sí que les vemos la cara, y nos paran por las calles, y nos exigen respuestas, pero ustedes, mientras tanto, están mirando hacia otro lado preocupados por otras cosas.
Lo normal es que el Consell se preocupe por la cooperación internacional, indudablemente, pero principalmente por los cinco millones de valencianos que viven en esta tierra, a los que nos debemos y los que dependen de nosotros.

Esa es nuestra obligación.
La cooperación al desarrollo no está ni mucho menos abandonada -como saben ustedes y les explicó el conseller el otro día y no voy a repetir-, pero nuestra función es resolver los problemas de los valencianos y, también, en la medida de lo posible, atender a la cooperación internacional con sentido de la medida y con responsabilidad.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el president, senyor Juan Gabriel Cotino Pérez)

El senyor president:

Senyora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Mire, senyor Castelló, no tracte vosté, que no tracte ningun diputat ni ninguna diputada del Partit Popular de donar lliçons d'honradesa a ningun diputat ni a ninguna diputada d'Esquerra Unida del País Valencià.
(Remors) ¡A ningun!
¡A ningun!
I no ho facen mentres el senyor Blasco, mentre la senyora Barberá, el senyor Hernández Mateo, el senyor Camps o el senyor Costa continuen asseguts en eixos escons de diputats.
¡No ho facen!
I un consell: no tracten de posar en dubte tampoc la nostra honradesa quan el president del Partit Popular de Castelló continua sent el senyor Carlos Fabra.
¡No ho facen!

Senyor Castelló, l'esmena del 0,7% dels pressupostos de la Generalitat valenciana, l'esmena que va presentar Esquerra Unida del País Valencià, nosaltres no anem a traure els diners per a la cooperació internacional ni de la llei de dependència, ni de sanitat, ni d'educació.
Nosaltres trauríem els pressupostos, els diners per a la cooperació internacional de CACSA, del circuit el motor, de les seues fundacions fosques que no servixen per a res, dels seus grans esdeveniments.
.
.
I este reglament, d'aquesta cambra, no ens permet fer eixa esmena.
Però, d'ahí és d'on nosaltres traurem els diners per a la cooperació internacional.

I ja està bé de posar la crisi com a excusa, la crisi com a excusa per a retallar en drets laborals amb la reforma laboral, la crisi com a excusa per a retallar en drets socials, amb les retallades de sanitat, d'educació o de dependència, la crisi com a excusa per a retallar en solidaritat.
¡Ja està bé!
Tot el que estan fent no és per eixir de la crisi, és per a acontentar els mercats i els bancs.

I quan fan vostés el discurs de primers som els d'ací -i, després, els d'allà-, quan fan vostés eixe discurs el que estan fent és tractar d'enfrontar els pobres del nord amb els pobres del sud.
Això és el que estan fent vostés.
No es tracta de contraposar unes persones amb unes altres, sinó que es tracta de garantir uns serveis socials bàsics i de garantir els drets humans a totes les persones, independentment d'on visquen o d'on hi hagen nascut.

¿I vosté ens acusa a nosaltres de no parlar de la moció?
Vosté no li ha dedicat ni un segon a la moció.
¡Ni un segon!
¡Ni un segon al 0,7!
¡Ni un segon a l'avaluació del pla director!
¡Ni un segon al procés participatiu per a fer el nou pla director!
¡Ni un segon!
I, ara, vull que en la seua rèplica -que té vosté cinc minuts encara- isca ací i ens diga de què esta en contra.

El punt 1 complix la Llei valenciana de cooperació al desenvolupament i destinar el 0,7 dels pressupostos de La Generalitat a la cooperació al desenvolupament.
Isca i ens explica si vosté no està d'acord amb este punt.
¿Està vosté en contra de complir la llei?
¡Isca i diga-ho!
¿Està vosté en contra d'incomplir el Pacte valencià contra la pobresa?
¿No volen vostés complir aquest pacte, que també parla del 0,7, un pacte que, per cert, el va signar el senyor Clemente?
¿Tampoc volen complir aquest pacte?
Ni la llei, ni els pactes que vostés firmen.
.
.
¡Isca ací i diga de què està en contra de la moció!
¿Del punt tres?
¿Que tots els grups polítics tingam representació en el Consell Valencià de Cooperació?
I, ¿per què està en contra que nosaltres puguem anar al Consell Valencià de Cooperació?
Explique'ns per què està en contra.

Diga'ns per què vota en contra que se donen les conclusions de l'avaluació del Pla director de la cooperació que ja ha finalitzat.
¿Està en contra d'això?
¿Està en contra d'obrir un procés participatiu per a fer el nou pla director?
Perquè eixa és la nostra moció: complir la llei valenciana, que tots els grups polítics tingam veu en el Consell Valencià de Cooperació, que se traguen les conclusions de l'anterior pla i que s'òbriga un procés participatiu per al nou pla.
Eixa és la nostra moció.
I vostés van a votar en contra.
Doncs, bé, serà el vot, evidentment, de la insolidaritat.

I ara, em dirigisc als diputats i diputades del Partit Popular, i és que si a algú li queda encara una mica d'humanitat, una mica de solidaritat, si a algú la seua militància en el Partit Popular encara no li ha destruït tota la seua dignitat, per favor, no facen cas al que marque el senyor Blasco i voten «sí» a aquesta moció, voten «sí» a la solidaritat i voten «sí» a la humanitat.

Gràcies.

El senyor president:

Molt bé.

Señor Costa, ¿por qué pide la palabra?
Sí, un momento, ¿para qué pide la palabra?

El senyor Costa Climent:

Por alusiones, señor presidente.

El senyor president:

Pero, ¿personales?
, o…

El senyor Costa Climent:

Personales.
(Veus)

El senyor president:

Muy bien.

El senyor Costa Climent:

Señora Albiol, mi grupo respeta todas las opciones políticas y a todos los votantes.
Y respeta también a los militantes, a los partidos políticos y a los jueces.
Usted no es ni del PP, ni representa la mayoría de los votantes, ni es juez.

Yo me apuesto mi honestidad contra la suya.
Le garantizo que la ganaré, porque de educación, de seriedad y de responsabilidad política le gano seguro.
Y a lo mejor quien tendría que dejar el escaño es usted.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Senyora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Jo no he parlat en ningun moment de processos judicials, no he parlat d'això.
Estic parlant de la responsabilitat política, responsabilitat política que tenen tots els diputats i totes les diputades del Partit Popular que estan donant recolzament a aquest Consell.

El senyor president:

Molt bé, anem a seguir el debat.

Senyor Castelló.

El senyor Castelló Sáez:

Presidente.

Con el permiso del señor presidente, para decir con tranquilidad, sin nervios, sin gritos que nosotros no aceptamos lecciones de honradez a ningún diputado de Esquerra Unida respecto a diputados del Partido Popular.
(Aplaudiments) ¡Ni una!
Aceptamos que sean tan honrados como nosotros, lo aceptamos, pero ni un gramo más de honradez que un diputado del Partido Popular.

Han planteado una iniciativa que podía haber tenido otro formato.
Esto lo que significa es una especie de censura al gobierno y, como entenderán, el grupo mayoritario del gobierno no puede apoyar censuras que se le realiza a nuestro gobierno.
Si presentan algún tipo u otro de iniciativa estamos dispuestos a negociarlo, a valorarlo y a ver si se puede apoyar.

También quiero decirles otra cosa, que es que ustedes, se lo he dicho antes, se piensan que tienen la patente de la solidaridad y de la humanidad.
Pero, oiga, cáiganse ya del árbol.
Es que no tiene ningún sentido que hagan argumentos desde la nada.
Como cuando nos comenta antes que si el Consell ha convocado al propio Consell porque ya habían registrado ustedes su… su moción para este (inintel·ligible) .
.
.
La verdad es que… da un poco de risa, da un poco de risa.
No es nada serio.

La crisis no se utiliza como excusa.
¡La crisis es la realidad!
Y la realidad de las cuentas es la que es.
Pregúntele a compañeros de cualquier ayuntamiento en el que estén gobernando ustedes y se dará cuenta cuál es la realidad.
No es una excusa, es la realidad: hay menos dinero y hay que distribuirlo de otra forma.

De todas formas, he de decirle que acepto su excusa respecto de por qué no hicieron esa enmienda al presupuesto, que era por CACSA, por el circuito, pero que no había ninguna partida en el presupuesto de la que se pudiera quitar.
Bien, acepto su excusa.
No nos importa para nada.

Yo no he hablado de la moción, porque ustedes no han hablado de la moción.
Ahora, si quiere, yo… -usted ha hablado un poquito, usted ha hablado un poquito- si quiere, yo hablo también de la moción.

Mire, como usted ha dicho, ya está convocado el Consell Valencià de Cooperació y ha tenido una reunión.
Me dicen que tiene que ser participativo, que tiene que tener más grupos políticos.
Yo no sé si se han leído su composición.
En la composición hay: cinco representantes de organizaciones no gubernamentales, la federación valenciana de municipios, el Fons Valencià per la Solidaritat, dos representantes de universidades públicas valencianas, uno del Comité Permanente de Acción Humanitaria, dos de organizaciones sindicales, dos de organizaciones empresariales, dos de obras sociales de cajas, de la fundación de la solidaridad y el voluntariado, de la fundación de derechos humanos, etcétera, etcétera.

Ustedes no quieren hacer más participativo el Consell.
Ustedes quieren «politizar» el Consell, ¡que es distinto!
, (aplaudiments) es distinto.
¡Participativo lo es al 100%!
Y ustedes lo que quieren, como siempre, es politizar el Consell.
En eso no vamos a estar de acuerdo con ustedes, y nos parece bien el decreto que lo regula.
Vamos a seguir.

Hemos hablado de convocatoria.
Hemos hablado del Consell.
Hablan de que antes del plazo de dos meses se presente la elaboración del plan director.
Perfecto.
Esa es la tesis sobre la que trabaja la conselleria, que antes del verano esté el plan de evaluación.
Y luego nos dicen que se abra el proceso participativo con las organizaciones para el plan director de cooperación.

Comprenderá y estará conmigo en que hasta que no se presente la evaluación del plan anterior no pueden iniciarse los trabajos para el plan siguiente.
Luego, en eso está el Consell, en recibir la evaluación -que quieren hacerla antes del verano- y en iniciar los trabajos para el plan siguiente con toda la participación que sea absolutamente necesaria.

Y respecto a la publicación de la convocatoria de ayudas para la sensibilización, saben que las dos principales ya han sido publicadas, están en funcionamiento y éstas están tramitándose para publicarse con brevedad.

Por lo tanto, y para finalizar, decirles que nosotros vamos a rechazar la moción que plantean ustedes, que no es el tipo de iniciativa adecuada, según nuestro punto de vista, aunque estamos de acuerdo en algunas de ellas.
Decirle que esto de la cooperación, en estos momentos de crisis, es sumamente complicado.
Le voy a poner un ejemplo, a ver si le vale.

Mire, nosotros somos una…, hay una familia que vive en una ciudad y que tiene otros familiares que viven en el pueblo, ¿vale?
Y que tienen los ciudadanos del pueblo unas dificultades económicas.
Y que los de la ciudad todos los meses le pasan 500 euros para que puedan sobrevivir, ¿de acuerdo?
, todos los meses le pasan 500 euros.
Llega la crisis económica, la familia de la ciudad lo está pasando peor y le viene peor pasar los 500 euros.
Pero es que, a la vez, los primos que tiene en el pueblo vienen tres a vivir con los de la ciudad, con lo cual los de la ciudad todavía tienen más gastos.
Y usted me dice que soy insolidario porque no le paso 500 euros todavía a los que viven en el pueblo.

El senyor president:

Vaya concluyendo, señor Castelló.

El senyor Castelló Sáez:

Es muy complicado.
La situación de los de la ciudad se ha complicado sobremanera, y es muy difícil seguir pagando las cantidades que se hacían antes…

El senyor president:

Muchas gracias, señor Castelló.

El senyor Castelló Sáez:

…a pesar de la humanidad de todos.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Acabat el debat, anem a començar la votació.
Comença la votació.
34 vots, sí, i 47 vots, no, és rebutjat el quint punt de l'ordre del dia.

Moció subsegüent a la interpel·lació, pel procediment especial d'urgència, a la consellera d'Educació, Formació i Ocupació, senyora M.
Âª José Catalá Verdet, sobre la política general de la conselleria en matèria de foment de l'ocupació pública i de foment del desenvolupament local, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 18.
314, BOC número 68)

El senyor president:

Sext punt de l'ordre del dia: moció subsegüent d'interpel·lació pel procediment especial d'urgència a la Conselleria d'Educació, Formació i Ocupació sobre la política general de la conselleria en matèria de foment de l'ocupació pública i de foment del desenvolupament local, presentada pel Grup Parlamentari Socialista.

Per a la presentació de defensa de la moció i de l'esmena, té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Socialista, l'il·lustre diputat senyor Jordi Serra.

El senyor Serra Ferrer:

Moltes gràcies, senyor president.

Agraïsc, en primer lloc, la presència de la senyora consellera, agraïsc que estiga en aquest debat, alguns altres companys seus del Consell no ho estan, però a vosté li ho agraïsc, no serà tampoc la primera vegada.

Senyors diputats, portem hui la moció subsegüent respecte d'unes ajudes de caràcter local que tots coneguem, que ja hem parlat moltes vegades, que hem parlat en plenaris, que hem parlat en comissions, que hem parlat en compareixences, que potser hàgem demanat al llarg d'aquests mesos, i que es concreta en quatre eixos fonamentals.

La moció del Partit Socialista demana el manteniment de les quanties d'aquestes ajudes per a l'any.
.
.
, les mateixes ajudes que existixen per a l'any 2012 respecte al PAMER, l'Emcorp, els ADL, el Salari Jove, que es puga mantenir al llarg dels pròxims anys, perquè, com està ben previst i com està en tots els informes que puguen existir, aquesta situació de desocupació possiblement es mantinga per molt temps, amb la qual cosa, com a mínim, un compromís d'aquesta cambra de tindre una quantia, tant per a les ajudes vinculades a l'ocupació pública, com a aquelles destinades a les zones d'interior de la Comunitat Valenciana.
Eixe seria un dels primers eixos d'aquesta moció.

Un segon eix molt fonamental d'aquesta iniciativa, presentada pel Grup Parlamentari Socialista, és una cosa fonamental, com bé deia, un calendari de pagament perquè els ajuntaments sàpiguen quan pensen cobrar, quan pensen cobrar aquelles ajudes que encara els deu la Generalitat valenciana i, sobretot, quan pensen cobrar o com van a complir-se les pròpies ordres que deuen eixir per a l'any 2012.

Un tercer eix d'aquesta moció vincula i demana la retirada d'obstacles que en algunes de les ajudes vinculades a l'ocupació existixen, com bé puga ser el caràcter mínim de desocupats que han d'existir per a poder accedir a algunes de les ordres.

I, després, existix una pròpia esmena, presentada per mi mateix, demanant una cosa també molt fonamental, que considere que és de ser.
.
.
lògic i normal, que és que a les altures que ens trobem d'aquest exercici 2012, encara no hagen segut publicades cap de les ajudes vinculades a l'ocupació, que ja deurien haver segut publicades.
Per això ens vam esperar fins a l'últim dia possible de presentació d'una pròpia esmena per a dir: per favor, publiquen ja aquelles ordres que han vinculat a l'ocupació pública i que, a dia de hui, encara no han estat publicades.

Vaig a intentar explicar, un a un, aquests punts de les mocions.
El primer punt que demane: Les Corts Valencianes insten el Consell de La Generalitat a comprometre's -com bé dia- a mantindre, almenys, la mateix quantia, al voltant dels 50 milions d'euros dins del codi línia 2941, o siga, allò que vincula l'ocupació pública i el desenvolupament local, dins del pressupostos al llarg dels pròxims anys, sempre que la taxa de desocupació valenciana continue sent superior a l'espanyola.

I és una justificació molt clara, portem tres anys en els quals la taxa valenciana és superior a la taxa espanyola.
No aconseguim.
.
.
, aquest Consell, ni l'anterior.
.
.
, ni en estos tres anys hem aconseguit reduir aquesta bretxa.
Al contrari, cada vegada ha anat incrementant-se, i ara sempre estem ballant -en termes col·loquials- els tres punts de diferència.

Amb la qual cosa, com a mínim, si des del dia de hui, amb aquest acord, mantenim una quantia mínima, açò també podrà servir.
.
.
, és un mínim, pot ser superior, potser siga necessari ficar molt més del que demanem, però com a mínim durant tots aquests períodes en els quals continuem estant lamentablement en un pòdium, que no ens agradaria, com és el de la desocupació en la Comunitat Valenciana, tindre eixe llindar mínim per a destinar a eixes partides.
I eixe seria un primer acord.
Però possiblement abans de tindre eixe compromís cal aquell que marca el punt 2 i el punt 3 de les mocions.

El punt 2 de la moció, presentada pel Grup Parlamentari Socialista, demana pagar, de forma immediata, el deute que manté el Servef amb els ajuntaments, mancomunitats o altres entitats de la nostra comunitat.
Perquè són múltiples.
.
.
, són molts milions allò que qualsevol ordre vinculada a subvencions d'ocupació manté.
I hem arribat a tindre ajuntaments, hem arribat a tindre mancomunitats amb situacions extremes, i ho coneguem.

I no val, com bé comentava en la interpel·lació, només lamentar, i no val tindre un possible pla de pagaments, i no val dir que va a regularitzar-se la situació per a intentar abonar quan siga possible allò que se deu als ajuntaments, no.

A dia de hui, és necessari que, a la major brevetat, es retire eixe deute que es manté amb els propis ajuntaments o mancomunitats, perquè cap ciutadà ni ciutadana d'aquesta comunitat pot entendre com es pot mantindre un deute amb ajuntaments menuts, amb ajuntaments d'a penes 1.
000 habitants, de 1.
500, de 2.
000 habitants que tenen un pressupost limitat i que tenen, per culpa del Consell, eixe deute en matèries de PAMER, d'Emcorp, d'ADL, mentres que el propi Consell el que fa és gastar 35 milions en absorbir el deute de l'empresa Valmor.
O siga, és prioritari Valmor abans que pagar als ajuntaments.
(Aplaudiments) No, no.

No creiem que eixa ha de ser la línia que ha de seguir el Consell, però eixa és la que vostés tenen i això és el que acaba arribant als ciutadans i ciutadanes.

Per això en el punt tercer demanem que a banda de complir amb eixe deute que vostés ja mantenen, que complisquen dins els períodes establerts el pagament de les subvencions vinculades al foment de l'ocupació i el foment de desenvolupament local, d'unes ajudes que encara no han estat publicades i que sobre això és sobre el que jo he revisat la mateixa esmena, perquè a data de hui estem finalitzant el mes d'abril i aquesta interpel·lació sobre la qual versa la moció es realitzava en data 28 de març.

Un mes després ens trobem pràcticament amb un terç de l'any transcorregut i encara no han estat publicades, encara no hi ha cap de les ordres vinculades al foment de l'ocupació que hagen estat publicades.
I els mateixos ajuntaments han de saber quan poden demanar eixa subvenció, quan, si els interessa, perquè ja amb tot el deute que tenen, possiblement alguns desestimen fer-ho.

Perquè, sobretot, si com bé es parlava en aquella interpel·lació per part de la mateixa consellera, aquestes ajudes han donat ocupació durant l'any 2011 a més de 12.
000 persones en aquesta Comunitat Valenciana, vostés el que estan impedint, sense la seua publicació i sense la seua ficada en marxa, és, com a mínim, intentar ficar dins el mercat laboral aquestes persones que van vinculades a la contractació d'aquestes ajudes.

Així que això és el que demanem en la nostra esmena, que a la major brevetat es puguen fer públiques aquestes convocatòries perquè, com a mínim, puguem donar una oportunitat per a entrar dins el mercat laboral aquestes persones i que tornem a tindre ajudes tan necessàries dins els mateixos ajuntaments, com puguen ser el PAMER, l'Emcorp, o els ADL o el Salari Jove.

Però aquí ens trobem amb un altre obstacle, un obstacle, que és el que demana el punt quatre de la moció que presentem: la retirada dels criteris que servixen per a frenar la concessió de subvencions adreçades als agents de desenvolupament local o altres ajudes incloses dins el programa de foment de l'ocupació, 322.
51.

Perquè, bé, ens trobem que en cap dels exercicis, fins l'any passat, hi havia cap barrera numèrica que impedia accedir a una ajuda, amb la qual cosa municipis de qualsevol rang de desocupats podien accedir, perquè són necessaris, sobretot les ajudes d'ADL, que incentiven i que afavorixen la creació d'ocupació i l'emprenedorisme, que vostés tant intenten fomentar, fomenten de paraula.
Perquè si parlàrem d'emprenedorisme, també caldria ficar damunt la taula els impagaments que vostés mantenen sobre les ajudes de 2010 i 2011.

Però no és el motiu, no és el motiu d'aquesta moció.
El motiu d'aquesta moció és intentar retirar eixos obstacles perquè qualsevol municipi puga tindre un ADL i que eixe ADL incentive l'economia local i que no ens plantem amb una barrera numèrica que vostés introduïxen en l'ordre; barrera numèrica sense cap tipus de sentit; barrera numèrica que vostés vinculen a una data determinada; barrera numèrica que vostés el que utilitzen possiblement siga per a evitar que municipis la puguen sol·licitar i evitar tindre una despesa més enllà de la que vostés ja tenen.
Perquè la despesa vostés al final acabarien no assumint-la, com està passant amb qualsevol de les ajudes que vostés -i sobretot des de la seua conselleria, des de la Conselleria d'Educació, Formació i Ocupació, i els òrgans vinculats, com puga ser el Servef- realitzen i mantenen.

Amb la qual cosa, el que intentem és arribar a un acord unànime d'aquesta cambra, sobretot en bé dels municipis, que són els que acaben donant la cara, perquè quan la conselleria no paga, els que donen la cara són els ajuntaments i els que donen la cara són els alcaldes i alcaldesses d'aquesta comunitat, que el que fan és fer front perquè eixes famílies puguen pagar els productes bàsics perquè a les seus famílies no els puga faltar res.
I vostés el que fan és endeutar eixos ajuntaments, però els ajuntaments, com sempre, donen la cara.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Serra.

En el torn de fixació de posició, en primer lloc, el Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, il·lustre diputat senyor Ignacio Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Bé.
El Grup d'Esquerra Unida va a recolzar la moció que presenta el Grup Socialista, perquè planteja un problema prioritari dels ajuntaments, com són els impagaments del Consell.
I també un problema de desenes de milers de persones, que són les destinatàries dels programes Emcorp, PAMER, Ezoint i de foment de l'ocupació i desenvolupament local.

Una problemàtica que el Grup d'Esquerra Unida ja ha dut al debat parlamentari en diverses ocasions.
Vull recordar que abans d'ahir debatíem precisament una proposició no de llei del meu grup instant el Consell a fer efectiu el pagament dels deutes amb l'Ajuntament d'Ontinyent, molts dels quals corresponen precisament als programes que està parlant aquesta moció.
Uns impagaments amb un ajuntament que són representatius de la situació en què es troben molts altres ajuntaments.

I el resultat de la votació ja el coneguem: vam votar a favor els tres grups de l'oposició i va votar en contra el Grup Popular que recolza el govern i que té majoria absoluta en estes Corts.

També vull referir-me a un debat el passat 16 de desembre en la Comissió de Política Social, on vam debatre una altra proposició no de llei, presentada per Esquerra Unida, coincidint amb una de les propostes d'aquesta moció.

Nosaltres demanàvem concretament que se modificaren els criteris restrictius per a l'accés dels ajuntaments a les subvencions del programa Salari Jove i per a la contractació d'agents de desenvolupament local.
Criteris restrictius referits al nombre d'habitants per municipis per a poder demanar eixes ajudes; criteris restrictius que no existien en la redacció d'anys anteriors; criteris restrictius que exclouen molts pobles del País Valencià d'unes ajudes que són absolutament necessàries per a mantindre un personal qualificat que fa una tasca polifacètica i que fa una tasca fonamentalment social.
Unes restriccions que vull recordar que, per exemple, deixen a més del 90% dels pobles de la província de Castelló sense possibilitat de rebre aquests tipus de subvencions.

Este debat, el d'esta PNL, com l'altre, com tants altres en estes Corts, va acabar amb el mateix resultat: 7 vots a favor, 8 en contra.
És a dir, el PP imposant la majoria absoluta contra els interessos dels municipis, contra eixe municipalisme de què tant presumixen, de què va parlar l'actual president el dia de la seua investidura.

Per tant, ens temem que la moció que ara anem a votar tindrà el mateix resultat, no seran 7 i 8, seran vora 40 vots a favor, vora 50 en contra.
I això malgrat que el que es demana és un augment raonable i absolutament necessari.
La moció del Grup Socialista demana que es paguen els deutes, que es mantinga la dotació pressupostària d'aquestos programes socials i que es modifiquen els criteris que, com dia, perjudiquen els municipis més menuts i, per tant, que més ajuda necessiten.

Per tant, jo crec que el Grup Popular se troba, una vegada més, enfront de l'espill, perquè els seus discursos, les seues paraules, quan parla de la prioritat de les polítiques socials, quan parla de la vocació municipalista, se confronten en la seua pràctica parlamentària.

Polítiques socials contra la crisi serien estes, no els 46 milions d'euros que se li paguen a Valmor per la via d'assumir el seu deute, el deute d'un negoci privat, que aspiraria, imagine, a obtindre beneficis privats que en cap moment els hauria socialitzat, però que en demostrar-se la ruïna del somni megalòman de Francisco Camps amb la fórmula 1, ha resultat que hi havia una xarxa que cobria les possibles pèrdues d'Aspar, de Roig, de Vicente Cotino, d'eixos empresaris valencians que no arriscaven un euro, perquè finalment som els valencians i les valencianes, tots i totes, l'administració la que assumix els 46 milions d'euros.

Doncs bé, es demana simplement que es mantinga la dotació mínima de 50 milions d'euros per a uns programes que són absolutament necessaris per a l'ocupació, per a desenes de milers de persones i per als ajuntaments.

Per tant, enfrontant-se a l'espill, el Partit Popular decidirà quina és la imatge que vol transmetre una vegada més en estes Corts.
Nosaltres, per suposat que votarem a favor, perquè tenim clares les nostres prioritats.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Blanco.

Pel Grup Parlamentari Compromís, té la paraula l'il·lustre diputat Fran Ferri.

El senyor Ferri Fayos:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Compromís votarà a favor d'aquesta moció presentada pel Partit Socialista perquè considerem que les peticions que en ella es fan són justes.

Parla de mantindre alguns programes d'ocupació, parla de pagar les subvencions ja assignades en el terminis acordats i parla de comptar amb un pressupost mínim garantit per a generar ocupació.
I a més, amb l'esmena que han presentat, també parla que es publiquen ja les ordres d'ajudes, perquè, evidentment, en el mes que estem i en el període que estem, resulta que s'estan endarrerint misteriosament, com ja va passar també amb altres ajudes de l'Ivaj.
En definitiva, coses que ens semblen de sentit comú, i per això li anem a donar suport.

Ara bé, des de Compromís voldríem fer una reflexió que va més enllà del contingut estricte de la moció, perquè el text es centra en programes, en alguns programes, en deixa fora uns altres i realment el problema és de fons.
El problema és la manca de política d'ocupació, és la manca de model productiu, és la manca d'una estratègia de desenvolupament a mitjà termini.

Des de maig de 2010, a l'estat espanyol se segueix una mateixa política: retallades i més retallades, oferint els sacrificis de milions de ciutadans al Déu del mercat, sense ni tan sols aconseguir relaxar la pressió sobre els interessos del deute ni donar mínimament una mínima esperança a les persones.

En maig de 2010, quan governava el PSOE, o en 2012, quan governava el Partit Popular, en Madrid o en València, amb Elena Salgado o amb Montoro, amb els uns o els altres, la política era la mateixa: retallar, retallar i retallar.
Amb matisos, està clar.
Només passa que s'intercanvien les persones, els papers.
Els que uns critiquen quan són oposició, ho fan quan governen i a l'inrevés.

Per això en la interpel·lació que li va fer el Grup Socialista a la consellera d'Educació, Formació i Ocupació, aquesta no va tardar res entrar en les xifres d'inversió del govern central socialista en matèria d'ajudes per aturats.
I no és la primera vegada, el ping-pong de retrets, del y tú más, a què ha ens tenen acostumats.

Els dubtes que tenen a l'economia de l'estat espanyol, però també a la valenciana, són evidents.
Són dubtes que provenen no tant de l'excés de despesa, sinó de les nul·les perspectives de creixement i de les xifres de l'atur, que s'espera que continuen creixent.

I davant eixa realitat, el que es fa és retallar, retallar i retallar.
Això provoca més atur i menys creixement i, llavors, sorgiran més dubtes.
I què farà el govern valencià?
Retallar, retallar i retallar.
Com qui cau en un pou, es troba una pala i, per a buscar l'eixida, comença a cavar.

Des de maig de 2010 estem amb el mateix i les retallades se centren precisament en sectors que generen ocupació i creixement: sanitat, educació, polítiques actives d'ocupació, els programes dels quals es parla en esta moció són només una mostra.

Si els models laborals més avançats del món tenen com una de les seues potes més importants la política activa d'ocupació, ací el que fem és retallar en més de 1.
000 milions d'euros, és a dir, una quarta part del que dediquem.

I centrant-nos en casos més concrets, un dia el president Fabra ací, en el parlament, va anunciar una primavera d'oportunitats, amb 120 treballadors del Servef dedicats a buscar llocs de treball per als joves.
Només uns dies després des de Madrid es decideix l'acomiadament de 120 treballadors del Servef.

El president Fabra anuncia un dia per Twitter un pla que beneficiarà 15.
000 joves, per Twitter.
El Twitter és molt perillós moltes vegades.
I al cap d'una setmana, anuncia el mateix pla, però diu que beneficiarà 50.
000 joves -és el miracle de Fabra, fent-li competència a Sant Vicent Ferrer-, pel qual els joves s'ocupen i es multipliquen sense cap raó, sense cap motiu.
No es seriós.
Més que primavera d'oportunitats sembla que el Consell estiga fent-nos viure una primavera de despropòsits.

Senyories, des de Compromís pensem que cal frenar la inèrcia, cal parlar d'on podem traure recursos per activar la política d'ocupació, de com podem reindustrialitzar el nostre país per a generar ocupació de qualitat i de com podem combatre el frau fiscal i no premiar-lo.

En definitiva, votarem a favor de la moció, però considerem que el que n'hi ha darrere d'eixes injustícies que s'assenyalen són les polítiques que patim des de fa uns anys i que són totes, evidentment, les que cal canviar.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Ferri.

A continuació, té la paraula el representant del Grup Parlamentari Popular, l'il·lustre diputat Rubén Ibáñez.

El senyor Ibáñez Bordonau:

Gracias, presidente.

Bien, señor Serra, la verdad es que le agradezco el tono de su intervención.
Yo creo que es positivo que fundamentalmente en materia de empleo tengamos un tono en la cámara lo más positivo posible.
Pero lo cierto es que mi grupo les va a decir que no.
Y les va a decir que no, porque ciertamente, y además se lo digo de verdad, después de haber oído a los tres grupos me asombra un poco la lectura que ustedes hacen de los presupuestos a la hora de manejar los datos.
Porque su propuesta es bastante fuera de la realidad, fuera de la realidad en los números y en el contenido.
Y, desde luego, principalmente, cuando esta propuesta viene de parte del Partido Socialista.
El Partido Socialista que presenta una propuesta de empleo en la que parece que la memoria histórica la dejó atrás y en la que parece que no se acuerda de aquello que han estado realizando en los últimos ocho años.

Pero, bien, la primera parte de su moción en la que entra a valorar y a cuantificar.
.
.
Yo creo que esto también es un riesgo, antes se decía que si el Twitter era peligroso.
La verdad es que cuantificar como cuantifican ustedes, a peso, la solución del desempleo es cuanto menos peligrosa.
Ustedes dicen que «se consignen al menos 50 millones de euros para luchar contra el desempleo».
¿Y por qué 50?
¿Y por qué 50?
Es la primera pregunta que uno se haría.
¿Esa es la verdadera solución?
¿La verdadera solución para el desempleo son 50 millones de euros?
Porque si esa es la solución, evidentemente, la solución está dada, está dada, señor Serra y ahí es donde voy.

Vamos a ver.
El año pasado estaba esa cantidad y ustedes leen los presupuestos de este año y dicen: «No, es que en este año los presupuestos marcan una cantidad de 48,900.
Ha disminuido.
» No, no ha disminuido, señores.
Es que el año pasado, dentro de esa línea presupuestaria existía una línea que era para el Salari Jove y este año esa línea está fuera y son 9 millones de euros más.
Por lo tanto, si usted suma casi 49 y 9, nos dan 58.
Ustedes piden 50 y nosotros de entrada ya aportamos 58.
Por lo tanto, estará conmigo que es bastante fuera de la realidad lo que ustedes piden, porque es que el Consell ya está realizando aportaciones en este sentido.
Pero, mire, ya nos gustaría y seguro que le gustaría al Consell que todo el mal de desempleo fuera por estas cantidades.

El problema, señor Serra, y ahí es donde voy a esa falta de memoria, es que ustedes.
.
.
iba a decirle que han dejado un solar, pero es que no han dejado ni tan siquiera un solar.
Es que hay que ver cuál es la coyuntura que ustedes han dejado, es decir, un país con una deuda de 700.
000 millones de euros, de 700.
000 millones de euros.
Para que se haga una idea y para que se hagan una idea sus señorías, cada hora, cada hora el Gobierno de España necesita 21 millones de euros para pagar la deuda, la deuda socialista.
Porque ustedes no gobernaron, ustedes desgobernaron España y ahora se lamentan de cuál es la situación que hay.
Es que, claro, están fuera de la realidad.
Pero no solo eso.
Es que pusieron una tasa de paro de más de 5 millones de parados.
1.
700.
000 familias sin absolutamente ningún recurso.
El año pasado su desfase entre ingresos y gastos superó los 90.
000 millones de euros.
Aumentaron en su gobierno, en su época de gobierno 30 puntos el déficit en cuanto al PIB.
Claro, con todo eso, si todo eso no fuera bastante, por primera vez en muchísimos años, por primera vez en muchísimos años han conseguido lo inconseguible y era que la seguridad social volviera al déficit, 995 millones de euros.
Claro, con todo eso todavía usted hoy se pregunta que qué es lo que estamos haciendo.
¿De verdad usted cree que es coherente su propuesta?

Mire, le he demostrado que el Consell invierte más de 50 millones en este tipo de políticas, más, 58 a voz de pronto, sin entrar ya en más partidas.
Ustedes piden 50 y tienen 58.
Pero el problema no es ese.
El problema es que cuando ustedes gobiernan aumenta el paro, que cuando ustedes gobiernan aumenta el desempleo.
Y para solucionar todo eso, para solucionar todo eso tiene que venir el gobierno del Partido Popular, porque hoy PSOE es desempleo, porque hoy PSOE es paro y con ustedes solo hay desempleo y precariedad.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Ibáñez.

Per al torn de rèplica, senyor Serra.

El senyor Serra Ferrer:

Moltes gràcies, senyor president.

Vaja per davant l'agraïment tant a Compromís com a Esquerra Unida pel recolzament a aquesta moció.
Agrair també al senyor Ibáñez l'agraïment que ha fet a la meua persona sobre el to de la intervenció.
Jo a vosté li puc fer el mateix sobre una part de la intervenció, però no sobre la següent.
Però, bé, no passa res.

Ara anem a establir una lliçó bàsica que vosté ha fet.
La moció, en el seu primer punt, parla d'aquelles ajudes vinculades a l'ocupació local, a l'ocupació pública i desenvolupament local, aquell que vosté ha dit que antes era 57 y ahora son 48.
Pues si ahora son 48, nosotros tenemos un mínimo de 50, porque ahora son 48.
Por eso mismo, porque ahora son 48.
(Aplaudiments) Es que es eso, es que es eso.

Y ustedes que han dicho que con el Partido Socialista aumenta el paro, aumenta no sé qué… No, señores.
Con el Partido Socialista en el gobierno lo que han aumentado son los derechos y las libertades (aplaudiments) y con el Partido Popular lo que han hecho son los recortes, los recortes en mayúsculas.

Y ya, abandonando este tono pausado del cual habíamos hecho gala todos, porque usted también, utilizar los términos de memoria histórica, vaya atrevimiento que tiene usted, porque de memoria histórica, ustedes, limitada, ustedes cortita y ustedes donde digo digo, digo recortes ahora.
O sea, que no, no, no.

Señor Ibáñez, lamento que su postura sea esa, porque además es una especie de incoherencia.
Es una especie de incoherencia que ustedes que durante muchos meses han pasado diciendo que el Partido Socialista en los últimos años había aplicado recortes en la Comunidad Valenciana en políticas activas de empleo, ustedes de golpe y plumazo hacen un recorte de 1.
500 millones de euros en las políticas activas de empleo y justo, además, cuando ustedes van a tener una reforma laboral en la que objetivamente ustedes van a hacer bonificaciones, ustedes van a aumentar las bonificaciones.
Pero tengamos en cuenta una cosa, que si ustedes tienen menos dinero y ustedes quieren tener más bonificaciones hay algo de esta balanza que queda muy descompensado, sí, queda completamente descompensado, porque una cosa es lo que dicen y otra es lo que hacen.
Una cosa es pedir un esfuerzo a los españoles y otra cosa es malgastar dinero público, utilizar o simplemente tener prioridades.
Efectivamente, prioridades públicas no son las que ustedes tienen, prioridades públicas no son las que ustedes realizan.

Pero, claro, esta moción, que como bien explicaban el resto de miembros que han intervenido anteriormente, tanto el miembro de Compromís, tanto Fran Ferri de Compromís como Ignacio Blanco por parte de Esquerra Unida, mantenían cuestiones lógicas de esta moción.
Y usted cuando ha querido se ha mantenido sobre la moción y cuando no ha querido nos hemos ido más allá.
Vamos a intentar finalizar, al menos yo, mi intervención centrándonos básicamente y exclusivamente en esta moción.

Se hablaba de que los socialistas o que los miembros de la oposición no estamos preocupados por los problemas reales.
Sí, señor Ibáñez, estamos muy preocupados por los problemas reales y por eso presentamos estas mociones, porque no única y exclusivamente estamos preocupados de la situación de los ayuntamientos, no solamente estamos preocupados de la situación de los ciudadanos sino que ofrecemos alternativas, ofrecemos alternativas.
Y ustedes mantienen la actitud victimista.
La actitud victimista que ustedes mantenían cuando gobernaba Zapatero es la actitud victimisma que ahora ustedes mantienen diciendo lo mal que se han quedado las arcas.
Las arcas habrán quedado mal, porque en esta comunidad ha habido un gobierno del Partido Popular durante dieciséis años que ha malgastado el dinero público.
Y por eso, a día de hoy, estamos en la situación que estamos.
(Aplaudiments)

Señor Ibáñez, seamos serios en los planteamientos.
Tenemos una situación que nos requiere soluciones.
Y la propuesta que planteábamos en el Grupo Parlamentario Socialista a día de hoy era una respuesta, era una respuesta que podía usted plantear de mínimos, de máximos o de como usted quisiera.
Pero era como mínimo una propuesta concreta, concreciones de las que ustedes a veces nos piden y ustedes no plantean.
Porque en esta cámara hace poco ustedes plantearon una estrategia genérica a la cual no quisieron aprobar una enmienda en la cual el Grupo Parlamentario Socialista pedía una propuesta concreta de empleo.
Y ahora que traemos propuestas concretas de empleo, ustedes se van a la cuestión general.
Esta es la lástima del debate parlamentario, que ustedes no quieren aceptar propuestas de la oposición; ustedes solamente quieren quedarse con las manos libres para poder, con el escaso dinero que hay, hacer aquello que a ustedes les conviene, eso, lo que a ustedes les conviene, no lo que le conviene a la Comunidad Valenciana.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias.

Señor Ibáñez.

El senyor Ibáñez Bordonau:

Gracias, presidente.

Señor Serra, yo creo que o no me ha entendido o mejor no me ha querido entender.
Lo bueno de sus propuestas, que sinceramente nuestro grupo agradece que el Partido Socialista tenga propuestas, yo creo que es bueno para todos que el Partido Socialista tenga propuestas.
Lo preocupante es que tenga propuestas para empleo hoy y no las tuviera hace ocho años cuando gobernaba, ni hace ni tan siquiera ocho meses.
Eso es lo preocupante.
Pero no preocupante para este grupo, preocupante para nuestro país, preocupante para los más de 5 millones de desempleados que tiene este país.
Eso es lo preocupante.

Pero, mire, con sus propuestas lo único que provoca de alguna forma es que tengamos la oportunidad de explicar qué es lo que hacemos, porque, claro, parece que es lo desconocido.
Claro, detrás de esa línea presupuestaria que usted quiere mantener los 50 millones, existen innumerables programas, el PAMER, el Emorga, etcétera, etcétera, y entre todos esos, que sumaban 50 millones, existía otro que se llamaba Salari Jove.
Nosotros, el gobierno valenciano, ha dejado 49 millones de euros de los que antes eran 50 todos y de los 49 ha sacado 1 fuera y lo ha dotado con 9 millones.
Si todos volvemos a hacer un ejercicio matemático 49 más 9 son 58 y usted pide 50.
Entenderá, entenderá que el gobierno valenciano está aportando más.
Pero le digo, le sigo diciendo, que ese no es problema, si el problema no es ese, si el problema no es ese.

Usted habla de recortes.
Mire, el gran problema es que ustedes siendo gobierno España, su partido, en el año 2011, en el último presupuesto que ustedes aprobaron, no le voy a decir que hicieran recortes, sesgaron, sesgaron las políticas activas de empleo: 7.
322 millones menos en políticas de empleo.
¿Y sabe cuál es el problema?
El problema es que sus reclamaciones de hoy eran silencios ayer.
Usted ahora levanta la voz y antes era incapaz de hacerlo.
Nosotros la levantamos hoy y la levantábamos ayer.
Porque, en definitiva, nosotros lo que queremos es que crezca esta comunidad y que crezca de una forma racional, seria, no como ustedes.
Ustedes simplemente hacen actos de propaganda y electorales según la posición en la que se encuentran, si son gobierno o son oposición.

Pero, mire, le he dicho antes lo de la memoria porque ciertamente en esta propuesta que ustedes presentan, que además se han enmendado, es decir tiene guasa que ustedes mismo se autoenmienden una propuesta.
Claro, lo que deja bien claro, es que existe una falta de memoria tremenda.
Sus señorías me entenderán enseguida.
El Grupo Socialista se pregunta, fíjense, que por qué no han salido las órdenes de empleo este año.
Claro, ¿por qué no han salido las órdenes de empleo, señoría?
¿Que ustedes dejaron un presupuesto general del estado aprobado?
(Remors) ¿Ustedes dejaron un presupuesto general del estado aprobado?
Pero si ustedes se fueron a la carrera, pero si ustedes se fueron a la carrera.
Perdone, es que las políticas de empleo, es que las políticas de empleo dependen, en gran medida, de la política general.
(Veus)

Pero le voy a decir más; pero le voy a decir más, señoría.
Es que ustedes, publicado en el Boletín Oficial del Estado, el 19 de noviembre de 2011, aprobaron la Estrategia española de empleo, el documento base del empleo español.
Claro, si es que lo aprobaron anteayer y, encima, no lo dotaron de dinero.
¿Y se siguen preguntando que por qué no han salido las órdenes?
Pero es que son incapaces -son incapaces- de hacer nada en favor del empleo; son incapaces.
(Veus) Y se lo he dicho antes, se lo he dicho antes, señoría, con el Partido Socialista sólo se puede esperar una cosa y es paro, absolutamente eso.
No podemos esperar nada más…; sí, déficit.
Esas son las dos cosas; son las dos cosas que ustedes traen siempre que gobiernan: paro y déficit.

Y, claro, no ponga usted el grito ahora en el cielo, cuando resulta que hay un partido responsable, coherente, que tiene ganas de gobernar y de arreglar absolutamente todos sus desmanes.

Ustedes son un gran problema, un gran problema en esta comunidad y un gran problema en España.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el president, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer)

El senyor president:

Muchas gracias.

Terminado el debate, vamos a pasar a la votación.
Comienza la votación.
36 votos, sí; 46 votos, no.
Queda rechazado el séptimo punto del orden del día.

Moció subsegüent a la interpel·lació a la consellera d'Educació, Formació i Ocupació, senyora M.
Âª José Catalá Verdet, sobre la política general de la conselleria en relació amb l'ensenyament de les llengües en educació primària i secundària, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 18.
307, BOC número 68)

El senyor president:

Séptimo punto del orden del día: «Moció subsegüent d'interpel·lació a la Conselleria d'Educació, Formació i Ocupació sobre la política general de la conselleria en relació a l'ensenyament i les llengües d'educació primària i secundària, presentada pel Grup Parlamentari Compromís.
»

Per a la presentació i defensa de la moció i defensa de l'esmena, té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Compromís, l'il·lustre diputat Josep Maria Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyor president.

Senyories, anem a presentar la moció subsegüent a la interpel·lació sobre la política lingüística en l'ensenyament de La Generalitat.

Esta moció té dues parts.
Té una primera que presentàrem immediatament, el dia 28; i una segona part, una esmena, que tenien les seues senyories a disposició avui a l'entrar també, amb uns punts addicionals.
El motiu és que presentàrem la moció i la interpel·lació quan encara no ens havia arribat el document exacte de la proposta que fa la conselleria al respecte de l'ensenyament plurilingüe.
Amb posteritat a la presentació de la moció, s'ha presentat; disposem d'ell.
I, per tant, hem fet una sèrie d'afegits; una sèrie d'afegits en la mateixa línia, que havia començat en sis punts i acaba, al final, la moció completa amb deu punts.

En principi, he de dir que este decret no servix absolutament per a abastir res.
És un decret que se dedica a destruir; a destruir tot un sistema d'ensenyament, de línies en valencià.
.
.
Per cert, que l'altre dia la consellera em va dir ací que no desapareixien els programes d'immersió lingüística; i hem de dir que he de suposar que estava suficientment informada per a poder dir la veritat i que no la va dir en aquell moment.
No la va dir, perquè els programes d'immersió lingüística desapareixen, a l'igual que els programes d'ensenyament en valencià també desapareixen.
I ho dic perquè pareix ser que eixe és l'objectiu que té esta proposta; és destruir l'ensenyament en valencià que estava ja abastit i que havien de, simplement, anar millorant en el que és la seua extensió al llarg i ample de tot el nostre país.

I diré que no serveix.
I no serveix, perquè vostés mateixa ho reconeixen ahí que no serveix per a l'ensenyament d'una tercera llengua.
No serveix per a implantar absolutament res, perquè no se contemplen els mitjans materials, no se contemplen els mitjans personals -no es fa ni referència-, no té un pressupost.
Perquè si vostés estan retallant, ¿com anem ara a crear una nova forma d'ensenyament sense pressupost, sense material, sense professorat.
.
.
?
I ací se va reconéixer que no hi ha pla de formació de professorat, perquè s'ha parlat de les escoles oficials d'idiomes, a través d'Internet, una cosa excessivament vaga com per a poder creure que anava a haver-hi un programa de formació de professorat específic.
Al final no hi ha.
.
.
Per no haver-hi.
.
.
Al final, este programa plurilingüe, que tractava d'introduir l'ensenyament en anglés, al final se queda sense anglés; perquè només hi ha una sola matèria que ha de posar-se en anglés, com a mínim.

No hi ha immersió lingüística, que era el sistema que utilitzàvem per a rescatar la nostra llengua d'eixe ús minoritari, d'eixe ús de segona divisió que tenia i, també, no oblidem, per a integrar tot l'alumnat que venia.

Senyories, és important el que hem presentat; no perquè el presente Compromís, sinó perquè és en la mateixa línia d'este document que li entra a la consellera el dia 24, l'endemà de presentar nosaltres la moció, que diu: «Les entitats i institucions que a continuació detallem li fem arribar un document consensuat, amb nou punts bàsics que creiem necessaris que incloga el decret definitiu sobre plurilingüisme educatiu», si vosté vol, eixos nou punts estan ací, estan en esta moció.

I això, qui són?
Bé, gent que no entén massa: la Universitat d'Alacant, la Universitat Jaume I, la Universitat de València, la Universitat Politècnica de València, la Universitat Miguel Hernández, l'Institut Interuniversitari de Filologia Valenciana, el UEM de la UJI, el UEM de la Universitat d'Alacant, la Confederació d'AMPA Gonzalo Anaya, FAPA Castelló Penyagolosa, FAPA València, FAPA Enric Valor d'Alacant, Associació de Directors de Primària, Associació de Directors de Secundària, Comissions Obreres -tots els sindicats-, el STPV-la Intersindical, UGT, el BEA, Campus Jove, Escola Valenciana, Federació d'Associacions per la Llengua, Acció Cultural, Ca Revolta, Societat Coral Micalet, Associació de Directors del País Valencià, Associació d'Escriptors en Llengua Catalana, PSPV, Compromís, Esquerra Unida, Els Verds.
.
.
Senyors, tota esta gent.

Jo sé que pareix ser que no interessa massa, perquè no hi ha atenció al que se diu.
Supose que ja està predeterminat el final de les línies en valencià, que és del que se tracta, senyories.
A la consellera no li interessa; perquè en la funció d'àngel destructor -que ahir parlàvem-, d'àngel exterminador, arriba també al que és la llengua nostra en el que és l'ensenyament.

Bé, dit això, senyories, és que ho diuen vostés.
.
.
Jo vull centrar-me en arguments.
És a dir, mire, en el preàmbul diuen vostés: «Els programes d'educació bilingüe que es van aplicar en el sistema educatiu de la nostra comunitat, a partir de l'any 1997, han permés donar una espenta a l'ensenyament del valencià i, al mateix temps, han afavorit l'aplicació de metodologies innovadores -innovadores- en l'aprenentatge de les llengües.
» Senyories, està dient ací la nostra consellera.
.
.
, ens diu: «Ho estàvem fent molt bé en l'ensenyament de les llengües.
Però les circumstàncies socials, polítiques i econòmiques -que no s'expliquen-, amb repercussió dels diferents camps del saber i, en conseqüència en el sistema educatiu, obliguen a superar el model actual, que no sempre garantix -i ací està el quid de la qüestió-, no garantix la presència equilibrada de les llengües cooficials i el coneixement efectiu, almenys, d'una llengua estrangera.
» Falsedat; sí que el garantix.
No el garantixen aquelles que no utilitzen programes d'ensenyament en valencià; i el garantixen totalment aquelles que fan el seu ensenyament mitjançant la incorporació als programes d'ensenyament en valencià, tant els programes d'immersió lingüística com les línies específiques d'ensenyament en valencià.

Jo li aconsellaria a la consellera, i li aconsellaria a tot el Partit Popular i, sobretot, a tot el govern valencià, que acudira a les escoles; que alguna vegada entrara en l'escola pública, que me fa l'efecte que molts poquets han entrat.
.
.
, crec que hi ha qui ha arribat a consellera sense haver xafat mai una escola pública.
.
.
(Remors.
Algú diu: «¡Qué barbaridad!
) Gran barbaritat; gran barbaritat, consellera.
Gran barbaritat, és possible, és possible, és possible, és possible.
Però el problema no és si és possible; el problema és si s'evidencia el desconeixement de com funciona una escola pública; i en açò s'evidencia totalment el desconeixement de l'escola pública que la nostra consellera té.
Ha assumit el paper de destructor, sense voler bastir absolutament res -sense voler bastir absolutament res-.
El desconeixement, el despropòsit està ple ací.

Senyories, ací tenen una sèrie de propostes assumides, no només per Compromís, ja li he dit -ja li he dit-.
Doncs pareix que sí que tenia una orella ací la consellera.
Segons quines coses sí que les sentia, sí.
Val, està bé, està bé, està bé, està bé que almenys complisca amb la part que li correspon ací, dins de Les Corts; perquè la part que li correspon (inintel·ligible) .
.
.
és un autèntic desastre els pocs mesos que vosté porta.

Seguim.
La creació d'un model plurilingüe que siga introduït amb criteris educatius, demanem; amb criteris educatius, segons allò que la psicolingüística diu sobre l'aprenentatge de les llengües.
Això és -què diu?
-: immersió en la llengua minoritzada i assoliment de la lectoescripura primer en la llengua minoritzada i després en la resta.
Això no es garantix, això no es garantix.

Garantir el compliment de la Llei d'ús i ensenyament del valencià i els decrets curriculars de primària i secundària pel que fa a l'adquisició de les mateixes competències lingüístiques en valencià i en castellà.
Vaja petició!
, que complim la llei d'ensenyament i ús del valencià i, a més, els decrets que la van desenrotllar.

Que presente una avaluació prèvia del funcionament dels programes lingüístics actualment vigents.
Perquè, clar, ací diu «circumstàncies socials, polítiques, econòmiques.
.
.
».
I les educatives on estan?
On estan les circumstàncies educatives?
On està la valoració de les línies actuals?
Per a poder fer canvis hem de tindre ben valorada l'existència actual.
I li demanem que ho valore, però que ho valore com corresponga.
Perquè, clar, després hem pensat: «No, anem a vore, contes no.
De contes, ja n'estem farts».
Per tant, els demanem que eixa avaluació siga realitzada per les unitats d'educació multilingüe existent en les universitat valencianes, que entenem que elles no dirien coses que s'han dit des que la nova consellera està al front de l'educació.

Per tant, punt 4: estendre al conjunt del sistema educatiu els programes d'ensenyament en valencià, sobre els quals s'hauria de construir un model d'ensenyament plurilingüe, d'una manera assenyada i planificada -planificada, no improvisada-.
Ací no hi ha ni una formació de professorat, com va reconéixer vosté l'altre dia ací davant.
No hi ha ni una previsió de materials curriculars, com vosté ací l'altre dia.
.
.
, no dic que va reconéixer, però va obviar totalment.

Assegurar la continuïtat dels programes d'ensenyament en valencià, entre les diferents etapes educatives.
I això me preocupa molt, li ho vaig dir l'altre dia.
I vista la seua postura, li vaig a dir, mire, consellera, recordarà la reunió que tinguérem en la conselleria.
Recorda la pregunta bàsica que li vaig fer jo?
La recorda?
¿Vosté pot garantir avui a tots els centres que estan.
.
.
, als centres que estan avui -avui- executant els programes d'educació plurilingüe que podran acabar tota la seua escolaritat, perquè tindran professorat i tot?
I se'n recorda de la seua contestació?
Sí?
Va ser claríssima, «no».
(La consellera diu: «.
.
.
mentira») Mentira no ho diga, perquè era vosté, vosté i el secretari autonòmic que me van reconéixer a mi que no podien garantir.
.
.
, exactament, no podien garantir ni als centres que estaven avui en eixe programa.
I això ho va dir vosté; i no torne a dir «mentira», perquè ho va dir vosté, allí mateixa.
I eixe no és el.
.
.
A més, sobre la nostra capacitat de dir mentires o no, crec que en esta casa ha quedat claríssimament vista tots els dies.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies.

El senyor Pañella Alcàcer:

Seguirem després en la resta de punts.

Moltes gràcies, senyor president.

El senyor president:

Senyor Torró.
(Veus)

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Bé, anunciem, com no podia ser d'altra manera, el nostre vot afirmatiu a la proposta que ens planteja ací el grup de Compromís.

I és que el plurilingüisme s'ha convertit en una espècie de tòtem, que s'utilitza per part del govern del Partit Popular, per a tractar d'amagar una sèrie de coses, no?
; la lògica esta de la cortina de fum, que servix per a tapar altres tipus de coses i altres tipus de carències.

Açò sembla que va començar ja amb allò de fer l'educació de la ciutadania en anglés.
Fins a aquell moment, la preocupació pel baix nivell del coneixement d'idiomes estrangers era molt secundària, quan era molt evident que el problema eixe existia.
I això, una ocurrència, que el que buscava era tractar d'entrebancar una assignatura incòmoda per a la ideologia nacional catolicista, que encara predomina en el Partit Popular, ha anat prenent vol i ha anat convertint-se en una espècie -com he dit abans- d'icona, que servix per a ocultar determinades coses.

Jo els he de reconéixer un mèrit; tenen una habilitat grandíssima per a disfressar de modernitat mesures que tenen un caràcter extremadament reaccionari.

El segon element que caldria destacar en este tema del plurilingüisme, relacionat amb això, és la lògica de la propaganda.
Allò que a vostés realment els importa no és fer, sinó aparentar que fan; no és resoldre els problemes, sinó tractar de vendre-li a la gent que estan resolent els problemes, quan els problemes no es resolen mai, sinó que, tot el contrari, o s'eternitzen o s'agreugen.
Per què?
Perquè és impossible aplicar el que volen -després entrarem a valorar el que volen-; el que volen, el que volen vostés és impossible sense posar recursos addicionals.
I no vull dir res, ara, amb les retallades que estan plantejant en el sistema educatiu.
Per tant, açò és la crònica d'un fracàs anunciat.
Ja ho veuran.
Si no és que hi ha una agenda oculta.
L'agenda oculta que siga la de carregar-se l'ensenyament en valencià.
Això ja seria una altra història.
Perquè ací estaríem entrant en la lògica idèntica al que van fer amb l'Educació per a la Ciutadania, és a dir, vendre una cosa del plurilingüisme i les competències lingüístiques per a fer una altra cosa distinta.
En aquell moment, carregar-se l'Educació per a la Ciutadania, ara carregar-se l'ensenyament en valencià.

La disposició derogatòria de l'esborrany del decret ho deixa claríssim.
Fan desaparéixer els programes d'ensenyament en valencià, els programes d'immersió progressiva i els programes d'immersió lingüística.
I a més d'això, entre altres coses -però podríem fer-ho molt llarg- es carreguen l'obligatorietat d'impartir el Coneixement del Medi en valencià.
Mire, les competències lingüístiques plenes sols s'assolixen a través de programes d'immersió.
La resta són bajanades.

Estan obviant la realitat sociolingüística d'este país, una realitat sociolingüística que ens diu que efectivament el coneixement de valencià creix al mateix temps que decreix el seu ús social, i això és el que ens hauria de preocupar, perquè si tot el món sap -tot el món no, un de cada quatre- parlar valencià i un de cada nou l'entén però no el gasta, per a què servix la llengua, aleshores?
Pregunte jo.
El valencià no és una llengua minoritària, per tant, és una llengua minoritzada, que és una cosa molt diferent.
És una llengua subordinada, no prestigiada socialment.
Ací es veu claríssimament, està completament marginada en els mitjans de comunicació.
Només en l'exemple dels diaris és claríssim.
L'últim estudi demostra que només el 0,2% dels valencians i les valencianes que llegixen diaris ho fan en valencià.

Gràcies a vostés ni tan sols s'assolixen els mínims exigibles en els mitjans públics.
I si hi han hagut progressos, han estat precisament gràcies al sistema d'ensenyament, a les demandes socials i a l'esforç dels professionals.
I ara, fins i tot el reducte social del valencià, que és l'ensenyament, en realitat és una piràmide.
En la seua base, l'ensenyament infantil, i en el vèrtex la universitat, en la qual progressivament va disminuint.
És pràcticament impossible que un xiquet.
.
.
És una sort que un xiquet que comence l'ensenyament en valencià en infantil l'acabe en la universitat.

Per tant, estem en un país diglòssic, no som bilingües, i els seus intents reflectixen que l'anglès té més prestigi social que el valencià.
Volen saltar de la diglòssia al plurilingüisme, sense mitjans, especialment humans, amb una forta resistència d'una bona part de la comunitat educativa i sense anàlisi sòcio i psicolingüística prèvia.
Si no són capaços d'acabar amb els barracons, si augmenten les ràtios, despatxen professors, retallen sous i augmenten horaris, com volen implantar el plurilingüisme?
Sap què, consellera?
Els burros no volen.

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Torró.

Pel Grup Parlamentari Socialista.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, president.

Senyor Pañella, vaja per davant l'expressió del nostre recolzament que anem a fer a la moció subsegüent.
Mire, n'hi ha lingüistes reconeguts, de molt de prestigi, que recalquen la interacció dels individus i del seu entorn com a model que per al desenvolupament pot tindre l'aprenentatge en general, però que podríem aplicar a l'aprenentatge de llengües.

Crec que estaria d'acord amb vosté quan demana l'aplicació d'un model plurilingüe, amb criteris educatius, perquè la finalitat que busquem no és altra que la normalització lingüística i fer que una llengua diferent del castellà, és a dir, el valencià, el gallec o el basc, siga una llengua igual de normal i tinga el mateix prestigi, difusió i ús.
També és reconeixement de llengua útil per als seus parlants, perquè, de no ser així, l'oficialitat tal o altra llengua, tindria poca validesa.
Per això es fa necessari un tractament psicolingüístic en l'aprenentatge de les llengües.

Efectivament, senyor Pañella, és importantíssim fer la immersió lingüística, és fonamental.
Immersió lingüística del valencià, que és una llengua, com molt bé ha dit el senyor Torró, minoritzada, que no minoritària, però que per desgràcia el Partit Popular ha encetat un altre camí diferent a través del decret de plurilingüisme.
El decret diu que per al proper curs van a ser els consells escolars els que decidisquen el grau d'immersió que s'aplicarà en cada centre.
S'oferiran dues línies, valencià i castellà, llengües cooficials que hauran de tindre una presència equilibrada, i clar, com som europeus, tampoc s'obliden de l'anglés en eixe programa plurilingüe, del qual s'ha de tindre un coneixement efectiu.
I per a aconseguir-ho, una assignatura no lingüística s'impartirà en anglés.
En lloc d'una hora d'anglés, ara seran dues hores.

I cal preguntar-se, senyora consellera, amb quins professors van a donar classe als xiquets si tan sols el 5% dels més de 13.
000 mestres tenen títol d'anglés a hores d'ara.
Perquè clar, el que vosté, senyor Pañella, i jo anem a exigir al govern del PP, pel bé dels xiquets valencians, és primer, una formació del professorat que està en actiu, i després una catalogació dels llocs de treball, i això val diners.

I com no podia ser d'una altra manera, un bon mestre format necessita també material didàctic i diners per a educació que en esta comunitat precisament no és el que mos sobra, senyora consellera.
Sols hem de veure d'on retalla el Consell en el Decret 1/2012, i el que vindrà.
Perquè si hi ha una assignatura on el Consell trau un cum laude sempre és en l'assignatura dels retalls.

Senyories, seria convenient asseure's, senyora consellera, seria convenient i oportú asseure's pel bé de tots per a parlar d'un model plurilingüe, que no té el consens del món educatiu en este moment, tal i com ha reflectit el senyor Pañella a la lectura de la carta que se li ha remés.
I vore com es garantix el compliment de la Llei d'ús i ensenyament del valencià, que patix des de fa vint-i-set anys una falta de desplegament reglamentari per part de l'administració, i aleshores hui no estaríem ací qüestionant la falta d'oferta de línies en valencià, tant en l'etapa primària com secundària, i no anomenaré la universitat, perquè eixe buit legal fa que 95.
000 alumnes no puguen continuar la seua formació en valencià, i per tant, veuen minvades les seues competències lingüístiques sense ningun motiu i sense més.

Senyor Pañella, a vosté i al Grup Parlamentari Socialista, al qual represente, està clar que el que ens preocupa és que els xiquets i xiquetes que comencen la seua escolarització, a l'acabar estiguen capacitats en llengües, sobretot en les dues oficial del País Valencià, castellà i valencià, i una altra estrangera.
I perquè això siga una realitat, s'ha de fer realment bé.
S'ha de fer bé.
No amb les ocurrències que tenen els diferents consellers que han passat en estos temps.
S'han d'estendre al conjunt del sistema educatiu els programes d'ensenyament en valencià que estan avaluats i donen excel·lents resultats i sobre els quals -i estic totalment d'acord amb vosté- s'hauria de construir un model d'ensenyament plurilingüe dins d'un context, d'una metodologia i sobretot una coherència a l'hora de posar en marxa un programa plurilingüe que permeta als alumnes, a través de totes les etapes del seu ensenyament, obtindre els millors resultats en el domini de dues, tres o més llengües.

Acabe citant un lingüista, Noam Chomsky, que postulava l'existència d'un dispositiu cerebral innat que permet aprendre i utilitzar el llenguatge de forma quasi instintiva, i que posava com a exemple la velocitat amb la qual els xiquets aprenen llengües.
Perquè els principis bàsics en els quals es basen les llengües són innats i fixos, i senyories, això és el mateix que fer un assoliment de la lectoescriptura -com s'ha dit molt bé abans ací-, primer en llengua minoritzada i després en la resta.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Signes.

A continuació té la paraula la representant del Grup Parlamentari Popular, la il·lustre diputada Trinidad Miró.

La senyora Miró Mira:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyors diputats.

Senyor Pañella, jo li recomanaria que buscara vosté unes altres fórmules i deixara de tergiversar tot allò que ja li va explicar la consellera i amb moltíssima claredat, conforme parla la consellera d'educació, en este plenari fa una setmana, fa dos setmanes, en la interpel·lació.
No entenc com té vosté l'atreviment de presentar esta moció.
Vosté ja porta uns quants anys ací, per cert, anys que ha estat ací i no en els col·legis públics, com estava dient-li i recriminant-li a la consellera, quan ella està anant totes les setmanes als col·legis públics i al costat de la gent, com han de fer-se les coses.
Per tant, no entenc durant estos anys com no s'ha ensenyat vosté, parlant d'ensenyança, a presentar ací les coses com cal, perquè sap perfectament que tot açò que vosté demana està complint-se, i no té cap de sentit.

Vosté té l'esborrany del decret, vosté es va reunir amb la consellera d'educació, igual que els altres grups polítics que formen part d'esta cambra.
Una consellera que, a més, saben vostés que estén la mà a tots, a tots.
I que busca a més el consens, i aixina s'ha explicat per activa i per passiva, que sap vosté que està treballant, i molt, i que li ha donat, bé, i està donant-los totes les setmanes explicacions d'este tema i de tots els temes que vostés pregunten.
Però clar, vosté ve ací amb deu qüestions, totes elles molt importants, i per a tornar-ho a explicar, perquè vosté ja sap que tot això ja està complint-se o està en marxa, bé, doncs, a la millor és que no ho entén i necessita que li ho tornem a explicar.
Però, a més, sap que la consellera es va prestar, a petició pròpia, a estar en una comissió d'educació i amb tot el temps del món per a explicar-los a tots els grups parlamentaris tota esta qüestió del plurilingüisme que tant mos preocupa a tots.
Jo entenc que a vosté també li preocupe, però en este cas crec que vosté el que està buscant són unes altres finalitats, no el contingut d'esta moció, sinó unes altres finalitats que puguen ser polítiques, de titulars, o de pur protagonisme.

Bé, doncs jo vaig a intentar contestar-li a estes propostes, però la veritat és que és complicat amb el temps que tenim.
En la primera qüestió que vosté proposa -l'aplicació d'un model plurilingüe que siga introduït amb criteris educatius-, doncs clar que sí.
Amb quins criteris ha de ser?
Amb criteris educatius.
És un absurd que vosté estiga dient açò.
El camp d'investigació de l'adquisició de llengües té uns límits difusos i està relacionat amb diverses disciplines d'estudi, entre altres la lingüística i la psicolingüística.
No és lloc ara, ni moment, per descomptat, per a oferir una anàlisi exhaustiva de la història de les teories, experiències i investigacions sobre l'adquisició de llengües, però ens sembla convenient fer constar que pel que respecta als criteris d'aplicació de models d'ensenyament, qualsevol política educativa haurà de guiar-se tant per criteris basats en teories psicolingüístiques, com per aquells altres que de manera més global ens ajuden a dissenyar el marc que enquadra els processos d'ensenyament i aprenentatge en els centres educatius.

Quant a la cronologia adequada per a la millora i adquisició de les llengües, així com respecte a la llengua en què és més convenient iniciar l'aprenentatge de la lectoescriptura, podem trobar estudis concloents, tant en el sentit que és més convenient la iniciació en la llengua materna de l'alumne, com que és preferible fer-ho en la segona llengua, o inclús fer-ho de manera combinada en les dues llengües.
Per tant, no n'hi ha una discriminació, en este cas, del valencià, que és el que més li preocupa a vosté.
Afortunadament, en la nostra comunitat, tant la Constitució com l'Estatut d'autonomia, com també la Llei d'ús i ensenyament del valencià i les normes que la desenrotllen, garantixen la protecció del nostre patrimoni lingüístic i també el dret de les famílies i de l'alumnat a l'educació, en consonància amb la seua forma de pensar i a la seua llibertat d'elecció, que mosatros sempre respectem i respectarem.
Que les famílies puguen triar quina llengua és la materna i puguen donar-los i oferir-los la possibilitat d'estudiar no només estes dos llengües, sinó a més l'anglés, perquè mosatros mirem més enllà, mirem pel futur dels nostres xiquets i dels nostres jóvens.
Vostés, doncs, estan ancorats en el passat i esperem que algun dia pugam arribar a algun acord.

Moltíssimes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Miró.

Per a rèplica, senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, president.

Senyora Miró, mire, jo és que n'hi ha diverses coses que crec que fa absurd fins que li replique, perquè amb el que ha vingut ací a dir.
.
.
Només he entés la primera part, que era de política perquè, després, el que ha parlat, ha començat a llegir amb el cap abaixat.
.
.

Mire, jo tinc clara una cosa -i això sí que ho entés-, que per a vosté jo hauria d'estar a l'escola i no estar ací.
Molts anys ha portat intentar callar les veus de persones com jo perquè no pogueren entrar en esta casa a dir allò que pensen.
Però ens ho hem guanyat, ¿sap?
, ens ho hem guanyat.
I els diputats que formen el meu grup ens ho hem guanyat tots, igual que els altres, però molt més que no vostés, que me costa molt més vots estar en un escó ahí dels que li costen a vostés estar ahí, molt més.
I això ho decidiren vostés com una forma per a fer callar una veu que els resultava incòmoda.
Ho entenc.

Que jo no ho entenc.
Escolte, mire, jo no vaig a parlar-li en eixos termes.
Jo puc utilitzar de vegades un to més elevat, però jo crec que no he menysvalorat a ningú de vostés.
Jo li podria dir que vosté no s'entera de res perquè ha portat ací un escrit, s'ha posat a llegir-lo i endavant.
I no li ho diré.
No diga si ho entenem o no.

Mire, parlem, discriminació de la llengua: total, total.
I ja que ha parlat ahí d'algunes persones que sí que ho entenen, miren el que diuen de la utilització d'una llengua minoritzada i del que és discriminació.
La consideració d'igualtat entre una llengua minoritzada i la llengua dominant és la major discriminació perquè és una discriminació amagada.
I això és el que fan vostés.
Jo els entendria més si vostés hagueren portat ací directament un decret per acabar amb l'ensenyament en valencià perquè, almenys, hagueren sigut sincers.
Vostés s'amaguen, ¡sempre!
¡S'amaguen!
No diuen la veritat ni per casualitat.
Ja portem dies parlant-ne, d'això.

Mire, ¿vol que parlem de la situació del valencià?
¿Vol que parlem de quanta gent està matriculada en valencià?
Perquè vosté ho dia.
¡I tinc les dades!
El 33% estan escolaritzats en valencià.
I vostés me diran, «80%», perquè vostés consideren qualsevol modalitat en la qual estiga el valencià com a llengua d'ensenyament que estan aprenent en valencià.
I això no és, això no és.
Vostés sempre.
.
.
Després, mos parlaven: «És que mos parlen d'unes xifres.
.
.
» «No, però és que esta xifra que diem no sé si és descomptant els professors i els alumnes que estan mals, comptant-los -com l'altre dia-, o a la millor és que hem descomptat les persones majors de 65 anys que estan en una residència», que eixos no aprenen en valencià, o sí aprenen en valencià.
Tonteries com vam sentir l'altre dia per a modificar, camuflar les mentides que s'estan dient.

L'ús del valencià entre el 2005 i avui ha disminuït.
El coneixement del valencià en esta mateixa etapa ha augmentat moltíssim, perquè una cosa és l'ensenyament del valencià, i, l'altra, la dignificació de la llengua perquè s'acostume la gent i la vullga utilitzar.
L'ús del valencià està disminuint dràsticament.

I vostés, amb el seu sistema, avui, avui, perquè, clar, tenim classes en valencià, però moltíssimes de les persones que estan estudiant en valencià ja estan condemnades a no seguir els estudis perquè no tenen les places per a continuar fins al final.
¡No podran acabar!
Si vol que li ho diga, la xifra està ací: 95.
424 alumnes que avui estudien en valencià a l'escola no podran -quan estiguen en l'ESO, en batxillerat i cicles formatius-estudiar, 94.
000 no tindran plaça per a estudiar en valencià.
És més, ara no, ara no en tindrà ¡ningú!
Mire, açò és la gran mentida, açò és la gran mentida.
I és perquè vostés -insistisc- no garantixen a estes persones la formació.

I vaig a acabar en un punt molt important, molt important, i només que facen això canviaria totalment: la informació.
Comprometre's vosté amb tots els centres a no posar-lo en marxa mentre que tots els pares, tots i cada un dels pares i tots i cada un dels alumnes tinguen la informació exacta de què va a passar.
Perquè vostés ja van amb pressa, vostés no tenen professorat, vostés no tenen material, però vostés volen matricular l'any que ve, per al curs que ve, vol dir que d'ací un mes, dos mesos, o menys, començarà la matrícula, i ja volen que els pares trien això.
I els pares no tenen la informació necessària que van a fer vostés.

En este moment, els que no entenem absolutament res, i, com no ho entenem, hem portat documents avalats per totes les universitats valencianes, per tots els grups polítics i per tots els grups de pares amb les federacions de pares que hi ha.
Els que ho entenen, per favor, que escolten.
Només els demanem que, ja tan llestos són que ho entenen tot, que òbriguen l'orella, òbriguen l'oïda, escolten la societat, escolten els pares, escolten els professionals, escolten les universitats -que han parlat totes al respecte-, que les escolten i assumisquen estos punts, que són els mateixos que ells proposen.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Pañella.

Per a rèplica, senyora Miró.

La senyora Miró Mira:

Moltes gràcies, de nou, senyor president.

Mire, senyor Pañella, això que diu vosté que cada dia es parla menys valencià o s'estudia menys el valencià no s'ho creu ni vosté.
¡És que no s'ho creu ni vosté!
¡Ojalá quan jo estudiava en la meua època s'haguera donat classes com es dóna ara, de valencià en tots els col·legis i en tots els instituts.
¡Ojalá!
És que no s'ho creu ni vosté.
El que passa és que si a vosté li lleven la bandera del valencià com si fóra l'únic defensor de tota la Comunitat Valenciana, doncs, aleshores, es queda sense res, ja no té sentit dedicar-se a estar ací, ocupant un escó.
És que és de veres, senyor Pañella, ho sent però és aixina.

I a mi m'agradaria saber de veres, també, si vosté està d'acord que s'estudien les tres llengües, si està d'acord que s'introduïsca l'anglés, perquè és que, si vosté no està d'acord, aleshores és que està ancorat -com li dia anteriorment- en el passat, i està, sens dubte, molt lluny del que pensa la gent perquè la majoria de gent, la immensa majoria de gent, la gent normal, el que volen és que els seus xiquets i els joves estudien castellà, naturalment, perquè és la llengua oficial d'Espanya, de l'estat espanyol; el valencià, perquè forma part del nostre patrimoni, però també l'anglés.
N'hi ha moltíssima gent que també vol que s'estudie, la majoria de gent, perquè el que volem és que els nostres joves no tinguen problemes amb les eixides professionals i amb el futur.
I, per tot això, La Generalitat, des de ja fa anys, es va posar mà a l'obra, i es va posar a treballar.

Mire, senyor Pañella, la Comunitat Valenciana va ser la primera comunitat autònoma que en 1998 -això s'ha dit i vull recordar-li-ho, que no se li oblide, perquè crec que confon els termes- va permetre que en els centres d'educació primària s'aplicara el programa d'educació bilingüe.
I això ha portat tants beneficis que, hui, tenim una xarxa de centres plurilingües que en tan sols dos anys s'han multiplicat per dos, compta ja amb 268 centres.
Aixina és que, vosté, compte la cantarella que vullga, però no mos faça creure que un burro vola perquè no ens ho creem.

I bé, a més, he de dir-li i afegir que d'eixos 268 centres, el 52,4% són ¡públics!
¡Educació pública!
¡I posada en marxa per governs del Partit Popular!
Sí, senyor, sí, senyor Pañella.
El 52,4% són públics.
I la resta són ho concertats o privats.
Tot açò vol dir que el sistema educatiu que va posar en marxa -que s'ha posat i que ha continuat duent endavant els governs del Partit Popular- ha tingut total acceptació; de fet, les enquestes assenyalen que el 78,3% dels valencians volen un ensenyament en castellà, valencià i anglés, i el 83,4% és partidari que s'expliquen en anglés una o diverses assignatures.
Això és la gent que pensa amb coneixement, mirant el futur, mirant que els seus xiquets, les seues xiquetes i els seus joves, el dia de demà troben faena.
Aixina és que vosté deu pensar-s'ho un poquet i no hauria d'anar en contra de l'opinió pública perquè, si no, estarà tota la vida ahí.

Però, com a vosté el que més l'importa és el valencià, jo vaig a dir-li que a mosatros també.
I com mos importa el valencià, he de dir-li que, enguany, en estos pressupostos la conselleria d'educació ha destinat més de 228 milions d'euros per a l'ensenyament, per a la promoció i l'ús del valencià.
I li diré que som la comunitat autònoma que més invertix en educació.
I això no ho dic jo.
Això ho ha dit Comissions Obreres.
Això no ho diu el Partit Popular.
Això ho ha dit Comissions Obreres.
La comunitat autònoma que més invertix en educació.
Aixina que faça-s'ho vore!

Mire, senyor Pañella, La Generalitat al que aspira -vaig a dir-li-ho- és aconseguir la qualitat que permeta l'alumnat a adaptar-se a les exigències de la nostra societat del coneixement, en les quals el domini de l'anglés i altres llengües estrangeres i de les tecnologies de la informació i la comunicació es convertisquen en eines bàsiques del progrés.
En definitiva, una aposta de futur -com li dia- per als nostres xiquets i per als nostres joves.
El plurilingüisme és la manera que els estudiants de la nostra comunitat arriben millor preparats i tinguen més oportunitats laborals.

Eixe és el sentit de tot este decret.
.
.

(Ocupa la presidència el president, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer)

El senyor president:

Vaja concloent.

La senyora Miró Mira:

.
.
.
que s'ha posat en marxa.

Moltíssimes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Debatut este punt, anem a passar a la votació.
Comença la votació.
40 vots, sí; 45 vots, no.
És rebutjat el punt sèptim de l'ordre del dia.

Moció subsegüent a la interpel·lació a la consellera d'Educació, Formació i Ocupació, senyora M.
Âª José Catalá Verdet, sobre la política general del Consell respecte a les plantilles i la jornada laboral del professorat dels centres educatius públics, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida (RE número 18.
315, BOC número 68)

El senyor president:

Octau punt: moció subsegüent de la interpel·lació a la Conselleria d'Educació, Formació i Ocupació, sobre la política general del Consell, respecte a les plantilles i a la jornada laboral del professorat des dels centres educatius públics, presentada pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.

Pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, la il·lustre diputada senyora Marga Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

Señor presidente.

Señorías.

La verdad es que debatimos esta moción habiendo ocurrido muchas cosas desde que -la moción subsiguiente- se debatió aquí por primera vez, en este pleno, la interpelación correspondiente que hice a la consellera.
Y han ocurrido muchas cosas porque estamos debatiendo esta moción en el marco de las medidas que ha anunciado el ministro Wert.

Yo lo único que quiero decir muy claro es que ningún sistema educativo en el mundo puede mejorar ni mantener su calidad despidiendo profesorado, masificando las aulas o reduciendo las opciones educativas.
Y la verdad es que esas son injustas medidas que se derivan de lo que nos ha dicho el ministro.
Y las llamo injustas medidas porque lo que saldrá de ahí, si esto se aplica, al final, va a ser más fracaso, peor atención al alumno, incapacidad para responder a las necesidades especiales que puedan tener nuestro alumnado.

Por lo tanto, estamos al borde de poder retroceder años -digo años- en lo que hemos conseguido en el sistema educativo.
Yo diría que estamos al borde de empezar a retrotraer este derecho a lo que fue la enseñanza hace cuarenta años, donde la selección económica y donde las elites económicas tenían el privilegio de poder estudiar en condiciones dignas y de calidad.

Y, por tanto, esta moción, que es una sencilla propuesta respecto a plantillas, respecto a jornada laboral, cobra, en estos momentos, una mayor importancia porque estamos hablando ni más ni menos de este marco, porque estamos ahora en plenos recortes, no son ahorro, son recortes.

Y sobre los recortes y la educación ya dijimos en enero que convertirían la educación en un polvorín.
Y, efectivamente, el 21 de enero, 150.
000 personas salieron a la calle en todo el País Valenciano, pidiendo que no se hicieran recortes y exigiendo una educación pública de calidad.
Después se ha ido aumentado la masividad de esas manifestaciones.
Y ahora vienen los recortes de los recortes.
Y los recortes de los recortes, si aquello fue un polvorín, ahora esto es una declaración de guerra a la educación pública, a la escuela pública.
Y lo digo así, así de sencillo, porque así es la gravedad de lo que viene en estos momentos.

Miren, primero ustedes intentaron esconder que esto eran recortes.
Y decía el presidente Fabra: «No, solamente son ajustes en el complemento de una parte del sueldo del profesorado», y se quedó tan tranquilo.
La consellera también lo dijo.
Y lo cierto es que los recortes en el capítulo I, derivados del «decretazo» del mes de enero, no se están quedando exclusivamente en la reducción de una parte del sueldo y del despido, el 30 de junio, de los interinos.
Ahora, ahora, hay una nueva modalidad también para incidir en el recorte del capítulo I, y es no sustituir al profesorado enfermo hasta el décimo día.

Claro, como ya tarda la sustitución dos o tres días, qué más da que nos alarguemos hasta diez días.
Pues diez días puede generar un caos absoluto en un centro educativo.
Imagínense en un centro de primaria.
Pero imagínense en un instituto, con el alumnado que no le va a poder dar clase durante diez días un profesor que no es de la competencia, de la competencia en esa materia.

Yo quiero que se den cuenta de cómo recibe el profesorado este tipo de medidas.
Bien, pues estas medidas van contra la calidad, porque estas medidas abandonarán a nuestros alumnos solos en clase, sin la atención educativa que merecen.
Estarán aparcados durante diez días hasta que el profesor venga a darles clase.

Y yo continúo con la publicación.
Los recortes del 28 de febrero, ustedes publican, con efectos retroactivos desde el 15 de julio del 2011, por los cuales ustedes recortan 27 millones a la educación, y nos enteramos de repente, de repente, casi un año más tarde.
Bueno, recortan 27 millones.
¡Pero esto ya no va en los sueldos!
¿Adónde van los 27 millones de recortes?

Pues miren, van a las ayudas al desarrollo de recursos digitales, a las becas para la formación en TIC -los TIC, los famosos TIC que todos tenemos que aprender, TIC-, a las ayudas a los centros concertados para la educación compensatoria.
Como si en los centros concertados no hubiera niños con necesidades educativas especiales.
¿O es que solamente los tenemos…, o los tiene la educación en la escuela pública a los niños con necesidades educativas especiales?
Es que a veces los números también desvelan determinadas intenciones.
Y además, también para la gratuidad de los libros de texto.
Todo eso se recorta.

Pero además, ¿qué desaparece?
Pues las ayudas para los procesos de acreditación en competencias profesionales, la formación profesional, a la que se le debía de dar una prioridad, aquella que tenía que ser un elemento fundamental en esta nueva etapa de la política de la conselleria; las ayudas al valenciano, o también los proyectos coeducativos, que también tienen su significado dentro de la escuela.
Y luego dice que no nos preocupemos.

A continuación, nos dicen que el aumento de las ratios solamente se aplicará en esta comunidad en aquellos centros que tengan una demanda superior a la ratio establecida.

Vamos a ver.
Entonces, si en un centro hay más demanda y resulta que ya se ha alcanzado la ratio, ahí sí que se permitirá que los grupos aumenten el número de alumnos por aula.
Es lo que nos viene hoy a decir la consellera y que había salido en prensa.

Entonces, no va a haber más grupos.
Si se ha alcanzado la ratio, no será, si hay aumento de demanda, aumentar los grupos.
No, será saltarse ese 20% la ratio que establece…, nos ha dicho el señor Wert desde Madrid.
¿Eso es a lo que vamos?

Claro, si a base de masificar unos centros se les quitan líneas a otros, porque se van a quedar con poquitos, entonces, lo que estamos haciendo… me ahorro el refrán.
Pero esto es impresentable.
Es impresentable.
Están desregulando la matriculación.
Están desregulando la asignación a los centros de los alumnos en función de la cercanía de su centro.
Están desregulando la asignación del alumnado a los centros, porque como ustedes dicen que no son intervencionistas, pues aquí cada cual que se apunte donde quiera.
Eso es contrario a la calidad en la educación y eso es contrario a un sistema público de educación equitativo, equilibrado y que aborde todo ese tipo de situaciones, que además son situaciones que son reales, reales.

Vamos a ver, cuando un centro vaya a suprimir una línea porque haya aumentado la ratio en otra escuela o instituto, ¿qué le van a decir a los padres, que al año siguiente no van a poder ahí seguir matriculando a sus hijos?
¿Dónde se van a ir?

Yo estoy planteando situaciones concretas que avalan la necesidad de estas medidas que se plantean en esta moción.
Porque, claro, dicen: «Si vamos a poder aumentar ese 20% en las aulas…, -perdón- si vamos a poder aumentar ese 20% de la ratio por una parte; por otra parte, el incremento vegetativo -que se llama así- del alumnado va a significar que se va a poder abordar, pero desde los recursos propios», ¿qué significa eso?
Lógicamente, lo que ayer nos decía la consellera, aumentar las horas.
Aumentar la carga horaria del profesorado.

Claro, eso hay que decirlo, porque no es que aumente, efectivamente, las 37 horas y media, que no se pueden tocar, porque eso va por ley, es que aumenta en la carga lectiva presencial y directa, quitándola de la atención a padres, de la atención a los alumnos, de la atención a los equipos educativos, a lo que significa trabajar en contra del fracaso escolar y por éxito escolar en el centro, a ese tipo de atenciones que nunca se ve, que están invisibilizados, pero que el profesorado sí que las realiza en esa asistencia que tiene obligada al centro, más allá de las horas lectivas que da, hasta 25 horas.

Bien, pues eso, hasta 25 horas, que también son las guardias, ¿eh?
, que también se (inintel·ligible) .
.
.
los pasillos, que también cogen a los alumnos expulsados, eso, eso, eso es lo que no se va poder abordar, y por tanto, más caos y menos calidad en los centros educativos.

Pues bien, en función de estas consideraciones, claro, nosotros planteamos que aumenten las plantillas.
Es necesario que el personal jubilado se reponga perfectamente y no se amorticen las plazas.

Los sindicatos tienen perfectamente establecido -y a ustedes les han pasado- las necesidades imperiosas de 500 plazas de maestro, que tendrían que salir en oferta pública, y 1.
000 plazas para el resto de cuerpos en la secundaria y las enseñanzas especiales.

Es necesario que se pongan en marcha, precisamente para atajar el problema del alumnado con el fracaso escolar, los programas de refuerzo, que aquí tenemos todos los recortes que ha habido de un 40% en el presupuesto para las necesidades educativas especiales y para los programas de integración, es necesario que se pongan en marcha y que se pongan en marcha a lo largo del curso escolar.

Pero, claro, es necesario que se pongan en marcha plazas para educación de adultos, que en estos momentos tienen una demanda tremenda por el hecho de la crisis económica.

Pero, claro, desbloquear la oferta pública significa dejar sin uso, dejar anulado el decreto o modificar el decreto de enero.

Por tanto, eso, que es tan fundamental, se une a algo que exigen los padres, que realmente se den las 60 horas lectivas de clase, que al profesorado no se le ponga 55 horas para que quede en 50 horas reales, porque si no, al final, eso es un fraude para las familias, son menos horas de cada asignatura y no se cumplen las horas del currículum.

Y de ahí, luego, sacan ustedes que eso que se da de menos es lo que tienen que dar luego de más horas, hasta las 20 o 21 horas, que lo que hará será más paro, porque todas las personas que dan esas horas de más son interinos que se quedarán en la calle.

El senyor president:

Muchas gracias.

Senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies.

Vaja per endavant, senyora Sanz, el nostre recolzament a la seua proposició no de llei.
.
.
, a la seua moció -perdó-, com no pot ser d'altra manera, perquè estem d'acord, els nostres grups pareix ser que sí que estem d'acord.
Estem d'acord tots que esta política de retalls no és la que interessa.
.
.
per a ningú.

Jo he de criticar durament la política de retalls que se dirigix únicament a aquells serveis que són bàsics per a la ciutadania, i entre ells, com estem parlant en este moment, l'educació.
Però també lamente que, damunt, per a justificar-la, s'estiga donant una imatge que el professorat, com vaig dir en un altre moment, cobra molt i treballa poc.

Eixa imatge que se dóna contínuament.
.
.
, qualsevol dir.
.
.
, és que en el mes de juny els posarem estes coses, que a més els augmentarem la ràtio per aula, que a més quan estiguen malalts no ho solucionarem, que s'ho solucione el propi centre, són retalls, són retalls de qualitat, són retalls a la qualitat i, per tant, amb això no podem estar conformes.

I no podem estar conformes i hem d'eixir en defensa, en defensa del professorat i en defensa de l'escola pública en general, perquè és l'afectada.
Perquè no només afecta el professorat, per una part, afecta les condicions de treball del professorat, però és que, d'una altra manera, també està afectant la qualitat de l'educació, que és la necessària perquè els nostres alumnes puguen eixir.
.
.
, de la seua educació acabar.
.
.
, acabar bé la seua educació i incorporar-se al lloc de treball, que seria la següent tasca que tindrien.
I això no passa.

Jo invitaré a tota la gent perquè com este és.
.
.
invitaré a tota la gent que entren en una pàgina web, que és www.
vacaciones.
com, on tenen ahí.
.
.
-vacaciones.
.
.
sí, sí, aixina- tenen els horaris escolars, les vacacions escolars de tots els països del món perquè comproven on.
.
.
, si els docents espanyols treballen menys, més o menys.
Vagen allí.
He agarrat una, perquè és el model a seguir, Alemanya, que és el model a seguir.
Tot allò que diu Alemanya, fem.

Mire, vacances d'Alemanya: comencen les d'estiu el 26 de juliol, tenen tot el mes d'agost, acaben el 8 de setembre; les de Nadal, el 24 de desembre fins al 13 de gener; en abril, del 2 al 13; en maig, del 29 de maig al 9 de juny.
Entren en la pàgina web, miren les vacances.
I aixina, aixina, tot.

El que vull dir és que d'alguna manera el que estem fent ací, a l'estat espanyol, quant a l'educació, està homologat amb que el que fan tots el països, i he tret un exemple.
Aleshores, fixem-nos bé de què parlem.
On estem en diferència amb Alemanya?
En què ens diferenciem nosaltres en l'educació amb Alemanya?
En el pressupost, per exemple?
Per exemple, i no és que siga el model, he dit el model perquè és el model que estaven seguint.
Perquè lògicament per a mi el model quant a la gratuïtat de l'ensenyament el trobaríem en els països nòrdics, on tenen un ensenyament totalment gratuït des de l'inici fins al final de la universitat, on els universitaris reben ajudes mensuals per al seu manteniment i que, per tant, no són una càrrega per a la família.
Això és el que es fa.
.
.

Però si nosaltres quan volem arreglar l'educació no mirem els models millors que tenim, que és el que estem fent en este moment, estem condemnant-la al fracàs, al fracàs, senyories, al fracàs.
I cadascú haurà d'assumir en el futur la seua responsabilitat.

Ho sent molt, perquè moltes vegades parlem ací de responsabilitat, i poques vegades s'assumix la responsabilitat davant de la gent.

La informació, és bona.
Me parlen abans que si els pares decidixen.
.
.
, quina informació s'ha donat als pares perquè puguen contestar una enquesta?
Se'ls ha parlat en les condicions que tindran l'ensenyament els pares?
Se'ls ha parlat si tindran un professorat degudament preparat per a donar-los estes matèries que se volen introduir?

Perdone, una enquesta, simplement.
.
.
, entrar en una enquesta sense informació és la valoració simplement de la inclinació social, renunciant a la capacitat que tenim d'informar i de formar.
De «formar», no deformar, que pareix el que (inintel·ligible) .
.
.
per un altre costat.

Ho dia, li anem a donar tot el nostre recolzament.
És important en este moment fer públics si els retalls a l'educació són retalls al futur del nostre poble.

Recordem allò que hem dit altres vegades, no invertir en educació ix molt car, massa car.
Pareix ser que això no importa massa hui, però tenim.
.
.
I algú dirà: «I en una situació de crisi, què farem?
» Doncs, traure diners d'on n'hi han.
Què tal això?
Si traem diners d'aquells que en tenen i deixem de retallar en qualitat, en sanitat?

Les notícies són alarmants.
Ahí mos ixen.
.
.
que els majors de 26 anys que no hagen tingut treball no tindran assistència sanitària, senyories.
Això és el que estan dient.
Això és el que estan dient.
¿Estant dient que a partir dels 26 anys, avui que no hi ha treball, a tot aquell que volen treball, i no tenen, els deixaran sense cobertura sanitària, damunt?

Mire, sense cobertura en educació i sense cobertura sanitària.
Eixe és el trist futur que vosté mos està marcant.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Pañella.

Senyora Sarrión.

La senyora Sarrión Ponce:

Señor presidente, gracias.

Como no podía ser de otra forma, el Grupo Parlamentario Socialista va a apoyar la moción presentada por el Grupo Parlamentario de Esquerra Unida.

Nosotros, desde enero, desde que se publicó el Decreto 1/2012, hemos estado reclamando que se derogue este decreto.
Hemos estado reivindicando la dignidad de los profesores, sus horarios y cómo se está atacando a la educación en la Comunidad Valenciana.

La semana pasada, los recortes…, -bueno, la semana pasada, no- esta semana, los recortes ya vienen también desde el ministerio.
Ya se ha publicado el decreto del ministerio con los recortes en educación.
¿Qué va a pasar con esos recortes?
Yo, ayer, en mi intervención, ya pregunté qué iba a pasar con los fondos de cooperación territorial, entre los que estaban planes para el fracaso, entre los que estaba el Educa3, no se contestó.
Todos son recortes.

Pero ciñéndome a la moción de la que habla el Grupo Esquerra Unida.
.
.
, es decir, ¿por qué la apoyamos?
En primer lugar, por la dignidad de los docentes.
Se les recorta los sueldos.
En esta cámara se ha dicho que es porque a ellos se les podía permitir recortar esos sueldos.
Se les ha dejado a la mitad los complementos por los sexenios.
Un recorte temporal y ahora se está pidiendo esfuerzos a estos mismos docentes diciéndoles que se les gratificará computándose para futuros sexenios.
Suponemos que eso es porque en un futuro se les volverá a reconocer lo que les han quitado más lo que les vuelvan a dar.

Se sigue atentando contra las plantillas, contra los trabajadores públicos recortando las plantillas.
Y sí, recortan y reducen plantillas.
Se han recortado y todavía no ha terminado el curso, porque cuando despidan en junio y tengan que volver a contratar en septiembre, seguramente no será el mismo número el que se despida que el que se vuelva a contratar.
Y no será el mismo número simplemente por el aumento de las ratios.
Si ahora ya nos podemos permitir el lujo de aumentar hasta un 20% más las ratios de lo que ya lo teníamos, lo que va a suponer es que van a ser menos profesores, menos docentes y menos grupos los que van a estar en las aulas.
Vamos a tener menos profesores que puedan dar clases a esos alumnos que tienen fracaso escolar en esta comunidad.

Y lo que no entiendo es como aquí se están negando evidencias.
Se atreven a decir que los docentes son absentistas, que no han cumplido con sus horarios.
Se ha hablado que si 55 o que si 60 minutos de clase.
Yo también lo pregunté: ¿cuánto se va a ahorrar esos cinco minutos de clase y cuántos docentes no van a dar clase porque se van a ir acumulando?

Y sobre lo de si el mes de junio se trabaja o no se trabaja, yo ni me lo he planteado, porque los docentes el mes de julio lo trabajan.
Entonces, no es lo mismo trabajar preparando los temas del año siguiente, haciendo labores administrativas, que voluntariamente teniendo que dar clases de refuerzo.
Para empezar, las clases de refuerzo no deben de ser voluntarias por los docentes.
Ha de haber docentes que impartan sistemáticamente esas clases de refuerzo a la gente y a los alumnos que lo necesiten.

Ahí también podemos hablar del famoso plan, que esta tarde la consellera nos hablará en la comisión, el plan de choque contra el fracaso escolar, que tampoco han de ser voluntarias las acciones que en el se propongan.

Todo esto, toda esa voluntariedad que se le pide a los docentes, luego de haberles recortado, es lo que el Grupo Socialista no estamos de acuerdo.
No puedes decirle a una persona: «Te quito, pero tú te has de esforzar mucho más porque yo no llego y, si no, la culpa de que el sistema educativo público no funcione es tuya.
» Ni es responsabilidad de ellos que no funcione ni ellos son los responsables de que los alumnos cada vez más estén fracasados escolarmente.

Como estaba diciendo, lo que ustedes pretenden en estos casos es desprestigiar a los profesores y desviar la atención, desviar la atención de unos recortes, desviar la atención de una no inversión, pero sobre todo lo que quieren hacer es desviar la atención y los alumnos de la educación pública a la educación privada y concertada.

Luego, en el tema de oferta de ocupación pública, que también habla la moción, dos años sin oferta de ocupación pública adaptada a las necesidades docentes de los centros.
¿Cuántas jubilaciones han amortizado sin cubrir?
¿Piensan amortizar esas jubilaciones, piensan contratar más?
¿Qué van a hacer?
Porque, al fin y al cabo, la necesidad de esta comunidad es un buen sistema educativo.
Y eso se consigue con buenas plantillas docentes, con buenos programas de refuerzo.

Recortando en garantías laborales y recortando en educación, no van a conseguir nada de eso.
Por eso cada día nos estamos sorprendiendo más con los ajustes y por eso hoy vamos a apoyar la moción de Izquierda Unida.

El senyor president:

Muchas gracias.

Señora Barrieras.

La senyora Barrieras Mombrú:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyora Sanz, anem a debatre una moció subsegüent.
Evidentment, vosté ha parlat de moltíssimes coses, i els altres grups, que en cinc minuts m'és impossible poder contestar.
Jo vaig a centrar-me en el que en realitat demana la seua moció.

Vostés ací han parlat d'unes mesures del ministre, que, bé, que eixes mesures encara no estan ací en esta Comunitat Valenciana decidides.
Per tant, anem a donar temps, i en temps i forma parlarem del que cal.

S'ha parlat de pressupostos, dels pressupostos generals, pressupostos generals del ministeri.
Cal dir també, que crec que és una cosa important, que s'han continuat uns plans tan importants com, per exemple, el pla Proa, s'ha continuat amb el pla per a la disminució del abandono temprano de la educación y la formación, s'ha continuat amb el plan para la mejora del aprendizaje en lenguas extranjeras.

En què s'ha rebaixat eixe pressupost d'educació, senyora Sanz?
S'ha rebaixat, per exemple, en una subvenció a l'Institut Internacional per a l'Aliança de Civilitzacions, s'ha rebaixat en ajudes a fundacions amb dependència orgànica de partits polítics, s'han rebaixat subvencions de sindicats, associacions.
.
.
Per tant, no posem el panorama a la millor més negre del que és.

Però, bé -torne a insistir-, no vaig a perdre molt de temps, perquè només em queden 3:48 i vaig a centrar-me en el que és la moció.
En la moció vosté demana, en primer lloc, derogar eixe decret llei.
Eixe decret llei va ser dictat amb unes circumstàncies excepcionals, excepcionals i que requerien de l'adaptació d'eixes mesures d'urgència i transitòries, que jo crec que ens oblidem que són mesures urgents i transitòries fins a desembre de 2013.
En eixe decret s'aborden aspectes de caràcter econòmic i no afectaven en eixe decret la dotació de plantilles de professorat dels centres.

Cal assenyalar també -perquè ens hem de centrar i saber què és el que fa l'administració i també què és el que fan els que no estan en l'administració- que hi havia una altra proposta, una altra proposta, modulada de manera significativa, que modulava eixe decret llei i que incloïa mesures importants de recuperació de l'import dels sexennis en un 75% a partir de l'1 de gener de 2013, la garantia del manteniment del nombre de funcionaris interins i la reducció en un 5% del nombre de la taxa de temporalitat fins al 2015, entre altres mesures, que no vaig ací a allargar-me.
La proposta no va ser acceptada, senyora Sanz.
Per tant, l'aplicació del decret llei s'està realitzant tal com es va presentar en el primer moment, i -torne a insistir- excepcionalment i transitòriament.

Bé.
En el punt número dos, vosté el que parla és d'ampliar el capítol I per a contractar el personal.
.
.
Evidentment, el capítol I, sap.
.
.
, vosté sap perfectament que un pressupost es presenta quan es presenta, i durant tot l'any es poden fer modificacions puntuals del capítol I.
Si en un moment determinat fóra necessari fer una modificació, es tindria de fer la modificació, però no perquè ho diguera la moció, ni vosté ni jo, sinó perquè es tindria de fer una modificació.

Però el que vull dir-li és que en el tema, en el tema.
.
.
, que vosté parla nada menos de la Formació Professional, l'esforç que s'ha fet en este Consell, en este conselleria, d'augmentar la Formació Professional, que ha passat de 53.
315 alumnes matriculats en l'any 2009-2010 a 70.
198 alumnes, això vol dir que eixe plantilles de Formació Professional s'han tingut d'augmentar.
S'estan donat classes a tots estos xiquets.
Per tant, s'ha tingut d'augmentar les plantilles, s'ha tingut d'augmentar tant el nombre de grups com el nombre de professors necessaris per això.

Vosté demana també desbloquejar l'oferta d'ocupació de 2012.
Sap vosté que l'article 3.
6 del reial decret de 2011, de mesures urgents en matèria pressupostària, tributària i financera per a la correcció del dèficit públic, ja està preveent que l'oferta d'ocupació pública no pot superar el 10% de la taxa de reposició en l'àmbit docent.

Per tant, en la conferència sectorial d'educació es va acordar entre el ministeri i les diferents comunitats autònomes no convocar eixa oferta d'ocupació durant el 2012.
Per tant, vull dir, el que vosté demana ací és de imposible cumplimiento, no es pot fer.
Per tant, no es poden.
.
.
, ni tampoc s'han elaborat els nous temaris de les diferents especialitats, que són els que s'han d'ajustar a les necessitats actuals.

Per tant, tot això ens fa que tampoc es puga aprovar eixe punt que vosté demana.

Quant a modificar la convocatòria i ampliar la dotació pressupostària per als programes de reforç, ja li ho va explicar l'altre dia crec que bé la consellera en la seua interpel·lació també.
Per tant, no vaig a tornar-li-ho a explicar allò de la nova convocatòria dels contractes programa, serà el que regirà tot este tema.

I, per últim, vosté en el punt número cinc demana modificar les instruccions de curs perquè les sessions de les assignatures siguen d'una hora.
Això sap vosté que està.
.
.
, estes sessions diàries es desenrotllen en el currículum d'educació primària i secundària.
I això es regula per ordres, i les ordres, les ordres no poden ser modificades per instruccions.
I vosté ací demana fer una instrucció.
.
.

El senyor president:

Vaja concloent.

La senyora Barrieras Mombrú:

.
.
.
que modifique una ordre, cosa que tampoc li ho podem acceptar, senyora Sanz.

Per tant, jo crec -i gràcies, senyor president- que no es pot aprovar la moció, i crec que li he explicat el perquè i vosté estic segura que ho entendrà perfectament.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Señora Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

Muchas gracias a los portavoces del Grupo Socialista y de Compromís por el apoyo.

Y señora Barrieras, yo le quiero decir una cosa.
Efectivamente, aquí habían unos planes, como era el plan Proa, las mejoras para el aprendizaje que usted ha estado desglosando, que se han ido aplicando, de los cuales todavía no tenemos un balance realizado y para los cuales ha habido un recorte del 40% entre el año pasado y este.

Por lo tanto, por lo tanto, el problema del fracaso escolar o el problema del éxito escolar, como lo queramos decir, es un problema que parece que no está en las prioridades, pese al contrato programa, que esta tarde seguramente tendremos posibilidad de poder debatir o de poder informarnos con la consellera en la comisión que hay para tal efecto.

Pero mire, usted decía: «El decreto del 1 de enero.
.
.
» El decreto del 1 de enero, medidas urgentes y transitorias.
.
.
, pero si se han instalado, las medidas se han instalado.
Y además, no se van a recuperar.
¿Quien haya perdido sus sexenios, los va a recupera a partir de cuando acabe la vigencia del decreto?
Ni ellos, ni los médicos, ni los sanitarios, ni la carrera profesional, ni nada.
No engañen con las terminologías.
Son definitivas.
Los que los han perdido, los han perdido.
Luego se repondrá o no el derecho a seguir pudiendo hacer carrera profesional, en este caso, los sexenios.
Pero lo que hay es lo que hay, y eso está anulado.

En segundo lugar, que si han querido ustedes modular con los sindicatos esta norma para que no fuera tan perjudicial, pero se han negado.
Mire, si es que esta norma infumable en sí misma, si esta norma es infumable en sí misma.
A partir de ahí, ustedes con los sindicatos hagan lo que quieran.
Yo lo que sé es el malestar que hay en los centros educativos, el malestar que hay en la comunidad educativa, ya sea alumnado, padres o profesores.

Formación Profesional.
¡Claro que se ha aumentado la Formación Profesional en los últimos años!
Pero usted me tendrá que reconocer que congelar los ciclos formativos de 2.
000 horas por parte del ministerio deja a la Formación Profesional en los pies de los caballos, porque era la base, era la base del nuevo mapa que se tenía que hacer para la Formación Profesional, me imagino que en todas las comunidades, pero al menos en esta, que lo tenemos pendiente.
Que son los ciclos más cualificados, que van ligados a lo que siempre decimos el nuevo modelo productivo y la cualificación de la mano de obra del trabajador y de la trabajadora, pero eso ya se ve que no está ahí, porque no se necesita mano de obra cualificada cuando se congelan, temporalmente, eso sí, se congelan los ciclos formativos de 2.
000 horas, las más cualificados.
Si a eso se une los límites a la entrada en la universidad, ya veremos qué cuello de botella se hace al finalizar los estudios obligatorios.

Mire, Formación Profesional, que no ha habido nada.
.
.
Formación profesional, usted sabe que limitaron los desdobles de los grupos y se masificaron los grupos.
Eso lo tiene en la normativa del curso pasado.
Por lo tanto, no venga a decirme que se han hecho tantas cosas.
Se ha reducido muchísimo la calidad en la Formación Profesional, que estaba empezando a ser puntera en muchos sitios, y en estos momentos está constreñida a no saber ni qué mapa escolar, ni qué mapa de titulaciones vamos a tener.
Y, por cierto, es un mapa de titulaciones que también se lo vienen pidiendo desde hace dos años los propios empresarios, la propia patronal en el País Valenciano.

Y mire, ¡claro que se ha congelado la oferta de empleo!
Pero yo le voy a decir una cosa, y es una reflexión.
Hoy, hoy ha habido la primera declaración del Banco Central Europeo diciendo: «Hay que parar la política de recortes y empezar a incentivar el crecimiento económico.
» Es la primera vez que sale una declaración de este tipo del Banco Central Europeo, porque Europa se hunde, porque Europa y su economía se hunden.
Y nosotros estamos a la cola, porque hemos descubierto ahora los recortes, más recortes, más recortes, y vamos a aplicar unos recortes que allí están diciendo que nada de eso, que políticas activas para la economía, que políticas activas para el empleo, que políticas activas con inversión pública.
Y ustedes, ahora que viene la señora Merkel a decirles.
.
.
, «señora Merkel, no siga tirando de la cuerda porque así vamos a hacer estallar y saltar todos los resortes», ustedes se empeñan en seguir diciendo que son medidas necesarias y llegan, como siempre, con el pie cambiado y a destiempo.

Por lo tanto, ahora que tenemos en estos momentos esta posibilidad de poder discutir y debatir estas cosas, ustedes vienen con más recortes sobre los recortes.
Pues, mire, la rectificación siempre es posible y la voluntad de rectificar siempre es posible en un gobierno que se crea el papel que juega la educación y en un gobierno que se crea, si es que se lo cree, que con recortes no llegamos a ningún sitio, porque dinero hay y se puede hacer otra prioridad con el gasto que se tiene, con el dinero que se tiene para evitar determinados gastos.
Y, por tanto, si dinero puede haber y puede haber sobre todo otras prioridades en el dinero que se tiene, lo que hay que hacer es ver dónde se sitúan esas prioridades a la educación de este país, a la calidad y sobre todo en cómo salvamos a las generaciones futuras de este fracaso que está extendiéndose en nuestras escuelas y que se refleja en las estadísticas de rendimiento escolar.

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias.

Señora Barrieras.

La senyora Barrieras Mombrú:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyora Sanz, vosté ha parlat del fracàs escolar.
Sap que és prioritari per a tots el fracàs escolar, però la primera que té interés és la consellera, la primera que té interés és la consellera María José Catalá que va tindre la idea de no tindre prou en crear una comissió ací, de treballar ací amb tots els grups parlamentaris de fracàs escolar sinó de reunir-se amb tots els grups parlamentaris per a treballar de la mà en un tema tan important per a tots.
I, torne a insistir, per a la consellera el primer problema que veu en esta comunitat com a la resta de tota Espanya i, per tant, no accepte que diga que no estem treballant pel fracàs escolar.

Després vosté ha parlat dels sexennis i que no mentim i que si transitori.
No.
Seguisc insistint, és excepcional i transitori.
I també vull dir-li una altra cosa, ja que parlàvem dels sexennis.
Ací els professors són dels professors que estan més ben pagats de l'estat espanyol, cosa que jo me vanaglorie i estic contenta.
No vullc que vagen arrere, ni molt menys, al contrari.
Però també vull dir-li que, quant als sexennis, ací una vegada se farà eixe 50% de retall dels sexenni ens quedarem a la mitjana de tot l'estat espanyol, a la mitjana.
Ací un sexenni en la Comunitat Valenciana cobra 102 euros.
Per exemple, en Galícia, 59 euros; en Extremadura, 55 euros; en Madrid, 54 euros; en Cantàbria, 73 euros.
I no vaig a seguir perquè si no no tinc temps de parlar de les altres coses que volia parlar.
Però perquè vegen que ací als professors se'ls cuida, se'ls mima i se vol que es treballe amb cariño, perquè són part d'eixa administració que és la conselleria d'educació, són part d'eixa administració.

Després vosté també ha parlat dels sindicats.
Jo també voldria dir-li als sindicats, amb tot el meu cariño i vostés que tenen relació amb els sindicats, que tingueren una miqueta més de ganes d'estar per la labor, senyora Sanz.
No és normal que demanen una reunió a la consellera d'Educació amb caràcter d'urgència, la consellera, per al dilluns dia 23 convoca a tots els sindicats, perquè li havien demanat la reunió, i no acudisquen ni UGT, ni Comissions Obreres, ni l'STEPV.

Volem treballar pel bé de la comunitat o què és el que volem, senyora Sanz?
Jo confie que vostés volen treballar per eixe bé, jo confie, esta vegada estic convençuda que tots anem a arrimar el muscle per a eixir d'esta situació que no vull pensar per què altra vegada estem ací, perquè crec que açò ja esta massa debatut en esta cambra.
Però sí que vull dir-li que hem d'arrimar el muscle tots, tots, des de l'administració fins a l'últim pare de família.
Jo crec que els pares de família ho entenen, senyora Sanz, ho entenen, entenen que totes estes mesures han de ser aplicades, que són justes i que són necessàries i, damunt, entenen que són transitòries.
I la majoria de mestres també, la majoria de docents també, senyora Sanz.

No sé per què, perquè vull pensar que no és per fer demagògia política, perquè pense que esta situació no es mereixeria una demagògia política.
Estic convençuda que en estos moments, tots, del primer a l'últim anem a col·laborar perquè el fracàs escolar s'acabe en la Comunitat Valenciana i perquè els nostres mestres, els nostres xiquets siguen els millors de tot l'estat espanyol.

I per acabar, per acabar, li diria que deixem una miqueta de ser futuròlegs, que anem a mesures constructives, que treballem en eixa comissió que hui vindrà la consellera a explicar-nos el que es va a fer contra el fracàs escolar, que treballem tots de la mà, que tinguem una oposició seriosa i responsable, que crec que és el que necessita en estos moments la nostra comunitat igual que la resta d'Espanya, perquè tenim un sistema educatiu, encara que vosté diu que no, jo crec que tenim un sistema educatiu molt equitatiu, molt equilibrat i volem que continue així.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Anem a passar a la votació.
Comença la votació.
39 vots, sí; 46 vots, no.
Queda rebutjat l'octau punt de l'ordre del dia.

S'alça la sessió.

(S'alça la sessió a les 14 hores i 21 minuts)