Untitled Document

<!--
body {
color:black;
}
.text4 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text3 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text5 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.text2 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text1 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.para3 {
text-align:justify;
}
.para4 {
text-align:center;
}
.para1 {
margin-right:29,2px;
text-align:justify;
}
-->



Comissió d'Educació i Cultura
realitzada el dia 28 d'octubre de 2008.
Comença la
reunió a les 11 hores i 5 minuts.
Presideix la il·lustre
diputada senyora M.
ª Soledad Linares Rodríguez.
Reunió
número 11.

Pregunta 123, 124 i 125 al conseller
d'Educació, que contesta la secretària
autonòmica d'Educació, senyora Concha Gómez
Ocaña, sobre un programa d'educació plurilingüe,
que formula el diputat senyor Adolf Sanmartín Besalduch (GP
Socialista) (RE números 22.
059, 22.
060 i 22.
061, BOC número
97)

La senyora presidenta:

Buenos días, señorías.

En primer lugar, antes de empezar la comisión,
me gustaría dar la bienvenida a la secretaria autonómica y
agradecerle su presencia, doña Concha Gómez, entre todos
nosotros.

Vamos a empezar la comisión con el señor
secretario, por favor, para ver si existe quórum.

(La senyora secretària passa llista per tal de
comprovar si hi ha quòrum)

La senyora presidenta:

El primer punto del orden del día: lectura y
aprobación, si escau, de l'acta de la reunió anterior.
Si no n'hi ha ningun inconvenient, l'aprovem?
Queda aprovada.

La senyora presidenta:

El segundo punto del orden del día,
señorías, vamos a acumular las preguntas número 123,
124 y 125, que se le hacen al conseller de Educación sobre programa de educación
plurilingüe, sobre educación de programa plurilingüe y
sobre educación de programa plurilingüe, todas ellas formuladas
por el diputado, el señor Adolf Sanmartín.

Para realizar la pregunta, tiene usted la palabra.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Gràcies, presidenta.

La pregunta, les tres acumulades, 123, 124 i 125 fan
referència, evidentment, a l'aplicació des del passat
mes d'agost per la resolució que va sortir del programa
d'educació plurilingüe en infantil, concretament, el
segon cicle d'infantil, P3, P4, P5, és a dir, la llengua
anglesa.

Faig ja l'exposició o.
.
.
(Veus) Sí, sí.

La senyora presidenta:

Para contestar, tiene la.
.
.
¡A ver!
Perdón.

El senyor Sanmartín Besalduch:

No.
A vore, sí, me pareix que aquí hi ha
hagut una.
.
.
Sí, jo faig l'exposició ara dels cinc
minuts i després contesta el conseller, no?
O li formule ja la
pregunta.
.
.
(Veus)

La senyora presidenta:

Tiene usted.
.
.
, hemos quedado que tenía
cinco minutos para formular esas preguntas acumuladas.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Sí, sí.

La senyora presidenta:

Yo había empezado a darle su turno y
había corrido el tiempo.
¿Qué quiere, que empecemos de
nuevo?
A ver.

El senyor Sanmartín Besalduch:

A vore, és pel procediment, és a dir,
que jo després ja no tindré més temps.

La senyora presidenta:

Sí, lo que no gastes en cinco
minutos.
.
.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Ja, ja, ja.
.
.

La senyora presidenta:

Aleshores?

El senyor Sanmartín Besalduch:

Està formulada la pregunta.

La senyora presidenta:

Ah!
Aleshores, val.
(Veus)

Para contestar, tiene la palabra doña Concha
Gómez.

La senyora secretària autonòmica
d'Educació:

Moltes gràcies,
senyora presidenta.

A la pregunta de si comportarà aquesta
acció corresponent a la incrementació de plantilla en els
centres docents que s'acullin al pla, li diré que
l'interés de la conselleria a l'introduir des de
l'edat molt primerenca l'aprenentatge d'idiomes,
s'ha iniciat una primera aproximació en la llengua estrangera
en els aprenentatges de segon cicle d'Educació Infantil, per
tant, de tres a sis anys.

L'aplicació d'un programa
plurilingüe per fomentar la llengua anglesa, en el seu segon cicle
d'Educació Infantil, es realitza d'acord amb la
Resolució del 30 de juliol del 2008, de la Direcció General
d'Ordenació i Centres Docents i de la Direcció General
de Personal, per la qual s'estableix en el punt tercer que els
centres que vulguin acollir-se a la resolució deuran complir els
següents requisits.

En el punt 7 diu: «Als centres de titularitat de
la Generalitat valenciana deuran disposar de professorat
d'Educació Infantil amb l'habilitació de llengua
anglesa, per garantir l'aplicació de disseny particular del
programa.
No obstant, si l'especialista en llengua anglesa del centre
té disponibilitat horària per poder atendre aquesta etapa,
com a caràcter especial se li permetrà una
intervenció, sempre i quan es garantisca la presència de
tutor o tutora del grup en l'aula.
En cap cas, suposarà un
increment de la plantilla del centre.
» En el punt d de la mateixa norma diu: «Els
centres privats concertats deuran disposar de professorat
d'Educació Infantil amb la certificació i
capacitació en valencià i amb la titulació de
lingüística convenient a la llengua anglesa, amb número
suficient per garantir el programa.
No obstant, si l'especialista en
llengua anglesa del centre té disponibilitat horària per
poder atendre aquesta etapa, com a caràcter especial se li
permetrà la seua intervenció, sempre i quan es garantisca la
presència del tutor o tutora del grup en l'aula.
En cap cas,
suposarà un increment de la plantilla del centre ni la
contractació del professorat suplementari no subvencionat.
»

En la resolució que li he indicat,
s'indiquen diferents formes perquè cada centre pugui garantir
el programa.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias.

Para contestar.
.
.
Un momentín, fijo los
tiempos.
Tiene la palabra el señor Adolf Sanmartín.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Gràcies.

El tema estava, i per això se van fer les tres
preguntes, és dir com introduïm l'anglès al segon
cicle d'infantil, és dir, P3, P4, P5, a partir dels quatre
anys.

L'ordre, evidentment, que vosté
m'ha citat és una resolució, concretament,
d'agost del 2008, que va traure la Direcció General de.
.
.
(la senyora secretària autonòmica
d'Educació diu: «Ordenació») d'Ordenació i Centres Docents i també la
Direcció General de Personal.

El problema és que si realment volem introduir
i fomentar la pràctica d'anglés a partir dels quatre
anys per mandat de la LOE, a més, és obligatori, no estem
d'acord, evidentment, amb l'estratègia o el
mitjà, el mecanisme que vostés han utilitzat.

En primer lloc, el que critico jo és que es
pretenga introduir l'anglés en Educació Infantil sense
ampliar per a res la plantilla de mestres habilitats per a impartir
anglès als col·leges -insistisc- a partir dels
quatre anys.
Difícilment podrem fomentar la pràctica
d'anglés si no ampliem la plantilla de mestres habilitats.

En segon lloc, la resolució de conselleria no
garanteix per a res que els col·leges complisquen el que estableix
la LOE, i vostés mateixa, donat que deixa la porta oberta a que si
un centre no vol o no pot, no passa absolutament res, perquè
és voluntari, ho faran aquells centres que ho creguen oportú.

En tercer lloc, com diu la mateixa ordre, en cap lloc
suposarà l'increment de la plantilla del centre ni la
contractació de personal suplementari i, de fet, a hores
d'ara, a hores d'ara estic segur que un tant per cent elevat
dels centres no tenen professors per a fer-ho.
Falten per a cobrir una gran
quantitat de places, perquè si no, ens quedem igual que abans.

La preocupació, per tant, és que
únicament hi ha voluntat per a introduir l'anglés en
una etapa que ens mana la LOE, bona voluntat.
Però ni hi ha voluntat
política per part de conselleria en el tema, ni en personal ni en
recursos per a poder-ho fer.
I, en conseqüència, ens passa el
mateix que ens va passar l'any passat; vosté recordarà
que aquest és el segon curs que s'implanta o s'imparteix
l'anglés en el primer cicle de primària, sis-set anys,
concretament, primer i segon de primària, i va passar el mateix,
és a dir, falta de previsió i falta de planificació,
mentre vosté m'ha de reconéixer aquí que quan va
començar el curs passat, el 2007-2008, dos mesos després
d'haver començat el curs, vostés hagueren d'obrir
de pressa i corrents una borsa laboral d'urgència per a dotar
de professors d'anglés en aquelles aules que encara no en
tenien.
Clar, els que es van presentar, una bona part no comptaven amb
l'obligat requisit -si vosté recorda-, sol un any,
del valencià per a poder ser contractats i, en
conseqüència, vostés de pressa i corrents van haver
d'eliminar el requisit del valencià com a exigència per
a cobrir les vacants d'anglés a la nostra comunitat
-insistisc- per a primer i segon de primària.
És
dir, improvisació i falta de planificació.

Per tant, adone's, com.
.
.
, és la pregunta
que li torne a fer, com anem a fomentar l'anglés en P3, P4 i
P5, és dir, al segon cicle d'infantil, a partir dels quatre
anys, a través del corresponent tractament metodològic i
didàctic, si realment vostés no posen ni un duro més
per a contractar professors, ni un duro, absolutament, trauen l'ordre
que no li havia dit, trauen l'ordre el 21 d'agost, a dues
setmanes d'iniciar-se els curs, amb la qual cosa allò de
previsió i planificació brilla per la seua absència,
però sobretot, com diu l'ordre, ni hi ha increment de
plantilla ni se l'espera i, encara més, en el tema és
voluntari que ho adopten aquells centres que creguen convenient, aquells
centres que no ho vullguen incorporar no passa res.

Per tant, adone's que, simplement, és
demagògia tremendament barata al respecte, per què?
,
perquè no existix voluntat per part de la seua conselleria per a
aplicar este pla de plurilingüisme o trilingüisme que
vostés anuncien contínuament, fins i tot, als autobusos.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias.

Para contestar tiene la palabra doña Concha
Gómez.
(Veus)

Tiene la palabra.

La senyora secretària autonòmica
d'Educació:

Señor diputado, a ver, cuando se habla de
improvisación, yo creo que ustedes utilizan una vara de medir
completamente distinta si miden al gobierno valenciano y miden al
ministerio.

Mire, usted sabe que la LOE, como ley orgánica,
tiene un calendario de implantación de cuatro años.
Mayor
improvisación que aplicar normas que están en borrador y que
son normas básicas, y no oigo nunca a nadie de ustedes decir que se
está improvisando.
Nosotros, desde luego, estamos aplicando estas
normas porque pensamos que lo ha decidido el Gobierno de España y
que así hay que hacerlo.

Mire, le falta un dato, cuando usted habla.
.
.
, yo
no se lo he dado, pero se lo voy a dar ahora, cuando hablamos de la
voluntariedad de la aplicación del programa para el
trilingüismo, le tengo que decir que de maestros con
habilitación en valenciano en inglés hemos puesto 180 este
año.
Y usted debe saber, y usted lo sabe seguro porque es un gran
profesional, que la LOE habla de «se iniciará la
implantación del inglés».
Por lo tanto, hemos iniciado
la implantación del inglés, no sólo con los programas
plurilingües sino también con la incorporación de 180
maestros.

Dice usted que hay que poner más recursos.
Mire, siempre se pueden poner más recursos.
Pero yo pediría
un ejercicio de responsabilidad de todos nosotros, y pensar si se
están optimizando todos los recursos que hay en los centros.
Y le
voy a poner un ejemplo: en una plantilla de primaria de un centro de una
línea, donde hay nueve unidades, hay doce más un maestro.
¿Dígame usted si ahí no se pueden optimizar los
recursos?
Claro que se pueden optimizar, hasta la última hora que
sobre a un profesor.

Y usted me habla de improvisación en las
bolsas de inglés.
Mire, no.
Es una mala política de personal
que estamos llevando conjuntamente con los sindicatos, porque evidentemente
hay que pedir que los maestros acrediten todas las especialidades que
puedan acreditar al entrar en el cuerpo de maestros, porque usted sabe que
las bolsas de trabajo se terminan.

Y, le voy a decir, el año pasado, en un centro
de primaria en Elche después de cansarme de tener, todos los
días, que estar pidiendo un profesor, un maestro de inglés,
que no había en las bolsas porque ya se habían agotado, le he
dicho al director general de Personal: «Mandamos uno de secundaria, y
a ver si hay algún sindicato que levante la voz.
» Mire, le
tengo que decir que fueron responsables y no levantaron la voz.

Muchas gracias.

Pregunta 126 i 127 al conseller
d'Educació, que contesta la secretària
autonòmica d'Educació, senyora Concha Gómez
Ocaña, sobre programes d'atenció extraordinària
i reforçament, que formula el diputat senyor Adolf Sanmartín
Besalduch (GP Socialista) (RE números 22.
062 i 22.
063, BOC
número 97)

La senyora presidenta:

Gracias.

Seguimos con el orden del día, en el punto
número 2, con las preguntas número 126 y 127, acumuladas, las
preguntas al conseller de Educación sobre programas de atención
extraordinaria y reforzamiento, formulada por el diputado señor
Adolfo Sanmartín.

Para efectuar la pregunta, tiene usted la palabra.

El senyor Sanmartín Besalduch:

(Inoïble) .
.
.
és quina valoració ha fet el conseller, en
este cas la secretària autonòmica, sobre
l'aplicació, per primera vegada aquest mes de juliol, del
famós pla Èxit, és a dir, la recuperació durant
el mes de juliol.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Tiene la palabra doña Concha Gómez.

La senyora secretària autonòmica
d'Educació:

Moltes gràcies.

(Per raons tècniques
no ha quedat enregistrada part de la intervenció) .
.
.
l'experiència pilot com s'ha vingut
experimentant.

Li he de dir que han participat en aquest programa 445
alumnes, el que suposa una mitjana per centre, aproximadament, de 30
alumnes.
La prova ha sigut satisfactòria, i a mi m'agradaria
que en els vinents o en el present curs tinguéssim els professors
voluntaris per poder aplicar aquest pla experimental.

Li dic més.
Si ens avenim amb una teoria de
l'aprenentatge que, com vosté sap, ens permet mesurar el que
han aprés de manera immediata, veuríem que aquests alumnes
han guanyat molt en l'aprenentatge d'aquests coneixements
experimentals de caràcter instrumental perquè la prova ha
estat que deixant passar un temps -i vosté sap que el temps
compta molt en aprenentatge, que ha passat quasi 32 dies, perquè es
van examinar al setembre-, sens dubte, els resultats han sigut molt
satisfactoris.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias, doña Concha Gómez.

Para responder, tiene la palabra el señor Adolf
Sanmartín.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Coincidirà, pense que coincidirà amb mi
que amb un fracàs escolar proper -no anem a discutir de les
fonts i de les xifres- del 40.
.
.
Vosté me dirà del 32%,
és a dir, de cada deu, un terç dels alumnes, agafant les
seues xifres, ja no agafo n i el 40%, que és el del magisteri.
De
cada deu xiquets valencians que comencen primer de l'ESO, tres i
escaig no acaben quart de l'ESO.
Este nivell d'abandonament
escolar, però, sobretot, les negres perspectives que tenim de
complir el que és l'Agenda de Lisboa per a l'any 2010,
que parla d'unes taxes de fracàs escolar del 10% -ho
tenim molt malament-, difícilment podrem combatre aquest
fracàs amb programes experimentals com aquest, però sobretot
improvisats, com aquest.

Mire, i a mi, impartir classes de reforç i de
repàs per a alumnes de tercer i quart de l'ESO des del dia 1
al 24 de juliol i de dimarts a dijous de nou -si mal no
recorde- a una de migdia, me pareix una mesura que no se li ha de
llevar importància, però que, evidentment,
difícilment, difícilment podrem ajudar a combatre aquest
fracàs amb mesures com aquestes.

En primer lloc, jo li ho dic sincerament,
perquè tornem a estar en la mateixa: és una
qüestió de voluntarietat dels centres i dels professors per a
participar en aquesta mesura.
No hi ha obligatorietat.

Pense també que és
discriminatòria a l'hora dels mèrits que se'ls
dóna a aquells professors que participen respecte a aquells que no
participen, en temes de trasllats, de sexennis o possibles comissions.

A banda, el mes de juliol, jo li recorde que és
un mes laboral, però no és lectiu per als docents
perquè han de preparar tota una sèrie de coses,
etcètera.

A banda, ja li dic que és insuficient
perquè, com vosté ha dit, han participat només, encara
que siga per via de mostra, 300 escolars, segur, perquè afecta
-com vosté ha dit- a 16 centres valencians.

Jo, el que li dic, veritablement, la reflexió
que li voldria fer a vosté i al conseller és que si realment
vostés volen combatre el que és l'abandonament escolar,
el fracàs escolar, prenguen mesures encara que siguen experimentals
com, per exemple, disminuïsquen la ràtio d'alumnes per
aula; incrementen la plantilla als departaments d'orientació i
serveis psicopedagògics; potencie els desdoblaments; potencie el que
és l'atenció a la diversitat, en el sentit que facen
d'una vegada per totes, estenguen d'una vegada per totes el que
és un autèntic programa de diversificació curricular a
partir -ja no li dic de tercer- de segon, tercer i quart de
l'ESO, en el sentit que establim un currículum diferenciat de
caràcter general per a aquells alumnes que no puguen superar
l'etapa; establim grups de 12 i 15 alumnes per a atendre realment
aquests alumnes; o avancem, avancem el curs a partir del qual es puga
desenvolupar aquesta atenció a la diversitat.
Insistisc en el cas de
segon de l'ESO.

Modifiquen vostés decrets com els que han
aprovat recentment o, bé, fa un any, el de drets i deures, que
reclouen aquests alumnes problemàtics en aules específiques
que no solucionen el tema.

En definitiva, li urgix de veres -li ho dic
sincerament- a prendre mesures serioses i contundents per una cosa
molt senzilla, perquè encara que no coincidim en el tant per cent de
fracàs escolar -vostés diuen el 32% i jo dic el 40%
perquè ho reflectix el ministeri, també l'informe PISA
i també el Consell Escolar Valencià-, però
acceptant inclús la seua xifra del 32% de fracàs escolar, jo
li recorde que el fracàs escolar a la Comunitat Valenciana afecta ja
una tercera part dels nostres alumnes, acceptant les seues xifres del 32%.

Amb les xifres de fracàs escolar actual, a la
Comunitat Valenciana, els objectius de l'Agenda de Lisboa per al 2010
del 10% són impossibles d'acomplir, però sobretot
-i acabe- en l'autoproclamada per vostés comunitat
del benestar, jo li dic una cosa, un xiquet valencià té un
40% de possibilitats de fracassar al llarg de l'Ensenyament Secundari
Obligatori, un 40%, mentre que un xiquet, pel fet de ser asturià o
del País Basc, només té el 16% d'oportunitats de
fracassar.

Per tant, li demane que programes com aquests siguen
obligatoris, però sobretot que potencie allò que realment ens
ha de portar a disminuir les xifres de fracàs escolar, com les
mesures que aquí li he dit.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias.

Para dar cumplida respuesta, tiene la palabra
doña Concha Gómez.

La senyora secretària autonòmica
d'Educació:

Muchas gracias, presidenta.

Bueno, yo no voy a discutir aquí las cifras de
fracaso escolar porque el otro día el conseller ya lo aclaró.

De todas maneras, el fracaso escolar, en toda
España, es un problema.
Eso no lo vamos a negar y, desde luego,
usted sabe que el índice de fracaso escolar es tantos ingresados
menos tantos egresados y la resultante es el fracaso escolar.
Aquí,
se tendría que ver la característica de cada comunidad
autónoma, pero tengo muy poco tiempo para poder hablar de
cómo se tendría que aplicar.

Yo le invito, para criticar las medidas del plan
Éxit, que se lea algunos programas americanos que se aplicaron en
los programas de accountability, cuando los americanos se dieron cuenta que tenían
que aplicar programas compensatorios en la escuela pública y eso ya
hace muchos años que funcionó y son programas que debemos, al
menos, estudiarlos.

Dice usted que el profesorado está en un
período laboral no lectivo.
¡Claro, no lectivo, no
están todos los alumnos!
Por lo tanto, están trabajando y me
gustaría que estuvieran trabajando todo el mes de julio y no voy a
hacer juicios de valor.
Pero me gustaría, un día, ir con
usted a todos los centros durante todo el mes de julio y que estuvieran
todos los profesores.

Y en cuanto a la ratio, mire, en cuanto a la ratio, yo
oigo muchas veces «la ratio, la ratio», como factor de calidad.
Mire usted, hay países -y le invitó también a
leerse el informe PISA-, hay países con ratios de 47 y 50 y
están en los primeros puestos del ránquin de éxito
escolar.
Por lo tanto, la ratio no es sólo un factor de calidad.

Le diré más.
En los grupos de
francés, que en la Comunidad Valenciana son mínimos, la ratio
es un profesor por cada cuatro alumnos y los resultados en las evaluaciones
internas de la Comunidad Valenciana resulta que son peores que los del
inglés.
Estamos jugando con un factor ratio.

Queremos hablar de desdoblamientos, entonces, cuando
se proponen las aulas de convivencia, que no son aulas específicas
para los alumnos -como ha hecho la comunidad autónoma
catalana, no-, ni centros de segregación -como ha hecho
la comunidad autónoma valenciana-, son momentos donde los
alumnos se les manda a otro espacio para que puedan hacer otras actividades
y luego reintegrarse en el aula.

Mire, señor diputado, usted y yo pertenecemos a
los dos grandes grupos parlamentarios de esta Comunidad Valenciana y
deberíamos hacer un esfuerzo para analizar lo que ha supuesto la
implantación de la LOGSE para el fracaso escolar que tenemos en toda
España y, al final, poder llegar a un acuerdo para la
educación, porque la educación es futuro.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gracias.

Compareixença de la secretària
autonòmica d'Educació, senyora Concha Gómez
Ocaña, per a informar sobre l'estat en què es troba el
pla Èxit, sol·licitada a petició pròpia (RE
número 22.
353), acumulada a la compareixença del conseller
d'Educació, senyor Alejandro Font de Mora Turón, per a
explicar quina avaluació realitza la conselleria del pla
Èxit, sol·licitada pel Grup Parlamentari Esquerra
Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís (RE número 20.
398)

La senyora presidenta:

Continuem, senyories, amb el punt número 3:
compareixença de la secretària autonòmica
d'Educació per a informar sobre l'estat en què es
troba el pla Èxit, sol·licitada a petició
pròpia, acumulada a la compareixença del conseller
d'Educació per a explicar quina avaluació realitza la
conselleria del pla Èxit i com pensa continuar aplicant aquest pla
en els cursos successius, sol·licitada pel Grup Parlamentari
Esquerra Unida-Bloc-Verds-Izquierda Republicana: Compromís.

Té la paraula doña Concha Gómez.

La senyora secretària autonòmica
d'Educació:

Por Resolución de 21 de abril de 2008, se
convocó y se reguló el funcionamiento de los programas de
atención extraordinaria y refuerzo durante el mes de julio de 2008.
Este programa está concebido como una experiencia de
innovación educativa dirigida a mejorar las tasas de éxito
escolar y reducir el abandono escolar prematuro a través de
estrategias de motivación, individualización y
secuenciación de los aprendizajes en el marco de un programa
voluntario y experimental, a desarrollar fuera del período lectivo
ordinario.

El programa experimental va dirigido a los alumnos de
tercero y cuarto de la ESO, de los IES que han tenido dificultades durante
el curso en materias de valenciano, castellano, matemáticas e
inglés, y facilitar su superación en septiembre.

La participación de los centros, del
profesorado y del alumno es totalmente voluntaria.
En el caso del alumnado,
debe ser autorizado por escrito por los padres o madres o tutores, que
deben aceptar las normas de funcionamiento.
En el caso del profesorado,
puede participar voluntariamente aquel de las especialidades que tienen
atribución docente en las materias señaladas.

Los programas se han desarrollado entre los
días 1 y 24 de julio y durante cada una de las cuatro semanas se ha
atendido a los alumnos de martes a jueves en horario de nueve a una del
mediodía.

A la dirección del instituto de
Educación Secundaria, corresponde la organización de los
grupos por cursos y por materias, con un máximo de 20 alumnos por
grupo.
Esta organización, dentro de los parámetros comentados
anteriormente, es flexible, pudiendo incluso combinar la atención
directa grupal e individualizada.

Tanto al director o a la directora del instituto como
al profesorado participante, se le han reconocido un total de 100
créditos por participar en actividades para la mejora de la calidad
de la enseñanza, al efecto del complemento retributivo asociado a la
formación, según las órdenes 9 y 10 de junio de 1994.

En cuanto a la evaluación del programa, voy a
añadir a sus preguntas en esta comparecencia que, una vez finalizado
el programa, se ha procedido a la evaluación del mismo a partir de
la solicitud de datos que se realizó a los equipos directivos y a
los profesores participantes a través de un cuestionario.

De esta evaluación podemos destacar los
siguientes datos: han participado voluntariamente un total de 16 institutos
-ya se lo he dicho antes-, por lo tanto, supone.
.
.
el 85%
del profesorado participante considera que el alumnado ha estado motivado y
colaborador; el 90% considera que el alumnado ha tenido el comportamiento
adecuado; el 85% también considera que los alumnos han reforzado los
aspectos básicos de su área y que, por lo tanto, han mejorado
sus perspectivas para aprobar la materia en septiembre.

Por otro lado, más del 78% considera que los
padres y las madres o los tutores se han implicado en el programa y usted
sabe la importancia de la implicación de la familia en la
educación de sus hijos.

El 76% de los alumnos han asistido, por lo menos, al
85% de las horas de que constaba el plan.
El 18% ha asistido, por lo menos,
al 50% de las horas y tan sólo el 6% o han asistido o a menos del
50% del programa o lo han abandonado.

En relación al apoyo por parte del equipo
directivo del programa, el cien por cien de los profesores está
totalmente de acuerdo.

Sobre el apoyo recibido por parte de cada uno de los
departamentos didácticos implicados en el programa, el 80% del
profesorado está de acuerdo o totalmente de acuerdo.

En relación al apoyo por parte del claustro de
los profesores del centro, el 70% del profesorado está de acuerdo o
totalmente de acuerdo.

Según los datos actuales en relación al
número de alumnos participantes en el programa, el 75% ha aprobado
en la convocatoria de septiembre.

En cuanto a la valoración y las conclusiones,
debo decirle que, a la luz de los datos apuntados, consideramos, por lo
tanto, que los objetivos del programa se han cubierto de una manera
satisfactoria, por lo que podemos concluir que los programas de refuerzo y
apoyo extraordinario durante el mes de julio, dirigido a los alumnos de
tercero y cuarto de la ESO con dificultades en las materias instrumentales,
son eficaces para mejorar las competencias de los alumnos y mejorar su
éxito escolar.

En cuanto a la continuación de los programas en
cursos sucesivos, le debo decir que los resultados de la evaluación
que hemos llevado a cabo, así como las opiniones que hemos recabado
de los profesores participantes, será de gran utilidad a la conselleria para mejorar en
futuras convocatorias este programa experimental, porque su objetivo
fundamental es encontrar las mejores fórmulas, tanto desde el punto
de vista organizativo como pedagógico, porque los alumnos de la
Comunidad Valenciana, a través de refuerzos extraordinarios, puedan
superar las dificultades que impiden tener éxito escolar.

Los incentivos, usted me los ha señalado antes.
Yo creo que no es ninguna injusticia el reconocer créditos, el
asignar un punto en las convocatorias de licencias de estudios destinados a
los funcionarios que pertenezcan al cuerpo de catedráticos y
profesores de Enseñanza Secundaria; o en la obtención de
comisión de servicios; o aplicar otros méritos en el concurso
de traslados en la comunidad; o la preferencia en ser participantes en los
programas de Éxit, en incluirse en otros programas que lleven al
éxito escolar.
Y así, bueno, unos cuantos reconocimientos que
creemos que los profesores, que creen de verdad que el refuerzo en
educación es un factor sustancial en el aprendizaje.
.
.
Y usted
sabe que la mera repetición de conductas hace que mejore el
aprendizaje.
Y eso no lo dice la secretaria autonómica ni Concha
Gómez, sino los tratados de psicología del aprendizaje que
usted puede encontrar en todas las librerías especializadas.

Muchísimas gracias.

La senyora presidenta:

Gracias.

Tiene la palabra la ilustre diputada doña
Gloria Marcos.

La senyora Marcos Martí:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Gràcies, senyora Gómez, per la seua
compareixença.

La veritat és que parlar del programa
Èxit vol dir parlar d'una de les propostes que ha fet la
conselleria per a intentar pal·liar, com ací ho ha reconegut
el senyor conseller, el fracàs escolar.

Doncs bé, començarem per ahí, el
fracàs escolar.
Ja fa quasi un any, en una mesa tècnica de la
conselleria, Comissions Obreres va fer palés l'estudi, que
després s'ha confirmat per l'estudi que ha fet la
revista El magisterio español, i que confirmava ja realment les dades de l'informe
PISA i que últimament s'ha confirmat fins i tot per un informe
del Consell Escolar Valencià, malgrat que el senyor conseller ha
estat negant al llarg de tot este temps que les dades que se donaven eren
les que realment estaven passant al sistema escolar valencià.

I mire, senyora Gómez, açò
és un problema greu.
Estem davant una crisi molt important, i la
formació dels ciutadans i les ciutadanes del futur, i la
formació dels treballadors i les treballadores del futur tenen molt
a vore amb l'èxit i el fracàs escolar, i situaran el
nostre país, d'una manera o d'una altra, davant les
possibles eixides de la crisi a mitjà i llarg termini.

Per tant, estem parlant d'una cosa absolutament
important, perquè que fracasse el sistema escolar, vol dir que
fracassa la política que s'està fent a l'escola
pel Partit Popular, però d'alguna manera és un
fracàs de la societat valenciana en el seu conjunt.

I mire vosté, la veritat és que
és complicat quan tots sabem que dels 50.
000 alumnes que se
matriculen a l'inici d'ESO, al final sols entren en primer dels
cicles postobligatoris 30.
000.
És a dir, que hi ha una pèrdua
de gent per fracàs, per abandonament, que en estos moments no hi ha
cap política concreta per a intentar vore com se soluciona,
perquè el que vostés estan fent és un pegat.

Com en tantes altres coses, des de la Conselleria
d'Educació, siga Educació per a la Ciutadania, siga
l'uniforme escolar, siga el pla Èxit, són
improvisacions que intente fer gestos de cara a la galeria, brindis al sol,
però que després no se plantegen seriosament la
intervenció per a intentar eradicar eixe problema tan greu de
l'escola i de la societat valenciana.

Mire, el programa Èxit no es pot.
.
.
l'excel·lència escolar -i vosté, a
més, que és de la professió, ho sap- no es pot
plantejar com a una compensació que es fa unes hores en el mes de
juliol.
I la compensació és quan es produïx la
descompensació.
I, per tant -i això ho diuen els
tractats americans que vosté ha citat-, la compensació
de la descompensació s'ha de fer des de l'inici que es
produïx al llarg de tot el curs, en l'horari escolar, i tenint
en compte que es tenen els recursos humans i materials necessaris per a,
precisament, evitar el fracàs escolar.

I com dia el senyor Sanmartín, la veritat
és que els reptes de l'Agenda de Lisboa els tenim molt a prop
i sabem que en els nivells de fracàs del sistema escolar
valencià no ho anem a resoldre.
I no ho anem a resoldre amb unes
quantes hores en el mes de juliol.
Per què, per què
s'aplica este programa?
Per què és debades?
Per
què recau en la voluntarietat del professorat?
Jo he dir ací
que vosté ha menyspreat el professorat i fins i tot els sindicats.
Ha dit una frase textual que diu: «Estem fent una mala
política de personal amb el recolzament dels sindicats.
» Jo
espere que als sindicats els encante, perquè estarà en el Diari de Sessions, perquè
vosté ha dit eixa frase.
I ha fet un menyspreu quan ha parlat de a
vore quan l'acompanyàvem als instituts a vore què feia
el personal en el mes de juliol.
I jo li diré que el professorat del
País Valencià fa com sempre les tasques no sols de
formació inicial, sinó de formació contínua i
de preparació per al curs següent en els mes de juliol.
I jo
supose que des de la conselleria això no se posarà en dubte.

Mire vosté, a més a més
d'açò, jo voldria que vosté haguera vingut
ací i haguera dit: «Se mos ocorregué això,
però ara el que tenim previst és un pla
d'excel·lència educativa que tindrà estos
recursos econòmics i estos recursos humans, i estaran en els
pressupostos d'enguany i començarem ja, encara que siga en el
segon trimestre, a aplicar-los en totes les escoles».

Perquè un dels problemes que, a més,
té el programa Èxit és: el conseller no assumix cap de
les seues responsabilitats davant el fracàs, no n'assumix cap
davant les responsabilitats que té en fer estes ocurrències i
el que fa, a més, és que defuig la seua responsabilitat fins
i tot a l'hora d'informar a estes Corts.

Mire, senyora Gómez, jo he intentat fer
preguntes orals, escrites, de totes les maneres possibles, per a saber
quants alumnes.
.
.
si tenia previst la conselleria un estudi previ
d'a quants alumnes afectaria el programa Èxit, quants
instituts de secundària anaven a incloure's en aquesta mesura,
quants professors pensava la conselleria que eren necessaris per a aplicar
aquest programa.
.
.
Sap vosté quines són les
contestacions?
Cap, inexactes.
L'última que m'ha vingut
a la taula, i m'alegra que vosté diga que són 16
centres perquè ara ja ho sé.
.
.
L'última
pregunta que se me contestà la setmana passada dia.
.
.
Preguntava
jo: quants centres han fet este estiu el programa Èxit?
I la
contestació dia: «Unos cuantos.
» ¿Cómo unos cuantos?
¿Vosté no se n'adona que això és defugir
fins i tot la responsabilitat de contestar als diputats i a les diputades
d'estes Corts sobre una cosa que, a més, després es pot
comptar?
Ha eixit publicat abans que vosté vinguera ací a dir
el nombre de gent per algun sindicat en els mitjans de comunicació.
I això no és seriós.

Perquè jo li preguntava: quina avaluació
han fet de l'estudi?
Doncs ara li la sol·licitaré via
sol·licitud de documentació, perquè espere que
després del que vosté ha dit ací, jo tinga,
efectivament, l'avaluació concreta i, sobretot, les
perspectives de la conselleria per a vore això quan, com i de quina
manera se fa per als cursos següents.
I -torne a dir-
espere que no siga caient sobre la voluntarietat del professorat,
perquè els herois ja els té tots comptats vosté, tant
ací com en el programa de Ciutadania.
Ja té vosté
comptats els herois.
Però ara, si eixa mesura ha d'afectar a
vore com s'ix del tema del fracàs escolar, haurà
vosté d'implicar a tots els docents del País
Valencià, a tots els docents de secundària, si és que
la intervenció se fa entorn al tercer i quart de l'ESO.

I, per tant, senyora secretària
autonòmica, el que haurà de vindre ací és amb
propostes concretes.
Perquè jo espere, que vosté sap, que
nosaltres també sabem, que eixe problema de fer unes quantes horetes
en juliol, no és suficient per a traure la situació de
l'educació al País Valencià del pou en
què es troba en estos moments.
A mi em sembla de molt poca
seriositat que tot el programa d'excel·lència escolar,
com a mínim el visible d'atenció directa -no els
cursos, cursets i tota la resta, que ja sé que existixen, ja
sé que en el programa hi han altres mesures-.
.
.
,
però jo estic parlant d'esta concretament, de la que afecta
realment l'intent de vore com se fa la compensació de
l'alumnat que està en situació de fracàs.

I la veritat és que en estos moments a
nosaltres ens sembla que aquesta mesura ha sigut una mesura absolutament
improvisada, sense recursos, que s'ha fet -torne a dir-
més de cara a la galeria, però que ni la comunitat escolar,
ni el professorat ni l'alumnat, ni els pares i mares estan
d'acord amb este tipus de procediment, perquè el que volen
és que realment se prenguen les mesures necessàries per a
eixir de la qüestió del fracàs escolar.

Perquè vosté el que no pot fer és
davant la publicació del fracàs escolar, que cesse
automàticament el cap d'estudis educatius de la seua
conselleria, a vore si mort el gos, morta la ràbia.
Ni tampoc pot
dir que ací fracassa el sistema escolar valencià
perquè d'això tenen la culpa els de Madrid.
Jo
sé que vostés últimament estan tirant les pilotes
sempre al mateix lloc, però hi ha una responsabilitat, eh?
El
sistema educatiu està transferit, i els que són absolutament
responsables de la situació i, per tant, del fracàs
-torne a dir- educatiu i social del sistema educatiu
valencià són vostés, que són els que ja fa
massa anys estan dirigint els destins de l'educació valenciana
amb estos resultats.

Al principi, quan varen eixir els resultats de PISA,
tot el món ho negava des de la conselleria.
Després els de
l'escola Magisteri Espanyol tampoc eren.
I ara els del Consell
Escolar Valencià què han de dir?
Reconéixer-los.
I,
per tant, han de reconéixer el fracàs i assumir les
responsabilitats.
I a mi m'agradaria que vosté haguera vingut
ací no sols a donar explicacions d'eixa autòpsia que li
han fet ja al sistema escolar valencià, sinó el que ha de dir
és a partir d'ací, què farem.

La senyora presidenta:

Gracias.

Tiene la palabra, por parte del Partido Socialista, el
ilustrísimo diputado don Adolf Sanmartín.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Gràcies, presidenta.

Tornem a insistir sobre el pla Èxit, que jo
abans havia fet en dos preguntes.
I vaig a aprofitar també per a
contestar-li a la secretària autonòmica.

En primer lloc, jo pense que vosté ha fet una
acusació, una acusació aquí als professionals de
l'ensenyament d'aquí de la Comunitat Valenciana,
que.
.
.
¡inaudita, inaudita, inaudita!
Jo li havia dit que el mes
de juliol és un mes laboral, però que no és lectiu per
als docents -insistisc-.
I vosté com a secretària
autonòmica i, sobretot, com a pedagoga que diu que és, li
recorde, li recorde una cosa.
Li recorde que el que no siga lectiu vol dir
únicament que no es donen classes, però és laboral per
als professors i per als mestres.
I vosté sap que es dediquen, es
dediquen no solament a impartir, a fer tota una sèrie de cursos, a
preparar tota una sèries d'àrees per al curs
següent.
El que no pot dir vosté aquí és, com a
responsable màxima, o segona responsable màxima, és
fer una acusació, perquè és que ni tan sols l'ha
feta velada.
El que vosté ha dit és que anirem vosté i
jo als centres al mes de juliol per a vore què fan els professors.

A mi me pareix indignant que una responsable com
vosté, en una comunitat de professionals, que s'han guanyat,
s'han guanyat el seu procés o la seua tasca a cop de tenacitat
i de perseverança, vinga vosté avui i amb un
«plumasso» em diga que en juliol els professors de la nostra
comunitat no treballen.
Me pareix que conste bé, que conste
bé en acta, perquè exactament.
.
.
A més, és
que no ho ha dit ni de forma velada, ho ha dit de forma textual.

En segon lloc, vosté ha dit que els tractats de
psicologia en aprenentatge recolzarien en un cent per cent est pla
Èxit o els resultats d'este pla Èxit.
Jo el que li
recorde és una cosa, que estos mateixos tractats de psicologia en
aprenentatge, el primer que diuen, el primer de tot que diuen al seu
capítol I és que no es pot impartir una assignatura sense que
l'alumne tinga el coneixement suficient en la llengua que
s'imparteix.
Això és el que diu la primera regla en
pedagogia.
En el cas concret, no aquí, però
d'Educació per a la Ciutadania, veig que no apliquen aquest
mateix tractat de pedagogia que vosté ha dit aquí.

En tercer lloc, el tema -li insistisc- del
fracàs escolar.
Vosté el mateix que el conseller, seguix en
el mateix.
No és culpa d'este diputat que coincidisca el tant
per cent de fracàs, el 40% a la Comunitat Valenciana en Ensenyament
Secundari Obligatori, tant en l'informe PISA, que, per cert,
vostés es neguen sistemàticament a participar en aquests
informes, perquè no volen que se sàpiguen determinats
resultats.
.
.
Dic que coincidix l'informe PISA, coincidixen les
estadístiques amb una revista que no poden titllar, no podem titllar
d'esquerres ni de tremendament progressista, com és El magisterio español,
coincidix també amb el Consell Escolar Valencià les xifres
que donen.

I, per tant, l'únic que li dic jo a
vosté aquí és que per a calcular el fracàs
escolar s'ha calculat sempre igual, no cal utilitzar taules
logarítmiques.
L'únic que s'ha de fer és
-a tots els llocs s'ha fet sempre igual- restar a cent,
restar a cent el que és la taxa bruta de graduats en Ensenyament
Secundari Obligatori, la gent que ha acabat ESO.
I s'ha acabat.
I
estos són els resultats, vullga o no vullga.

I este minut que em queda.
Mire, vosté no pot
combatre el fracàs escolar amb la voluntarietat, la falta de
recursos i la falta de personal, i la improvisació, que és el
pla Èxit.
Evidentment que vostés donen matèries
instrumentals.
Matèries instrumentals solament són el
valencià, el castellà, l'anglés i les
matemàtiques, estes quatres, que són les que vostés
donen.
Però jo li dic una cosa, si a vosté practicar un
repàs, un reforçament en tres setmanes, -insistisc, per
això li he dit- de dimarts a dijous, únicament, de
l'1 al 24 de juliol i de nou a una, únicament això li
pareix que és una estratègia, un mecanisme per a intentar
combatre aquest fracàs, doncs me pareix, me pareix irrisori,
perquè la proposta que jo li faig com a grup és molt senzilla:
el que ha de fer vosté és atendre la diversitat dels
alumnes; és a dir, estenga d'una vegada per totes els
programes de diversificació curricular.
Això sí que ho
diuen estos tractats de psicologia en l'aprenentatge que vosté
m'ha citat, i no, i no historietes com aquestes per a quedar
bé amb la galeria.
I vosté que sap que estendre un programa
de diversificació curricular vol dir, com Déu mana, establir
un currículum diferenciat per a cada una de les
problemàtiques que existeixen.

El problema és que vostés no tenen un
duro, però sí que tenen diners: 82 milions d'euros per
a habilitar el circuït urbà de Fórmula 1 de
València o 21 milions d'euros per a concertar, per exemple,
els batxillerats que no són trams obligatoris.
Per al que volen
sí que tenen voluntat política i disponibilitat
pressupostària; per al que no volen, no tenen absolutament res.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias.

Tiene la palabra, por parte del Grupo Popular, la
ilustre diputada Maira Barrieras.

La senyora Barrieras Mombrú:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Secretària autonòmica.

Senyories.

Bé, en primer lloc, -com no podia ser
d'altra manera- en nom del meu grup donar les gràcies
per la seua explicació, per la seua compareixença per a
explicar el pla Èxit, una, una, cal dir «una» de les
mesures per a combatre eixe fracàs escolar; fracàs escolar,
senyora Gómez, que jo m'atreviria a dir, m'atreviria a
dir que ens hauríem de posar una miqueta tots la mà al pit
per a vore per què estem en eixa situació en tota Espanya.

Jo, fa molts anys, fa molts anys que seguixc
l'educació.
Jo no sóc docent, però seguixc
l'educació, estic implicada en el món de
l'educació, i quan la LOGSE vaig haver de llegir-me molts,
molts, molts, però molts estudis que es van fer per a vore per
què s'estava augmentant el fracàs escolar.
Es va vore
que Espanya cada vegada s'estava situant més endarrere,
més a la cua, i per tant van fer-se moltíssims estudis, que
és el que va utilitzar el ministeri, en aquell moment, per a
reformar una llei, una llei que encara que no l'havia aprovat el
Partit Popular, però que la va tirar endavant perquè era la
seua obligació, la va tirar endavant i va intentar que funcionara.
Es va vore que el fracàs havia arribat a uns extrems a on
s'havia de canviar la llei, perquè la base fonamental del
sistema educatiu són les lleis educatives.

Com vosté molt bé ha dit, un acord entre
els grups majoritaris seria importantíssim per a
l'educació en la Comunitat Valenciana i en la resta del
país.
Però això pareix que és molt, molt
complicat; molt complicat perquè el Partit Popular va fer una llei,
que era la LOCE, i en eixa llei es parlava, precisament, dels itineraris,
que creem que és una cosa fonamental, fonamental, i que pel que
pareix no sóc jo l'única, potser, que ho pense,
perquè ho he sentit inclús ara que és una cosa de
summa importància per a poder superar eixe fracàs escolar.
Eixa llei que va fer el Partit Popular després de molts, de molts
estudis, se la va carregar el govern del president Zapatero -en eixe
tarannà que el caracteritza-, se la va carregar i va fer una
altra llei, que és la LOE, que per a mi és una mala
còpia de la LOGSE.

Per tant, eixe fracàs escolar, posem-nos la
mà al pit, per què tenim eixe fracàs escolar?
Partint
 d'ahí, -torne a insistir- el pla Èxit
és una de les mesures.
Estem en un pla experimental, en un programa
experimental, que s'està treballant perquè eixe
fracàs.
.
.
.
que, bé, jo no vull dir res, però el
ministeri, com molt bé va dir el conseller Font de Mora
l'altre dia, el ministeri mateixa és el que va dir que eixes
xifres eren manipulades, antiquades i tècnicament incorrectes.
No ho
dic jo.
No ho dic jo ni el conseller; ho diu el mateix ministeri.
Per tant,
jo crec.
.
.
Però, bé, també aconselle que entren en
Internet, que en Magisnet posa: «Estadísticas educativas: un baile de
cifras para conocer la realidad escolar.
»  I explica cada manera
de poder vore eixe fracàs escolar, i pots canviar les xifres
d'una manera o d'una altra.

Per tant, dóna igual que siga el 30 que el 32,
que inclús si m'apura el 20.
Volem arribar al 15, el 15
és el que es va quedar per a l'any 2010, i això
és al que volem arribar.
Jo crec que la conselleria està fent
allò impossible per a poder aconseguir això.
¡Que han
entrat 16 instituts!
¡Doncs tant de bo n'hagueren entrat 40!
Però se comença la casa per baix; no es pot començar
una casa pel terrat.
S'està fent, eh?
, igual que el pla
Èxit, s'està fent una sèrie de mesures per a
pal·liar eixe fracàs escolar; no és
l'únic.
Per tant, comencem per 16 instituts, i tant de bo
anàrem augmentant.
Perquè jo crec que, tal com vosté
ha dit, en les avaluacions s'ha donat un bon resultat del que
s'ha fet; s'ha donat un bon resultat.

Per tant, ja li dic, lluny.
.
.
, en estes mesures que
n'hi han, n'hi han moltíssimes més, n'hi
han programes de qualificació professional inicial, que crec que
també són de summa importància.
L'impulsar
l'anglés, l'impulsar l'anglés com a llengua
d'ensenyament crec que també és una cosa fonamental per
a poder combatre eixe fracàs escolar, encara que pareix que a la
gent açò no li està agradant, als meues companys dels
grups parlamentaris.
Però jo estic convençuda que n'hi
ha molta, molta quantitat de pares, professors i alumnes, senyora
Gómez, que estan d'acord amb la política educativa del
Consell; estan completament d'acord.
I l'altre dia va dir molt
bé el conseller Font de Mora que des d'este govern es treballa
per la majoria silenciosa.
Per tant, seguisquen amb eixa línia, que
estan portant la línia que convé als valencians i a les
valencianes.

Després també tenim el programa
experimental d'enriquiment curricular, el pla experimental Integra,
el pla d'atenció extraordinària, que n'hi ha.
.
.
pilot.
Jo crec que s'està treballant per la labor.
Tant de bo,
tant de bo tinguérem -insistixc- el pla Èxit en
tots els instituts!
Però anem a (inintel·ligible) .
.
.
, anem treballant per la nostra comunitat, anem
treballant pels valencians i per les valencianes.

I torne a insistir, posem-nos una miqueta la mà
al pit i pensem per què hem arribat a este extrem.
I potser seria
convenient el vore com es podria reformar eixa política educativa a
nivell del govern central, que crec que no és la més
convenient per a poder pal·liar eixe fracàs escolar.

Enhorabona i moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Tiene la palabra doña Concha Gómez para
dar respuesta a los grupos parlamentarios.

La senyora secretària autonòmica
d'Educació:

Muchas gracias, presidenta.

Bé, jo primer volia dir que per part
d'alguns parlamentaris o d'alguns grups que representen, tenen
una gràcia afegida, i és en buscar les paraules que calen a
l'opinió pública: improvisació,
ocurrències, els barracons, en altres comunitats autonòmiques
els barracons es converteixen en caracoles, en aules de no sé quin tipus.
.
.
; nosaltres,
¡barracons!
Miri.
.
.
una càrrega absolutament negativa,
però és igual.

Miri, jo, de les dades de fracàs escolar.
.
.
és que hauríem de seure, prenent ara café, i
hauríem de veure com s'estan fent servir les dades; jo no
voldria tirar-nos-els pel cap.
Perquè el que és veritat
és que si hi ha fracàs escolar, ha de ser una
preocupació per a la conselleria; i a mi m'és igual si
és el 32 o és el 30.
Hem d'abaixar-lo, hem
d'abaixar-lo, és una responsabilitat de la conselleria.

Han dit, diu, que estem vivint una crisi molt
important i que l'educació, evidentment -jo ja ho he
dit-, és el futur.
Mirin vostés, he sentit, mentres
parlava la diputada Barrieras, que han dit: «Culpen a
Zapatero.
» Miri, no; culpa compartida, si vostés volen.
Però les normes bàsiques no les fa la Comunitat Valenciana.
Estem aplicant una norma bàsica que és del Govern
d'Espanya.

I miri vosté, amb la LOGSE vam.
.
.
Els que estem
molts anys, i vostés estan molts anys, com jo, en el món de
l'educació.
.
.
Vostés no ho deien, però les
persones que estàvem en l'oposició vam dir, per activa
i per passiva: «Mireu, és importantíssim que es
subratlle la igualtat d'oportunitats.
» Com no?
Com no
s'ha de dir que la igualtat d'oportunitats és el
més important en educació?
Però, miri, vostés
han confós la igualtat d'oportunitats amb la igualtat de
resultats i, evidentment, això ha donat una taxa de fracàs
escolar important.
I això és aquesta responsabilitat
compartida, que hauríem de fer una anàlisi, amb humilitat, de
dir: «Això, com s'arregla?
» I com s'arregla
aquesta pèrdua d'alumnat entre els ensenyaments obligatoris i
els postobligatoris?

Miri, jo no sé la crisi actual i la
pèrdua de llocs de treball com afectarà.
Però
vostés saben molt bé, com un xiquet que podia ser contractat
sense que tingués una titulació, només que
tingués l'edat.
.
.
; haurien de veure-ho.
Per això jo li
he dit que jo ja ho sé, com es treu la taxa de fracàs
escolar, jo ja ho sé, senyor diputat.
Però jo voldria dir-li
que si s'estudia les coses seriosament.
.
.
I vosté ho sap igual
que jo, vosté haurà de fer un discurs, i jo potser en
faré un altre.
Però vosté i jo sabem que les taxes
s'haurien de veure de manera multifactorial.

I quan jo li he dit que hi ha una política de
personal que cal corregir, i que l'hem feta conjuntament amb els
sindicats.
.
.
I li diré una cosa.
Miri, les borses no poden funcionar
com estan funcionant; es tenen de fer persones.
I li vaig a posar.
.
.
I
vosté ho sap igual que jo.
Si hi ha 6 hores a Oriola i li toca per
sortir a la borsa un senyor que està vivint a Vinaròs, sap el
que fa?
, demana la baixa.
I això ho sap vosté i ho sé
jo.
Vull dir, ens ho podem amagar, però és que no dir-ho
és no posar els problemes al damunt de la taula i solucionar-los.
No
només posar-los al damunt de la taula; i jo els tiro al cap a
vosté, i vosté me'ls tira a mi, no.
Els hem de posar al
damunt de la taula, amb els sindicats, perquè els sindicats
són els responsables de la política, que es respecte la
política de personal en el sistema educatiu, i conjuntament hem de
fer esta política.
Per això no dic que la culpa la tinguin
els sindicats, la tenim tots, perquè aquesta política de
personal l'hem portada tots.
I li he posat l'exemple d'un
professor que mancava a Elx i com al final vaig haver de tirar d'una
borsa que no tocava.
I gràcies a Déu ningú em va dir
res.
Perquè, clar, ja hauria sigut per tirar la tovallola a terra.

Jo li he dit, «l'invito a fer un
seguiment», i el torno a invitar.
I sap per què?
Perquè, miri, quan parlem amb els docents -i parlem de tu a
tu- i els expliquem sense que hi hagin interferències en la
comunicació, ens entenem molt bé.
Sap quin tipus de problema
hi ha?
Que a vegades, moltes vegades es fa una interpretació.
.
.
-no sé com se diu en valencià- torticera del que es vol dir.
Jo
estic segur, perquè.
.
.
vosté vol que funcioni bé el
sistema educatiu, i jo vull que funcioni bé el sistema educatiu.
.
.
¡i el conseller com no va a voler que funcioni bé el sistema
educatiu!
I aquesta.
.
.
Tots ho volem.

I aquest apropament amb els docent, li he de dir que
quan jo ho faig i ho explico, m'entenen, m'entenen.
I llavors
no hem de parlar ni d'hores, ni hem de parlar d'aquestes coses.
No, miri, són professionals.
Són professionals que es creuen
l'educació i es creuen que en aquestes hores que poden aplicar
del mes de juliol, que tots no estan fent cursos o que tots no estan
preparant el curs següent, que hi ha hores, que vosté ho sap,
que hi ha hores que es poden aplicar a aquests plans experimentals, doncs
va i ho fan, perquè són bon professionals.
I vosté sap
que en el món educatiu hi ha molts bons professionals.

I un altre factor que jo li volia remarcar, miri, la
formació del professorat.
La formació del professorat, hi
veurà com aquest any traurem una formació del professorat
organitzada d'una altra manera, organitzada per objectius, per veure
què és el que volem que els professors facin per la seua
formació, i que a més la seua formació recaigui en el
benefici del bé i el millorament del sistema educatiu.

Per tant, jo, molt lluny, molt lluny, molt lluny de la
meua voluntat és acusar els professionals.
Perquè, miri,
seria acusar-me a mi mateixa.
Els professors d'universitat, que tenim
molt mala fama, que tenim molt mala fama, i diuen que treballem no
sé quantes hores a la setmana.
.
.
Doncs, miri, jo, al mes de juliol
veig que a la facultat, a totes hores s'està treballant; i
això no es pot negar.
I no voldria que vosté digués el
que no s'ha dit, o que m'interpretés el que jo no he
volgut dir.
Jo he dit que els professionals tenim l'obligació
de davant un problema, respondre.

El coneixement suficient amb totes les assignatures.
Miri, això és l'aeiou de tota la psicologia de
l'aprenentatge, l'aeiou; no només en
l'anglés; en el valencià, en el castellà, en la
química, en la física.
.
.
Perquè el principi
d'adaptació és un principi fonamental en pedagogia.
Vosté no pot explicar física quàntica a un senyor que
no ha estudiat mai física, evidentment.
Per tant, sap quina
és la característica d'un bon professor?
Sap quina
és?
Adaptar-se a la capacitat dels alumnes; és el primer
principi bàsic en pedagogia.

I el fracàs escolar, tornem amb el
fracàs escolar.
Miri, hi ha moltes estratègies, moltes.
Jo li
dic al Partit Socialista, com a Govern d'Espanya: «Benvinguts
al club».
Perquè resulta que ara s'han inventat els
PCPI, que quan els vam traure amb la LOCE, amb un altre nom.
.
.
Perquè aquí el que consisteix és el canvi de les coses
de nom, val?
Ara els PCPI.
Doncs, miri, benvinguts.
I, després, jo
voldria que els PCPI els poguéssim aplicar de manera generalitzada i
no de manera selectiva.
Perquè això són els
itineraris, són, senyors diputats, són els itineraris.
Vostés els diran com vulguin, però això són
itineraris.

I vostés saben que el subjecte de
l'educació és un n igual a 1.
Vol dir que vostés, i jo i tots
nosaltres som diferents.
I, per tant, el nostre procés
d'aprenentatge és un procés diferent, a velocitats
diferents, amb característiques diferents, psicològiques i
pedagògiques.

Per tant, benvinguts a reconéixer que feien
falta els itineraris, i vostés els han dit PCPI.

Les matèries instrumentals.
Miri, les
matèries instrumentals són fonamentals, perquè
vostés ho saben.
Vostés saben que les seues matèries,
perquè vostés no són de matèries instrumentals,
no es poden aprendre si u no sap llegir, escriure i entendre.
I les
matèries instrumentals serveixen per llegir, comptar i entendre; si
no, no podem continuar aprenent.

I quant a allò dels cotxes, això que
m'ha dit, no li (inintel·ligible) .
.
.
perquè jo d'això no sé res.
En concertar el Batxillerat.
Miri, (remors) en concertar el Batxillerat li he de dir que no s'ha
tret ni una sola plaça del sistema públic.
I el que
s'ha fet és, vostés que parlen tant d'igualtat
d'oportunitats, i que diuen que els col·legis concertats no
recullen emigrants, no recullen.
.
.
Mire, si no els donem les
mateixes.
.
.
tenen les mateixes característiques que els centres
públics, mai no podem dir que incorren en la falta de no
escolaritzar els alumnes de diferents nivells socioculturals.
Com que volem
que els centres concertats, que a mi m'agrada dir-los «centros
mantenidos con fondos públicos», porque
al final son centros mantenidos con fondos públicos, i el que m'agrada dir és que nosaltres tenim
una ret dual mantinguda amb fons públics; i com a tal ret dual
mantinguda amb fons públics, vosté haurà
d'acceptar que el tractament ha de ser igual, al públic i al
privat concertat, perquè tots són centres mantinguts amb fons
públics.

Moltíssimes gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias.

Yo rogaría a los señores diputados que
tienen sus momentos de tiempo para contestar y replicar, y que
guardáramos un poquito de silencio e hiciéramos
comentarios.
.
.
, ¿eh?
, para.
.
.
Cada uno tenemos nuestros
tiempos para poder decir lo que queramos.

Tiene la palabra la ilustrísima diputada,
doña Gloria Marcos.

La senyora Marcos Martí:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyora Gómez, vosté parla de
«gràcia afegida» dels grups parlamentaris?
Ho
dirà pel seu, no?
«Agua para todos», «Somos un
millón más».
És a dir, buscar frases amb certa
fortuna no dirà vosté que sols és qüestió
de l'oposició.
El que no poden vostés és defugir
que diguem les coses pel seu nom, perquè barracons són
barracons.
Sí, barracons (veus) són.
.
.
En el País Valencià
barracons han sigut sempre barracons.
I improvisar polítiques sense
consultar-les, sense vore els efectes, són improvisacions.
A
vosté li agradarà més o li agradarà menys,
però les coses són com són i tenen els noms que tenen.

El mateix que ara mateixa estava vosté parlant
de «centros sostenidos con fondos públicos».
Són
centres privats, de titularitat privada concertats.
I clar que les
condicions de treball i d'escolarització han de ser les
mateixes!
, però també la legislació, perquè no
pot ser que en els centres públics s'acumulen sols les
persones amb necessitats educatives especials, mentrestant al centres
concertats de titularitat privada la conselleria no els exigisca que es
faça també càrrec d'eixe sector de la
població amb necessitats educatives especials.
I quan vosté
vullga comprovem els resultats.
Val?

I, senyora secretària autonòmica,
està vosté dient que les normes bàsiques les fa
l'estat.
Vol dir que.
.
.
 ?
Això és evident,
clar, la conselleria té
totes les transferències, excepte les experimentals en
matèria educativa, excepte títols i convalidacions.
Això ho sabem.
Però la veritat és que no dirà
vosté que el fracàs escolar ha d'imputar-lo a la LOGSE,
senyora secretària autonòmica?
A hores d'ara?
No
l'imputa als 1.
300 barracons?
Perquè de l'èxit i
del fracàs també ha de vore el context on es produeix
l'educació, i vosté és conscient
d'això.
No l'imputa vosté a eixa televisió
valenciana que tenen, que forma part també de
l'educació dels xiquets i de les xiquetes i que està
llançant missatges absolutament diferents a eixa teoria de
l'esforç que vostés mantenen i que a mi també
m'agrada, eh?
Això no compta?
Això no compta?
Perquè és que això també compta, i compta molt.

Totes les actuacions que han de vore.
.
.
Jo he estat
també en silenci, senyora presidenta.

La senyora presidenta:

Señorías, por favor, ruego silencio.

La senyora Marcos Martí:

Totes les actuacions que
han de vore i que d'alguna manera impliquen després la
resposta d'una part del sistema, és a dir, del sistema escolar
enfront de qüestions que no se poden imputar a ningú més
que al Partit Popular, al senyor Font de Mora i al seu equip.
I jo entenc
que vosté vinga ací a defensar el que fa i diu l'equip
del senyor Font de Mora, del qual vosté forma part.

No sé si m'ha quedat clara alguna cosa.
.
.
quan vosté parlava, per exemple, de la formació del
professorat.
També vosté, com l'altre dia la consellera de
Justícia, va a deixar la formació del professorat en mans de
la VIU?
No, no, perquè és que m'agradaria que
s'aclarira, perquè com és una entelèquia que
encara d'eixes coses que segurament tenim poca fortuna a l'hora
de trobar-ho, però ja té director, però no sabem massa
bé què va a passar, serà com això de la Ciutat
de les Llengües.
.
.
Jo voldria saber si també va a estar
encarregada de la formació de funcionaris docents, perquè el
govern valencià mos informà l'altre dia que va estar
encarregada de la formació de tots els funcionaris en general, i jo
sí que tinc molt d'interés en saber aquesta
qüestió.

Mire, senyora Gómez, la veritat és que
podem parlar de compensació de coneixement dels codis, podem parlar
de teoria educativa, sense problemes, segurament millor quan no tinguem el
temps taxat.
El problema és que ací hi ha un greu problema de
fracàs escolar, que la conselleria no està assumint, i el
senyor conseller en primera persona no està assumint les seues
responsabilitats, i que mentre que la taxa bruta de la població que
se gradua en Batxillerat al País Valencià és del
30,2%, les directrius europees parlen del 80% als ensenyaments
postobligatoris.
I eixa és la realitat.
La realitat és que
estem absolutament allunyats d'altres països que tenen altres
pràctiques educatives.

I jo torne a dir, espere que el que mos ha dit
ací tinga després el trasllat formal, com els ho demanem els
grups parlamentaris a través de la sol·licitud de
documentació, i el que espere realment és que deixen
d'improvisar i se plantegen la qüestió del fracàs
escolar com eixe gran problema que és el fracàs de la seua
política, és el fracàs de la societat valenciana, i
sobretot va a tindre unes repercussions greus.

I ahí estan els secretaris generals dels
sindicats que, davant de l'avaluació de la crisi, un dels
greus problemes que plantegen és la formació dels futurs
ciutadans i ciutadanes del País Valencià.
I amb unes horetes
al mes de juliol i sobre la voluntarietat del professorat, que sempre
és immensa, això no es resol.
I cal posar mitjans
econòmics i humans.
I jo espere que vosté me diga en quina
partida pressupostària van a estar els diners concrets per acudir a
totes les qüestions que faran falta per a donar-li, en fi, eixida a
esta terrible situació de fracàs del sistema escolar
valencià.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Tiene la palabra la secretaria autonómica,
doña Concha Gómez.

La senyora secretària autonòmica
d'Educació:

Mire, la diferència entre vosté i jo,
senyora diputada, és que vosté parla
d'improvisació i parla d'ocurrències, i jo li
parlo de dades.
És veritat que als valencians els falta aigua?
Sí.
Si no, surti vosté al carrer i digui als valencians que
no els falta aigua.
(Remors) O digui als valencians que no falta que el Govern d'Espanya
comptabilitzi un milió més d'habitants, que
repercutiria aquests comptes amb educació i amb sanitat, eh?
(Remors) Vosté.
.
.
,
vosté, vosté parla d'improvisació i
ocurrències, i jo li done dades.

Miri, quan parlen vostés de la concertada, i
vosté la concertada se la coneix molt bé, i jo li dic que
s'ha de posar els mateixos recursos, no ho dic per posar els mateixos
recursos només en el Batxillerat, i en més coses.
Miri, en
les aules PASE donar el mateix tractament de les necessitats educatives
especials, per què?
Perquè sinó estem posant en dos
nivells el sistema públic i el sistema concertat.
I quan he de crear
una aula de necessitats específiques, d'educació
especial, si no tinc els recursos en la concertada, el xiquet sempre va a
la pública.
Quan arriba un emigrant, si no tinc una aula PASE, i la
tinc a la pública i no la tinc a la concertada, l'emigrant, el
xiquet emigrant va a la pública.
(Remors)

Per tant, per tant, vostés després
critiquen i li diuen al conseller cada vegada que compareix
«dígame cuántas unidades ha crecido de más y
cuántas tal».
Evidentment, evidentment.
S'ha de donar el
mateix tractament, si volem després que ells puguin donar les
mateixes respostes a un tipus d'alumnat que a un altre.

Miri, jo abans he dit que tenim responsabilitat
compartida.
Responsabilitat compartida amb el Govern d'Espanya, per
què?
Perquè nosaltres tenim el 45% de competència
normativa, val?
La resta la té el Govern d'Espanya.
I passa
com sempre, com quan firmem els convenis amb el ministeri, que ells posen
el 40% i nosaltres hem de posar el 60%.
Ells inviten a café i
nosaltres el paguem.
Sempre a la mateixa (inintel·ligible) .
.
.

Bé, jo ja, això del Canal 9,
l'altre dia un director a Alacant em va dir que hauria de ser jo la
directora general de Canal 9, però en això no entraré.

L'equip del conseller Font de Mora.
Mire, jo li
he dir que estic molt orgullosa de ser de l'equip del conseller Font
de Mora, i que hem d'assumir les responsabilitat mentre estem
aquí.
Estem aquí a donar totes les explicacions, el conseller
i la seua secretària autonòmica, i vindrem tantes vegades com
faci falta, com no pot ser d'una altra manera.

I quan vosté compari països amb
pràctiques educatives, faci el favor de comparar-les amb un tertium comparationis que li
permeti fer comparacions o, si no, vosté està comparant las churras con las merinas.
I
això ho sap vosté perquè vosté és una
boníssima professional.

I estem dient, és que els sindicats estan dient
«la formació davant la crisi.
.
.
» Mire, jo als sindicats
només els sento dir que no volen l'Educació per a la
Ciutadania en anglés.

La senyora presidenta:

Gracias.

Tiene la palabra, por parte del Grupo Socialista, don
Adolfo Sanmartín.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Gràcies, presidenta.

Molt breument.

La definició que l'he sentit de centre
concertat, no?
He vist que vosté ho definix com un centre mantingut
amb fons públics, i res més.
I jo el definisc d'una
altra manera.
Un centre concertat no deixa de ser un centre privat,
mantingut en part, en part, amb fons públics.

Jo, si realment, realment, és un centre
mantingut únicament amb fons públics, doncs que tinguen el
mateix tractament, per exemple, perquè no és el mateix en el
cas de la immigració.
Per què més del 80% dels alumnes
immigrants es concentren en centres públics, i no casualment en
centres concertats?
No me conteste vosté allò de la llibertat
d'elecció del centre, perquè vosté sap que
això no és així.

Per tant, si realment li vol donar un mateix
tractament per a tot, per a tot, el decret de drets i deures que
s'implante també en els centres privats.
No, no, no, no.
.
.
Centres privats que d'ací a dos dies seran concertats
perquè ja se'n va de, de.
.
.

La segona qüestió.
Insistisc, vosté
encara no ha retirat l'acusació que ha fet als professionals
de la Comunitat Valenciana en el sentit que al juliol no treballen.
Jo li
demanaria, per favor, que retire l'acusació que vosté
ha fet aquí.
Insistisc.
.
.
(Veus) No, no, i tant que ho ha dit.
A més no ho ha fet
ni de forma velada.
Després ha volgut rectificar, ha volgut
rectificar dient que no sé què, que tal.
A vosté jo li
dic que el juliol és un mes laboral, però no és
lectiu; no és lectiu, únicament vol dir que no se donen
classes.
Però els professors treballen totalment jornada darrere
jornada.
I vosté no pot dir el que ha dit aquí.

En tercer lloc, em congratule totalment que per
primera vegada reconeixen vostés, la segona dins de
l'escalafó de la Conselleria d'Educació, que la
té preocupada el tema del fracàs escolar.
El senyor Font de
Mora no va dir el mateix.
Vosté almenys ja diu que realment li
preocupa la qüestió del fracàs escolar.
Però, per
favor, no em vaja dient que diu, «home, no, és que
depén, vosté sap, les taxes per a calcular el fracàs
escolar s'haurien de vore de forma multifactorial».
Evidentment, de forma multifactorial buscarem les causes que provoquen, que
conduïxen al fracàs escolar.
Però per a buscar entre
tots i arribar a un acord, a un consens entre les parts per a buscar les
causes, el primer que haurem de fer és reconéixer el mal.
I
el mal és el fracàs escolar que tenim aquí, a la
Comunitat Valenciana, molt per damunt, molt per damunt d'altres
comunitats, d'altres comunitats.

Vosté m'ha dit que no sap això del
circuit urbà o això dels cotxes, i tal.
Li ho
explicaré, ho hauria de saber.
Com a secretària
autonòmica jo el que li dic és que el govern valencià,
la Generalitat valenciana -si no ho sap és per
explicar-li-ho- va invertir 82 milions d'euros en habilitar un
circuit urbà, quan pense que, quan pense que hi ha, hi ha aspectes,
aspectes prioritaris com, per exemple, el programa de diversificació
curricular per als alumnes.
Perquè quan jo li dic que si vol
realment solucionar el fracàs escolar ha de crear grups de dotze a
quinze alumnes perquè siguen tractats amb un currículum
diferent i diferenciat.
Això vol dir que vostés han de posar
recursos, vostés han de posar recursos i professors.

I acabe, per últim.
Mire, coincidisc amb
vosté que la Comunitat Valenciana a hores d'ara té
aproximadament el 45% de competència normativa, coincidisc
també amb vosté de la responsabilitat compartida per a
solucionar els problemes entre ministeri i administració
autonòmica.

L'únic que no compartisc amb vosté
ni amb el senyor Font de Mora és que aquesta responsabilitat
compartida, és a dir, aquesta lleialtat entre les parts, lleialtat
institucional, hauria d'existir també per a uns altres temes,
com per exemple, Educació per a la Ciutadania.
Vostés haurien
de respectar com cal una llei orgànica aprovada pel parlament
espanyol i no utilitzar tota una sèrie d'estratègies i
estratagemes per a fer-la fracassar.

Res més.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Para dar respuesta, tiene la palabra la secretaria
autonómica doña Concha Gómez.

La senyora secretària autonòmica
d'Educació:

Mire.
.
.
(S'interromp
la gravació) (Veus) No.
No digui
«molts poquets», no digui «molts poquets»,
perquè jo li donaré la llista, li donaré la llista i
m'haurà de donar la raó.

Quant al decret de drets i deures, vosté per
què diu que no ho han d'aplicar els centres concertats?
Se
l'ha llegit?
(Veus) Ah!
, els privats.
Els privats.
.
.
Jo li dic els privats
concertats.
És que vosté em vol portar al huerto.
(Rialles) Jo no em deixaré portar al huerto, ni em deixaré portar al huerto amb la
demagògia.
.
.
(Veus) No, no.

La senyora presidenta:

Señorías, por favor.
Señorías, respetemos los tiempos.

La senyora secretària autonòmica
d'Educació:

Bé, si els subvenciono, els hauré
d'aplicar el decret de drets i deures.

Y después me quiere llevar al huerto con los
coches, porque es que no me gustan, no sé lo que han costado.
No
sé.
Supongo que serán políticas de la Generalidad, del
gobierno de la Generalidad, distintas y que no se deben mezclar.

Mire, la lealtad con el gobierno.
Mire, señor
diputado, yo, jueves sí y jueves no estoy en el ministerio; pasado
mañana voy a volver a estar.
La lealtad, toda.
¡Toda, toda,
toda!
Pero le voy a decir que yo no me frustro porque soy una persona con
mucha voluntad, pero le aseguro que cuando sale uno de las reuniones, sale
con un alto grado de posible frustración.
Y le diré por
qué, le diré por qué.

No le voy a hablar ahora de Educación para la
Ciudadanía, porque luego tengo otra comparecencia, y ahí
podemos disfrutar.
Pero le voy a decir una cosa: cuando se es leal, es por
una parte y por otra.
Y el gobierno del señor Zapatero no es leal
con la Comunidad Valenciana.

Muchas gracias.
(Veus)

La senyora presidenta:

Gracias.

Señorías, señorías, vuelvo
a reiterar que guardemos los tiempos.

Compareixença de la secretària
autonòmica d'Educació, senyora Concha Gómez
Ocaña, per a informar sobre la situació actual de
l'inici del curs escolar 2008-2009, sol·licitada a
petició pròpia (RE número 22.
354), acumulada a la
compareixença del conseller d'Educació, senyor
Alejandro Font de Mora Turón, per a explicar quina és la
situació de l'ensenyament públic valencià davant
l'inici del nou curs escolar 2008-2009, sol·licitada pel Grup
Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís (RE
número 21.
388)

La senyora presidenta:

Seguim amb l'ordre del dia, amb el punt
número quatre: compareixença de la secretària
autonòmica d'Educació per a informar sobre la
situació actual de l'inici del curs escolar 2008-2009,
sol·licitada a petició pròpia, que s'acumula amb
la compareixença del conseller d'Educació per a
explicar quina és la situació de l'ensenyament
públic valencià davant l'inici del nou curs escolar
2008-2009, sol·licitada pel Grup Parlamentari Esquerra
Unida-Bloc-Verds: Compromís.

Té la paraula la senyora Concha Gómez,
la secretària autonòmica.
Moltes gràcies.
(S'interromp la gravació)

La senyora secretària autonòmica
d'Educació:

(Inoïble) .
.
.
educativo valenciano ha experimentado unos
resultados buenos a lo largo de estos últimos años.
La
política que se ha traducido en un ejemplo de trabajo, de
inversión y de esfuerzo político del gobierno del Partido
Popular, para ofrecer a los ciudadanos y ciudadanas de la sociedad
valenciana una educación de calidad que permita a nuestros alumnos
ser más competitivos y alcanzar las metas que se propongan en el
futuro.

Porque, señorías, la educación no
es un juego, ni siquiera debe estar para utilizarla en el debate
político de manera cicatera.
La educación es el futuro, y es
responsabilidad de todos apostar por alcanzar el mejor sistema educativo.
El sistema educativo que actualmente cuenta con el mayor número de
alumnos de toda la historia, matriculados en todos los niveles de
educación no universitaria, que es de 750.
000 alumnos en nuestra
comunidad.

Y estarán de acuerdo conmigo en que tal
cantidad de alumnos constituye el mayor reto al que la
administración educativa de la comunidad se ha enfrentado nunca.
Reto que, como otros, este gobierno afronta con hechos objetivos y no con
palabras.

En este sentido, la Generalidad ha desarrollado una
política educativa orientada a reforzar, a potenciar y a mejorar los
pilares en los que se sostiene el sistema educativo.
De esta forma,
señorías, voy a exponer la situación del actual inicio
del curso escolar.

Primero, más y mejores docentes.
El total de
los docentes que prestan servicios en el sistema educativo en la Comunidad
Valenciana asciende a 50.
913 profesores, de los cuales 19.
735 corresponden
a Alicante, 7.
185 a Castellón y 23.
993 a Valencia.
De este
profesorado, 26.
578 son docentes de Educación Primaria, 22.
301 son
profesores de Educación Secundaria y de Formación Profesional
y 2.
034 son de régimen especial.

Pero, les digo más.
En el curso 2003-2004, el
sistema educativo valenciano registraba un total de 681.
514 alumnos
atendidos por 44.
845 docentes, y a día de hoy 750.
120 alumnos se ven
atendidos por 59.
930 docentes, es decir, 6.
068 docentes más, lo que
supone un incremento neto del 13,53%.
(Veus)

Les desgloso los datos.
En el año 2003-2004
había 23.
463 docentes en primaria; a día de hoy hay 26.
578
docentes, es decir, 3.
115 docentes más, lo que supone un incremento
del 13,27%.

En el año 2003-2004 había 19.
678
docentes en secundaria y formación profesional; a día de hoy
hay 22.
301 docentes, es decir, 2.
623 docentes más, lo que supone un
incremento del 13,32%.

En el año 2003-2004 había 1.
794 docentes
en educación especial.
A día de hoy hay 2.
034 docentes, es
decir, 330 docentes más, lo que supone un incremento del 19,36%.

Este gobierno ha trabajado para seguir afianzando un
sistema educativo público, de empleo eficaz, eficiente, flexible y
al servicio de los ciudadanos.
Por ello, la Conselleria de Educación
ha ofertado 2.
581 plazas de personal docente para el año 2008,
conforme a las necesidades de nuestra administración, oferta que se
ha fundamentado en la optimización de recursos, con el fin de
ajustar la oferta a la demanda.

Mejorar la formación.
La Conselleria de
Educación considera que la formación permanente constituye un
derecho y una obligación de todo profesorado y una responsabilidad
de la administración educativa y de los propios centros.

Y les voy a desglosar también los datos, para
que a ustedes no les haga falta pedir luego nuevos datos.

Durante el 2008 se han llevado a cabo 3.
355 cursos en
los Cefire, 47 proyectos de mejora de calidad.
Del total de estos cursos,
se ha ejecutado, a fecha de hoy, el 55%, y el resto están
ejecutándose actualmente.
Han participado 124.
301 docentes, se han
realizado 120.
264 horas.
El presupuesto total invertido asciende a
3.
110.
144 euros.

En los últimos tres años, el
número de plazas se ha incrementado y ha pasado de 89.
079 del 2006 a
124.
301 de este año, lo que supone un incremento neto del 39,74%.

El numero de horas ha pasado de 84.
233 horas en el
2006 a 120.
264 horas en el 2008, un aumento neto del 42,77%.

Y el presupuesto invertido ha sido de 1.
311.
979 euros
en el 2006, y hemos pasado a 3.
110.
144 euros en el 2008.
Por lo tanto, un
aumento neto del 137,05%.

Otros aspectos que creemos de vital importancia en la
Conselleria de Educación son la formación a distancia, cuya
evolución ha pasado de 75 acciones en el año 2006 a 129 en el
2008.
Las ayudas individuales para la formación permanente del
profesorado 567.
000 euros en el 2008, de los cuales se han beneficiado
cerca de 2.
000 docentes.
Para que lo sepan centrar, esto es el programa
Pale.

Las ayudas para estancias formativas en empresas para
profesores de FP, artes plásticas y diseño, estas estancias
podrán realizarse tanto en la Comunidad Valenciana como en otras
comunidades o en el extranjero.
Tenemos presupuestados 50.
000 euros en el
2008.

El programa de apoyo a enseñanza y aprendizaje,
cuya finalidad es la realización de estancias formativas en el Reino
Unido, en Francia y en Italia, para facilitar la formación del
profesorado en competencia didáctica y lingüística en la
lengua extranjera, hemos hecho una inversión en el 2008, por parte
de la conselleria -y
ahí apunten el dato-, de 2.
837.
094 euros.
En cambio, el
ministerio ha puesto 1.
709.
094 euros.

En segundo lugar, mejores ratios alumno-profesor.
Hemos hablado esta mañana muchas veces del factor ratio como factor
de calidad.
Y las políticas que hemos llevado a cabo en los
distintos gobiernos del Partido Popular se han centrado en el profesor, en
el día a día, en la mejor calidad de nuestra
enseñanza.

Como prueba de ello, hemos reducido la ratio
alumno-profesor en todas las etapas educativas desde el año
1995-1996.
Y se lo voy a desglosar.

En el año 1995, la ratio profesor-alumno se
situaba, para alumnos de segundo ciclo y de Educación Infantil, en
21,8.
Hoy en día la ratio se sitúa en 16,6, es decir, ha
experimentado una reducción de 5,2 puntos.

En el año 1995, la ratio alumno-profesor se
situaba, para alumnos de Educación Primaria, en el 17%.
A día
de hoy, la ratio se sitúa en el 12,5, es decir, ha experimentado una
reducción de 4,5 puntos.

En el año 1995, la ratio alumno-profesor, se
situaba, para alumnos que cursan sus estudios en los institutos, en 21,8.
A
día de hoy, la ratio es de 9,59.

Más y mejores centros.
En nuestra comunidad, la
red de centros públicos alcanza a día de hoy un total de
1.
559 centros públicos, de los cuales 585 corresponden a Alicante,
216 a Castellón y 758 a Valencia.

Por otro lado, debo indicarles que el curso 2008-2998
ha comenzado con 49 centros de nueva construcción o de
remodelación total y ampliación, de los cuales 35
corresponden a Educación Infantil y Primaria y 14 a Educación
Secundaria.
Esos 49 centros suponen 655 unidades, 17.
775 puestos escolares.

Por otro lado, podemos afirmar con rotundidad que esta
comunidad es la que mayor esfuerzo está haciendo en materia de
construcción de nuevos centros escolares y de la mejora de la red de
centros públicos existentes.

Voy a darles más cifras,
señorías.
De septiembre de 2003 a septiembre de 2008, se han
puesto en funcionamiento 293 centros, con 4.
852 unidades y 139.
750 puestos
escolares.
Supone una inversión de 1.
339 millones de euros.

En este momento un 60,4% de los 505 centros que
configura Creaescola están en ejecución.
Eso quiere decir que
están en marcha 305 actuaciones, con una inversión de 1.
043
millones de euros.
La inversión en el plan Creaescola es de 1.
726
millones de euros, y el plan de 1996 fue de 1.
894 millones, por lo que,
cuando se finalice el plan Creaescola, la inversión total
será de 3.
620 millones de euros.

Más diversificación y mejor oferta de la
formación.
Hemos hablado también mucho esta mañana.
La
Formación Profesional ha sido desde el primer día un objetivo
prioritario para el gobierno del presidente Camps, y a los datos me remito.
Si en el curso 2003-2004 se ofertaban 588 ciclos formativos en los centros
públicos, a fecha de hoy esa cifra alcanza 1.
092 ciclos, es decir,
504 más de los que supone un incremento del 85,7%.

Pero, además, debo recordarles que desde que
gobierna el Partido Popular en la Comunidad Valenciana se ha pasado de 98
ciclos formativos que había en el curso 94-95, a ofertar 1.
092
ciclos en centros públicos.
Lo que supone un incremento nada
despreciable del 1.
014%.

Hemos comenzado el curso con una red de 12 centros
integrados públicos de Formación Profesional; 10 dependen de
la Conselleria de Educación y 2 de la Conselleria de
Economía, Hacienda y Empleo.
Centros integrados que constituyen una
red de excelencia educativa donde uniremos innovación,
experimentación educativa para su posterior extensión a los
restantes centros y se impulsará el vínculo con el sector
empresarial.

Son, por tanto, la manifestación más
plausible de un nuevo modelo de Formación Profesional que pretende
facilitar la participación de la empresa en el proceso educativo
para responder con eficacia a las demandas del sector empresarial.

Les voy a decir más.
Por primera vez los
alumnos de ciclos formativos podrán cursar el módulo
completo, tres meses de formación en centros de trabajo, en
países de la Unión Europea, de forma totalmente gratuita, con
financiación europea y de la Generalidad.
Así mismo, en el
presente curso hemos puesto en funcionamiento los programas de
cualificación profesional inicial, para que los alumnos que no
quieran seguir el camino ordinario de la enseñanza secundaria
obligatoria, puedan continuar sus estudios por otra vía y obtener
también el título de graduado en la ESO, así como
acceder a los ciclos de Formación Profesional de grado medio
mediante convalidaciones que sirvan de pasarela.
Entendemos que es una
puerta abierta a muchos jóvenes e incrementamos la oferta en centros
públicos en un 45%.

Más futuro para nuestros alumnos con
educación plurilingüe.
 Dada la importancia que supone
para nuestros alumnos el dominio de las lenguas para la competitividad de
los mismos en el contexto internacional, es evidente que cuando mayor sea
este dominio más oportunidades de futuro tendrán nuestros
alumnos.
Dicho esto, les informo que, a día de hoy, 196.
849 alumnos
estudian en valenciano en toda la comunidad, es decir, el 165% más
que el curso 1995-1996.

En este sentido, respecto al curso anterior, hemos
pasado de 182.
920 alumnos a 196.
849 a día de hoy.
Es decir, 13.
929
alumnos más, un 7,6% de aumento.
Además, disponemos de 1.
049
centros que ofertan enseñanza en valenciano y 3.
532 líneas o
grupos en valenciano, 433 más que el año pasado.
El aumento
de líneas y grupos que estudian en valenciano es del 228% respecto
al año 1995, solo en secundaria el aumento es del 436%.

Así mismo, estamos haciendo una apuesta
importante por la enseñanza en inglés.
A modo de ejemplo, un
alumno valenciano estudiará como mínimo 1.
050 horas de
inglés, desde los 4 a los 16 años de estudios obligatorios.
Por lo tanto, se imparten casi 245 horas más del horario
mínimo marcado por el ministerio, que son 805 horas curriculares.

En definitiva, en la Comunidad Valenciana hemos hecho
una gran apuesta por la incorporación del inglés en el marco
de un modelo de educación plurilingüe, y continuaremos
haciéndola porque sabemos que todavía queda un largo camino
por recorrer.
Todo ello con el objetivo de dar respuesta a una demanda
social y potenciar el aprendizaje del inglés, al tiempo que se
mejora el aprendizaje de las lenguas oficiales.
Además, somos la
primera comunidad que vincula de manera generalizada e integra la
asignatura de Inglés en la ciudadanía, pero de esto
hablaremos en la próxima comparecencia.

Les quiero recordar, también, que esta es una
medida social, una apuesta por la igualdad de oportunidades para todo el
alumnado, ya que aquellos que tienen menos recursos van a poder acceder al
conocimiento de inglés con todo lo que conlleva de apertura a las
posibilidades profesionales.

Más y mejores tecnologías para nuestros
alumnos.
Señorías, es obvio que las nuevas tecnologías
han avanzado de modo exponencial.
En estos últimos años, y en
este sentido, la Conselleria de Educación ha apostado por introducir
los avances tecnológicos en el sistema educativo, como así lo
corroboran los siguientes datos:

El curso escolar 2008-2009 comienza con 92.
239
ordenadores en los centros educativos públicos, 24.
900 ordenadores
más respecto al inicio del pasado curso académico.

La ratio de los centros públicos de la
Comunidad Valenciana es de 5,4 alumnos por ordenador, situándose muy
por debajo de la media nacional, que es de 7,8 alumnos por ordenador.
Le
transmito que una de las grandes apuestas de la conselleria para el curso 2008-2009 es la apuesta en funcionamiento
de forma progresiva de la aplicación del superordenador ITACA para
la centralización de los datos informatizados de los centros, con el
objetivo principal de modernizar la gestión del sistema educativo,
la finalidad de simplificar los procedimientos administrativos y mejorar
tanto la gestión como la atención de la información,
ya que se ha utilizado de forma satisfactoria durante el proceso de
admisión de alumnos para este curso escolar.

Por otro lado, desde la Conselleria de
Educación estamos impulsando la implantación del software libre, el Lliurex.
A
día de hoy, se encuentra disponible en 59.
955 ordenadores, lo que
supone un ahorro en licencias tanto del sistema operativo como de las
aplicaciones ofimáticas en 22 millones de euros.

Quiero concluir, a tenor de los datos expuestos, que
estarán de acuerdo conmigo que desde la Conselleria de
Educación estamos trabajando a favor de unas políticas en
materia educativa, de las que todos nos tenemos que sentir
partícipes y corresponsables, ya que los beneficios de las mismas
repercuten en toda la sociedad.
Las políticas que estamos llevando a
cabo, con la misma ilusión que el primer día, la
ilusión, el trabajo para hacer bien las cosas y avanzar juntos desde
la educación hacia una sociedad moderna, comprometida y que
garantice el éxito y la competitividad de los alumnos del sistema
educativo valenciano.

Con todo eso, no les quiero decir que hayamos llegado
a alcanzar los objetivos que a todos nos satisfacen, pero estamos seguros
 que estamos recorriendo el camino que hay que recorrer.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gracias.

Tiene la palabra, por parte del Grup Compromís,
el ilustre diputado, señor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Bé, gràcies per la seua
exposició.

Jo començaré per una de les
últimes dades que ha donat, perquè no me quadren, i la
deixaré ahí perquè si totes les dades tenen la
fiabilitat que té esta.
.
.
Vosté ens ha dit que
teníem 750.
000 alumnes -parle arrodonint-, 92.
000
ordinadors, i que això dóna 5,4.
Doncs, a mi em dóna
8.
La divisió de 750.
000 per 90.
000, dóna 8, no dóna
5.

Per tant, a part que a mi personalment, a no ser que
ho haja anotat malament, i, per tant, estem anotant sobre la marxa,
és un debat perquè, clar, a mi, en realitat me dóna 8
en la divisió, però quan vaig al centre no me dóna 8,
me dóna 14.

Per tant, si la fiabilitat de totes les xifres que mos
han dit és esta, a excepció d'error per part meua quan
les he anotat, pense que això dóna una falta de credibilitat
a tot, a no ser que siga un error que me poden justificar.

I ho dic perquè, precisament, jo entenc que
vostés vulguen donar estes xifres.
Ho entenc perfectament
perquè, seguint la línia d'anteriors intervencions que
s'han fet avui, efectivament, si resulta que tots reconeixem que
tenim un professorat excel·lent -així s'ha dit i
jo sóc el primer que ho he pogut comprovar en els meus companys de
treball i la dedicació que tenen és total-, que tenim
un alumnat que és -diguem- normal, no vaig a posar-lo ni
per dalt ni per baix, el mateix que tenen similar a tots els altres; que
tenim una normativa bàsica estatal que és la mateixa per a
tot l'estat, lògicament, si no, no seria estatal, i si els
resultats nostres no són igual de bons que en altres llocs, doncs,
la diferència només la podem trobar, o bé en la
normativa comunitària -cosa que no entenc, jo crec que no
és així-, o bé en la dotació i recursos
que tenim en els centres, perquè en tota la resta estem iguals,

Eixe és el meu raonament.
Jo crec que per
ahí van les coses.
Perquè les lleis, en principi, poden ser
millors o pitjors, però mosatros hem estudiat amb lleis que avui
qualificaríem de molt deficients i, tanmateix, amplia.
.
.
Vull
dir, com ha estat això?
No, no, no, no és que siguem molt
espavilats, som -com he dit- com l'alumnat que tenim avui
ací totalment normal.
El que vull dir és que les lleis poden
ser millors o pitjors, però després de la llei està el
desenvolupament d'eixa llei i, sobretot, la dotació i recursos
que fem perquè eixa llei puga dur-se endavant.
I entren en el tema.

Vostés me diuen que tants.
.
.
Bé, jo
també li he de dir que esperava un altre tipus
d'intervenció, no això, perquè parlem de
l'organització a principi de curs, no sé si és
que després entrarem en això o que, però, bé.
Ja que he entrat en esta dinàmica, parlant de les inversions no vaig
a discutir les xifres, però sí que dir-li que no me les
compare amb el passat.
Vosté m'ha dit que ací som molta
més gent, tenim més alumnat, i, per tant, les inversions han
d'estar d'acord amb l'alumnat que tenim, la quantitat
d'alumnat.
I, per tant, jo les he de qualificar de totalment
insuficients.
I no me remeta dient: «És que fa deu anys se
feia menys.
» No, perquè és el mateix que diem que si
avui tenim una epidèmia de grip i fa deu anys no la vam tindre,
voler dir: «És que avui no tenim vacunes, no gastarem vacunes
perquè fa deu anys no feien falta i, avui, fan falta.
» Per
tant, això ho hem de posar.
Ho dic perquè en infraestructures
realment estem deficients, estem deficients.
Jo no vaig a criticar si han
fet esforç o no han fet esforç.
Estem deficients.

I sobre el que és la qüestió
lingüística del nom de barracons, en el seu dia ja ho vaig
remetre al conseller i pense que la denominació està
justificada.
I -ja li ho he reconegut també- no sempre
té un caràcter totalment pejoratiu; hi ha barracons i
barracons.
I ho he de reconéixer.
Però també és
veritat que hi ha centres íntegres, íntegres de barracons en
molt mal estat.
I d'això en tenim ací,
d'això en tenim ací.
Enguany, s'han incrementat.
I, a més d'incrementar-se, hi ha aules, fins i tot, de tres
anys en estes circumstàncies.
En molts centres estan ocupant-se els
espais complementaris necessaris, com són biblioteques, com
són menjadors, com són audiovisuals.
.
.
I dic menjadors
perquè conec un cas en què està utilitzant un menjador
com a lloc de donar classe, cosa que no està d'acord amb el
reglament de menjadors, però, bé, està fent-se.
Eixa
és la situació.
En infraestructures estem deficients.

El gran esforç en anglés.
Sí, un
gran esforç en anglés, que jo com a professional vull que se
faça.
Les hores.
No, no, no parlem de norma, parlem de fets, i els
fets és que enguany s'hauria d'implantar en el segon
cicle d'Educació Infantil i no hi ha hagut dotació de
mestres especialistes en anglés per a cap centre.
I en el primer
centre de primària, tampoc hi ha hagut dotacions específiques
i es fa en aquells centres que poden incloure'l amb els seus propis
recursos que ja tenien.
Però els recursos han anat a
l'Educació per a la Ciutadania -tema del que parlarem
després, perquè ja els ho dit.

Mire, jo, voldria que parlàrem -i ho vaig
dir l'altra vegada i vull insistir-, i ja m'he fet el
propòsit de no tornar a parlar si es dóna en anglés o
no.
Parlem d'allò que és fonamental, parlem de si tenim
la discussió sobre els continguts d'eixa assignatura,
posem-los damunt la taula i discutim-los, però no li busquem voltes
i revoltes, perquè pense que el problema és eixe.
Aleshores,
seguem-nos, discutim-los.
Sé que és normativa estatal,
però vull dir-ho ben clar, si és normativa estatal i
ací arribem a acords ja plantejarem on siga el que calga,
però no busquem subterfugis perquè no avancem, ni avancem en
Educació per a la Ciutadania, ni avancem en educació en
anglés.
Si els recursos van ahí, que no és on havien
d'anar.

I no és això, lògicament.
En este
principi de curs hi ha hagut instruccions molts serioses de cara a la
inspecció per a comprovar com estava fent-se l'Educació
per a la Ciutadania, i hi ha hagut amenaces i no amenaces en situacions
especials, situacions molt especials, com la que ha transcendit de
l'IES d'Aldaia, en actuacions que  no -ja ho he dit
i ho repetisc-, no corresponen al moment en què estem.

Les dotacions de professorat.
Bé, doncs,
també estem exactament igual.
«Hi hauran tants professors
més».
Sí, però és que mosatros som molt
ambiciosos, perquè ho som i no arribem.
Per què?
Perquè tenim també protestes de centres.
I vaig a posar un
exemple, com el centre Herrero de Castelló, on tenim 100 alumnes
d'integració que en este moment els falten personal per a
atendre estes alumnes i els pares estan ja demanant-ho per totes les formes
que poden.

Per tant, falta planificació general.
I entrem
en temes que han estat en meses d'educació, en meses
sindicals, com negar-se a incorporar-les a les instruccions d'inici
de curs els acords de la mesa sectorial sobre els equips directius de salut
laboral.
Ja he dit el que pense jo de com s'està implantant el
compliment de la LOE, en el que és la iniciació a la llengua
estrangera, després diem «la LOE no val».
.
.
La LOE val,
és millorable, manifestament, millorable, però la LOE val per
a educar i per a ensenyar i, per tant, avui el que fa falta és
donar-li recursos.

No adeqüen vostés les hores assignades a
les funcions directives, segons l'acord també de la mesa
sectorial del 19 de febrer, que modificava la tipologia dels centres i dels
equips directius.
No dóna instruccions sobre les aules de
convivència, tant que parlem del decret de drets i deures dels
alumnes, però no hi han instruccions al respecte.
No
s'incorpora tampoc, en un altre aspecte, la figura de
coordinació de riscos laborals, que també està
previst, ¿eh?
Reitere, anglés a infantil i primària:
les dades no és que no els agrade l'anglés, ¡clar
que els agrada l'anglés!
, i el valencià i tot,
però particularment l'anglés pense que és una
llengua que requerix una atenció especial, però és que
(ininte­l·ligible) .
.
.
en allò que era de nou, doncs, calculem que el 70%
dels centres no ho poden fer.
Que els centres d'Educació
Especial, les aules d'integració als centres, seguix faltant,
com he dit, i he posat un exemple, el personal especialitzat, com
són els fisioterapeutes, els educadors.
.
.
Que no es cobrixen les
baixes que hi havien, ja en tenim alguns que tenen baixes sense cobrir i,
per tant.
.
.

¿I vostés parlen de les ràtios?
Bé, però hi ha moltes formes de traure la ràtio.
Jo no
l'hi vaig a discutir, però hi ha un fet molt important, que
és la ràtio, si en diem la ràtio a nivell
d'estat, i l'altra les ràtios escola per escola, que
és a on ens tenim de mirar.
¿Per què?
Perquè
quan parlem de ràtios, estem parlant de ràtios
màximes, ¡ràtios màximes!
, les legals, i quan
estes ràtios se superen en un centre per tres, cinc o deu o
més, en nivells determinats no s'estan desdoblant, i
això, després parlen.
.
.
¿I tenim bons rendiments
escolars?
, eixa és (ininte­l·ligible) .
.
.
.
Clar, jo, diu, si la ràtio, agarre la de
tot el país, lògicament, mos pot eixir, però és
que després vénen les ràtios que són
màximes, i màximes centre per centre.
Això no es
pot.
.
.
I, mentrestant, vostés se preocupen pels uniformes escolars,
mentrestant se preocupen pels uniformes escolars.
.
.
Encara que siga una
dotació menuda, és simptomàtic que hi haja una
dedicació a això, quan tenim tota esta problemàtica.
Parle i estic parlant, i no em queda temps, ja parlem després, estic
parlant tot de pràcticament de primària i Educació
Infantil, primària i mitges.
No hem parlat d'altres, el temps
se m'acaba i no donarà per ara en més, però, ja
l'hi dic, mire, jo li demane que ratifique les dades que ha donat,
perquè ja li n'he dit una que no em quadra, ¿eh?
, i que
mirem cap avant.

Jo entenc que per a una justificació
política se mire cap atràs, se mire i ho trobe lícit,
però també és veritat que si això ens fa perdre
(veus)
l'horitzó que tenim davant, no avançarem.
La
satisfacció o insatisfacció ha d'estar en funció
del lloc on venim, però també de l'objectiu a on volem
anar, i, per tant, ahí és a on (ininte­l·ligible) .
.
.
, en este moment, jo crec, jo personalment, no em
senc satisfet de l'acció educativa, i sobretot este inici de
curs, que vostés porten des de la seua conselleria.
Tinc
constància que els professionals també ho veuen.
Jo crec que
la versió dels professionals arriba més a la meua
visió que no a la que vosté ha donat, però, bé,
seguirem amb el debat, jo li he plantejat uns temes molt concrets i pense
que vosté me pot contestar a.
.
.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Por parte del Partido Socialista, tiene la palabra la
ilustrísima diputada senyora Sorribes.

La senyora Sorribes Martínez:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyora secretària autonòmica, jo tampoc
pensava que la seua resposta aniria per ahí, jo m'havia
preparat molts temes, però, clar, hem parlat de molt poquets i
possiblement tindré d'anar discriminant el que tenia.

Ha dit vosté, ha començat dient que este
any, «se habían obtenido unos resultados buenos».
Jo
quasi que açò li ho qüestionaria, quan la permanent de
directors està dient que és el pitjor inici de curs des de fa
diversos anys.
No ho dic jo, senyora secretària autonòmica,
ho ha dit la permanent de directors.

No sols no s'han eliminat tensions que ja venien
de cursos anteriors, sinó que s'han agreujat.
Per exemple,
s'ha reconegut el pas de 1.
100 a 1.
300 aules prefabricades.
Altres
casos s'han radicalitzat, com és el tema de
l'Educació per a la Ciutadania, que tampoc vaig a parlar
d'ell, ja en parlarem després; i en altres s'ha,
inclús, podríem dir, frivolitzat, quan se parla de la taxa de
fracàs escolar.
Té igual si és un 40, un 30, un 20, un
60 i tant de bo fóra un 15, estaríem tots contents que
fóra un 15, i, si fóra un 0, millor.

Dic que s'ha frivolitzat, perquè
vostés diuen que no és aixina, perquè el ministeri
està comparant un dels paràmetres.
¡Tant se val!
S'aplique el paràmetre que s'aplique,
s'aplicarà a tot l'estat espanyol igual i de totes
maneres continuem a la cua, si és que això els té
igual.

Vosté parlava de més docents.
Efectivament, més docent, però jo la veritat és que.
.
.
Li ho puc acceptar, efectivament, n'hi ha un augment de docents, ara
hem baixat les ràtios, estem absolutament d'acord.
Tanmateix
continuen faltant logopedes, continuen faltant professors de pedagogia
terapèutica, continuen faltant educadors en compensatòria,
educadors en xiquets de necessitats educatives especials, psicopedagogs,
treballadors socials.
.
.
En estos moments, en els centres de
secundària fan molta falta els treballadors socials.

Continuen faltant docents, que són molt
importants en els centres, i no li vaig a discutir si ha pujat la plantilla
de geografia i història, si ha pujat la d'anglés, si ha
pujat la d'allò, però és que n'hi ha unes
coses bàsiques que són necessàries.
Eixos diners tenen
de posar-se en estos centres siga com siga.

Ha parlat vosté també dels centres.
Bé, l'altre dia jo ja ho qüestionava, ¿val?
Vaig a
acceptar-li que han construït 49 centres, d'acord.
¿En
quants casos són remodelacions?
¿En quants casos són
substitucions de centres que ja hi havia i que, mentrestant, els xiquets
estan en barracons, que eixes escoles, eixos centres, ja naixen menuts,
perquè ja naixen plens?

Aules prefabricades.
L'altre dia assistia jo, a
Castelló, al costat del senyor conseller, a la posada de la primera
pedra de l'Institut Bovalar.
Deu anys des que se crea l'IES
Bovalar, huit anys en aules prefabricades, i en este cas, jo que en
sóc usuària, senyora secretària autonòmica, me
permetrà dir-li que són barracons, per més que a
vosté li sàpiga mal la paraula.
Jo li dia al senyor
conseller, «estupend, he tardat vuit anys en vore-ho,
¿hauré de tardar vuit anys més en vore
l'última pedra?
».
Mentrestant, en el Bovalar,
s'haurà de compartir instal·lacions amb el quarter
Tetuan 14, amb la policia municipal, amb la policia autonòmica, amb
els bombers, amb la Casa d'Andalusia, amb la Casa
d'Astúries, amb els malalts de malalties cerebrals
sobrevingudes, ¡fins i tot amb els Amics de la Vespa!

I quan li dic que són barracons, és
perquè són barracons, perquè jo he estat donant classe
en unes aules que, quan plou, s'inunden, que el pis es de
linòleum, que esvaren i que, si tenia la porta oberta, perquè
no n'hi havia més remei, l'aire condicionat, n'hi
ha, no es pot posar, fa un soroll de la muerte, no pots explicar, l'has de tindre apagat, amb la
porta oberta, jo vea les rates que n'hi havia en els barracons,
d'enfront, evidentment, perquè està allí.
Bé, avant, construïxquen més centres, fan falta,
però ja, ja.

Estic a favor dels barracons, quan se tracta de
provisionalitat, que és el que parlàvem l'altre dia.
El
problema és quan s'enquisten i, per desgràcia,
s'estan enquistant massa en el sistema educatiu valencià.

Parlava vosté també de les
llengües.
No vaig a parlar ara del valencià, perquè
després, a la vesprada, tenim un altre tema.
L'anglés.
La senyora Barrieras dia abans, parlant d'un altre tema, que se
començava la casa pel terrat: ací també, ací
també.
Estem a favor de l'anglés.
.
.
, tot i que algun
dia haurem de parlar què passa amb eixos xiquets que estan estudiant
francés, els oblidats d'Educació per a la Ciutadania i
me pareix que del sistema.
Hi estem a favor, però comencem la casa
per baix, comencem per Educació Infantil, comencem dotant els
centres de primària de professors especialistes, un professorat
més que també fa falta i que no està ahí, i que
se depén de la voluntarietat del professorat de primària per
a donar eixes classes.
¡Avant amb les llengües!
, per suposat que
sí, tindrà vosté tot el nostre recolzament,
però amb condicions.

Invertir amb trellat, perquè, si no
s'invertix amb trellat i dóna la sensació que la
conselleria s'està deixant de banda la gestió educativa
per a convertir-se en la conselleria estrela, la que dóna grans
titulars, la que apareix als mitjans d'educació.
.
.
Mentres, la
comunitat educativa està amb l'ai al cor esperant quina
serà la pròxima ocurrència del conseller.
¡Ací estem treballant amb xiquets!
(Veus) ¡Ni amb fusta ni amb ferro!
I ací no se
poden fer ni innovacions.
.
.

La senyora presidenta:

Senyoria, vaja finalitzant.
.
.

La senyora Sorribes Martínez:

.
.
.
ni experiments.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

A continuación tiene la palabra, por parte del
Grupo Popular, la ilustre diputada doña Maira Barrieras.

La senyora Barrieras Mombrú:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Secretària autonòmica.

Bé, tornant-li a donar les gràcies per
la seua extensa exposició, jo crec que ha explicat quin és el
panorama educatiu en este moment.
Jo crec que l'inici de curs
és té de basar, doncs, en quin és en este moment
exactament el que està fent la conselleria en totes les
matèries, en tots els sectors.
No crec que siga el fet
d'incidències puntuals, que, evidentment, sé que
n'hi han hagut, insisteixc, ne tenen d'haver.
.
.
Ne tenen
d'haver, perquè estem parlant de 750.
000 alumnes, com molt
bé vosté ha dit.
Per tant, és lògic que
n'hi haigguen incidències puntuals, però això no
és eixe panorama nefast que pareix que s'està volent
explicar.
Vull dir, són, torne a insistir, incidències
puntuals i que jo recomanaria que, bé, nosaltres que estem sempre
amb les premses en la mà, que revisara l'hemeroteca de totes
les altres comunitats, i voran quines són les incidències que
té cada comunitat, siga del partit polític que siga,
¿eh?
, té igual que siguen del Partit Popular o del Partit
Socialista, però les incidències dels inicis de curs, que
són lògiques i normals, i més en un sistema educatiu
de l'envergadura i la quantitat que és el sistema educatiu
valencià.

Tenim de partir d'una base: el pressupost de La
Generalitat per a este exercici pressupostari, hem de saber que ascendix a
13.
828 milions d'euros i, per tant, saber que 4.
072 milions
corresponen a la Conselleria d'Educació, que significa un 30%
del pressupost.
Jo crec que això és una bona premissa per a
poder eixir cara a un inici de curs.
Després, bé, sabem que
és un 29,45 del total del pressupost de La Generalitat.
És la
primera vegada que s'augmenta els 4 milions d'euros.

La veritat és que el que es gaste el govern
valencià en educació 11,15 milions d'euros al dia,
¡al dia!
, que vol dir 1.
855 milions de les antigues pessetes,
¡al dia!
, diaris, vol dir que, com a mínim, el panorama no
és nefast, és un panorama que crec que porta un bon
recolzament pressupostari.

Per tant, jo, partint d'eixa base, li diria que
vosté ha explicat secció per secció, ha parlat de
més professorat, no vaig a repetir totes les dades, perquè ja
crec que ens les sabem, el que passa és que al final aplega quasi a
la conclusió que o no s'escolta o no se vol escoltar,
perquè són dades que s'han donat per activa i per
passiva, però va bé que es tornen a repetir, perquè,
aixina, la ciutadania sap el que està ocorreguent en el sistema
educatiu valencià.

Més professors i millor formats, millor
ràtio, millors centres.
.
.
Quant als millors centres,
m'agradaria que anara a vore els nous centres que n'hi han en
esta comunitat.
És la comunitat que més centres ha fet.
Hem
de tindre en compte que primer es va fer el mapa escolar l'any 1995,
¿eh?
, que no n'hi havia ni mapa escolar, jo hi insistixc molt,
perquè com ací pareix que, de parlar d'Educació
per a la Ciutadania, Educació per a la Ciutadania, Educació
per a la Ciutadania, al final, doncs, anem a tombar Educació per a
la Ciutadania, i no serà aixina, doncs, jo també vull tornar
a dir, mapa escolar, mapa escolar, mapa escolar, que després ha
passat al Creaescola, al Milloraescola.
.
.
Bé.

Que s'està fent un esforç
titànic, diria jo, titànic en este comunitat per a tindre els
centres que es mereix la nostra comunitat.
Centres que, per a mi,
són centres de 10, ¡centres de 10!
, i com molt bé
s'ha dit, se'n va anar l'altre dia a vore primeres
pedres, ¿eh?
, primeres pedres de col·leges, i en un centre
que s'ha parlat ací, justet, és una d'eixes
incidències, (veus) que és el poquet.
.
.
, crec que és l'únic
que queda del mapa escolar de l'any 1995, ¿eh?
(Veus) Tant de bo
s'haguera pogut fer abans, però el que quede un centre de
l'any 1995, vol dir que n'hi han hagut incidències que
poden ocórrer sempre en un sistema educatiu.

Vosté després ha parlat de.
.
.
Bé,
parlant d'aules prefabricades, que per a mi són aules
prefabricades, que tenen totes les millores que tenen de tindre,
però, bé, a banda d'això, vull insistir: de
750.
000 alumnes, les aules prefabricada són el 2,9%, només
són 26.
000 alumnes, que són molts, evidentment.
Molts,
són molts, si agarres la xifra de 26.
000 alumnes, però si tu
traus el tant per cent del 750.
000 alumnes, en una comunitat a on
s'estan fent la quantitat de centres que s'estan fent, crec que
és una insignificança, crec que és una
insignificança, però no ho dic jo, ho diuen les dades,
¿eh?
, ¡és una insignificança!
, ¿eh?
, i li
ho dic i li ho torne a repetir, ¡és una insignificança!
Un 2,9%, ja que estem tan aficionats als tants per cent, un 2,9%.

Bé, millor tecnologia, educació
plurilingüe, això de les llengües, això de la casa (ininte­l·ligible) .
.
.
Jo li he dit que ací se comença per baix, no que se comence
per un altre lloc, pel terrat, que ací se comença per baix.
Se comença per baix, perquè les llengües,
l'anglés, ací, la gent ja fa molt de temps que vam
posar ací el programa plurilingüe, no comença ara.
Vam
ser la comunitat primera en estudiar anglés els xiquets.
.
.
Per tant,
que no vinguen ara que comencem la casa pel terrat perquè la
comencem per on s'ha de començar, senyora secretària
autonòmica.

I com veig que no tinc temps, només vull tornar
a insistir; molts pares, molts alumnes, molts professors i molts ciutadans
estem completament d'acord amb la seua política, la
política de la conselleria, i si tinguérem l'ajuda que
crec que hauríem de tindre, perquè tenim un milió
més d'habitants, a la millor, l'inici de curs seria molt
millor del que puga ser ara, amb tots els esforços que està
fent la conselleria i que li done l'enhorabona per eixe inici de
curs.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias.

Señorías.

Para dar respuesta, tiene la palabra la secretaria
autonómica.

La senyora secretària autonòmica
d'Educació:

Senyora presidenta, si em permet, contestaré
els senyors diputats que han intervingut, a la vegada perquè, si no,
em repetiria amb les respostes.

Miren, jo quan vostés diuen que hi ha una
mancança de planificació, jo, el dissabte vaig estar en un
congrés, en una mesa redona on estaven diferents alts càrrecs
de diferents comunitats autònomes i de diferents colors, i
comunitats autònomes que ens semblem sociològicament amb la
problemàtica que poden ser els xiquets nouvinguts, els he dir que
aquestes comunitats deien que la planificació és molt
difícil.
Hi ha parts de la província d'Alacant,
sobretot, on els alcaldes, en el mes d'agost, es donen compte que
tenen xiquets i xiquetes que poden configurar un centre o dos.
I
això no és mancança de planificació.
Això és que som una comunitat dinàmica i que la gent
ve a viure entre nosaltres.

Jo els dic: «Benvinguts siguin vostés.
Jo
els faré un centre d'aules prefabricades i després
faré un centre de nova planta.
»

Les dades, jo no les hi discutiré perquè
potser que una regla de tres estiga mal feta.
Allí està el
meu assessor i després li diré si sap fet la regla de tres.

Però li he de dir una cosa: les dades
són tangibles.
El número de professors, vosté pot anar
a la nòmina.
El número de centres, pot anar el registre de
centres.
Vull dir, jo no perdré ni un segon a discutir les dades que
he donat perquè discutir si són un més o un menys, no
em sembla que sigui important.

La importància de la normativa bàsica?
Clar que la té, moltíssim, perquè configura una
política educativa.
Però amb el 45% del marge normatiu es pot
donar una visió -si vosté vol- diferent,
però  la normativa bàsica és la que és.

Els recursos.
Miri, a mi, de veritat, em fa una mica
de llàstima cada vegada que ens assentem entre professionals i
només parlem de recursos, quan els recursos que s'han posat en
el sistema educatiu són quantiosos i ningú em parla mai de
fer un estudi detallat de si aquests recursos estan utilitzats de manera
eficaç i eficient.

L'increment de les prefabricades.
Miri, jo, a
vosté no li he de dir res perquè no ha governat, però
quan el Partit Socialista ens diu que hi ha aules prefabricades, la veritat
és que jo, amb educació els he de contestar que tant de bo
ells haguessin tingut aules prefabricades.
Això hagués volgut
dir que haguessin tingut la valentia de fer el mapa escolar i planificar
l'educació d'aquesta Comunitat Valenciana.
(Veus i remors)

L'esforç en anglés, vosté
em reconeix: «Estem d'acord de l'esforç en
anglés».
Benvingut al club.
Segurament ho haurem de millorar.
Segurament haurem de fer moltes més coses, però al menys ja
estem per un mateix camí, un mateix objectiu: reforcem
l'anglés.

I vosté m'ha dit una cosa que li manquen
les dades.
I li manquen les dades no perquè jo no els hagi donat en
les preguntes d'abans.
Vostés m'han dit: «No han
posat un sol recurs».
Mirin, diguem que no hem posat tots els
recursos, però la LOE diu que «se iniciará la
enseñanza del inglés» i hem posat, a més dels
programes que jo li he dit, -que també són tangibles i
podem anar.
És que a mi m'agrada anar als centres- hem
posat 180 mestres, 180 mestres.
Per tant, això són dades.

I miri, quant a la inspecció i les amenaces,
això sí que no li ho comporto.
I no li ho comporto pel
següent.
Primer, perquè el pla d'inspecció ha
canviat radicalment.
Miri, jo penso que els inspectors estan per fer el que
diu la LOE i la LOE diu que recolzaran, coordinaran, ajudaran.
.
.
Tot en
positiu.
I s'ha fet un programa d'inspecció
perquè els inspectors coordinin, ajudin.
.
.
tot el que diu la LOE.
I
que vagin als centres i que vegin el que està passant als centres,
perquè jo només tinc dos ulls en els centres, els dels
inspectors que van, perquè jo, desgraciadament, no puc anar centre a
centre a veure el que està passant.

Amenaces, ni una.
Ara, si vosté em diu que va
un inspector i veu que no s'estan complint les normatives, si
això és una amenaça.
.
.
Doncs no em penso que
vosté, com a diputat, em digui que això és una
amenaça.
L'inspector haurà de fer un informe dient que
no s'està complint la norma.

Quant a les aules d'integració, miri
vosté, les aules d'integració, vostés sabran que
aquest any hem començat a treballar amb un model que a mi em sembla
que pot ser més eficaç i més eficient.
Per què?
Perquè amb un sistema comprensiu, amb el qual jo estic absolutament
d'acord, les aules d'integració no poden estar, com
s'ha fet ara, (inintel·ligible) .
.
.
, sinó que el que cal fer són aules
d'integració on estiguin tots els mitjans.

I hem començat a aplicar un nou model que a mi
em sembla que serà molt millor, per tots els xiquets que hem
d'integrar, molt millor per al sistema educatiu i molt millor pels
resultats.

Quant a la tipologia dels centres i els equips
directius, miri vosté, es pagarà -m'estava
preguntant- als directors?
Clar que sí, però
vosté sap que, a més, per classificar les diferents
tipologies i que els mateixos interventors puguin intervindre el gasto, cal
fer una tasca i sap vosté que hem canviat totes els tipologies, o
moltes tipologies de centre, i això ens està portant a una
tasca més llarga del que pensàvem que seria.

Quant als riscos laborals, vosté sap igual que
jo, perquè l'han informat, que des de la Direcció
General de Personal s'està treballant molt seriosament des de
l'any passat amb els riscos laborals.

Quant a les ràtios, miri, vosté em diu:
«Bé, vosté dóna unes ràtios
generals».
Clar, i vostés em donen un fracàs escolar
general.
És que podríem veure el fracàs escolar de
manera relativa o de manera absoluta.
Jo li he de donar ràtios
absolutes perquè igual que poden haver ràtios -i
aquí li he de donar la raó- que poden estar per damunt,
i hi haurà ràtios que estan molt per sota i vosté
sempre em dirà algunes que estan per damunt, i no les que estan per
sota, però està clar que la secretària
autonòmica li ha de donar dades absolutes i no dades relatius.

Miri, vosté, amb el tema de l'uniforme
escolar pot no estar d'acord.
Però és una mesura,
és una mesura.
.
.
(veus).
No, jo li dic «pot estar», pot, pot.
Fent servir el llenguatge, pot sí o no.
Potser
sí.
Però jo li vaig a dir una cosa.
L'uniforme escolar,
en el pla que s'està aplicant i de manera experimental, una
vegada més els he de dir, i vostés saben, que hi ha moltes
mesures i no la mesura només de si és més
còmode per als pares o no és més còmode per als
pares al dematí quan els xiquets s'han de vestir.

Hi ha dades de pertinença al grup, de
disciplina.
.
.
un grapat de característiques que els uniformes poden
ajudar a aquesta mancança de disciplina, que vostés saben que
existeix als centres.
I quan parlem a més d'uniforme, no ens
n'anem a l'uniforme que tots hem conegut durant una
època.
Anem al que ara diem vestir de manera correcta i d'una
manera que ens iguali el grup en els centres.
L'uniforme pot ser un
texà i un polo.

Quant a l'inici de curs, que ha sigut bo,
sí ha sigut bo.
Hi ha hagut poquíssimes incidències.
No més incidències de les que pot haver en un altre curs.

Que hi ha aules prefabricades, doncs ha d'haver
aules prefabricades mentres es vulguin construir centres escolars.

Jo ja, parlar més del fracàs escolar i
els paràmetres, ja veig que ens poden tirar el dematí
tirant-nos-els pel cap i no ens posarem d'acord.
Jo crec que ens
hauríem de posar d'acord amb els paràmetres.

Em deia la senyora Sorribes que faltaven PT, que
faltaven orientadors.
Miri, no sé si li han explicat que estem
posant el segon orientador a centres de més de 1.
000 alumnes, i
vosté m'ha tret un centre de Castelló, el Bovalar.

Miri, hi ha alguns centres del mapa escolar del 1996
que, per problemes de sòl.
.
.
i han sigut municipis «de unos de
los otros y mediopensionistas».
Aquí, problemes de sòl,
en té tothom.
Sap de què ha d'estar vosté
contenta?
Que l'altre dia el conseller va posar la primera pedra i
que resoldrà el problema del Bovalar.

Quant als alumnes de francés, els he de dir que
no són els deixats de la mà de res.
Són alumnes que
estan en el sistema educatiu.
I li diré més: els que en els
centres educatius que tenen com a primera llengua el francés,
se'ls diu que Educació per a la Ciutadania es pot donar en
francés.
Ara, si vosté pregunta els resultats de
francés, li he de dir que en les avaluacions que han fet a la
Comunitat Valenciana, són llastimoses.
Allí sí que les
ràtios són baixíssimes.

Quant al professorat especialista, ja he contestat.
I
he de dir que -i ho he dit abans- jo vaig ser la directora
general que va negociar les plantilles de primària i de
secundària i he de dir-los que vosté fagin números i
utilitzin les hores dels professors, perquè com vosté ha dit,
senyor Pañella, tenim els professors més excel·lents.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias, señora secretaria.

Tiene la palabra el señor Pañella, por
parte del Grupo Compromís.

El senyor Pañella Alcàcer:

Per començar, començaré pel
final.

Mire, sobre l'esforç o no esforç,
hi ha una qüestió important i és que l'IES
Bovalar, del qual s'ha parlat ara, no és ni del Creaescola.
És del mapa escolar.

La senyora secretària autonòmica
d'Educació:

Del mapa escolar del 1996, ja li ho he dit jo.

El senyor Pañella Alcàcer:

Efectivament, això és el que vull dir:
porta molts anys pendent i això és una imatge clara del que
estan tardant les construccions escolars.

Sobre l'uniforme, no crec que siga un punt per a
entrar a discutir ara.
N'hi ha coses més importants i
això és el que volia dir jo, precisament; això
és el que volia dir, que en tota esta problemàtica general,
pense que introduir això, no cal ni perdre, en este moment, ni un
minut en això perquè hi ha massa problemàtica dins de
l'escolaritat com a per a dedicar-nos a això.

I per tercera, i no entraré a contestar
més, sinó que entraré en nous temes.
Sobre les
ràtios, és que parlem de criteris diferents en analitzar
això, no del criteri legal, la ràtio màxima.

I a la millor, vosté diu: «En nombres
absoluts, quantitats absolutes.
» Molt bé.
Doncs mire, quantes
classes superen la ràtio màxima en este moment?
I això
són nombres absoluts i que mos donen una situació.
.
.
(Veus)

No, no, això és absolut.
Quantes unitats
estan superant la ràtio màxima marcada per llei?
Això
és un nombre absolut i és importantíssim.
Per
què?
Quants hi ha de mínimes?
Però és que esta
és obligatòria.
El màxim.
El mínim ja el tenim
perquè, entre altres coses, seria una contradicció.
Quan
tenim el màxim vol dir que, si superem en un, -i deixem de ser
estrictes, ja sé que després no és aixina-
però el que vol dir és que quan superem la màxima,
s'ha de desdoblar i, per tant, per això hi ha de menys.

Però hi ha que superen la ràtio
màxima, en teoria, -i reconec la dificultat i no
m'agarren termes tampoc- però, en teoria, no en deuria
haver cap; en teoria.

I, per tant, la tendència deia que hagueren els
mínims possibles.
Hi ha molts, hi ha molts.

Però no hem parlat d'altres temes,
perquè dic que havíem parlar de bàsic,
d'infantil, bàsica, de primària i secundària.

Però, per exemple, d'altres dades,
vosté ha parlat de les escoles oficials d'idiomes, però
jo tinc dades que contradiuen un poquet.
Prou tenim amb que a
València hi ha 13.
500 sol·licituds que no s'han
acceptat perquè no hi ha places.
Que este any se n'han creat 2
i hi ha 14 escoles oficials d'idiomes al País Valencià;
que en l'estat hi ha 268.

A vostés, que tant diuen els habitants, per
habitant, almenys, ens correspondrien 27, 28, 29.
Pensem en la xifra, eh?
Per tant, estem pràcticament al 50% de les que ens correspondrien
per habitant.

De les noves, la de Llíria, este inici de curs
no tenia el professorat.
No tinc idea si en este moment ja està
solucionat.
Supose que, en part, almenys estarà.

Que porten una política de promoció de
seccions en lloc de crear noves seus i això no vaig a discutir-lo
perquè -a vore- apropar a la població està
bé, però després cal mirar les condicions.
Això
comporta que si en lloc d'anar a les seus, anem a seccions, la
inversió ha de ser molt major i han de ser responsables en el
disseny que porten.
Per què?
Perquè són moltes
seccions i no pot ser que estiguen com estan ara, que estan en una
situació, per cert, molt millorable.

No hi ha un equip directiu allí; no hi ha
representant de l'equip directiu i quan hi ha un problema, doncs no
se sap.
Eixe professorat excel·lent que tenim, soluciona el problema
conforme pot.
Que no té els equipaments necessaris, sobre totes les
seccions.

Jo és que.
.
.
i a més, també,
vostés han tingut pràcticament un milió d'euros
del ministeri per a finançar l'augment de l'oferta de
places per l'ensenyament d'anglés en les escoles,
sobretot, als jóvens a les escoles oficials d'idiomes.
Tampoc
tenim clarament les iniciatives, no les tinc, (inintel·ligible) .
.
.
les iniciatives que han sigut les que han absorbit
tot este milió d'euros que ve des del ministeri, eh?

Sí que sé que hi han almenys tres
escoles oficials d'idiomes que han demanat la impartició del
nivell seu, i que no se'ls ha donat.
Vull dir, quan tenim 13.
500
sol·licituds no ateses.
.
.
bé, doncs estem en esta
situació.
Quant als conservatoris de música i dansa, les
escoles superiors de art dramàtic.
.
.
també hi ha una
retallada d'hores d'assignatures teòriques de
música.
Cada vegada està.
.
.
l'índex de
professorat interí va augmentant, eh?

A vore, jo no parlaré en contra de cap
actuació, però moltes vegades sí que parle del que
és prioritari.
Fa quatre dies s'ha començat, en la
Torre de la Música.
.
.
Molt bé; no li ho critique.
Però
ho  contraste amb les necessitats, en este moment, una inversió
d'eixe tipus contrasta amb les necessitats bàsiques
d'inversió en conservatoris i escoles superiors d'art
dramàtic.
Per tant, com a mínim, jo sí el que
diré que per a mi la prioritat està ahí, en este
moment.

No hem parlat de la formació de persones
adultes, de la llei i els compromisos.
.
.
i l'incompliment, encara,
avui, dels compromisos adquirits en la llei de formació de persones
adultes, que és del 1995, com el Pla de construcció,
adequació i dignificació de centres.
.
.
El conveni general
multilateral.
.
.

La senyora presidenta:

Señoría, vaya acabando.

El senyor Torró Gil:

.
.
.
que havia de fer-se entre ajuntaments i
Generalitat, i totes aquelles.
.
.
més que vostés.
.
.
Bé,
podia estendre'm però lògicament no hi ha temps.
Però, bé, el tema està també apuntat
suficientment perquè vosté mos ho puga aclarir.

Bé, moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Tiene la palabra la ilustre diputada, Sol Sorribes.

La senyora Sorribes Martínez:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyora secretària autonòmica, jo no li
parlava d'incidències puntuals; evidentment que tots els anys
n'hi han incidències puntuals.
O siga, que a un centre falte
el professor de Geografia, i que a altre falte el de Llengua Castellana, i
que tal; jo d'això no li he dit res a vosté.
Perquè jo sé que vosté tard o d'hora, prompte,
espere, això ho solucionarà.
El problema és quan estem
a 27 d'octubre i continuen faltant centres.
I ja no li estic dient
dels centres «normals», i posem-ho entre cometes.
En estos
moments falten tres educadors i un físio en el Serrano Suñer de Castelló.
Vosté ho sap, perquè els pares estan pegant la palissa tots
els dies.
Serveis territorials de Castelló envia la pilota a
València, València envia la pilota a Castelló, i
mentrestant, 27 d'octubre i no n'hi ha.
Que al mateix temps que
falte una mestra, perquè s'ha posat malalta, i tres educadors
en el Verge de Lourdes, una escola infantil de Castelló.
Tenim
exactament el mateix.
.
.
27 d'octubre.
Eixes coses.
.
.
El de la mestra
malalta jo ho puc entendre, però les altres coses no.
Açò jo ja no ho considere incidència, val?
Mentre siga
un ensenyant, dos, tres, de dos o tres matèries en un centre.
.
.
escolte, jo ho entenc això!
Mai li ho tiraré en cara.
Fins
ahí havem arribat.
Mai en la vida.

El que passa és que n'hi ha problemes que
se repetixen un any, un altre any, un altre any, un altre any, un altre
any, i no se solucionen; i eixos sí.
I jo he parlat de l'any
passat, a l'inici del curs escolar, amb la meua innocència, de
primer any d'arribar a Les Corts, arribe jo, ho dic, les coses se
solucionen.
«Pues mira, bonita, va a ser que no.
»

Els centres, per exemple, que no tenen personal
d'administració.
Anem als de primària, els de
secundària ne tenen més o menys, però ne tenen; els de
primària no.
Des d'allà.
.
.
de l'any de la polca,
1998 -crec recordar, aixina de memòria-, n'hi
havia un acord, que tots els centres de més de tres línies
tindrien el seu administratiu.
No està.
N'hi havien 30 en
origen; s'han anat jubilant, s'han anat morint,
etcètera, etcètera; no s'han reposat.
Qui està
fent eixa faena?
Doncs l'estan fent els equips directius.
Els equips
directius no estan prenent decisions pedagògiques, no estan prenent
decisions organitzatives; o ho han de fer fora d'hores, perquè
estan matriculant alumnes, estan organitzant el menjador, estan donant el
bo-llibre.
.
.
, i cada any són més coses que cauen sobre les
esquenes d'estos equips administratius.
Això se repetix any
rere any.
Els professionals, que ja li havia dit abans i que no
repetiré, els logopedes, les infermeres escolars.
.
.

Per cert, en lloc de dedicar els diners a
l'uniforme, que tampoc vull entrar.
Però en lloc de dedicar
eixe 1.
100.
000 euros de pressupost, caram!
, dediquem-lo a contractar una
infermera escolar; que compartisca dos centres?
Val.
No n'hi ha ni en
tots els centres d'educació de necessitats educatives
especials, que això ja és una miqueta fortet.

Mapa escolar: tornàvem a parlar.
Incidències: clar que n'hi ha incidències, tampoc li
les criticaré.
L'exemple que vosté ha posat.
Escolte,
li arriben 200 xiquets, cree una escola nova.
No la pot fer de hui per a
demà.
Posen barracons.
Val, però que no se m'enquisten.
Això és el que jo vull.
Només vosté puga
faça els centres escolars.
Però eixe «només
vosté puga», que siga ràpidament.
No vuit.
.
.
i deu
anys.

Centres.
.
.
moderníssims?
No.
Bé,
això ho diu el senyor Pañella.
No li ho ha contestat
vosté, però jo m'agarre al fil del que ha dit: el 50%
dels centres són d'abans de 1995.
En estos moments.
.
.
Sí, sí, sí; centres de secundària, abans de
1995; ho he comprovat.
Són instal·lacions antigues,
són instal·lacions velles, instal·lacions que
s'estan remodelant.
En quants centres -i el senyor
Pañella li ho dia- el menjador s'està utilitzant
d'aula!
Però és que a més s'han acabat els
laboratoris; no n'hi han perquè això ja és una
aula normal.
No n'hi ha aula de dibuix, exactament pel mateix.
Jo li
podria dir dos centres de Castelló, perquè és el que
jo controle, que s'ha arribat a fer classes en el corredor, eh?
;
traure cadires i posar-les en un corredor; al final del corredor, fer
d'aula.
Doncs bé, sí, val, endavant, continuen
vostés edificant, és important.

L'únic que jo vull que vosté
entenga és que jo no l'estic criticant en moltes coses que
vosté creu que fem crítiques.
L'únic que estic
criticant és que no n'hi ha una racionalitat en el control de
les despeses.
S'estan desviant diners per a.
.
.
Sí, senyora,
ara li ho explique.
Per exemple, el que li dia dels uniformes escolars.
.
.
cloc!
, infermera.
Per exemple, dos professors per a Educació per a
la Ciutadania.
.
.
, i no poden contractar especialistes d'anglés
per a primària?
Home!
, comencem per baix.
I aixina li diria altres
moltes coses, però vaig a tota pastilla.

«Per què no n'hi havia aules
prefabricades quan governava el Partit Socialista?
», dia
vosté, que jo no tenia res a vore, no estava per ací.
.
.
ni
pensament.
Vosté tampoc.
És igual.
¿Ha pensat
vosté allò de l'augment demogràfic, que en
aquell moment no n'hi havia un baby boom, sinó tot el contrari i se preveia que res?
Per
això van començar els primers concerts?
Jo ja estava en el
centre, i prou que ho vaig criticar; prou que ho vaig criticar.
Però
vaig haver d'acceptar-ho quan me vaig donar compte que era
estúpid construir centres en un moment que es preveia una davallada
demogràfica important, val?
En quant canviaren la situació
s'acabarien els concerts i se construirien centres.
Això va
ser el que jo, docent, recorde que se mos va dir en aquell moment.

Ara ha canviat la situació.
Li accepte les
aules prefabricades, però provisionals.
Sempre que siguen
provisionals i transitòries: «Avant, senyora secretària
autonómica!
» Però que mai vagen més enllà
d'un o dos cursos.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Vaya finalizando.

La senyora Sorribes Martínez:

Moltes gràcies.
Ja està, ja.

La senyora presidenta:

Gracias.

La senyora Sorribes Martínez:

Ah!
Però.
.
.
No, volia dir allò del
alumnes de francés.
No me referia als centres de francés,
sinó als alumnes de francés d'una aula o dos que estan
en un centre normal.
Això és el que volia que me contestaren.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Para dar respuesta tiene la palabra doña Concha
Gómez.

La senyora secretària autonòmica
d'Educació:

Hem començat a parlar de les ensenyances
generals i hem passat a les ensenyances especialitzades.
Bé, quan es
fa una programació, i aquí hi ha una programació, per
descomptat, sempre van per endavant els centres que tenen ensenyances
generals, eh?
Tot i amb això s'ha fet un gran esforç
amb les escoles d'idiomes.

I no hem començat pel terrat.
No hem
començat pel terrat perquè, mire, vosté sap que fa
molts anys vam començar a posar seccions.
Perquè
vostés que tant parlen dels recursos.
.
.
Jo els vaig a fer.
.
.
les hi
deixo un interrogant a l'aire.
Aquestes infraestructures que fem, que
consten molts diners a tots els ciutadans, i estan tancades la mitat del
dia, ¿vostés pensen que les podríem aprofitar per a
altres coses?
És un interrogant que jo poso.
Jo els diria que
haurien de fer un esforç per fer un aprofitament d'aquests
recursos i que poséssim al damunt de la taula, com a ciudatans, ja
no com a representants, a més, dels ciutadans, sinó com a
ciutadans, nosaltres, (inintel·ligible) .
.
.

Miri, el C1 de les escoles d'idiomes.
Fa dues
setmanes vam estar al ministeri aclarint el problema del C1.
I ja el
ministeri ha dit que «serán las comunidades autónomas
las que empiecen a aplicar y tal».
Fins ara no ens havien dit res.

És que, clar, com anem amb aquestes preses per
a aplicar la LOE.
.
.
Jo sempre he dit que la LOE.
.
.
, que és una norma
bàsica important, ens agradi o no ens agradi, les coses.
.
.
tant que
parla vosté de precipitació, per descomptat una
precipitació són els quatre anys d'implantació
de la LOE.
I evidentment anem, absolutament, atordits amb tenir de fer la
normativa; el ministeri i nosaltres, perquè, clar, fins que el
ministeri no tragui la norma bàsica nosaltres no podem fer la norma
autonòmica.
I això és un cercle tancat.

I a mi no m'agradaria mesclar el tema dels
conservatoris amb la Torre de la Música, perquè són
dues coses completament diferents i inversions completament diferents.
Jo
em penso que la Torre de la Música ens portarà una riquesa
cultura important, i que els nostres conservatoris.
.
.
I li he de recordar
que, miri, nosaltres vam fer una aposta.
.
.
Tenim tres conservatoris
superiors a la Comunitat Valenciana.
Vosté sap quants n'hi ha
a França?
N'hi havia un, i crec que ara han fet el segon, a
França, eh?
I ara nosaltres en tenim tres.
Per què?
Perquè nosaltres tenim una cultura musical important que tenim de
fer-la sistemàtica, perquè la tenim amb unes agències
 educatives no sistemàtiques, i les hem de sistematitzar.
I
aquest esforç el govern valencià fa molt de temps que
l'està fent.
Que es poden fer més coses?
Sempre es
podran fer més coses.

El professorat interí.
Miri, nosaltres hem tret
una oferta de professors, cada any, importantíssima, i hem baixat el
professorat interí moltíssim, moltíssim.
Però
li vaig a dir una cosa, i vosté pensi en quin percentatge es
té de baixar el professorat interí per a no tancar el
sistema.
No ens convé de cap de les maneres convertir un sistema
educatiu amb un sistema endogàmic.
Cal haver pocs interins,
però els suficients perquè el sistema continuï obert.

I l'EPA.
Doncs, bé, estem també
parlant d'ensenyaments no obligatoris.
Jo em penso que s'ha fet
un esforç per part dels ajuntaments, important; per part de La
Generalitat, doncs s'han fet moltes coses.
Per descomptat s'ha
avançat amb l'EPA.
I jo em penso que s'ha de continuar
treballant en aquest sentit.

I quant a la diputada Sorribes li he de dir, miri,
educadors i físios; nosaltres, li he dit que aquest any hem volgut racionalitzar, i
això no vol dir que en algun centre no falti; vosté ha parlat
de centres concrets, i em perdonarà que les dades concretes no les
tingui, i jo no li vull donar una dada que no tingui.
Administratius.
Bé, doncs ja sabem que és una demanda, però amb els
pressupostos s'ha de veure quines són les prioritats.

L'infermera escolar.
Bé,
l'infermera escolar, miri, per ara no ens la podem permetre.
Però sí que li vaig a dir una cosa: no ens la podem permetre
com una persona més en el centre educatiu, com a plantilla.
Però des de planificació el que sí que hem donat
és a la Conselleria de Sanitat, i així ens consta que ho
estan fent.
.
.
Hi vam fer el següent treball de camp: vam preguntar
centre per centre quin tipus de xiquets tenien amb necessitats d'un
infermer, en quin moment del dia ho necessitaven; vam veure que sobretot a
l'hora de dinar, sobretot pels sondatges i altres d'estes
coses, és quan es necessita l'infermer escolar.
I el que
s'ha fet és una correspondència entre centres i centres
de salut, perquè es pugui atendre els xiquets que tenen aquestes
necessitats.

El mapa escolar.
Jo veig que vosté em diu:
«Benvingudes les aules si són provisionals.
»
Vosté diu: «Vam tenir el baby boom.
» Magnífic.
Però vostés
-perdoni'm que li digui- que el que no van tenir
és una planificació seriosa.
I jo també li dic que les
aules (remors) han
de ser provisionals.
Però li faria una pregunta, a vosté i
als diputats que estem aquí: ¿en quants anys vosté
faria un centre, des que han de posar a disposició el sòl,
els ajuntaments, fins que vosté pugui acabar una obra?
Per
descomptat en dos anys, per descomptat no ho fa.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias.

Compareixença de la secretària
autonòmica d'Educació, senyora Concha Gómez
Ocaña, per a informar sobre l'estat d'aplicació
de l'assignatura d'Educació per a la Ciutadania,
sol·licitada a petició pròpia (RE número
22.
352), acumulada a les compareixences del conseller
d'Educació, senyor Alejandro Font de Mora Turón, per a
informar sobre l'aplicació de l'assignatura
Educació per a la Ciutadania al curs escolar 2008-2009,
sol·licitada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número
21.
453) i a la d'un membre del Consell en relació amb la
planificació feta per l'inici de curs i, especialment, de
l'assignatura Educació per a la Ciutadania,
sol·licitada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR:
Compromís (RE número 21.
458)

La senyora presidenta:

Continuamos con el orden del día en el punt
número 5: compareixença de la secretària
autonòmica d'Educació per a informar sobre
l'estat d'aplicació de l'assignatura
d'Educació per a la Ciutadania, sol·licitada a
petició pròpia; acumulada a la compareixença del
conseller d'Educació per a informar sobre
l'aplicació de l'assignatura Educació per a la
Ciutadania al curs escolar 2008-2009, sol·licitada pel Grup
Parlamentari Socialista; acumulada, igualment, a la compareixença
d'un membre del Consell, en relació a la planificació
feta per a l'inici del curs, i especialment de l'assignatura
Educació per a la Ciutadania, sol·licitada pel Grup
Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Els Verds: Compromís.

Per a la compareixença, té la paraula la
senyora Concha Gómez.

La senyora secretària econòmica
d'Educació:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

En primer lloc, vull assenyalar que el Govern
Valencià.
.
.
Llegiré la compareixença en
castellà, que me l'han fet en castellà, i, si no.
.
.
, no
m'agrada entrebancar-me.
Després contestaré en
valencià.

En primer lugar, señalar que el Gobierno
Valenciano, mediante Orden del 10 de junio de 2008, establece formas de
organización pedagógicas diferentes para impartir la materia
de Educación para la Ciudadanía y los Derechos Humanos en
segundo curso de Educación Secundaria Obligatoria, porque somos un
gobierno responsable y cumplimos con la legislación vigente.
En el
caso del Real decreto 806, de 2006, de 30 de junio, por el que establece el
calendario de aplicación de la nueva ordenación del sistema
educativo establecido por la LOE.

El mencionado real decreto establece que en el
año académico 2008-2009 se implantarán con
carácter general las enseñanzas correspondientes a los cursos
segundo y cuarto de Educación Secundaria Obligatoria.
La Conselleria
de Educación en todo momento ha pretendido desarrollar las
previsiones normativas contenidas en el Decreto 112/2007, de 20 de julio,
del Consell, por el que se establece el currículo de
Educación Secundaria Obligatoria en la Comunidad Valenciana.
El
propio decreto autonómico establece que la materia de
Educación para la Ciudadanía y los Derechos Humanos se
impartirá en nuestra comunidad en segundo curso de Educación
Secundaria Obligatoria.

La administración educativa valenciana ha
planteado la implantación de materia mediante dos formas diferentes
de organización.
Lo opción A, que consistirá en el
desarrollo del currículo de materia por parte del profesor o
profesora y, la opción B, que podría consistir en la
realización de trabajos con enfoques transversales.
En esta
última opción, como solución para el alumnado que,
atendiendo a la realidad social generada por el contenido curricular de la
materia y que, al amparo de los artículos 16 y 27.
3 de la
Constitución, pudiera plantear objeción de conciencia frente
a la misma sin que ello signifique ni regulación ni reconocimiento
de tal derecho por parte de esta administración.

Como consecuencia de los autos dictados por el
Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana, de fecha 23 y 28
de julio de 2008, la secretaria autonómica de Educación
dictó, con fecha 30 de julio de 2008, una instrucción en la
que hace constar que la mencionada orden está en vigor y, por lo
tanto, es de obligado e inexcusable cumplimiento, en tanto no disponga otra
cosa, la sala del Contencioso-Administrativo, sección segunda, del
Tribunal Superior de Justicia, de la Comunidad Valenciana.
A
excepción del artículo 2, del punto 1.
b) y puntos 2 y 3 de los
artículos 3 y 4, en todo lo referente a la opción B, y la
frase que contiene en el artículo 5.
1, y leo entre comillas:
«.
.
.
teniendo en cuenta, en todo caso, el grado de adquisición
de competencias básicas en lengua inglesa que han sido suspendidas
cautelarmente por la referida sala de la opción B».

Como no podría ser de otra manera, con el fin
de lograr una mayor atención al alumnado a través de la
Resolución del 1 de septiembre de 2008, del director general de
ordenación y de centros docentes y del director general de Personal,
se han establecido orientaciones metodológicas didácticas y
organizativas para la impartición de la materia de Educación
para la Ciudadanía y los Derechos Humanos, en la Educación
Secundaria Obligatoria.

En este estado de cosas, en tanto no se dicte
sentencia firme o el Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad
Valenciana revise sus actos, los alumnos que hayan solicitado la
opción B deben cursar la opción A.
No obstante, la
Conselleria de Educación garantiza la atención educativa del
alumnado que por razones de conciencia y para acogerse al derecho
fundamental a la libertad ideológica, reconocida por el
artículo 16 y 27.
3 de la Constitución española, haya
decidido a través de sus padres o representantes legales no asistir
a las clases de Educación para la Ciudadanía y los Derechos
Humanos.

En ese sentido, los centros docentes de la Comunidad
Valenciana deben optar las medidas oportunas para que estos alumnos sean
atendidos debidamente durante la hora semanal dedicada a la mencionada
materia.
La planificación realizada desde la Conselleria de
Educación para el inicio del curso 2008-2009 se ha desarrollado, a
nuestra manera de ver, con total normalidad.
En el nuevo curso se han
producido cambios importantes que han afectado a instrucciones en materia
de ordenación académica y de organización de la
actividad docente en los centros, se han implantado nuevas
enseñanzas, se ha comenzado una transformación total del
sistema de gestión de los centros y aplicación del ITACA, la
puesta en marcha ha requerido la publicación de nuevas resoluciones,
órdenes, decretos, para unificar los criterios de toda la comunidad
educativa.

Un cambio importante, señorías, respecto
al curso anterior, se ha producido por la implantación de la materia
de Educación para la Ciudadanía y los Derechos Humanos.

A continuación, expondré el proceso
seguido desde la Conselleria de Educación para la puesta en marcha
de esta nueva materia en los centros de enseñanza de la Comunidad
Valenciana.

En el primer trimestre del año 2008, el conseller de Educación
informaba a los medios de comunicación que la asignatura de
Educación para la Ciudadanía y Derechos Humanos en la
Comunidad Valenciana se impartiría en inglés.
El 11 de junio
de 2008 se publica en DOGV la Orden del 10 de junio de 2008, de la
Conselleria de Educación, por la que se establecen formas de
organización pedagógica para impartir la materia de
Educación para la Ciudadanía y los Derechos Humanos en
Educación Secundaria Obligatoria.

Las direcciones territoriales de educación en
cada provincia solicitaron a los centros, en el curso 2008-2009, que
deberían implantar la materia de Educación para la
Ciudadanía y los Derechos Humanos y que planificaran el
número de grupos teniendo en cuenta las opciones siguientes:
opción  A, que consistirá en el desarrollo del
currículo de la materia y, la opción B, que
consistiría en la realización de un trabajo con un enfoque
transversal de, al menos, una periodicidad trimestral acerca de los
contenidos de la materia.

Para la opción A, el profesorado sería
de la especialidad de Filosofía y Geografía e Historia con
capacitación en lengua inglesa.
A partir de la opción
elegida, se constituirán grupos distintos en espacios diferentes.

En la opción B, además del profesor de
Filosofía o Geografía e Historia, se asignaría un
profesor del Departamento de Inglés para facilitar la
realización de los trabajos en lengua inglesa.

El número de grupos del segundo curso de
Educación Secundaria Obligatoria es el siguiente: en Alicante, 551,
en IES y secciones, en colegios públicos, 49; en Castellón,
198 IES y secciones y 6 en colegios públicos; en Valencia, 616 en
IES y secciones y 35 en colegios públicos.
En total, 1.
365 en IES y
secciones, y, en colegios públicos, 90.
El total de grupos de la
comunidad, 1.
455.

Como consecuencia de las medidas cautelares del
Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana, y aunque no ha
recaído sentencia firme, la Conselleria de Educación, con
absoluto respeto al pronunciamiento del tribunal, toma la siguiente
decisión: continuar impartiendo la materia de Educación para
la Ciudadanía y los Derechos Humanos en lengua inglesa, ya que las
medidas cautelares no lo impiden.

Todo el profesorado de plantilla de los centros que se
había contemplado en la opción B se utiliza para impartir la
materia, es decir, profesores de geografía e historia más
profesores de inglés, y la clase se impartirá de acuerdo con
lo indicado en la Resolución del 1 de septiembre de 2008, del
director general de Ordenación y Centros Docentes y del director
general de Personal, por la que se establecen orientaciones
metodológicas, didácticas y organizativas para la
impartición de la materia de Educación para la
Ciudadanía y los Derechos Humanos, en cumplimiento de los autos del
Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana.

A continuación, indicaré el profesorado
que se contempló en la planificación de los propios centros:
de Filosofía y Geografía e Historia, en Alicante, 116; 41, en
Castellón; 127, en Valencia; de Inglés, 116, 41 y 127 en
Valencia.

Aquellos centros que habían previsto grupos con
la opción A, únicamente, se han resuelto con profesorado del
propio centro de las especialidades de Geografía e Historia o
Filosofía con capacitación en lengua inglesa, y el resto ha
sido seleccionado de las nuevas bolsas de geografía y
filosofía y de inglés.
La situación numérica es
la siguiente:

De los propios centros hay 11 profesores con
capacitación en lengua inglesa, que voluntariamente han querido dar
clase de Educación para la Ciudadanía y los Derechos Humanos.
El resto del profesorado necesario se ha cubierto según se indica en
esta tabla: Alicante, 7; Castellón, 5; Valencia, 31.

La primera bolsa que se aperturó en abril-mayo
para profesores de geografía y filosofía se resolvió
con 70 docentes admitidos, de los cuales, a fecha de 1 de septiembre
quedaban 54, ya que los actos de adjudicación del mes de julio, 16
docentes optaron por su especialidad de Geografía y
Filosofía.

Por último, indicar que la segunda bolsa de
geografía e historia y filosofía con capacitación en
lengua inglesa para impartir la materia de Educación para la
Ciudadanía y los Derechos Humanos, que se aperturó en julio,
se ha resuelto con 121 docentes admitidos para impartir la materia.

En cuanto a la organización de la materia de
Educación para la Ciudadanía y los Derechos Humanos en los
centros privados-concertados, se ha realizado desde las direcciones de los
mismos, de acuerdo con los criterios de la Conselleria de Educación.
De las inspecciones realizadas a los diferentes centros, se ha comprobado
que la impartición de la materia se realiza con total normalidad por
un profesor con la habilitación de inglés.

Por otra parte, entiendo que debo exponer con detalle
las razones que han conducido al Consell a adoptar la decisión de
vincular el contenido de la materia en lengua inglesa y, de este modo,
clarificar los posibles equívocos.
Pensamos que la mejor
enseñanza en idiomas es primordial para que Europa desarrolle su
potencial, no solo en el ámbito económico, sino
también en el cultural y social.
 La nuestra, la valenciana, es
una sociedad bilingüe y, ahora, en la actualidad, también
multilingüe.

En consecuencia, nuestra enseñanza debe
reflejar esta circunstancia.
El fomento del pluralismo
lingüístico se convierte en uno de los factores clave de
calidad del sistema educativo.

Por todo ello, a través de la próxima
concreción del Plan de plurilingüismo, en su versión
posterior al Pextri, continuaremos favoreciendo la adquisición de
competencia de lingüísticas de castellano, valenciano y lengua
extranjera.

La aplicación estricta del programa electoral
del Partido Popular y la potenciación de los idiomas extranjeros en
el sistema educativo constituye una de las prioridades estratégicas
del gobierno valenciano en materia de educación, como son las
infraestructuras escolares o los programes de excelencia a través de
programas experimentales y, luego, generalizados.
Por lo tanto, nadie debe
extrañarse, salvo que a priori alguien pensara que la asignatura de
Educación para la Ciudadanía está para otras
cuestiones.

Creemos que respondemos a una necesidad de la sociedad
valenciana y, también, española.
Además, con una
extensión social muy reclamada.
Hay multitud de familias valencianas
que desean que sus hijos reciban educación en inglés y que su
nivel sea adecuado.

El Decreto 233 de 1997, del gobierno valenciano, por
el que se aprueba el reglamento orgánico y funcional de las escuelas
de Educación Infantil y de los colegios de Educación
Primaria, indica que todos los centros aplicarán uno o más de
uno de los programas de educación bilingüe.
Estos programas son
los siguientes: programa de enseñanza en valenciano, programa de
inversión lingüística y programa de incorporación
progresiva.

De la misma manera que el Decreto 234 de 1997, del
gobierno valenciano, por el que se aprueba el reglamento orgánico y
funcional de los institutos de Educación Secundaria, indica que
todos los centros aplicarán uno más de los programas de
educación bilingüe: programa de enseñanza en valenciano,
programa de incorporación progresiva.

Los dos decretos mencionados anteriormente regulan
también el diseño particular de programa, que determina
qué áreas o materias se deben vehicular en cada una de las
lenguas curriculares, tanto en las oficiales como en las extranjeras.

Además, la Orden del 30 de junio de 1998, la
Conselleria de Cultura, Educación y Ciencia estableció que
los requisitos básicos y los criterios y procedimientos para aplicar
en los centros educativos un programa de educación bilingüe,
enriquecido por la incorporación temprana de una lengua extranjera
como lengua vehicular desde el primer ciclo de Educación Primaria,
publicado en el DOGV el 14 de julio de 1998.

Y, también, la Resolución de 30 de julio
de 2008, de la Dirección General de Ordenación y Centros
Docentes y de la Dirección General de Personal, establecen los
requisitos básicos para la aplicación del Programa de
educación plurilingüe que permita fomentar una primera
aproximación a la lengua inglesa en el segundo ciclo de
Educación Infantil.

Así mismo, en esta misma línea puedo
decir con total contundencia que la orden que regula la impartición
de Educación para la Ciudadanía se sustenta en principios
pedagógicos y metodológicos, respecto al aprendizaje de las
lenguas unánimemente admitidos por la comunidad educativa.
En otras
palabras, se trata de que el alumnado utilice las lenguas oficiales y,
también, las lenguas extranjeras en contextos reales.

Puedo asegurar que la materia de Educación para
la Ciudadanía y los Derechos Humanos impartida en inglés
contribuirá a alcanzar el objetivo de la construcción de la
competencia plurilingüe en el alumnado.

Por otro lado, el tratamiento de las lenguas de un
modelo de educación plurilingüe ha de tener en cuenta  que
las áreas no lingüísticas, como es el caso de
Educación para la Ciudadanía, además de enseñar
contenidos de la materia, también se enseña lengua, dado que
ciertos contenidos del lenguaje académico se enseñan mejor a
través de otras áreas.

El hecho de que la Educación para la
Ciudadanía se imparta en inglés no va a suponer ningún
perjuicio ni para el alumnado ni para el profesorado.
Todo lo contrario, se
trata de dar respuesta a la creciente demanda social de la comunidad
educativa y de la sociedad que reclama la formación en lenguas
extranjeras.
Pretendemos potenciar el aprendizaje y el uso de las lenguas
extranjeras, al mismo tiempo que se mejora el aprendizaje y el uso de las
lenguas cooficiales.

En definitiva, no les quepa la menor duda, el gobierno
valenciano trabaja en la dirección, que no es otra que trabajar en
el desempeño del mandamiento constitucional y estatutario, de manera
que a través de la articulación de una serie de programas
fundamentados jurídicamente garanticemos a los alumnos su
formación lingüística plurilingüe.
Cabe recordar
que la Ley orgánica 2/2006, de educación, recoge, entre otros
fines hacia los que ha de orientarse el sistema educativo, la
capacitación para la comunicación en lengua oficial y
cooficial y, si la hubiere, en una o más lenguas extranjeras; la
LOE, señorías.

Además, debo apuntarles que el comprender y
expresarse en una o más lenguas extranjeras de manera apropiada, es
uno de los objetivos fundamentales de esa etapa educativa.
Artículo
23 de la LOE.

Asimismo, el Real decreto 1.
631/2006, de 29 de
diciembre, por el que se establecen enseñanzas mínimas
correspondientes a la Educación Secundaria Obligatoria, en su
disposición adicional tercera, dedicada a las enseñanzas del
sistema educativo español impartidas en las lenguas extranjeras, que
las administraciones educativas podrán autorizar que una parte de
las materias del currículo se impartan en lenguas extranjeras, sin
que ello suponga modificación de los aspectos básicos del
currículo.

Para mayor información debe señalarse
que el borrador que el mismo Gobierno de España ha presentado en
relación con las pruebas de acceso a la selectividad contempla por
primera vez una prueba oral de inglés.
De ahí la necesidad de
acrecentar la competencia comunicativa en dicha lengua extranjera por parte
de esta comunidad autónoma.

A nivel europeo, les recuerdo a sus
señorías que la declaración conjunta de los
ministerios de educación de los 29 estados miembros de la
Unión Europea en Bolonia, en el año 1999, marcó como
retos el futuro para el año 2010, el acceso al mercado laboral, la
convergencia académica, la formación a lo largo de toda la
vida, la integración de las tecnologías de la
información y la comunicación en la gestión del
conocimiento, y la pluralidad lingüística europea, lengua
materna más dos lenguas extranjeras.

Debo indicarles, al respecto, que nuestro sistema
educativo valenciano cuenta ya con la experiencia adquirida en
educación plurilingüe a través de programas
bilingües enriquecidos con la incorporación temprana de la
lengua extranjera.
Concretando más, se practica de manera efectiva
en 310 centros en la comunidad y tienen como beneficiarios a 43.
000
alumnos.

En este momento, los resultados de las evaluaciones
diagnósticas realizadas por la propia Conselleria de
Educación, en octubre de 2006, inciden en la necesidad de mejorar la
competencia oral en una lengua extranjera, en este caso el inglés.

Se desprenden los siguientes datos de la
evaluación diagnóstica llevada a cabo en los alumnos de
segundo de la ESO, a 43.
645 alumnos.
Y saben ustedes, porque se han hecho
públicos los resultados, que en inglés las puntuaciones, con
respecto a una puntuación máxima de 10, estaban muy por
debajo, así como la comprensión escrita, la gramática
y el vocabulario, la fonética y la expresión escrita.
Antes
hemos hablado de las asignaturas instrumentales.

Con la nueva ordenación académica que
estamos desarrollando en nuestra comunidad, un alumno medio cursará
desde Educación Infantil, a partir de los cuatro años, hasta
cuarto de educación obligatoria, un total de 1.
050 horas de
inglés, frente a las 805 que plantea el ministerio.
Si el alumno se
acoge a un programa Pextri o un modelo plurilingüe, cursaría
1.
785 horas de inglés.

Por otro lado, obtendremos como ventaja adicional
desarrollar la capacidad psicolingüística de los alumnos con el
fin de favorecer y mejorar su fluidez y comprensión verbal.

Les digo más.
La apuesta de un modelo
plurilingüe no se ciñe únicamente a la materia de
Educación para la Ciudadanía y los derechos humanos, ni tan
siquiera a la etapa de Educación Secundaria Obligatoria.
Todo lo
contrario, lo vamos a hacer extensivo a todas las etapas educativas,
vinculándolo especialmente a aquellas materias cuyas
características permitan vehicular en una lengua extranjera.

Para ello vamos a poner todos los recursos
técnicos y humanos a nuestro alcance para que el profesorado de los
centros educativos adquiera la competencia lingüística en
inglés.

Además, si me permiten sus
señorías, tengo la sensación de que iniciativas
innovadoras y de actualidad, como la nuestra, no suelen ser bien recibidas
por parte de algunos partidos que creen tener la exclusividad en el avance
y en el progreso de la modernidad y las innovaciones educativas.
Y en el
caso valenciano creo que nos estamos equivocando.

Somos pioneros, y lo seguimos siendo, y en aquellas
medidas que permiten mejorar y ampliar el conocimiento de las lenguas para
promover la movilidad en Europa, la comunicación internacional y la
mejora de los intercambios interpersonales y las relaciones laborales,
así como el acceso a la información.

En referencia al modelo de enseñanza
plurilingüe, como argumentos malintencionados y yo creo que carentes
de fundamento, sería de mayor provecho para todos que se conviertan
en una oposición responsable y que avanzáramos en construir
el mejor del sistema educativo posible para la Comunidad Valenciana.

Yo quisiera decir que mi discurso, y así
intentamos haciéndolo el día a día, que cuando
aquí, en la Comunidad Valenciana, hemos planteado la
metodología de que hubiera dos profesores en el aula, les tengo que
informar, y seguro que ustedes ya se han informado, que en el borrador que
en este momento se encuentra en la página web del ministerio, cuando
habla de los ciclos formativos de Educación Infantil, cuando habla
de la enseñanza en inglés, dice: «Cuando el profesor
que imparta las enseñanzas específicas no tenga las
competencias en inglés, podrá tener otro profesor en el
aula.
»

Yo les voy a decir también que (veus) en las ense.
.
.
Sí, sí, tal cual.
(Remors) Artículo, artículo.
.
.
Punto 5, punto 5,
señor diputado.

Yo le voy a decir más, y le voy a decir
más.
Mire, el Gobierno de España tiene en el exterior muchas
secciones internacionales en centros extranjeros, aparte de los centros
españoles en el extranjero.
Y le voy a decir una cosa: en las
secciones internacionales donde se quiere introducir el español
mandamos profesores de geografía e historia y lengua y literatura
que tienen que coordinarse con los profesores del país (veus) y se.
.
.
Por
supuesto, no tienen problemas en coordinarse.
Y, además,
según el país, o se inician por Educación Infantil o
se inician en el liceo.
Y le voy a poner cinco ejemplos: Francia, inicia en
educación infantil; el Reino Unido, inicia en educación
infantil; Italia, lo inicia en el liceo; Holanda, lo inicia en el liceo, y
Estados Unidos, lo inicia según los estados, en algunos en
educación infantil y otros en los liceos.
Porque si no fuera
así estaríamos negando un principio también
fundamental del aprendizaje, y es la plasticidad del aprender a aprender,
que ustedes, cuando hacen leyes, siempre dicen, y desde luego en eso tienen
toda la razón, que el ser humano tiene capacidad de aprender durante
toda su vida.

Muchas gracias.

(Ocupa la presidència el vicepresident, senyor
Pedro Ángel Hernández Mateo)

El senyor vicepresident:

Muchas gracias,
señora secretaria autonómica.

Para las intervenciones de los grupos, tiene la
palabra la señora Marcos, en nombre de Compromís.

La senyora Marcos Martí:

Moltes gràcies,
senyor president.

Senyora Gómez, de la meua part felicitats a qui
li ha preparat eixa intervenció, perquè és el
magnífic exemple del que són arguments ad hoc, fets a posteriori per a
justificar una cosa que és el que realment s'està
amagant.
Perquè si vostés apostaren per l'ensenyament
en anglés, magnífic; però començarien pel segon
cicle de primària, pel primer cicle d'infantil, no?
Vosté ha de portar un professor d'anglés a una classe
on els alumnes no saben la llengua?

Vosté ha dit molt bé com s'estan
implementant determinats coneixements efectivament des de baix.
I quan
més baix, més fàcil.
Perquè vosté sap
que quan l'edat és més primerenca, millor es pot
aprendre en llengües diferents i fins i tot a independitzar
l'aprenentatge en els diferents codis, no?
Perfecte.
Ara, en segon de
secundària!

Jo el que crec és que vostés, i a
més estic absolutament convençuda, que vostés el que
han fet des de l'inici és un boicot actiu a una assignatura,
Educació per a la Ciutadania i els Drets Humans, perquè estan
seguint la ideologia més profunda dels grups neocons que s'han sentit des
de l'inici oposats a una educació en valors que implique la
formació de ciutadans i ciutadanes lliures i crítics.

La primera cosa que van fer vostés és la
deriva curricular, és a dir, el Decret 112/2007, del govern
valencià, que va modificar substancialment el contingut curricular
d'Educació per a la Ciutadania, atenent la demanda que els
temes que el sector més fonamentalista catòlic entenia que no
havien d'estudiar els seus fills i filles.
El que va suposar, de fet,
que vostés feren una modificació curricular substantiva.
I
l'error del ministeri és que això no ho va
recórrer.
Val, jo en això a vostés els done la
raó.
Vostés fan una deriva curricular i el ministeri no
intervé.

Però, a partir d'ahí, segurament
no era suficient i van començar, a més d'això, a
intentar donar-li cobertura a l'objecció.
I per què
havien de donar-li cobertura a l'objecció?
Perquè
l'objecció, a més de ser un dret individual, té
unes conseqüències acadèmiques: qui no curse
l'assignatura no tindrà la titulació.
I se'ls va
ocórrer una gracieta.
Manera de fer una objecció
genèrica era fer l'opció A i l'opció B.
Una opció B en la qual és evident que era el pare o la mare
els qui triaven els continguts d'uns treballs que després
havia de supervisar, i corregir i donar nota el professor
d'anglés, perquè ja s'havia dit que tot seria en
anglés, i el professor de teoria, que estava capacitat per a
impartir l'assignatura.
La qual cosa és una burla, primer a la
llibertat de càtedra, però sobretot és una burla a la
comunitat educativa i una actitud gravíssima enfront de
l'estat d'intentar fer malifetes per a bordejar el compliment
d'una llei que és d'obligat compliment.

Davant dels recursos que se van presentar, clar, i
donada la suspensió cautelar de l'opció B, doncs
vostés han fet unes instruccions.
Unes instruccions on queda molt
clar què és el que es pretén, no?
Vosté mateixa
en les instruccions de 30 de juliol de 2008 diu: «No cabe la
objeción como organización pedagógica, ha desaparecido
la opción B, pero sí cabe como expresión de la
voluntad del padre».
És a dir, en el fons vostés li
estan donant cobertura a eixa objecció, eixe boicot actiu contra una
matèria que vosté no sé molt bé per què
no li agrada, perquè estem parlant de la formació en valors.
I quan més plural siga eixa formació en valors, millor podran
triar després els ciutadans i les ciutadanes del futur.

En la mateixa nota jo entenc que vosté mateixa
ordena actuar contra el contingut literal de la interlocutòria del
Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana, doncs en
la mateixa nota es diu que l'alumne no podrà ser avaluat sobre
l'adquisició de les competències bàsiques en
anglés i vosté diu exactament, «el profesor responsable
de firmar la calificación es el de filosofia o ciencias sociales,
con la orientación, en todo caso, del profesor de
inglés».
És a dir, vosté incompleix el que
és la suspensió cautelar d'eixa part de l'ordre.
Per tant, estan vostés fent un embolic en tots els centres docents.

És cert que vosté fa un moment ha fet
una frase, en la compareixença anterior, que dia: «als
sindicats sols els hem dit que no volen l'Educació per a la
Ciutadania en anglés».
Però, bé, és que
estem parlant d'una cosa que està mobilitzant el carrer, ahir
mateixa 10.
000 persones al voltant d'això, però que
porta tres dies de mobilitzacions.
I que sap vosté el que
s'està aprovant en tots els claustres on vosté
està pressionant els equips directius d'alguna manera dient,
«el que no sea bueno luego no podrá repetir».
Val?
És a dir, primer boicotegen.
.
.
Jo no sé a vegades
vostés per què es queixen d'organitzacions
polítiques, no?
, com Batasuna que boicoteja l'estat, i
vostés estan fent exactament el mateix, boicotejant
l'aplicació d'una llei al País Valencià.
S'estan burlant del ministeri.

Jo crec que és un greu atac a l'estat de
dret, protagonitzat per algú que diu que el respecta.
S'estan
burlant del professorat.
Estan atemptant contra la llibertat de
càtedra.
S'estan burlant dels alumnes.
S'estan burlant
dels pares i les mares.
I els mateixos alumnes ho diuen, diuen que ells no
entenen res.
Que al final és el que volen, que eixa assignatura no
es done, que eixes continguts, fins i tot els que vostés han
reduït, no es done la classe.
Perquè és impossible.
.
.
,
alguns feien jo crec que l'exemple fortuït del versador.
No és possible
estar en una classe i que un explique en la teua llengua el que
després te traduïx un altre en una llengua que tu no entens.
Això sols genera rebuig.

I mire, senyora Gómez, jo crec que el rebuig
és una cosa que davant d'això, vostés poden fer
dos coses: el diàleg o el replantejament, però estan triant
el pitjor dels camins possibles.
I tal com està el sistema educatiu,
estan buscant innecessàriament formes perquè la gent rebutge
una gestió que és poc afortunada.
Per què?
Perquè el que estan fent és enviant la inspecció, que,
efectivament, té molts contingut i moltes competències,
perquè aplique el que podria ser la pitjor de les històries
de la inspecció educativa.
En compte de col·laborar, el que
estan fent és intentar pressionar perquè els professors, que
en el seu dret volen donar la classe en valencià o castellà,
perquè és el seu dret, vostés volen pressionar-los
perquè es complisca una ordre injusta i absolutament
il·legítima, com és dir en quina llengua s'ha de
donar la seua classe.

A mi m'agradaria en estos moments estar en la
meua escola, perquè jo sóc professora de geografia i
història i capacitada per a donar eixa assignatura.
I
m'agradaria que vinguera un inspector i m'agradaria anar als
tribunals.
Perquè dia abans una companya seua que el senyor Font de
Mora dia que vostés governen para la
mayoría silenciosa.
Jo és que
espere que vostés governen no per als súbdits, sinó
per als ciutadans.

I vosté mateixa, ahir, quan va anar al Consell
Valencià de Cultura, va dir que no estava disposada a rectificar,
que estava disposada a tirar endavant.
I, per tant, fins i tot
l'associació d'inspectors ha dit que ells també
reclamaven el seu dret a l'objecció de consciència,
perquè no els sembla raonable portar a terme una sanció
perquè un professor o una professora done la classe en la llengua
que trie.

I torne a dir: ja m'agradaria a mi acabar en els
tribunals amb la conselleria per defensar el meu dret a donar la classe en
la llengua que jo trie i per no complir una ordre que, efectivament,
és absolutament injusta i evident.

Em preocupa molt que d'açò
s'estiga fent pallassades, que s'estiga convertint en broma el
que és una cosa molt seriosa.
Tan seriosa com que el govern
valencià s'oposa a portar al nostre territori una norma que no
és més que l'aplicació de
l'educació en valors.

No entenc per què estan donant-li a esta
situació una transcendència que no s'explica si no
és perquè, efectivament, vostés volen fer el boicot
actiu.
Boicot que, evidentment, després no tenen la mateixa vara de
mesurar.
Jo l'altre dia estava parlant amb uns companys de
l'escola privada concertada i me dien que a la seua escola no havia
anat cap inspector i que ells, per suposat, estaven donant
l'assignatura en valencià i en castellà.
Bé,
quan vosté vullga, quan vosté vullga.
.
.
Evidentment, jo
no vaig a estar ací a dir-li on, però li puc dir de
poblacions senceres, perquè la inspecció no està anant
als centres concertats.
No hi ha la mateixa vara de mesurar.

I mire vosté, sap què passa?
Que
està passant ací com en Televisió Valenciana.
Quan no
volen mirar.
.
.
Quan un diga good morning, ja la classe està donada en anglés.
Igual que
es comptabilitza com a programes en valencià aquells en què
el presentador o presentadora diu bona vesprada, encara que després
se parle tota la resta en castellà.
Doncs això està
passant.

Sap què passa?
Me digueren a mi una vegada fa
molts anys: el que vol fer complir una cosa que no es pot, al final no fa
més que el ridícul.
I vosté no pot fer complir una
ordre que implica una preparació del professorat que no existeix i
una preparació de l'alumnat per entendre la classe que tampoc
està.
Per tant, vosté mateixa sabrà què
és el que vol fer, si fer exemple amb expedients a dos o tres
professors i al final.
.
.
Vosté que coneix bé
l'educació italiana, sap el que passà amb i decreti delegati?
Estigueren deu
anys discutint-la, deu anys per a aplicar-la, i al final.
.
.

(Ocupa la presidència la presidenta, senyora
M.
ª Soledad Linares Rodríguez)

La senyora presidenta:

Señoría, vaya.
.
.

La senyora Marcos Martí:

.
.
.
ningú donava les classes en la llengua
que dien els de i decreti delegati.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Tiene la palabra por parte del Grupo Socialista, el
ilustre diputado don Adolf Sanmartín.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Gràcies, presidenta.

Jo estic convençut que algú que no haja
estat els darrers mesos aquí a la Comunitat Valenciana i haja sentit
la intervenció de la secretària autonòmica, arribaria
a una conclusió tremendament falsa.
La conclusió és
que per part de l'administració educativa d'aquesta
comunitat, la previsió i la planificació normativa ha estat intachable i que ha estat la
regla.

Evidentment, amb això resulta inhòspit,
insospitable el que vosté ha dit aquí.
És a dir, que
des d'un punt de vista legislatiu i normatiu, vostés han
planificat i han previst, amb molta antelació, la -utilitzant
l'adjectiu- pallassada que vostés han fet en
Educació per a la Ciutadania.

Mire, vosté sap perfectament, igual que jo, que
si d'alguna cosa hem de parlar aquí és de
«xapussa», desconcert legislatiu i normatiu.
Vosté, des
de la primera ordre, el 10 de juny, fins a la darrera, que era una
instrucció complementària i aclaridora de fa a penes dos
setmanes, si d'alguna cosa podem caracteritzar-ho ha estat per
l'ambigüitat i per les contradiccions, una darrere d'una
altra.
De fet, el continu canvi d'instruccions, almenys, és
-i això ho ha de reconéixer- el reconeixement
explícit que vostés ho han fet tremendament malament.

Mire, l'ordre, la primera de totes, del 10 de
juny, ja va ser, com ha dit vosté, rebutjada perfectament per una
suspensió cautelar del Tribunal Superior de Justícia de la
Comunitat Valenciana, en la qual es quedava aquella ordre en a penes
absolutament res.
De cinc articles, en rebutjava part important de quatre.

Però el més fort és que
posteriorment vosté, el 30 de juliol -i dic
«vosté» perquè la va firmar vosté-,
una instrucció signada per vosté que no es va publicar mai al
Diari Oficial de la Comunitat Valenciana, però sí que es va enviar als centres.
Això va comportar -adone's de la «xapussa»
legislativa- que el 15 de setembre, el 15 de setembre, publicaren
vostés una resolució al Diari
Oficial de la Comunitat Valenciana consistent
en una espècie de retoc d'allò anterior, però
-el més fort, el més fort- seguint vulnerant
alguns preceptes, alguns preceptes de la suspensió cautelar del 23
de juliol, entre ells, el tema de l'avaluació,
avaluació del procés d'aprenentatge en anglés.
Però el més fort de tot és que acabem tota aquesta
correguda amb el més esperpèntic de tot: instruccions
aclaridores o complementàries de no sé què.

En definitiva, vosté és
l'única responsable, conjuntament amb el conseller, de
confondre totalment els professionals, els alumnes, els pares, els
col·legis i els claustres dels nostres col·legis valencians.

La confusió i l'ambigüitat
comporten, comporten classificacions, de cara als responsables,
d'irresponsabilitat i -el que jo vaig qualificar en el seu
moment- d'indecència, ja que no puc entendre -i
passo a la segona qüestió- com vosté demana
-ho ha dit vosté abans- que aquesta oposició siga
responsable, si aquí els únics que no són responsables
són vostés.
Jo els he criticat diverses vegades
d'irresponsabilitat política, perquè irresponsable
és que per culpa de vostés hi han al voltant de 4.
000 o 5.
000
alumnes valencians que vostés els van instigar, vostés els
van instigar perquè objectaren, mitjançant una opció
B, a aquesta assignatura.
Sí, senyor, sí.
L'opció B no era més, no era més que el foment
de l'objecció de consciència a aquesta assignatura.

Per tant, irresponsables són vostés, que
ara es quedaran sense el títol de graduat en ensenyament secundari
obligatori per no cursar una assignatura obligatòria.
Per tant,
atenció!
, quan ens demana a nosaltres responsabilitat, jo li ho
trasllado a vosté, perquè aquí els únics
irresponsables han estat vostés.

Tercera qüestió.
Tampoc no puc entendre
com vosté avui, després de tot el que ha plogut a la
Comunitat Valenciana, a la comunitat educativa, diga avui que
s'està desenvolupant aquesta assignatura amb total normalitat.
Per favor!
¿Com pot vosté atrevir-se, després del que
ha estat plovent, dir que s'està desenvolupament amb total
normalitat?
¿És que és normal que vosté
utilitze part dels 133 inspectors que hi ha a la Comunitat Valenciana
perquè facen de comissaris polítics als centres educatius?
Sí, sí, i tant.
Ara li ho diré.

¿A vosté li pareix normal el
procés de persecució i de pressió que estan sofrint
determinats equips directius o determinats professors, inclosa
l'obertura d'expedients, inclosa la retirada de fons
públics als col·legis concertats -adone's si
això no és pressió o persecució-, pel fet
de no voler desenvolupar aquesta assignatura de forma traduïda?

Per tant, atenció!
, quan parle de total
normalitat, jo el que li demano, el que li demano és que en temes
tan seriosos, siga més seriosa, siga més seriosa.

Quarta qüestió que li volia dir.
Impartir
-no vaig a entrar-, impartir de nou l'assignatura en
anglés.
Vosté contínuament, igual que el seu
conseller, igual que el seu conseller, han parlant sempre d'invocar,
invocar l'obligació de complir les normes.
Ho ha dit avui, ho
ha dit el conseller en totes les iniciatives legislatives que este grup
parlamentari porta presentades.
¿Obligació de complir les
normes, si justament, casualment, són vostés els que no estan
complint les normes o estan fomentant el seu incompliment?

Jo li recorde que ja fa mesos ens amenaçava,
amenaçava la comunitat educativa, que en cas de guanyar les
eleccions nacionals estatals el Partit Popular, aquesta assignatura no
s'impartiria en la Comunitat Valenciana -dos mesos abans de les
eleccions.
¿Això no és incomplir una normativa que
surt aprovada no solament perquè ve Educació per a la
Ciutadania d'una llei orgànica, sinó, a banda, aprovada
per un parlament?

Posteriorment, posteriorment
-adone's-, vostés van fer mil falòries,
mil, per a intentar pontejar el reial decret estatal, el del ministeri, de
desembre de 2006, respecte als continguts mínims.
Mil, mil vericuetos van utilitzar, mil,
estratègies, estratagemes per a intentar evitar l'estudi de
determinats continguts.

Posteriorment, vostés, com li he dit, varen
estar alenant, alenant i fomentant la insubmissió a través
d'una opció B, vulga o no vulga.
Vostés els van dir als
objectors: «Tanquils, que aquí a la Comunitat Valenciana us
farem una opció a la vostra mesura, i d'aquesta forma evitareu
cursar aquesta assignatura obligatòria».
Malauradament per a
vostés, se va suspendre cautelarment, i encara està
suspés, per part d'una sentència del nostre Tribunal
Superior de Justícia.

En definitiva, perdone, aquí els únics
que estan boicotejant una assignatura, els únics que estan
incomplint les normes són absolutament vostés, i això
ho han de tindre molt clar.

I, per últim, per últim i finalitze.
L'objectiu de vostés de cara a l'assignatura és
l'aprenentatge o el foment de l'anglés.
Encara
més, l'aplicació del trilingüisme,
valencià, castellà i anglés, i que les tres siguen
llengües vehiculars.
Jo li ho he de dir sincerament: com ha
d'estar, i vostés ho saben.
.
.
Quan a vostés el
tribunal els va suspendre l'opció B, vostés hagueren,
per decència política, hagut de retirar la resta que quedava
d'aquella instrucció.
Perquè ¿com s'ha
d'aprendre més i millor l'anglés si justament
l'únic que no s'avalua, per decisió judicial,
és el procés d'aprenentatge en anglés?
Des
d'un punt de vista pedagògic, jo els demano a vostés
que siguen sensats i que siguen objectius.
Resulta que diuen que és
per a aprendre l'anglés, i resulta que l'únic que
no es pot avaluar és el que tu has aprés en anglés,
per una sentència judicial, per molt cautelar que siga.

Per tant, jo els dic una cosa: si vostés
realment creuen que impartir Educació per a la Ciutadania als
alumnes afecta, condiciona, des d'un punt de vista negatiu, a la
moral dels alumnes, el que vosté ha de fer és: en lloc de
buscar subterfugis legals per a boicotejar-la, el que ha de fer és
recórrer judicialment, i té les instàncies i els
advocats per a fer-ho.
I vosté no ho ha fet, però
vosté no ho ha fet, perquè l'objectiu final del govern
valencià no és que els alumnes valencianes aprenguen
més i millor l'anglés, sinó utilitzar
l'anglés com a excusa per a pegar-li garrotades al cap del
president del govern.

Esta és la lleialtat institucional de
què vostés fan gala i que jo critico.
I li demane, per tant,
li demane, per tant, de nou, de nou.
.
.

La senyora presidenta:

Señoría, vaya finalizando.

El senyor Sanmartín Besalduch:

.
.
.
-sí, finalitze ja-, que retiren
d'una vegada per totes les ordres de les instruccions que han donat
al respecte en Educació per a la Ciutadania, perquè, al cap i
a la fi, no poden anar contra tots, vostés han d'acceptar
aquí que s'han equivocat, i com s'han equivocat i no
poden anar contra tots, rectifiquen i tindran a l'oposició al
costat.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Por parte del Grupo Popular, tiene la palabra el
ilustrísimo diputado don Salvador Cortes.

El senyor Cortes Llopis:

(El diputat intervé
sense micròfon) Gracias, señora
presidenta.

Señores diputados.

Cinco minutos dan para muy poco para centrar el tema,
porque creo que en el fondo de la cuestión laten otros aspectos muy
importantes.

En primer lugar, agradecer a la secretaria
autonómica que haya venido y nos haya explicado con claridad,
concretamente y, además, detalladamente, todo lo que ha llevado a
esta realidad.

Yo les quiero decir tres cosas, simplemente, ilustres
diputados, estamos con un tema muy importante que es el de la
educación, y hay una cosa que es importante y es que la
politización de la enseñanza lastra lo más importante,
que es la calidad, y me da la impresión de que en este tema, aunque
no nos guste a algunos, o les guste a otros, hay cosas que están (ininte­l·ligible) .
.
.
la realidad.
Ustedes han visto, la oposición, un ariete con el cual
tratar de agrietar la fortaleza del Partido Popular, pero las urnas,
desgraciadamente, elección tras elección les están
diciendo lo contrario.

Les quiero decir otra cosa, señores diputados:
el camino de la educación al éxito siempre está en
obras.
Los países más avanzados de nuestro entorno lo
plantean de esta forma, y la grandeza de los políticos que
están en la gestión y sobre todo en la gestión de la
educación, no es lo que dicen, sino lo que hacen, y tienen ustedes
que reconocer, les guste o no reconocer, lo que está haciendo el
Partido Popular desde el año 1995, en que empezó a gobernar,
en el aspecto de la educación.

Pasado esto, yo les quisiera también comentar
que parece que aquí, no sé, hemos dado como un golpe de
estado y que aquí está hecho por arte de birlibirloque, y
todo ha estado dentro de la legalidad vigente.
Ustedes han pedido la
comparecencia del conseller de Empleo, han pedido la comisión, se les ha escuchado (inoïble per raons tècniques) .
.
.
, les han dicho toda (inoïble
per raons tècniques) .
.
.
Y yo les quiero
también preguntar a ustedes.
.
.
(S'interromp
la gravació)

(El diputat connecta el
micròfon) Y que en los despachos y en los
desesperados intentos de la eterna oposición hasta este momento,
están intentando bajo todos los medios, pero, vuelvo a repetir,
elección tras elección, los electores les están
quitando la razón, porque los electores son bastante inteligentes y,
al final, ellos deciden en la urna, los que quizá no protestan ni
salen a las manifestaciones, el tipo de gobierno o el tipo de
política que quieran.

Y yo quiero que desde la.
.
.
Hay una cosa muy
importante: si esto quizás se hubiese consensuado en las instancias
del gobierno central en los contenidos, no estaríamos en esta
situación.
Y les tengo que decir a los ilustres diputados de esta
cámara que, nuestra democracia, desde el año 1977, ha habido
once leyes educativas, ocho no universitarias y tres universitarias, y no
se ha consensuado ninguna.
Esto, en el entorno de nuestra Europa
occidental, no ha ocurrido en  ningún país, porque las
leyes educativas, nos guste o no, tienen que escuchar a todo el mundo y se
tienen que consensuar.
Y me pregunto si algún día será
posible que esto pueda ocurrir.

Por otra parte, la educación es el bien mayor
social, y el futuro de un país depende de los logros que se hayan
obtenido por parte de la calidad educativa.
Tengan claro sus
señorías: nuestro gobierno, les guste o no, sabe lo que
quiere, y saber lo que quiere supone que tiene el valor de decirlo a la
sociedad, y tiene la convicción profunda de que este mandato que le
ha dado el pueblo.
.
.
, y tiene la valentía de poder realizarlo.
Y a
veces nos gustaría tener concesiones muy fáciles, porque, a
veces, las concesiones, pero, por otra parte, uno ha de tener la firmeza
para gobernar con arreglo a su programa electoral.

También, nada más que decir que el
futuro está en nuestras manos y la comunidad educativa somos todos,
los educadores, los educandos, las familias, y que hace falta un giro,
porque quizá pueda ser en algunos momentos demasiado tarde.
Yo
espero realmente, ilustres diputados, que ustedes se ciñan a la
realidad, que tendrán la libertad de poder decir lo que quieran,
porque, afortunadamente, tenemos esa libertad, pero sepan que el Partido
Popular no ha hecho nada raro, está dentro de la legalidad y
continuará estándolo.

Nada más y muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gracias, señor diputado.

Para dar respuesta, tiene la palabra la secretaria
autonómica.

La senyora secretària autonòmica
d'Educació:

Muchas gracias, presidenta.

Yo quería agradecer tanto a la diputada, la
señora Marcos, como al señor Sanmartín, que al menos
reconocen que la justificación está bien hecha.
Y yo le
quisiera decir a la señora diputada que retire lo de Batasuna: mi
partido es un partido democrático, señora diputada.

Cuando hablamos de boicot activo en la posición
del Partido Popular, yo creo que ustedes, como están inmersos en
este discurso, y parece ser que, bueno, pues, es lo que les gusta repetir
hasta la saciedad.
.
.
, voy a decir cuál ha sido la posición
política del Partido Popular, y les tengo que decir con una cierta
pena que perdimos la batalla en las Cortes Generales.
Mire usted, no hay
ningún partido democrático, ninguno, que no quiera buenos
ciudadanos, y, además, no solo hablar de Educación para la
Ciudadanía, sino también de los derechos humanos, que
siempre, no sé por qué, esa segunda parte nos la dejamos
aparcada.

Mire, el Partido Popular, y lástima que no me
he traído un teletipo del señor Llamazares, que, aunque ha
dimitido, nos vendría bien, porque cuando yo lo leí, es del
mes de setiembre, dice, o él tiene que ir al médico o tengo
que ir yo, porque está de acuerdo con.
.
.
el señor Llamazares,
a mí me gustó, ¿eh?
, dice, bueno, ya somos más
de un grupo parlamentario que decíamos que estos contenidos no
deberían de ser una asignatura, deberían de ser contenidos
transversales.
Y, además, nos vamos a una metodología, que
tampoco se ha inventado el Partido Popular.
Es una metodología que
se aplicó con la LOGSE, y es una metodología que siempre, en
enseñanza y educación de valores, se ha aplicado.

Porque, mire, la educación en valores es muy
importante, pero ustedes saben que la educación en valores, sobre
todo, son vivencias, son comportamientos, y, por ejemplo, cuando usted me
ha dicho que yo soy como de Batasuna, yo entiendo que usted, a mi modo de
ver, no es una ciudadana que respete la ideología de cada uno.
Yo
pienso que a estas calificaciones no debemos llegar.

Cuando usted me ha dicho que nosotros hemos hecho un
currículo, el Decreto 112 y que el ministerio no lo ha recurrido,
mire, yo creo que el ministerio en eso ha sido muy inteligente, porque el
currículo de la Comunidad Valenciana, ¿sabe que ha hecho?
,
buscar el consenso, que es lo que le pedimos por activa y por pasiva al
Gobierno de España, que buscara el consenso, porque sabíamos
que este no consenso nos llevaría a la división de la
sociedad, como estamos viendo, y a nadie nos gusta la confrontación,
además, en una asignatura tan importante como son los conocimientos
que es la Educación para la Ciudadanía y los Derechos
Humanos.

Mire, lo que pasa.
.
.
, que yo le tengo que respetar a
usted, que ideológicamente partimos de dos modelos muy distintos,
educativos.
Usted cree que solo educa la polis, y yo le digo que educa la
familia y la sociedad.
Que la familia educa de manera asistemática,
pero tiene el mismo valor formativos y educativo, y, por qué no,
instructivo, que tiene la escuela; y que la escuela, en los niveles
obligatorios, es la primera vez que todos los ciudadanos y ciudadanas nos
encontramos juntos haciendo una educación obligatoria, y que la
escuela enseña, forma y educa.

Y usted, señora diputada, sabe que
educación es un polinomio, y es un polinomio que está
compuesto por formación, instrucción y enseñanza, y
todo esto se llama educación, y que de manera sistemática y
de manera formal se da en la escuela sin, de ninguna de las maneras, dejar
al margen la acción educadora de la familia.
Porque usted sabe que
la familia, siendo la primera agencia educativa, la familia, la que usted
quiera, pero es la que acoge al recién nacido.
El recién
nacido, si no tuviera las primeras conductas de socialización en la
familia, no se comportaría como un ser humano, porque somos
plásticos, aprendemos por imitación.
Por lo tanto, la
educación en valores, la educación solidaria, la
educación de la justicia, hay que empezar, no diciéndola,
haciéndola, señora diputada.

Mire, en cuanto usted dice.
.
.
, la atribución
docente, efectivamente.
Usted es de geografía e historia, y
tendría que dar Educación para la Ciudadanía con el
profesor de inglés, porque así lo dice la normativa, y le voy
a decir una cosa: estamos aplicando un borrador de real decreto, pregunte
usted si tiene algún amigo en el ministerio, ¡por qué
no sacan ese decreto!
Es que no lo entiendo.
¿Por qué estamos
aplicando una norma básica que es un borrador?
, y, encima, nos
tenemos que oír todos los días, a todas las horas, que
estamos incumpliendo la norma.
No entiendo nada.

Las movilizaciones.
Bueno, pues, si ustedes son los
maestros de las movilizaciones.
(Veus) La.
.
.
Bueno, pues, tienen una, permítame el
entrecomillado, un público que les escucha y se moviliza.
Pues, el
nuestro no se moviliza, pero nos escucha, ¿eh?
, porque luego nos
vota (veus) y
tenemos mayoría absoluta.

La metodología equivocada.
Mire, ¿por
qué?
, ¿por qué, si el propio ministerio se la
está copiando?
Que la asociación de inspectores haya
tenido.
.
.
Yo los respeto, ¿eh?
, pero voy a decir que la inspectora
que yo veo que habla en la prensa es de primaria, con lo cual, no ha tenido
que ir ni a un solo centro a ver si se da Educación para la
Ciudadanía.
Que en cuanto a si el Partido Popular tiene
súbditos o no tiene súbditos, le tengo que decir que nosotros
gobernamos por mayoría a todos los ciudadanos.

Y en cuanto a las preguntas que me ha hecho el
diputado señor Sanmartín, mire, yo no sé si usted vive
en la misma comunidad autónoma que vivo yo o vivimos en comunidades
autónomas distintas, o si se ha reunido usted con los distintos
grupos, ¡unos y otros!
, porque usted tiene la obligación de
escuchar a los objetores y a los no objetores, ¿vale?
Porque usted
está en un grupo parlamentario muy importante, y tiene que escuchar
a todo el mundo.

Mire, yo he escuchado a todo el mundo, a los que
objetan y a los que no objetan.
Y cuando usted dice, «es que ustedes
han animado la opción B, han impuesto la opción B para animar
la objeción», mire, no.
A mí me han dicho en mi
despacho, pues, gente que han objetado y que hubieran entrado por la
opción B, y gente que hubieran objetado y no hubieran hecho ni la
opción B.
.
.
Y eso me lo han dicho a mí, señor
Sanmartín, ¿eh?

Por lo tanto, a lo mejor tendríamos que hacer
un esfuerzo conjunto, y usted y yo, una tarde, reunirnos en el grupo
parlamentario o en las Cortes con los padres objetores para que usted se
convenza de que con opción B hubieran, muchos de ellos, cursado la
asignatura, y sin opción B, han objetado.

Luego me ha dicho que.
.
.
, bueno, que yo había
justificado muy bien, pero que no era así.
Yo le digo que me diga
dónde he mentido, ¿dónde?
Dígame exactamente
dónde he mentido.

Y en cuanto al cambio de instrucciones, mire, yo me he
reunido con la permanente de directores, que usted seguramente
también lo habrá hecho, y ellos, la última vez que
estuvieron conmigo, hace un par de semanas, me dijeron y me pidieron que
hiciera aclaraciones en la metodología.
Yo las voy a hacer, aunque
usted, la próxima vez que yo comparezca, me diga que he rectificado,
porque no he rectificado, le he aclarado algunos aspectos que según
la permanente de directores había que aclarar.
Pero yo
vendré, y usted me lo dirá y yo se lo explicaré.

En cuanto a la suspensión cautelar, mire usted
sabe muy bien qué es lo que está suspendido cautelarmente y
lo que no está y, por lo tanto, la norma que no está
suspendida está vigente, y esto no hace falta ni que lo diga el conseller, ni la secretaria
autonómica.

Mire, el otro día, lo dijo el ministro
Rubalcaba: «El que incumpla la norma será sancionado.
»
Es que esto no hace falta tampoco que lo diga el señor Rubalcaba,
porque es que todos lo sabemos.
Todos los ciudadanos -yo creo que en
la primera lección en Educación para la
Ciudadanía- tenemos que explicar a nuestros alumnos que una
democracia se sustenta en el cumplimiento de las normas y el incumplimiento
de las normas, desde luego, nos hace reflexionar sobre la democracia.

Del proceso de aprendizaje en inglés, es que ya
le he dicho, y además sabe usted, que el ministerio -como
usted lo sabe- está legislando en ese sentido.

Y responsabilidad política, mire yo leo muchas
veces las actas y yo veo que usted se enfada muchas veces.
Y yo creo que,
en esta cámara, tenemos que venir a hablar y no a enfadarnos y no
insultarnos: pensar en que cada uno, desde su perspectiva
ideológica, lo que busca es caminos de llegar a un objetivo, usted
desde su ideología, y nosotros desde la nuestra.
Por lo tanto, no se
enfade, señor Sanmartín.
Pregunte las cosas que yo se las
contestaré.

¿Que los inspectores han actuado como
comisarios políticos?
Mire, eso no se lo puedo consentir.
Y le voy a
mandar las instrucciones que tiene la inspección para que vean
cómo cumplen la LOGSE y si en algún sitio usted encuentra
dónde ha dicho la secretaria autonómica que se vea
sólo y exclusivamente la Educación para la Ciudadanía,
usted me lo recrimina.

La apertura de expedientes, ¿cuántos
expedientes hemos abierto?
Dígamelo.
¿Cuántos?

Y luego dice: «El juez les ha dicho: no deben
evaluar el inglés».
El juez y nosotros.
Y yo le pregunto:
«¿Sólo se aprende lo que se evalúa?
»

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gracias.

Tiene.
.
.
¿Quiere replica?

Tiene la palabra la ilustre diputada doña
Gloria Marcos.

La senyora Marcos Martí:

Moltes gràcies.

Senyora Gómez, la veritat és que hi ha
coses.
.
.
a vosté li molesten algunes coses; altres, ens molesten als
altres.

Algú sembla que ha parlat de la
politització de l'ensenyament?
Se parla de politització
de les coses en aquesta cambra de representació política?
Me
sembla inaudit, perquè a més són les frases
típiques d'abans de la transició.

Jo crec que estes coses són.
.
.
(Veus) Perdone'm.
Vosté diu -i jo, en això li done la raó-
que tenim models diferents, però el model diferent és que jo
aposte per l'escola plural i vosté està apostant per
pluralitat d'opcions i d'escoles diferents i, segurament, jo
crec que és millor per a la formació de ciutadans
crítics una escola on la pluralitat siga un dels elements
fonamentals.

Algú deia -i crec que el senyor diputat
representant del Partit Popular ho ha reconegut-: «El problema
son los contenidos.
» És a dir, deixem-nos de bajanades.
El
problema és que són els continguts d'una assignatura
que.
.
.
En fi, jo no sé vosté la relació que té
amb el senyor Llamazares.
Jo, prou més i en absolut la
qüestiona.
Sols diu el mateix que jo, que l'educació en
valors ha de ser transversal, a més a més, que existisca una
assignatura que es referix a l'educació per a ser ciutadans de
futur i per a que la gent sàpiga el que són els drets humans
i l'exigència del seu acompliment.
Per tant, el que diu el
senyor Llamazares de l'educació tranversal en valor, jo ho he
defensat sempre, a més a més, d'aquesta
qüestió.
No, ho dic jo perquè, de vegades, utilitzen
exemples que no són els més afortunats.

Mire, senyora Gómez, crec que ha faronejat.
Eixe intent d'intentar que «ningú s'atrevisca a
qüestionar el que jo dic», fins i tot, amenaçant en
retirar la subvenció als centres concertats, és un
despropòsit perquè, bé, no sé què diran
aquells ciutadans i ciutadanes que els voten, si se'ls ocorre llevar
la subvenció per aquesta qüestió a un centre concertat.
Ja donaran explicacions.

Mire, també deia el senyor diputat del PP:
«Vostés tenen la llibertat de dir.
» Faltaria més!
Faltaria més que en un estat democràtic, els grups de
l'oposició o qualsevol ciutadà i ciutadana no tingueren
la llibertat d'expressió, igual que la llibertat
d'informació.

La mesura ha estat tan rebutjada que han hagut
vostés de fer una campanya específica en els mitjans de
comunicació per a convéncer algú que açò
té un trellat i no ho té, perquè -torne a
dir- les mesures de boicot actiu, normalment, no el tenen, ni tenen
trellat.
(Tus)  Vostés,
el que no poden és negar la realitat.

Cal que tinguen trellat, que deixen el desficaci, que
deixen eixa dèria absoluta en què estan entestats, que
retiren l'ordre, que s'assenten i que negocien com
s'aplica.
(Tus) Perdoneu.

Jo he dit abans que un dels problemes va ser que el
ministeri (tus) no va
recórrer el motiu del currículum (tus) al País Valencià.
.
.
No, un poquet
d'aigua.
Perdó.
Això és la faringitis
pròpia de la professió.
No, l'única cosa
-i amb això concloc- és que això és
una qüestió seriosa; és una qüestió que
està generant molts problemes en l'àmbit escolar;
és un absolut desficaci que s'entesten en mantindre
açò (tus) i jo li demanaria la retirada de l'ordre i
l'assumpció de responsabilitats en el moment (tus) que es pronuncien els
tribunals, perquè s'ha (tus) -perdó- portat a
l'educació valenciana a una situació absolutament
insostenible.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Tiene la palabra el representante del Grupo
Socialista, el señor Adolf Sanmartín.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Bé, ja per a acabar -també
són ja les tres.
.
.

La senyora presidenta:

Un momentín, señor Salvador,
dígame.
(Se sent una veu que, sense
micròfon, diu: «Por alusiones a la
diputada de Izquierda Unida, que me ha.
.
.
»)

El senyor Sanmartín Besalduch:

Ah, val.
Doncs jo també.

Por alusiones a la.
.
.

La senyora presidenta:

No, no vamos a entrar en ese debate, si no.
.
.

Sigamos.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Deia.
.
.
hem dit abans i vosté no l'ha
corregit i me preocupa que se'ns acusava -me preocupa que
vosté no ho corregisca- de polititzar l'ensenyament.

A vore, polititzar l'ensenyament en una
assignatura que l'única cosa que pretén és
practicar, fomentar i ensenyar tota una sèrie de valors
constitucionals, que no se'ls inventa el PSOE, sinó que
són valors continguts en la pròpia Constitució
espanyola i en la Declaració Universal dels Drets Humans.
Per tant,
dir que s'està polititzant l'ensenyament, no té
absolutament ni lliga ni camalliga.

Però encara més fort, i a més
això ho ha dit vosté, quan parla de l'educació,
el paper que té la família en l'educació, jo li
he de dir una cosa molt senzilleta.
Mire, fa 30 anys que nosaltres
vàrem aprovar una constitució aquí a Espanya.
Totes
les lleis -i ho ha dit vosté-, totes.
.
.
El que no ha dit
vosté és que totes, de forma transversal, van incorporar els
valors constitucionals.
L'única diferència és
que ara ens trobem amb una assignatura específica, és a dir,
una matèria curricular específica que incorpore aquests
valors.

Què succeeix?
El que vosté ha estat
dient, ho està replegant ja la Constitució.
L'article
27.
3 de la Constitució deixa tremendament clar el dret que tenen
tots, absolutament tots, els pares que els seus fills puguen rebre una
educació moral i religiosa d'acord amb les seues
pròpies conviccions i això no ho vulnera absolutament per a
res esta assignatura.

L'única cosa que ha fet el govern
socialista ha estat, en lloc d'aplicar igual en totes les lleis
educatives des de l'any 1978 de forma transversal aquests continguts
en defensa dels valors constitucionals, crear -done's
compte- una matèria curricular específica que es diu
Educació per a la Ciutadania que, en absolut,
-insistisc- envaeix el terreny de la moral.
És
perfectament compatible aquesta educació pública amb
l'educació que la família, els pares, els familiars
puguen donar a un alumne.
Per tant, no puc entendre com vosté diu
això.

Segon.
Clar que he parlat, -perquè pareix
que m'estiga acusant ahí; ja li dic- evidentment, amb
els sindicats, amb tots.
Encara més, els he invitat a Les Corts en
diverses iniciatives legislatives respecte a l'assignatura
d'avui.
He parlat amb les associacions de pares d'alumnes i amb
directors.
Faltaria menys.

I sí que li dic una cosa.
Jo no sé si
vosté ha obert ja o no un expedient.
És a dir, obrir un
expedient vol dir que si vosté ha ordenat ja, ha posat ja
instructors, etcètera.
El que sí li dic -i això
sí ho sé; allò altre ho sabrem en un temps.
No ho
sé.
Ho sabrà vosté, jo no- és que
vostés han alçat actes d'inspecció en
determinats col·legis o almenys en algun o en alguns
col·legis.
Ja ho sabrem.
No es preocupe.
Amb noms i cognoms.
Actes
d'inspecció informatives prenent declaracions al respecte.

Procés d'aprenentatge en anglés,
procés d'aprenentatge en anglés.
Insistisc en el
mateix.
Si això és més antic que la quica.
Ara
resultarà que vostés són els que fomenten
l'aprenentatge de l'anglés a esta comunitat o a una
altra comunitat.
Evidentment, com no hem d'estar d'acord, ni
socialistes ni qualsevol altra força política, que els
nostres alumnes puguen saber més i millor en anglés?
Evidentment.
Vaja descobriment que vostés han fet.

El que no es pot acceptar de cap manera és que
vostés, amb l'excusa que li he dit abans, utilitzen
l'anglés com a excusa.

Si vosté vol que realment els nostres alumnes
aprenguen més i millor, no solament l'anglés,
sinó també en anglés, vosté té uns
mecanismes legals perfectament a l'abast de la seua conselleria,
perfectament.
El que no pot fer vosté és que, com ja portem
el segon any consecutiu.
.
.
Ja el passat va ser el primer curs que,
d'acord amb la LOE, s'incorporava l'anglés al
primer cicle de primària.
Aquest any s'incorpora per primera
vegada al segon cicle d'infantil.

I el que ha demostrat perfectament que el tema de
l'anglés era una excusa és que, si realment haguera
volgut potenciar l'anglés, hagués potenciat, a nivell
de recursos i de personal humà, per a impartir aquesta assignatura.
L'única cosa és que a vosté
l'anglés li ha anat perfectament com a excusa per a altres
qüestions.

I acabe estos dos segons que em queden.

Una pregunta.
El conseller ens va dir -ho dic jo
per si coincidix, vosté diga aquí sí o no-
textualment, i fins els mitjans ho van recollir, que «estoy pensando
la posibilidad de impartir una segunda asignatura en inglés».
Concretament, feia referència a les Ciències.
.
.

La senyora presidenta:

Señoría, vaya finalizando.

El senyor Sanmartín Besalduch:

.
.
.
-acabe-, per al Món
Contemporani, una assignatura que s'impartix en primer de
Batxillerat, però que la Concapa, és a dir, la
Confederació Nacional Catòlica de Pares d'Alumnes, van
dir que s'hauria d'objectar perquè hi ha unes unitats
temàtiques.
.
.

La senyora presidenta:

Señoría.
.
.

El senyor Sanmartín Besalduch:

.
.
.
que fan referència a
l'experimentació amb cèl·lules o la
fertilització assistida.
(Veus)

Realment, aquesta serà la segona assignatura.
.
.

La senyora presidenta:

Señoría, no tiene usted la.
.
.

El senyor Sanmartín Besalduch:

.
.
.
en anglés.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Señorías, por favor, que llevamos una
mañana.
.
.

Aténganse a los tiempos.

Tiene la palabra, para dar respuesta, la secretaria
autonómica doña Concha Gómez.

La senyora secretària autonòmica
d'Educació:

A ver.
.
.
(s'interromp
la gravació) .
.
.
votados cuando han dicho
«se está hablando de política».
¡Faltaría más que en las cámaras no se hablara
de política!
Yo no me he referido a la politización.
Yo,
además, cuando a mí, en otras instancias me han hablado de
politización, siempre he dicho: «Llevemos la política
donde tiene que estar: en las cámaras.
No politicemos el sistema
educativo.
» Eso sí que lo he dicho.

En cuanto a los modelos distintos, bueno, es que es
así.
Usted tiene un modelo ideológico y yo tengo otro.
La
democracia es tan grande que usted y yo cabemos.
Por lo tanto, no le voy a
decir nada.

En cuanto al tratamiento transversal, mire yo, es que
cuando leí lo que decía el señor Llamazares dije:
«Es que es verdad, es que estos contenidos siempre han sido
contenidos transversales.
» Y le voy a decir una cosa.
En la Comunidad
Valenciana, los contenidos no son problemáticos, porque los hemos
consensuado.
No hay ninguna familia que esté en contra de los
contenidos del currículum de la Comunidad Valenciana.

¿No cumplir lo que dijo el conseller?
Yo, es que no me gusta que se
acuse a una persona que, además, no está.
Pero yo, lo que le
he oído siempre decir es que el que no cumpla la normativa, sea
quien sea, en los centros públicos, en los centros concertados, es
que se tiene que advertir, pero no es una amenaza: es una advertencia.
Pónganlo ustedes todo en positivo y no en negativo.

El problema de la materia específica.
.
.
,
ahí está el problema, señor Sanmartín.
Mire,
eso se advirtió al Gobierno de España por activa y por
pasiva.
Se le dijo: «Lleguemos a un acuerdo en los contenidos».

¿Por qué hay tantas leyes educativas
-que se refería el diputado?
Porque nos somos capaces de
ponernos de acuerdo.
No somos capaces.
Y ¿por qué?
Mire,
porque es lícito.
Ustedes tienen un modelo y nosotros tenemos otro.
¿Qué es ponerse de acuerdo?
Buscar caminos que nos lleven al
consenso educativo.
Claro, para llegar al consenso, si cada uno se enroca
en su postura, es imposible.
Yo llevo toda la mañana aquí
repitiendo lo mismo y cada vez me preguntan ustedes lo mismo.
Pero, bueno,
yo volveré tantas veces como ustedes lo pidan o yo crea conveniente
y la mesa lo estime necesario.

Con los padres.
Yo le digo: yo sé con
qué sindicatos ha hablado usted, y usted lo sabe que yo lo
sé, y sé con qué padres ha hablado usted.
Yo le digo:
hable con todos, hable con todos.
(Veus)

Y en cuanto.
.
.

La senyora presidenta:

Señorías.
.
.

La senyora secretària autonòmica
d'Educació:

Y en cuanto a los.
.
.
no sé qué me ha
dicho de los informes de no sé qué.
No, no.
La
inspección, eso en términos jurídicos, se llama
requerimiento, hacen requerimientos informativos.
Es que todo tiene su
nombre en esta vida y hay que decir lo que se hace.

I que és més antic que la quica?
Evidentment, benvingut al club.
És més antic que la quica.
 (Veus) Però
posem-nos a ser moderns i incorporem tots els recursos perquè tots
els xiquets.
.
.

La senyora presidenta:

Señorías, por favor.
.
.

La senyora secretària autonòmica
d'Educació:

.
.
.
aprenguin l'anglés.
(Veus)

La senyora presidenta:

Gracias.

Bueno, agradecer a doña Concha Gómez su
presencia esta mañana aquí en la Comisión de
Educación.

Y suspendemos la sesión hasta las cuatro y
media de la tarde.

Gracias, señorías.

(Se suspén la reunió a les 14 hores i 50
minuts)

(Es reprén la reunió a les 16 hores i 30
minuts)

Proposició no de llei sobre el manteniment de
l'ESO a Atzeneta del Maestrat durant els pròxims anys,
presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR:
Compromís (RE número 20.
082, BOC número 93)

La senyora presidenta:

(Inoïble) .
.
.
la sessió de la Comissió
d'Educació amb el punt número 6: presa en
consideració de la Proposició no de llei sobre el manteniment
d'ESO a Atzeneta del Maestrat durant els pròxims anys,
presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR:
Compromís.

Per a la seua defensa, té la paraula la
il·lustre diputada senyora Mireia Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyora presidenta.

Bé, jo crec que com que la proposició no
de llei és curteta, llegir-la seria el més convenient per
entendre de forma molt concisa la realitat d'Atzeneta.

Els alumnes de primer cicle d'ESO, del municipi
d'Atzeneta del Maestrat, segons ha transcendit, hauran de
traslladar-se fins la Vall d'Albaida a partir del proper curs
escolar.
Hem d'entendre que aquesta PNP està registrada a
juny, i que ara la realitat és justament la que se venia avisant.

En 2002, després de mobilitzacions veïnals
i una crisi en el consistori, la conselleria es va comprometre que els
alumnes, tot i continuar adscrits a l'institut de la Vall
d'Albaida (veus), podien rebre les classes al municipi mateix.
És a dir, des
de 2002 fins a 2007 aquesta va ser la situació en Atzeneta.

El problema no ha de ser entés simplement com
la petició d'un poble menut de mantindre l'ESO,
sinó que és el reflex de com d'arbitrària i
partidista o equívoca ha estat la creació dels mapes
escolars, tenint en compte més criteris particulars que
l'interés general de la població.

Si ens retrotraiem en el temps, la creació de
l'institut de la Vall d'Albaida es va fer a costa de fer
desaparéixer la primera planificació i més raonable,
de crear dos centres diferents, un a Cabanes, per donar servei a la zona
del Pla de l'Arc, i l'altre a Atzeneta, que donaria servei a
l'interior a l'Alcalatén, l'Alt Maestrat.

Atzeneta és un poble que podria considerar-se
capital de la zona interior de l'Alcalatén, l'Alt
Maestrat, ja que està a 26 quilòmetres fins a Vistabella,
però quasi a tres quarts d'hora de cotxe; a 16
quilòmetres de Xodos, mitja hora de cotxe; 10 quilòmetres de
Benafigos, a 20 minuts.
Per tant, amb carreteres molt complicades per una
orografia muntanyosa, però que permetia el desplaçament viari
des dels pobles fins l'institut o secció d'Atzeneta, si
s'haguera fet.

Per tant, mantindre aquest centre era vital per a
revitalitzar una zona en permanent procés de despoblament.
Açò és molt important el que estem dient.
Els infants
dels pobles del voltant podrien continuar als pobles, desplaçant-se
raonablement fins a Atzeneta.
Per contra, amb la imposició del nou
centre a la Vall d'Alba, prop de 18 quilòmetres
d'Atzeneta, la distància és fa molt més gran per
als pobles de la comarca, passa de 26 quilòmetres fins a Vistabella,
a 43 quilòmetres; de 16 quilòmetres a Xodos, fins a 33.
És a dir, una multiplicació de quilòmetres.
Fet que ha
ocasionat que tots els estudiants han hagut de ser reclosos en
residències durant la setmana, amb la qual cosa s'ha trencat
la convivència familiar i s'ha restat als pobles
d'escassa població la vida que aporta la gent més jove.
Moltes famílies amb optat per desplaçar finalment la seua
residència habitual dels pobles menuts a d'altres de
més grans per poder compaginar la convivència.

Per tant, el cas concret d'Atzeneta serà
el que es viurà també en altres llocs, on no s'ha
actuat de manera raonable pensant en el territori i les necessitats de la
gent.

Es deixa despoblar l'interior, llevant-li
dotacions i serveis públics.
El desplaçament d'ara dels
infants de l'ESO d'Atzeneta, per tant, afecta tots els pobles
d'interior de la mateixa manera i és un mal precedent.

Per això hem demanat de mantindre aquesta ESO
d'Atzeneta, que avui en dia ja no està; com ja dic, aquesta
proposició no de llei era de juny, abans que se llevara de forma
definitiva l'ESO.

Nosaltres aquesta proposició no de llei la
presentem perquè rebem aquesta notificació de
l'ajuntament, aquesta preocupació per allò que anava a
succeir, que justament hem comprovat què és el que ha passat.
I, de fet, després de presentar la proposició no de llei, el
mateix ajuntament d'Atzeneta, en una moció al ple -hem
de dir que aquest ajuntament està format per sis regidors del Partit
Socialista i cinc del Partit Popular-, s'exposa com
l'alcalde ha elaborat i s'ha posat en contacte amb la gent de
Compromís per elaborar aquesta proposició no de llei i dur-la
ací, a Les Corts.
I demanaven en una moció, elaborada per ell
mateix, que l'Ajuntament d'Atzeneta del Maestrat manifesta el
seu recolzament a la proposició no de llei presentada per les
diputades Mireia Mollà i Mònica Oltra, en la qual
s'insta la conselleria a adquirir el compromís de mantenir
l'ESO d'Atzeneta del Maestrat durant els propers anys.

L'Ajuntament d'Atzeneta del Maestrat
sol·licita a tots els grups parlamentaris de les Corts Valencianes
-Partit Popular, Partit Socialista i Compromís- el seu
vot favorable a aquesta proposició no de llei.

En l'explicació del senyor alcalde es diu
que la moció l'ha redactat ell i és oberta, i que, per
tant, pot ser una moció conjunta del Partit Popular i Partit
Socialista, acordant-se per unanimitat dels assistents que siga una
moció conjunta, i la seua aprovació conforme al tenor literal
exposat amb anterioritat.
Està recollida en aquesta moció
justament les paraules que jo he llegit en la proposició no de llei.

És a dir, tenim aquí davant una
moció de l'Ajuntament d'Atzeneta que ve de la mà
de la unanimitat del Partit Popular i del Partit Socialista per a reclamar
que aquests grups d'aquesta cambra, tots tres, votem sí a
aquest manteniment de l'ESO en Atzeneta.

Demanem, demanem que el Partit Popular no castigue les
poblacions de l'interior, fent desplaçar els alumnes, que
és el que està passant, i és un exemple.
Però
també tenim constància que a altres pobles, com
l'Ajuntament de Forcall, també passa el mateix, està
passant el mateix.
Per tant, creguem que llevar-li aquests serveis, com se
comentava, als pobles de l'interior, justament el que fa és
perjudicar-los, fent desplaçar la gent i fent que, en definitiva,
hagen d'acudir a altres poblacions més properes de les
capitals, on, per dir-ho d'alguna manera, per a gaudir d'estos
serveis.

En el tema d'educació, l'exemple el
tenim avui.
Però hi ha altres temes, altres serveis, que
també se van llevant en estos pobles menuts, amb la qual cosa
aquestos se despoblen.

Nosaltres demanem senzillament això.
És
una cosa molt senzilla si el que volem i apostem sincerament és per
revitalitzar els pobles de l'interior del País Valencià
als pobles de Castelló.

I és tan simple com que puguen desenvolupar la
seua educació els xiquets, la gent jove, en aquests pobles
perquè no surten d'ells i acaben vivint i no tornant als seus
pobles d'origen, el que perjudicaria molt i fomentaria la seua
despoblació.

Jo crec que si la política, en definitiva, ha
d'anar enfocada a la gent que ho necessita i als nostres ajuntaments
que ho necessiten, en este exemple d'Atzeneta probablement avui
faríem un favor molt important al poble, malgrat que siga un poble
que té una població de 1.
500 habitants.

Per tant, jo crec que avui volem fer un exercici de
reflexió i també de recolzament a l'ajuntament i a
aquests xiquets que van a rebre aquesta educació.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Tiene la palabra, por parte del Grupo Socialista, la
ilustre diputada Marisol Sorribes.

La senyora Sorribes Martínez:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

La Conselleria d'Educació ha qualificat
la situació dels alumnes de primer cicle d'ESO del
col·legi El Castell, d'Atzeneta, com a excepcional i
provisional, i que, com a tal, s'havia d'acabar amb aquesta
situació per tal de regular la situació escolar, una mesura
que, legalment parlant, es pot considerar correcta, ja que a 8 de
març de 2002 es va publicar una resolució referent al mapa
d'adscripcions dels centres de primària als instituts de
secundària, en la qual apareixia que a l'escola
d'Atzeneta li corresponia l'institut de la Vall d'Alba,
la qual cosa va provocar el rebuig immediat de tota la comunitat escolar i
de l'Ajuntament d'Atzeneta del Maestrat.

Esta provisionalitat ve ja de 2002, després que
es paralitzaran les classes durant setmanes, després que els
veïns tallaren diàriament durant una hora la carretera de
Castelló a Vistabella al seu pas per la població, i sobretot
després de la denúncia de tota la corporació municipal
encapçalada per l'alcalde, sis regidors del Partit Popular i
tres del Partit Socialista, com a protesta per la falta de resposta a
l'AMPA.

Mitjançant l'arbitratge de la
diputació provincial, davant el llavors delegat territorial de la
Conselleria d'Educació a Castelló, el senyor Francisco
Baila, es va acordar que els xiquets es quedarien al poble.
L'excepcionalitat es va concedir perquè el consell escolar
municipal va al·legar que les condicions orogràfiques i
climatològiques no eren les més adequades per al transport
diari dels xiquets a Vall d'Alba.

No perdem de vista que els alumnes de primer cicle de
l'escola d'Atzeneta no provenen tots d'esta localitat,
sinó que arreplega xiquets de Vistabella, Xodos, Benafigos i dels
abundants masos del Pla de Meanes i dels masos de Culla.

Durant la darrera campanya electoral autonòmica
el candidat del Partit Popular proclamava, perquè així
apareixia en el seu programa electoral, que la conselleria estava buscant
una solució perquè els xiquets es quedaren definitivament al
poble.
Paraules que va recolzar el senyor Baila dient que «con objeto
de que los alumnos de zonas rurales y municipios de interior no tengan que
desplazarse a otras localidades vecinas, evitando de esta forma la
posibilidad de despoblamiento ahora existente».

Ara bé, a finals del curs passat, al mes de
juny d'este any, conselleria, a través del director general
d'Ordenació i Centres Docents, càrrec que ara ocupa
casualment el senyor Baila, comunica que a partir del present curs
2008-2009 els xiquets de primer cicle haurien d'escolaritzar-se a
l'institut de la Vall d'Alba, deixant de banda un
compromís electoral que ara pareix que no interessa.

Al mes de gener el consell escolar municipal va tornar
a presentar les al·legacions, com fa tots els anys des de 2003.
Però, en esta ocasió, no han servit.

Què ha canviat?
L'orografia?
No.
La
distància?
És la mateixa.
La climatologia?
Tampoc.
L'únic que ha canviat és el partit polític que
encapçala l'ajuntament.

El trasllat dels xiquets casualment s'ha decidit
ara, quan des de les darreres eleccions municipals està governant el
Partit Socialista.

Ens indica açò que darrere d'esta
decisió s'amaga una intencionalitat política
partidista?
Evidentment que sí.
Els representants de l'AMPA
n'estem convençuts i així ho hem declarat en diverses
ocasions.

El Partit Popular està primant interessos de
partit, en lloc d'aplicar criteris racionals que es recolzen en les
necessitats de la població de les zones d'interior, garantint
que estos alumnes tindran les mateixes possibilitats d'estudiar el
primer cicle d'ESO al seu poble, igual que els xiquets de les ciutats
o dels pobles més grans.

Este matí un company diputat del Partit Popular
dia: «A veces uno ha de tener la firmeza de gobernar con su programa
electoral».
Evidentment ací no s'ha fet.

Caldrà oblidar temps partidistes i adoptar
mesures de discriminació positiva en favor dels pobles de
l'interior.
Tenim un mapa escolar que no es correspon amb els
problemes reals ni amb les necessitats de moltes famílies.

El conseller Font de Mora declarava fa cosa d'un
any, i cite textual, «existen otras comunidades autónomas que
en buena parte son núcleos poblacionales dispersos y con
difíciles comunicaciones, en las que se han fijado los alumnos del
primer ciclo de ESO en los municipios de origen, y los resultados han sido
satisfactorios y pedagógicamente positivos».

Com satisfactoris i positius són els resultats
de la majoria dels xiquets d'Atzeneta i dels pobles del seu entorn,
que han anat a l'institut de la Vall d'Alba a cursar el segon
cicle d'ESO, segons informacions del propi IES Alfonso XIII.
La qual
cosa indica que el professorat que imparteix primer cicle en l'escola
El Castell està suficientment preparat i que el centre reunix les
condicions adequades perquè estos xiquets puguen seguir allí
fins als catorze anys.

És cert, com dia fa poc el conseller, que la
normativa prové d'una llei emanada d'un govern
socialista.
Però ell sap millor que ningú que, en virtut de
les plenes competències que tenim els valencians en educació,
el Decret 233/1997, de 2 de setembre, li permet que durarà un temps
que en cada cas es determine i de forma provisional els col·legis
d'Educació Primària puguen seguir impartint el primer
cicle d'ESO.
Per tant, l'únic que aquí fa falta
per a solucionar esta situació és la voluntat política
del Consell del Partit Popular.
Voluntat política que passa per
assumir les promeses del seu propi programa electoral i buscar realment la
solució perquè els xiquets es queden al poble, perllongat
indefinidament eixa provisionalitat excepcional.

És per açò, senyora Mollà,
que ens sumem a la seua proposició no de llei i anem a votar-la
 favorablement, tal com se'ns demana en el punt 2 de la
moció aprovada amb el vots del Partit Socialista i del Partit
Popular, per unanimitat en el ple de l'Ajuntament d'Atzeneta
del dia 30 de juny.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Por parte del Grupo Popular, tiene la palabra el
ilustre diputado señor Pedro Hernández Mateo.

El senyor Hernández Mateo:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señorías.

He estado escuchando con mucha atención todo lo
que aquí se ha dicho sobre la escolarización en esta
localidad del Maestrazgo.
Precisamente Atzeneta, que se ha comentado que
estaba a tantas curvas y tantas cuestiones, yo le digo a la señora
diputada que lo ha comentado que está a 18 kilómetros de la
Vall d'Alba, que no de Albaida (veus), y que le digo que a partir de ahí hasta Chodos es
donde empiezan las curvas; los 18 kilómetros estos no tienen curvas,
como usted ha podido decir, según he detectado de sus propias
palabras.
Las curvas empiezan a partir de Atzeneta hacia arriba, hacia
Chodos.
O sea, por un lado.

Por otro lado, son 18 kilómetros.
Curiosamente,
curiosamente dice usted que el alcalde es el que se pone en contacto con
Compromís para esta iniciativa parlamentaria.
Me parece
correctísimo que un alcalde se preocupe de estas cuestiones.
A lo
mejor si hubiera atendido a las explicaciones que le han dado desde la conselleria lo hubiera
entendido muy bien, la señora diputada también que me ha
precedido en el uso de la palabra lo ha dicho,
«provisionalmente» se puede poner en Educación Primaria,
pero en ningún caso no mantiene la ley.
Y lo único que
está haciendo el gobierno valenciano es mantener la
legislación vigente, que dice que no pueden estar ni permanecer,
además de que hay incluso sentencias, sentencias ya de distintas
poblaciones que han tenido una problemática parecida y que en todas
les han dado totalmente la razón a La Generalitat, en ningún
caso ha habido sentencias.

Decirle que el alcalde de Compromís, que se
pone en contacto con ustedes, es el alcalde que se pone en contacto con
Compromís, no sé si es de Compromís o no, pero
decirles que es precisamente profesor de Vall d'Alba.
Es curioso,
también, que a lo mejor está más cómodo en su
ciudad dando sus clases que trasladándose a 18 kilómetros.
A
lo mejor puede ser este uno de los problemas porque las cosas hay que
analizarlas todas, a ver por qué nacen y haber por qué
están, porque, claro, los de Vistabella, que son los más
lejos de todos, paradójicamente no ha protestado ninguno.

Y ustedes utilizan esta argumentación como si
estuviéramos aquí haciendo una barrabasada, y dice, «el
equipo Camps con los intereses que tiene».
Pero, ¡qué le
importará al señor Camps!
 ¡Qué intereses
puede importarle!
Nada más que darles clase a unos alumnos, ponerles
el transporte gratuito y llevarlos a un centro perfectamente adecuado para
impartir las clases que tienen que impartir en primero y en segundo de ESO.

Por tanto, en los cuatros cursos que tienen la
obligación de darse en el colegio, en el instituto, no se pueden
dar, se harán provisionalmente -como muy bien decían
anteriormente-, provisionalmente se han dado.

Mire usted, toda la Educación Secundaria
Obligatoria, desde primero a cuarto curso, debe escolarizarse -como
le he dicho- en cumplimiento de la legislación vigente en
institutos de Educación Secundaria.
No es factible la permanencia
indefinidamente del primero y segundo curso de Educación Secundaria
en colegios de Educación Primaria.
¿Sabe usted por
qué?
 Porque no están preparados para eso,
sencillamente.

Como le he dicho antes, existen sentencias de los
tribunales de otras localidades que plantearon desde las APA, los
ayuntamientos y todas las AMPA -que se llaman ahora-, estos
recursos, estos contenciosos que se habían puesto.
El Tribunal
Superior de Justicia se ha manifestado claramente.

El mapa escolar para la aplicación de la LOGSE
en la Comunidad Valenciana, elaborado por la Conselleria de Cultura,
Educación y Ciencia en 1996, determinó que la
población escolar de Educación Secundaria Obligatoria de la
localidad de Atzeneta del Maestrazgo, junto con los procedentes de las
localidades de Benlloch, de su sede, Sierra Engarcerán, Torre
d'en Doménec, Vilafamés, les Coves de Vinromà y
Vall d'Alba, se escolarizarían en el instituto de secundaria
de nueva creación en la localidad de Vall d'Alba.
Siete
poblaciones.
¡Qué casualidad!
Siete poblaciones y solamente
tenemos el problema con Atzeneta.

Decirles, señorías, que, evidentemente,
se está cumpliendo con la legislación vigente.
¡Dios
mío si no se cumpliera!
¡Dios mío si se menoscabara la
educación a los niños y a las niñas, o a los chavales
o a los chavales, o a los jóvenes o jóvenas, como ustedes quieran llamar!
¡Que tuviéramos
que negarles una educación adecuada a estos jóvenes!
Usted,
¿sabe lo que significa llevarlos a un colegio en donde no tienen
preparación, ni profesores, ni adecuación para impartir todas
las clases correspondientes?
¿Sabe usted, en municipios de 1.
000
habitantes cuántos casos se pueden estar dando de estos?
¿Es
falta de solidaridad cuando una conselleria, como ésta, del Gobierno Valenciano, recurre, pone
todos los medios a disposición de todos los padres y madres para que
su educación sea la adecuada y que, sin embargo, ustedes dicen que
va menoscabando y va despreciando a los ciudadanos de esta comunidad?

Yo, personalmente, veo que se está haciendo lo
adecuado.
Más costoso, posiblemente, porque tienen que desplazarlos,
tienen que llevarlos, tienen que darles esa atención permanente.
Pero, ¡que me diga usted que está desplazando hacia el
interior o despoblando el interior por la educación!
¿Es que
les falta educación?
¿En Galicia, qué ocurre?
¿O en Asturias?
¿O en otras poblaciones?
¿Qué
ocurre cuando tienen que ir los alumnos de unos pueblos a otros, de unos
valles a otros, de unas montañas a otras?
Pues tenemos que poner los
medios adecuados, como ha puesto la Generalitat valenciana en este caso
concreto, para darle la educación adecuada y pertinente.
En todo
caso, la pertinente.

¿Sabe usted lo que dice la sentencia del
Tribunal Superior de Justicia, concretamente en ese apartado de desestimar
los recursos que han plantado los ayuntamientos que se han sentido, en
cualquier caso, perjudicados?
Pues el Tribunal Superior se ha pronunciado
desestimando la suspensión solicitada manifestando lo siguiente:

«Desde la perspectiva de los intereses
generales que pudieran resultar afectados no cabe desconocer que, como ha
reiterado este tribunal, el criterio general que rige esta materia
educativa es que de la LOGSE se desprende que a cada nivel de
enseñanza le corresponde un tipo distinto de centro, por lo que los
ciclos de la ESO han de impartirse como norma en los institutos de
Educación Secundaria, y el hecho de que temporalmente se impartan en
los colegios de Educación Primaria responde a una transitoriedad que
va desapareciendo conforme se dotan a los primeros de los medios personales
y materiales necesarios.

»No basta, pues, argumentar que en los colegios
de primaria de las respectivas poblaciones de residencia del alumnado se ha
contado, hasta la fecha, con las instalaciones y medios suficientes para
permitir impartir el primer ciclo, pues ello no puede hacer olvidar que tan
pronto el instituto -a juicio de la administración
educativa- cuente con los medios idóneos, debe procurarse el
cumplimiento del principio general -antes mencionado- y cesar
correlativamente la transitoriedad aludida, la cual, y por lo demás,
sea cual fuera el momento en que concluya, siempre afectaría a
alumnos pendientes de completar su primer ciclo de la ESO.

»No ha lugar, pues, a adoptar las medidas de
suspensión solicitadas.
»

¿Qué quiere decir esto?
Pues que lo
único que está diciendo el tribunal es que le da la
razón a la Conselleria de Cultura, Educación y Ciencia
-en aquel momento- porque está cumpliendo con la ley,
con la legislación, y no está menoscabando la
educación a otros muchachos, a otros niños que, en ese caso,
no tendrían la atención pertinente, y sí se
estaría haciendo un perjuicio extraordinario a todos los alumnos por
no darles la educación adecuada que dice la legislación
vigente.

Y esto es lo único que está aplicando el
gobierno valenciano para su tranquilidad.
Y si esto es motivo de que la
gente emigre de esas poblaciones a otros puntos por la educación,
pues la verdad es que me suena un poco a risa porque los intereses de cada
padre, cada madre o cada población será motivos laborales,
económicos o de los que quiera, pero en ningún caso de una
educación que se les está dando de calidad, y ustedes lo
único que quieren es que se les siga dando de baja calidad.
Y eso es
lo que no se puede permitir en ningún momento.

Muchas gracias, señora presidenta, muchas
gracias.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

¿Pide réplica, señora
Mollà?

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyora presidenta.

Anem a vore.
Hi ha coses que jo no he entés
molt bé, perquè el tema de les revoltes o no que hi ha
d'anar a uns pobles o a uns altres, jo només dir-li que esta
moció que l'Ajuntament d'Atzeneta vota a favor i que
s'adjunta la proposició no de llei elaborada per
Compromís, està votada pel seu partit.
Però és
que vosté no viu allí!
És que vosté viu a
Torrevella!
Jo visc a Elx.
I resulta que vosté me vinga a mi a dir
que aquí l'alcalde i els regidors del Partit Socialista i del
Partit Popular d'Atzeneta, del poble d'Atzeneta, se veu que no
van per les carreteres que se mencionen aquí, té
gràcia.

Jo no li ho vaig a negar, perquè no me vaig a
plantar demà mateixa a comptar les revoltes que hi ha.
Però
és que no me pareix una argumentació el que vosté ha
dit.
Vosté aquí planteja que ni els regidors del seu partit
ni l'alcalde saben de què es parla.

En esta moció aprovada per unanimitat pels dos
partits que he mencionat, està recollida aquesta explicació
dels quilòmetres, de les revoltes, de quan neva i les carreteres se
queden tancades.
.
.
És a dir, això és la realitat
que viu el poble d'Atzeneta i per això se va a votar aquesta
moció.
És a dir, aquí jo no vinc a replicar-los als
mateixos habitants d'Atzeneta.
Faltaria més!
No tindria jo
eixe valor de fer-ho.

Però és que resulta que aquí el
Partit Popular quan ve a aquestes Corts parla molt de millorar, fomentar,
protegir, revitalitzar els pobles d'interior.
I jo voldria saber
què és el que entén el Partit Popular per revitalitzar
els pobles d'interior.
Llevar-los els serveis a aquestes pobles?
Els
serveis, en aquest cas, educatius?
Serveis sanitaris?
Serveis socials?
Això és el que entén el Partit Popular per
revitalitzar els pobles d'interior?

Jo entenc que és una inversió,
possiblement molt més gran que construir un col·legi a la
ciutat d'Elx o a la ciutat de Torrevella, perquè possiblement
la ràtio d'alumnes serà molt major.
Però
és que revitalitzar els pobles d'interior, que són els
que menys recursos tenen perquè tenen menys habitants, és un
exercici de voluntat política i de prioritats polítiques.

I jo no entenc com el Partit Popular ve ací a
parlar d'estes coses i, després, fa aquests exemples; llevar
serveis als pobles d'interior.
Potser quan parlen de fomentar els
pobles d'interior, només que parlen de turisme, que és
al que mos tenen acostumats.
 Quan s'acaba el «Sol y
playa», ara volen anar a l'interior.
Però nosaltres
volem parlar de les persones de l'interior, volem que la gent visite
els pobles d'interior, els que vénen de fora, però,
sobretot, que la gent d'interior puga viure als seus pobles i no haja
de marxar.
Quin sentit tindria millorar els pobles perquè vinguera
algú a visitar-los si no queda gent allí per a viure?
No anem
a ser demagogs perquè sí que ja seria.
.
.

Jo això d'equipo
Camps no ho entenc, perquè no sé
si ho he dit o ho ha dit la companya del Partit Socialista.
Jo entenc
allò d'equipo A, però no crec que vosté haja volgut dir això.
Allò d'equipo Camps jo
no he dit en ningun moment.
Sí que és de veres que dic Vall
d'Albaida perquè és el costum, Vall d'Alba.

Se parla que, provisionalment, des de 2002,
està l'educació secundària a Atzeneta.
És
a dir, des de 2002.
I des d'eixe moment, el Consell i la Conselleria
d'Educació no ha planificat res per a aquests pobles
d'interior.
És a dir, ara se diu que s'aplica la
normativa que hi ha.
Però és que des de 2002 se va vore que
feia falta provisionalment mantindre aquests xiquets en estes poblacions.
I
des d'aleshores no s'ha fet res.
No s'ha planificat ja
res més, res més.
Ara, que miren els comptes, doncs,
bé, no li surt bé invertir en aquests coses que, ja dic,
són voluntat política.

I me parla de la revisió del mapa
escolar.
.
.
Jo li parle de la revisió del mapa escolar,
però vosté me fa referència al mapa escolar i encara
té la barra de dir que és de 1996.
Si fa 12 anys
d'això!
Fa 12 anys del mapa escolar!
És que no fa falta
revisar-lo?
Porten vostés 13 anys governant.
Vam treballar el primer
any -mi es la sensació que me dóna-,
vostés van treballar el primer any i 12 anys fent el vago, fent el vago.
(Remors) Això és el que es diu al meu poble.
Se va
fer el mapa escolar quan portaven vostés un any governant, i, des
d'aleshores, ja fa 12 anys, ningú s'ha assegut amb la
Conselleria d'Educació i ha pensat: «el País
Valencià ha canviat i molt».
Ha canviat i molt; la comunitat
educativa, els alumnes s'han multiplicat.
I en aquests pobles
continuen amb els mateixos problemes.
I en aquests pobles no se recollia
aquesta necessitat de fa 12 anys.
I ara tampoc!
Ara tampoc!
Perquè
si continuem pensant en el mapa escolar de 1996 i, atenent que respon a la
realitat del dia a dia d'avui, doncs, aleshores no farem els deures,
no farem els deures.

I volem que se facen els deures.
I per això
és perquè presentem aquesta proposició no de llei, ja
li dic, recolzada pels representants de l'ajuntament que viuen a
aquest poble i que saben, fins i tot, les carreteres per arribar a ell.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora diputada.

Tiene la palabra, por parte del Grupo Socialista, la
señora Sol Sorribes.

La senyora Sorribes Martínez:

Gràcies, senyora presidenta.
Seré molt
breu.

Vosté és de Torrevella i, l'altra,
és d'Elx, però és que jo sóc del terreny,
jo sóc del terreny.
 Unes xicotetes puntualitzacions i
endavant.

El professor de l'institut de Vall d'Alba,
president, alcalde de l'Ajuntament d'Atzeneta del Maestrat,
és professor de secundària i batxillerat, concretament de
l'assignatura de Valencià.
En cap cas és «que no
quiere desplazarse».
Això pot ser un fals testimoni,
perquè ell en cap cas donaria primer cicle de secundària.
No.
Luego existo.
Però en este cas no.
Si els alumnes es queden al poble o es
desplacen a la Vall d'Alba, ell anirà tots els dies a
treballar a la Vall d'Alba, com és la seua obligació.

El centre no està preparat.
Ara és
vosté el que no escolta.
Li acabe de dir que contrastat el
professorat, el claustre de professors de l'Institut Alfonso XIII, el
nivell dels alumnes de tercer i quart de l'ESO d'Atzeneta
-i tots els pobles que comporta quan diem la paraula Atzeneta, que el problema el tenen
eixos altres pobles que portem darrere, no Atzeneta
pròpiament- tenen uns expedients estupends, els mateixos
expedients que tenien quan es desplaçaven a Castelló, a
l'Institut Penyagolosa, i done fe perquè he sigut professora
d'ells nou anys.
Per tant, el centre està preparat i els
professors també.

A set poblacions els correspon l'institut de la
Vall d'Alba, set, d'elles sis en el Pla de l'Arc, que,
com el seu nou indica, és pla.
«Totes no han protestat».
Això tampoc és cert.
Hi ha una que sí: les Coves de
Vinromà.
De fet, els seus alumnes encara estan en el primer cicle al
poble.
Se'ls ha donat l'opció de desplaçar-los o
a Sant Mateu o la Vall d'Alba, val?
Encara estan al poble.

Esta moció, ni ho diu la senyora Mollà
ni ho dic jo, perquè jo, a pesar de ser del terreny, ni tinc fills,
ni tinc néts ni tinc a ningú que vaja allí.
Estem
portant a Les Corts una moció que ha aprovat l'ajuntament del
Partit Socialista junt amb el Partit Popular per unanimitat, i que se mos
va enviar a tots els grups, a tots, als tres, açò,
perquè ho presentàrem, val?
Ho ha presentat la senyora
Mollà; no cal ni que ho presentàrem ni vostés ni
mosatros, simplement ara mos afegim, com se demana en el punt 2, votant a
favor.
I ja està.

Simplement eixes xicotetes puntualitzacions
perquè jo sí que conec la comarca; i Xodos és una
hora, eh?
, de desplaçament.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias.

Tiene la palabra el ilustre diputado Hernández
Mateo.

El senyor Hernández Mateo:

Muchas gracias.

Con mucha brevedad.
Voy a hacer un par de
aclaraciones, que vienen a cuento de las dos intervenciones que han habido.
Les aclaro que, por acuerdo plenario, si así respetan tanto los
acuerdos plenarios del Ayuntamiento de Torrevieja, en el año 1989,
la denominación de Torrevieja es Torrevieja, en castellano, porque
así lo quiso el pleno para todos los asuntos, para todos los temas.
Les ruego, por favor.
.
.
Es por cuestiones económicas de la ciudad.
Fue un acuerdo plenario, que dijo así: «Torrevella es
Torrevieja», eh?
, para siempre.

Señora presidenta, porque consta.
.
.
(Algú parla sense micròfon) No es cuestión de que lo digan en valenciano, es que
la denominación de Torrevieja es Torrevieja.

La senyora presidenta:

Señorías, lo que se habla aquí
queda transcrito.
.
.

El senyor Hernández Mateo:

Por voluntad del ayuntamiento.

La senyora presidenta:

(Parla sense
micròfon) .
.
.
Quiero recordar a todos los
señores diputados y diputadas que lo que se habla aquí, en
estas comisiones, queda reflejado en el Diario
de Sesiones.
Por lo tanto, continuamos.

El senyor Hernández Mateo:

Perfecto, perfecto.
Estaba haciendo una advertencia,
que ellos no lo sabrán, porque esto fue comunicado a estas Cortes,
en aquella fecha, que elegíamos la denominación para
siempre.
.
.
, en el año 1989, aproximadamente.

Entonces, dicho eso, dicho eso, decirle
también, señora Sorribes, muchas gracias también por
las palabras de recordarme algunos temas.
Pero yo quiero decirle que yo
también soy del terreno, yo soy de la Comunidad Valenciana (remors) y represento a la
Comunidad Valenciana.
Perdóneme.
Usted estará más
próximo a la zona de la que estamos hablando, igual que decía
antes la ilustre diputada de Compromís, que decía que era de
Elche; yo de Torrevieja.
Pero estamos, estamos en el mismo terreno: la
Comunidad Valenciana.
Y somos representante del pueblo soberano de la
Comunidad Valenciana.
Por tanto, así.

Mire usted, señora Mollà, es la LOGSE la
que dice lo que hay que hacer, no es el señor Camps ni el
señor conseller.
Es la LOGSE quien dice lo que hay que hacer, quien dice lo que
hay que hacer, y la LOE posteriormente.
¿Me entiende?
(Algú parla sense micròfon) Bueno, así, así de claro.

Mire usted, para el mapa escolar se elaboraron la
propuesta y participación de los sectores de la comunidad escolar.
La Dirección General de Centros Docentes elaboró un primer
borrador que tras el análisis, cotejo, estudio e introducción
de modificaciones por las direcciones territoriales y la Inspección
Educativa se convierte en el borrador de la Conselleria de Cultura y
Educación que presentó para su negociación y debate
con: sindicatos en las mesas técnicas y sectoriales que se
realizaron durante los meses de noviembre y diciembre de 2001, asociaciones
y federaciones de padres y madres en las mesas de padres y madres
celebrados durante los meses de noviembre y diciembre de 2001,
representantes de alumnos de alumnos en las mesas de alumnos celebradas en
los meses de noviembre y diciembre de 2001.
Se finalizaron las
negociaciones y ya fue en diciembre de 2001, y a partir de ahí, en
enero del 2002, donde se pone.
.
.

Es que usted ha dicho que habíamos estado no
sé cuántos años sin hacer nada.
Le recuerdo que
después de un montón de años de otros gobiernos,
aquí, en esta comunidad, no existía mapa escolar.
Y la
valentía que tuvo el Partido Popular de afrontar esa necesidad, fue
así.
Y lo que usted debe entender es el desarrollo de estos
años, (remors)
el desarrollo de estos años, señora Mollà, el
desarrollo de estos años de toda la legislación, y
mezclándonos con varias leyes, por medio, vayas leyes por medio,
para desarrollarlo.
Pues si en aquella época la ratio se situaba en
el 17, pues ahora mismo está en el 12,5; ha bajado 4,5 puntos.
Si
ahora mismo tenemos 1.
559 centros escolares en la Comunidad Valenciana,
pues yo creo que debería usted, por lo menos, reconocerlo,
aplaudirlo y no decir que es que estamos (inintel·ligible) .
.
.

Y en segundo lugar, a los niños de Atzeneta no
se les lleva a la costa a veranear, se quedan en su entorno de las
poblaciones, como usted muy bien decía antes.
Hay a elegir opciones
para llevar a un pueblo o a otro pueblo.
La gente elige, dentro de los
consejos escolares o dentro de lo que signifique el consejo escolar
municipal o el que le pida la decisión, de una ciudad a otra ciudad,
de un pueblo a otro pueblo.
Tienen la oportunidad de elegir dónde
quieren ir, a San Mateo o a la otra población que usted comentaba.

Si en este caso, en este caso concreto ustedes dicen
que el ayuntamiento ha recurrido, lógicamente, otros han ido al
contencioso.
Y aquí lo tiene, se lo he explicado antes.
Aquí
están las sentencias.
¿Por qué?
Porque la conselleria, en este caso de
Educación, se está limitando a cumplir con la
legislación vigente, y no con la provisionalidad, con la
provisionalidad que querían; en todo momento cumpliendo con la
legislación vigente.

Y no diga usted, señora Mollà, que no
con la cabeza, porque lo que no sé es si es que hace gestos, dando
algún mensaje, por un lado o por otro.
Pero yo le tengo que decir,
señora Mollà, que estamos cumpliendo al cien por cien con la
legislación vigente.

No quiera usted, no quiera usted decir que si
eternamente no se hubiera construido el instituto que se tenía que
construir en Vall d'Alba, pues no estarían los niños
allí.
Pero afortunadamente el gobierno se preocupó de cumplir
sus compromisos escolares, y en una zona en donde el mapa escolar, en el
año 2001, ya decidió dónde tenía que ir ese
instituto, entonces, pues están escolarizados en Atzeneta.

Por tanto, muchas gracias.

Disculpe por mi retraso en el tema, y espero que.
.
.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

El senyor Hernández Mateo:

.
.
.
y espero que no les haya molestado la
recomendación que les he hecho por el nombre de mi ciudad.
(Veus) Pero no es por otro
motivo que porque es la voluntad.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Una vez debatida la proposición no de ley vamos
a pasar a votación.
¿Votos a favor de la proposición
no de ley sobre el mantenimiento de l'ESO en Atzaneta, votos a favor?
4.
¿Votos en contra?
8.
Queda, por lo tanto, rechazada la
proposición no de ley.

Proposició no de llei sobre el manteniment a
càrrec de La Generalitat de totes les instal·lacions del
Complex Educatiu de Xest, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra
Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís (RE número 20.
113, BOC
número 93)

La senyora presidenta:

Seguim amb l'ordre del dia, en el punt
número 7: presa en consideració de la Proposició no de
llei sobre el manteniment a càrrec de La Generalitat de totes les
instal·lacions del Complex Educatiu de Xest, presentada pel Grup
Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Els Verds: Compromís.

Per a la seua defensa té la paraula la
il·lustríssima diputada, la senyora Marina Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Gràcies, bona vesprada.

Las tendencias actuales del deporte de alta
competición exigen progresivamente una más temprana
detección de talentos y la obtención de prematuros
rendimientos en las máximas categorías, olvidando gran parte
de la formación académica del joven y la joven,
restringiéndole de oportunidades laborales también tras su
vida deportiva.

Los planes de especialización deportiva del
Consell Valencià de l'Esport se implantaron, hace ya unos
años, para tratar de evitar estas disfunciones relacionadas con la
concepción de formar deportistas sin atender a otros aspectos de su
formación personal, académica y social.
Y con estos planes se
da un paso adelante, integrando ambas dimensiones de la formación
integral de la persona, a la vez que se vela por la promoción de
oportunidades en su vida futura, tras la finalización de su carrera
deportiva.
Se trata de una buena combinación entre la
práctica deportiva y la educación en alumnos de ESO y de
Bachillerato.

Estos planes de especialización deportiva se
llevan a cabo en el Complejo Educativo de Cheste.
Hace ya diez años
que se empezó con esta experiencia, y algo que en un principio
podía haber sido muy positivo y podría haber dado muy buenos
resultados, por la falta de inversión y de voluntad del Consell se
ha quedado en un proyecto que no tiene el respaldo necesario por parte de
las consellerias implicadas,
y que en vez de ir mejorando año tras año está cada
vez en una situación más deplorable.

Y a pesar de las nefastas condiciones en que
están los alumnos deportistas de Cheste, estos alumnos y estas
alumnas continúan esforzándose cada día y teniendo
unas buenas marcas en las competiciones.
De hecho han dado al País
Valencià un palmarés  deportivo ejemplar, hemos tenido
de estos alumnos y alumnas que entrenan y estudian en Cheste, hemos tenido
selecciones campeonas y subcampeonas, de España, en atletismo, en
balonmano, en triatlón y en otras tantas.
Desde luego no gracias al
Partido Popular, no gracias al Consell, sino a pesar del Partido Popular, a
pesar del Consell y a pesar de las nulas inversiones del Consell en estos
planes de especialización deportiva.

El complejo educativo y deportivo de Cheste es el
único de este tipo que hay en el País Valencià, pero
actualmente está en una situación lamentable.
El resultado de
la evaluación de estos planes de especialización deportiva es
nefasto.
De hecho, ahora podemos evaluarlos, diez años
después de su puesta en marcha.
Han sido una tremenda
decepción, sobre todo para las federaciones deportivas.
No hay
más que dirigirse a los presidentes de estas federaciones y
preguntarles qué opinan de estos planes de especialización
deportiva, qué opinan de cómo se está trabajando en el
Complejo Educativo de Cheste; y tendrán la respuesta, la respuesta
es que ha sido una decepción enorme.

De hecho, las instalaciones se encuentran en un estado
lamentable, y el estado en el que están las instalaciones impide que
se puedan realizar más disciplinas deportivas de las que actualmente
se ofrecen en Cheste.
Los pabellones están en unas condiciones
pésimas.
El otro día me comentaban que hay goteras en los
pabellones.
Cuando llueve, aquello, en vez de pabellones parece una
piscina.
Las pistas de atletismo son tercermundistas, los vestuarios, otro
tanto.
Y desde hace ya un tiempo la piscina está cerrada.
De hecho
ya ni natación ni triatlón están entrando en Cheste y
tienen que irse a otros lugares para realizar sus sesiones de
entrenamiento.

En estas condiciones ya me explicarán ustedes
en qué se quedan los planes de especialización deportiva.
Porque para estudiar en un sitio y coger el autobús e irse a
entrenar a otro, para eso no hace falta ni planes de especialización
deportiva ni complejo de Cheste, ni absolutamente nada.
Es lo que se ha
hecho toda la vida: estudias en un sitio, coges el autobús y te vas
a otro a entrenar.
Y así es como se está funcionando en estos
momentos en Cheste.
Los alumnos de natación tienen que irse a
Vilamarxant a la piscina con el autobús, llegando tarde a los
entrenamientos o saliendo antes del estudio.
En fin, que nada tiene esto
que ver con lo que eran en un principio los planes de
especialización deportiva.

Y es más, la coordinación entre los
diferentes ámbitos del complejo ha sido nula.
No hay ninguna
coordinación entre el ámbito deportivo, el educativo, la
residencia donde están los alumnos.
.
.
No existe ninguna
coordinación: no se coordinan los horarios de entrenamiento con los
de estudio; no se prevén cambios en los programas de estudio si
coinciden con épocas de competición; no se coordinan los
horarios de las comidas con los entrenamientos y con el estudio; no se
coordinan el tipo de comida que requiere para cada deporte, no hay dietas
especializadas para cada deportista.
En fin, es todo al revés de lo
que debería ser en un principio y para lo que en un principio
estaban estos planes de especialización deportiva.

¿Y saben cuál es la respuesta del
Consell en este tema?
Pues la respuesta es pasarse la pelota de unos a
otros.
Ha sido un complejo educativo y deportivo.
.
.
La legislatura pasada
lo que hacían era que la secretaria autonómica de Deportes le
pasaba la responsabilidad a la de Educación, y viceversa.
Cuando
iban a hablar con la de Educación le decían que la
responsabilidad era de Deportes.
Cuando iban a la de Deportes le
decían que era Educación.
Y eso que antes, en la legislatura
pasada, formaban parte de la misma conselleria.
Ahora, este año, que esta legislatura, que son conselleria diferentes, pues
imaginamos que el estado sería mucho peor.
.
.
, la situación.
Y, de hecho, es que es mucho peor, es que vamos hacia atrás.
De
hecho, ya había comentado antes que ya no funciona ni la piscina.
(Remors)

Bueno, ahora que ya está clara cuál es
la situación del complejo deportivo de Cheste voy a plantear las
propuestas de Esquera Unida.
Nosotros pensamos que hay una serie de
criterios mínimos que hay que cumplir para empezar a solucionar esta
situación, para que los jóvenes puedan estudiar y entrenar,
las dos cosas, en unas condiciones dignas, y que puedan continuar mejorando
sus marcas y obteniendo buenos resultados en las competiciones.
Las
propuestas que planteamos son propuestas encaminadas a que los planes de
especialización deportiva para integrar la actividad
académica y la deportiva sean una realidad, y no sean como ahora, y,
por supuesto, que la integración se produzca de una manera adecuada
y con calidad.

La primera de las propuestas que planteamos en esta
proposición no de ley es que la Conselleria de Educación se
haga cargo del mantenimiento de todas las instalaciones del Complejo
Educativo de Cheste, tanto de las educativas como de las deportivas.
Esto
lo planteamos para que dejen ya de pasarse la pelota de unos a otros.
Si
decidimos aquí que esto depende de Educación y que puede ser
Educación el que gestione estas cuestiones, no volverá a
pasar lo que ha pasado durante todo este tiempo.
Que yo no entiendo el
porqué, pero parece ser que en este Consell se llevan todos fatal, y
cuando alguien va a pedir responsabilidades a Cultura, pues se las echan a
Educación, ¿no?
Aquí no.
.
.
, en el Consell no entienden
lo de compartir responsabilidades.
Y como en el Consell no entienden
qué significa compartir responsabilidades, yo creo que lo mejor es
que delimitemos bien las responsabilidades, que no las tenga que compartir
y que Educación se haga cargo de todo para que no se produzca lo que
ha pasado hasta ahora.
Esa era la primera propuesta.

Las otras dos propuestas de la proposición,
evidentemente encaminadas a que se solucionen de una manera inmediata todas
las deficiencias que he comentado antes, que se realicen todos los trabajos
necesarios para que las instalaciones estén en condiciones
óptimas para poder ser utilizadas empieza por: reabrir la piscina,
que esté en unas buenas condiciones, los vestuarios ponerles
calefacción, que las duchas funcionen bien; los pabellones, que no
tengan goteras; la pista de atletismo, que sea un pista de atletismo de
verdad, etcétera, etcétera, ¿no?

Y por supuesto no queremos quedarnos ahí y
pensamos que el complejo deportivo de Cheste, estos planes de
especialización pueden dar mucho más de si de lo que
están dando hasta ahora.
Y lo que esperamos es que se amplíen
las instalaciones deportivas para que puedan ampliar el número de
disciplinas deportivas que actualmente se practican en Cheste.

De hecho, nosotros pensamos que es una lástima
que hay 60 federaciones deportivas en el País Valencià, pero
apenas una decena pueden participar de estos planes porque las
instalaciones no dan para más.

Por tanto, esperamos que se apruebe esta
proposición no de ley por el bien de los alumnos y alumnas que
están en Cheste y, sobre todo, por el bien del deporte en el
País Valencià.

Nada más.

(Ocupa la presidència el vicepresident, senyor
Pedro Ángel Hernández Mateo)

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señora Albiol.

A continuación, tiene la palabra la ilustre
diputada señora Noguera.

Cuando quiera, señora Noguera.

La senyora Noguera Montagud:

Presidente, muchas gracias.

Nosotros vamos a apoyar esta proposición no de
ley que realiza la diputada de Compromís.
Y creo que, además,
si creyéramos en serio lo que estamos hablando de cuáles son
los planes de especialización deportiva, la importancia que tienen
en el estudio de los deportistas de élite en la Comunidad
Valenciana, lo que es el complejo de Cheste y todo lo que supondría
poner en marcha estos planes, la aprobaríamos por unanimidad y
haríamos el esfuerzo, efectivamente, de llevarlo adelante.

Y es más.
Añadiríamos no solo
ello, sino más cosas para poder realizar un plan completo.
Pues,
efectivamente, que se estudie la adecuación de los horarios de los
deportistas con los horarios de estudio, que se reforzara el control
médico en todas las áreas deportivas, que no se discriminara
ningún joven deportista, como ahora está ocurriendo, por
cuál es el nivel o la modalidad de estudios que están
llevando.
.
.
Es decir, estaríamos llevando adelante realmente la
puesta en marcha de los planes de especialización deportiva.

Pero yo no sé si esto es así o si
realmente se cree, en este caso, el partido del gobierno, el Partido
Popular, que el deporte de estudio, de formación, el que prepara a
los jóvenes deportistas, el que se va a impartir desde el deporte de
base para generar deportistas es tan importante como aparentemente se dice.
 Pero la realidad es que no da fotos, señora diputada.
Y como
no da fotos, es muy difícil conseguir que a lo mejor al gobierno
Camps le pueda interesar.

Porque yo estaba oyendo a la diputada Marina Albiol y
estaba recordando la intervención que hizo mi compañera
Jeannette Segarra -que hoy por estar ausente no puede hacer ella esta
intervención y la hago yo- hace más de seis meses,
exactamente el 7 de mayo de 2008, y era recordar y decir la
situación precaria, de angustia, de agonía en la que se
encuentra el complejo deportivo de Cheste.
Y mucho me temo, si no me
equivoco, que cuando hoy se presenta esta proposición y se defiende
por parte de la diputada Albiol, es que la situación es exactamente
igual que hace más de seis meses después o peor.
Probablemente no igual, sino peor, porque el tiempo nunca pasa en balde ni
lo cura todo, sino que sirve para deteriorar las cosas.

¿Cheste está en pésimas
condiciones?
Bueno, eso es algo objetivo y que todo el mundo conoce.
Que
lamentablemente es el único que tiene la Comunidad Valenciana y que
a veces cuando se dice «lo único» -que es un
sustantivo que le gusta mucho al Partido Popular, lo único, lo
único, lo único-, en este caso, significa más
bien soledad y significa también que está en la peor de las
condiciones que podría existir.

Cheste podría haber sido el mejor de los
centros deportivos de toda España, de especialización
deportiva, y no lo es.
Es el único de la Comunidad Valenciana y el
de peor condiciones de toda España.
Pero, claro, hacer aquí
una inversión deportiva es hacer un trabajo callado, un trabajo
discreto, un trabajo de gota a gota, de inversiones presupuestarias, pero
que sea eficaz.

Recuerdo la intervención de mi compañera
Jeannette Segarra y, como digo, coincide con lo que más de seis
meses después estamos oyendo hoy: pabellones con goteras, vestuarios
sin calefacción, pistas de atletismo sin seguridad, una piscina que
entonces ya estaba cerrada hacía más de un año.
.
.
Es decir, por lo visto, la piscina de natación de Cheste
lleva.
.
.
pues calculemos que más de año y medio cerrada.
Y una situación de inseguridad y de precariedad lamentable, donde la
mayoría de los deportistas tienen que ir a otras instalaciones a
poder estudiar y practicar.

Es incongruente hacer un circuito de Fórmula 1
en menos de un año y, en cambio, tener más de un año
una piscina cerrada simplemente por un problema de fugas, o porque no hay
interés o porque no hay atención.

Es incongruente ver al presidente Camps, como estaba
viendo yo ayer, en Canal 9 haciéndose fotos y diciendo que la
Comunidad Valenciana es la comunidad del deporte por excelencia
-siempre lo es todo por excelencia, valga sea dicho-, y estar
hoy hablando de las instalaciones deportivas de Cheste.
Es absolutamente
incongruente.
Las cosas se caen por su propio peso.

Que, efectivamente, la puesta en marcha de los planes
de formación integral de deportistas ha sido una frustración
para las familias y las federaciones, es una realidad, porque todos
confiaban, desde luego, desde hace más de diez más que se
pondría en marcha todo aquello que tanto se había venido
comprometiendo.

Pero la realidad ha sido mucho más dura cuando
se ha visto que los presupuestos en Cheste se han ido reduciendo año
tras año.
He de recordar que el 2008 tuvo unos presupuestos
inferiores a los del 2007.
Y no es que estos fueran excesivamente grandes,
estábamos hablando de 260.
000 euros, creo recordar, para todo el
mantenimiento y toda la puesta en marcha.
Y me atrevería a aventurar
que probablemente en el 2009 nos encontremos con unos presupuestos
probablemente inferiores a los del 2008.

La crisis económica llegó a Cheste hace
mucho, llegó a los planes de especialización deportiva hace
muchísimo tiempo.
La crisis económica con el gobierno de
Camps llegó hace mucho a lo que es el deporte de base.
No existe
ningún programa especial de alimentación para los
deportistas, creo que recordaba la señora Albiol.
No existen
horarios adaptados.
El control médico que se realiza es
mínimo y sirve para poco.
Como usted recordaba, ni la
natación ni triatlón se realizan allí, tienen que
desplazarse a otras instalaciones fuera del complejo.
No existe una
adecuación real de los estudios a los horarios de los deportistas.
Y
en estos momentos, el Consell Valencià de l'Esport ha limitado
también el acceso de nuevos deportistas, y todo argumentando la
falta de presupuesto.

Pues ese es el problema que tenemos en estos momentos
en Cheste y que si quisiéramos realmente solucionarlo, y si
quisiéramos que las fotos que acompañan al presidente Camps
cuando dice que la Comunidad Valenciana es la comunidad del deporte por
excelencia, y si quisiéramos, efectivamente, dar los trofeos no solo
a los deportistas triunfadores, sino a aquellos jóvenes que
podrán ser deportistas triunfadores en un futuro probablemente no
muy lejano, haya  que hacer una inversión, pues
estaríamos aprobando no solamente esta proposición, sino
exigiéndole a la conselleria y a la Secretaría Autonómica de Deportes
que se pusiera las pilas.
Pero mucho me temo que la ingenuidad nuestra vaya
a caer nuevamente en saco roto y no sea así, sino que esto no se
vaya a aprobar.

Yo lo único que dudo, lo único que no
sé del todo y no tengo claro, es si el problema de la
situación de Cheste es que haya dos consellerias, la de Educación y la de Cultura, que, efectivamente,
la Conselleria de Cultura ha sido absolutamente incompetente,
manifiestamente incompetente, cuando más de seis meses
después aún estamos hablando de lo mismo, es una realidad.
Pero que no creo que tampoco la Conselleria de Educación, si es que
la llevara adelante, cuando la ha tenido bajo su competencia, mostrara algo
más de interés, pues probablemente tampoco.

La realidad yo creo que es que hace mucho que el
Partido Popular concibió que la cultura y el deporte son más
bien instrumentos publicitarios, de márquetin y algo de tono
turístico, cuanto menos.
Y esto va mucho más allá.
El
concepto de la cultura y del deporte son derechos básicos de una
ciudadanía y que en estos momentos son los que fundamentarían
la razón de ser de todas esas fotos -como digo, y vuelvo a
repetir-, que el presidente Camps le gusta recoger para su
álbum.

Si no ponemos en marcha los planes de
especialización deportiva, tal y como se aprobaron, y con las
inversiones que tocan, si no se pone en marcha la recuperación de
Cheste como el centro de especialización deportiva que se necesita
en la Comunidad Valenciana, probablemente estemos matando la gallina de los
huevos de oro en deporte de la propia Comunidad Valenciana, y nuestros
deportistas de élite tendrán que seguir exiliándose,
formándose y practicando fuera de la Comunidad Valenciana para
luego, al menos, que los valencianos podamos disfrutar de sus éxitos
deportivos.

Por todo ello, nosotros sí que apoyamos la
proposición no de ley de la diputada Marina Albiol.

Muchas gracias.

(Ocupa la presidència la presidenta, senyora
María Soledad Linares Rodríguez)

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Por parte del Grupo Popular, tiene la palabra el
ilustre diputado César Augusto Asencio.

El senyor Asencio Adsuar:

Muchas gracias.

La verdad que es una iniciativa importante en materia
deportiva, educacional, -deportiva-formativa-.
En el año
1999-2000 se puso en marcha, como tantos otros proyectos y otras tantas
iniciativas, por el Partido Popular en la Comunidad Valenciana, cuando
antes no había nada.
Siempre es muy fácil decir que hay que
hacer más, siempre es muy fácil buscar la rendija, la grieta
en la edificación que esta hecha.
Donde no hay grietas es donde
antes no había nada, evidentemente, pero, en fin.
.
.

Esta iniciativa tan importante, que se puso en marcha
en el año 1999, lleva un complejo que está ubicado en un
espacio natural que está próximo a la localidad de Cheste, en
las inmediaciones del Circuito de Velocidad de la Comunidad Valenciana
Ricardo Tormo, y que tiene una extensión de un millón y medio
de metros cuadrados, un millón y medio de metros cuadrados, con
enormes espacios verdes, donde se encuentran ubicados 40 edificios, que
lógicamente ha habido que construir y hacer, instalaciones
deportivas, jardines, paraninfo, auditorio al aire libre con capacidad para
5.
000 localidades.

Bueno, uno se ha preocupado de ver
documentación, de ver fotos, que están aquí, y la
verdad es que el complejo.
.
.
Bueno, instalaciones de tatami, salas de
taekuondo, tenis de mesa, musculación, gimnasios, piscina -que
ahora hablaremos de la piscina-, campo de fútbol con pista de
atletismo -en fin, hay una serie de instalaciones
generales.
.
.
-, cuatro residencias, dos comedores, el centro
sanitario -también hablaremos, señora Noguera, del tema
de la salud-, el salón de actos, 140 aulas, 16 laboratorios y
talleres.
.
.

Yo creo que con tanta obra, con tanta
construcción y con tanta instalación es difícil que no
haya algún desperfecto, es difícil que a veces no falle algo,
porque en esta sociedad tan automatizada parece que todo tiene que
funcionar a la perfección y no nos damos cuenta que tiene haber
algunas disfunciones y tiene que haber, evidentemente, algunos fallos, que
la oposición siempre magnifica y multiplica.

Vamos a ver.
El proyecto del centro deportivo de
Cheste también hay que tener en cuenta que es una iniciativa
impulsada por el gobierno de La Generalitat, pero participada
también por la sociedad civil deportiva.
Fue un proyecto que se
lanzó implicando a las dos áreas, que lógicamente
forman parte de una iniciativa de estas características de la
administración pública, que es, por una parte, el deporte en
sí y, por otro lado, la formación.
Y, por lo tanto, hay dos
áreas que tienen que estar implicadas ahí.
Y, por lo tanto,
si son dos direcciones generales o están en dos consellerias, pues son dos consellerias.
También
entraron las federaciones deportivas y tuvieron que estar con esta
iniciativa.
Y, por lo tanto, es un proyecto participado.

Decir que los alumnos están allí en
régimen de beca.
Se habla de que esto va muy mal, pero cuando uno ve
los listados de cuáles han sido las matriculaciones y de los alumnos
deportistas que han ido pasando a lo largo de los distintos cursos, se va
viendo lo que ha sido el éxito durante todos estos años de
aquellos 70 alumnos que comenzaron en el curso 1999-2000 a, por ejemplo,
los 315 alumnos deportistas que se tuvieron en la temporada 2006-2007.

La verdad es que ante un palmarés deportivo de
alumnos becados que entran en condiciones de revisiones sanitarias
importantes, bueno, pues hay que ver.
.
.
Se hace desde un estudio del
estado de salud dirigido a la práctica deportiva, se abre una
apertura, señor Noguera, del historial clínico, datos de
identificaciones varios, se hace una encuesta médico-deportiva que
declaran los propios alumnos que entran, hay una anamnesis dirigida al
conocimiento de su historial clínico y de todas aquellas
patologías de carácter familiar hereditaria o propia del
sujeto que puedan influir en la práctica deportiva.

Hay también actuaciones de exploración,
hay oscultación cardiaca y pulmonar, revisión del estado
bucal, dientes, faringe, amígdalas, y palpación abdominal,
posibles adenopatías, inspección de piel.
.
.
Hay
inspección ortopédica básica también, es decir,
posibles alteraciones del aparato osteomuscular.
Se hacen indagaciones
importantes a ese nivel.
También en desnivelaciones, desequilibrios
de pelvis, cadera, etcétera.
Miembros inferiores y superiores; en
pies, si hay deformidades o no.
Y podemos seguir.
Electrocardiogramas de
reposo.
.
.
Hay pruebas de campo para ver los metros que se recorre y hay
un equipo Chronomaster y de células fotoeléctricas para
controlar todo esto.

En fin -no sé-, por no seguir,
señora Noguera, con el tema de la fisioterapia, porque tengo
aquí exactamente todo, desde la valoración
antropométrica.
.
.
En fin, todos los estudios que hay, que por no
cansarles más y por utilizar términos que algunos hasta los
desconozco, porque la especialidad médica no es conocida de todos
los que estamos aquí, y yo tampoco.
.
.
Y, por lo tanto.
.
.
Pero, en fin, yo creo que forma parte de la documentación oficial de
los alumnos cuando entran y forma parte del expediente.

Se practica de todo: balonmano, béisbol,
kárate, natación, rugby, taekuondo, tenis de mesa,
triatlón, voleibol.
.
.
Gran cantidad de prácticas
deportivas, cada vez más alumnos.

Y, bueno, y ahora la piscina, la piscina.
Pues miren,
la piscina posiblemente haya sido eso el motivo de decir: «Bueno,
pues ya que está el tema de la piscina, vamos a plantear aquí
algo.
.
.
y que todo no funciona y tal».
Bueno.
La piscina,
efectivamente, ha habido unos problemas, que ha habido una
utilización deficiente en los últimos tiempos, porque ha
quedado inactiva.
Eso es cierto.
Hasta que.
.
.
Bueno, eso es cierto.
Pero si ustedes creen que la piscina justifica un montaje de condena a todo
un centro de un millón y medio de metros cuadrados, con los
edificios que le acabo de citar, y las instalaciones que hay y los alumnos
becados, pues, en fin, es lo que yo les decía, la rendija se critica
cuando no se valora que antes, para tenerla, hay que tener el edificio,
¿verdad?
, y lo importante es el edificio, no la rendija.

Y ustedes están en la rendija, y ahora toca en
la piscina.
Pues, mire, la piscina, lo que pasa es que, como para todo,
pues hay soluciones y hay buena voluntad, y en este sentido, pues, miren,
tengo aquí una reproducción del DOCV del 6 de marzo de 2008,
donde se ha licitado, en el Complejo Educativo de Cheste, página.
.
.
,
esta, que la busquen bien, otra cosa es que quieran buscarlo, pero, en fin,
página 52.
620, ¿eh?
, del DOCV del 6 de marzo de 2008, en
donde hay una licitación, y leo bien: «Licitación del
expediente OB 370/07, ejecución de obra relativa a centro
docente», y está en el apartado de Construcciones.
.
.
Bueno,
ese monstruo que tan mal les sienta a ustedes, Construcciones e
Infraestructuras Educativas de la Generalitat, SA, más conocida por
CIEGSA.
Pues, bien, hay un importe de licitación en 433.
462,56
euros, Complejo Educativo de Cheste (Valencia).

Pues, bien, a estas fechas debe de estar
prácticamente la adjudicación ya formalizada y ese importe.
.
.
Sí, no se rían, la licitación está, no
sé por fechas, tendría que hacer la última
comprobación, pero está presupuestada esta cantidad,
está licitada y, por lo tanto, tendrá solución en los
plazos de ejecución normales, una vez, pues, se tramite la
contratación, etcétera, etcétera, debe estar resuelto
el tema de la piscina.

Por lo tanto, por nuestra parte nada más que
añadir, todo es perfectible, todo, lógicamente, es mejorable
en una instalación de esas características puede haber alguna
deficiencia, para eso está el gobierno de La Generalitat, para
solucionarlas, estas cuestiones, pero tenemos un gran complejo deportivo
formativo y, en lo que nos corresponde desde La Generalitat, pues,
enseguida, en su impulsión y en su desarrollo.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

¿Quiere la réplica, señora
Albiol?
Tiene la palabra doña Marina Albiol, la ilustre diputada
Marina Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Sí, gràcies.

Bé, jo no sé si el senyor diputat del
Partit Popular estava intentant vendre'm un piset a Cheste,
però, per descomptat, jo no li'l compre, i li assegure que els
presidents de les federacions esportives, menys encara.
I els familiars
dels alumnes que estan allí estudiant, menys encara, ¿val?
Perquè les condicions no són, ni molt menys, les que
vosté ha dit.

Algunes deficiències.
.
.
Li estem dient que els
pavellons tenen goteres, que no n'hi ha calefacció als
vestuaris, que en la pista d'atletisme no es pot fer atletisme, que
la piscina està tancada fa més d'un any, li estem dient
que no n'hi ha ninguna coordinació entre l'àmbit
educatiu, l'esportiu i la residència dels estudiants, li estem
dient que els controls mèdics no arriben a temps, i vosté
m'està dient que «algunes deficiències».
.
.
Home, és que pareix un acudit.

Això de la piscina: fa més d'un
any que està tancada!
, i vosté em diu que el mes de
març, sis mesos després que estiguera tancada, es va publicar
perquè es tornara a construir; set mesos després d'eixa
publicació, bé, que probablement ja estiga licitada.
.
.
¡És que sembla un acudit!
¿Van a tardar dos anys en fer
una piscina?
Clar, quan a vostés els interessa no tarden ni dos
mesos, el que passa és que açò no els interessa.
Ja li
ho ha dit abans la senyora Noguera, l'única cosa que els
preocupa és la foto, i vostés, de l'única cosa
que es preocupen és de dur ací a Nadal, a Fernando Alonso, a
Sergio García y companyia, però, en realitat, s'obliden
dels esportistes que tenen en el País Valencià, els
esportistes de base i no tant de base, perquè estem parlant de
campions d'Espanya.
.
.
¡Estan completament abandonats!
,
perquè al Partit Popular només li interessa, doncs,
això, la Copa de l'America, el màster de golf, la Volvo Ocean Race, la
Fórmula 1 i per a això n'hi han diners, per a
això no n'hi ha crisi i per a això tot el que
faça falta, com sempre diuen.
Però, en canvi, per a arreglar
la piscina, per a posar en condicions els pavellons, per a dotar d'un
pressupost els plans d'especialització esportiva, per a
això no n'hi han diners.
I menys que diners, n'hi ha
voluntat, encara menys.

Però, clar, tant que li agrada al Partit
Popular els esportistes d'elit, jo crec que s'obliden del
més bàsic: ¿com van a tindre esportistes d'elit,
si primer no es promociona i no s'invertix en esportistes de base?
Si
és que una cosa dóna l'altra, ¡però si
és que és de caixó!
I, mire, no em diga que si cada
volta va millor el Complejo Deportivo de Cheste, perquè és
mentira, perquè en l'any 2006 tenien 315 alumnes, però
és que l'any passat havien baixat a 233, aixina que no em diga
que cada vegada tenen més alumnes.
¡És que és
mentira!
, ¡si cada vegada ne tenen menys!
I ne tenen menys,
perquè tenen menys pressupost, i cada volta n'hi menys
especialitats esportives en Cheste i de les sixanta federacions que
n'hi ha en el País Valencià, no arriben a deu les que
estan en Cheste, aixina que no em diga que és que n'hi ha una
quantitat d'especialitats.
.
.
No, és que n'hi han deu, si
arriba.
N'hi havien deu abans, i jo crec que des que no està
natació i triatló, doncs, n'hi hauran vuit.
¡Clar, és que açò no té ningun sentit!

I, mire, ja està bé de promeses i
d'intentar vendre'ns la moto, jo crec que ja és hora de
resultats.
Van tindre els presidents de les federacions que estan en
Cheste, de les federacions esportives, una reunió amb la
secretària d'Educació en gener d'enguany, prompte
farà un any, ¿i sap què va passar?
: els va prometre,
bé, la lluna, i tot continua igual o pitjor.
Clar, un any
després tot continua igual de malament.
Jo és que ja no
sé a qui creure'm.

I, és més, és que per no complir
les promeses, no van complir ni la promesa que els va fer la
secretària autonòmica que els va dir es tornarien a vore un
mes després per a continuar avaluant les deficiències,
¡ni això!
La van vore en el mes de gener, van quedar per al
mes següent, i ja no han tornat a saber res més d'ella.
Clar, és que no complixen ni la paraula de reunir-se.

Jo crec que és prou clara quina és la
situació de Cheste, crec que és prou clara quina és la
voluntat del Partit Popular i del Consell de no solucionar-ho i, per tant,
jo crec que ja només ens queda que.
.
.
, bé, que les
federacions.
.
.
, ja que no es creuen el que els diem nosaltres, que les
federacions se posen en contacte amb vostés i continuen reivindicant
el que els correspon.

Res més.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Té la paraula, per part del Grup Socialista, la
il·lustríssima senyora diputada senyora Noguera.

La senyora Noguera Montagud:

Sí, muy brevemente, simplemente para
puntualizar algunas cuestiones que la señora Albiol decía
también, y ahondar en esas mismas cuestiones.

Mire, señor diputado, todo gobierno que llega
tiene que hacer lo que les corresponde en la época que le
corresponde.
Lógicamente, ustedes hablan de que ahí
está Cheste y aquí estamos hablando, ni más ni menos,
más bien dice usted que menos, de una rendija, una rendija, porque,
como antes no había nada, efectivamente, ustedes no tuvieron que
hacer ni colectores ni alcantarillados ni urbanizaciones ni
iluminación ni semaforización, porque las ciudades estaba
hechas cuando llegó el gobierno anterior, y esa es la grandeza y la
generosidad de cada gobierno, es realizar aquello que tienen que realizar,
y, efectivamente, en estas ciudades que nos encontramos, cada gobierno tuvo
que hacer lo suyo y lo propio, y el gobierno que les precedió a
ustedes, antes que al Partido Popular, tuvo que hacer lo que era la base y
los cimientos de una ciudad.
Por cierto, hoy ustedes tienen un presupuesto
de La Generalitat, pues, unas diez veces superior al que era entonces,
simplemente porque también los tiempos crecen, porque hay más
población, porque se recaudan más impuestos, porque el
presupuesto de La Generalitat es mucho mayor, ni más ni menos que,
probablemente, unas diez veces más, según el cálculo
que eran entonces.
Por tanto, no está de más.

Ah, y, por cierto, todos hemos estudiado en edificios
educativos, ¿eh?
, que no eran ni barracones ni la plaza de mi
pueblo.
Yo estudié en un colegio.
Fíjese que tampoco pueden
atribuirse, a lo mejor, tantas cuestiones.
Lo distinto, lo diferente o lo
incongruente de todo esto es que usted todavía venga aquí en
lugar de a apoyar algo que debería de apoyar por el bien de los
jóvenes deportistas valencianos, a intentar seguir vendiendo lo
invendible, que es que aquello es magnífico y está en la
mejor de las condiciones.

Mire, alguien que viene a plantear el tema de la
piscina, que lleva año y medio cerrada, que dice que el 6 de marzo
del 2008 apareció la licitación, que todavía no se ha
adjudicado, cuando vale 400.
000 euros.
.
.
(Rient) De verdad, yo es que creo que, de usted, sinceramente, ni lo
hubiera mencionado, porque más vale que venga.
.
.
, no sé, a lo
mejor habrá que contratar a Agag para que se lleve el presupuesto de
la comisión correspondiente como en la fórmula 1 y nos pueda
hacer, no el circuito, sino la piscina.
Porque, si lo único que
tenían que arreglar era una fuga, pues, la Comunidad Valenciana que
es donde más rápido se trabaja, donde mejores somos, donde
más se invierte y donde más comisiones pagamos cuando hace
falta, pues, no sé, si todo lo que a usted se le ocurre decir es que
el 6 de marzo del 2008 se licitó lo de la piscina y, ¡con
suerte!
, una día de estos (rient) se adjudicará, pues, entonces, más vale,
efectivamente, o que le cambien las cifras o que retiren a la secretaria
autonómica de Deportes y le demos algo de agilidad a eso.

¿Cómo creen ustedes que los deportistas
de élite se han podido formar en este país?
Desde luego, no
yendo a instalaciones como la Cheste, eso se lo puedo asegurar.
Se lo
decía antes: para que el presidente Camps pueda hacerse una foto con
un deportista de élite triunfador, este ha tenido que tener antes
instalaciones, formación y voluntad inversora por parte de otros
gobiernos, para que pudieran estar.
Afortunadamente, en España hay
muchas comunidades autónomas donde el Partido Popular no gobierna,
ni donde gobierna el Partido Popular gobernará, espero, con los
mismos criterios que aquí lo hace el presidente Camps.

Nada más.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Tiene la palabra, por parte del Grupo Popular, el
ilustrísimo diputado César Augusto Asencio.

El senyor Asencio Adsuar:

Es muy fácil hacer discursos que no se
sostienen.
Mire, en mi municipio ha habido que hacer dos institutos nuevos,
¿eh?
, porque no cabían los alumnos que según la LOGSE
que aprobaron ustedes en el año 1990 tenían que tener esas
plazas, ¿eh?
, y ustedes no hicieron nada de la LOGSE y del mapa
escolar, y se perdieron cinco años, que es, en parte, una parte del
atraso de cinco años que después hay que recuperar.
Lo digo
porque no estaba hecho, ¿eh?

Y le digo, también en mi ayuntamiento, que el
encauzamiento de aguas pluviales se ha hecho ahora, ¿eh?
, en estos
tres o cuatro últimos años, con colaboración
también de La Generalitat, y no estaba hecho.
Quiero decirle que hay
muchas cosas bajo tierra, y los colegios.
.
.
, usted viene a decir, lo
hicimos todo nosotros (remors) y ahora ustedes lo que se luce y tal, y, lo que se luce, se
hace poco y mal.
Pues, no.
Mucho de lo que eran infraestructuras
básicas, y le he citado dos en mi municipio, se han culminado y
desarrollado en su mayor parte, igual que todo el saneamiento y la
depuración en las zonas de pedanías.
.
.
O sea, todo.
Y yo, en
mi municipio tengo la prueba palpable de lo poco que se hizo antes, de
infraestructuras básicas, y de lo mucho que se ha hecho ahora.

Por tanto, no utilice el argumento de que eso ya lo
hicimos todos nosotros, y lo que les quedaba a ustedes, que es lo que se
ve, pues, es lo que ustedes, encima, ni hacen, y, lo que hacen, lo hacen
mal.
(Veus)
Sí, sí, sí, y si quiere, hablamos de eso y pasamos a
otros ayuntamientos, pero yo lo tengo todos los días, lo veo y, por
lo tanto, ese discurso, (veus) señora Noguera, es un discurso que se cae por los
hechos, y podríamos verlo perfectamente a nivel de Comunidad
Valenciana.

Dicho eso, el tema de la piscina, yo no sé
qué más quieren.
Está licitado.
Lo que pasa es que el
automatismo.
.
.
Ustedes nos exigen un automatismo.
Es decir, esto es una
instalación grande, es una instalación que, cuando se produce
un problema, pues, se comunica a los responsables y, bueno, eso tiene que
llevar una tramitación interna, tiene que buscarse una asistencia
técnica, tiene que encargarse la redacción del proyecto a
alguien, porque, si se hace a dedo, ustedes vienen después a
criticar que se ha hecho a dedo o al despacho del amiguito tal.
.
.
(Veus) ¡Sí!
,
¡sí!
, que eso todo es así,.
.
.
(Veus)

La senyora presidenta:

Señorías, señorías, (ininte­l·ligible) .
.
.

El senyor Asencio Adsuar:

.
.
.
no se desdigan de lo que ustedes hacen.
.
.
Hay que
darle la tramitación, efectivamente, y, después, (veus) cuando se hace el
proyecto, etcétera, pues va a una licitación y hay unos
plazos legales.
Ahora, a ustedes, pues, les parece mal que solucionemos la
piscina, por aquello de que llega tarde y mal y ya llegará y
languideciendo el tema, y, al final, pues, ¡claro que se
arreglará!
En fin, aquello, en definitiva, de no están
maduras, ¿no?

Miren, es un gran complejo deportivo el que hay, un
gran complejo como un municipio.
.
.
Yo soy alcalde en mi municipio y, desde
luego, en mi municipio hay grietas en alguna calle, se rompe alguna
papelera, se funde o estropea alguna línea de farolas.
.
.
Yo no puedo
decir que mi municipio es perfecto, y, mire, estoy encima todos los
días y estamos metiendo dinero y tramitando cosas.

Lo que hay que tener es un mínimo de
consideración, de que las cosas, cuando se estropean, hay un tiempo
para arreglarlas, y esa situación es la que se produce en Cheste.
Ustedes escogen la anécdota de algunos desperfectos para, al final,
venir aquí a plantear un gran complejo, que cuesta mucho dinero,
primero, para hacerlo, y, después, para desarrollarlo, para intentar
desacreditarlo.

Señora Marina, mire, no es cierto lo que usted
ha dicho, porque usted, en estadística, ha cometido un error, un
error malintencionado, creo: usted sabe que en estadística, cuando
se habla, pues, hay que ver la media, en todo caso, pero un año, una
situación aislada, no sirve para calificar una tendencia, y usted ha
utilizado de una manera torticera los datos, porque usted ha dado los 250
matriculados del año 2008, «y han ido ustedes cada vez a
menos, y el último año 250», en cuanto a lo que ha
habido de matrículas, pero es que la evolución ha sido
solamente ese año, porque, mire usted, en el año 1999-2000,
eran 70 los alumnos; 2000-2001, 132; 2001-2002, 174; 2002-2003, 224;
2003-2004, 227; 2004-2005, 251; 2005-2006, 272; 2006-2007, 315; y este
año pasado, por algún tema.
.
.
(Veus) ¡50, efectivamente!
, ¡en un año!
(Veus) ¿Usted puede
garantizar que no habrán más de trescientos en el
próximo curso?
¿Usted puede garantizar que un deporte, por lo
que sea, deja de estar de moda o deja de gustar menos?

Mire, estamos al servicio de la demanda deportiva.
Aquí no estamos en un sistema soviético, donde se
decía: «Tiene que haber más ajedrecistas que en
ningún sistema del mundo».
Y se obligaba a estudiar ajedrez y
a hacer prácticas y horarios.
No estamos en una sociedad dirigida.
Estamos en una sociedad donde la gente tiene unos incentivos y elige
libremente qué quiere hacer.

Y el complejo de Cheste no es un centro de dirigismo
deportivo.
Es un centro que, aquellos quieren practicar ese deporte, eligen
libremente.

La senyora presidenta:

Señoría, vaya finalizando.

El senyor Asencio Adsuar:

Y ustedes escogen y eligen una punta de baja de un
año para hacer lo que hacen siempre: manipular todo.

Como se inventan la historia previa de que Cheste es
un caos y un año hay menos matriculación, causa efecto.
Pues
mire, no tiene nada que ver la causa y no tiene nada que ver el efecto,
señorías.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Una vez debatido, pasamos a la votación.

¿Votos a favor de la proposición no de
ley?
5.
¿Votos en contra?
8.

Queda, por lo tanto, rechazada la proposición
no de ley que acabamos de debatir.

Seguimos con el orden del día.

Proposició no de llei sobre la dotació a
tots els centres educatius del País Valencià d'una
plaça per a un diplomat o diplomada en Infermeria, presentada pel
Grup Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís (RE
número 20.
116, BOC número 94)

La senyora presidenta:

El punt número 8: presa en consideració
de la Proposició no de llei sobre la dotació a tots els
centres educatius del País Valencià d'una plaça
per a un diplomat o diplomada en infermeria, presentada pel Grup
Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Verds-Izquierda Republicana:
Compromís.

Per a la seua defensa, té la paraula la
il·lustríssima diputada, senyora Marina Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Gràcies.

A vore, aquesta proposició no de llei té
dues parts: la primera, en què fem la proposta d'implantar en
tots els centres educatius del País Valencià la figura del
infermer o la infermera escolar; i una segona part on reclamem aquests
professionals de manera immediata per als centres d'educació
especial.

Vaig a començar explicant el per què de
la primera, que tal volta siga una proposta més novella o més
desconeguda i cal explicar els avantatges d'aquesta, i la segona, que
és la més urgent, crec que cau pel seu propi pes i em
limitaré a explicar la situació en què estan
actualment els alumnes dels centres d'educació especial del
País Valencià, la situació en què estan per
culpa del Partit Popular, més preocupat per l'autobombo i per
la propaganda que per els drets dels xiquets amb discapacitats, cosa que
ens indica el baix nivell ètic i moral del govern popular i del
conseller Alejandro Font de Mora en particular.

Com deia, una de les propostes d'Esquerra Unida
d'aquesta iniciativa és que es doten tots els centres
educatius del País Valencià, almenys, d'una
plaça per a diplomat o diplomada en infermeria.

Considerem que, en l'actualitat, ens enfrontem a
nous problemes de salut com els que apareixen en la comunitat escolar,
difícils d'abordar sense l'ajuda dels professionals de
la salut.
Estem parlant de l'augment del consum de drogues, dels alts
índex de colesterol infantil, de l'increment del percentatge
d'obesitat infantil, de qüestions com l'anorèxia,
la bulímia, qüestions de salut sexual, etcètera.

Els xiquets i adolescents d'avui en dia tenen
necessitats en matèria de salut que no poden ser cobertes per pares
i mares o professors sense l'ajuda de professionals de la salut.

I, per una altra part, tenim també un
col·lapse en tot el que és el sistema d'atenció
primària de salut al País Valencià, que impedix
també que se li preste una atenció adequada a aquest grup
d'edat per part dels professionals de sanitat.

I tot açò està dificultant,
d'una manera increïble, l'acompliment de la Llei de salut
escolar de 1994.
Segons aquesta llei, que evidentment al País
Valencià no s'està complint, l'educació
per a la salut realitzada a l'àmbit escolar complementa la
socialització de comportaments i l'adquisició
d'hàbits que afavorisquen una major qualitat de vida.

L'actual model, en què els professionals
d'atenció primària únicament acudixen a les
escoles i instituts de forma puntual, relega l'educació per a
la salut a un ensenyament ocasional, episòdic, marginal i
d'escassa rellevància, sense estar emmarcat dins d'un
pla de formació i sense partir de les necessitats de la comunitat
escolar.

En l'actualitat, existixen projectes
d'infermera escolar en què les infermeres escolars realitzen
funcions en tots els col·legis de diferents localitats.
Els dos
projectes més significatius que s'estan fent al País
Valencià en este tema, estan fent-se en el municipi de la Vila
Joiosa i Mutxamel.
En aquests dos municipis, el cost del que suposen les
infermeres escolars s'està sufragant directament per part dels
ajuntament, amb una col·laboració també, amb una
participació per part del consell d'infermeria del País
Valencià, però no per part ni de la Conselleria
d'Educació ni de la Conselleria de Sanitat.

Jo pense que no li aniria gens malament a la
Conselleria d'Educació fixar-se en el que s'està
fent en alguns ajuntaments, concretament en estos dos, que, sens dubte,
estan més preocupats per l'educació i per la salut que
la mateixa Conselleria d'Educació i la mateixa Conselleria de
Sanitat.

I abans de concloure amb aquesta primera proposta,
vull explicar breument quines serien les tasques d'aquesta infermera
escolar, les funcions que podria fer el personal d'infermeria en els
centres educatius, per a que s'entenga d'una manera clara la
necessitat d'aquest personal en els col·legis.

Evidentment, tindria una funció assistencial
per a actuar davant d'un accident, d'una emergència;
administraria la medicació d'urgències; administraria
la medicació als alumnes que necessiten medicació
perquè tenen malalties cròniques.
Eixes serien unes quantes
tasques.

Jo crec que la funció més important de
la infermera escolar seria la de la promoció de la salut i la
prevenció de malalties a través dels programes
d'educació per a la salut, posant en marxa plans, posant en
marxa campanyes, que moltes voltes venen a nivell autonòmic o a
nivell estatal.
Es fan campanyes, però en estos moments no
s'estan aplicant d'una manera adequada perquè no
està el personal que és necessari.

També podríem afegir funcions de control
de l'alumnat, tant a nivell preventiu com assistencial, funcions
d'investigació sobre hàbits escolars i moltes
més funcions que, sens dubte, a través del consell
d'infermeria.
.
.
ja sabeu que tenen ells un pla presentat, alguns
projectes pilot, que es podrien complementar.

Això quant a la primera iniciativa, que era la
de dotar a tots els centres educatius de la infermera escolar.

Ara anem a per la segona proposta d'aquesta
proposició no de llei, que diu -vaig a llegir-:
«Que es dote els centres d'educació especial de
professionals d'infermeria de manera immediata.
»

Vaig a tornar a plantejar -i jo crec que tots la
coneixem, però és igual, per si de cas- la
situació actual i jo intentaré que, almenys, algun membre del
Partit Popular d'aquesta comissió li entre un poquet de
vergonya i, almenys, vote a favor, perquè la veritat és que
és per a tindre vergonya i molta.

La situació en aquests moments: al País
Valencià, hi ha 28 centres públics d'educació
especial.
Dels 28, en 27 no hi ha infermera o, dit d'una altra
manera, només en 1 dels 28 hi ha infermera.
És un centre de
Cheste que fa ja 30 anys que té infermera.
És una cosa rara
ací, al País Valencià.

Per tant, estem parlant que hi ha 2.
500 xiquets i
xiquetes amb discapacitat, que estan acudint a l'escola sense les
condicions mínimes per a estar ben atesos.
Estem parlant de xiquets
que tenen medicació diària, que tenen problemes motors,
respiratoris, que estan sondats, que tenen traqueotomies, que porten
respiradors, que poden patir crisis convulsives, etcètera,
etcètera.
Són xiquets amb discapacitats, xiquets especials
que patixen moltes d'estes qüestions.

I, en els millors dels casos, en aquests centres, en
el millor dels casos, tenen una infermera que acudix una hora al dia des
del centre de salut; una hora al dia que, normalment, sol ser l'hora
de dinar o per a canviar-los la sonda o alguna cosa molt puntual.
La resta
de la jornada han de ser atesos o bé per professors o bé pels
educadors o pels fisioterapeutes, que poden tindre tota la voluntat del
món, poden voler fer molt bé les coses, però que no
estan preparats per a aquestes qüestions perquè són
qüestions pròpies del personal d'infermeria, i no dels
professors o dels educadors.

Per tant, ací al País Valencià, a
pesar que tenim una Constitució a l'estat espanyol que diu que
els xiquets tenen dret a una educació d'acord amb les seues
necessitats, al País Valencià tenim 2.
500 alumnes
discapacitats que han d'anar a l'escola sense aquesta garantia
perquè, per al Partit Popular, aquesta és una
qüestió menor, una qüestió per a la que no hi ha
diners, una qüestió que, bé, en fi, que no té
molta importància i que, a més, no tenen cap voluntat de
solucionar.

I mire, a mi em preocupa aquest tema.
Em preocupa i
molt perquè pense que els xiquets discapacitats necessiten
més atenció que altres xiquets; necessiten una atenció
que no estan rebent ni per part de la Conselleria d'Educació
ni per part de la Conselleria de Sanitat i a mi em preocupa.
Però li
assegure que li preocupa molt més als pares i mares d'aquests
xiquets i xiquetes.
I són milers de pares i mares de xiquets i
xiquetes amb discapacitat que estan reclamant des de fa molts anys ja la
figura del infermer escolar en els centres.
(Tussen)

També el mateix consell de col·legis
d'infermeria, però a mi em preocupa sobretot els pares i
mares, que saben que estan duent als seus fills a estudiar a un centre
escolar en què, si en un moment determinat els passa alguna cosa,
allí no hi ha cap persona preparada per a poder atendre'ls,
cap.
I estem parlant de xiquets i xiquetes que no és que els haja de
passar coses tots els dies, però desgraciadament els passen moltes
coses a estos xiquets i xiquetes.
I desgraciadament, en les escoles a les
quals van, en estos moments, no hi ha un personal preparat per a
atendre'ls.

Jo imagine que després, en el torn de
rèplica, el Partit Popular em contestarà, com sempre
contesta, que no ho estan fent tan mal quan sempre els voten els ciutadans
i ciutadanes i quan han guanyat no sé quantes eleccions per majoria
absoluta, i en fi, el de sempre, que no és cap argument, però
que sempre l'utilitzen i, a més, els agrada molt.

I jo he de dir que sí, que efectivament van
guanyar les eleccions, però les van guanyar amb mentides, amb
mentides.
I vaig a llegir la promesa electoral del Partit Popular
número 567: «Dotaremos de personal de enfermería a los
centros docentes específicos de educación especial».
Promesa electoral del Partit Popular per a les últimes eleccions
generals.

Van guanyar les eleccions amb mentides.
Van guanyar
les eleccions prometent-los, als pares i mares d'aquests alumnes, que
tindrien una infermera escolar.
Ha passat molt de temps des que van guanyar
les últimes eleccions i tot continua igual.
Han començat dos
cursos, des que van fer esta promesa, han començat dos cursos i els
centres d'educació especial continuen sense tindre infermera
escolar.

A mi, em sembla que és una barbaritat i em
sembla que enganyar la ciutadania com l'estan enganyant vostés
és una barbaritat.

I mire, no són capaços ni de complir les
seues promeses electorals.
Per tant, espere -com he dit abans-
que els entre un poquet de vergonya, si és que encara en tenen,
perquè este tema és per a que se'ls caiga la cara de
vergonya.

Tindre els xiquets, els discapacitats, en els centres
sense la infermera escolar és per a que se'ls caiga la cara de
vergonya i espere que, almenys, avui, alguna vote a favor d'aquesta
proposta pel bé d'aquests xiquets.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Por parte del Partido Socialista, tiene la palabra el
ilustrísimo diputado don Manuel Bueno.

El senyor Bueno Ortuño:

Sí, gracias, señora presidenta.

Voy a intentar ser breve porque son ya muchas las
horas que llevamos aquí y parece ser que va a ser el último
punto y estamos un poco cansados.
Pero antes sí quisiera comentar
algunas cosas.

Antes de nada, decir que mi grupo, el Grupo
Socialista, va a respaldar la proposición no de ley que presenta el
Grupo Izquierda Unida: Compromís.

Esta mañana, ya hacía mi
compañera de grupo, la diputada Sorribes, hacía una propuesta
similar ante una de las comparecencias que ha tenido esta mañana la
secretaria autonómica, doña Concha Gómez, en la que le
planteaba también la necesidad de la contratación de personal
de enfermería para los centros de educación especial, los
centros específicos de educación especial, y extenderla al
conjunto de los centros.

Esta mañana la secretaria autonómica ha
contestado que no era posible la contratación del personal de
enfermería en todos los centros, pero que sí habían
llamado a los centros para preguntar cuáles eran las necesidades y,
en función de estas necesidades, en qué horario poder mandar
un personal.

Pero vamos a ver, es que esto no se trata ya de
voluntad de la conselleria; no se trata de voluntad del gobierno del Partido Popular; y no se
trata ya de un incumplimiento, como ha dicho la diputada de Izquierda
Unida, de su programa electoral.

Se trata de un incumplimiento de una ley que se ha
aprobado aquí, en esta cámara; una ley que se aprobó
el día 11 de junio en el Pleno de estas Cortes, que se
debatió en la Comisión de Sanidad y que dice
textualmente.
.
.
es la Ley de los derechos de salud de los niños
y adolescentes, que fue -como he dicho- debatida y aprobada el
día 11 de junio y que en el artículo 3.
7 dice: «Todos
los niños y las niñas y los y las adolescentes tienen derecho
a la educación para la salud.
» Y en su artículo 10.
4
dice: «Los centros docentes específicos de educación
especial estarán dotados de personal de enfermería, que
dependerán orgánicamente del departamento sanitario
correspondiente.
» Esto se aprobó recientemente.
-Aquí está el presidente de la Comisión de
Sanidad-.
Esto fue aprobado recientemente.
Fue una enmienda
transaccional que fue aprobada en comisión y posteriormente en el
pleno de las Cortes.

Han pasado varios meses desde que se aprobó
esta ley y los centros de educación específica siguen sin la
contratación del personal de enfermería necesario.

Siempre faltan profesionales, no solamente los de
enfermería, sino para los niños que más lo necesitan,
para los niños que tienen problemas de salud, para los niños
que tienen problemas de atención especial, son para los que siempre
faltan los profesionales.
En muchos casos, ni siquiera se dotan las plazas
necesarias, y en algunos otros casos, cuando se dotan, hay bajas, por
enfermedad de los profesionales, que nunca se cubren o se cubren siempre
con mucho retraso.
Se cubre con un esfuerzo tremendo de los profesores.
Los
profesores atienden, sin la cualificación necesaria, atienden las
necesidades de estos niños.

Esta mañana se ha dicho desde el Grupo Popular
que los padres, los profesores, los alumnos, que están encantados
con las políticas de la conselleria.
Yo, me gustaría que le preguntaran a ese padre o esa
madre, que le tienen que llamar desde el centro educativo para decirle que
tiene que llevarse su niño porque no tiene el personal profesional
necesario para atenderlo cuando tiene un problema de salud, cuando se le
tiene que poner una inyección y no hay nadie en el centro que le
ponga la inyección, o para hacerle un tratamiento adecuado y no hay
nadie en el centro, y ese padre o esa madre tiene que dejar su puesto de
trabajo para atender a su hijo porque en el colegio no hay un profesional
que se encargue.
Pues me parece que esos padres, esos niños, no van
a estar muy contentos con la política de la conselleria.

Ustedes, los señores del Partido Popular,
normalmente se autoproclaman como los únicos defensores de los
valencianos y las valencianas.
Pero cada vez que aquí, a estas
Cortes, cada vez que en esta comisión, o en cualquier otra
comisión, o en el Pleno de las Cortes se presenta una iniciativa que
va encaminada para mejorar la calidad de vida de los ciudadanos de esta
comunidad, cuando se presenta una iniciativa encaminada a mejorar la
educación, a mejorar la sanidad, el bienestar, en general, de los
ciudadanos de esta comunidad, ustedes, sistemáticamente, siempre se
oponen, siempre votan en contra y, normalmente siempre dicen que los
problemas de esta comunidad siempre son por culpa del Gobierno de
España, siempre son por culpa de Zapatero.
Ya en una ocasión
se lo dije y hoy se lo vuelvo a repetir: Zapatero no está
aquí, yo nunca le he visto votar en estas comisiones ni en los
plenos, nunca está aquí.
Somos nosotros los que votamos y los
que decidimos, y siempre es el Partido Popular con sus votos los que se
oponen a las iniciativas que van encaminadas a mejorar la calidad de vida
de los ciudadanos de esta comunidad.

Y vamos a votar a favor de esta proposición
porque estamos de acuerdo, por una parte, en la inmediatez de la
contratación para los centros específicos de educación
especial.
Tiene que ser de forma inmediata porque las leyes se tienen que
cumplir de forma inmediata.
Y como he dicho, ya hay un punto en una ley que
dice que esto se tiene que hacer y, por lo tanto, se tiene que hacer de
forma inmediata.

Y estamos de acuerdo, también, con la otra
parte, con la de extenderlo a todos los centros porque no pone un plazo.
Nosotros entenderíamos que si se pusiera también el plazo de
inmediatez o un corto plazo no podríamos apoyarla por la
inviabilidad, porque sería prácticamente imposible, dado el
número de centros que hay en la Comunidad Valenciana, que de forma
inmediata se pudiera contratar a todos los profesionales de
enfermería, ya que serían necesarias varias promociones.
Pero
como no se pone plazo, como objetivo, nosotros estamos de acuerdo que como
objetivo hay que alcanzar que en todos los centros haya un profesional de
enfermería para que cumpla esa doble vertiente: la de atender a los
niños que tienen problemas de salud y la de estar trabajando,
también, en la coordinación de los programas de
educación para la salud.

Nada más y muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Por parte del Grupo Popular tiene la palabra el
ilustrísimo diputado don Vicente Soria.

El senyor Soria Mora:

Gracias, presidenta.

Señorías.

Señora diputada, representante del Grupo
Compromís.

Mire, hoy debatimos una proposición no de ley
que su grupo presenta con el objetivo -como nos acaba de exponer
claramente- de dotar a todos y cada uno de los centros de la
Comunidad Valenciana de uno o varios diplomados en Enfermería.

En esta misma proposición no de ley usted
diferencia dos tipos de actuaciones: la primera, que insta a la conselleria a dotar a todos los
centros públicos, como digo, de uno o más (inintel·ligible) .
.
.
; y, la
segunda, que se ciñe a los centro de educación especial, en
los que nos pide premura, o pide el gobierno premura, y que se haga esto
inmediatamente.
Y yo, si me permite, pues también voy a diferenciar
en mi argumentación la (inintel·ligible) .
.
.
de la postura del Grupo Popular, estos dos
objetivos o estas dos partes de su proposición no de ley.

La primera parte, quiero que sepa que es la que
pretende dotar a todas las plantillas de los centros educativos
públicos, que le recuerdo que ya son más de 1.
500, más
49 actuaciones que están haciendo este año, con diplomados
universitarios de Enfermería, es una de las iniciativas que, desde
luego, en mi opinión carece del mínimo rigor y demuestra que
en esta proposición hay un desconocimiento absoluto de las
necesidades y prioridades de nuestra comunidad educativa.

Es una proposición que no tiene en cuenta la
política educativa y sanitaria de los sucesivos gobiernos, de las
políticas que han llevado a cabo los gobiernos del Partido Popular,
que además han dotado a toda la Comunidad Valenciana, y van a seguir
dotándola, de una amplia red de centros educativos y sanitarios que
permiten actuaciones coordinadas y que responden a todas las posibilidades
de prevención que usted argumenta en su exposición de
motivos.

Exposición de motivos que estoy seguro que en
su espíritu, todos los aquí presentes estaremos de acuerdo,
porque a nadie se le escapa la importancia del desarrollo de programas de
educación para la salud como la mejor forma de promover esta en sus
distintas vertientes física, psíquica y social.
Como nadie
podemos estar en desacuerdo con la importancia de la prevención de
comportamientos para evitar accidentes de tráfico, como usted habla
en su proposición no de ley, o consumo de sustancias aditivas.

También usted, en su exposición no de
ley, de motivos, habla de la necesaria promoción de un conocimiento
de la sexualidad, una correcta educación sexual que informe,
prevenga y evite situaciones que, sin duda, afectan física y
psíquicamente a niños y adolescentes.
Y, por otra parte,
también es evidente que en los últimos años se ha
visto muy claramente la importancia de educar para prevenir trastornos
alimentarios, para tratar de minimizar el incremento que estas
patologías, las patologías en cuanto a alimentación,
han experimentado los niños, adolescentes y adultos, incluso.

Pero lo que nos diferencia a ustedes y a nosotros es
que desconoce lo que se está llevando a cabo en la Comunidad
Valenciana desde hace mucho tiempo.
Mire, los gobiernos del Partido Popular
están, como corresponde a todo equipo de gobierno, optimizando los
recursos públicos.
Y por ello han desarrollado acuerdos y programas
entre los departamentos de Educación y Sanidad, pero desde hace
mucho tiempo, para la prevención y promoción de la salud,
para que se lleve a cabo en el ámbito educativo.
Todos los colegios
públicos y los colegios concertados, es decir, los colegios
sostenidos con fondos públicos, han dispuesto y disponen de medios
necesarios para llevar  actuaciones en este sentido, y se llevan a
cabo periódicamente campañas coordinadas para promover la
salud en todos los colegios, o todos los colegios que lo hayan solicitado.
Para ello se ha implicado el personal docente y el personal sanitario.

Y estamos de acuerdo de que en este campo, en el de la
educación para la salud, nunca vamos a decir «basta».
Siempre serán necesarias nuevas iniciativas para avanzar en este
camino.
Pero no se trata de hacer propuestas que están fueras de la
realidad.
Tanto los profesionales de los centros sanitarios como los
propios profesores docentes están totalmente implicados en estas
campañas preventivas, que se están llevando, como digo, desde
hace muchos años y en muchos centros.

Pero, insisto, señora diputada, que pretender
actualmente dotar a la plantilla de todos los centros públicos del
sistema educativo valenciano de uno o más diplomados en
Enfermería, es demostrar un desconocimiento de la realidad, un
desconocimiento de las necesidades y de las prioridades inversoras en
educación y en sanidad, porque puestos a solicitar, ¿eh?
, yo
también les diría que por qué no presentar una
proposición no de ley para que sean no diplomados en familia,
médicos; o por qué no dotar a los centros educativos
también de traumatólogos, para evitar los accidentes que hay
en los colegios; o por qué no endocrinos, que controlen las dietas
alimentarias de los colegios.
Sí, se pueden presentar muchas
iniciativas.
Desde la oposición se pueden presentar muchas
iniciativas.

Sencillamente, todo esto carece de sentido, como la
primera parte de su proposición no de ley.
No tendría
sentido, pues, que se presenten estas iniciativas, puesto que las
políticas llevadas a cabo por los sucesivos gobiernos del Partido
Popular han desarrollado un mapa sanitario y educativo que permite,
mediante acuerdos de colaboración, implicar a profesionales de la
sanidad en las tareas educativas para prevenir y promover la salud.
Y
así se está haciendo y así se seguirá haciendo
en la mayoría de centros educativos.

Pero quiero destacar que en políticas sociales,
como digo, en educación y en sanidad, en el Partido Popular pues
nunca vamos a decir «basta» y ni «ya».
Siempre
vamos a trabajar por mejorar la calidad de vida de todos los valencianos, y
siempre se nos puede exigir más.
Y ustedes como oposición,
pues nos pueden hacer propuestas coherentes, factibles, razonables.
Y yo
puedo entender que a través de la oposición, pues, bueno,
cuando no se tiene responsabilidad de gobierno se pueden presentar muchas
proposiciones de ley, pero hay que saber qué proposiciones son
factibles y qué proposiciones no.
Y me extraña mucho que el
señor Bueno apoye el hecho de que se puedan contratar a 1.
500 o
1.
600 diplomados en Enfermería, como mínimo, puesto que sabe
que eso realmente no es factible ni creo que sea necesario para desarrollar
políticas de prevención.

Tenga usted la seguridad de que entre las prioridades
de las políticas educativas sanitarias, pues vamos a trabajar en el
camino ya iniciado hace tiempo de potenciar estas iniciativas destinadas a
potenciar la salud en los centros educativos.

Respecto a la segunda parte de su proposición
no de ley, la que insta al Consell de la Generalitat valenciana a dotar a
todos y cada uno de los centros de educación especial de
profesionales de enfermería, me gustaría recordarle el
ámbito legislativo en el que estamos moviéndonos.
El
ámbito legislativo en el que estamos moviéndonos, pues como
usted ha nombrado, está la Ley 1/1994, de 28 de marzo, de salud
escolar de la Generalitat valenciana, ¿eh?
, que se ha regido hasta
ahora, que dice que con finalidad de favorecer el tratamiento sanitario de
los alumnos que asisten a los centros específicos de
educación especial se establecerá una atención
sanitaria complementaria, mediante atención ambulatoria de manera
que se prevean los tratamientos sanitarios de urgencia, la
administración de medicamentos y aplicación de tratamiento
específico.

Le quiero recordar, señor Bueno, que entonces,
en el 1994, el conseller de Sanidad era el profesor Colomer -creo recordar- y
podría habérsele ocurrido al señor Colomer que, entre
otras cosas disponía de la mitad de centros de salud y una cola
inmensa en cuanto a paro de profesionales sanitarios, entonces sí
que podía haber puesto usted en los 28 centros, o su conseller de aquella
época, médicos, incluso, no sólo diplomados en
Enfermería en todos los centros.
Y no sé qué ha
cambiado desde entonces.
No sé si las necesidades de los
niños de entonces, de los centros de discapacitados, tenían
menos necesidades que ahora.
Hable con el profesor Colomer.

En ese sentido quiero decirle que también
había una resolución de la misma conselleria que adscribía, que es lo que está
haciendo hasta ahora, adscribía los centros de educación
especial a centros de salud.
Desde luego eso sí que ha tenido que
cambiar, porque creo que ahí debe haber como el doble o el triple de
centros de salud.
Habrá cambiado en cuanto a la proximidad.

Y yo también he hablado con los profesionales,
señora Albiol, de educación especial y me dicen.
.
.
A pesar de
que el Partido Popular va a poner en marcha la ley que aprobamos
recientemente de derechos a los niños adolescentes, que ya se ha
empezado a poner la ley.
.
.
, se ha equivocado usted en algún dato,
¿eh?
Le digo que.
.
.
Y he hablado con profesionales y realmente se va
a poner en marcha y se va a ir introduciendo la figura esa del diplomado de
Enfermería en los centros.

Pero estos centros, los de educación especial,
tienen profesionales cualificados que hasta ahora lo que dicen es que a
determinadas horas sí que es necesario que suban desde los centros
de salud profesionales sanitarios para algunos casos específicos, y
así se está haciendo.
No obstante, le tengo que decir que
desde 19.
.
.
No voy a circunscribirme ni al 1994 ni al 1995, cuando
empezaron a gobernar, no.
Le quiero decir que en los últimos cuatro
años, en los últimos cuatro años, el personal adscrito
a centros de educación especial ha pasado de 1.
604 a 2.
034
profesionales: fisioterapeutas y educadores, ¿eh?

Pero, además, quiero que sepa que no solamente
es el centro de Cheste, ¿eh?
Actualmente, y en los dos escasos
meses, señor Bueno, que lleva la ley, deberían de saber que
en el centro San Cristóbal de Sagunto y en el centro Pla
d'Hortolans de Burriana ya se ha adscrito un profesional de la
sanidad.
Es decir, que se va a desarrollar la Ley de derechos de salud de
niños y adolescentes, se aprobó en el mes de junio, llevamos,
con el verano por medio, cuatro meses, y ya en dos centros se ha
implantado.
Es deseo, desde luego, y así se va a hacer, el ir
progresivamente implantando estos profesionales en la medida en que se
vayan reclamando, porque hay centros y centros; hay centros en los que es
más prioritario y centros en que no.

Por todo ello vamos a votar en contra, porque se
está haciendo ya, realmente.

Gracias, señoría.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Tiene la palabra la ilustrísima diputada
doña Marina Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Gràcies.

A vore, la qüestió no és que jo
tinga un desconeixement de les prioritats o de la realitat del País
Valencià.
El que passa és que les meues prioritats no
coincidixen, en absolut, amb les prioritats del Partit Popular.
Perquè les meues prioritats, o les prioritats d'Esquerra
Unida, les prioritats de l'esquerra en general, és que els
xiquets i les xiquetes discapacitats estiguen ben atesos, els xiquets i
xiquetes sense discapacitat també estiguen ben atesos, que la salut
de l'escola siga prioritària, que n'hi hasquen
prevencions contra les drogues, contra l'obesitat; que n'hi
hasquen programes de salut sexual.
Eixes són les meues prioritats.
Les seues, en canvi, les seues prioritats i mesures són unes altres,
també les coneixem tots, són Mundo Ilusión, són
la Ciudad de las Lenguas, és Terra Mítica.
Eixes són
les seues prioritats.
Clar, com no coincidim en les prioritats és
molt complicat posar-se d'acord.

I, mire, no és res desgavellat dotar de
personal d'infermeria tots els centres educatius del País
Valencià.
Seria desgavellat fer-ho en un any o fer-ho en dos anys,
clar!
Però com a objectiu no és res desgavellat, i més
quan s'està fent ja en alguns països d'Europa.
N'hi han països d'Europa que ja tenen infermeres escolars
en tots els centres educatius.
Per tant, no és del tot desgavellat,
eh?
Jo crec que és més bé un objectiu cap al que
deuríem caminar.

I mire, m'ha donat una idea.
M'ha dit:
«Per què no reclamen vostés metges per a tots els
centres educatius del País Valencià?
» Clar que
sí!
Metges com el que tenim a Les Corts, veritat?
Ací, a Les
Corts, ací a la nostra cosa sí que tenim una infermera i un
metge.
Clar que sí!
Per als il·lustríssims i
il·lustríssimes diputades i diputats tenim un metge i tenim
una infermera, però per als xiquets d'educació
especial, en una hora al dia que vaja el metge al centre, basta.
I per a la
resta de centres, ni això!
Ni una hora al dia.
Clar!
N'hi han
prioritats, n'hi han prioritats.
I que els diputats i diputades
tinguem un metge i una infermera és molt millor que que en tinguen
els xiquets d'educació especial.
És tot
qüestió de prioritats.
Està claríssim.
És
qüestió de prioritats i és qüestió
d'inversions.

Sap el que costaria dotar dels infermers als centres
d'educació especial?
Anem a fer el càlcul.
Un diplomat
d'Infermeria cobra com 1.
700 euros al mes, 14 pagues anuals suposa
23.
800 euros, per infermer i per col·legi.
Multiplicat pels 27
col·legis d'educació especial, són 666.
000 euros
a l'any.
Jo crec que és una quantitat prou ridícula,
no?
, si la comparem amb altres despeses que s'estan fent des de La
Generalitat.
Saben quan va a costar el menjador este de Les Corts que tenim
ací d'alt, el de marbre d'Italià i mosaics i tal?
1,6 milions d'euros.
Clar, ¡és que és més
del doble del que costaria dotar d'infermers escolars els centres
d'educació especial durant un any!
De què estem
parlant?
De falta de diners?
No, jo crec que estem parlant de falta de
voluntat, que preferixen que els xiquets discapacitats continuen anant a
escola sense estar ben atesos.

A mi em sembla que el que volen és això,
que un xiquet que té unes necessitats, doncs, per una falta de
voluntat del Partit Popular haja d'anar a escola arriscant-se que en
un moment determinat tinga una crisi convulsiva però no hi haja
allí un professional que el puga atendre.
I estem parlant de xiquets
que els donen crisis convulsives amb prou freqüència.
I estem
parlant de xiquets que estan sondats i que, bé, no poden anar a
canviar-los la sonda o ha d'anar -com ja han explicat- el
pare, o la mare, ha de deixar-se el treball per a anar allí
perquè li posen una injecció, perquè li posen
bé el respirador o pel que siga.
És que estem parlant que hi
ha necessitats  que són diàries i que no basta que una
hora al dia vaja un infermer del centre de salut, perquè la resta de
la jornada també existeixen eixos problemes.
El que passa és
que per al Partit Popular el que compta són, doncs això, els
grans projectes, els grans esdeveniments i el que menys compta per al
Partit Popular són els xiquets i les xiquetes, i el que menys compta
encara són els xiquets i xiquetes amb discapacitats.

I no em parle de la llei.
Però si la llei la
vam aprovar el mes de juny i tots pensàvem que enguany el curs
començaria amb més infermeres escolars als centres
d'educació especial i ha començat el curs sense eixos
infermers i infermeres!
Si és que el que estan fent és
prendre-mos el pèl!
A mosatros, als pares dels xiquets i al consell
d'infermeria.
A tots ens estan prenent el pèl.
Els pares dels
xiquets i xiquetes quan es va aprovar la llei estaven prou satisfets:
«Bé, no passa res, a l'any que ve, este curs ja el
començarem amb les infermeres».
I ara resulta que no!
Resulta
que ha començat el curs sense les infermeres.
Però és
més, és que resulta que el curs que ve tampoc tindran
infermeres, a pesar que ho diga la llei!
Perquè avui, la
secretària d'Educació ha vingut a estes Corts i ha dit
que no, estem en crisi i que no hi ha diners per a les infermeres en els
centres d'educació especial.
Ja li dóna igual que ho
haja promés el Partit Popular, que estiga en la llei, els
dóna exactament igual.
Estem en crisi i per a açò
justament no hi han diners.
600.
00 euros a l'any!
600.
000 euros a
l'any!
Però si això s'ho gasten vostés en
un dinarot d'eixos que els agraden!
O en cotxes oficials!
O en una
festeta!
O en les comissions que li passen a no sé qui per una obra
no sé què!
(Remors)

Clar, és que estem parlant.
.
.

La senyora presidenta:

Señorías,
señorías.
.
.

La senyora Albiol Guzmán:

.
.
.
de 600.
000 euros a l'any que
no.
.
.

La senyora presidenta:

Señoría, vaya finalizando.

La senyora Albiol Guzmán:

.
.
.
estan posats on han d'estar.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Tiene la palabra por parte del Grupo Socialista, el
ilustrísimo diputado señor Bueno.

El senyor Bueno Ortuño:

Gracias, señora presidenta.

A mí me gustaría recordarle al Partido
Popular que, además de los centros específicos de
educación especial, hay muchos centros ordinarios con aulas
específicas de educación especial, es decir, hay muchos
centros ordinarios que también tienen aulas específicas de
educación especial y muchos centros ordinarios que tienen
escolarizados a niños con problemas también
específicos de salud, con lo cual, se puede extender a la
práctica totalidad de los centros de la comunidad donde hay
niños con problemas específicos.

Un centro concreto, específico, centro
ordinario con dos aulas específicas, es el Oscar Esplá
-lo he puesto como ejemplo en algunas ocasiones-.
Este centro
tiene dos aulas con niños autistas.
Y no solamente no tienen un
diplomado en Enfermería, sino que han estado varios años sin
un profesional como educador para atender a estos niños, con lo
cual, el esfuerzo que tenía que hacer la comunidad escolar para
sacar adelante estas dos aulas de niños autistas era tremenda.
Lo
sé porque en muchas ocasiones he hablado con este centro y me han
planteado sus problemas.
Por fin, la conselleria este año se ha dignado a mandar el educador que
faltaba.
Lamentablemente, la otra profesional que había ha cogido
una baja por enfermedad, con lo cual siguen estando en las mismas, sigue
faltando un profesional.

Quiero con esto decir que son muchos.
.
.
Y  este
no es un colegio específico de educación especial, es un
centro ordinario pero con aulas específicas.
Quiero decir con esto
que son muchos los centros que, no acogiéndose a la ley, tienen
estas necesidades y que deben ser cubiertas.
Y yo antes he dicho que
apoyaríamos la iniciativa, primero, por la parte de los colegios
específicos y, luego, por la otra, porque no había un plazo.
Yo lo he dicho en primera intervención, que si se dijera, «en
este curso se debe dotar a todos los centros de un diplomado en
Enfermería», yo, posiblemente, no hubiera votado a favor
porque veo la inviabilidad de esta propuesta.
Pero no se pone plazo, es un
objetivo a conseguir.
Y yo considero que es objetivo muy bueno el tener a
largo plazo todos los centros un diplomado en Enfermería para que
pueda satisfacer a todas las necesidades de estos centros.

Usted ha dicho: «¿Y por qué no dos
o tres?
Y yo, por la misma diría: «¿Y por qué no
contratamos también a profesores de chino para que impartan
ciudadanía?
Porque si vamos a contratar de inglés,
¿por qué no en chino también?
Y así se
enseña a los niños más lenguas.
Como nos sobra el
dinero para estas otras cosas, pues, por qué no en chino
también.
Si no hay dinero para contratar educadores, si no hay
dinero para contratar diplomados en Enfermería, sí que hay
para contratar profesores de inglés para que traduzcan al profesor
ya existente.
Para eso sí que hay dinero.

Y usted ha dicho que ahora hay muchas más cosas
que cuando gobernábamos nosotros.
Mire, todas las sociedades
evolucionan, independientemente de los gobiernos que tengan.
Antes, algunos
años antes, todos iban en carro.
Ahora, todos vamos en coche.
O me
pueden decir que ahora también hay más ordenadores en los
colegios.
Pues, claro, antes es que no había ordenadores.
O que
ahora todos utilizamos el móvil.
Evidentemente, antes nadie
teníamos móvil.
Las sociedades avanzan y tienen que avanzar
hacia mejor, siempre avanzan independientemente de los gobiernos que
tengan.
Lo que pasa es que a veces los gobiernos obstaculizan que esos
avances sean para mejor.
La labor que tienen que hacer los gobiernos es
facilitar que los avances sean para mejorar la calidad de vida de sus
ciudadanos, cosa que ustedes, con sus negativas a cada iniciativa que
aquí se presenta para que esa calidad de vida mejore, ustedes no lo
permiten, no lo permiten con sus negativas y sus votaciones en contra.

Yo les pido que reflexionen, este es un tema muy
delicado, muy delicado para los colegios de educación
específica, y, el otro, como es un objetivo, no se marca plazo y yo
les pido que reflexionen y que apoyen esta iniciativa, que es una
iniciativa que me parece muy correcta y muy buena para la comunidad
educativa.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Por parte del Grupo Popular, tiene la palabra el
ilustrísimo diputado, don Vicente Soria.

El senyor Soria Mora:

Gracias, señora presidenta.

Señor Albiol, usted viene con la mejor voluntad
a presentar iniciativas y proposiciones no de ley, y, después, al
final acaba desvirtuando todos los debates con anécdotas diciendo
que si cobramos comisiones.
.
.
Quiero, desde luego, que retire eso porque es
absurdo.
Para mí sería muy fácil venir aquí a
hablarle a usted del coche de su socio de gobierno en Cataluña, el
señor Benach, que está de moda, o hablar del despacho de
Touriño, de dos millones de euros.
.
.
Bueno, pero sería
trivializar, sería desvirtuar este debate.
Aquí sí que
nos importan los grandes acontecimientos, pero también nos ha
importado, evidentemente, doblar el número de colegios o
triplicarlo, y el número de docentes, como se ha dicho repetidas
veces en la cámara.

Y en la educación especial, pues, como le he
dicho antes, 2004 -que no me voy al 1995 para que no digan que desde
que gobernaba el Partido Socialista-, 414 fisioterapeutas y
educadores,  y, ahora, 672.
Es decir, se ha aumentado el 40%,
trescientos treinta y tantos en cuatro años.
Eso es preocuparse por
los niños de educación especial.

Señor Bueno, no me diga usted que se iban en
carro, que en el año 1993, los niños de educación
especial, de 28 colegios -si es que había 28 antes, que igual
habría menos-, pues también se les había podido
dotar de un profesional.
Y si el profesional Colomer -que fue rector
de universidad y profesor mío- decidió en esa ley
adquirir los centros de salud es porque, probablemente, pensaban que
allí estaban bien atendidos.
En cualquier caso,  como les he
dicho a los dos, se acaba de incrementar en dos meses.
No es suficiente.
Nunca va a ser suficiente en esta materia.
Nunca en políticas
sociales, nunca en políticas sanitarias o educativas vamos a hacer
lo suficiente.
Por eso, los ciudadanos continuarán dándonos
la mayoría.

Y no es argumento decir que lo estamos haciendo bien.
Pero los ratios de esta comunidad, pues no me negarán
ustedes.
.
.
, ustedes lo tiran todo por tierra, dicen que estamos
atrasando en todo.
Al revés, yo creo que la Comunidad Valenciana es
pionera en muchas cosas, no solo en grandes acontecimientos sino en
políticas sociales, en políticas educativas y sanitarias.

Y no voy a entrar más porque no vamos a
ponernos de acuerdo.
Simplemente le puedo dejar un recorte -ahora se
lo diré- del colegio Pla d'Hortolans en donde a la
reclamación de una madre para que hubiera una enfermera, al
día siguiente, el Mediterráneo -creo que es el periódico este- se
dotó al colegio de una enfermera.

Es decir, estamos de acuerdo en que se ha de dotar de
enfermera o de personal dedicado a la enfermería
-perdón por decir enfermera-, a diplomados en
Enfermería, en todos los centros, pero se va a hacer progresivamente
porque no todos los centros tienen las mismas necesidades, y esto es una
opinión incluso de los profesionales de centros de educación
especial que están preparadísimos para atender, sin ser
sanitarios, para atender ese tipo de pacientes o de alumnos.

Nada más, no quiero alargarme más,
simplemente reiterar todos los argumentos para votar en contra.

Gracias.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Señora Barrieras.

La senyora Barrieras Mombrú:

Gracias, señora presidenta.

Por una cuestión de orden.
Ha habido una
petición por parte de mi grupo, del diputado señor Soria,
para que la ilustre diputada de Compromís retirara las acusaciones
que ha vertido.

Por lo tanto, yo rogaría que le diera la
palabra por si quiere retirarlas porque creo que no son palabras adecuadas
por ser acusaciones a un grupo parlamentario, que para nada puede
generalizar, y si tiene acusaciones con nombres y apellidos que vaya al
juzgado y denuncie.

La senyora presidenta:

Señora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Evidentment, espere que ningú s'haja
sentit ofés en esta comissió, no anava pel senyor Soria, ni
molt menys.
Simplement, el que he dit és que 600.
000 euros que
consta dotar d'infermers els centres d'educació especial
s'ho gasten vostés en qualsevol cosa.

La senyora Barrieras Mombrú:

Perdone, senyoria, en qualsevol cosa no, en pagar
comissions ha dit vosté.
Per favor, li pregue que ho retire.

La senyora presidenta:

Señora Albiol, ¿tiene algo que decir?

Ha quedado suficientemente debatido, vamos.
.
.

La senyor Albiol Guzmán:

Jo crec que acabe de rectificar.
M'agradaria
també, ja que estem ací demanant que es retiren coses, que
amb la mateixa insistència que se me demana a mi que retire
açò, se demanara també quan altres personatges que
estan ací, en esta comissió, insulten en el plenari,
se'ls demanara també que retiraren eixos insults.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Señorías, por favor.

Una vez debatido el punto del orden del día,
vamos a proceder a la votación.
Por favor, ¿votos a favor de
la proposición de ley debatida?
5.
¿Votos en contra?
8.
Queda
por lo tanto rechazada la proposición no de ley sobre centros
educativos.

Se da por finalizada la comisión, que se
convocará en fechas próximas.

(S'alça la reunió a les 18 hores i
31 minuts)