DS-037%20macro.html





Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 9 de març de 2016.
Comença la sessió a les 10 hores i 38 minuts.
Presideix el president de les Corts Valencianes, senyor Enric Morera i Català.
Sessió plenària número 24.
Primera reunió.

El senyor president:

Senyories, s'obri la sessió.
(El president colpeja amb la maceta)

Bon dia a totes i a tots.

Vullc informar els diputats i diputades que ahir es va presentar un escrit signat pels síndics dels cinc grups parlamentaris, amb número de registre 18.
224, en el qual se sol·licitava l'alteració de l'ordre del dia de hui, amb la inclusió d'un nou punt, que és l'elecció del candidat proposat pel Grup Parlamentari Popular per a completar la composició del Consell de Transparència, Accés a la Informació Pública i Bon Govern, en compliment de l'article 41 de la Llei 2/2015, de 2 d'abril, de La Generalitat, de transparència, bon govern i participació ciutadana de la Comunitat Valenciana.

Aquest escrit l'ha vist la mesa en la reunió que acabem de realitzar fa uns minuts.
Si les seues senyories no tenen inconvenient, i d'acord amb l'article 66 del reglament, els propose l'alteració de l'ordre del dia per introduir un nou punt, que seria el número 13, que el voríem demà dijous, que seria l'elecció d'un vocal del Consell de Transparència, Accés a la Informació Pública i Bon Govern.
L'elecció.
El procediment el regula l'article 66.

Senyories, si no tenen inconvenient, aprovem este punt per assentiment.
N'hi ha alguna posició en contra?
Per tant, queda aprovada la inclusió d'este punt en l'ordre del dia, i serà el número 13 del nostre ordre del dia.

Proposició no de llei de tramitació especial d'urgència sobre la sol·licitud d'informes sobre les proposicions de llei, presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 14.
160, BOC número 56)

El senyor president:

Comencem en el primer punt de l'ordre del dia, que és la presa en consideració de la Proposició no de llei de tramitació especial d'urgència sobre la sol·licitud d'informes sobre les proposicions de llei presentades pel Grup Parlamentari Popular.
Per a la seua presentació i defensa, té la paraula l'il·lustre diputat Alfredo Castelló.

El senyor Castelló Sáez:

Gracias, presidente.

Buenos días, señorías.

Señorías, estamos aquí, como dice nuestro presidente, para hacer un buen trabajo.
Pero también estamos para honrar a la política y a los políticos, a los buenos políticos.
Por eso, desde mi grupo parlamentario queremos destacar, con nuestras primeras palabras, y las queremos dedicar a honrar la memoria de un buen político y una gran persona como fue Antoni Asunción.
(Aplaudiments)

Y sigamos haciendo un buen trabajo.
Porque la PNL que hoy presentamos es fruto de la responsabilidad de nuestro grupo y también fruto de la preocupación, al ver que la proposición de ley se ha convertido en la forma de hacer leyes en la novena legislatura.
Y permítanme que les diga que bajo nuestro punto de vista el sistema de producción normativo de la Comunidad Valenciana no está preparado ni diseñado para que la proposición de ley sea la forma ordinaria de legislar.
Por lo tanto, pensamos que asumimos riesgos, si no ponemos garantías jurídicas a nuestra producción normativa.

Fíjense, los proyectos de ley del Consell tienen una redacción profesional.
Tienen el control del Consell Jurídic Consultiu.
Tienen el control del CES.
Tienen el control financiero.
Tienen un período de participación ciudadana, en el que los ciudadanos en su exposición puedan hacer las valoraciones y las aportaciones que entiendan convenientes, de todo tipo.
Y además, y finalmente, tienen la tramitación parlamentaria a través de los grupos políticos, en los que nuevamente puede haber un proceso de participación ciudadana, a través de la comparecencia de expertos, que nos pueden hacer ver cuestiones que sus señorías son incapaces de ver cuando están tramitando esa proposición de ley.

Todos esos filtros de legalidad, de seguridad, de publicidad, de participación, de participación de expertos y de participación ciudadana, son los que tienen los proyectos de ley del Consell.
¿Y las proposiciones de ley, señorías?
Ninguna.
Las proposiciones de ley no tienen ninguna garantía jurídica, absolutamente ninguna, más allá del buen saber y entender que tenga respecto a temas jurídicos tal o cual diputado o diputada de esta cámara.
Créanme si les digo que para nuestro grupo, estando desde la oposición, sería mucho más fácil habernos quedado quietos.
Habernos quedado quietos y esperar a ver cómo el barco al final acaba embarrancando.
Y no avisar.
Y luego decir: Â«Vaya desastre están haciendo.
Â»

Pero, lo que hace este grupo, bajo el punto de vista de la responsabilidad, es avisar.
Decirles que pensamos que estamos creando un régimen jurídico que está constituyendo la legislación de la Comunidad Valenciana en un auténtico fangal, en una selva jurídica, que está llena de trampas, de agujeros y de peligros.
Les avisamos, señorías, vamos a hacer una legislación imposible.
Ya hoy pensamos que rebosa de cuestiones inconstitucionales aprobadas ya por esta cámara, que adjudica competencias imposibles, cuando no en otros casos se arroga otras competencias de las que La Generalitat carece.

No hablamos por lo tanto de una mejor técnica jurídica o de una sistemática legal.
Hablamos de algo mucho más profundo, de algo mucho más grave.
Avisamos de que lo que se está haciendo, sin poner en duda la legitimidad de los grupos políticos en cuanto a su iniciativa legislativa, tiene demasiados riesgos.
Atenta a la seguridad jurídica, y además significará un empeoramiento de la calidad democrática.

Miren, pensamos que que en ocho meses se han presentado veintiséis proposiciones puede ser mucho o poco, pero eso da igual.
Porque lo importante es que esas proposiciones se tramiten con las garantías jurídicas adecuadas.
Desde luego, si lo valoras con otros tiempos, veintiocho proposiciones de ley en ocho meses es un récord Guinness apabullante que en ningún parlamento autonómico sucede.
Que el Consell ha presentado cero proyectos de ley también es un récord Guinness, si eliminamos, como es lógico, la ley de acompañamiento y la ley de presupuestos.

Por lo tanto, pensamos que si el sistema de producción normativo ha cambiado, la normativa que tenemos para controlar ese sistema de producción de leyes debe de cambiar también.
El sistema ha cambiado, luego la tramitación debe de cambiar.
Porque lo excepcional hoy es lo normal.
Y lo normal, que son los proyectos de ley, no solo no es excepcional, sino que sencillamente no existe.

¿Qué les planteamos, señorías, desde el consenso, desde la voluntad de acuerdo y la participación de todos los grupos políticos?
Algo tan sencillo como que se reconozca por este pleno la necesidad de promover de común acuerdo, en el plazo de un mes, una iniciativa legislativa, hecha por todos, en el que se establezca que, cuando se ejercite una proposición de ley, el Consell solicite, con carácter previo a la manifestación del criterio respecto a la toma en consideración de la misma, el dictamen del Consell Jurídic Consultiu, el Económico y Social, la abogacía de La Generalitat, la Dirección General de Presupuestos, en el caso de que eso fuera necesario, fundamentalmente de las dos últimas, con la finalidad de garantizar la seguridad jurídica en la tramitación en la aprobación de las iniciativas que tengan formato de proposición de ley.

Es decir, que nos sentemos, que nos juntemos, que elaboremos entre todos juntos cómo debe tramitarse la proposición de ley en esta nueva forma de generación legislativa, para que no tengamos embarrancamientos, para que no nos atropellemos y para que no choquemos contra la Constitución o contra el resto del marco legislativo.

Pero es que tenemos un problema, porque ya se han presentado en esta cámara veintiséis proposiciones de ley.
Y en el punto dos establecemos un régimen transitorio, que sabemos perfectamente que no va a poder aplicarse de forma retroactiva a las proposiciones que se han planteado.
Pero sí que puede poner en evidencia, de las proposiciones que se han presentado, cuáles tienen problema de constitucionalidad, o cuáles tienen problema por conculcar otro tipo de legislación, como la básica del estado, o incluso entrar en contradicción con otra legislación autonómica.

Por eso, decimos que para las proposiciones que se encuentran en tramitación, se pida por el Consell un dictamen al Consejo Jurídico Consultivo y al CES, a la abogacía y a la conselleria de hacienda, para todos los que se están tramitando.
Sabemos que no tienen una aplicación directa, pero lo que sí que queremos es poner en evidencia qué cuestiones carecen de soporte legal en las proposiciones que se plantean, y que cada uno da con su voto lo que estime conveniente.

Les pedimos, por lo tanto, señorías, alturas de mira y madurez política.
Pero sobre todo, responsabilidad.
Responsabilidad por la que tenemos que transitar sin retroceder ni un milímetro, ni en cuanto a legitimidad de los grupos políticos a la hora de proponer proposiciones, ni en cuanto a las competencias de esta cámara.
Bien al contrario, se trata de implementar mecanismos de mejora de la calidad democrática, mediante la auditoría y asesoramiento precisamente de los mismos órganos que asesoran al Consell para analizar los proyectos de ley.

Es decir, que independientemente de cuál sea su forma de nacimiento, las leyes que aprueben estas Corts tengan los mismos mecanismos de control, y no mecanismos distintos.

Señorías, no nos gustaría decir dentro de un par de años: Â«Nosotros ya lo advertimos y ustedes son los únicos responsables.
Â» Eviten que digamos: Â«Nosotros no lo advertimos.
Â» Demos un paso adelante, señorías, hagamos mejores leyes, hagamos leyes útiles para todos los ciudadanos.

Gracias, presidente.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Castelló.

A esta proposta de resolució s'ha presentat una esmena per part del Grup Socialista, i per a la presentació i defensa de l'esmena, té la paraula la il·lustre diputada Ana Barceló.

La senyora Barceló Chico:

Gracias, presidente.

Agradecemos la mención que el Grupo Popular ha hecho a nuestro compañero Antonio Asunción.

Mire, yo coincido con el Grupo Popular en una cuestión.
Es cierto que ha cambiado sustancialmente la actividad parlamentaria de estas Cortes.
Hasta hace unos años la actividad parlamentaria prácticamente se limitaba a las leyes que el gobierno presentaba ante estas Cortes, y pocas eran las proposiciones de ley que presentábamos los grupos políticos que eran tramitadas.
Y es bueno mirar la hemeroteca para comprobar cuál es el cambio que se ha producido, y la importancia y trascendencia de ese cambio en la actividad parlamentaria.

Y le voy a decir, señor Castelló, mire: desde el año 1991 hasta el año 2015, es decir, durante veinticuatro años, en esta cámara se presentaron más de ciento seis proposiciones de ley.
O sea, que teníamos una media de unas quince proposiciones de ley.
Pero también es cierto que de esas ciento seis proposiciones de ley, únicamente se aprobaron o se tramitaron ocho, en veinticuatro años.
Ocho.
¿Y por qué solamente fuimos capaces en veinticuatro años de tramitar ocho proposiciones de ley?
Pues por una sencilla razón: porque el Grupo Popular, que estuvo gobernando durante veintitrés años, impedía que las proposiciones de ley llegaran a buen puerto y se tramitaran.

Y lo hacía mediante dos mecanismos: uno, el criterio del Consell era desfavorable.
Y quedaba un segundo paso, que era que la mesa pudiera, aun siendo el criterio negativo, incluirlo en el punto del orden del día para que se debatiera para su toma en consideración.

Y tampoco pasábamos ese filtro, tampoco pasábamos esa barrera.
Era dificilísimo que ustedes que tenían la mayoría absoluta en la mesa permitieran que iniciativas que tenían el criterio, por lo general desfavorable, se tramitaran o, simplemente, de debatieran en el pleno.

Ese es el cambio sustancial de la actividad de esta cámara, de la actividad legislativa de esta cámara.

Cuando llega el nuevo gobierno, efectivamente, señor Castelló, en lo que llevamos de legislatura, en ocho meses se han presentado veintinueve proposiciones de ley, veintinueve, de las cuales diez están en tramitación.
Hemos superado el récord de ocho en veinticuatro años.
O sea, imagínese cómo ha cambiado la manera de entender y de participar y de la labor legislativa que tienen estas Cortes.

Por tanto, sí le doy la razón, en diez meses, en ocho meses estamos ya tramitando diez proposiciones de ley pero no estoy de acuerdo en su propuesta.
Y le voy a decir por qué.

Primero, yo le he presentado una enmienda diciéndole que vamos a pedirle al Consell que antes de que emita su criterio recabe un informe jurídico que verse exclusivamente sobre si esa iniciativa se adecua a la normativa, al marco normativo que le sea aplicable, y usted no quiere, usted quiere que pase por el Consell Jurídic Consultiu, por el CES, pide que se pase también por la abogacía de La Generalitat, por la dirección general de presupuesto, y yo le digo que todo eso des-na-tu-ra-li-za la labor legislativa que tiene esta cámara.

Pero, ustedes, yo lo comprendo, es que no han pasado por la experiencia de tramitar proposiciones de ley, no han pasado por esa experiencia porque no han permitido que las proposiciones de ley presentadas por los grupos en la oposición llegaran a tramitarse.

Entiendo, entonces, esa oposición a querer que esa garantía jurídica que el Grupo Popular pide se salve con un informe jurídico que recabe el propio Consell antes de emitir su criterio que -como saben ustedes-, además, no es vinculante, que -como saben ustedes- el criterio del Consell podría ser negativo y, sin embargo, la mesa permitir que pasara a la votación, que se tomara a razón en Les Corts y podría, incluso, concluir en que esta cámara tomara en consideración y se tramitara.

Mire, su iniciativa, además, que parece ciertamente bondadosa, nos da un mandato.
Usted no quiere negociar, usted da un mandato y dice que presentemos una proposición de ley que modifique el reglamento para que se aporte el informe del consell jurídic, del CES, de la abogacía de La Generalitat, etcétera, etcétera.
Y nosotros le hemos dicho: ¡oiga!
, si es una proposición de ley, déjela abierta para que en el trámite de esa proposición podamos hacer aportaciones.

Pero usted no, usted la propuesta nos la da tasada, cerrada, o se incluyen estos informes o no puedo aceptar ninguna otra enmienda.
Y ¿por qué yo me tengo que someter al informe jurídico del Consell Jurídic Consultiu?
¿Por qué no me puedo someter al de la abogacía de La Generalitat?
(Veus) Si la pretensión, yo sé, señor Santamaría, que le gustaría estar aquí pero le toca al señor Castelló.

Yo entiendo, señor Castelló, que usted quiera darle seguridad, pero usted sabe que a través de la tramitación de esas enmiendas se pueden también corregir esos errores que se pueden cometer en la proposición, y si el Consell tuviera un informe jurídico -que ahora no dispone de él- podría también en su criterio hacer menciones a las cuestiones que esté invadiendo competencias o que no esté cumpliendo con el marco normativo que le sería aplicable a esa proposición.

Por tanto, señor conseller (rient), ¡ay!
, señor Castelló, le he nombrado ya hasta conseller (aplaudiments), es por lo de Castelló (veus).
Señor Castelló, yo le voy a tender la mano, a decirle que negocie (veus), señor Castelló, tiene tantos apuntadores en estos momentos, no sé si es que están, ¿eh?
, están preocupados, pero ¡céntrese!
(veus), le estoy diciendo que… ¿Puedo?
Vale.

Le vuelvo a decir que lo que le pedimos es que deje abierta a que se pueda hacer una modificación del reglamento pero no con este numerus clausus que usted nos ha presentado de los informes que tendríamos que someter a las proposiciones de ley.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Barceló.

Per a l'acceptació o no de l'esmena, té la paraula el senyor Castelló.

El senyor Castelló Sáez:

Comenzaré dando gracias, también, por el nombramiento, señora Barceló, me ha hecho mucha ilusión.
(Rialles)

Ahora hablaremos, señorías, de los números de las proposiciones de ley, pero quiero dar uno en concreto.
Veintiséis proposiciones de ley presentadas, dos ha presentado el Grupo Popular, ¿sabe usted cuántas cuentan con el visto bueno del Consell, con su criterio favorable?
¡Ninguna!
¿Ve?
Cien por cien.
Su Consell es bastante duro, es el cien por cien de duro con las proposiciones del Grupo Popular.

Habla usted en su enmienda, que es de lo que tenemos que hablar, de recabar informe jurídico, ¿a quién, señoría?
, ¿a quién diga Podemos?
, ¿a House Water Watch Coopers?
(rialles), ¿o se lo encargamos al Consell Jurídic Consultiu?
(Aplaudiments) Porque usted no se fía del Consell Jurídic Consultiu.

Usted, ya que habla de números, ¿me podría decir qué previsión tiene usted de normas que vayan a tumbarse en los tribunales, incluido el Constitucional, de las que aprobemos aquí?
Porque yo se lo digo: como comiencen los recursos van a caer muchas, es que no tenemos ninguna garantía, señoría.

Y habla usted de que yo no quiero negociar.
¡Pero bueno!
¿Qué no nos conocemos o qué?
¿Cómo que no quiero negociar?
Si la propuesta de resolución de la PNL es toda una declaración de intenciones, literal: Â«Promover de común acuerdo con los grupos políticos la elaboración de una iniciativa de modificación del reglamento.
Â» ¡Eso es lo que dice!
Yo no cierro nada.

Es más, le voy a hacer la misma oferta que, ya que ha comentado usted lo que hemos comentado fuera, yo no suelo hacer esas cosas pero ya que ha abierto usted la espita yo la voy a seguir, le ofrezco lo mismo; vamos a poner en el punto 1 que se haga dictamen del Consell Jurídic Consultiu cuando se trate de proposiciones que afectan a nueva normativa y de la abogacía de La Generalitat cuando afecta a uno o algún artículo de leyes que se modifican.
¿Lo acepta usted, señora Barceló?
En el punto 1 y en el punto 2, ¿lo acepta usted, señora Barceló?

¡Claro!
, ¿por qué el jurídic consultiu?
Porque, al final, lo que aprueba esta cámara ¡son leyes!
, que se inicien como una proposición, como una ILP, o como un proyecto ¡es lo de menos!
, ¡eso es lo de menos!
, lo que queremos es que cuenten con las mismas garantías, por eso el Consell Jurídic Consultiu.

¿Qué va a haber?
¿Leyes de primera y de segunda?
¿Las que sean a iniciativa del Consell de primera y las que aprobemos nosotros chungas, de segunda, sin informes, a voleo?
No, señora Barceló, creo que tenemos que ser más serios y que tengamos los mismos órganos de control el Consell que las Cortes.

¿Cómo que eso es en detrimento de las Cortes?
¡Perdóneme!
, será para mejorar la producción legislativa de las Cortes no en detrimento.
Pero, ¿qué concepto tiene usted del Consell Jurídic Consultiu?
, ¡oiga!
Y le voy a dar datos que hablaba usted.

Ha habido veinticuatro proposiciones de ley -esa es la cuenta que tengo yo y la he repasado varias veces- que se han tomado en consideración en ocho legislaturas, veinticuatro que se han tomado en consideración, y veintiséis se han presentado en ocho meses.
¡Se han presentado más proposiciones en ocho meses que se han tomado en consideración en ocho años, señoría!
¿Ha cambiado o no ha cambiado el sistema?
¿Hemos de cambiar los filtros y los controles jurídicos o no?

Yo pienso que esto no se resuelve recabando un informe jurídico a la firma que he dicho o a cualquier otra.
Pero, ¿sabe qué pasa?
Que su enmienda evidencia que existe un problema, un problema al que no se hace frente, y no se hace frente por cuestiones políticas, señoría, a veces inconfesables, y lo entiendo; yo he estado gobernando muchos años en minoría y sé cómo funcionan estas cosas y sé que hay veces que no se puede enfadar a unos o a otros, y lo comprendo, señora Barceló, pero es necesario cambiar el sistema de producción normativa, ¡le moleste o no le moleste a Podemos!
(Aplaudiments) Hemos de hacerlo porque somos una cámara parlamentaria y hemos de ser serios.

El senyor president:

Vaja acabant, senyor Castelló.

El senyor Castelló Sáez:

Acabo, presidente.

Por eso no solo hacemos una propuesta que se trata de regular entre todos, sino que establecemos un periodo transitorio en el que -insisto- le ofrezco que el Consell Jurídic Consultiu valore sin capacidad retroactiva, pero (colpejan la trona) valore y haga sus informes sobre proyectos de ley nuevos y completos y la abogacía de La Generalitat solo sobre aquellos que modifiquen algún articulado de leyes ya existentes.

Muchas gracias, presidente.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Castelló.

Per a rèplica, la diputada Barceló.

La senyora Barceló Chico:

Señor Castelló, es irónico decir que el Grupo Popular ha presentado dos proposiciones en ocho meses y que el criterio ha sido negativo, es irónico con las ciento seis proposiciones que presentaron los grupos de la oposición y que solo ocho terminaron tramitándose, es irónico.
Porque que el criterio del Consell sea negativo ya le he dicho -y usted lo sabe perfectamente- que no significa que no se vaya a debatir en esta cámara, lo sabe perfectamente.

Y, por tanto, si usted tiene esas dotes de persuasión para que esta cámara termine finalmente apoyando su proposición de ley, pues, ¡oye!
, creo que eso es más de lo que tenían los grupos de la oposición que ni siquiera las proposiciones se debatían aquí.
Eso por un lado.

En segundo lugar, señor Castelló, mire, usted nos habla de inconstitucionalidad, y yo le digo que de eso tiene que hablar usted con la boca pequeña porque el gobierno de La Generalitat tiene también tres leyes que están recurridas por el Gobierno de España porque invaden artículos de la Constitución española, por tanto con la boca pequeña, para eso están esos mecanismos.
Si hay alguna ley que incumple la Constitución pues lo lógico es que el Gobierno de España presente los recursos de inconstitucionalidad que considere oportuno.

En tercer lugar, vuelve usted a hacernos una propuesta también como si fuera un numerus clausus diciéndonos qué dictámenes tiene que determinar el Consell Jurídic Consultiu y cuáles la abogacía de La Generalitat.
¿Por qué?
Porque es un criterio que usted ha establecido aquí porque ha considerado oportuno.

O sea, vuelve usted a no querer sentarse a poder determinar de qué tipo de informes y por qué tienen que ir unos a un órgano u a otro, ¿qué diferencia hace?
, ¿por qué hace esa diferencia?
, ¿eh?
, ¿por qué considera que la abogacía de La Generalitat puede tener sus dictámenes menos valor que los del informe del Consell Jurídic Consultiu?
Tampoco lo entendíamos.

Mire, sí que hay una cosa que le reconozco, y es una propuesta que yo dejo aquí encima de la mesa y a ver si en algún momento cuando llevemos a cabo la reforma del reglamento abordamos, y es la necesidad de que esta cámara pudiera contar con un órgano jurídico que nos permitiera hacer consultas.
Porque es cierto -y eso se lo reconocemos-, en esta cámara tenemos un gran equipo de letrados pero es un equipo de letrados que no puede atender ni al número de diputados que en estos momentos tiene la cámara, ni puede atender todas las comisiones que tenemos en marcha, los informes que tengan que emitir, etcétera, etcétera.

Y eso sí, por esa vía sí que podía darle la razón, creemos un órgano dentro de la cámara consultivo que nos permita a los grupos parlamentarios solicitar informes acerca de proposiciones de ley que se estén tramitando y que nos surjan dudas sobre si se está cumpliendo con el marco normativo que va abordar.

Yo le hago esa propuesta, pero no me diga usted que ahora, aquí, aprobemos una proposición no de ley que tiene un mandato concreto de lo que tenemos que modificar del reglamento.
Bé, no, si vamos a modificar algo del reglamento, sentémonos, discutámoslo, hablémoslo, pero no me diga usted, Â«¡oiga!
, sí, aprobamos que nos sentaremos y presentaremos una proposición pero, ¡oiga!
, con esto, con estas condicionesÂ».
No, condiciones ninguna, señor Castelló.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Barceló.

Senyor Castelló, ¿vol replicar?

Quan vullga.

El senyor Castelló Sáez:

Muchas gracias, presidente.

Nosotros estamos tremendamente orgullosos de una ley sobre el derecho civil valenciano, lo recurra quien lo recurra ante el Tribunal Constitucional, señoría.
(Aplaudiments) Muy orgullosos.

Ahora, señora Barceló, conejo de la chistera.
Y ahora el tema es que los informes jurídicos ya no son de esa consultoría que se inventó el señor Iglesias, sino que son…, el sistema trata de aumentar los servicios de la cámara, los servicios jurídicos de la cámara.
Pero, vamos a ver, ¿no nos damos cuenta de que el sistema de producción de leyes ahora ha cambiado radicalmente, veintiséis a cero, veintiséis de estas Cortes, cero del Consell, que parece que esté todavía noqueado y que no se crea que tiene que gobernar?
Porque, claro, que no hayan traído ni un solo proyecto de ley a esta cámara, señora Barceló, no me diga que no tiene miga.
Que hablen de nuevos proyectos políticos, de nuevas políticas, de nuevos modelos y no hayan cambiado una ley y sigan tramitando con todas las leyes del Partido Popular es de nota, ¿eh?
, es que es de nota.
(Aplaudiments)

Yo oigo muchas veces a la consellera de infraestructuras, por ejemplo, que es lo que llevo yo, hablar de que el nuevo modelo de rehabilitación de viviendas ha permitido… -todo con dinero del estado en cuanto a ese tema, claro-, de que el nuevo modelo urbanístico ha permitido… Pero, oiga, pero si está usted trabajando usted con las leyes del PP, ¿de qué nuevo modelo me habla?

Vive el Consell en cierta situación de anomalía mental.
Y aquí, ¿qué se está haciendo por los grupos que soportan al Consell -nunca mejor dicho lo de soportan-?
Lo que están haciendo es plantear iniciativas, que nos parece muy bien.
Pero lo que no puede ser es que esto sea un guirigay legislativo, señora Barceló.
Y lo que no puede ser es que para, al final, lo que aprobemos nosotros que tenga el carácter de ley, unas cuenten con todos los controles del Consell Jurídic Consultiu, del CES, de trámites de participación ciudadana, de que verifique el Consell si existe o no consignación presupuestaria, algo que es evidentemente fundamental -no le pregunten al Consell, que siempre lo dice y aquí no se le hace caso-, eso esté por un lado y, por otro lado, ahora me diga usted no ya un informe jurídico, sino que sea Â«ahora vamos a aumentar los letrados de la cámara y les vamos a dar nuevas funciones, y me lo saco como un conejo de la chistera aquí mismo en la tronaÂ».
No, señora Barceló, no.
Eso no es serio.

Las leyes de esta cámara tienen que contar con todas las garantías, al cien por cien, al cien por cien.
Y el máximo órgano que tenemos en La Generalitat, órgano estatutario, y que afectaría lo que estoy proponiendo, y lo sé, al Estatuto de autonomía, y habría que cambiarlo también, es que tengamos las máximas garantías.
Pero, ¿por qué renunciamos?
¿Porque va a significar que Podemos no se encuentra demasiado bien, no se encuentra contento?
No, hombre, no.
Hagamos las cosas como tenemos que hacerlas, bien.

Mire, tenemos un conseller de transparencia que se debería dedicar también a la calidad democrática.
Pero tiene un problema, siempre tiene puesto el retrovisor para mirar hacia atrás, a este grupo y para mirar al pasado.
Se debería preocupar por estas cosas.
No debería ser un grupo de la oposición, como el Partido Popular, el que se preocupa que la calidad democrática de las proposiciones de ley que se hacen en esta cámara tengan la calidad suficiente, sean útiles para los ciudadanos, no conculquen la legislación, no conculquen la Constitución.
Eso es un trabajo también de quien se preocupa por la calidad de la democracia, que, por cierto, ya vemos lo que le preocupan los debates parlamentarios.

Nada más, presidente, muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Per als grups que no han presentat esmenes i volen fixar la posició sobre esta proposició no de llei.
.
.
, ai, perdó, proposta de resolució, té la paraula, en el nom del Grup Podemos, Antonio Montiel.

Senyor Montiel, quan vosté vullga.

El senyor Montiel Márquez:

Gràcies.

Bon dia.

Parece que todo el problema de esta proposición no de ley es parar los pies a Podemos.
Parece que al señor… parece que al señor Castelló… Mire, le voy a decir algo.
Yo creo que hay que decir la verdad, cuando se presenta uno como adalid de la defensa del control, de la participación, de la seguridad jurídica y todo esto, hay que decir algo.

Ustedes tramitaron…, porque, claro, ustedes ahora se han vuelto defensores del Consejo Jurídico Consultivo.
El Consejo Jurídico Consultivo es un órgano estatutario, que estaba regulado en una ley, en la Ley 10/1994.
Ustedes han tramitado durante su legislatura cinco reformas del Consejo Jurídico Consultivo.
Jamás, mientras gobernaron ustedes, en esas cinco reformas se plantearon mayor control, jamás.
(Aplaudiments)

El Consejo Económico y Social viene de una ley de 1993.
Ustedes, justo en febrero del 2014, hicieron una reforma integral del Consejo Económico y Social.
Jamás se plantearon que el Consejo Económico y Social aumentara sus competencias.
¿Cuándo les preocupa a ustedes el tema?
Cuando están en la oposición.
¿Cuándo les preocupa a ustedes el tema?
Cuando hay un parlamento vivo conectado con la calle que, además, atiende a las preocupaciones de los ciudadanos.
Por cierto, en el último CIS aumenta la preocupación de los ciudadanos por la corrupción.
¿A quién afecta la corrupción?
¿A quién?
¿Quién es el partido más afectado por la corrupción?
(Aplaudiments) Por tanto, mire, ustedes hicieron.
.
.
ustedes hicieron en el 2009 un decreto, en 13 de febrero, que era el decreto sobre la forma, la estructura y el procedimiento de elaboración de los proyectos normativos de La Generalitat; tampoco cambiaron en ese momento el procedimiento legislativo.
Tampoco incluyeron el control del Consejo Jurídico Consultivo, ni del Consejo Económico y Social, porque no les convenía.

Mire, le voy a decir una cosa.
Usted sabe perfectamente cuál es la composición del Consejo Jurídico Consultivo, no me refiero al señor Camps, ni al presidente del Consejo Jurídico Consultivo, que lleva veinte años en el cargo.
No, me refiero al cuerpo de letrados.
Mire, el Consejo Jurídico Consultivo tiene ocho plazas de letrado.
De las ocho plazas de letrado, hay dos en excedencia y sin cubrir.
De los seis que quedan, hay uno que lleva en comisión de servicios diecinueve años, hay dos que llevan interinos quince años y están pendientes de su puesto de trabajo.
Solo quedan tres que tengan el puesto en propiedad.
Es el mismo sistema, es decir, ustedes no cubrían las plazas, ni sacaban las vacantes para que la gente estuviera acojonada y pudiera informar lo que a ustedes les conviniese.
(Aplaudiments)

Lo mismo ha pasado en las Cortes, hay vacantes en el cuerpo de letrado de las Cortes que no se han querido cubrir durante la legislatura anterior.
Se ha retrasado el cubrir las plazas.
Y ahora resulta que ustedes son los que se preocupan por la parte jurídica, la seguridad jurídica, una selva jurídica llena de trampas, de agujeros y peligros, una legislación imposible, problemas de constitucionalidad.

Mire, don Francisco Rubio Llorente, que falleció en enero, uno de los grandes juristas constitucionalistas de este país, que también fue presidente del Consejo de Estado, en mayo de 1985 fue ponente de una sentencia del Tribunal Constitucional, la Sentencia 66/1985, en la que explicaba la supresión del recurso previo de inconstitucionalidad.
Y lo que dice la filosofía del Tribunal Constitucional es que no se pueden hacer controles a priori de normas que aún no han nacido.
Por eso existe el recurso de inconstitucionalidad.
No hay que tenerle miedo.
Es un mecanismo de autodepuración del sistema.
Por tanto, no tiene ningún sentido que ningún órgano externo a esta cámara, que representa a los valencianos y las valencianas, haga una depuración jurídica previa de normas que tienen una presunción de legitimidad, como decía el ilustre jurista Rubio Llorente.

Y, mire, al final lo que yo creo es que detrás de esa preocupación que dicen tener ustedes ahora late la preocupación porque este parlamento ha cambiado, porque este parlamento conecta con la calle y porque este parlamento, al final, sí que está dispuesto a asumir reformas legislativas.

Si usted quería de verdad modificar el sistema de producción normativa, proponga una reforma seria, proponga una reforma de la ley del Consejo Jurídico Consultivo, proponga una reforma del Estatuto, pero no juegue a las PNL, que esos son juegos en este momento que solo convierten esta cámara no en una cámara legislativa, sino en una cámara llena de ruido, que es lo que a ustedes les conviene.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Montiel.

A continuació, per a fixar posició per part del Grup Ciudadanos.
.
.
(Veus)

¿Vol la rèplica?
Com no dia res.
Te vosté dret, senyor Castelló.
Té vosté quatre minuts per a la rèplica.

El senyor Castelló Sáez:

Gràcies, president.

Yo, cuando veo que ustedes se ponen a hablar de corrupción y, luego, sobre la marcha, cambian y dicen: Â«¿Quién es el partido de la corrupción?
Â» Oyen no sé qué y dicen: Â«Bueno, ¿quién tiene más?
Â» Y, luego, siguen oyendo voces y dicen: Â«Bueno, ¿quién tiene casos?
Â» La corrupción es una cuestión sistémica que afecta a personas y no a partidos, bajo mi punto de vista.
Pero ese no es el debate, señor Montiel, por el que usted hábilmente ha discurrido.
Ya sé -y le he dicho- que hay que modificar el Estatuto de autonomía, ya sé que hay modificar la ley del Consell Jurídic Consultiu; en la forma que está redactado, no exactamente, pero sería bueno modificarlo y ponerlo como una competencia e, incluso, que desde aquí se tuvieran que encargar los informes.

Pero se equivoca usted en una cosa absolutamente, y es en el tema de pararle los pies a Podemos.
Ni mucho menos.
Nos parece… ¡Oiga!
No, no, señor Montiel, se lo digo en serio.
Yo tengo un concepto de este grupo que es absolutamente democrático y nos parece muy bien que ustedes presenten iniciativas, aunque se las copien de otros parlamentos.
Si son aplicables aquí, nos parece bien.
Nos parece fenomenal.
Si va a mejorar la vida de la gente, nos parece fenomenal.
Si va a ensanchar los derechos de la gente, nos parece fenomenal.
Si va a mejorar la calidad democrática de esta comunidad, nos parece fenomenal, señor Montiel.
Lo que no nos parece bien es que sea ilegal o sea inconstitucional.
¡Ese es el problema, señor Montiel!
Siga usted presentando proposiciones de ley.
Encantados de que presenten proposiciones de ley, pero que tengamos algún órgano en esta cámara que controle que eso se adecúa a la Constitución, y eso se adecúa al resto del ordenamiento jurídico, y que está afectando a competencias que son de La Generalitat y que no se mete en competencias que son de otras administraciones.
Eso es lo que queremos.

Y la pregunta es: y, ¿por qué usted no?
¿Por qué usted no quiere esos controles, señor Montiel?
(Algú diu: Â«Ahí, ahí, ahí.
Â») ¿Por qué no los quiere?
(Aplaudiments) ¿Usted trabaja mejor sin límites?
¿Ustedes creen que es mejor hacer lo que a uno le dé la gana con las leyes?
Nosotros pensamos que no, señor Montiel.
Lo que no entiendo es cómo ustedes mismos no han cambiado ese criterio y no han visto que hay que modificar la ley.
Para ustedes es mejor.
Para todos es mejor en esta cámara.
Para los ciudadanos de la Comunidad Valenciana es mucho mejor, señor Montiel.

¿Se acuerda usted cuando presentaron enmiendas a la ley de tasas para que las personas sin recursos no tuvieran que pagarlas?
¿Por qué las retiraron, señor Montiel?
Porque les llegó un informe de La Generalitat que decía que no había suficiencia financiera para hacer frente.
Eso es lo que hicieron ustedes, señor Montiel.
(Aplaudiments) Lo retiraron porque les dijeron que no había fondos y que había que cambiar el presupuesto.
Ve cómo es importante.
Para modificar un artículo de las tasas en la ley de acompañamiento.
Es que hace falta toda la información.
Es que si no, vamos a hacer un bodrio de legislación, señor Montiel, y usted es jurista y debería vincularle esa serie de cuestiones.

Oiga, ¿dónde pone en mi enmienda que queremos pararle los pies a Podemos?
Decimos que nos sentemos, que negociemos, que hablemos y que presentemos entre todos un proyecto.
Eso es lo que dice.
Es que si yo hubiera traído una proposición de ley, me hubieran dicho que dónde estaba el acuerdo, el diálogo y el consenso.
Y cuando planteo diálogo, acuerdo y consenso, me dicen que es que esto no dice nada.
Quiero que nos juntemos, señor Montiel.
Mi grupo plantea que no embarranquen la legislación de la Comunidad Valenciana, que no la conviertan en un fangal, en una selva inextricable, señor Montiel.
En fin…

No se trata de que nosotros ahora porque estemos en la oposición -acabo, señor presidente, en quince segundos- queramos cambiar esto, lo hemos dicho.
En treinta y dos años se han tomado en consideración veinticuatro proposiciones de ley; en ocho meses, se están tramitando veintiséis.
Ese es el cambio, señor Montiel.
No, que antes no lo pensáramos.
Ha cambiado la dinámica: cambiemos la normativa y adecuémoslo a la legalidad.
Ahí queremos verle a usted también, señor Montiel.
No solo haciendo proposiciones sin control jurídico, sin control legal y sin control financiero.

Gracias, presidente.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Senyor Montiel.

El senyor Montiel Márquez:

Muchas gracias.

Señor Castelló, el problema es que usted está admitiendo que durante veinte años no ha existido ningún control.
Ustedes han podido… han hecho cinco reformas de la ley del Consejo Jurídico Consultivo, parciales; una reforma integral de la ley del Consejo Económico y Social; han hecho un decreto que regula la producción normativa en el año 2009; han podido ustedes reformar el Estatuto en el 2006.

Es que ustedes han tenido todo ese tiempo, esa mayoría absoluta y esa capacidad de hacer esas normas y no las han hecho.
Y solo les urge la preocupación por la producción legislativa, por la falta de seguridad jurídica, cuando están en la oposición.

Mire, es que a mí me parece, de verdad, me parece que no es serio.
Porque, además, ustedes también podían haber mejorado la dotación de recursos jurídicos del Consejo Jurídico Consultivo, podían haber cubierto las plazas vacantes, podían haber cubierto las plazas vacantes de letrados de Les Corts, hacer un verdadero cuerpo de letrados que estuvieran informando también las proposiciones de ley, la producción normativa de esta cámara.
No lo han hecho.
Ustedes no han puesto ninguna facilidad para que eso se produjera.

Por tanto, claro, es que, me resulta tremendamente llamativo.
Cuando gobernaban con mayoría absoluta, no lo hacían.
Ahora que la cámara es plural, que la cámara recoge las preocupaciones de la gente, resulta que tenemos el riesgo de convertir esto en un fangar.

Mire, yo creo firmemente en el trabajo de esta cámara y nosotros vamos a seguir apostando porque esta cámara sea una cámara dinámica y viva.

Y mire, señor Castelló, en abril, en abril, presentaremos el primer borrador de la proposición de ley de reforma del Consejo Jurídico Consultivo para entorno al cual hablar todos los grupos.
Lo vamos a presentar nosotros, acepto el reto.
En abril, presentaremos el primer borrador de proposición de ley de reforma integral del Consejo Jurídico Consultivo y hablaremos todos los grupos, si a usted le parece.

Porque eso creo que es como se debe de hacer.
No se trata de que haya policías externos a esta cámara.
El legislador… nosotros solo tenemos dos límites: la Constitución y el Estatuto de autonomía.
La legislación básica del estado forma parte del bloque de constitucionalidad.
Es que esa es la única arquitectura a la que esta cámara, que representa a los valencianos y valencianas, se debe de someter.

A partir de ahí, esta cámara tiene que satisfacer las aspiraciones y necesidades de los valencianos y de las valencianas y dotar de normas jurídicas para atender situaciones nuevas.
Es que esa es la cuestión.
Es que esta es una cámara que con los únicos límites de la Constitución y las normas que forman parte del bloque de constitucionalidad y el Estatuto, puede legislar sobre lo que quiera.

El problema es que ustedes parece que el que esta cámara sea una cámara no bipartidista, una cámara en la que no se no pueda llegar fácilmente a acuerdos para, por ejemplo, renovar nombramientos, como el del Síndic de Greuges, por ejemplo, o para paralizar otros nombramientos en el propio Consejo Jurídico Consultivo, hasta que no se aceptó la propuesta del Partido Popular, parece que eso es lo que les molesta, que el bipartidismo ya no funciona.
Y ahora resulta que hay otros grupos parlamentarios y hay más vida parlamentaria.
Y la vida parlamentaria es saludable.

Entonces, yo lo que no puedo entender es que ustedes, mediante una PNL, pretendan desactivar toda una arquitectura jurídica.
Lo ha reconocido usted.
Eso que usted plantea como una PNL inocente afecta al Estatuto de autonomía, afecta al reglamento de la cámara, afecta al Consejo Jurídico Consultivo, afecta a la ley del Consejo Económico y Social, bueno, afecta a la ley de gobierno.
¿Por qué no modificaron la ley de gobierno?

Claro, es que al final parece que una PNL de cuatro párrafos sea inocua, y es una auténtica bomba contra la capacidad de esta cámara para cambiar la realidad en favor de la gente.
Esa es la cuestión.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Montiel.

A continuació, fixarà posició sobre esta PNL, proposició no de llei, la portaveu del Grup Ciudadanos, Mari Carmen Sánchez.

Quan vosté vullga.

La senyora Sánchez Zamora:

Muchas gracias.

Vamos a poner otra vez de manifiesto las cifras, como tanto nos gusta en esta cámara.
Ocho meses que llevamos con esta legislatura en marcha y son las veintiséis famosas proposiciones de ley las que hemos presentado por registro.

Un altísimo número para el relativamente poco tiempo que llevamos trabajando en esta cámara.
Un dato que pone de manifiesto la voluntad de cambio, la voluntad de regeneración democrática por la que tanto hemos abogado, la voluntad de trabajo -para que luego digan que en esta cámara no se trabaja.

Pero, ¿qué queremos, calidad o cantidad?
Hasta ahora, las proposiciones de ley se presentaban con la conocida exposición de motivos, los antecedentes que justificaban la entrada por registro de la misma y la proposición en sí.
Y ya está, y punto.
Como cualquier PNL, ya sea ordinaria o urgente.
No hay necesidad de aportar ningún otro informe que lo avale.
Únicamente debe de pasar por el criterio favorable del Consell.

Sin embargo, si hablamos de un proyecto de ley, la situación es muy distinta.
Encontramos informes que ratifican la viabilidad de esta nueva legislación.

En Ciudadanos, entendemos que esta descompensación entre una proposición de ley y un proyecto de ley va en detrimento de la calidad legislativa de las mismas.

Así, pues, vamos a votar a favor de esta propuesta no solo para dotar de mayor seguridad jurídica las proposiciones de ley que se presenten por los grupos parlamentarios, no solo para que las propuestas que se presenten sean de mayor calidad, ya que en Ciudadanos primamos ante todo la calidad a la cantidad, sino también en pro de la transparencia política, de fomentar un poder legislativo que trabaje al margen de los partidismos.
No se trata de cuándo se haga esta propuesta, se trata de mejorar la calidad.

Es habitual, tanto por parte del actual Consell como de los anteriores, emitir un criterio negativo a las proposiciones de ley que vienen presentadas por grupos que no apoyan al gobierno.

En las legislaturas pasadas, debido a las mayorías absolutas, se pasaba el rodillo ante cualquier propuesta procedente de los grupos de la oposición.
Ni siquiera las propuestas que se encontraban fundamentadas en sentencias del Tribunal Constitucional y del Tribunal Supremo encontraban el apoyo del gobierno.

Por desgracia, hoy en día no encontramos un cambio en la forma de proceder del nuevo Consell.
Los grupos que sustentan hoy al gobierno se han autodefinido como los partidos que abogan por la transparencia y la claridad de la gestión, por las buenas formas de hacer política.
Sin embargo, en ellos se reflejan algunos vicios del anterior Consell que deberíamos erradicar.
Volvemos a criticar al de enfrente para volver a hacer lo mismo.

Y en nuestro caso concreto, Ciudadanos, presentamos una proposición de ley para modificar la ley electoral, cuya base era simple y llanamente hacer un sistema electoral más proporcional, más representativo, en definitiva, más democrático.

El objetivo era avanzar hacia una sociedad democrática más representativa y consciente de la realidad política actual.
No obstante, a pesar de la valía de la propuesta, nos encontramos con el criterio desfavorable del Consell.
Y los motivos que alegaban eran básicamente que la reforma de la ley electoral la querían llevar a cabo ellos mismos, a través de un observatorio de procesos electorales que tenían previsto crear.

El argumento del Consell para emitir un criterio desfavorable nos parece claramente sin fundamento.
Por ello, consideramos necesario que tanto el Consell Jurídic Consultiu como el Comité Económico y Social, la Dirección General de Presupuestos y la abogacía de La Generalitat emitan sus informes de forma independiente y al margen de partidismos con sus criterios sobre las propuestas.

Sabe, señor Castelló, que el carácter retroactivo del punto número 2, con las proposiciones de ley ya en tramitación, nos frena, así como el poder llegar a pensar que pueda existir alguna voluntad oculta de frenar alguna proposición de ley venidera para bloquearla.

Pero aun así, y porque soy de pensamiento positivo, cuenten con nuestro voto favorable.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Señor Castelló.

El senyor Castelló Sáez:

(Inoïble) … el punto 2 tenga carácter retroactivo, porque, entre otras cosas, no podría tenerlo, sino que sencillamente lo que plantemos es que se realicen los informes.
No se puede paralizar la tramitación parlamentaria de todas las proposiciones que ya están en tramitación.
Sería una barbaridad y sería un dislate.

Pero lo que nosotros planteamos es que se emitan esos informes.
¿Por qué?
Pues porque sería interesante saber qué es lo que piensa el Consell Jurídic Consultiu sobre ciertas agencias que se han planteado, o sobre leyes como la de las cuentas abiertas, o sobre las leyes de incompatibilidades.
Saber qué es lo que piensa.

No va cambiar para nada lo que digan estas Cortes, pero sí que va a servir para que estas Cortes sepan dónde se encuentran jurídicamente en cada momento respecto de la Constitución y respecto del resto del marco legislativo, y que nuestros diputados, todos nosotros, a la hora de apretar un botón sepamos que hay una opinión formada que respecto a tal o cual artículo, dice que puede plantear dudas de la legalidad o de constitucionalidad.

Por lo tanto, no pensamos que se haga de forma retroactiva, sino que nos aclaren esos ámbitos y que a la hora de apretar tengamos, como pedimos tantas veces, más luz.

Nada más, presidente.
Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Castelló.

Per a fixar posició, en nom del Grup Parlamentari Compromís, prendrà la paraula la il·lustre diputada Mireia Mollà.

Quan vosté vullga.

La senyora Mollà Herrera:

Gracies, senyor president.

Senyories, el capítol II de l'Estatut d'autonomia, Les Corts, article 21.
1: Â«La potestat legislativa dins la Comunitat Valenciana correspon a Les Corts, que representen el poble.
Les Corts són inviolables i gaudeixen d'autonomia.
Â»

Capítol IV, el Consell, article 29.
1: Â«El Consell és l'òrgan col·legiat de govern de La Generalitat, que té la potestat executiva i reglamentària.
En particular, dirigeix l'administració que es troba davall l'autoritat de La Generalitat.
Â»

Senyor Castelló, si les seus paraules hagueren sigut hui llei, vosté haguera incomplit l'Estatut d'autonomia, perquè, efectivament, diu… ha qüestionat que la fórmula de les proposicions de llei siga una forma ordinària per a fer lleis, efectivament.
El problema és que no han estat usades Les Corts per a la finalitat per a la qual estava encomanada pel poble valencià.

Ací tenim capacitat ordinària de legislar, si som el poder legislatiu.
Vostés han plantejat molt mal el debat -li ho he de reconéixer-, perquè m'ha paregut apassionant reflexionar sobre el que hi havia o el que jo entenia que hi havia en el rerefons d'esta proposta, però l'han pervertida completament quan han eixit a la trona i el Partit Popular ha posat de manifest els seus arguments: control, control, control, control, vulnerant la separació de poders, vulnerant la tasca encomanada pels òrgans corresponents, i l'Estatut ho diu meridianament clar.

Diu vosté que no és una qüestió de parar els peus.
Però és que vostés encara tenen un problema major, i és que no han sabut situar-se no sols en l'oposició, sinó en allò que significa el parlamentarisme, perquè vostés no han fet mai un parlamentarisme on estes Corts pogueren representar de veritat el poble, on estes Corts puguen tramitar lleis, discutir-les, esmenar-les, arribar als acords corresponents amb diferents forces polítiques, perquè la pluralitat el que és evident és que se pot gestionar i se pot acordar des de diferents visions polítiques.
I és el que està succeint.
I això els fa por, i els fa por.

¿Estem qüestionant que necessitem més mitjans?
Podríem qüestionar-ho.
Perquè, efectivament, esta situació que estem vivint ara, en esta legislatura, és històrica -jo li ho he de reconéixer-, és històrica.
I, efectivament, com vostés han pervertit el parlamentarisme fins ara, és probable que necessitem més mitjans.

Mai vostés van voler posar de manifest que podríem estes Corts tindre més mitjans.
I podrien haver-ho plantejat amb dos fórmules que vosté no recull en la seua proposta: canviar la llei del Consell Jurídic Consultiu i l'Estatut d'autonomia perquè este organisme també puga ser consultiu nostre, propi, en la nostra autonomia, demanant-los el suport que necessitàrem i no tindre de passar pel control de ser el Consell qui demane en els criteris del Consell què té de fer.

O podríem també abordar una proposta que tampoc ha volgut escoltar avui, i és que tingam un òrgan propi, un òrgan propi.
Diu vosté: Â«Això suposa més despesa.
Â» La llàstima és que vostés estiguen argumentant que aquí podem tindre lleis, lleis molt significatives, molt de calat i tot al final estiga subjecte a un concepte d'austericidi.
Per això no han sabut estar a l'altura de les circumstàncies de la crisi econòmica, política i democràtica, perquè vostés van basar absolutament la seua política en un criteri d'austericidi.

I per això estan els serveis públics bàsics com estan, per això està la ciutadania tan desafectada dels poders polítics, perquè vostés davant la democràcia i que eixa democràcia estiga en majúscula, parlen que això és un gasto.
¡Quina pena!
Perquè en el fons no els preocupa si aquí legislem bé, si aquí legislem com la ciutadania demana que ho fem, si aquí de veritat el parlamentarisme se convertix en l'eina útil que els ciutadans volen.
No els importa tot això.
Els importen els filtres.

I voldria acabar dient-los: miren, van canviar moltes coses gràcies a grups que vullgueren introduir una democràcia major i un parlamentarisme més digne.
I li he de dir que hui hi han filtres de participació en estes Corts, perquè el senyor Fran Ferri, el Grup Parlamentari Compromís, en l'anterior legislatura va ser un dels que va introduir este debat.
Vostés això ara ho veuen a la pràctica, ara lloen els mecanismes de participació.
Però els circumscrivien al poder executiu i mai al legislatiu.
Moltes gràcies, Fran, per fer la teua feina.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Senyor Castelló, quan vosté vullga.

El senyor Castelló Sáez:

Gracias, presidente.

Eso mismo que ha dicho usted, Â«gràcies, Fran FerriÂ», fue lo que le dije yo cuando era ponente de la reforma del Reglamento de las Cortes y pactamos, junto con ustedes y con Izquierda Unida, el reglamento que está hoy en funcionamiento a iniciativa del Grupo Parlamentario Popular.
Eso es lo que le dije, Â«gracias, señor Ferri, por su colaboraciónÂ».
(Aplaudiments) Porque lo hicimos mejor, lo hicimos mejor; hicimos un gran reglamento del que nos sentimos muy orgullosos, como de tantas y tantas leyes que hemos hecho, que han significado una mejora evidente de la Comunidad Valenciana, también en el parlamentarismo valenciano.

Se nos dice que queremos desactivar la arquitectura jurídica.
Claro, es que el edificio se va a caer, es que vemos que la estructura es deficiente, es que vemos que el suelo se mueve, es que vemos que las columnas se van a romper, es que esto es un desastre jurídico lo que se hace si no existe, no control, señora Mollà, si no garantías.
Necesitamos garantías jurídicas, señora Mollà, saber que lo que estamos haciendo, por muy buen jurista que sea el señor Montiel o la señora Meco o usted o la señora Barceló que ha hablado antes, yo preferiría tener y mi grupo preferiría tener las mismas garantías que tiene el Consell cuando legisla.
Es una cuestión de equiparar las Cortes al Consell en cuanto a nivel de garantías, que no estemos por debajo.

Por lo tanto, ¿cómo habla usted de que se va contra la competencia legislativa?
No, señora Mollà, mírelo bien.
Lo que queremos es elevar el nivel de estas Cortes y contar con el mismo nivel de garantías que cuenta el Consell, no le dé usted la vuelta.
Le estamos dando valor añadido a las Cortes, le estamos dando un plus, cuando le estamos dando órganos de fiscalización y de garantía como los que tiene el Consell.

Y usted quería sacar la palabra austericidi y la ha sacado.
¿Yo he dicho que me parece demasiado gasto?
No, yo no he dicho nada de que me parece demasiado gasto; he dicho que me parece que es un conejo sacado de la chistera a última hora para emborronar y sacar una nube que oculte todo lo que estamos hablando aquí por cuestiones políticas inconfesables, como les he dicho antes, ni mucho menos.

Yo lo que digo es… y lo que mi grupo dice es que por qué vamos a hacer leyes de primera y leyes de segunda; por qué vamos a hacer leyes que tengan mecanismo de garantía en el Consell Jurídic Consultiu, en el CES, sobre la financiación a través de la conselleria de hacienda y otros órganos, como la abogacía de La Generalitat, y aquí ahora se va a crear un nuevo órgano que signifique que vayamos a subir el número de personas en nómina en cuanto a los letrados de las Cortes que tienen sus funciones concretas hoy.
Pero yo no he dicho nada que sea ni mucho menos por ahorrar dinero.
Nada que ver con el austericidi.

Finalmente, insisto, la situación ha cambiado radicalmente y todos lo vemos.
¿Por qué en su momento se estimó que el Consell tenía que emitir un criterio con las proposiciones de ley?
Oiga, ¿y eso no es inmiscuirse en el legislativo?
¿Por qué tiene que decir nada el Consell de lo que piensan hacer estas Cortes en sus proposiciones?
Porque en aquel momento, como era una cláusula residual la de las proposiciones de ley, se vio que con ese mecanismo se articulaba un buen funcionamiento entre el Consell y las Cortes.
Ahora ha cambiado y hay que ir más allá y poner más mecanismos de garantía para que nuestra producción normativa mejore, tenga mayor calidad y sea más útil a los valencianos.

No tengan miedo, voten a favor,…

El senyor president:

Senyor Castelló.

El senyor Castelló Sáez:

…el mando a distancia no va a pasar nada y van a seguir gobernando.

Gracias, presidente.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Castelló.

Diputada Mollà, quan vullga.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Senyor Castelló, mire, jo entenc que vosté no té arguments davant de les alternatives raonables de garantia que li hem posat damunt de la taula.
Vosté per què no diu que el reglament no obliga al Consell a emetre criteri?
Perdone, però és que el criteri del Consell diu que s'ha de fer en quinze dies i si no se fa s'entén que fa un criteri favorable, és quasi un silenci administratiu.
Quines garanties hi ha que el Consell no vullga fer criteri i, per tant, no tingam els informes?
Perquè vosté en la seua proposta diu que Â«cuando haga el criterio pida esos informes de garantíaÂ».
Però el Consell podria, perquè el reglament ho permet, no fer criteri y entonces no tendríamos los informes de garantía.

Mire, senyor Castelló, vosté no sap per on anar.
Perquè tampoc ha parlat de les iniciatives legislatives populars, que tenen una manera de regular-se diferenciades, però que quan entren en estes Corts se tramiten com si foren proposicions de llei.
I, aleshores, què li diem al Consell?
Perquè no ho diu, que les iniciatives legislatives populars també faça el seu criteri, que el faça, no que ho deixe sense fer, i que faça l'informe de garantia jurídica perquè la ciutadania pot estar igual d'enganyada que els parlamentaris, encara que nosaltres som poder legislatiu i, escolte, també hem de treballar un poquet i aprendre i saber lleis i consultar, que podem fer-ho, eh?

Ara, jo li compre l'argument que fem d'este parlament una eina útil i de garantia i que pugam treballar en unes condicions on efectivament tingam òrgans consultius propis, sense vulnerar l'Estatut d'autonomia, sense confondre quin és el nostre paper i l'essència de les Corts Valencianes.

I jo li dic que aquí ha-hi dos maneres, dos maneres que jo veig lògiques i crec que no cal informe o a la millor amb açò també que li vaig a dir necessita usted informe por si estoy vulnerando la Constitución o el Estatuto.
I, mire, es: o canviem l'Estatut i la llei del Consell Jurídic Consultiu perquè se convertisca en un òrgan de consulta també jurídica de Les Corts o fem un òrgan de consulta jurídic propi, consell jurídic consultiu de Les Corts que ens valga per a, efectivament, garantia, informes, procediments, treball, bones lleis, ser ferramentes útils, no fer rodillos, deixar que les lleis vegen les llums, no dir que és que estem coartant la iniciativa de l'executiu.

Mire, jo m'he passat legislatures, en la comissió de coordinació, que vosté sap que ahí acabaven quasi totes les lleis, i me he visto la creación de todos los colegios profesionales que ustedes podían inventar.
I això era una gran iniciativa legislativa del poder executiu.

Mire, jo preferia, el meu grup, plantejar lleis en el parlament i mos dedicàvem a parlar, a consultar amb gent perquè mos assessorava i presentàrem un fum de lleis, totes elles amb criteris negatius; algunes d'elles amb criteris negatius dient que efectivament eren lleis que no incomplien la norma, però és que no tocaven.
No tocava fer més democràcia, lluitar contra la corrupció, comptes clars, transparents, fer més iniciatives a favor de les persones, a favor de la gent més vulnerable.
Tot això vostés se dedicaven a dir que no amb un criteri, per cert, que no és vinculant, amb uns informes que encara que els tinguérem no serien vinculants, amb un tràmit parlamentari que podria fins i tot amb criteris que digueren Â«perfecto, se enmarca en la leyÂ», canviar en el tràmit parlamentari que per això estan les esmenes i per això està el tràmit parlamentari i podríem d'una llei que a priori el jurídic consultiu diu que no té ninguna pega acabar amb el tràmit d'esmenes sent una aberració de llei.

Per favor, per favor, un debat molt apassionant, li ho he de reconéixer, un debat que crec que tots els grups podem intentar abordar, perquè tots… bé, o almenys esta part, està molt clar que el que volem és que el parlamentarisme faça parlament, faça lleis i faça la veu d'un poble amb les seues necessitats i siga una ferramenta útil.
Si tenen ganes de vindre a estos objectius estan convidats.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Senyories, una vegada hem substanciat el debat, anem a procedir a la votació.
Els recorde que en acabar la sessió d'este matí ens reunirem ací en la tribuna per a fer una junta de síndics i tramitar una petició de comissions parlamentàries.

Senyories, anem a votar la presa en consideració de la proposició no de llei del Grup Parlamentari Popular.

Senyories, comença la votació.
Senyories, la proposició no de llei ha sigut rebutjada per 50 vots en contra, 44 vots favorables.

Proposició no de llei de tramitació especial d'urgència sobre el cens d'esportistes, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 8.
468, BOC número 49)

El senyor president:

Senyories, passem al següent punt de l'ordre del dia, que es la presa en consideració de la Proposició no de llei sobre cens d'esportistes, que presenta el Grup Parlamentari Socialista.

Per a la seua presentació i defensa té la paraula la il·lustre diputada Mercedes Caballero.

Senyories, demane un poquet de silenci per a escoltar a l'oradora.

La senyora Caballero Hueso:

Gràcies, president.

Vicepresidenta.
Senyories.

Voy a empezar dando las gracias a don Julián García Candau, porque sin su ayuda y su prodigiosa memoria hubiera sido imposible conseguir la documentación para esta propuesta.
Y gracias a todos y todas los que desde sus respectivos campos trabajan para rescatar del olvido las historias de nuestro deporte.

Traemos esta PNL para que el Consell cree lo que hemos definido como un censo de entidades y deportistas emblemáticos valencianos, para que se reconozca en unos casos su existencia, ya que son anónimos e inexistentes para la mayoría de la ciudadanía, y en otros los logros deportivos que por unas razones u otras no fueron reconocidos e incluso fueron silenciados en su momento.
Pero no solo sus logros, porque muchos de ellos no tuvieron siquiera la oportunidad de colgarse una medalla o levantar una copa.

Queremos el reconocimiento al esfuerzo de entidades y deportistas que desde el trabajo diario fueron un referente en sus pueblos y ciudades.
En los casos particulares son deportistas valencianos y valencianas que quedaron en el camino de lograr la gloria deportiva que otorga una medalla, por ejemplo en unos juegos, unas olimpiadas.
Pero, sin embargo, supusieron para su entorno y disciplina un referente importante.

Señorías, todos ustedes saben quién es David Albelda, Concha Montaner, Rovellet, David Casinos, Víctor Clavell, Anabel Medina, Adrián Campos, Redolat, Sarasol, Genovés e incluso Vicente Guillot, y si no los conocen Google inmediatamente les da referencias muy detalladas.
Pero, señorías, ¿saben ustedes quién es Antonio Pérez, Fernando Dicenta, Alejandra Soler, Cháfer, Escurriet, Nebot, De la Mata, Salom, Emilia Gómez, Agustinet, José Martínez Valero, Botacadira o Bernardo Ruiz, el Pipa?

Señorías, el castellonense Antonio Pérez Balada, fallecido tristemente el pasado lunes, fue portero del Valencia Club de Futbol entre 1948 y 1951, en tiempos del famoso Izaguirre.
José Hernández, subcampeón de España de Maratón en 1928 en Barcelona y nominado para representar a España en la olimpiada de Ámsterdam de ese año.
Emilia Gómez, la pelotari de Casinos que maravillaba en los frontones de medio mundo.
José Blay, campeón de España de maratón, octava mejor marca mundial del año y seleccionado para los juegos de Londres en 1948.
José Martínez Valero, más conocido como El Tigre de Alfara, fue un magnifico boxeador.
Cháfer fue el gran ciclista de Quatretonda.
Pepín Albiol un excelente tenista.
Y Alejandra Soler una gran atleta.
Y el Pipa, Bernardo Ruiz, fue el gran ciclista oriolano de los años cincuenta.

Pero si ustedes buscan referencias de este último la documentación remite al gran bailaor y flamenco Antonio Ríos Fernández, que heredó el nombre artístico de su abuela y gran matriarca del baile flamenco, la tía Juana la del Pipa.
Pero nada dice de Bernardo Ruiz.

Respecto a instituciones o entidades deportivas, el ejemplo más evidente y claro es el del Levante Unión Deportiva, porque los reconocimientos actuales a este club se limitan, que no es poco, a su centenario, pero se obvia la consecución de la copa de la España libre, más conocida como Copa de la República.

Desde estas Cortes, y a iniciativa de Izquierda Unida, se aprobó hace ya años solicitar su reconocimiento.
Pero la federación española de fútbol sigue haciendo oídos sordos.

En todos los casos, individuales y colectivos, el reconocimiento oficial no es competencia del Consell, pero sí lo es reivindicar y homenajear a nuestros deportistas y entidades; un sencillo gesto, como la creación de este censo, y cuyo desarrollo supondrá un gran fondo documental para el deporte valenciano.

Son cientos los ejemplos existentes.
Y, para que nadie quede fuera, desde el Grupo Socialista proponemos que el reconocimiento pueda ser solicitado, además de por el Consell, por entidades, federaciones, instituciones y particulares interesados.
Y, así, completar el gran mapa del deporte valenciano.

Corresponde al Consell poner en valor la relevancia de estas entidades y deportistas para dignificar y dejar constancia de sus figuras y sus logros, así como para dar a conocer las incidencias por las que atravesaron en sus carreras deportivas.

Tenemos la oportunidad de corregir, señorías, las injusticias históricas, las desigualdades y la anomalía democrática que supone mantener en el olvido parte de nuestra vida.
Hablamos de deportistas y entidades ejemplares, recuérdenlo.

La primera distinción de la Generalitat valenciana al mérito deportivo fue la medalla de oro otorgada a Jorge Martínez Aspar, en 1988.
Y la primera placa de oro, en 1990, al Club Balonmano Íber.

Antes de eso, solo en las hemerotecas y la cultura popular encontramos referencias a nuestras y nuestros deportistas.
Pero las federaciones sí tienen constancia de ello.
Nosotros queremos que esa información no quede solo para conocimiento de los estudiosos.
Queremos que todo el mundo sepa la gran riqueza deportiva de nuestra comunidad.

La autoenmienda presentada corrige una mala descripción de esta diputada respecto a lo solicitado, ya que queremos que los componentes del censo puedan ser homenajeados por el Consell, como no lo fueron en su época, pero no buscamos, obviamente, becas académico-deportivas.

Respecto a la enmienda presentada conjuntamente con Podemos, queremos dejar patente que, si hoy en día todavía estamos reivindicando una mayor visibilidad para el deporte femenino y el adaptado, sobre todo en los medios de comunicación, imagínense las dificultades hace años.
Por eso insistimos en el esfuerzo del Consell en la investigación de estos campos.

Las biografías de muchos deportistas muestran que su exclusión de las competiciones oficiales, incluso de los juegos olímpicos, se debió a razones diversas, pero jamás porque su potencial deportivo no lo recomendara.
En unas ocasiones, por falta de recursos personales para los desplazamientos; en otras, fueron determinantes los compromisos ideológicos; el desprestigio de la marca España en la época del franquismo; y, sobre todo, los conflictos de clase.

Antonio Pérez Balada, el último de muchos que han muerto sin ser reconocidos, no verá este acuerdo, pero su memoria bien lo vale.

Les pido por ello a todos los grupos el apoyo a esta propuesta como muestra de su implicación en el deporte y del interés de sus señorías en el pago de una deuda que, para variar, no modifica ningún presupuesto.

Gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el vicepresident segon, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident segon:

Moltes gràcies.

Moltes gràcies, senyora Cabellero.

Hi ha una esmena presentada pel Grup Parlamentari Popular.
Per a la seua defensa, té la paraula la il·lustre diputada Marta Gallén.

La senyora Gallén Peris:

Gracias, vicepresidente.

Buenos días a todos y a todas.

Juegos, mitos y deportes han conformado la historia, tradición y cultura de cada país, de cada pueblo.
Todas las culturas han tenido y tienen sus propios juegos tradicionales y populares que han construido su historia.
Y con la evolución y reglamentación se han convertido en disciplinas deportivas y deportes que, hoy por hoy, se practican y que todos conocemos.

Los cambios y la evolución socioeconómica han permitido que los individuos dispongan de mayor tiempo de ocio, lo que ha generado la necesidad de adoptar espacios en nuestro entorno urbano que permitan la práctica del deporte, lo que ha conllevado que ese tiempo libre del que disponemos se dedique no solo a poder disfrutar, como espectador, de competiciones deportivas, sino que se haya generalizado la práctica del deporte.

La profesionalización del deporte es algo reciente en nuestra historia, que ha surgido y está profundamente ligado a la variación de los hábitos de vida, al interés creado y proyección dada por los diferentes medios de comunicación, al aumento de la popularidad de los diferentes deportes y, desde luego, al número de aficionados que se han interesado por seguir los logros deportivos de los atletas profesionales.

Hoy día, el deporte se relaciona con múltiples beneficios, no solo físicos, sino también psicológicos y sociales, y se le da entidad de nexo de integración y factor aglutinador de valores y del desarrollo integral de la persona como ser humano.

Los valores que se desarrollan con la práctica deportiva son positivos e indiscutibles.
Es fuente de desarrollo de actitudes y conductas democráticas.
Se suele asociar con situaciones formativas, tanto en niños y niñas como en adultos, que favorecen la asimilación de valores tales como la igualdad, la tolerancia, la resolución de problemas en el seno del grupo.
Por lo tanto, no debemos utilizar el deporte para fomentar conflictos, violencia, segregación, intolerancia y exclusión.

Permítanme que ahora les hable como exatleta.
El deporte es una actitud ante la vida.
El deporte es una escuela de valores nobles.
Les puedo asegurar que lo más bonito que se te queda, una vez te retiras de la alta competición, no son el reconocimiento, los logros o los títulos que has obtenido, sino lo que perdura es haber aprendido a superar objetivos, retos y tus propios límites.
Perdura el haber aprendido la capacidad de adaptación, el espíritu de superación, saber que el fracaso solo es un paso más hacia el éxito porque aprendes de la adversidad, aprendes a levantarte para continuar y, sobre todo, aprender a ser flexible ante situaciones nuevas y difíciles.
Esto es lo que yo he aprendido a lo largo de todos estos años.

Hoy día disfruto de otra forma, y me gusta pensar y pasear o acudir a cualquier parque típico de cualquier ciudad y ver a niños, niñas y jóvenes, y los que no lo son tanto, practicando deporte.
Espacios abiertos o urbanos, ahí es donde puedes apreciar esa magia del deporte tranquilo.
Esos mágicos lugares donde no importan las marcas, donde cualquier persona es capaz de sentirse deportista, de disfrutar…, en definitiva, de sentirse bien.
Me alegra ver que hoy en día se tiene en cuenta y se pone en valor el deporte.

A lo largo de la historia, tanto hombres y mujeres deportistas, asociaciones deportivas y clubes de la Comunitat Valenciana han construido, con sus pequeñas proezas, la historia del deporte y han contribuido a reconocer el deporte, tal y como hoy lo conocemos.
Pero, desgraciadamente y por diferentes razones, los logros de todos ellos, en muchos casos, han pasado desapercibidos para la mayoría, e incluso los deportistas que los alcanzaron injustamente están en el anonimato y son absolutamente desconocidos para la mayoría de nosotros, no contando con el reconocimiento del mérito que, sin lugar a dudas, merecen.

Hoy en día, la normativa de aplicación permite apoyar el deporte y a los deportistas, clubes y federaciones deportivas.
Reconocen el esfuerzo, su sacrificio y dedicación, porque, gracias a ellos y a ellas, el deporte español se encuentra en la élite del deporte internacional, donde somos reconocidos y admirados.
Pero, sobre todo, gracias a todos nuestros atletas de la Comunidad Valenciana está representada al más alto nivel, convirtiéndose nuestros deportistas en los mejores embajadores de nuestra tierra valenciana.

Pero, ¿qué pasa con todos y todas los que nos han precedido y que han contribuido al éxito actual?
Pues, sencillamente, si no se les nombra, no existen.

La historia del deporte se ha construido gracias a asociaciones, clubes, federaciones, aficionados y deportistas anónimos que no cejaron en su empeño por superar retos, por mejorar marcas…, en definitiva, por hacer historia.
Pero el momento en el que conquistaron sus logros o, simplemente, por lo minoritario de su deporte, nunca recibieron distinción por sus éxitos y, obviamente, la historia del deporte valenciano, desgraciadamente, no ha sido una excepción.

Ha llegado el momento en que la sociedad les devuelva lo que hicieron y les reconozcamos, como se merecen, su esfuerzo, sacrificio, dedicación, entrega al mundo del deporte, porque ha merecido la pena.

Desde luego, desde el Grupo Parlamentario Popular, aprobaremos esta propuesta no de ley presentada por el Partido Socialista.
Pero también queremos aportar, y también hemos presentado una enmienda para la creación de una mesa técnica previa que establezca y defina los criterios de méritos, capacidad y contribución al deporte, para su inclusión y reconocimiento de las personas en ese censo de deportistas, porque pensamos que puede ser más riguroso y más potente.

Espero que acepten esta propuesta del Partido Popular.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident segon:

Gràcies, senyora Gallén.

En el torn d'acceptació o no de l'esmena, té la paraula la senyora Caballero.

La senyora Caballero Hueso:

Sí.
Gràcies, president.

Vamos a aceptar la enmienda del Grupo Popular porque entiendo que, cuando plantean creación de una mesa técnica previa que establezca y defina los criterios de méritos, capacidad, etcétera, estamos hablando de una herramienta de trabajo creada por funcionarios de La Generalitat, en la que se valore toda aquella documentación que llegue para dotar a este censo de contenido; algo así como un consejo evaluador de las propuestas y de la documentación que, como hemos dicho en la PNL, pueden aportar tanto instituciones como particulares que conozcan y tengan documentado, lógicamente, el recorrido de algunos deportistas.
Pero, sobre todo también, porque nosotros pretendemos que este censo sea un censo abierto y vivo.
Que la semana que viene hayan peticiones de las federaciones para que se introduzca a diez personas -cinco mujeres, cinco hombres, tres, dos…, lo que sea-, no significa que ese censo vaya a estar constituido por solo esas personas, sino que, conforme se vaya recabando información desde las universidades, estudiosos, etcétera, se vaya ampliando ese censo.

Y, por supuesto, entiendo… No creo que seamos nosotros los que le tengamos que decir al Consell cómo hacer su trabajo, pero sí le podemos plantear herramientas para mejorarlo, por supuesto.
Y entiendo que en esa comisión técnica, además del personal funcionario de La Generalitat, se aceptará, pues, el asesoramiento de universidades o, incluso, de estudiosos, como al que yo he mencionado al empezar mi intervención, a don Julián García Candau, que no solo, tanto él, como Recadero, como mucha más gente que sí ha profundizado mucho en estos temas, que no solo estarán encantados de trabajar con La Generalitat, sino que yo creo que están incluso esperando la llamada.

Vamos a aceptarle la enmienda al Partido Popular.

Muchas gracias.

El senyor vicepresident segon:

Gràcies, senyora Caballero.

Entenc que no hi ha rèplica.
Per tant, passem a la fixació de posició de la resta de grups.

En primer lloc, senyor Jiménez, de Podemos-Podem, té la paraula.

El senyor Jiménez Doménech:

Gràcies, senyor president.

Senyors i senyores diputades.

Avui venim a celebrar una victòria.

Els qui hem sigut esportistes aficionats per molts anys i hem tingut la sort de compartir entrenaments i competicions amb gent més dotada per a l'esport, sabem el que costa arribar a l'èxit, que és gairebé sempre la condició necessària, però no suficient, per al reconeixement, més enllà del teu entorn més proper.

Lamentablement, en la nostra història també aquest reconeixement ha estat negat per qüestions polítiques.

Per això és que donem la benvinguda a la proposta d'esta PNL, com deia en la meua exposició de motius, per a rescatar de l'anonimat esportistes emblemàtics que no van tindre el merescut reconeixement en el seu dia.

És cert, coincidim amb vosté, amb la senyora Caballero, que no voldríem que aquest cens se quedara en una qüestió estàtica, sinó que puguera anant incorporant noves referències.
En este sentit, la nostra esmena anava per ahí.

I voldria aprofitar esta iniciativa per rescabalar altres col·lectius oblidats, com les practicants d'esports minoritaris, les entitats d'esports base, les figures de l'esport adaptat i les dones esportistes.

Que pregunten quant va costar guanyar el reconeixement a la selecció valenciana de pilota en 2004, que es va proclamar a Itàlia campiona mundial en la modalitat de llargues, una fita a la qual, per tractar-se d'una pràctica minoritària, com és la pilota, no va tindre la projecció mediàtica que altres esports conciten.
Que pregunten al Godella Bàsquet, guanyadores de tres eurolligues femenines de bàsquet, si haguera estat un equip masculí s'haguera permés el seu declivi i la seua desaparició posterior.
Totes i tots els que estem ací sabem que haguera obtingut suport públic.

Que pregunten a Daniel Vidal, nadador adaptat de Borriana, que després d'un accident i d'un procés de superació que esgarrifa, va guanyar diferents medalles olímpiques en els jocs de Sidney, Atenes i Beijing.
Imaginen vostés que la mateixa esportista sume a la seua condició de dona la de ser practicant d'un esport minoritari, alguna diversitat funcional i afegim a totes les anteriors alguna discriminació de caire polític.
Les seues possibilitats de reconeixement dels seus mèrits serien ínfimes.

Per això, celebrem la iniciativa del Grup Parlamentari Socialista, però reivindiquem la inclusió d'esportistes d'estos col·lectius que abans hem esmentat.
Per descomptat, anem a veure amb bons ulls la inclusió del Llevant del 1937, guanyador de la Copa de la España Libre, del Castelló subcampió de Copa del Rei del 1972, o de l'Elx, subcampió del mateix torneig en el 1969.
No voldria deixar-me cap equip, però el temps apressa.

Però per cadascuna d'aquestes referències, voldríem que pensàrem alguna de les altres, d'estos col·lectius de què hem parlat abans, ja que es tracta de rescabalar la memòria històrica dels esportistes, rescabalem també la dels components de col·lectius, els dels esportistes, considerant estos grups poc visibilitzats.

Deixen-me acabar amb un exemple molt il·lustratiu.
Saben vostés, senyories, qui ha estat l'últim valencià campió del món, de Vila-real, com mitja Mesa de Les Corts?
Ciclista.
El seu nom és Sebastià Mora, campió del món en pista coberta en la modalitat d'escratx, fa sis dies.
Pràcticament ningú en esta cambra ens hem assabentat, excepte la gent de Vila-real i els que ens hem documentat, i això reforça la necessitat d'una PNL com esta.
Amb l'aprovació d'aquesta iniciativa, assolim un èxit parcial i el posem en mans del Consell per fer-lo realitat.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident segon:

Gràcies, gràcies, senyor Jiménez.

Pel Grup Parlamentari Ciudadanos, també una persona de Vila-real, la senyora Ventura (rialles) té la paraula.

La senyora Ventura Campos:

Buenos días, señorías.

Es cierto que la historia del deporte está plagada de grandes deportistas, y que se encuentran en el anonimato.
En su PNL usted habla del reconocimiento de deportistas y entidades emblemáticas, antes de la democracia.
Lo hace en valores absolutos.
¿En qué momento?
¿En qué época?
¿Qué tipo de deporte?
¿Quién lo incluyó en el censo?
Son muchas las preguntas que nos hacemos desde nuestro grupo parlamentario, porque la exposición de motivos creemos que está poco fundamentada.

La primera de ellas, la primera pregunta que nos hacemos es sobre la extensión temporal que ustedes abordan en la creación del censo histórico.
Recordemos que los primeros vestigios del poblamiento humano encontrados en la Comunidad Valenciana datan aproximadamente de hace 250.
000 años, y desde entonces son muchas las actividades desarrolladas dentro del deporte.
En esta línea, son muchos los deportistas que podríamos datar, y las técnicas deportivas que se desarrollaron.

Por poner un ejemplo, en la actualidad tenemos muchos deportistas que están aplicando técnicas del paleotraining, para una mejora de su rendimiento.
Eso significa que tenemos que buscar la forma de incluirlos.
Y aquí mi duda: ¿cómo los vamos a identificar?
¿Y qué entiende usted por antes de la democracia?

Como segunda duda, ¿qué tipo de deportes y deportistas constarían en el censo?
Estaría bien que especificaran, porque no se diferencia si se trata de deportes autóctonos o deportes importados.
Estaría bien conocer qué entiende usted por deporte, y qué tipo de deportes se van a incluir.
Porque, por poner un ejemplo, nadie en esta cámara me negará que el ajedrez es un deporte.
Y además se trata de un deporte de amplio arraigo en nuestra comunidad, hasta el punto de que tres grandes poetas valencianos, como Bernat Fenollar, Francí de Castellví y Narcís Vinyoles, escribieron el poema algorítmico Scachs d'amor, una de las grandes obras de la poesía valenciana.
(Remors)

El senyor vicepresident segon:

Senyories, per favor, silenci.

La senyora Ventura Campos:

Además, el 15 de mayo de 1495 se publicó en Valencia el Llibre dels jochs partits dels schachs en nombre de 100, donde Segorbino Francesc Vicent exponía las nuevas reglas que se convertían en el actual ajedrez.
Es insoslayable entonces ponernos a buscar todos los grandes ajedrecistas medievales valencianos que determinaron nuestra comunidad y que se relacionan con este deporte.
Ardua tarea histórica tenemos por delante.
Difícil tarea, pero retadora, ¿no?
Y esto es por poner alguno de los ejemplos.

Por favor, sí que les pediría que fueran más específicos al hablar del período temporal, porque Â«antes de la democraciaÂ» es un período muy amplio, y a qué tipos de deportes hacemos referencia.

Por otro lado, haciendo mención a los puntos recogidos por la enmienda de adición, me parece buena propuesta que se haga mención al deporte adaptado en la Comunidad Valenciana.
Pero solo como un apunte, quiero recordarles que en España el deporte para personas con diversidad funcional ha tenido una andadura difícil desde la actuación pionera, recordemos que en el 1960, en los primeros juegos paralímpicos de Roma.
Y también tengo que recordar que en España no participó nadie.
Pensar que esta modalidad se ha incorporado en España de manera tardía y no está reconocida.
Creo que es un trabajo muy importante que podemos hacer en esta línea.

Nos gustaría también que nos explicara qué tipo de procedimiento se va a llevar a cabo para certificar que fueron grandes deportistas.
¿Cómo van a hacerlo?
¿Con una simple foto?
¿Con un recorte de prensa?
¿Archivos federativos en el caso que existan?
¿Testimonios orales?
¿De qué criterios van a disponer?
Entiendo, como bien ha comentado la compañera del Partido Popular, que se debería disponer de una mesa técnica que ponga en marcha medidas rigurosas para poder validar la información aportada por la ciudadanía.

No obstante, indicarles que, aunque creemos que esta PNL estaba mal planteada para alcanzar esta finalidad, nos sumamos a la propuesta y aceptamos la misma, tal y como ustedes han publicado hoy en el Levante.
No sé cuál es el sentido de debatirlo aquí, en Les Corts, pero ya está publicado en el Levante.
Entonces, ya sabemos que nos vamos a sumar a la propuesta.

Nuestro grupo cree que en este deporte es muy importante que se reconozca en la sociedad, en especial los deportes autóctonos.
Somos conscientes que en anteriores etapas de nuestra historia, muchos deportistas lucharon por ser profesionales, y consiguieron marcas o puestos exigidos para participar incluso en juegos olímpicos, como bien han dicho.
Pero, debido a la situación política…

El senyor vicepresident segon:

Senyora Ventura, li pregue finalitze.

La senyora Ventura Campos:

Sí.
O la falta -ya finalizo- de apoyo por las instituciones o la falta de financiación, o que debían de compaginar su trabajo con el deporte, que lo consideraban como ocio, pues han visto truncado su futuro.
Por todo esto, creo que hay que premiar el esfuerzo invertido y creemos que son unos auténticos héroes de nuestra cultura valenciana y tenemos que hacerles tal reconocimiento.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident segon:

Moltes gràcies.
Gràcies, senyora Ventura.

Per part del Grup Parlamentari Compromís, senyor Nadal, l'il·lustre diputat senyor Nadal té la paraula.

El senyor Nadal Sendra:

Bon dia.

Deia la poetessa María Mercè Marçal: Â«A l'atzar agraeixo tres dons: haver nascut dona, / de classe baixa i nació oprimida.
/ I el tèrbol atzur de ser tres voltes rebelÂ».
Tres dons i tres possibilitats de ser tres voltes rebel que han pesat com tres lloses al llarg de la història sobre moltes facetes de la vida i també sobre els esports que estem parlant avui ací.
Tres dons, el de ser dona, de classe baixa i nació oprimida, que han portat aparellat moltes voltes la silenciament, la discriminació i l'opressió.

És per això que des del Grup de Compromís anem a donar suport a aquesta PNL presentada pel Partit Socialista.
Creiem que és l'hora de traure de l'oblit molta gent que ha caigut en l'oblit de la història.
Moltes esportistes valencianes, que pel fet de ser dones, han estat discriminades.
Molts esportistes del poble valencià, que pel fet de ser poble i pel fet de ser valencians, han estat discriminats al llarg de la història.

I parlant de dones, pensem que en el moment actual en què estem parlant molt de patriarcat, de violència masclista, és un moment molt important en què les xiquetes, les dones més joves necessiten referents, referents actuals, que donen una imatge positiva i no patriarcal de la dona.
Però també referents històrics que donen una imatge de dones que van saber lluitar contra eixe silenci i contra eixa opressió que han patit les dones al llarg de la història.
En este cas, estem parlant de dones esportistes.

Estem parlant que, a pesar dels grans esforços que va fer la Segona República perquè les dones pugueren fer esport i estigueren tractades en igualtat amb els homes, amb l'arribada fatal del franquisme, les dones es van vore relegades, esportivament parlant, al nivell de simplement fer una miqueta d'exercici físic pensant en la maternitat i pensant en ser bones esposes i en estar calladetes a casa i tal.
Volem parlar de la valentia d'estes dones, d'estos referents femenins, de pioneres de l'esport femení a Espanya, com Enriqueta Soriano, Lilí Álvarez o Aurora Villa.

Volem parlar també del nostre esport nacional, la pilota valenciana, que està datada al nostre poble, com a mínim, des del segle XIV.
Un esport popular que des de les elits s'ha prohibit moltes voltes, però que el poble valencià no feia cas, i desobeïa sempre estes prohibicions.
Doncs, tenim datats des del segle XIX noms de l'esport nacional valencià, la pilota valenciana, noms que no volem que caiguen en l'oblit, com Roquet de Penàguila, Bandera, Melero, el Nene.
Ja en el segle XX, noms molt importants de la pilota valenciana que no haurien de caure en l'oblit, com Nel de Murla, Albert de Quart, Juliet d'Alginet, Rovellet o Eusebio de Riola.

També pensem que és important recordar a tots aquells esportistes que després de la guerra civil van caure en el bàndol dels vençuts i per això van ser totalment silenciats.
Ja ha parlat el company de Podemos d'aquell magnífic equip de futbol del Llevant Unió Esportiva, de l'any 1937, que va guanyar la Copa de la República, la Copa de la República que va ser reconeguda unànimement en l'any 2007 pel Congrés espanyol, després que la nostra companya Isaura Navarro ho presentara al Congrés d'Espanya.

També voldríem parlar ací de personatges que el poble valencià ha anat oblidant, perquè som un poble que malauradament no hem pogut arribar a una certa normalitat pel que fa al nivell comunicatiu de les nostres comarques, i moltes notícies s'han quedat aïllades en pobles i comarques, sense anar més enllà.
M'estic referint, per exemple, a un dels pioners de l'atletisme valencià i el que més va popularitzar l'atletisme valencià al llarg de totes les comarques valencianes, Josep Morant, àlies Meló, l'atleta d'Alacant, que va quedar fossilitzat dins de la parla valenciana, allò que encara en moltes comarques, quan algú va molt de pressa se li diu: Â«Vas més que MelóÂ».

I Meló era un gran atleta, corredor valencià, que anava poble per poble, totes les fires, fent demostracions corrent contra gent que anava en bicicleta, contra gent.
.
.
Realment és important que recuperem tots estos noms, recuperem tota esta memòria, perquè la memòria històrica és una arma de construcció massiva, de construcció de diversitat, de referents en positius, i sobretot de construcció de futurs, de justícia i igualtat.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el president, senyor Enric Morera i Català)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Nadal.

Diputada Mercedes Caballero, té vosté la paraula.

La senyora Caballero Hueso:

Gràcies, president.

Senyora Ventura, crec que després de l'explicació de la PNL ja ha entés perfectament l'objectiu del cens, respecte a quan, a quin període em referixc.
Â«Antes de la democraciaÂ» és un període molt gran, però jo no sé si en el pleistocé se practicaba deporte.
Pero si hay documentación sobre valencianos que practicaban deporte en el pleistoceno, yo supongo que el Consell no tendría ningún problema en adjuntarlos.
(Aplaudiments)

Quisiera agradecer a todos los grupos el apoyo a la propuesta.
Hemos dado un paso más en la normalización democrática, y sobre todo en la desaparición de viejas rivalidades.

La memoria histórica tiene episodios muy crueles económicos e ideológicos, y algunos episodios que vale la pena relatar en esta cámara.

Miren, el boxeador Antonio Mata, campeón de pesos pesados y primer español que peleó por el título europeo de su categoría, fue fusilado un día antes de que su familia recibiera el indulto, lo condenaron a muerte y, aunque llegó tarde, la anulación de la condena vino por la intervención a su favor de don Alejandro Font de Mora, abuelo del actual vicepresidente segundo de la Mesa de las Cortes.

Retornando del olvido nuestra historia cumplimos un doble objetivo: honrar a quienes fueron nuestros referentes y dotarnos de unos -¿me puedes dejar hablar?
, gracias- y dotarnos de unos fondos documentales que eviten que las generaciones venideras caigan en la desinformación actual.

Muchas gracias a todos.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Senyories, realitzat el debat, anem a passar a la votació.
Senyories, anem a passar a la votació, anem a passar a votació la proposició no de llei.
Senyories, comença la votació.
Senyories, s'aprova per unanimitat.
(Aplaudiments)

Proposició no de llei de tramitació especial d'urgència sobre l'exercici lliure del dret al vot dels espanyols residents a l'estranger, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 8.
486, BOC número 49)

El senyor president:

Senyories, anem al tercer punt de l'ordre del dia que és la presa en consideració de la Proposició no de llei sobre el dret de vot dels espanyols residents a l'estranger, que presenta el Grup Parlamentari Compromís.

Per a la seua presentació i defensa té la paraula l'il·lustre diputat Víctor Garcia.

Quan vosté vullga, senyor Garcia.

El senyor Garcia i Tomàs:

Gràcies, president.

Bon dia, vicepresidenta, membres del Consell, senyories.

Hui demanem el vot favorable a aquesta PNL perquè considerem que la participació política, i en particular el sufragi universal, és un dret fonamental reconegut constitucionalment.

A les eleccions a les Corts Generals podem votar tots els majors d'edat inscrits en el cens electoral tant residents en territori espanyol com residents a l'estranger.
La Constitució garanteix el dret al sufragi a tots i totes en igualtat de condicions.

No obstant això, en el 2001, el PP i el PSOE aprovaren la reforma de la Llei orgànica 5/1985, de règim electoral general introduint l'anomenat Â«vot pregatÂ».

Així, la Llei orgànica del règim electoral general 2/2011 va modificar l'article 75 que regula l'exercici del vot de les persones que viuen a l'estranger introduint la sol·licitud activa del vot.
Aquesta reforma afecta greument el dret del vot dels residents de manera temporal o permanent en l'estranger, i des de 2011 el vot d'aquest col·lectiu s'ha vist seriosament minvat pel simple fet de residir a l'estranger.

La instauració del vot pregat ha suposat una caiguda substancial de la participació; de fet, ací poden vore ses senyories, en la gràfica, com, tot i que augmenta el cens d'este tipus de col·lectiu, baixa escandalosament la seua participació.
Per tant, el vot pregat es demostra que és un impediment a l'hora de garantir este dret.

Abans de la invenció del vot pregat, vora el 35% de mitjana eren els que votaven dels residents a l'estranger, mentre que en les últimes eleccions generals del 20 de desembre només cent quinze mil persones, dels quasi dos milions d'electors inscrits com a residents a l'estranger, ho van fer; és a dir, només un 6% dels residents a l'exterior van pregar el seu vot, segons les dades parcials de l'oficina del centre electoral.
Si a açò li restem tots els casos en els quals les paperetes no van arribar en els terminis per a votar, l'evidència és vergonyosa, del 35% al 6%, és a dir, una xifra ja baixa que era del 35% i damunt s'enfonsa fins al 6%.

Per això, amb aquesta iniciativa demanem una reforma urgent de la llei electoral per a derogar el vot pregat i garantir així l'exercici d'un dret bàsic.
Recorde a les senyories que el que estem reclamant és un dret que és el de votar, ni més ni menys.

Són molts els impediments que els electors troben en el llarg procés de vot en l'estranger: terminis ajustats per a efectuar els tràmits; manca d'informació; tràmits presencials en consolats a voltes a centenars de quilòmetres de distància i amb horaris molt limitats; a més, a vegades, els electors es veuen obligats a pagar una taxa econòmica per a exercir el seu dret a vot, i encara que es preveu la devolució d'aquesta taxa les traves administratives en la reclamació tenen com a resultat en moltes ocasions que l'elector no recupere els diners abonats o que preferisca no votar, és a dir, més entrebancs perquè voten.

Així mateix, s'han detectat irregularitats com el tancament de censos sense previ avís, cues en els consolats de fins a cinc hores sense posar reforços ni obertures d'hores extraordinàries, fax apagats i continus errors telemàtics.

A més a més, tampoc han pogut exercir els seu dret al vot els emigrants que han tornat al territori espanyol després d'inscriure's com a votants en l'estranger per a les eleccions europeus o municipals i que no es van inscriure al seu torn en el cens abans del 30 de juliol.

L'escassa participació posa en evidència les traves que genera el sistema del vot de les persones que viuen a l'estranger, i per això demanem eliminar de forma immediata tots els obstacles existents de tipus tècnic, pràctic i econòmic a l'exercici lliure del dret del vot dels residents a l'estranger, a més de reformar urgentment la llei electoral per a derogar l'anomenat Â«vot pregatÂ».

Però, a banda d'eliminar el vot pregat i els obstacles existents, ¿quines són les opcions existents per a facilitar l'exercici del dret del vot de les persones que estiguen residint fora?
A Europa, alguns països han engegat el sistema de vot electrònic.
Bèlgica va ser pionera en la implantació d'aquest vot i a Estònia s'utilitza des de l'any 2005.
França, Noruega, Rússia i Suïssa l'han estat utilitzant.
Però tampoc cal anar tan lluny.
A l'estat espanyol, País Basc, Catalunya i Galícia ja han aprovat aquest sistema en les eleccions al parlament, que també s'han dut a terme al País Valencià encara que ha sigut en experiències aïllades.

D'altra banda, en l'any 2003, a Catalunya es va realitzar una prova pilot de vot electrònic remot per als electors catalans residents en l'estranger.

Altra possibilitat també és el vot anticipat presencial, açò facilitaria la participació a aquelles persones que tinguen previst marxar fora d'Espanya en períodes propers a les eleccions i que es troben amb la impossibilitat de realitzar els tràmits necessaris per a la votació a temps, ja que el canvi de residència es produïx dins d'aquest mateix període.
Exemples d'este cas els podem encontrar a Noruega on els índex de participació també es van vore incrementats.

Per tant, aquests dos mecanismes, tant el vot electrònic com el vot anticipat presencial, s'han estudiat per a implantar-se sempre que es garantisca les condicions que s'assegure l'exercici personal i el caràcter secret del vot.

Facilitar i potenciar la participació política activa de la ciutadania és un tema pendent en la nostra democràcia, i tots com a ciutadans hem de lluitar per a crear i implantar nous mecanismes de participació.

No obstant això, avui parlem ací del mínim democràtic, del dret de tots els ciutadans a votar en les eleccions.
És inconcebible que hàgem d'estar en l'Europa del segle XXI reivindicant el dret al vot d'una part de la població europea, un col·lectiu que en els últims anys a l'estat espanyol ha augmentat tant a causa de les dificultats econòmiques i de la nefasta gestió, també, ¿per què no dir-ho?
, del Partit Popular.

Els últims anys hem vist com molts valencians i valencianes s'han vist obligats a anar-se'n i no pel seu esperit aventurer -com deien els que estaven governant-; no és esperit aventurer, se'n van perquè ací no tenien futur ni tenien esperança a curt termini.

A data de gener de 2015, són més de dos milions els inscrits en el padró d'espanyols residents en l'estranger, dels quals 1,8 milions podrien votar si no n'hi haguera tants obstacles, i es tracta d'un càlcul conservador perquè molts no es registren en els consolats en l'estranger perquè no n'hi ha incentius ni facilitats.

En este sentit, des de Compromís esta setmana hem presentat una iniciativa per a incentivar les inscripcions en els registres consulars i millorar les estadístiques dels valencians i valencianes que residixen en l'estranger introduint noves metodologies per a obtenir les dades més realistes i objectives possibles.

Hem demanat al Consell i al Govern d'Espanya estudis sobre la immigració dels valencians i valencianes, estudis necessaris a l'hora d'elaborar polítiques que beneficien aquest col·lectiu i polítiques de retorn.
Amb això volem evitar també la vergonyosa politització de les dades sobre emigració sobre les bases d'interessos partidistes.

La introducció del vot pregat es va aprovar en 2011 i, a pesar que el seu fracàs va ser més que evident, el govern del Partit Popular ha impedit que es modificara aprovant fins a seixanta ampliacions del termini de presentació d'esmenes, un rècord absolut en la legislatura.
Com a conseqüència, en les últimes eleccions del 20 de desembre encara estava vigent i la participació va ser mínima.
Recorde la xifra perquè és escandalosa, sols un 6% d'este col·lectiu va fer ús del seu dret a votar.
L'escàs interés per solucionar aquest problema és a totes llums sospitós ja que la caiguda de participació dels emigrants beneficia el PP.

Existixen moltes i diverses experiències de les quals podem i hem d'aprendre per a facilitar i garantir el dret de vot de totes les persones, dels milers de valencians i valencianes que resideixen en l'estranger i, sobretot, demanem que acabem amb el sistema del vot robat, un sistema que posa obstacles burocràtics que en la pràctica impedeixen l'exercici d'un dret bàsic i que és, bàsicament, antidemocràtic.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Víctor Garcia.

A esta proposició no de llei no s'han presentat esmenes, per tant anem a… (Veus) Sí, però en l'exposició de l'explicació s'ha explicat la mateixa esmena que s'ha introduït al text, però ara estem parlant del text de la proposició no de llei, la proposta de resolució de la proposició no de llei junt amb l'esmena que el mateix autor ha presentat.

I, per tant, anem a conéixer la posició dels diferents grups parlamentaris.

Comencem pel Grup Podemos-Podem, l'il·lustre diputat Antonio Estañ, per un temps màxim de quatre minuts.

Bon dia.

Quan vosté vullga.

El senyor Estañ García:

Bon dia.

Moltes gràcies, president.

Si la historia se repite, primero como tragedia y, luego, como farsa, en la historia de nuestro país hemos sido muy buenos, muy creativos a la hora de ingeniar formas de impedirle a la gente votar.

Y si en los tiempos del turnismo y la restauración -en los tiempos anteriores se entiende- la práctica habitual del pucherazo se veía complementada con acciones más sutiles y elegantes como poner la urna en lo alto de una montaña, o en el fondo de un pozo, o en una habitación vigilada por los esbirros del cacique local; ahora, en el siglo XXI, en la era de las nuevas tecnologías, con internet y con máquinas capaces de hacer cosas que Rajoy nunca pudo siquiera soñar o comprender, cuando por internet se puede desde hacer la declaración de la renta, como hacen la inmensa mayoría de los emigrantes, hasta acudir a grandes paraísos fiscales, como hacen algunos patriotas, ahora la montaña es el consulado, el pozo es la burocracia de la administración, los esbirros del cacique son las cartas con votos que no llegan, los documentos que se pierden, las decisiones arbitrarias de gobierno de cerrar un censo, esta es la nueva cacicada y el turnismo no hace falta que nos digan quiénes son.

Lo que sí que hace falta es que nos digan por qué y que nos expliquen por qué en 2011, a propuesta del Partido Socialista, y con el apoyo del Partido Popular y sus compañeros de CIU y PNV, por qué se decidió convertir para las persona obligadas a emigrar, convertir un derecho tan fundamental como es el del voto en un proceso más próximo a las doce pruebas de Astérix, más propio de la restauración borbónica -la anterior- que de una democracia seria y moderna.

Y me temo que las explicaciones que nos den serán, a la vez, una tragedia y una farsa porque el voto rogado, es decir, rogar por un derecho fundamental, fulmina materialmente la participación en política de dos millones de personas pasando de un 30% de participación a un 4,7%, en un censo que a la vez es cada vez más grande de gente que se marcha y que no para de crecer.

Porque nunca ha habido tanta emigración y a la vez una participación tan baja, porque el voto rogado consiste en privar a aquellos que tuvieron que abandonar su país y su tierra por culpa de unas políticas muy concretas, privarles de la capacidad de decidir sobre esas mismas políticas y sobre poder cambiarlas, porque el voto rogado consiste en invisibilizar política y socialmente a la prueba empírica del fracaso de la austeridad y los recortes, el fracaso de unas decisiones políticas que, no solo te arrebatan el futuro y te expulsan de un país, sino que, no contentos con eso, te arrebatan también la voz y el voto.

Y en la inmensa mayoría de los casos lo consiguieron, aunque algunos emigrantes, informados y organizados, sobre todo por la marea granate -granate por el color del pasaporte-, pudieron hacerlo, y no gracias a que el gobierno, que está obligado a garantizar el derecho a voto de sus ciudadanos y ciudadanas, y que se negó, no gracias a que el gobierno quisiera acabar y no promover las irregularidades continuas y documentadas.

Lo consiguieron gracias al trabajo de mucha gente que no quería dejar de decidir sobre el país que habían tenido que abandonar y gracias a familiares, amigos y compañeras que no pensaban votar, pero que decidieron prestar el voto para que los que se habían tenido que marchar pudieran volver.

Por tanto, instamos a que se derogue el voto rogado por anticonstitucional, caciquil y censitario; instamos a que se garantice el derecho a voto de los emigrantes en igualdad de condiciones que el resto; instamos también a la implantación del voto electrónico para los residentes ausentes y temporales -lo entienda Rajoy o no-.
Y tanto si hay elecciones próximas, como si no, aunque si las hay, con mayor urgencia, que garanticemos el derecho a voto de todos los ciudadanos y ciudadanas, eliminemos el voto rogado.
No permitamos que se repita una nueva vez ni la tragedia de unos ni la farsa de otros.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Estañ.

Per a fixar posició, per part del Grup Ciudadanos, té la paraula l'il·lustre diputat.
.
.
senyor David de Miguel, per a fixar posició en nom de Ciudadanos.

El senyor De Miguel Martínez:

Gracias.
(Remors)

A ver, ahora cuando acaben.
.
.

El senyor president:

Senyories, si tenen vostés alguna cosa… Senyories, anem a escoltar amb atenció el següent orador.
Si tenen alguna cosa a dir-se.
.
.

El senyor De Miguel Martínez:

No, si voy a ser rápido, tranquilo.

El senyor president:

…convide que abandonen l'hemicicle.

Senyor De Miguel, té vosté la paraula.

El senyor De Miguel Martínez:

Gracias, presidente.

Como he dicho, voy a ser rápido porque considero, o así debería ser, que todos estamos de acuerdo en que en esta nueva etapa la regeneración democrática y la mejora de la calidad democrática debe de ser uno de los pilares fundamentales de estas legislaturas, tanto aquí, como en el gobierno central.

Como ya se ha explicado, porque realmente la explicación de la PNL que ha hecho el compañero de Compromís deja poco espacio para aportar más cosas, más datos y demás, y es que es verdad, el libre ejercicio del derecho a voto es la base de nuestro sistema democrático.
Es un derecho constitucional y, como tal, debe ser no solo reconocido y favorecido.
Lo que no puede ser es obstaculizado, ser obstaculizado como ha ocurrido en las últimas elecciones a partir de la reforma que se llevó a cabo en 2011.

Por tanto, por supuesto que estamos de acuerdo en que es necesario mejorar la calidad democrática y para ello es necesario derogar esta reforma y acabar con el voto rogado, porque como…, no suelo coincidir con el compañero de Podemos, pero es verdad que tener que rogar el voto, me parece…, vamos a ver, es un derecho fundamental.
¿Cómo que rogar el voto?
O sea, ¿tenemos que rogar por derechos fundamentales?
¿Tenemos que rogar…?
Es verdad que nos va a tocar rogar porque se cumpla la Constitución en muchos ámbitos, pero en este caso concreto, como es el ejercicio al derecho de voto, pues nos parece lamentable.

Por tanto, dado que nosotros apostamos por la regeneración y por la calidad democrática, como he dicho, vamos a votar a favor y desde luego que vamos a apoyar cualquier iniciativa de este tipo, aquí y en el gobierno central cuando haya, para que no solo se derogue, sino que se facilite el ejercicio al voto de estos miles, millones de españoles que han tenido que abandonar su país y que lo único que se han encontrado…, el único apoyo, el único respaldo que han tenido de su gobierno ha sido obstáculos, ha sido hacer miles de kilómetros en algunos casos, trabas burocráticas, enfados con funcionarios, recibir el sobre en enero de 2016 para votar un mes antes, es decir, lamentable.

Y yo no voy a entrar en culpar ni a unos ni a otros.
Se aprobó.
Esa reforma no se tenía que haber aprobado.
Ahora está en nuestra mano, y espero, entiendo que así será, derogarla y facilitar, como he dicho al principio y como llevo repitiendo todo el rato, pues que el ejercicio del derecho fundamental al voto sea facilitado y sea respetado, y no tenga que ser rogado.

Gracias.
(Aplaudiments) 

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor De Miguel.

Per a fixar posició, en nom del Grup Parlamentari Socialista, té la paraula el seu síndic, l'il·lustre diputat Manolo Mata.

El senyor Mata Gómez:

Amb la seua vènia, president.

Anem a recolzar la PNL del Grup Compromís, que ha millorat molt amb les dos esmenes d'addició que proposen.
Perquè, entre altres coses, està en allò de El 18 brumario…, está bien y es posible que se vuelva a repetir como farsa, permanentemente.
Perquè si algú pensa per què se va modificar esta llei, sols bastaria que vegera la pel·lícula B, de Bárcenas -jo la vaig vore en l'obra de teatre, crec que Fabiola estava-, quan parlava d'algunes de les anotacions que hi havia en les llibretes de Bárcenas respecte que se transferia a Veneçuela perquè molts dels immigrants en Veneçuela podien dur a terme algunes falsificacions de documentació, que feen que pogueren votar amb el mecanisme que hi havia anterior a l'any 2011.

No és un tema tan evident el com, el perquè i el qui vota.
La votació és una cosa que iguala a tot el món: el més pobre i el més ric hi ha un dia que tenen el mateix dret, que és votar.
Per això quan estem en consonància en què passa a l'estranger, ja no és tan fàcil ni tan evident, perquè la complexitat una altra vegada ens torna a superar.
Quan hi havia el CERA, que era una contradicció en si mateixa, que és el Â«censo de emigrantes residentes ausentesÂ» -o eres resident o eres.
.
.
- i se substituïx pel PERE, que és el Padró d'Espanyols Residents a l'Estranger, se constata un fet que està motivat també per una decisió del parlament espanyol.
El parlament espanyol, en una disposició addicional de la llei de memòria històrica, mos diu que els fills de segona i tercera generació que estan fora són també espanyols a estos efectes i poden votar.
Per tant, en el cens que hi ha actualment vora al 63% d'electors no són espanyols i, molts d'ells, en la immensa majoria, mai han estat en Espanya.
Per tant, quan vegem què està passant en els sistemes de votació, resulta que quan el que se demanava era uns documents complexos amb DNI o passaports espanyols, doncs hi havia una tendència de partits que tenien moltes possibilitats econòmiques d'anar-se'n a certs centres de l'estranger per a intentar manipular amb participacions espectaculars.

Quan el que se vol és substituir això, perquè hi hagen espanyols que vullguen exercir eixe dret, amb unes traves ics que impossibiliten la falsificació, el que se fa és impedir pràcticament el vot, perquè, de fet, del milió huit-cents mil i tants espanyols que hi han fora, doncs votaren de l'orde de cent díhuit mil o una cosa aixina.
Però és que ara el que estem demanant-li és al Govern d'Espanya que intente fer estudis respecte al vot presencial anterior o simultani a les eleccions i que s'utilitzen les tècniques telemàtiques.
Doncs sí, està bé.
Probablement, d'ací quatre o cinc anys, quan això ja estiga en marxa, tornarem a fer una PNL que diga que, donada la vulnerabilitat dels servidors de Moçambic on no se pot exercir i un hacker ha aconseguit votar cinquanta mil vegades, doncs intentarem millorar-ho.
I això introduïx el debat d'este matí.
Però este matí crec que les lleis que hem de fer són les més correctes i les que no foten la gent bàsicament.

El que s'ha fet ara amb el vot pregat és una barbaritat, és una barbaritat que va assumir tres cinquenes parts del parlament espanyol.
El dia que eliminem el vot pregat caldrà buscar una fórmula que de veres garantisca que la presència dels emigrants i dels que viuen a l'estranger tinguen les mateixes condicions d'igualtat.
Caldrà plantejar-se, una altra vegada, el que s'ha plantejat en Portugal i en França, que és que hi han escons concrets per a la gent que viu a l'exterior.
Perquè jo també li dic una cosa, no estic tan segur que un nét d'un espanyol que no parla l'idioma espanyol, que no té cap vincle amb Espanya tinga els mateixos drets que cadascú de nosaltres que estem ací a l'hora de votar en unes eleccions generals.
De fet, en les municipals s'ha eliminat, perquè la possibilitat de manipulació era tan alta que en alguns municipis, empadronant moltíssima gent que estava en l'exterior, se manipulaven absolutament els resultats, perquè eren una part molt més important que els que estan participant.

Jo crec que cal felicitar-mos, que açò de la política no és gens fàcil, que açò de la política és molt complex, que les decisions que prenem al cap d'uns anys han de ser revisades i per això jo crec que té tot el sentit que Compromís propose que se faça un estudi, per banda del govern espanyol, per afavorir el vot presencial, que en molts casos és molt complicat.
Perquè si la gent ja ha tingut dificultats per a anar a un consolat per a poder inscriure's, encara que després li envien la documentació, doncs el vot presencial igual és també igual de complicat.
Jo crec que les noves ferramentes informàtiques mos permeten eixa participació, però ja s'ha vist que no són pures.
Ja s'ha vist que no són pures, que hi han situacions en què algú s'aprofita de les ferramentes informàtiques per a alguna manipulació.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Mata.

Per a fixar posició per part del Grup Popular.
.
.
I a continuació de la votació, llegirem la declaració institucional de les Corts Valencianes en commemoració del 8 de març.

La senyora Marcos Puig:

Gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Para el Grupo Parlamentario Popular todo lo que sea fomentar la participación de los ciudadanos para ejercer su derecho al voto, votaremos a favor; todo lo que sean iniciativas en favor de la democracia y dar más facilidades a los ciudadanos para elegir a los gobiernos, votaremos a favor.
Por lo tanto, con su propuesta inicial, totalmente de acuerdo y no tenemos absolutamente nada que objetar.
Ahora bien, aunque votemos a favor, me gustaría hacer un par de apreciaciones sobre la autoenmienda que ustedes han hecho a su propuesta.

En primer lugar, saben sus señorías que esta cámara no tiene competencia para instar al Gobierno de España directamente, como ustedes hacen en su autoenmienda.
Por lo tanto, tenemos muy buenas intenciones, pero esa particularidad la tienen que tener ustedes en cuenta.
Y si no lo sabían, pues apúntenselo.

En segundo lugar, ustedes saben que el voto rogado, aunque habiendo escuchado al portavoz del Partido Socialista parezca mentira, fue propuesto por el Partido Socialista en el año 2011 y se estableció cuando gobernaba el Partido Socialista con la modificación de la ley orgánica de régimen electoral.
Esta ley orgánica necesita para su modificación una mayoría cualificada, señoras y señores diputados.
Las complicaciones nacen, efectivamente, en el año 2011 precisamente con la reforma de esta ley, aprobada, como he dicho, entonces por el Partido Popular y con el apoyo -sí que es cierto- del Partido Popular, PNV y CIU, y derivó en un efecto sumamente negativo para aquellos que pretenden conseguir votar a tiempo.

Señoras y señores diputados, como decía, esta ley orgánica necesita para su modificación una mayoría cualificada.
Por lo tanto, no hay que instar al Gobierno de España, como ustedes hacen también en su autoenmienda, sino creo que deberíamos de hacer un llamamiento a los grupos parlamentarios del congreso, porque son ellos los que tienen que ponerse de acuerdo y tienen la capacidad de modificación de esta ley orgánica.

Repito, no es el gobierno de turno en solitario el que tiene la capacidad de modificar la ley, como ustedes proponen, y esto es una consideración que ustedes tienen que tener en cuenta a la hora de hacer sus propuestas en esta cámara.
Un poco más de rigor a la hora de proponer y autoenmendarse.

Me sorprende que ustedes redacten así sus propuestas, porque esta mañana, en el debate con mi compañero el señor Castelló, Compromís hacía un llamamiento al respeto a la división de poderes -el ejecutivo, el legislativo y el judicial-.
Sin embargo, vemos que a la hora de proponer, ustedes directamente se han saltado esa división de poderes.

Por otro lado, creo que hay que hacer un estudio muy riguroso a la hora de proponer la incorporación, por ejemplo del voto electrónico, porque ustedes saben que hay precedentes, y también ha hecho alusión a eso el portavoz del Partido Socialista, en los fallos de este tipo de sistema, y esto es muy delicado y muy peligroso.

Pero todo lo que sea estudiarlo con calma, con estudios, como proponen, también estamos de acuerdo.
Ahora bien, si ustedes están pidiendo el apoyo…, ahora bien, teniendo en cuenta todas estas consideraciones, si ustedes están pidiendo el apoyo del Grupo Parlamentario Popular en las Cortes Valencianas para llegar a acuerdos en este sentido en el Congreso de los Diputados, repito, el Partido Popular de la Comunidad Valenciana todo lo que sea más democracia, más participación y más facilidades para los ciudadanos a ejercer su derecho al voto, vamos a votar que sí.
Ahí tienen nuestro voto a favor, pero esta propuesta deberían ustedes presentarla también en el Congreso de los Diputados, además sin instar al gobierno, como decía, sino haciendo un llamamiento a todos los grupos para la modificación de la ley.

Pero, repito, no será el Grupo Parlamentario Popular en las Cortes Valencianas el que se oponga a más libertad, más democracia y más participación.
Por tanto, señoras y señores diputados, mi Grupo Parlamentario Popular votará a favor de su propuesta inicial y de su autoenmienda, aunque, señorías de Compromís, esperamos que la próxima vez tengan ustedes más rigor y más atino a la hora de autoenmendarse.
Con esas pequeñas consideraciones, votaremos Â«síÂ».

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Senyor García, si vol… Sí, quan vullga.

El senyor García i Tomàs:

Moltes gràcies, president.

Sí que es de veres el que diu la diputada del Partit Popular, hi ha una errada en l'autoesmena, que l'hagueren pogut esmenar i l'haguérem acceptat.
De fet, demane que es puga fer una transaccional, i perquè el Govern d'Espanya inste el Congrés dels Diputats, que seria el correcte, perquè es portara a terme al final la PNL.
Si estan d'acord, farem la rectificació ara mateix perquè es votara, ja que si no té sentit que s'inste el Govern d'Espanya, doncs, instar el Govern d'Espanya perquè inste el Congrés dels Diputats a continuar això.

Si volem que aixina està millor… Jo crec que al final el fons de la PNL, com han apuntat la resta de diputats, la importància és que al final estem parlant d'un dret que han de tindre totes les persones de l'estat, amb igualtat de condicions, estiguen residint ací a l'estat o estiguen, per les circumstàncies, fora, sobretot ara que molts s'han vist obligats a eixir i que el seu desig haguera estat quedar-se en el territori.

I que, per tant, això de pregar, el sol·licitar el vot, això pensem també que a banda que no ha funcionat, no té cap sentit i que eixe dret s'ha de garantir amb uns mitjans tècnics o uns altres, però esta forma no ha funcionat.
I que tots els grups parlamentaris al Congrés dels Diputats se posen a treballar, evidentment, perquè açò s'acabe.

El senyor president:

Sí.

La senyora Marcos Puig:

Gracias, señor presidente.

Entiende esta diputada que el Grupo Parlamentario Compromís está proponiendo una enmienda transaccional para modificar su autoenmienda.
Entonces, diríamos instar o hacer un llamamiento al Congreso de los Diputados para que se modifique la ley orgánica porque es competencia de ellos, e instaremos al Consell a que a su vez inste al gobierno central a hacer estudios para la posibilidad de incorporar el voto electrónico.
Entiendo que eso es lo que ofrece el partido de Compromís y en eso estamos de acuerdo el Partido Popular.

Gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Senyories, però, en tot cas, escoltada l'esmena in voce, perquè siga realment acreditada, i anem a votar, mos la fan arribar vostés per escrit, amb la signatura de tots els grups parlamentaris.

No obstant això, anem a votar el que s'acaba de referir en esta proposta de resolució amb esta esmena.
¿Estem tots d'acord en esta qüestió?
Anem a votar, però ens la fan arribar per escrit perquè quede ben acreditada la resolució final.
¿D'acord?

Senyories, comença la votació.
Senyories, queda aprovada amb 89 vots a favor i 2 nuls la proposta de resolució.
I demane que se'ns faça arribar a la càmera.
(Aplaudiments)

Declaració institucional en commemoració del 8 de març de 2016, Dia Internacional de la Dona

El senyor president:

Senyories, abans de passar al següent punt de l'ordre del dia, que és el quart -ahí finalitzaríem el debat del matí-, anem a llegir la declaració de les Corts Valencianes en commemoració del 8 de març, que ja vam tindre ocasió de llegir en l'acte que es va celebrar el passat divendres dia 4, però que, a proposta dels grups parlamentaris, mos han demanat que conste hui com a declaració del Ple de les Corts Valencianes.

Â«Declaració de les Corts Valencianes en commemoració del 8 de març de 2016.

Â»El 8 de març és una data de profund calat que té els seus antecedents en l'acord de l'ONU en 1975, quan es va celebrar per primera vegada el Dia Internacional de la Dona.

Â»El creixent moviment internacional de les dones, enfortit per quatre conferències mundials de Nacions Unides sobre la dona, va ajudar al fet que la seua commemoració oferira l'oportunitat d'incrementar el suport als drets i la participació de les dones en les esferes política i econòmica.

Â»L'ONU va posar les bases per a convertir la lluita de les dones en defensa dels seus drets en assumptes de l'agenda política.
El Dia de les Dones, que celebrem en estes Corts -que hem celebrat-, baix la denominació Â«Les Corts de les donesÂ», exigix un moment de reflexió sobre els progressos aconseguits pels avanços contra la discriminació i també una crida al compromís pel canvi enfront de les profundes desigualtats que persisteixen i enfront d'aquelles que prenen noves formes.

Â»En un dia com hui volem deixar de manifest la valuosa aportació de les dones, dels seus reiterats actes de vida, de treball, de cultura, del seu immens valor i determinació, que han suposat extraordinàries i fonamentals contribucions amb les quals s'ha construït la història de la nostra terra, una historia que tantes vegades els ha donat l'esquena.

Â»La persistència de la lluita de les dones, entre nosaltres i en tota la geografia del planeta, ha fet possible grans avanços en matèria d'escolarització, en matèria d'accés a l'educació.
En aquestes últimes dècades, a tot el món s'han produït avanços fonamentals en matèria de salut, en matèries de mortalitat i morbiditat materna.

Â»S'han creat també entre nosaltres institucions dedicades a la tasca específica de fer polítiques i vetlar per la igualtat, per l'equitat i contra la discriminació de les dones i les xiquetes en l'àmbit domèstic, en laboral, en el social i cultural.

Â»També s'han elaborat lleis específics contra la desigualtat de gènere i altres destinades a perseguir i eradicar la violència contra les dones.

Â»Les universitats han obert les seues portes a la recerca acadèmica i milers d'investigadores ens ofereixen hui llum sobre les diferents formes de desigualtat que afronta la nostra societat i proposen formes d'afrontar-les.

Â»Tenim plans d'igualtat i el nostre parlament ha donat un gran pas cap a la paritat, però els avanços no són suficients.
Necessitem més i millors polítiques contra la desigualtat, necessitem més i millors recursos per a desenvolupar-les.

Â»Les violències masclistes segueixen assolant la vida de la nostra societat i de les dones i les xiquetes en tots els racons del planeta i també a la Comunitat Valenciana.

Â»Eradicar la violència requerix de polítiques capaces de mirar i veure la desigualtat allí on es produeix.
Requereix de mesures que implementen la igualtat i l'equitat en l'escola, en l'educació, en l'esport, en l'accés al treball, i en la responsabilitat de les cures, en el respecte als drets de les dones en totes les edats.
Requerix el compromís polític de les nostres institucions, també d'estes Corts, per posar fi a qualsevol tipus de desigualtat dins i fora de les institucions.

Â»La paritat és també un dels nostres objectius en el camí d'una societat equitativa, paritat en l'esfera pública i paritat en l'esfera domèstica.

Â»Perquè la nostra societat prospere necessita igualtat plena.
Per a tot això, estes Corts es comprometen:

Â»Primer, a crear i aplicar enèrgicament polítiques coherents d'igualtat de gènere, que combaten la desigualtat en tots els àmbits i perseguisquen eradicar les violències masclistes allí on es produïsquen.

Â»Segon, vetlar perquè es designen fons significatius per a aconseguir que els compromisos es transformen en polítiques contra la discriminació.

Â»I en tercer lloc, a crear mecanismes en este parlament per a supervisar la seua aplicació i fòrums que siguen el ressò dels canvis que es produïsquen perquè les noves generacions tinguen memòria de la història, de les resistències, de les conquestes.

Â»No hi haurà democràcia real sense les dones.
La defensa de la igualtat i l'equitat és un compromís d'aquestes Corts.

Â»Siga esta declaració, que firmen tots els grups parlamentaris en Palau del Borja, 8 de març de 2016.
Â»

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

Proposició no de llei de tramitació especial d'urgència sobre la renda garantida de ciutadania, presentada pel Grup Parlamentari Ciudadanos (RE número 11.
247, BOC número 51)

El senyor president:

Senyories, continuem amb el quart punt, que serà l'últim d'este matí.
Els torne a recordar que en acabar la sessió del matí, tindrem ací dalt una junta de síndics per a tramitar alguna comissió parlamentària.
I és la presa en consideració de la Proposició no de llei de tramitació especial d'urgència, que presenta el Grup Parlamentari Ciudadanos, sobre la renda garantida de ciutadania.

Veig que ens acaba d'arribar ací a la mesa una esmena transaccional, signada per tots els grups parlamentaris.
I, per tant, el mecanisme de debat serà l'exposició per part del grup proposant i la fixació de posicions, quatre minuts per cadascun dels grups que han signat l'esmena transaccional.

Per a conèixer l'esmena transaccional, té la paraula, en nom del Grup Ciudadanos, la il·lustre diputada.
.
.
, l'il·lustre diputat senyor Alberto García.

Quan vosté vullga, senyor García.

El senyor García Salvador:

Gràcies, senyor president.

Bé, primerament, vull agrair, perquè és de justícia, a la resta de grups parlamentaris l'enorme paciència que han tingut perquè això puga eixir endavant i la col·laboració perquè esta iniciativa, esta proposició no de llei siga una realitat.
Valga, doncs, les gràcies i el reconeixement a la resta de grups.
I demostrar que quan una vegada mos posem d'acord, que tampoc és tan difícil, les coses a poquet a poquet poden anar millor.

També voldria dir que tampoc sent una alegria especial que açò isca endavant.
Té d'eixir endavant, jo crec que és de justícia.

Però tot el que mos està passant en esta societat, on n'hi ha un nivell de pobresa ja estructural que és brutal, on s'està sedimentat eixa pobresa, se van incorporant noves persones, on el fatalisme pareix que s'estiga apoderant en bona part de la societat.
.
.

Fins que això no se vaja revertint, isquen bones xifres d'atur a favor de l'ocupació, fins que això no canvie, doncs, la veritat, això té molta difícil solució.
Això està en bona mesura a les mans de la vicepresidenta i també en les nostres.
A tots mos convé, i mentres això no se vaja invertint, serà jo crec un fracàs col·lectiu de tots els que aquí estem representats.

Bé.
No obstant això, per a buscar un poquet d'ànim, cal dir que, bé, tal com dia una cita llatina, aquell que ha començat, ja té part de l'obra feta.
I això és el que conta.

Miren, en l'actualitat estem assistint a l'aparició de noves formes de pobresa, on la vulnerabilitat i la possibilitat de trobar-se en situació d'exclusió social augmenta de forma considerable.

Davant esta situació és necessària la creació d'una renda mínima garantida per a tota la ciutadania a la qual acollir-se en situacions de vulnerabilitat sociolaboral.
És per això que l'any 2007 naix a la Comunitat Valenciana la Llei de renda garantida ciutadana, que va suposar un avanç dels drets socials universals.
Este era un dret que ja venia plasmat en el nostre Estatut d'autonomia, concretament en l'article 15, on es diu que Â«amb la finalitat de lluitar contra la pobresa i facilitar la inserció sociolaboral, La Generalitat ha de garantir els drets dels ciutadans valencians en estat de necessitat a la solidaritat i a una renda ciutadanaÂ».

Aleshores, ¿per què decidim que ha d'augmentar la renda garantida ciutadana?
Perquè uns recursos escassos dificulta que les persones, en este cas, aquelles que es troben en una situació d'especial vulnerabilitat, puguen ser partícips de les activitats quotidianes de la societat en què viuen.

Les accions públiques han d'estar dirigides prioritàriament a incorporar a la societat els menys afavorits per tal que puguen participar plenament de les oportunitats que esta els ofereix.

En les societats industrials modernes, com ara la valenciana, l'oportunitat de participar en la societat i assolir un nivell adequat de funcionalitat dependrà, fonamentalment, de l'accés a béns i serveis: educació, transport, serveis sanitaris.

La falta d'estos béns i serveis afavorix l'entrada en espirals de marginalitat, d'on és cada volta més difícil sortir-ne.
Augmentar la renta garantida ciutadana ha de formar part d'una estratègia, una estratègia dirigida a les persones més vulnerables per tal d'assolir un nivell de vida més digne i facilitat la inclusió sociolaboral d'elles.
Este tema és clau per a nosaltres.

No hem d'oblidar que la renda garantida de ciutadana és una espècie de sortida d'emergència de la pobresa i en ocasions l'última possibilitat per a no precipitar-se cap a la pobresa més severa.

La renda garantida ciutadana és l'última malla de seguretat del nostre sistema de protecció social.
Hem de recordar, igualment, que l'import de la renda garantida ciutadana és en l'actualitat de 385 euros i està per davall de l'import mitjà de l'estat espanyol, que és de 420.

Eixes diferències en les quantitats de les rendes han aprofundit la bretxa entre l'Espanya rica i la pobra.
I la Comunitat Valenciana, en este cas, com en tants altres, forma part de l'Espanya pobra.
Volem pujar la renda garantida ciutadana per deixar clar que els ciutadans han de tindre els mateixos drets sense importar el seu lloc de residència.
Els drets són de les persones i en cap cas dels territoris.
Este és un principi irrenunciable per als ciutadans.

Estem obligats igualment a augmentar la renda garantida ciutadana, ja que tots els indicadors objectius que es tenen en compte a l'hora d'establir les polítiques de protecció deixen en evidència la nostra comunitat.
L'atur, clarament per damunt de la mitjana espanyola, l'indicador AROPE de pobresa i exclusió social i el percentatge de població amb privació material severa.

Un 11,3 de la nostra població, és a dir 565.
000 persones, persones que no poden pagar quatre dels nous ítems de consum bàsic definits a nivell europeu, com pot ser pagar la hipoteca, mantindre la vivenda a temperatura adequada a l'hivern, poder menjar carn o peix cada dos dies, capacitat per afrontar gastos imprevistos o disposar de rentadora o telèfon.

Este augment de la renda garantida ciutadana haurà de suposar, igualment, un major nivell de protecció que ha de servir també, igualment, per a lluitar contra la pobresa infantil.
Els xiquets formen part de les famílies i són moltes voltes els qui més sofreixen estes situacions.

El comité de drets econòmics, socials i culturals de Nacions Unides diu que la pobresa es caracteritza per la privació contínua o crònica dels recursos, la capacitat, les opcions, la seguretat i el poder necessari per tal de disfrutar d'un nivell de vida adequat i d'altres drets civils, culturals, econòmics, polítics i socials.
És a dir, estem vivint una situació que no permet que els xiquets disfruten dels seus drets, posant així en perill el seu desenvolupament.
Totes les famílies i els xiquets que viuen en elles tenen dret a disfrutar del progrés i de les oportunitats que generen les societats econòmicament desenvolupades.

Augmentar la renda garantida ciutadana formarà part, igualment, d'eixa estratègia integral, com he dit, de la lluita contra la pobresa.
Hem de posar fi a estes situacions de vulnerabilitat, això ha d'estar una de les prioritats del govern valencià.
Augmentar la renda garantida ciutadana suposa recolzar el grup de persones que es troben en un major risc d'exclusió, marginalitat i vulnerabilitat, immigrants, famílies monoparentals, aturats de llarga duració; persones que per a sobreviure, fins que puguen aconseguir un treball per tal d'assegurar els seues ingressos, només poden optar a una ajuda pública, en este cas la renda garantida ciutadana.

Igualment no hem d'oblidar que, al contrari que en altres regions espanyoles, en la Comunitat Valenciana mai no es va tractar d'evitar un procés de pèrdua total d'estalvis dels col·lectius més afectats per la pobresa i que suposava que no era necessari el no tindre cap tipus d'estalvis per tal d'accedir al sistema de protecció.
En este sentit hem de dir que l'anterior govern en absolut va estar previsor.

Miren, amb 385 euros, i possiblement també i hem de ser sensats, amb 532, que és el que sol·licitem que puge la renda de ciutadania, és molt difícil pagar els gastos de casa i menjar.
Això és així de clar.
T'obliga a menjar moltes voltes el més barat amb una dieta que en cap cas és l'adequada.
Se van cronificant també les discussions familiars, eixes discussions familiars les van sofrint preferentment els xiquets.
Obliga a reduir o eliminar els diners dedicats a l'oci, és un altre element de pressió.
Nomes poden haver-hi activitats d'oci que impliquen un gasto zero i amb tot i això tampoc ningú t'assegura que pugues arribar a final de mes.
El menjar moltes voltes cal buscar-ho en les parròquies.

Estem en una situació, tal com recorda la xarxa europea de lluita contra la pobresa, on les persones que abans te podien tirar una mà és possible que també estiguen en risc de vore's afectades per la crisi econòmica.

Finalment, no hem d'oblidar que la renda garantida ciutadana és una prestació assistencial de tipus econòmic que té com a finalitat, hem dit, ajudar les persones que no disposen de recursos econòmics suficients, per tal d'atendre les necessitats essencials de la vida en la nostra societat mentre es preparen per a la inserció o reinserció sociolaboral.
És ahí on hem de posar el focus i els esforços.

Per això és fonamental que estes persones puguen accedir als diferents plans de formació organitzats per les organitzacions del sector o per la mateixa administració.
El final ha de ser procurar que estes persones troben treball, que puguen cotitzar, que puguen pagar impostos i que ens ajuden a tots a fer efectives estes polítiques socials.

Moltíssimes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor García.

Senyories, arribat a este acord transaccional anem a escoltar la fixació de posició per part de tots els grups parlamentaris.
Comencem pel Grup Parlamentari Podemos-Podem, el senyor David Torres té la paraula.

El senyor Torres García:

Gràcies, president.

Senyories, nosaltres també agraïm que hàgem arribat a aquest acord.

Senyor García, la veritat és que ha fet vosté un treball.
.
.
Jo no sé l'exercici que haurà fet pujant i baixant escales durant tota aquesta setmana intentant que tots els grups parlamentaris es ficaren d'acord i que arribàrem a una transaccional de consens amb un tema tan important com és la renda garantida.

I ho agraïm encara que vosté sap que nosaltres no estàvem d'acord en la seua proposta inicial.
I no estàvem d'acord no perquè no vullgam que s'augmente.
Nosaltres sí que estem d'acord que s'augmente, però al nostre paréixer considerem que es quedava curta, que es quedava curta i considerem que s'hauria d'haver treballat un poc més.

A nosaltres mos pareix una proposta seriosa, mos pareixia sensata i responsable que férem un augment, però que no estiguera sustentat baix ninguna dada que mos diguera que eixe augment era l'augment que necessitava aquesta Comunitat Valenciana.

Sap que hem tingut discussions, sobretot també per l'IPREM, que és l'índex de referència, un índex que a dia d'avui no se sustenta baix ninguna realitat.
L'índex quan va nàixer en 2004, va nàixer i s'equiparava al salari mitjà interprofessional, però l'IPC augmentat per una part, el salari mitjà interprofessional augmenta per una altra part i l'IPREM ha augmentat per una altra part.
I a dia d'avui eixe índex no es sustenta amb ninguna realitat social d'aquest país.
Podríem haver gastat l'IPREM com l'índex del lingot d'or, el valor d'un lingot d'or el percentatge tal.

Nosaltres considerem que el mínim, el mínim ha de ser el mínim del llindar de la pobresa que marca l'enquesta de condicions de vida, que fa l'Institut Nacional d'Estadística i que a més és una enquesta que es fa a nivell europeu.
I eixe és el mínim vital que ha de tindre una família o una persona per a poder rebre una renda garantida de ciutadania.

De totes maneres, és un pas important que l'augmentem, era necessari, possiblement també la progressió de per cada destinatari un 3% tampoc s'assenta en una realitat.
Però sí que és de veres que un 5% per als destinataris i a partir d'ahí un 3% fins a 13 destinataris.

Però sí que és de veres que agraïm que estiguen d'acord que instem també el govern central que faça una llei estatal de renda mínima, que a més s'inserte dintre del sistema de la seguretat social per a poder garantir el pagament, que eixe pagament es compartisca entre l'estat i les comunitats autònomes.

Agrairem també que això ho defenguen en Madrid, en el Congrés, perquè tenim entés que la renda garantida no és molt de la línia del seu grup econòmic, el senyor Garicano, que preferix més la renda complementària que a més la compartim, però no la renda garantia.

I, a més, també estem d'acord en l'esmena que ha fet el Partit Popular, perquè també considerem que des del Servof s'ha de tindre un assessorament especial, no sols amb la gent de la renda garantida sinó també d'altres col·lectius socials desfavorits que necessiten, evidentment, un reconeixement i uns currículums i un personal professional que puga orientar-los.

Per tant, agraïm que aquest tema estiga ací.
Hi ha molt de treball encara per fer, que nosaltres pensem que s'ha d'avançar també en una reforma de la llei autonòmica.
Però, bé, considerem que aquest és un primer pas i agraïm que en este tema hi haja consens.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Torres.

A continuació, per a fixar la posició del Grup Compromís, té la paraula la diputada Mònica Álvaro.

La senyora Álvaro Cerezo:

Miren vostés, jo sóc novata en este parlament, això que vaja per davant, però crec que encara que estiguera trenta-cinc anys, com els que porta ja Mariano Rajoy de diputat, encara que estiguera tot eixe temps crec que no entendria res del que avui estem veient.
Però tot i així m'alegre per aquesta unanimitat a què hem arribat.

En primer lloc, hem vist el senyor Torres intervenint en un punt del dia que no és l'últim, i això ja li trenca els esquemes a qualsevol.
Però el més important és que hem vist Ciudadanos defensar una renda garantida de ciutadania que el seu partit no la vol a Madrid.
Així que esperem prenguen exemple i deixen de negar eixa renda garantida que no apareix en el seu programa electoral, ni autonòmic, ni estatal, perquè, segons vostés diuen, desincentiva l'ocupació.

Perquè, senyors i senyores, el temps en què els pobres es compraven teles de plasma amb ajudes públiques, bevien aigua embotellada i feien entrepans de salami, com deia el PP, això sembla que ha passat a la història.
Paraules amb eixa amnèsia col·lectiva de la qual ara fa gala el PP, negaran que això es diguera en esta cambra.
Però vostés, jo, sabem que això se va dir en esta casa.

El que no té molt clar el Partit Popular és tampoc el concepte de renda garantida, ja que votaren en contra d'este concepte i de garantir-la en els pressupostos de l'estat per a 2016.

Així que, amb eixa amnèsia col·lectiva de programes i de defensar el que ara fa quatre dies se votava en contra, a Compromís no ens queda altra que bocabadar-nos i seguir a la nostra, que no és altra que defensar el que ja defensàrem ací l'anterior legislatura amb una proposta de llei de renda garantida a la qual el PP ens va votar en contra al dictamen favorable del Consell.

Sí, senyories, això va passar.
Això va passar un 2 d'octubre de 2013, es llegia el dictamen contrari del Consell i el PP amb els seus vots negava que se tramitara aquesta llei.
Ni els trenta-cinc anys de Mariano Rajoy com a diputat podrien explicar ara aquesta greu amnèsia.

A partir d'ara, quan busquem la paraula amnèsia al diccionari podríem afegir la foto del Partit Popular i a la seua síndica vestida de comunió si els fa il·lusió.
Perquè no hi ha millor definició que eixa per al que les seues senyories del Partit Popular estan fent amb el poble valencià.

Des de 2013 fins avui, ¿saben vostés el calvari que molta gent va passar?
Saben vostés que ara amb un sol beneficiari de la renda garantida cobrarà el mateix que tretze amb el Partit Popular?
No els cau la cara de vergonya?
A mi sí, de vergonya aliena.

El dia 2 d'octubre de 2013 vostés van negar esta mateixa proposta sols que ampliada.
El dia 2 d'octubre de 2013 vostés van negar que la renda garantida fóra un dret subjectiu, com ara es treballa des del Consell.
Vostés condemnaren molta gent a viure en la misèria més absoluta al negar-se a tramitar un dret subjectiu per a la ciutadania.

El 2 d'octubre de 2013 començà l'amnèsia col·lectiva del Partit Popular.
Perquè eixe dia, eixe mateix dia i no altre, a més de negar el dret a milers de valencians, eixe dia un hombre honrado y político ejemplar se sentaba per primera volta en un juí.
I avui és resident de la presó d'Aranjuez, li deien Carlos Fabra.
Recorden vostés o també això se'ls ha oblidat?

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Per a fixar posició, en nom del Grup Parlamentari Socialista, té la paraula la il·lustre diputada Concha Andrés.

Senyories, escoltem amb atenció a l'oradora.

La senyora Andrés Sanchis:

Gràcies, senyor president.

Bon dia, senyores i senyors diputats.

Yo también felicitar a todos los grupos, incluido el mío, por supuesto, por haber llegado a un acuerdo con esta PNL, que en realidad lo que está intentando es incrementar en cierto modo el nivel de protección que puedan tener las personas en la Comunidad Valenciana que se encuentran en una situación de absoluta necesidad que no tengan ningún tipo de recursos.

Es un esfuerzo muy importante del que se está hablando aquí y lo hemos comentado, porque estamos hablando de un incremento del 60% de la renta garantizada de ciudadanía.
Y por eso de ahí también nuestra insistencia por presentar esta enmienda a esta PNL presentada por Ciudadanos, por el Grupo Ciudadanos, porque entendemos que no es el momento tampoco de generar falsas expectativas.
Tenemos que ser conscientes de la realidad.

El Grupo Socialista considera que esto solamente será posible si se consiguen cohesionar todas aquellas prestaciones contributivas y no contributivas que, en este momento, están atendiendo esa situación de necesidad para las personas que, en definitiva, han perdido un puesto de trabajo.

En esta comunidad, en este momento, estamos con 469.
000 personas que están en el desempleo; de las cuales, 84.
435 están cobrando el desempleo, esa prestación contributiva; el subsidio por desempleo, los 426 euros, lo cobran 102.
000 personas; y 32.
000 están cobrando la renta activa de inserción.
Es decir, aproximadamente, quedan 249.
000 personas pendientes de necesitar o no…, se tendrá que valorar por los servicios sociales municipales si necesitan esa ayuda extraordinaria.
Por lo tanto, tenemos que ser prudentes a la hora de plantear estas iniciativas.

Sí que pensamos que es posible conseguir esos niveles mínimos para garantizar una vida digna a las personas, si existe una implicación del estado.
Y cojo también sus palabras, señor García, aquellas de que los derechos son de las personas y no de los territorios.
Solamente, si se incluye dentro de lo que es el sistema de la seguridad social esa renta vital que el estado participa, en colaboración con las comunidades autónomas, en la financiación de estas prestaciones no contributivas que serán necesarias para paliar esas situaciones de emergencia en las que se encuentran muchas familias, seremos capaces de poder ofrecer a todos los ciudadanos y ciudadanas, en igualdad de condiciones, esa protección tan necesaria, hasta que encuentren ese trabajo, ese puesto de trabajo, que es lo que verdaderamente nos solicitan para poder tener una vida autónoma y libre.

Yo quisiera también reflexionar sobre este asunto y decir que es muy valiente, que es atrevida esta postura, por parte de la comunidad autónoma.
¡Ojalá se hubiera hecho mucho antes!
, no solamente por aquellas personas que están teniendo esa renta garantizada, sino por aquellas que se quedaron en un cajón esperando y que han sobrevivido durante estos años, entendemos que con la ayuda de las familias y también con las ayudas a través de las ayudas individualizadas de los ayuntamientos, que han estado ahí, al pie de cañón, para solucionar esos problemas que se encontraban día a día con los vecinos y con las vecinas.

Quisiera simplemente decir una cosa: un mileurista, en este momento, que haya trabajado cinco años, que se queda en el desempleo, recibirá los seis primeros meses una prestación por desempleo de 653 euros; los próximos dieciséis meses, de 624; y, si tiene cargas familiares, en este momento, durante treinta meses, recibiría los 426 euros.
Todo eso, prestaciones a cargo, por decirlo de una manera sencilla, a cargo del estado.
En este momento, 170 millones de euros mensuales son los que se destinan para estas prestaciones.

No hay otra manera, entendemos desde el Grupo Socialista, que intentar coordinar estas prestaciones, cohesionarlas, para intentar que todas las personas reciban aquello que verdaderamente necesitan, garantizando ese mínimo, sí, pero atendiendo que, por distintas situaciones o por distintas etapas por las que pasen cuando pierden un puesto de trabajo, reciban esas cantidades que nosotros consideramos que son las mejores.

Cuánta más pueda ser esa ayuda o esa prestación que reciban, mucho mejor y mucho más digna y mucho más fructífera será la labor que hoy hemos iniciado aquí, con la aprobación de esta PNL.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora diputada.

Per a fixar la posició, en nom del Grup Parlamentari Popular, té la paraula la il·lustre diputada María José Catalá.

La senyora Catalá Verdet:

Moltes gràcies.

El senyor president:

Quan vosté vullga.

La senyora Catalá Verdet:

Gràcies, senyor president.

Bueno, por parte del Grupo Parlamentario Popular, como no podría ser de otra manera, vamos a respaldar esta iniciativa porque, además, se ha incorporado una cuestión que para nosotros era fundamental, que era, sobre todo, profundizar en la problemática de las personas que son perceptoras de esta renta y por las que tenemos que velar, pero para que encuentre un futuro, para que encuentren un trabajo que haga y que consiga que salgan de la situación en la que se encuentran.

Por tanto, aceptada esa propuesta que nosotros hemos hecho sobre que el Servef haga un itinerario personalizado, con profesionales especializados, para todas las personas de difícil inserción laboral, sean o no perceptoras de esta renta garantizada de ciudadanía, vamos a respaldar la iniciativa, aunque hay cuestiones, como ha dicho el compañero de Podemos, en las que estamos más de acuerdo y en otras menos de acuerdo.

En segundo lugar, decirles que subir aquí, cuando hemos alcanzado un consenso, y tener que defender a un grupo parlamentario que ha hecho todo el esfuerzo posible por alcanzar ese acuerdo, cuando en las intervenciones se le ataca y se le ofende directamente, para mí es triste.
Y lo digo por la intervención del Grupo Parlamentario Compromís, que hablaba de amnesia, de la cual yo también hablaré, porque también la amnesia nos puede afectar a todos en un determinado momento.

Señorías, amnesia de no recordar que la renta garantizada de ciudadanía aparece con la Ley 9/2007, de 12 de marzo, es decir, con un gobierno del Partido Popular.
(Aplaudiments)

La amnesia de no recordar que hoy está regulada por el Decreto 93/2008, de 4 de julio, del Consell, del Partido Popular; (aplaudiments) por la Orden de 31 de julio de 2008, del Partido Popular; y, después, por la Orden de 7/2012, de 20 de febrero, del Partido Popular.

Amnesia también, tal vez de Compromís, porque, claro, desde el 19 de diciembre, en comparecencia pública, la vicepresidenta y responsable de su gestión dijo que se iba a realizar otro tipo de normativa.

Amnesia, a lo mejor, porque todavía no ha llegado ese tipo de normativa y estábamos esperándola cuando nos ha sobrevenido una iniciativa de Ciudadanos.

Amnesia también de no recordar que, a fecha de hoy, hoy, un ayuntamiento nos ha dicho que se está tardando entre cuatro y cinco meses en resolver.

Amnesia, tal vez la de Compromís, de recordar las doce iniciativas que presentó en 2013 y 2014 para que se cambiara la normativa -que no ha cambiado- para que se resolviera en un menor plazo -que no está resolviendo- y, sobre todo, para pagar al día -porque, señorías, ustedes no están pagando al día la renta garantizada de ciudadanía.
(Aplaudiments)

Por tanto, de amnesia hablaremos, de la amnesia de quien viene aquí a atacar al Partido Popular, cuando ha pedido un cambio de normativa que no se ha producido, cuando ha pedido que se pague en…, las resoluciones tarden menos -que no se realiza-, cuando se ha pedido, sobre todo, que se pague al día y hoy mismo, el Partido Popular, recibe correos de ciudadanos que nos dicen que no se está pagando, que no se está pagando la renta garantizada de ciudadanía.

Señorías, esa es su amnesia.
Pero nosotros estamos trabajando, estamos consensuando y estamos, fundamentalmente, velando por los intereses de los ciudadanos.

Pero, miren, el Partido Popular no quiere una sociedad subsidiada, no la quiere.
Y no vamos a consentir una sociedad subsidiada.
Porque las personas, para ser libres, tienen que ser autónomas; y para ser autónomas, tienen que tener un empleo; y para tener un empleo, necesitan un gobierno y un Consell que se preocupe por el empleo, un gobierno y un Consell que hoy se preocupa poco, poco por el empleo.

Señorías, el 13 de agosto de 2014, los grupos de la entonces oposición pedían unos cien millones para la renta garantizada de ciudadanía.
Amnesia también, porque ahora resulta que en los presupuestos hay treinta y nueve.
De amnesia va la cosa.

Sí, señorías, estamos de acuerdo, estamos por trabajar.
Pero no subamos aquí a criticar, a hacer la oposición de la oposición, señores de Compromís.
Subamos aquí a asumir responsabilidades, porque ustedes gobiernan ahora y sabemos que gobernar es muy difícil.
Pero, claro, uno tiene que ser dueño de sus silencios y esclavo de sus palabras.
Y, por tanto, hoy, ustedes son esclavos de sus palabras, de sus críticas y sus reivindicaciones en esta cámara.

Trabajen, que es lo que tienen que hacer; y velen por el empleo de estas personas.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyories.

Realitzat el debat, anem a passar a la votació.

Era el torn d'explicació de vot.
.
.
(Veus) No, no, no.
Però és que no.
.
.
Anem a vore, és que estàvem en l'explicació de vot, no n'hi ha rèpliques.
(Protestes) No, no.

Anem a vore, en tot cas.
.
.
(Veus) D'acord.
Si vosté considera que està contradit, després tindrà rèplica la.
.
.
D'acord?
Molt bé.
(Veus i rialles) Bé, vorem.
.
.
D'acord.

Estàvem en el torn.
.
.
(Veus) Però si se considera que ha sigut contradita, doncs.
.
.
Però era en la fixació de posició.

En tot cas, senyora Mònica Álvaro, té vosté la paraula.
I, després, li donarem.
.
.

La senyora Álvaro Cerezo:

Moltes gràcies.

I la veritat, no atendré eixa amenaça que després serà pitjor, perquè no pot haver-hi pitjor calvari que el que les persones han patit amb vostés, quan vostés tenien la renda garantida.
(Aplaudiments) No hi ha pitjor calvari.

Vosté es remunta a 2007, 2007.
I la fan, la fan perquè ve marcada per l'Estatut d'autonomia, no perquè vostés vullguen.
I des de 2007, ¿no tenen més arguments?

Nosaltres demanàvem la proposta de llei en dos mil.
.
.
, només arribàrem a esta cambra, diverses voltes, tota l'oposició reclamàvem això.
I vostés s'acollien a una llei de 2007 que no vullgueren reformar.

I li recorde com estaven les coses quan vam arribar al Consell.
El Consell s'ha trobat que perquè una persona poguera cobrar la renda garantida passaven dos anys o un any perquè eixa resolució se vegera, resolució que el TSJ els va tirar perquè vostés no resolien fins que no tenien diners.
Per què?
Perquè vostés no ficaven eixa partida com a ampliable.
Quan s'acabava el crèdit, quan s'acabava la mísera quantitat que vostés ficaven en els pressupostos, s'acabava la renda garantida per als milers i milers de valencians que depenien d'ella.

Vostés se deixaren fora del sistema catorze mil usuaris que ara s'estan incorporant.
Vostés no tenien capacitat, perquè no volien, per a assumir-la, perquè ha sigut fàcil i és fàcil, només s'ha de voler.
Voler vol dir que això siga un dret subjectiu de les persones, com s'està treballant.
Voler és fer que siga un crèdit ampliable, com s'està acabant, i que no hagen de patir estes persones que quan s'acabava el crèdit en el seu pressupost s'acabava l'ajuda.

Vostés arribaren a un extrem de ficar quatre mil usuaris, en època d'eleccions, per a donar-los la renda garantida; els entraren i els donaren un mes, quan portaven dos anys esperant-la.

Vostés avui haurien de rectificar i haurien d'alegrar-se, com mos alegrem tots, que, per fi, això s'ha acabat.

Moltíssimes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Álvaro.

Senyora Catalá, si vol fer ús de la seua rèplica.
.
.
Sí?

La senyora Catalá Verdet:

Mire, senyora Álvaro, sap la veritat?
Que tots els mesos s'emeten, almenys, dos o tres recomanacions de la sindicatura de greuges a la vicepresidenta i a la consellera de benestar social.

Sap la veritat?
Que ací n'hi ha una resolució de la sindicatura de greuges, que se va obrir d'ofici, en què els recorda que no s'està resolent en el termini establit, que no s'està pagant, que la gent no està rebent la col·laboració.
(Veus)

Miren, ¿vostés no deien que calia fer cas a la sindicatura de greuges?
26 de novembre de 2015.
Facen vostés cas a la sindicatura de greuges.

Tant que volien canviar el món, no han canviat la normativa del Partit Popular.
Continuen baix la mateixa llei, el mateix decret i la mateixa ordre.

Però no només això, sinó que vostés, que eren els qui miraven als ulls les persones, a la cara les situacions de desigualtat, els qui estaven escoltant la gent del carrer, ¿sap què passa hui?
Hui passa que la gent escriu açò:

Â«Buenas, como le hice saber, cientos de familias nos encontramos desamparados ante las políticas sociales de Mónica Oltra.
Nos adeudan las rentas desde hace meses y ponen la excusa de la herencia.
Yo sé que no es cierto, porque ustedes pagaban las rentas, (protestes) no lo hacían mensualmente, pero las pagaban -sí, señorías-.
(Veus) No contento con la mala gestión -déjenme mi tiempo- (algú diu: Â«Xxt!
Â») y con reírse de las familias que carecen de recursos, ahora nos dice que las ayudas de emergencia, que deberían pagarse en breve por la extrema necesidad, no lo van a hacer, sino que van a pagarse en meses.
Esto no es normal, se mire como se mire.
Deben ustedes levantarse en las Cortes Valencianas y hacerles saber que su gestión causa muertes y víctimas.
(Veus) Mientras ellos se van de fiesta -ustedes-, nosotros, los de abajo, los más vulnerables, los más necesitados, estamos desprotegidos.
Â» (Protestes i aplaudiments)

Esta és la manera en què vostés miren als ulls les persones.
(Aplaudiments)

Senyories, està molt bé, està molt bé que vostés se preocupen pels problemes nacionals i internacionals, que vagen a Madrid, que facen d'intermediaris de la política nacional.
Però, ¿saben què han de fer vostés ara, ací?
Governar per als valencians, governar per als valencians i després la política.
(Veus i aplaudiments) I, després, una altra cosa, i el que no estan fent és governar per als valencians.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyories, finalitzat el debat, anem a passar a votació.
Anem a passar a votació de… El debat ha estat molt viu.
És una esmena transaccional que han firmat tots els grups parlamentaris.

Senyories, comença la votació.
Senyories, s'aprova per unanimitat.
(Aplaudiments) Que n'hi hagen votacions per unanimitat no exclou que n'hi haja un debat intens, la qual cosa és d'agrair.

Estem esperant que ens facen arribar, per part dels proposants, la redacció de l'esmena transaccional perquè siga acompanyada a l'acta de la reunió.

Senyories, recorde als síndics que anem a fer una reunió, ara sí, de junta de portaveus, per a tramitar dos comissions parlamentàries.

Senyories, se suspén la sessió.
Reprendrem els nostres treballs a les quatre i mitja, 16:30.
(Pausa)

Senyories, el govern està convocat a les quatre i mitja.

(Se suspén la sessió a les 13 hores i 39 minuts)

(Es reprén la sessió a les 16 hores i 33 minuts)

(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Carmen Martínez Ramírez)

Preguntes

La senyora vicepresidenta primera:

(Inoïble) … que formula (soroll de papers) la il·lustre diputada senyora María Blanca Garrigues a la vicepresidenta i consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives.

Si són tan amables, anem seguem-nos i anem a escoltar la pregunta que fa la senyora Garrigues.

Quan polse vosté el micro, això és.
Polse el micro, per favor.
Ja està.
Molt bé.
Gràcies.

Quan vosté vullga.

La senyora Garrigues Francés:

Gracias, señora presidenta.

Muchas gracias, señora vicepresidenta, por estar aquí y qué pena que el presidente no nos haya acompañado en este pleno porque es en esta cámara donde se están debatiendo temas tan importantes para los ciudadanos valencianos, es una pena, por eso le agradezco que esté hoy usted aquí.

Y la pregunta es: ¿cuándo se va a proceder al pago de las subvenciones debidas a las asociaciones de enfermos de alzhéimer?

Muchas gracias.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Gràcies, senyora presidenta.

Gràcies, senyora diputada per la pregunta.

Bona vesprada, senyories.

Bé, el president no està hui ací perquè està representant els interessos de la nostra comunitat a Berlín.
En qualsevol cas, jo li traslladaré la seua preocupació.

I dir-li que la Direcció General de Serveis Socials i Persones en Situació de Dependència ha sol·licitat a la tresoreria prioritzar el pagament de les subvencions degudes a les associacions de persones malaltes d'alzhèimer.
Estem a l'espera de poder-ho fer molt probablement cap a finals de març.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta primera:

Senyora Garrigues, quan vullga.

La senyora Garrigues Francés:

Pues, muchas gracias, vicepresidenta, sobre todo por la fecha porque es lo que le iba a pedir, un calendario de pagos que se lo agradezco ya por adelantado y tomo nota de la fecha.

Â«Bon Nadal, Generalitat, encara que ja són tres mesos sense cobrar.
Â» Así empezaba este año la felicitación navideña de una de las asociaciones de nuestra comunidad.

Señora vicepresidenta, cuando realicé esta pregunta el Consell no había abonado a las asociaciones de alzhéimer -tal y como usted sabe- ni siquiera el 60% de las subvenciones correspondiente al 2015.

Corría el mes de diciembre del 2015 -han oído bien, el mes de diciembre- y no se habían hecho efectivas estas ayudas, todo ello pese a que usted en su comparecencia ante esta cámara dijo el 17 de septiembre del 2015, y leo textualmente: Â«Hem posat al dia els pagaments a entitats amb serveis d'atenció a majors i atenció a la diversitat funcional.
Â»

Pero la realidad era bien distinta, la realidad era que ninguna de estas asociaciones había recibido cantidad alguna desde que el Consell tomara posesión.
Estas entidades empezaban ya a temer por su supervivencia al no poder pagar las nóminas a sus trabajadores.

Señora vicepresidenta, el Consell debe ser consciente de la gran labor que realizan todas estas entidades, pero yo no sé si lo es en este momento.
Ustedes se están apartando de las personas, de esas a las que venían a rescatar y a las que en este momento están hundiendo.

Por ello, pese a que en el mes de enero como regalo de Reyes Magos, bueno, más que como regalo de Reyes, regalo del FLA, de ese del que ustedes tanto renegaban pero que sirvió para pagar parte de estas ayudas, por eso, pese a que en el mes de enero se pagaron parte de esas ayudas, decidimos mantener la pregunta y lo hicimos hasta la espera de que se pagaran la totalidad de las ayudas y, también, porque para nosotros lo más importante son las personas, las entidades que trabajan por las personas, sobre todo por las más necesitadas.

Por eso queremos aprovechar hoy para decirle que estamos preocupados, estamos muy preocupados.
Ustedes han hecho un presupuesto irreal, un presupuesto basado en una reivindicación, que a mí me gustaría ver algún interventor de un ayuntamiento que acepte ese concepto de presupuesto reivindicativo pero, bueno, algún día…, ya lo hemos visto de hecho.
Y esto es muy preocupante porque no sabemos cómo van a pagar todos sus compromisos, todas esas promesas.

Por eso, hoy, queríamos aprovechar para pedirle que procedan al pago de todas las cantidades aún pendientes del 2015.

No solo las asociaciones de alzhéimer están sufriendo este abandono sino todo el sector, esta mañana ya lo hemos visto a través de la intervención de mi compañera María José Catalá.

En este momento, yo no sé si usted es consciente y, si no, debería comentarlo con su compañero, el conseller de hacienda, todo lo que se adeuda al sector: hay prestaciones económicas individualizadas que no se han pagado en todo el año; los bonos residencia para válidos no se han pagado en todo el año; las prestaciones vinculadas al servicio; gestiones integrales; enfermos mentales de los que se deben noviembre y diciembre; enfermos mentales tutelados por La Generalitat, los propios hijos de La Generalitat, faltan por pagar los meses de noviembre y diciembre.

Estamos en marzo, están haciendo que las familias de estas personas dependientes, que las propias residencias soporten la carga económica y esto no es justo, y usted lo sabe igual que yo.
Lo peor es que las entidades que se han reunido con ustedes han salido más preocupadas de lo que han entrado porque no es que no se pague, es que no se ve previsión de pagos.

Señora vicepresidenta, desde que han llegado no han parado de llorar, de quejarse, pero los ciudadanos no quieren eso, los ciudadanos quieren soluciones.
Ya no vale tirar de excusas, de retrovisor, de fondo de armario, los ciudadanos ya les demostraron que estaban perdiendo la confianza en ustedes en solo seis meses.

Por eso, hoy, queremos que ustedes cumplan con ese compromiso, queremos ese compromiso real de pago que usted acaba de decir que a final de marzo estará en todas las asociaciones y todos estos pagos realizados.

Espero que así sea y, entonces, de verdad se lo agradecería.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies.

Quan vullga, senyora vicepresidenta.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Gràcies.

No cal que m'agraïsca que jo li haja donat una data, vosté m'ha preguntat per una data i jo li conteste amb una data.

Sí, açò pot paréixer molt normal però açò passa ara.
Jo he preguntat moltes voltes per dates i per euros i mai m'han contestat, ¿sap?
Açò que per a vosté és tan normal, que ha començat enguany el seu camí com a diputada, no crega que és tan normal, ¿val?

I, després, tampoc és normal que vosté, representant al partit que representa en eixa bancada, per molt nova que siga, no sàpiga el que ha passat ací en els últims anys i tinga l'atreviment de vindre ací a dir el que acaba de dir, igual que la senyora Catalá que té més delicte que vosté perquè ha format part d'un govern que ha abandonat les persones.

¿Vosté sap que ara la nòmina de dependència, de les persones en situació de dependència, es paga a mes vençut?
¿Vosté sap que quan nosaltres aplegàrem al govern això es pagava amb tres mesos de retard?
¿Vosté sap que la primera nòmina de dependència que jo vaig pagar era de cinc milions d'euros i l'última que hem pagat al febrer és de més de vint milions d'euros?
¿A que no ho sap?
¿Vosté sap que les prestacions vinculades al servei s'han pujat a màxims?
¿Vosté sap que les persones cuidadores no professionals ara tenen la paga a màxims, cosa que vostés havien retallat?
¿Vosté això no ho sap?
¿Amb quines entitats parla vosté?
Perquè amb les entitats que jo em reunisc estan ben contentes amb el canvi.

I som conscients que queden moltes coses per fer, i jo sóc la primera que sóc conscient que queden moltes coses per fer, ¡clar que sí!
, perquè jo em gite per la nit pensant en això, en tot el que queda per fer.
Però les entitats han vist el canvi, les persones que estan a sa casa han vist el canvi.

¿Vostés es pensen que per vindre ací a repetir mentides algú els va a creure?
¿Vostés es pensen que les persones que estaven en llista d'espera, quaranta-cinc mil persones en dependència que mos hem trobat, els creuen a vostés?
Perquè els 253.
000 euros que queden per pagar a les associacions d'alzhèimer és un deute de vostés que nosaltres ara anem a pagar, és un deute de vostés.

I, ara, en el 2016 s'han pujat a 1.
900.
000 les ajudes a les associacions d'alzhèimer, més del que posaven vostés, perquè nosaltres sí que sabem el que s'ha de fer amb el sector.

I vosté ve ací a dir una sarta de mentides que no per repetir-les la gent se les va a creure, perquè la gent està en sa casa i molts han entrat ja en el sistema de dependència, perquè nosaltres en l'últim trimestre de 2015 hem fet incorporar al sistema més expedients que vostés durant tot l'any 2014.

I això és la pura realitat, això és el que està passant perquè vostés en el 2013 no incorporaren ni una sola persona, ni una sola persona al sistema de dependència.

I per això hem heretat un tapó de quaranta-cinc mil persones que tenint dret a estar en el sistema de la dependència no ho estan, i no ho estan perquè vostés els abandonaren.

I nosaltres ara estem incorporant mil vuit-cents expedients cada mes per a aplegar als vint-i-dos mils cinc-cents que fan falta per a desfer el tapó que vostés mos deixaren en tres anys.

I, efectivament, podia dir-li vosté al senyor Montoro que accelere el FLA d'este trimestre, que no és un regal, senyora diputada.
Poc defensa vosté els interessos valencians si diu que el FLA és un regal; el FLA és canviar préstec per deute, préstec per deute.
Vosté ha dit Â«el regal del FLAÂ».
¿Com s'atrevix?
¿Com s'atrevix una diputada de les Corts Valencianes a dir que el FLA és un regal?
(Aplaudiments) El FLA, el FLA, el FLA és canviar préstec per finançament, deute per drets.

Això és la política del govern de Rajoy que, ojalá, ojalá, prompte se'n vaja a sa casa perquè, efectivament, este govern no està disposat a canviar deute i préstecs per drets, són els nostres drets, no són previsions no responsables del pressupost, són els drets dels valencians i valencianes que vostés sistemàticament han tirat per terra.
(Aplaudiments)

La senyor vicepresidenta primera:

Gràcies, senyora vicepresidenta.

Continuem amb la pregunta número 360 que formularà l'il·lustre diputat senyor José Ramón Calpe, del Grup Parlamentari Popular, a la consellera d'agricultura i medi ambient.

Quan vosté vullga.

El senyor Calpe Saera:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyora consellera, en la seua compareixença del 23 de setembre de l'any passat, quan va formular el programa de govern de la seua conselleria per a esta legislatura, no es va parlar massa de pesca però sí que va dir vosté que calia aprovar un programa operatiu i que, sens dubte, calia pagar les ajudes o les compensacions per les parades biològiques.

Bé, quasi mig any després li pregunte: ¿quines previsions té vosté d'aprovació d'un pla de vedes i de pagament de les parades que ja s'han fet, en concret les de l'exercici passat?

La senyora vicepresidenta primera:

Senyora consellera, quan vullga.

La senyora consellera d'Agricultura, Medi Ambient, Canvi Climàtic i Densenvolupament Rural:

Gracias, presidenta.

Gracias, señor Calpe, voy a responder aunque le tenga que dar la espalda.

Sí, bueno, la pregunta que nos hace es con respecto a las ayudas por las vedas, las paradas temporales del 2014 y 2015 y -como usted sabe o deberían saber- esto corresponde al programa operativo del fondo europeo de la pesca de 2007-2013, y hasta noviembre del 2015 que no se aprobó el nuevo programa operativo del fondo europeo marítimo y pesquero para el periodo 2014-2010 no es posible realizar todas las nuevas paradas temporales, los nuevos pagos por las paradas temporales.

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señora consellera.

El senyor Calpe Saera:

¿Una vegada?

La senyora vicepresidenta primera:

Ara, sols polsem una vegada.
Ara li done pas, de seguida.

Ara, ja.

El senyor Calpe Saera:

Gràcies.

Gràcies, també, senyora consellera, no ens ha aclarit massa ni crec que haja aclarit massa a les confraries de pescadors, per no dir que no ens ha aclarit res.

És veritat que estem parlant que calia aprovar un programa operatiu, també és veritat que el ministeri ha avançat molt en açò.
Jo recorde que el senyor Ciscar en aquella sessió -a la qual m'he referit adés- li va dir quan tardaria vosté en tirar la culpa al ministeri, no sé si ho farà en la següent intervenció però, per si de cas, anem per davant.
El ministeri té inclús aprovada la declaració ambiental estratègica del programa operatiu i vosté ha dit que des del mes de novembre estava açò clar.

Però l'assumpte és que, voluntàriament, per un compromís dels pescadors, se van fer parades biològiques l'any passat.
I, en concret, sent ja vosté consellera, per exemple la confraria del meu poble, per posar un exemple, la va fer al juliol i agost.
Vosté ja estava en l'exercici del seu càrrec.

I, per una altra part, és una mesura que és important recolzar i que és important que es faça.
Les mateixes normes o les mateixes mesures que preveu el pla d'acció per a les flotes en desequilibri entre la capacitat pesquera i els bancs on poden captar aconsellen tot açò.

Però és que s'haguera pogut fer ja, pagar les del 2015 perquè -li recorde- en el pressupost de 2015 n'hi havia una dotació de més de tres milions i mig d'euros per a recolzar estes mesures; de les quals, per cert, en fons europeus sols es parlava d'uns sis-cents milions, aproximadament un 20% en números redons.

Sorprenentment, per a 2016 no sé si podem ser optimistes perquè el pressupost de La Generalitat sols preveu 1.
229.
000 euros i, a més, finançat tot amb aportació de l'estat i aportació del fons europeu.

Li remarque la diferència que n'hi ha entre un govern del Partit Popular que apostava pels recursos propis per a afavorir estes mesures, per a compensar els pescadors per les parades biològiques i el govern de vostés que reduïx d'una manera molt notable les quantitats assignades a estos fons i, a més, no posa uns recursos propis perquè ho confia tot a recursos que vinguen de fora.

Jo crec que ha passat mig any, el senyor Ciscar preguntava allò de quan tardaria vosté en tirar la culpa a uns altres, de moment segur este mig any que ha passat.

I jo crec que ja va sent hora que es posen les piles, que si ja tenim retardaments en el pagament de la PAC, i vosté em dirà allò de l'1 d'abril en el cas de la ramaderia o dels pagaments bàsics de l'agricultura, ara em dirà el que vullga sobre tot açò, però du nou mesos en la conselleria, és hora ja que estes coses s'aborden, que se facen, perquè els pescadors, que ja li dic, estan fent eixe esforç voluntàriament i per autèntic compromís amb el medi ambient i amb la capacitat dels recursos que han de manejar, estan esperant una resposta de la seua part.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor Calpe.

Senyora consellera.

La senyora consellera d'Agricultura, Medi Ambient, Canvi Climàtic i Desenvolupament Rural:

Gracias, presidenta.

Gracias, señor Calpe.

Pero usted…, ustedes, que estaban gobernando hasta hace bien poco, deberían saber que esa parada temporal voluntaria en Castellón no recibe subvenciones.

Ustedes deberían saber que en 2005 lo que se acabó de pagar son aquellas de artes menores y no aquellas de cerco y arrastre, porque ya estaban agotadas las disponibilidades.

Usted debería saber que, cuando se aprueba un programa operativo en Bruselas, hay una decisión, hay un procedimiento.
Ese programa operativo cambió fundamentalmente la forma de gestionar y, en lugar de cofinanciar con una aportación de la comunidad autónoma, se cofinancia únicamente con fondo europeo del FEMP y aportaciones a la administración general del estado.

Y debería saber que en las normas comunitarias hay una cosa muy importante que se llama no retroactividad, por lo cual no se pueden pagar ayudas a paradas temporales que se han producido antes, lógicamente.

Usted debería saber también que en el nuevo programa operativo de la pesca es el ministerio…, y no es echar las culpas, es dejar bien claro quién tiene la responsabilidad sobre qué competencias, y es el ministerio al que le corresponde decidir cuánto se paga, cuándo se para -también en las paradas temporales- y cuáles son los criterios de selección que se deben establecer en las órdenes de subvención que convocan las comunidades autónomas.

Eso es lo que estamos haciendo ahora, un programa operativo, que se ha aprobado en noviembre de 2015, y ya tenemos todas las órdenes preparadas, listas, a falta que el ministerio -y si no me equivoco, esta semana está llegando- nos dé los criterios de selección y podamos publicar las órdenes de convocatoria.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, consellera.

A continuació, la pregunta número 251, que formularà la il·lustre diputada senyora Concha Andrés a la vicepresidenta i consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives.

Senyora Andrés, quan vullga.

La senyora Andrés Sanchis:

Presidenta.

Senyora vicepresidenta, moltes gràcies per estar ací.

Todo esto se remite, de nuevo, al consejo especial que se realizó para la adjudicación de nueve mil plazas de residencia de accesibilidad para personas mayores aquí en la Comunidad Valenciana en el año 2001.
Había una cláusula en ese pliego de condiciones, que era la cláusula número 11, en la que se establecía que la revisión de los precios de esas plazas se realizaría desde el año 2004, a partir de enero del 2004.

Pues bien, en un momento determinado, precisamente los más espabilados y los más informados, los Centros Residenciales Savia, SL, vinculados a la familia del señor Cotino, presentan un recurso diciendo que no están de acuerdo con esa revisión de precios del IPC y quieren que la fórmula que se aplique no sea a partir de enero de 2001, sino desde el mes de junio de 2001…, perdón, que no se aplique desde el 2004, sino que se aplique desde el 1 de junio de 2001, entendiendo que en esa fecha finalizó el plazo para presentar las distintas ofertas.
Es decir, querían que se actualizara el IPC con tres años de anterioridad.

Tuvieron la sentencia favorable del TSJ.
Se estimó su recurso.
Esa sentencia no fue recurrida por la Generalitat valenciana y, con posterioridad, el año siguiente se fueron sumando otras empresas adjudicatarias -desconocemos cuántas- y, a partir de ahí, se fueron consolidando una serie de derechos y se fue aumentando el precio de las plazas de residencia, considerando esos años de carencia, que se hubiera podido solventar si en la elaboración del pliego se hubiera establecido el dies a quo, desde cuando se debería de haber iniciado esa revisión de los precios del IPC, sobre todo teniendo en cuenta que en el año 2004 prácticamente no había ninguna residencia todavía que estuviera en funcionamiento.

En base a ello, esta sería la pregunta: amb relació a les sentències estimatòries de recursos contenciosos administratius interposats contra les resolucions dictades per òrgan competent de la Conselleria de Benestar Social d'aprovació de la revisió de preus del contracte administratiu especial de creació i posada a disposició de places residencials per a majors de la Comunitat Valenciana, ¿quins són els imports dels drets econòmics reconeguts en estes sentències a cada una de les empreses adjudicatàries per les actualitzacions dels preus corregides, dels interessos processals reconeguts a cada empresa adjudicatària i de la imposició de costes causades en els citats expedients a La Generalitat?

Gràcies, presidenta.

La senyora vicepresidenta primera:

(Inoïble) .
.
.
senyora Andrés.

Quan vullga, senyora vicepresidenta.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Gràcies, senyora presidenta.

Gràcies, senyora Andrés, per la seua pregunta.

Efectivament, esta és la història d'una d'eixes traïcions o saquejos de l'antic govern que, desviant els diners de tots i que havien d'anar al benestar de les persones que estaven en residències, anaven a interessos de determinades empreses amb fortes vinculacions amb el govern d'aleshores.

El tema de l'accessibilitat no ha dut només este problema, i ara li done les xifres; a més, últimament hem tingut la sentència que anul·lava les interpretacions que els successius consellers havien fet d'eixes places d'accessibilitat, ampliant-les al segon, i fins i tot al tercer terç de les places de manera il·legítima, com acaba de determinar el TSJ, i com ara hem d'arreglar un problema que ens ha generat també este sistema d'accessibilitat, que era un sistema d'accessibilitat als diners públics per part d'algunes empreses molt vinculades al Partit Popular i al poder.

Li dic, en total -està assentada, ¿no?
- 5.
574.
208,38 euros en conceptes de principal i d'interessos, és a dir, el que és la revisió més els interessos, este és el total més les costes, dels quals 82.
922 són les costes.
És a dir, més de cinc milions i mig d'euros que hem hagut de pagar, primer, perquè se fa mal el plec -i jo ja comence a pensar que no se fa mal de manera innocent, sinó que era una porta oberta perquè després determinades empreses concorregueren als tribunals, amb determinats bufets d'advocats, i els donaren les raons- i, després, el no presentar el recurs al Tribunal Suprem, que també diu molt de com se gestionaven els interessos generals, els interessos dels diners públics per part de l'antic govern.

Per empreses: Geroresidencias, SL, 803.
872,45 euros; Servicios Valencianos Sociosanitarios, SL, 59.
261,95 euros; Sacova Centros Residenciales, SL, 3.
507.
146 amb 63 cèntims; Geroresidencias Solimar, 1.
011.
927,35.
Com dic, en total 5.
574.
208.
A més, a açò hem d'afegir els interessos processals reconeguts a Geroresidencias Solimar, 14.
271,13 i els pagats a Sacova Centros Residenciales, 56.
036,28; en total 70.
307,41 més.
En definitiva, 5.
644.
515,79 el total que este govern podia haver dedicat a polítiques socials, a polítiques de fer centres de dia, a polítiques de posar al dia el tapó que ens va deixar el Partit Popular en dependència, podíem haver-los dedicat a renda garantida de ciutadania, però els hem dedicat a pagar a les empreses amigues del Partit Popular pel mal -olé, sí; olé, per descomptat- pel mal govern i pel govern de saqueig i corrupte que es va instal·lar en esta comunitat.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyora vicepresidenta.

Anem a continuar amb la pregunta número 368, que formularà l'il·lustre diputat senyor Manuel Pineda, del Grup Parlamentari Socialista, a la consellera d'agricultura i medi ambient.

El senyor Pineda Cuenca:

Señora consellera.

Señorías.

Â«Agua para todosÂ» ha sido, como saben, una quimera del PP para engañar a la ciudadanía de la Comunidad Valenciana y lograr perpetuarse en el gobierno.

Podemos recordar los actos multitudinarios pagados con fondos públicos.
Los medios decían: Â«Dinero público, paella para todosÂ», con el fin de reivindicar el trasvase del Ebro.
Pero su objetivo no era apoyar al agricultor, era inflar cada vez más la burbuja inmobiliaria.

Hablaban del trasvase del Ebro, y siguen hablando, sabiendo que es inviable socialmente porque no cuentan con el consenso de la cuenta cedente.
También es inviable medioambientalmente porque no cuenta con el apoyo de la comunidad científica.
Y es además inviable económicamente porque no se contaba en aquel momento con el apoyo financiero de la Unión Europea.
Pero el Partido Popular llenaba autobuses…, les decían: Â«En defensa de la huerta -les mentían-.
Â» Â«Tren y vota -me decía un concejal y teniente alcalde del Partido Popular de la Vega Baja-; Â«¡tren y vota, Manolo!
Â» -decía jocoso-, a triunfar y a triunfar.
Â» Esa era la mentalidad.

Consellera, hemos visto en estos últimos veinte años de todo en la política de agua de la Comunidad Valenciana.
Si hablamos de reutilización del agua depurada, hemos oído en Les Corts como millones de litros de agua han directamente al mar.
Por ejemplo, en 2012, 668 millones de litros de agua se han vertido al mar.
Esto es lo equivalente a varios trasvases del agua asignada a la Comunidad Valenciana del río Ebro, más de dos.
Se han perdido años con el trasvase Júcar-Vinalopó enfrentando y engañando a los agricultores, renegando de la toma del azud de la Marquesa.
Recuerden las mentiras: Â«Verdadero venenoÂ», decían los populares, y ahora resulta que es mejor que la del Ebro.
Apenas han invertido en el Vinalopó, mire cómo están los pozos de explotados.
Y del trasvase Tajo-Segura, de mal en peor.
En 2013 se pusieron de acuerdo los gobiernos de cinco comunidades autónomas y el gobierno central, todos del Partido Popular, y se firmó el llamado memorándum, y ha resultado ser una nueva mentira.
Acuerdo calificado por el señor Fabra como histórico, pero fue aprobado sin debate parlamentario y firmado, además, en secreto.
Además, deja sin resolver los problemas en épocas de sequía, como está sucediendo en la actualidad.
Este acuerdo, además, fue incluido en la ley de evaluación ambiental y fue tumbado por el Tribunal Constitucional.
Menuda torpeza, dejaron a Aragón fuera.
Finalmente, es un acuerdo metido con calzador en la ley de montes.

¿Qué perseguía el Partido Popular?
Aumentar el límite, recortar los derechos a los agricultores a cambio de la posibilidad de comprar el agua.
El resultado ha sido: cierre temporal del trasvase en plena sequía y, además, no se puede comprar el agua, porque es ilegal.

El Partido Popular ha generado polémica ante los agricultores de las tierras dependientes del trasvase y los agricultores de las tierras de riego tradicional en la Vega Baja, menudo lío.
Los del riego tradicional decían estos días, Â«el campo no se riega con billetesÂ», y es que es natural, se niegan a vender el agua, con criterio, señorías, porque si entran en esa dinámica, pierden toda credibilidad.

Y las desaladoras, consellera, señorías, el diablo.
Â«Las centrales nucleares del marÂ», decían.
O el señor Serra decía: Â«No queremos agua desalada ni regalada.
Â» Y, en 2007, el Consell bloqueó el acceso a los camiones a la de Torrevieja, que tenía que haber estado terminada en el 2008.
Y, nuevamente, el Tribunal Constitucional para al gobierno del Partido Popular.
¡Cuánto trabajo tiene el Tribunal Constitucional con el Partido Popular, señorías!
Y, en 2012, el señor Gallardo reconoce que sin ellas, el abastecimiento de ese verano, 2012, hubiera sido imposible.

Señora consellera, el pasado 19 de febrero el Consell constituyó la Mesa Interdepartamental del Agua, y es por ello que le pido que nos explique: ¿cuáles son las líneas directrices de la nueva política del agua de la Generalitat valenciana?

Y acabo con una de sus frases, que me gusta muchísimo: el agua es un recurso para la vida, no para los vividores.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señor Pineda.

Señora consellera, cuando quiera.

La senyora consellera d'Agricultura, Medi Ambient, Canvi Climàtic i Desenvolupament Rural:

Gracias, presidenta.

Gracias, señoría.

¿Cuáles son nuestras líneas directrices?
Para empezar, como lo hemos venido haciendo desde el primer día, un trabajo serio y sereno para buscar soluciones a los problemas; que estén basadas en criterios técnicos y una visión integral que, al fin y al cabo, es lo que nos marca la directiva marco del agua; abordar la calidad y la cantidad, abordar los recursos superficiales y subterráneos y tener una perspectiva de una visión de conjunto integrada de los recursos de que disponemos.
Porque si somos capaces de entre todos llegar a una gestión racional e inteligente de todos los recursos, podemos decir que tenemos recursos suficientes.
También, porque esto en una premisa fundamental para nuestra política, es una política con visión de futuro, que nos prepare para los retos del cambio climático, tanto por escasez o mayor escasez de agua, como por mayor frecuencia de fenómenos extremos y cada vez más devastadores.

Por eso, desde el primer momento, también hemos estado diciendo muy seriamente que se acabaron las guerras del agua, que han dividido a los territorios y a los usuarios; que se acabó hacer política barata y de confrontación con respecto al agua, porque nos ha salido muy cara.

¿Qué estamos haciendo?
Le voy a poner en el poco tiempo que tengo unos ejemplos sintéticos, aunque, por supuesto, todo el detalle de esto merece mucho más tiempo.
En primer lugar, acercándonos allí donde los problemas son más acuciantes y, en concreto, a Alicante.

Y también específicamente, con respecto a los problemas de sequía que estamos viviendo o experimentado este año, que se suman a la situación de sequía que venimos ya… ocurriendo desde 2014, ya hemos puesto en marcha una serie de medidas, entre las que voy a citar algunas, por ser las más significativas.

Para empezar, la recuperación, después de cinco años, de las ayudas a las comunidades de regantes para que hagan un mayor uso racional del agua.
Ayudas que estaban cinco años sin convocar ya tienen una dotación de un millón de euros.
Hemos reactivado las bonificaciones a los préstamos por motivo de sequía, con 2,2 millones de euros.

Hemos también reforzado la política de seguros agrarios, difundiendo más la adaptación de…, la suscripción de seguros por parte de cultivos que tradicionalmente no lo hacían, como el secano, el olivo y la cereza de… -el secano, no-, el almendro, el olivo y la cereza de secano.
Hemos transmitido ya al ministerio también la petición de reducción de los módulos del IRPF para la estimación objetiva para el ejercicio 2015.
Estamos trabajando con el IVIA para que refuerce la investigación y la adaptación de los cultivos a la sequía y a nuevas técnicas de riego y nueva tecnología.

En fin, todo esto dentro de un paquete específico de cara a atajar la sequía agronómica que está sufriendo el campo valenciano.

En paralelo, también planteando muy seriamente, y de una forma regular, al ministerio todas nuestras necesidades y peticiones, en concreto, con dos infraestructuras básicas, como son la planta de Torrevieja y la finalización de la obra de San Diego, en la que estamos desperdiciando por el ministerio, una capacidad de regulación de 20 hectómetros cúbicos, que no pueden ser bien utilizados en la zona del trasvase y postrasvase de Júcar-Vinalopó.

Exigiendo que se nos escuche cuando se toman decisiones que nos corresponden y que afectan a nuestro territorio, que se escuche a todos los usuarios, que se eviten los conflictos gratuitos donde no existían.
Y, por supuesto también, que se activen con prudencia todas las medidas excepcionales, que son necesarias, pero que tienen que ser hechas con los territorios que están afectados.

También estamos haciendo un esfuerzo de planificación de todas aquellas infraestructuras fundamentales para gestión de los recursos hídricos que estaban sin hacer durante muchos años.

Aquí ya hemos hablado del postrasvase del Júcar-Vinalopó, valorado en alrededor de cuarenta y seis millones de euros para un período de cuatro o cinco años, ya lo tenemos en el presupuestos, ya hemos iniciado las obras, el proyecto -las obras, no-, el proyecto y el período de información pública.

Ya estamos trabajando en reutilización.
Tenemos presupuestadas nuevas infraestructuras que serán necesarias para aprovechar más eficientemente el agua regenerada que viene de las estaciones depuradoras.

También tenemos todo un programa de modernización de regadíos, estimado en 39,5 millones de euros, de los cuales, para la Vega Baja, que es una de las zonas más problemáticas, tiene una partida específica de 10 millones de euros.

En fin, toda una serie de infraestructuras que, en conjunto, suponen un esfuerzo inversor de La Generalitat de alrededor de ciento treinta millones de euros, que es mucho, pero apenas todo lo que nos está costando la fórmula 1.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señora consellera.

Pregunta número 314, que formularà la il·lustre diputada senyora Marian Campello, del Grup Parlamentari Compromís, a la vicepresidenta i consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives.

Quan vullga.

La senyora Campello Moreno:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyora vicepresidenta, realment els que ens movem en el món de l'associacionisme jove som conscients del gran canvi que s'ha vist en el treball de l'Ivaj en els últims mesos.
Segurament, gràcies que per fi tenim al capdavant de l'Ivaj un equip professional que sap, coneix i escriu les polítiques de joventut i no actua com a agència de col·locació per a enxufats.

Potser un dels canvis més destacats és precisament sobre el que hui li pregunte.
Parle del model de vertebració territorial d'estes polítiques.
Bàsicament em referisc a la manera que té La Generalitat d'enfocar la presència d'estes polítiques al llarg del territori valencià per a arribar a tota la joventut.

Arribar a tota la joventut és bàsic, ja que, entre altres coses, si la pobresa té cara…, en el nostre país és de xiquet i és de jove.
I tenim la responsabilitat com a adults, com a societat i com a govern d'estendre la mà als nostres joves i que no tornen a tindre la sensació que els hem deixat a l'estacada.

Com a valenciana d'Elx, moltes vegades he pogut comprovar com des del govern del Partit Popular en La Generalitat no s'ha tingut una visió vertebradora del país.
Podem dir que s'ha tingut una visió centralista.
I entre vosté i jo, i també com a professional de joventut, en ocasions he tingut les ganes de dir-los que n'hi ha vida fora de València.

Per això, en tots els àmbits cal canviar el xip de l'administració i entendre el país en la seua amplitud, la seua diversitat que representen totes les nostres comarques.

Un altre dels pecats de l'administració valenciana en les últimes dècades és pensar que només s'actua des de l'administració -i això no és cert- en tots els àmbits, però especialment en l'àmbit de la joventut.
Més enllà de l'acció de La Generalitat en polítiques de joventut, n'hi ha centenars d'entitats, milers de professionals, desenes de consells de la joventut -que sé que hui estan aquí esperant la seua resposta-, ajuntaments i mancomunitats que actuen en el dia a dia.

I totes eixes energies cal que les aprofitem i les entengam des de La Generalitat com a un actor fonamental en la seua coordinació i el seu suport.
No per a duplicar el que ja fan els ajuntaments i mancomunitats, sinó per a donar-los, com deia, suport.
No per a intentar silenciar el que fan les entitats, sinó per a crear sinergies i fer xarxa.
No per a posar-se la medalla en grans plans i pressupostos unflats artificialment, sinó per a millorar la vida dels i les joves en realitats concretes.

Per tot açò, em vaig alegrar quan es van anunciar un canvi en el model territorial de les polítiques de joventut, perquè els que venim d'eixe món sabem que els programes que estaven en marxa fins ara no funcionaven.
I quan les coses no funcionen, cal canviar-les.

Per això, m'agradaria saber, senyora vicepresidenta, com és la nova estratègia del Consell en matèria de vertebració territorial de les polítiques de joventut.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyora Campello.

Senyora vicepresidenta, quan vullga.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Gràcies, senyora presidenta.

Gràcies, senyora Campello, per la pregunta.
Gràcies per acompanyar-nos als membres del consell de la joventut.

Efectivament, tenim un equip molt professionals al front de l'Institut Valencià de la Joventut, cosa s'ha notat en la gestió d'este institut.

Del primer que ens plantejàrem quan aplegàrem va ser el desmuntatge de les xarxes clientelars que s'havien format al voltant de la xarxa que s'havia…, que s'havia muntat per l'antic govern del Partit Popular i per l'antic secretari general que estava al front de l'Ivaj.

I ens vam plantejar un canvi de model que, primer, descentralitzara les polítiques, perquè en un primer diagnòstic, a més, ens adonàrem que els recursos estaven tots acumulats en la costa, com si en l'interior -perquè este país és llarg; és estretet, però té, té interior-…, tots els recursos de joventut estaven acumulats en la costa i en l'interior pràcticament no n'hi havia recursos.

Per tant, descentralitzar un nou model consensuat amb les entitats, el personal tècnic, professionalització del sistema i en col·laboració amb el Consell de la Joventut de la Comunitat Valenciana.
I que servira també per a reaprofitar els recursos i garantir la prestació coordinadament amb les institucions, com els ajuntaments, les diputacions, i evitant la duplicitat de serveis, és a dir, evitant que alguns serveis es duplicaren i altres serveis no s'aplegaren a donar.

Per tant, vostés saben que hi ha hagut un…, s'ha procedit al tancament de la xarxa d'oficines de l'Ivaj, perquè s'havia acabat el contracte i no s'ha renovat, per tal de superar la ineficiència, la ineficàcia i la insuficiència de les polítiques joves practicades fins ara, fonamentades, com dic, en la xarxa clientelar i l'enxufisme del Partit Popular.

El nou nom, el nou…, la nova xarxa, el nou model rep el nom de Xarxa Jove, un model territorial determinat per 23 zones per tal d'arribar també a l'oblidat àmbit rural, com li dia, i per potenciar la ciutadania jove activa i evitar moltes voltes el despoblament de l'interior, on molta gent jove se'n va perquè no té perspectives ni expectatives.

Este model també està participat i debatut en la creació d'oficines online, l'aprofitament de xarxes socials i planes webs i apps, i fins i tot la preparació d'activitats formatives, d'anàlisi i d'encontre per tal d'incorporar les inquietuds i necessitats reals de la gent jove a l'agenda pública de les administracions, i comptant també en la gent en cada terreny.

El model de descentralització.
Com dic, s'han tancat les oficines.
Cap del serveis que se donaven han deixat de donar-se, amb la qual cosa s'ha produït també un estalvi i podem redistribuir eixos recursos cap a.
.
.
, redirigir eixos recursos cap a altres qüestions.

Els carnets es poden oferir en qualsevol ajuntament de la comunitat.
I hem establit conveni de La Generalitat ja amb quaranta-un ajuntaments, que tenen l'emissió del carnet, i sixanta-un el de venda de carnets d'alberguista o internacionals.
També es pot adquirir a través de la xarxa.
Era increïble que s'haguera promocionat tan poc les noves tecnologies, i més quan estem parlant d'un col·lectiu jove.

També estem…, hem coordinat els ajuntaments per a no duplicar serveis.
Es donava la paradoxa que en un ajuntament paret amb paret s'estava donant el mateix servei, un per la xarxa de les oficines que estaven abans muntades i altre per l'ajuntament, la qual cosa és ineficaç i ineficient.
I nosaltres anem a coordinar amb els ajuntaments.
Enfront del model, a més, de competició entre institucions, nosaltres el que estem fent és coordinar i cooperar entre institucions.

A més, jo posaria en valor el nou model participat, debatut, amb tècnics de joventut, no només amb les entitats i amb el consell joventut, també amb els tècnics, amb els professionals que cada dia treballen.
També me pareix molt important posar en valor als professionals.

I també l'hem presentat als regidors, als diputats i les diputades de les diputacions provincials en tres trobades, una en cada província, que ho hem organitzat amb les diputacions per tal que també els agents polítics coneguen este canvi.

I com dic, tot açò, en col·laboració amb el Consell de la Joventut, la qual cosa ens fa estar especialment segurs que estem pel bon camí, perquè són precisament la gent que va a rebre eixos serveis els protagonistes del disseny d'este nou model.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, vicepresidenta.

Continuem amb la pregunta número… (Un diputat parla amb el micròfon desconnectat) Y no sé a qué se refiere usted exactamente.
Si es usted tan amable.
(El diputat continua parlant amb el micròfon desconnectat) Yo no he oído su nombre y sus apellidos en ningún momento.
Discúlpeme.
(Veus) Vamos a ver.
No ha habido ninguna alusión con su nombre y apellidos.
(Veus)

Si me dejan ustedes, si son tan amables… Si me dejan ustedes y son tan amables que intente dirigir este pleno, pues a lo mejor nos podemos aclarar.
Yo no he oído ninguna alusión concreta a su persona.
En cualquier caso, ha dicho algo de la secretaría del consejo de la juventud.
No le ha aludido… (Veus) Del Ivaj.
Perdón.
Sí, tiene usted razón.
En cualquier caso, tiene usted un minuto.

Cuando quiera.

El senyor Caballero Montañés:

Muchas gracias, presidenta.

Señora vicepresidenta, no intenten ustedes hablar o tratar de su mala gestión, tratar de justificar el cierre de oficinas de las que usted ha hablado.
Ha dejado sin atención a muchísimos jóvenes de la Comunidad Valenciana…

La senyora vicepresienta primera:

Discúlpeme, disculpe.
Le he dado un minuto para que conteste exactamente a la alusión.

El senyor Caballero Montañés:

Es lo que estoy haciendo.
Ella ha hablado…

La senyora vicepresidenta primera:

Perdone.
Señor Castelló, estoy hablando con el señor diputado.
Conteste exactamente a la alusión.
No me haga, por favor, juicios de valor, porque tendré que darle también la palabra a la vicepresidenta.

El senyor Caballero Montañés:

Muy bien.
Ella ha hablado de una red clientelar, y yo creo que justamente este Consell poco tiene que hablar… o pocas lecciones puede dar sobre el enchufismo.
Yo hablaría… Y la señora Oltra por eso habla tan concretamente, porque a su exmarido lo tiene como jefe de gabinete, como al hermano del concejal del Ayuntamiento de Valencia, lo tiene como director general de su conselleria.
Como el señor Joan Ribó también ha enchufado en la conselleria de educación a su pareja.
Como la señora Mireia Mollà también ha enchufado…, también está enchufada como jefa de prensa de transparencia.
Como las formas que utiliza este Consell, por no hablar y entrar…

La senyora vicepresidenta primera:

Señor diputado…

El senyor Caballero Montañés:

…a los enchufes de la señora Montón.
Yo creo que justamente no pueden tapar su ineficacia en la gestión…

La senyora vicepresidenta primera:

Señor diputado, quiere usted acabar, por favor.

El senyor Caballero Montañés:

…recurriendo a estos asuntos, (aplaudiments) cuando son los que más tienen que callar.

Muchas gracias.

La senyora vicepresidenta primera:

Evidentemente, ha habido una alusión personal muy clara a la señora vicepresidenta.
Tiene usted también un minuto.

Quan vullga.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Gràcies, senyora presidenta.

Mire, ¿com s'atrevix?
De veres, ¿com s'atrevix?

Vosté va muntar una…, vosté, que s'ha sentit al·ludit, eh?
, perquè jo he parlat de la secretaria general de l'Ivaj i vosté s'ha sentit al·ludit directament, perquè es veu que té vosté la consciència poc tranquil·la.

Vostés muntaren una agència de col·locació de les Noves Generacions del Partit Popular en llocs que tenien de ser professionals.
I el senyor Ferri, a més, ho va traure tots els enxufats que vostés feren de Noves Generacions.
(Veus) I vostés muntaren tota una xarxa per a col·locar les Noves Generacions del Partit Popular.
(Veus) Vostés, vostés utilitzaren els diners de la formació dels joves -deixe'm parlar, relaxe's un poquet-…, vostés utilitzaren els diners de la formació dels joves per a col·locar els joves del Partit Popular.

I no intente vosté ací confondre.
(Veus) Un director general, un cap de gabinet…

La senyora vicepresidenta primera:

Si fan el favor…

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

…no és una persona enxufada.
És personal, és personal eventual de les conselleries, és personal eventual… (Protestes) Vostés se pensen que la gent és idiota?
Vostés se pensen que la gent no sap distingir?

La senyora vicepresidenta primera:

Per favor, deixen parlar.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

És que no deixen parlar, eh?

La senyora vicepresidenta primera:

Sí, ja ho sé que no deixen, ja.
(Rialles i aplaudiments)

Senyora Oltra, per favor, acabe.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Sí, acabe.

Vostés se pensen que la gent no distingix entre el que és una xarxa, que havia de ser professional, amb convocatòries de concurrència i mèrits i capacitat i vostés la convertiren en una agència de col·locació del Partit Popular del que és el personal eventual?

I, per favor, no facen més el ridícul.
El personal que està en les conselleries òbviament ¿què volen, que posem de directors la gent del Partit Popular?
Haurà de ser gent que estiga en la línia del botànic, no vaig a ficar-lo a vosté…

La senyora vicepresidenta primera:

Senyora vicepresidenta, acabe ja.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

…no vaig a ficar-lo a vosté, perquè jo ja sé el que vosté dóna de si.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Si són tan amables, anem a continuar amb les preguntes de l'ordre del dia.
Tocaria la número 247 que formularà, amb el seu permís, la senyora diputada Isaura Navarro, del Grup Parlamentari Compromís, sobre la renda garantida de ciutadania, corresponent la resposta a la honorable vicepresidenta del Consell i consellera d'igualtat.

Senyora Navarro.

La senyora Navarro Casillas:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyora vicepresidenta, el 6 de febrer de 2015, el tribunal superior de justícia va ficar un poquet de seny al que era la renda garantida de ciutadania després que el Partit Popular en el govern, mitjançant una ordre, fera un canvi normatiu que, amb paraules del tribunal superior de justícia, suposava arbitrarietat i irracionalitat.
És a dir, va dir que sí, que el Consell pot tindre la potestat reglamentària, desenvolupament de les lleis i tal, però el que no pot ser és fer un contingut de normes que foren incongruents o contradictòries amb la realitat que se pretén regular, ni amb la naturalesa de les coses o l'essència de les institucions.

Açò és molt greu perquè a més la realitat que se pretenia regular, de la qual estem parlant, és la gent que no tenia absolutament res.
I el que va dir eixa modificació normativa, que anul·la la sentència, el que va fer és dir que no és quan un demana la renda garantida, a partir d'ahí, quan se li ha de pagar sinó quan se dicta la resolució.
Les resolucions se dictaven amb dos anys de diferència, dos anys de diferència des que se demanaven.

Ací estem parlant de gent que no tenia res, que confiava en les institucions, en el que ficava l'Estatut d'autonomia, el que fica, anava a demanar-ho i la resposta tardava dos anys.
A més, quan arribava, les quanties que es pagaven eren ridícules.
De fet, l'antiga consellera de Benestar Social deia que, clar, que és que s'havia de pagar poquet, perquè la quantia pressupostària era reduïda i calia repartir-la entre molta gent.
I per això no podia acceptar les recomanacions del síndic.
A més era limitada i no es podia incrementar.

En canvi ara, la partida que hem aprovat en estos pressupostos s'ha incrementat en més d'un 35% i a més és un crèdit ampliable, que és allò raonable.
Perquè si hi ha més gent que ho necessita la quantia haurà de ser major i anar ampliant-se en funció de les necessitats.
I, a més, les peticions s'han de resoldre de la manera més immediata possible i amb els efectes des del moment en què es demana, perquè és quan se necessita i a més és en el moment en el que un acredita eixa necessitat en els papers que ha d'acompanyar a la sol·licitud.
Amb la qual cosa estàvem en una situació molt greu.
Una situació en què en estes Corts es va parlar moltes vegades la passada legislatura, moltes vegades.

És prou sorprenent que este matí el Grup Popular defensara, qüestionara el fet que hi hagen sol·licituds que tarden sis mesos en resoldre's, quan ells tardaven dos anys i no obrien la boca.
I no donaven ací ni tan sols explicacions.
Perquè, a més, jo m'he llegit els diaris de sessions i no trobe cap resposta a les preguntes que se plantejaven per part de l'oposició.

Doncs, bé, la resposta, la resposta l'ha donada, en primer lloc, el tribunal superior de justícia en el moment en què dicta la sentència, a més es va anunciar el recurs al Tribunal Suprem.
I este Consell va retirar este recurs, sent coherent tant amb el que planteja el pacte del botànic com amb la nostra obligació de rescatar eixes persones que han estat abandonades per part del Consell anterior.

En el Grup Parlamentari de Compromís rebíem una i altra vegada persones que venien i mos deien que no entenien per què passava tant de temps i no tenien cap resposta de l'administració.
En alguns casos inclús sí que tenien un avís de resolució, però que no es pagava perquè des d'hisenda no se donava l'ordre de pagament.
I eixa gent, a més, no podia demanar res més, perquè quan un demanava li deien que no, que com havia demanat la renda garantida en els ajuntaments no els donaven cap resposta.

Hi ha una persona que no me la lleve del cap, que l'havien desnonat de sa casa, estava en una habitació llogada i també anaven a tirar-lo d'allí i tenia un fill.
I jo me'n recorde que li vaig dir: Â«Puge vosté a la quarta planta i parle amb els del Partit Popular a vore si li donen alguna explicació, perquè jo, jo no tinc eixa resposta.
Â»

Ara este govern sí que està donant respostes i està contestant a les demandes de la ciutadania.
Ara sí que les coses han canviat.
Jo per això li pregunte com valora eixa sentència de 6 de febrer de 2015.

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyora Navarro.

Senyora Oltra, quan vullga.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Gràcies, senyora presidenta.

La valoració que fa el Consell d'esta sentència és una valoració positiva, perquè sempre que s'arravaten drets als ciutadans, eixos drets se retornen, això és una cosa positiva.

També és cert que és una mostra més de la ruïna en diferit que hem heretat de l'antic govern i de la manera arbitrària, no raonable, de governar de l'antic govern.
El que me sobta és que, quan he assistit este matí al debat sobre la renda garantida de ciutadania, hi haja membres de l'antic govern que s'atrevisquen a dir les coses que jo he sentit parlar hui.

Perquè, efectivament, la sentència la valorem positivament, perquè a més estem treballant ja en el canvi d'una nova llei de renda garantida, com vosté sap i com vaig anunciar i com hui la senyora Catalá ha dit que el dia 19 de desembre ja vaig anunciar, que arreplegue la renda garantia de ciutadania com un dret subjectiu, que a més faça que no hi hagen traïcions com les que suposava que des de la sol·licitud, en comptes de cobrar des de la sol·licitud, que és el que deia la llei, l'esperit de la llei, se cobrara des del moment de la resolució i podien passar dos anys, com si eixos dos anys no existiren i una persona poguera posar-se en stand by.
Estem treballant en el sentit de millorar les quanties i tindrem en compte, òbviament, el que s'ha aprovat hui en Les Corts i estem ja en eixe camí.

Però el que nosaltres ens trobàrem en renda garantida de ciutadania quan aplegàrem és inenarrable, inenarrable.
De fet, el primer que férem és injectar dos partides de 2 milions i d'1.
600.
000 per a poder ampliar les persones que tingueren accés.

Perquè quan nosaltres aplegàrem estava tancat i no se podia fer ninguna resolució de renda garantida, perquè el crèdit estava esgotat.
I perquè amb l'antic govern no hi havia la consideració de crèdit ampliable a la renda garantida de ciutadania, com si la gent empobrida d'este país poguera esperar-se que hi haja un crèdit ampliable o no o que s'haguera esgotat en els primers tres mesos les quanties dedicades a renda garantida de ciutadania, que són les ajudes de la gent que no té res.
El primer que férem va ser això.
I després introduir en el projecte de llei de pressupostos i la llei de mesures d'acompanyament, la condició de crèdit ampliable, ampliar un 35% les quanties.

Però és que quan aplegàrem als servicis territorials, en els de València en particular, i aplegàrem a l'àrea de renda, clar, com no s'estaven fent resolucions perquè no n'hi havia crèdit, allí el que hi havia era una pobra funcionària atenent tot el dia les queixes, que menys bonica li deien de tot, i uns ordinadors que no suportaven el programa per a fer les resolucions de la renda.
És a dir, ens trobàrem sense mitjans, sense personal i sense crèdit.
I amb una llista d'espera de 14.
000 persones, que després resulta que han sigut 19.
000, perquè damunt no comptaven bé les xifres i no creuaven les xifres amb els ajuntaments.
Amb la qual cosa, quan hem fet un programa informàtic que creue bé les dades, que tampoc ho havien fet, ens hem adonat que no eren 14.
000, que eren 19.
000.

I vénen ací a parlar de renda garantida de ciutadania?
Miren, jo si haguera fet el que han fet vostés els assegure que estaria ahí assegudeta en la bancada amb el cabet catxet, intentant que no me veguera ningú, ni me parlara ningú, ni me diguera ningú res.
Perquè jo tinc vergonya, senyories, perquè jo tinc vergonya.

Perquè vindre ací a dir les coses que hem de sentir, quan sabem perfectament el que ens hem trobat i el que vostés han deixat, la ruïna, perquè vostés dedicaren tota la seua intel·ligència col·lectiva a saquejar els diners i se deixaven la seua intel·ligència per a gestionar bé.
Si vostés han destruït un tòpic és el tòpic que la dreta gestiona bé.
No senyor, gestionen vostés mal, han sigut més perillosos per incompetents que per corruptes, que ja és dir.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Pregunta número 372….
(Remors)

Mire, no sé dónde está la alusión… (Protestes) No he oído ninguna alusión… (El vicepresident primer, amb el micròfon desconnectat, diu: Â«No… Corruptos todos, (inintel·ligible) .
.
.
incompetentes, saquejadors.
.
.
Â»)

Señor Font de Mora, si me deja lo intento.
(Remors) Pues eso, pues eso.
Por favor… (El vicepresident primer, amb el micròfon desconnectat, diu: Â«Si la hubieran llamado saqueadora a usted seguro que (inintel·ligible) .
.
.
Â»)

Vamos a ver, yo no he oído ninguna alusión que esté contemplada en lo que hemos aprobado en el reglamento… (El vicepresident primer, amb el micròfon desconnetat, diu: Â«¿Saqueadores?
Â») Señor Font de Mora, si me deja usted tengo que dirigirme a los señores diputados, creo que a la mesa, en este momento, no.

Vamos a continuar, vamos a continuar con la pregunta 372… (Protestes)

Dígame en qué han faltado al honor del grupo, señora Catalá, si es tan amable.
(Remors) Si le dejan a la señora Catalá seguramente nos entenderemos mejor que si armamos este jaleo.

La senyora Catalá Verdet:

El Grupo Parlamentario Popular pide la palabra en relación al artículo 69.
3 del reglamento por defender el honor del grupo que, desde nuestro punto de vista, ha sido totalmente insultado, este grupo parlamentario, diciéndonos que hemos venido a saquear, que lo que hemos hecho ha sido saquear y que el Partido Popular y el antiguo gobierno, del que yo formo parte, ha venido a saquear.

Por lo tanto, entendemos que el honor del grupo ha sido perjudicado en esas alusiones de la vicepresidenta.
(Veus)

Señora vicepresidenta, con todos los respetos de este grupo parlamentario a usted, a su Consell y al gobierno que representa.
Mire, estamos en una sesión del control al gobierno, circunstancia que usted conoce bien, porque en los últimos años ha sido parte y protagonista de las mismas.
Lo único que le puede pedir el Grupo Parlamentario Popular es que si una persona de su grupo, incluso de su partido político, le hace una pregunta, que usted se dirija a ella para contestarle, pero que esas respuestas no agredan al honor de este grupo parlamentario.

Mire, me va a permitir que le diga una cosa.
El anterior Consell hizo todo lo que pudo en un momento que a usted no le tienen que decir ahora mismo, después de los meses que lleva gobernando, cómo estaba la situación de La Generalitat.
No me creo que usted, que ahora lleva meses gobernando y que sabe perfectamente cuál es la situación de La Generalitat tenga la osadía de venir aquí a reprocharle nada al antiguo gobierno, que sabe perfectamente la situación que se encuentra y cómo la gestionaba…

La senyora vicepresidenta primera:

Alusión, por favor…

La senyora Catalá Verdet:

Y, por tanto, le pido con todo el respeto del mundo que, como vicepresidenta, haga su trabajo y su función.
Y, segundo, que si tiene que contestar a unas preguntas de sesión de control al gobierno le conteste a la señora diputada y que obvie usted las referencias expresas a un grupo parlamentario, que no le ha preguntado en esta sesión de control y que no le está diciendo absolutamente nada.
Punto.

Esta es la labor que tenemos y este es en el momento en que nos encontramos: sesión de control al gobierno.

Muchas gracias.
(S'interromp la gravació)

La senyora vicepresidenta primera:

Senyora Oltra, un minuto.
(El vicepresident primer, amb el micròfon desconnectat, diu: Â«¿Por qué?
No, no, no, es que no es réplica.
No, no.
Â») (Protestes)

Vamor a ver, vamos a ver.
La señora Catalá le ha hecho una petición a la señora Oltra, si ustedes lo han escuchado bien.
Y la señora Oltra tiene derecho a contestarle a esa petición que le ha hecho.
(Remors) Perdón, la señora Catalá le ha hecho una petición, que la señora Catalá no se haya ajustado exactamente a la alusión es verdad, pero como no lo ha hecho y le ha hecho una petición a la señora Oltra, tiene derecho a contestar a esa petición.
(El vicepresident primer, amb el micròfon desconnectat, diu: Â«Tendrá que cerrar ella entonces, si es una réplica.
Â»)

Señor Font de Mora, me gustaría que me dejara dirigir el pleno.
(El vicepresident primer, amb el micròfon desconnectat, diu: Â«Yo la asesoro, señoría.
Â») Si es tan amable, cuando yo se lo pida.
(Aplaudiments)

Y, por favor, me gustaría que no aplaudieran en este caso.

Señora Oltra, un minuto.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Gràcies, senyora presidenta.

Anem a vore, vostés no s'han acostumat que no decidixen sobre el que parlen o deixen de parlar els altres.
Vostés han estat tan acostumats a furtar-li la paraula a la democràcia, que se creuen que poden seguir fent-ho.
 (Protestes) I ara resulta que a vostés sí que se'ls deixa parlar, i per això tenim ací tantes al·lusions.
Però no passa res.

Miren, el seu honor el van deixar vostés en els tribunals, el van deixar en CIEGSA, el van deixar quan l'antic govern, de què vosté en formava part, comprà Valmor per un euro, el van deixar quan van fer forats i diuen que feren el que pogueren.
.
.
Ja ho crec que feren el que pogueren.
Els ha condit.
Ha sigut condidoret el que els ha fet a vostés el saqueig dels diners públics.

Però vostés no feren el que pogueren amb la gent empobrida.
(Protestes) Vostés no feren el que pogueren ambla gent amb dependència.
Vostés no feren el que pogueren amb la gent vulnerable.
Vostés feren el que pogueren en Taula, en Gürtel, en Brugal, en CIEGSA.
.
.
Vostés feren el que pogueren ahí!
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Bé, anem a vore si ens assosseguem una miqueta i continuem amb la sessió.
(Remors) No, perdone, bastante que contribuyo, ¿eh?
 I si vostés m'ajudaren també, els ho agrairia moltíssim.

Pregunta número 372, que formula el diputat senyor Emigdio Tormo, del Grup Parlamentari Ciudadanos, sobre la situació dels jutjats d'Oriola.
I li correspon la resposta a la consellera de justícia i administració pública.

Un segundo, señor Tormo, y le doy la voz.

El senyor Tormo Moratalla:

(Inoïble) … presidenta, usted y yo estamos malditos.
A usted le toca moderar por la tarde, cuando los ánimos están caldeados; y a mí me toca intervenir por la tarde, cuando ya no sabemos ni de qué estamos hablando.

En cualquier caso, gracias, señora presidenta.

Señora vicepresidenta.

Miembros del Consell.

Señorías.

Lo que le voy a contar, los antecedentes a la pregunta que le voy a hacer a la señora consellera, no han ocurrido en ninguna república bananera, no han ocurrido en ningún sitio donde el estado de derecho no exista.
Ocurre en España.
Ocurre en la Comunidad Valenciana.
Ocurre en un sitio donde se supone que la modernidad y la organización es un elemento que pone en valor los políticos y las administraciones.

Miren, el 8 de junio del año 2005 se inauguró un edificio de juzgados, un palacio de justicia en Orihuela que, aparte del propio palacio de justicia, los juzgados, englobaba la fiscalía, el colegio de abogados, de procuradores y servicios auxiliares.

Es una inversión que hizo el Ayuntamiento de Orihuela, que se gastó, con el presupuesto del pueblo de Orihuela, a sus solas expensas, sobre un solar también de propiedad municipal, cediendo el inmueble construido a la Generalitat valenciana, a cambio de que esta cediera al ayuntamiento oriolano el inmueble de los antiguos juzgados, que tenía más de treinta y cinco años.

En dicho convenio, fíjese, señora consellera, ya se preveía que se tenía que volver a convenir cuáles eran los términos y condiciones de la cesión, por parte de la Generalitat valenciana, al Ayuntamiento de Orihuela, al pueblo de Orihuela, el uso y disfrute y la propiedad de los anteriores juzgados, haciendo una valoración de ambos edificios -estamos hablando del año 2005; y, por lo tanto, los precios y valores de los inmuebles y de los solares eran totalmente distintos a los de ahora.

Una valoración inicial del edificio nuevo era de 5,6 millones de euros, y del antiguo variaba entre 2,1 y 3,2.
La verdad es que tampoco entendemos muy bien esta valoración o diferencia de valoración en un edificio ya antiguo, en un solar perfectamente situado en el centro de la población y, por tanto, que no tenía por qué tener esta diferencia de valoración.

Pero, fíjate, señora consellera, lo que verdaderamente increíble viene ahora.
La propia abogacía de la Generalitat valenciana informó, en fecha 8 de junio del año 2012, hace ya cuatro años, que el documento aprobado en su día por el pleno del ayuntamiento, en junio de 2002, sería nulo de pleno derecho por haber prescindido total y absolutamente del procedimiento legalmente establecido para un acto jurídico administrativo de tal naturaleza patrimonial.

Se producen dos hechos absolutamente increíbles.
Uno, que se tarden diez años en hacer una valoración, una decisión judicial.
Y, dos, que la propia abogacía de La Generalitat declare nulo de pleno derecho un acto jurídico de una institución pública, como es un ayuntamiento, como si los ayuntamientos, y además de la categoría del de Orihuela, no tuvieran un cuerpo…, un secretario, un interventor y, además, un departamento jurídico o la capacidad de contratarlo si no lo tuvieran.

Por lo tanto, a esa situación absolutamente extraña inicial, se une el que la Generalitat valenciana recepciona ese edificio y es poseedor…, no propietario, sino tiene en régimen de posesión ese edificio durante los últimos diez años.

En varias ocasiones el Ayuntamiento de Orihuela, la última en una moción del Grupo Ciudadanos y, además, aprobada por todos los grupos políticos, ha instado a que esa situación extraña y anómala revertiera.
Y todo esto trufado, fíjese, señora consellera, de conversaciones, reuniones, reclamaciones, exigencias, hasta demandas judiciales… Señora consellera, la casa de Tócame Roque, Rinconete y Cortadillo, un absoluto sainete, como decía antes.

Pero es que hay más.
El propio Ayuntamiento de Orihuela plantea un pleito para desahucio rápido del propio edificio a la administración de justicia, a la Generalitat valenciana.
Y, además, lo presenta mal; como usted y yo sabemos, lo presenta mal.

Y la pregunta que le vamos a hacer desde el Grupo Ciudadanos es, ¿qué medidas va a tomar para solucionar la situación de los juzgados de la ciudad de Orihuela?
Y nos consta además, y además esto se lo acepto, que la función que está haciendo de mediación entre ambas partes ya es, de por sí, importante.

Muchísimas gracias, señora consellera.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señor Tormo.

Señora Bravo.

Cuando quiera.

La senyora consellera de Justícia, Administració Pública, Reformes Democràtiques i Llibertats Públiques:

Gracias, señor Tormo.

Solo voy a hacer una pequeña precisión.
Algunas de las afirmaciones que usted ha hecho, la mayor parte, todas ciertas, evidentemente.

Este es uno más de los asuntos enquistados que he heredado.
Uno de ellos, afortunadamente, hace pocos días hemos conseguido solucionar, también después de once años, como es el tema de los traslados de los juzgados de Alcoy.

Evidentemente, la situación en Orihuela es una situación absolutamente anómala que desde el año 2005 no han sabido resolver.
Pero es que es más, es que el instrumento que ambas partes, Generalitat y ayuntamiento, se atribuyeron o utilizaron para incorporar las obligaciones de cada una de las administraciones no era válido.
No es que la abogacía tenga capacidad ni potestad para declarar nulo nada porque, evidentemente, no la tiene; pero esta consellera, que recibió al alcalde de Orihuela a los pocos días de tomar posesión, en el mes de julio, se quedó verdaderamente impresionada cuando vio que las obligaciones se habían incorporado no a un convenio, que era el instrumento adecuado, sino a un protocolo.

La verdad es que las negociaciones se inician mal.
Los comienzos cuando arrancan mal, pues, normalmente también presagian un mal final.
Un mal final que le puedo asegurar que no va a ser una realidad porque, evidentemente, quiero resolver.

Nos consta, claramente, todo el relato fáctico que usted ha hecho en sede parlamentaria, que, evidentemente, el ayuntamiento llegó incluso hasta intentar desahuciar a los juzgados, o sea, al personal que ocupa la sede de los juzgados, ya como medida coactiva para conseguir un acuerdo, efectivamente con la falta de legitimación, por lo que fue desestimada.

¿Qué es lo que hemos hecho?
Bueno, estamos en conversaciones con el ayuntamiento, no solamente desde la conselleria de justicia, sino también desde la conselleria de hacienda.
Como usted muy bien sabe, la dirección general de patrimonio es quien tiene la competencia para negociar qué tipo de instrumento o negocio jurídico nos puede permitir o bien conveniar esa permuta en virtud de la cual nosotros le entreguemos no solamente el edificio que ubicaba los juzgados antes de la construcción de la nueva sede, sino, incluso, compensar económicamente el exceso de la nueva sede judicial o bien buscar otro negocio jurídico que, de alguna manera, venga a compensar el esfuerzo y la inversión que el ayuntamiento realizó en su día.

No nos queremos aprovechar de los intereses de los ciudadanos de Orihuela ni tampoco del ayuntamiento.
Y, desde luego, estamos en disposición de llegar a un acuerdo.

¿Cuál es el principal obstáculo?
El ayuntamiento reclama la totalidad de la inversión.
Lo que hay que valorar es la tasación, la pericial.
Hay que realizar una pericial sobre el edificio en el estado en que se encuentra actualmente, lo cual difiere mucho de lo que cuesta o de lo que costó en su día, en el año 2005.

Personalmente, he vuelto también a mantener relaciones telefónicas con el ayuntamiento para abordar esta cuestión.
Aparte de que el propio ayuntamiento ha decidido también pedir la reversión de los anteriores juzgados, esta consellera se ha comprometido a buscar un acuerdo, incluso que la tasación pericial de ambos edificios la realice un tercero, no la administración autonómica ni tampoco por parte de la administración local, y buscar un acuerdo que no perjudique, de ninguna de las manera, al Ayuntamiento de Orihuela.

Gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

(Inoïble) … señora consellera.

Pregunta número 373, que formulará el diputado Antonio Woodward, del Grupo Parlamentario Ciudadanos.
Le corresponde la respuesta al conseller de Hacienda y Modelo Económico.

Cuando quiera, señor Woodward.

El senyor Woodward Poch:

Sí, buenas tardes, señora presidenta.

Buenas tardes, señor conseller.

Le agradezco el haber dejado el foro Forinvest para venir a tratar de contestar esta pregunta.

Mire, uno de los puntos o de los apartados del pacto del botánico era el rescatar o intentar rescatar a las personas.

Desde este Consell se ha denunciado, reiteradamente, la mala financiación de esta comunidad, la cual todos los grupos estamos de acuerdo y hemos firmado un acuerdo y lo hemos reivindicado, junto también con la infrafinanciación de las inversiones, no llegando a la media del resto de comunidades de España.

Y nuestra pregunta venía a cuento, ya que entendemos que también sería una medida importante y acorde con su pacto del botánico intentar que al menos las rentas más bajas que están obligadas al pago del IRPF, en su nivel autonómico, llegaran a computar como, al menos, la media de las demás comunidades autónomas, pero, en este caso, a la baja, al encontrarse en tramos superiores a la media nacional.

Nuestra pregunta es si tiene previsto el Consell reducir el tramo autonómico del IRPF para las rentas medias y, en este caso, más bajas, durante el próximo ejercicio.

Gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señor Woodward.

Señor conseller.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

Senyora presidenta.

Senyoria.

He de dir-li prèviament, i abans de contestar-li a la pregunta que em fa, quin és el context en què jo hauré de contestar.
El context, com saben vostés, és què poden fer les comunitats autònomes en el tema de l'IRPF, no?

Vosté sap, com jo, que poden fer diverses coses: fixar un import mínim, personal i familiar, aplicable en el càlcul del gravamen; l'escala autonòmica aplicable a la base general de l'impost; i les deduccions, les deduccions en la quota íntegra autonòmica per circumstàncies personals i familiars, per inversions no empresarials i per l'aplicació de renda a determinades finalitats.
Eixe és el context: import mínim, escala pròpia, deduccions.

Cal dir que esta potestat legislativa no és il·limitada, sinó, com sap vosté molt bé, està contreta que la quota líquida autonòmica no siga negativa.
És a dir, l'import autonòmic de l'impost ha de ser positiu o, almenys, zero, després d'aplicar les deduccions sobre la quota.

Així, per tant, és en este context que he de respondre-li la pregunta.

En eixe context, la intenció del Consell és abaixar el tram autonòmic de l'IRPF per a les rendes mitjanes i baixes, atenent la nostra sensibilitat i compromís social, tal com diu el pacte del botànic.

Malgrat tot, hi ha condicionants que ara mateix ens fan dir que no tenim una dada concreta per fer realitat aquestes rebaixes impositives, ni una data ni una dada.
En quin sentit?
Doncs que, d'una banda, el retard d'un nou sistema de finançament que millore el nostre dèficit estructural en la balança fiscal fa difícil saber quin és l'esforç fiscal complementari o suplementari que podríem fer, perquè hem de vore la repercussió que podria tindre respecte dels nostres propis impostos i les nostres pròpies accions legislatives al respecte.

I l'altra, és l'anàlisi que ara mateix estem duent a terme a través d'un comité d'experts, creat per a estudiar la normativa tributària valenciana en el seu conjunt.
És molt important açò del conjunt.
Nosaltres no podem actuar de manera puntual, perquè significaria òbviament que podríem distorsionar i inclús fer més mal que bé.
Volem fer esta anàlisi global, valorar les possibilitats legislatives per apropar el sistema tributari valencià a les necessitats del finançament de les obligacions que té La Generalitat.
Tot això sota l'ideari d'un sistema tributari progressiu, inspirat en una major descentralització fiscal.

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, senyor conseller.

(Inoïble) .
.
.
quan vullga.

El senyor Woodward Poch:

Sí, muchas gracias, señor conseller.

Bueno, yo lo único que veo aquí al final es que, por desgracia, los ciudadanos de la Comunidad Valenciana somos los terceros, al menos en las rentas más bajas, que pagamos más impuestos en el tramo autonómico, por mucho que me haya querido decir todo lo que me ha querido decir.
Entonces, yo le rogaría que estudiara bien.
Cuando tenga esos estudios, poder bajar los tramos para la gente más necesitada, en este caso los que tienen las rentas más bajas.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias.

Sí, senyor conseller.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

Té raó vosté.
Té raó vosté, i en això estem, i per això anem a treballar, perquè ja li he avançat que el nostre criteri és eixe.
Però també he de dir una altra cosa.
En temes de deduccions no és així.
En temes de deduccions, com sap vosté, se n'apliquen setze, exclusivament a contribuents de rendes baixes i mitjanes, requerint que el conjunt de bases liquidables de beneficiari no supere els 25.
000 euros.
Estes deduccions atenen realitats personals i familiars diverses que impliquen una necessitat econòmica incrementada respectes a d'altres persones que, amb un mateix nivell de renda, no tenen estes circumstàncies.

Em referixc a: naiximent, adopcions i acolliment familiar.
Famílies nombroses.
Conciliació del treball amb la vida familiar.
Contribuents discapacitats.
Conviure amb ascendents majors de setanta-cinc anys o majors de seixanta-cinc, si són discapacitats o tenen algun grau de minusvàlua.
Primera adquisició o lloguer també d'habitatge habitual.
Les deduccions ultrapassen en quasi tots els casos els 150 euros i poden tindre una incidència més gran encara que abaixar la càrrega fiscal d'una reducció de cinc a deu punts percentuals en el tipus de gravamen de les rendes baixes.

Vaig a posar-li un exemple: pensem que sobre una quota líquida, per exemple, 300 euros, una rebaixa de deu punts percentuals suposaria 30 euros.
A banda que per aquesta via atenem circumstàncies personals concretes i no només el fet que la renda siga més o menys baixa.
És a dir, baixa i, a més, circumstàncies personals concretes.

També vull recordar-li, per acabar, a la seua senyoria, l'esforç fet per aquest govern, en tractar d'afavorir les persones amb circumstàncies socials difícils, com ara la dependència, per exemple, la necessitat freqüent de medicines, o la precarietat familiar, en el cas de fills de dones víctimes de la violència de gènere.
Casos tots ells en els quals hem limitat o reduït les taxes i els copagaments que fins ara se'ls aplicaven.
Per donar una dada: el decret que es va aprovar a primer de gener per deixar de pagar el copagament farmacèutic beneficiarà 910.
000 pensionistes de la seguretat social amb rendes inferiors a 18.
000 euros.

En definitiva, és i serà prioritat d'este govern el compromís social amb les persones menys afavorides.
I en la mesura de les nostres possibilitats, i ho diu el conseller d'hisenda, cada dia farem de la nostra terra un lloc millor per a conviure, emprant totes les eines que estiguen al nostre abast.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor conseller.

I a continuació, la pregunta 240 que formularà l'il·lustre diputat senyor Alberto García, del Grup Parlamentari Ciudadanos, sobre la figura de l'assistent personal, corresponent la resposta a la vicepresidenta del Consell.
Quan vullga, senyor García.

El senyor García Salvador:

Hola, bona vesprada.

Mire, senyora vicepresidenta, anem a parlar de la figura de l'assistent personal.
L'article 19 de la Llei 39/2006, la llei d'autonomia personal i atenció a la dependència, fa referència a la figura de l'assistent personal, una figura que ha de ser capaç de facilitar l'accés a l'educació, al treball, a una vida més autònoma, en definitiva, d'estes persones dependents.
Igualment, l'ordre autonòmica 21/2012, en l'article 15, parla de Â«requisitos subjetivos para obtener el derecho a la prestación económica de asistencia personalÂ».
Val.

Hem de mencionar també que esta figura de l'assistent personal està sent desenvolupada amb èxit en zones com el País Basc, en Madrid, en Catalunya, i és també una de les exigències d'organitzacions com el Cermi i gent del món de la dependència per a la Comunitat Valenciana.
És a dir, sembla que a priori eixa figura existeix, però n'hi han dubtes si està desenvolupada, si s'aplica i si té algun tipus de pressupost.
Aleshores, la pregunta és si el Consell va a posar en marxa la figura de l'assistent personal.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies.

Senyora vicepresidenta, quan vullga.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Gràcies, senyora presidenta.

Gràcies, senyor García, per la pregunta.

Efectivament, sí, senyoria, volem desenvolupar esta figura.
Tenim la voluntat de desenvolupar-la, a més, perquè afavorix un model d'autonomia enfront del model de dependència.
Com vosté molt bé sap, este govern el que ha posat en marxa amb el canvi del sistema de dependència és precisament, enfront d'un sistema que primava la dependència, que primava les grans residències, que primava precisament el negoci, enfront del benestar i l'autonomia, nosaltres el que volem és capgirar completament eixa situació.
Més autonomia, menys dependència, de manera que les persones puguen estar el temps major que puguen estar en el seu entorn, familiar, afectiu, en el seu entorn segur, amb eixes figures com els assistents personals, o en vivendes tutelades, en un segon terme, quan no poden estar atesos en sa casa, o en centres de dia, o en recursos diürns.
I quan ja no siga possible que se mantinguen amb recursos de més autonomia, aleshores ja passar a recursos de residència permanent.

Dir-li una xifra perquè vosté es faça una idea.
Des de l'Ordre 5/2011, a la qual vosté ha fet referència, de 6 de juny, que regula precisament la figura de l'assistent personal, només han estat quatre les persones beneficiàries d'este recurs.
Des de 2011, val?
Aleshores, com li dic, nosaltres en este canvi de rumb volem ficar en marxa esta figura, però també és cert que la situació en la qual ens hem trobat fa que estiguem centrant els esforços en este moment sobretot que la gent que està fora del sistema entre al sistema, i després desenvolupar els recursos més personalitzats, més individualitzats, com este, que exigixen que primer les persones estiguen en el sistema.
Perquè el que no està en el sistema no pot ni tindre un assistent personal, ni cap altre recurs.

La senyora vicepresidenta primera:

Senyor García.
Quan vullga.

El senyor García Salvador:

Bé, en part ja m'ha contestat vosté a la segona pregunta que anava a fer-li ara.
Però volia saber si em podia dir si van a modificar el protocol intern de concessió del que és l'assistent personal.
És cert que el protocol intern que ve de l'època del Partit Popular l'únic que ha procurat és que són quatre persones, em pense, en tota la Comunitat Valenciana, com vosté explica que són les que estan treballant com a assistent personal.
Vostés van a modificar este protocol intern?
Perquè este protocol intern el que està clar és que en cap moment està intentant assolir el que és l'esperit de la llei.
Saber si definitivament van a canviar eixe protocol.

La senyora vicepresidenta primera:

Quan vullga.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Gràcies, senyora presidenta.

Nosaltres estem en estudi, ara, també dels canvis interns de requisits que es tenen en compte a l'hora d'establir este tipus de recursos.
Però sobretot a mi em pareix més valuós participar-li -bé, vosté ja ho sap perquè ho hem parlat- que estem en l'elaboració també de la nova llei de servicis socials.
Nosaltres tenim una llei de servicis socials que és anterior a la llei de dependència, i per tant eixa llei ha d'adaptar-se al nou marc normatiu i a les noves realitats que ha introduït la mateixa Llei 39/2006.
I en eixe sentit, crec és molt important les aportacions que esta nova llei farà perquè este sistema d'autonomia prime sobre el sistema de dependència.

No obstant això, també recordar-li, de les decisions que s'han pres en els últims mesos, s'ha ampliat en 90 milions les ajudes a la dependència, la qual cosa, el programa 313.
70, en la línia S7127000, compta amb 239 milions.
Com dic, un increment de 90 milions, un 60% més del que tenia per a també atendre figures com esta, en casos concrets, com sap vosté, de gran dependència, on la persona té activitat educativa o activitat laboral, que eixa persona de suport, eixe assistent personal, puga ser un recurs que tinguen les persones amb gran dependència al seu abast.

També sap que a través de la llei de mesures fiscals hem incrementat les ajudes a cuidadors no professionals, als màxims.
Hem incrementat també les prestacions vinculades al servei, al màxim legal establert per la normativa estatal.
I també hem fet compatibles determinades ajudes que abans, en les regulacions de l'antic govern del Partit Popular, no era possible compatibilitzar.
Això permetrà també que les persones en situació de dependència puguen accedir a més recursos d'autonomia personal i esperem també poder desenvolupar amb força sobretot quan hàgem atés allò urgent, començar a atendre també allò important, perquè sens dubte la figura de l'assistent personal és una peça clau per afavorir l'autonomia personal de les persones en dependència.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyora vicepresidenta.

Pregunta número 272, que formularà la il·lustre diputada senyora Fabiola Meco, del Grup Parlamentari Podemos-Podem, a la vicepresidenta i consellera d'igualtat.
Sí.
Quan vullga.

La senyora Meco Tébar:

Bona vesprada, senyora vicepresidenta.

Señora consellera, la pregunta que le quiero formular esta tarde tiene por objeto a las personas.
Y en concreto la pregunta es la siguiente: en la residencia pública de majors de Carlet existen controles.
.
.
Bueno, la pregunta es: ¿existen controles en los que existan informes pertinentes que garanticen la higiene adecuada de los residentes que sufren desarraigo social?

Y la pregunta que le hago y que le digo que tiene por objeto a las personas, tiene que ver con personas de máxima vulnerabilidad, personas que no tienen absolutamente nada.
Por no tener no tienen quien les visite en las residencias públicas en las que hoy están viviendo.
Son los que podríamos llamar, sin que me guste la expresión, por lo que representa, indigentes con techo.
Sabemos quienes hemos estado cerca de personas que han estado o están en residencias de la importante labor que desarrollan esos familiares y allegados en la supervisión de si el centro atiende o cubre sus necesidades.

Y no le hablo en este caso de necesidades extraordinarias, superfluas.
Le hablo de necesidades básicas que tienen que ver con el propio aseo personal, los medicamentos, el control de la administración de los medicamentos, o incluso hábitos y relación vital con el entorno.
A veces, a esas personas, esos indigentes con techo, les queda únicamente el aliento, la acción o la mirada cómplice de personas que no son las responsables de dicho cuidado.
Les queda solo eso, y acaso esa no es la mirada estable ni duradera, ni la que más capacidad de acción tenga.
Y solo queda la de la denuncia.
Pero es acaso esa una vía por la que ellos obtienen respaldo.

La pregunta tiene que ver con si falla algo, la pregunta tiene que ver con si se arbitran los debidos controles.
Nos preocupa no solo el caso de Carlet, que también.
Y por eso le hago la pregunta.
Nos preocupa saber si existen protocolos de actuación, si desde la administración autonómica se supervisan esos centros, si se les piden informes, si alguien los evalúa.
En definitiva, si la administración pública valenciana vigila cómo se cuida y atiende a los residentes, porque a esas residencias van destinados recursos públicos.
Cómo se mide, cómo se valora eso.

Seguramente en el futuro esto lo tengamos claro, mediante la implementación de cláusulas de responsabilidad social en concursos públicos.
Pero hoy nos interesa saber cómo se actúa.
Por eso, le preguntamos si las residencias públicas en primer término, pero también las concertadas, tienen inspecciones generales en materia de higiene.
No que tengan inspecciones generales en materia de higiene, o laborales, que nos consta que tienen.
Yo le hablo de los controles de atención directa a residentes en esas residencias, como por ejemplo la de Carlet.

Le preguntamos, señora consellera, si existen esos mecanismos de valoración, si se hacían y si se hacen o se piensan hacer.
Porque usted como yo, como juristas, sabemos que en el papel el cumplimiento de la norma es posible, es fácil, y el funcionamiento administrativo puede parecer correcto.
Pero la realidad es muy sufrida, y el día a día puede distar mucho del papel.
Por eso, en unos tiempos en los que en política sabemos que en derecho civil se habla hace tiempo de ello, se habla mucho hoy en día de la responsabilidad in vigilando, le pregunto cómo se hace esa vigilancia tan relevante, tan de calado humano para esas personas, quién tiene ese encargo.
¿Es la inspección de servicios?

El otro día el señor conseller nos decía de las limitaciones de esa inspección.
¿Con qué medios cuenta hoy esa inspección?
Si se deja en manos del propio centro y de su equipo humano, ¿cómo se ejerce el control y quién supervisa ese control realizado por el centro?
¿Cómo saber que esos equipos humanos cuentan con las técnicas y con los métodos precisos?
Porque coincidirá conmigo en que la garantía de la fiscalía y de su disponibilidad en muchos casos no es suficiente para estos internos, bien porque no cumplan las condiciones de incapacidad, o porque no exista delito que poder atender desde la fiscalía.

Señora consellera, en definitiva, me consta su trabajo y su preocupación por el interés de las personas más vulnerables.
Por eso, desde la honestidad política, le pido que nos diga qué niveles de control, de atención a los residentes existen, y en el caso de que no existan, qué está dispuesta a hacer su conselleria al respecto.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señora Meco.

Senyora vicepresidenta, quan vullga.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Gràcies, senyora presidenta.

Gràcies, senyora Meco, per la pregunta.

Justetament, Carlet és una de les residències que ja he pogut visitar.
És una residència molt gran.
És una residència que té necessitats també, no només d'infraestructura, sinó també de personal, en esta constant que ens hem trobat.
Però també és una residència que atén moltes persones.
De totes maneres, vaig a anar del general al particular de la seua pregunta.
Efectivament, també ens vam trobar un cos d'inspectors menor del que hauríem de tindre.
Però, des de la Direcció General de Planificació, Ordenació i Avaluació del primer que es va posar en marxa va ser precisament la revitalització de les inspeccions.

Ara, estem treballant també en una qüestió molt senzilla que és un segell, ¿val?
, una espècie de placa, de segell perquè qualsevol usuari o familiar que entre en una residència sàpiga quan es va produir l'última inspecció i amb quin resultat, ¿val?
Perquè una cosa tan senzilla que en cada sensor n'hi ha una plaqueta de l'última inspecció i de quan toca fer la següent doncs quan són ascensors sí que passa però en una qüestió tan sensible com una residència, un centre de dia, recursos que tracten a persones, doncs no existia.

Estem treballant, també, en un segell perquè també públicament qualsevol puga controlar que ahí la inspecció passà, fins a tal punt que l'altre dia una persona d'una entitat, precisament que treballava amb malalts d'alzhèimer, em deia que portaven més de quinze anys gestionant un centre i que era la primera volta que havia passat la inspecció, després de quinze anys de gestionar-lo, la primera volta que havia passat la inspecció i que, a més, no els havia incomodat; al contrari, perquè la inspecció és necessària per a garantir un bon servei i, de fet, a les entitats que treballen bé doncs el que volen és que es veja que treballen bé, ¿no?

Això quant a les inspeccions però hem de millorar-les, necessitem més inspectors i necessitem millorar la inspecció.
En això també estem treballant.

I en el tema de Carlet i dels controls d'higiene, sí que n'hi ha, ¿val?
, de les persones en desarrelament social o de les persones que, bé, que han estat en una situació de marginalitat social, a mi tampoc m'agrada la paraula però perquè ens entengam, ¿no?

Es realitzen els controls, ¿val?
, que garantixen la higiene dels residents, de tots els residents, ¿eh?
, especialment dels de desarrelament social.
Totes les persones usuàries, totes reben els mateixos tractaments, únicament aquells que tenen majors graus de dependència, òbviament, tenen un tracte diferenciat però en funció de la seua situació personal perquè, si no, tot el món rep, en les mateixes circumstàncies rep el mateix tractament.

Ara, bé, n'hi ha persones usuàries no dependents, com estes persones que tenen desarrelament social, que determinen voluntàriament a vegades que no volen acceptar determinades normes.
I açò és una cosa que ha de vore amb el seu passat de desarrelament, amb la falta d'hàbits saludables, amb la falta d'habilitats socials moltes voltes.

I és un problema que estem intentant també treballar i que els professionals intenten treballar perquè, en acabar, sí que n'hi ha norma que obliga una volta a la setmana a passar per la dutxa, per dir-ho, en fi, perquè és això del que estem parlant, ¿val?
, a passar per la dutxa, però n'hi ha gent que es nega i n'hi ha hagut voltes també que, fins i tot, se'ls ha obligat amb els guàrdies de seguretat i no entenem que això tampoc siga el més adient perquè adquirisquen estos hàbits saludables.

Aleshores, hem de buscar un equilibri perquè, clar, són persones que tenen la seua llibertat personal de prendre les decisions que creguen convenients però també han d'acceptar les normes de la convivència perquè han de conviure amb un col·lectiu.

Trobar eixe equilibri no sempre és fàcil però jo li assegure que els treballadors i treballadores d'esta residència doncs intenten, a través de convèncer-los, a través de reforços positius, que esta higiene almenys una volta a la setmana es done però és un problema que existix i que ha de vore amb un passat de desarrelament i amb una falta d'habilitats socials.

En qualsevol cas, també intensificarem la cura sobre esta qüestió no només en estes residències sinó en la resta, i la continuarem informant sobre com evoluciona açò.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyora vicepresidenta.

La següent pregunta és la 366, que formularà l'il·lustre diputat senyor César Jiménez, del Grup Parlamentari Podemos-Podem, també a la vicepresidenta i consellera d'igualtat.

Quan vullga, senyor Jiménez.

El senyor Jiménez Doménech:

Gràcies, presidenta.

I gràcies, vicepresidenta, per evitar la citació de l'article 69.
3 en el punt anterior.

Amb el Decret 4/2015, de 4 de setembre del Consell, es pretenia garantir l'eficàcia en la continuïtat dels serveis públics de les competències atribuïdes a les entitats locals en matèries com ara l'educació, els serveis socials i la salut davant de la situació en què s'aproximaven les dates en què s'havien d'assumir aquestes competències i es feia palesa la manca d'una regulació normativa del sistema de finançament autonòmic i de les hisendes locals que concretara els termes en les que les comunitats autònomes havien d'assumir aquestes competències.

En aquest context es va determinar que les competències a què es referia la disposició addicional quinze i les disposicions transitòries primera i segona de la Llei 27, de 2013, de racionalització i sostenibilitat de l'administració local, continuaran sent prestades pels municipis en l'àmbit territorial de la Comunitat Valenciana fins que no siguen aprovades estes normes reguladores del sistema de finançament.

Fins aquí tot clar, el nostre grup parlamentari va entendre aquesta necessitat i vam donar el vot favorable a la convalidació d'aquest dret.
Aquest decret, en el punt 2 del seu únic article planteja l'elaboració per part de les conselleries competents d'un pla per l'avaluació, reestructuració i implantació dels serveis en el qual es contemplen les condicions per al traspàs dels mitjans econòmics, materials i personals corresponents.

L'anunci el passat 14 de febrer de l'apertura d'un procés participatiu mitjançant Internet per a elaborar una nova llei de serveis socials ens fa pensar que l'arribada d'aquest avantprojecte de llei a estes Corts és imminent, qüestió que ens agradaria que fóra aclarida.

D'altra banda, resulta lògic pensar que aquesta futura llei de serveis socials inclourà també la necessitat d'elaborar un pla per a l'avaluació o reestructuració i implantació dels serveis en termes similars als que determinava el Decret 4/2015.

La pregunta és: ¿en quina situació deixa al pla que es preveia en aquest decret la pròxima posada en Les Corts de la nova llei?

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor Jiménez.

Quan vullga, senyora vicepresidenta.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Gràcies.

Bé, efectivament, la llei de serveis socials està treballant-se ja, el que passa és que sí que és una llei complexa i volem que tinga un procés participatiu ample.
Això fa que no siga imminent la seua presentació, estem treballant amb l'objectiu de finals d'any, ¿val?
, perquè precisament volem que el sector s'implique.

No només l'eina d'internet és una eina -digam- per a la ciutadania en general, però també volem treballar-la amb el sector i amb el sector n'hi ha molta complexitat, moltes entitats, els mateixos professionals, els mateixos ajuntaments, les entitats supramunicipals, la diputació, la Federació Valenciana de Municipis i Províncies i, per tant, volem que la llei arribe el més consensuada possible a convertir-se en projecte de llei i aplegue a estes Corts ja consensuada amb el sector.
I això té un temps, ¿eh?
, el temps de la participació, doncs se'ls ha de donar un temps.
Això estarà per a final d'any.

Per tant, el pla del que vosté parla està més afectat per la sentència del Tribunal Constitucional que per l'elaboració d'esta llei.
¿Per què?
Perquè la sentència del Tribunal Constitucional -que vam saber fa dos o tres dies- el que ha fet és declarar no constitucional la part d'esta famosa llei de racionalització dels municipis que no permetia als ajuntaments continuar donant els serveis socials i sanitaris, ¿val?
, eixa és la part que s'ha anul·lat.
Per tant, quasi està més afectat per això que per altra cosa.

Però també és cert que nosaltres el pla l'havíem centrat, sobretot, en l'època esta de transició que jo els vaig comentar que havíem de passar, sobretot en este primer semestre, i pot ser un poquet més entrat el segons semestre, del canvi, sobretot en allò que respecte a la valoració de la dependència.

Vostés saben que aquí el que es fa fer és a través d'una empresa, Avapsa, en un primer moment, contractar allí als valoradors d'aquella manera perquè allò també va ser anul·lat pel tribunal superior de justícia, però no vaig a continuar per ahí perquè, si no, encara demanaran una altra vegada el 69.
3 i no acabarem mai, però vostés saben que tot això va ser també un sistema paral·lel als servicis socials de base dels municipis.

I nosaltres el que volem és que això vaja on havia d'haver anat des d'un principi, on sistemes que funcionen bé en dependència, com el de Castella-Lleó que jo el pose molt com a exemple perquè allí doncs no governa, precisament, un partit antisistema, ¿veritat?
, bé, segons com es mire, però no governa un partit antisistema i allí tenen pràcticament el millor sistema de dependència de tot Espanya, i ¿com ho varen fer?
, a través dels servicis socials de base municipals, que és multiplicar les valoracions de les persones en situació de dependència.

Aleshores, el pla sobretot en el que anem a emprar-lo és per a coordinar els servicis en tres ajuntaments i La Generalitat, cosa que no estava feta.
Per a posar-li un exemple, quan nosaltres aplegàrem a la conselleria intentàrem enviar un mail als ajuntaments, una cosa tan senzilla com un mail, ¿eh?
, siglo XXI, doncs no n'hi havia base de dades dels mails dels ajuntaments.
Perquè vostés es facen una idea, açò és un exemple xicotet però és una paradigma de com es funcionava des de la conselleria amb l'antic govern, i és que n'hi havia una desconnexió total entre els ajuntaments i la conselleria.
¿Què volem fer nosaltres?
Doncs que els servicis fonamentalment s'han de donar a través dels municipis i la conselleria donar suport a això.

Per això, en el pressupost d'enguany hem incrementat notablement les partides perquè els ajuntaments puguen contractar personal i per això hem de passar esta fase de transició que, pràcticament, ens durà a la nova llei de servicis socials per ahí fer ja una regulació completa de tot el sistema tenint en compte, també, les novetats que s'han introduït a través de la llei de dependència.

I jo crec que en això a finals d'any podem tindre ja el marc normatiu que done, bé -digam-, l'eixida a la construcció d'eixes serveis socials universals, el canvi de la idea dels serveis socials assistencials a la idea de serveis socials universals com tenen els països més avançats del nostre entorn.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies.

Quan vullga, senyor Jiménez.

El senyor Jiménez Doménech:

És una llàstima, s'ha quedat sense temps per a contestar-me després però (rient) li formularé la pregunta i en algun moment me la podrà contestar.

Bé, en aquest anunci de la nova llei, la secretària autonòmica, Sandra Casas, titllava l'actual legislació Â«d'existencialistaÂ», en sintonia amb les formes d'actuar de l'anterior govern, i confessava que la intenció era canviar de paradigma per a garantir que els serveis socials siguen un dret universal tal com són educació o sanitat.
Este procés col·laboratiu implica -segons la senyora Casas-, implicava agents socials, societat civil, experts, universitats, ajuntaments.

I la pregunta que (rient) m'agradaria que ampliàrem en un altre moment és que, més enllà de les intencions i els compromisos que el procés siga dinàmic, flexible i participatiu, quines són eixes garanties, o eixos mecanismes, o eixe full de ruta que s'aplicarà per a canviar veritablement de paradigma i per a arribar a l'equiparació del serveis socials a l'altura dels drets reconeguts en educació i sanitat.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor Jiménez.

Continuant amb les preguntes correspon ara la número 367, que formularà la il·lustre diputada senyora Cristina Cabedo, del Grup Parlamentari Podemos-Podem, a la consellera de Justícia, Administració Pública, Reformes Democràtiques i Llibertats Públiques.

Quan vullga, senyora Cabedo.

La senyora Cabedo Laborda:

Gràcies, senyora presidenta.

Ahir, vam commemorar el Dia Internacional de les Dones on totes vam eixir a continuar reivindicant els nostres drets.
Vam eixir amb Marea, igual que uns dies abans tantíssimes dones de tot el món es van llançar a les xarxes socials per a denunciar el masclisme que s'estava vivint en els mitjans de comunicació que parlàvem de l'assassinat de Maria José i Marina, dos turistes argentines a l'Equador, dient que aquestes viatjaven a soles com si això justificara el seus assassinats.
¿Endevinen vostés què és el que els faltava a aquestes dos turistes perquè no foren assassinades, segons els mitjans de comunicació?

El conveni d'Istanbul ens indica que les nostres normatives calen ampliar-se per a ajustar un concepte de violència contra les dones que vaja molt més enllà de la violència que es pateix en els contextos de parella.

Aquest estiu es va modificar el Codi penal espanyol incloent-hi el gènere com a agreujant.
És cert que caldria analitzar si aquesta modificació es va fer per a bloquejar o boicotejar l'articulat sobre violència de gènere, pot ser no, pot ser no siga així.
Haguera calgut una comissió com la d'ací, on hem consensuat totes fer-la, per a veure com aplicar aquest conveni de la forma més efectiva.

Cal dir, tanmateix, que sense aquest agreujant al nostre país, com a molts altres, els assassinats de Marina i María José no podrien mai relacionar-se amb els masclisme perquè no van ser assassinades per la seua parella.

En una societat que titlla de Â«viajar solasÂ» o de Â«portar una falta massa curtaÂ», aquesta cultura amenaça contínuament la justícia perquè a voltes ha aconseguit donar a llum sentències sobre violacions que, al mateix temps, parlen de Â«pantalones demasiado ajustadosÂ» o interrogatoris, com fa poc dies, on se li preguntava a la víctima si havia apretat les cames suficientment per a no ser violada.

Per això nosaltres des de Podem vam rebre positivament quan li vam preguntar a la consellera sobre si anaven a formar als jutges i a les jutgesses en perspectiva de gènere, vam rebre positivament que vosté ens indicara que, tot i que les competències eren d'òrgans estatals, la consellera tenia voluntat de col·laborar amb els organismes competents per oferir accions conjuntes de formació.

Senyora Bravo, ¿amb quins organismes s'ha contactat ja?
I, ¿quin calendari de formació hi ha establert?

Gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyora Cabedo.

Senyora Bravo, quan vullga.

La senyora consellera de Justícia, Administració Pública, Reformes Democràtiques i Llibertats Públiques:

Gracias, presidenta.

Señora Cabedo.

Como efectivamente le informé en el mes de noviembre, sabe perfectamente que la competencia, tanto de jueces y fiscales, en materia de formación, corresponde a la Fiscalía General del Estado respecto a los fiscales y el consejo general respecto a los jueces.
No obstante, esta conselleria pretende activar convenios de formación con ambas instituciones con las que ya estamos relacionándonos con ocasión de la puesta en marcha de las oficinas de atención a la víctima.

Los convenios de formación, que no hemos podido desarrollar para este año, porque cuando tomamos posesión e iniciamos la andadura en este nuevo gobierno los planes de formación, tanto de la fiscalía general como del consejo, estaban cerrados… Desgraciadamente, los planes descentralizados que el consejo realizaba aquí concretamente en la Comunidad Valenciana, en colaboración con la conselleria, para la formación de jueces dejaron de tener fondos de esta conselleria ya hace muchos años -estaba yo entonces en el Consejo General del Poder Judicial-, y esta es una de las medidas que ya queremos poner en marcha para el próximo curso, porque los planes de formación se aprueban antes del verano.

No obstante, usted sabe que formamos parte todas las comunidades autónomas, a través de las consellerias de justicia, del observatorio de violencia, con el que estamos también en relación y, además, estudiando protocolos para la determinación de los programas específicos que tienen que desarrollar las nuevas oficinas de atención a la víctima.

Estamos trabajando también con las fiscalías de sala, concretamente con la de atención a las víctimas y, aquí, en Valencia, con la delegada de violencia de género, también para el desarrollo de estos programas de actuación.

Nos preocupa mucho la formación tanto de los funcionarios, como de los profesionales que tienen que integrar estas nuevas oficinas de atención a las víctimas, pero como queremos que esa formación sea integral, que no sea una formación meramente instructiva, que sea una formación multidisciplinar, desde la Dirección General de Reformas Democráticas se va a poner en marcha, en colaboración también con el colegio de abogados, cursos de formadores.

Entendemos que es muy importante, en primer lugar, formar a los formadores, porque ya basta de teorías.
Creo que la teoría la sabemos todos.
Sabemos cuáles son las necesidades.
Lo que hay que hacer es implicar, es comprometer a todos los profesionales para que la lucha por la igualdad y acabar con la lacra de la violencia de género sea nuestra meta.
Para ello, en materia de formación, desde el IVAP, hemos incrementado en más de un 50% cursos referentes tanto a igualdad, como perspectiva de género, incluso cursos que lo que pretenden en realidad es la detección precoz de esas situaciones de violencia, porque nos interesa formar, sensibilizar e implicar.
Para eso, insisto, necesitamos a todos.

También estamos hablando con organizaciones que se encargan de atender a mujeres víctimas de violencia, porque nos interesa mucho también su perspectiva.
Concretamente, el plan de formación nuestro para los funcionarios se va a aprobar ahora en abril, se va a poner en marcha.
Hay, concretamente, cinco cursos específicos para temas de atención a las víctimas, donde queremos determinar apartados específicos, porque no es lo mismo la violencia, que trata de seres humanos o víctimas cuando se trata de menores y, por tanto, queremos que estos programas específicos sean dados y sean explicados por profesionales que tengan verdaderamente conocimiento profundo de la situación para poder implicar a jueces, a fiscales y a funcionarios.

Y tenga usted, desde luego, mi palabra y mi compromiso que vamos otra vez a recuperar esos planes de formación con el consejo para que haya cursos descentralizados también en esta comunidad, donde podamos también apostar por la formación de jueces y fiscales, porque creemos que también es nuestra obligación.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

(Inoïble) … consellera.

Senyora Cabedo… quan vullga.

La senyora Cabedo Laborda:

Gràcies.

Senyora Bravo, ens agrada, ens agrada molt que haja parlat de Â«formar a los formadoresÂ», perquè igual que la formació serà la garantia per a donar-li efectivitat a aquest agreujant de gènere, açò no és suficient, sinó que s'ha de garantir que eixa formació siga l'adequada.

En aquestes Corts vam arribar, a través d'una proposta de Podem, a la unanimitat en la decisió d'escoltar la FEPAIO, la Federació Estatal d'Associacions Professionals d'Agents d'Igualtat.
I vam fer que, en aquest cas, en l'àmbit de l'educació, foren les persones acreditades, amb profunds coneixements en gènere, les quals formaran a partir d'ara al professorat en els centres docents.
El professorat no és ni més ni menys que els jutges i jutgesses o que les magistrades, unes impartixen justícia i altres fan persones justes, ambdues importants i ambdues amb grans responsabilitats.
Per això ens agrada que ens haja dit allò de formar les formadores perquè la instem, la invitem a escoltar també els col·lectius amb formació de gènere per a eixa col·laboració d'accions formatives.

Gràcies.

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyora Cabedo.

A continuació, pregunta número 346, que formularà l'il·lustre diputat senyor Fernando Pastor, del Grup Parlamentari Popular, a l'honorable conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball.

Quan vullga, senyor Pastor.

El senyor Pastor Llorens:

Gracias, presidenta.

Ayer se publicaba en el diario oficial de la Comunitat Valenciana, sin consenso, sin diálogo, con polémica y con bastante discrepancia, el famoso decretazo.
Y, señor conseller, le preguntamos desde el Grupo Popular: ¿cuál es el desarrollo reglamentario que va a llevar a cabo el Consell para regular las competencias en materia de turismo de las diputaciones provinciales?

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señor Pastor.

Senyor conseller, quan vullga.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Gràcies, senyora presidenta.

Primer, disculpar-me un poc per la veu, pel constipat, però.
.
.
bé.

Dir-li que des de La Generalitat tenim l'obligació de coordinar accions en benefici del sector turístic del nostre territori i de totes les ciutadanes i ciutadans, a més de propiciar la màxima optimització dels recursos que disposem.
I entenc -i supose que vosté estarà d'acord amb mi- que la coordinació entre les diputacions i La Generalitat és necessària amb la finalitat d'evitar duplicitats i solapaments, i generar eficiència i sinergies.

A més a més, vull dir-li que sí que el document s'ha consensuat.
No ha segut un Â«decretazoÂ» com vosté diu.
Diu.
.
.
la nostra voluntat, a més a més, és sempre la d'avançar de manera consensuada, sempre tenint en compte el diàleg i participació de totes les administracions i agents del sector en la concepció estratègica i implementació de les diferents actuacions.
I torne a repetir-li, he de dir-li que s'ha consultat al sector turístic sobre aquest reglament, que a més a més s'ha mostrat favorable.

La senyora vicepresidenta primera:

(Inoïble) .
.
.
conseller.

Senyor Pastor.

El senyor Pastor Llorens:

Gracias, de nuevo, presidenta.

A mí me llama mucho la atención que el conseller Climent diga que este decreto, que yo le llamo Â«decretazoÂ» y creo que cualquiera que tiene dos dedos de inteligencia, también…, creo que este decretazo no se ha consensuado, como dice; entre otras cosas -y se lo voy a poner muy sencilla y muy fácil-, porque quienes tendrían que estar hoy aquí respondiendo son los que están en Berlín y viene usted a poner la cara por lo que han hecho ellos.
No pasa nada, pero yo le digo que no se puede haber consensuado algo entre dos partes, cuando una de ellas, las diputaciones, están completamente en desacuerdo.

Me extraña también que ustedes hayan consensuado con el sector, con los profesionales y con los empresarios, porque los profesionales y los empresarios se enteraron de la existencia del decreto cuando ya estaba incluido en el primer orden del día del primer viernes, que ustedes tuvieron que retirar.
Creo que los empresarios son gente que no se dedica a mentir, no son gente que se dedica a montar ruido, y eso es lo que dijeron.
Y la sorpresa fue lo que imperó en la reunión de más de treinta asociaciones empresariales y profesionales que mantuvieron en la Diputación de Alicante.

Pero, fíjense, ustedes ayer, como decíamos, publicaban el decreto -hoy entra en vigor ese decreto-, y es el decreto, se puede decir con toda la claridad del mundo, que más atenta contra la autonomía de las diputaciones provinciales; de las provincias, diría yo.
Eso es así de claro.
Y, además, quiero decir que lo hacen con una ley antigua, una ley de regulación de las competencias de las diputaciones provinciales de 1983.
Fíjense, ustedes, que son los que siempre están continuamente hablando de la reforma de la Constitución, de la reforma del Estatuto, de la España federal y de todas esas cuestiones, resulta que la nueva política que quieren aplicar la basan y la inspiran en una ley de 1983, en una ley antigua, en una ley de más de treinta y tres años que nadie se había ocupado, ni preocupado en desarrollar.

Fíjense, y es bueno hacer un contexto de qué pasaba en 1983, porque, claro, al final uno piensa que está cerca o que está lejos.
En 1983, por ejemplo, era el año en el que se nacionalizaba Rumasa también por decreto; en el que, fíjense, Tierno Galván era alcalde de Madrid.
En aquel lejano 1983 es donde ustedes se han inspirado y se ha basado, fíjense, para traer la nueva política para regular las coordinaciones en materia turística de las diputaciones provinciales.
Hombre, eso es de carcas.
Eso no es de progres, como ustedes se califican.
Eso es de carcas y de gente antigua, (aplaudiments) de muy carcas, basarse en una ley de aquella época.

Pero, fíjense, había un actor principal de todo esto -que hoy no está aquí sentado, que está en Berlín-, que en 1983 ya era diputado de esta cámara, el señor Puig, quien hoy es presidente de La Generalitat y, a lo mejor, por eso que él estuvo apoyando y aprobando aquella ley le tiene cariño y por eso la ha utilizado para resarcir todo esto.

Pero, en cualquier caso, yo le quiero decir -y acabo, señora presidenta- que lo del centralismo es una cuestión -ese apartado concreto- que no les queda nada bien a ustedes.
Ustedes, que han estado durante muchísimo tiempo enarbolando la bandera de la descentralización como una forma y como un modelo de entender nuestra organización territorial, política, económica y administrativa, que ustedes ahora vengan justamente a hacer lo contrario, es decir, a vestir nuevo santo bajo el paraguas de lo contrario, ¿no?
, de la centralidad y del centralismo en favor del presidente Puig y en favor del Consell en detrimento de las provincias, de las tres provincias de la Comunidad Valenciana, creo que no dice nada en favor de ustedes.

Vamos a tener después una interpelación interesante en la que podremos seguir hablando de estos temas, pero yo le pido al conseller, por favor, que sea capaz de responder no con lo que le han preparado los que se han ido a Berlín, sino con lo que usted cree de verdad que ha pasado, y si usted está de verdad o no de acuerdo con lo que es este decreto, que nosotros llamamos decretazo y que sabe que no ha contado con el amparo de nadie, con el beneplácito de nadie y con el consenso de ninguno de los actores implicados en el mismo.

Muchas gracias, presidenta.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señor Pastor.

Senyor conseller, quan vullga vosté.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Senyor Pastor, jo li diria que la cooperació és d'ara, és del 2016.
La cooperació.
.
.
, encara que deuria haver segut també en moltíssims anys anteriors, és important que ens ensenyem a cooperar i a optimitzar els recursos dels quals disposem.

I, a més a més, vostés, vostés han treballat, i no fa massa temps, que han de llevar duplicitats, que hem d'optimitzar al màxim els recursos que tenim: eixa mateixa llei de l'administració local, de sostenibilitat i altres, que no sé jo fins a quin punt s'ha portat a efecte.

A més a més, tampoc és nou.
Tenim exemples del que s'ha fet ací i, a més, exemples en llocs on crec que vostés governen des de no fa poquet temps.
En Galícia, la Xunta també es coordina amb les quatre diputacions provincials en matèria de turisme, i no crec que haja passat res greu.

Per tant, vull dir-li que ha de quedar clar que l'objectiu i la raó del decret és coordinar entre totes aquelles administracions que es dediquen a prestar una activitat convergent amb el sector turístic, per a evitar la dispersió d'esforços i potenciar a l'interior i a l'exterior la realitat global del nostre territori per tal de maximitzar l'eficiència i l'eficàcia dels recursos públics disponibles.

I he de dir-li que les decisions no es prendran de forma unilateral.
És a dir, per a la consecució de les finalitats que es propugnen en aquest nou decret s'engega com a un coordinador de les funcions assenyalades un consell de coordinació, a més a més paritari, que si ha llegit el decret no fa falta que li relate quins seran tots i cadascun dels qui compondran eixe consell.
A les reunions del consell, a més a més, podran assistir, quan així ho estime convenient, la presidència del Consell i agents del sector turístic de reconegut prestigi i representatius d'este.
Per tant, tots els actors i actrius en aquesta matèria podran estar representants, es treballarà conjuntament.

A més a més, aquest decret té un perfecte ancoratge legislatiu i jurídic sobre la base de les competències arreplegades en l'Estatut d'autonomia, en el seu article 49 i en el 66, així com en l'article 6 de la Llei 2/1983, de 3 de octubre, de La Generalitat, article 2 f, on es declaren d'interés general per a la Comunitat Valenciana determinades funcions pròpies de les diputacions.

En aquest sentit, lamentem que s'haja desenfocat la intenció real que vostés en principi pensaven que anava a tindre, i és la intenció del Consell.

Perquè l'objectiu prioritari del decret -torne a repetir- és prestar atenció a la diversitat de l'oferta, a través de la seua protecció i reforç, l'enfortiment i impuls de la promoció turística tant a l'interior com a l'exterior del nostre territori, les seus diferents marques i els seus diversos productes turístics.

Aquest decret és el punt de partida per a la coordinació de les diferents polítiques turístiques i un compromís per a un marc de col·laboració estable, en el qual esperem comptar també amb tots vostés.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor conseller.
(Aplaudiments)

Pregunta número 19, que formularà l'il·lustre diputat senyor Vicent Arques, del Grup Parlamentari Socialista, sobre la llei de turisme i hospitalitat, i correspon la resposta al conseller d'economia sostenible.

Senyor Arques, quan vullga.

El senyor Arques Cortés:

Señor conseller, la importancia del sector turístico en la Comunidad Valenciana es indiscutible.

Los datos nos dicen que el turismo representa el 133% del PIB de la Comunidad Valenciana, 13.
000 millones de euros, que representan el 13,4% del empleo, es decir, unos doscientos setenta mil puestos de trabajo.

Que aporta cerca de un 12% al turismo español y que ha convertido a la Comunidad Valenciana en el tercer destino turístico en España y el quinto en demanda extranjera.

Que se superó durante el verano de 2015 los 162.
000 trabajadores en la Comunidad Valenciana, con un incremento del 6,2% respecto al año anterior.

Que durante el año 2015, el número de turistas extranjeros también alcanzó cerca de los 6,5 millones y destinos como Benidorm, la ocupación hotelera superó el 90%.

El alojamiento hotelero ha superado 4,4 millones de visitantes y ha generado 15 millones de pernoctaciones.

Con estos datos, podemos decir que la coyuntura turística de nuestra comunidad es positiva, porque, por un lado, refleja uno de los mejores desempeños dentro del litoral peninsular, como indica en su último estudio Exceltur, que hemos aumentado un 10,4%, presenta un incremento interanual del 5,8% de pernoctaciones hoteleras y un incremento del 11% de ingresos hoteleros por habitación disponible.

Asimismo, un incremento de pernoctaciones extrahoteleras y de turistas extranjeros y españoles en hoteles y alojamientos extrahoteleros.

Pero no podemos caer en la autocomplacencia y tenemos varios retos para el futuro.
Uno, la competencia en el plano internacional, donde nuestra Comunidad Valenciana va a tener que medirse con toros destinos del arco mediterráneo, que ahora mismo están asolados por guerras o por conflictos políticos.

También la evolución que ha experimentado la demanda, la cual reclama ofertas cada vez más amplias y rechaza las soluciones estereotipadas.

Y finalmente, la aparición de plataformas de intermediación en internet, que ha multiplicado las posibilidades de difusión y capacidad de ofrecer y gestionar viviendas como alojamientos turísticos, lo que venimos llamando el efecto de hotelización de las viviendas residenciales y que puede conllevar un riesgo del intrusismo profesional.

Es evidente la necesidad de una nueva ley de turismo.
La actual ley es de 1998 y ha quedado obsoleta y no puede responder a los nuevos retos que plantea el turismo del futuro.

Y, por lo tanto, debe ser actualizada y abordar un nuevo modelo turístico, que sea inclusivo, que fomente un concepto y una visión de nuestra comunidad como un destino construido sobre unos valores de una sociedad abierta y hospitalaria.

Hablamos de un cambio de modelo, hablamos de que nuestras tradiciones sean los grandes eventos, hablamos de que la Magdalena, que las Fallas, que las Hogueras sean los grandes eventos de la Comunidad Valenciana.
Hablamos de que desde el norte al sur, el Sexenni, el castell Papa Luna en Peñíscola, los Moros y Cristianos de Alcoi, de Villena, de Villajoyosa, la gastronomía de Denia, el Misteri d'Elx, los eventos culturales propios, los castillos de la provincia de Alicante o Miguel Hernández en Orihuela sean nuestros grandes eventos.

Y, por lo tanto, proponemos la creación de una oferta turística sostenible, la potenciación y el desarrollo de una oferta complementaria, turismo de medio ambiente, turismo de salud, turismo cultural, turismo educativo y una puesta en valor de los recursos de la oferta de les destinos de interior.

Estos han de ser los objetivos que rijan desde ahora en adelante la promoción del turismo, dejando atrás la época de los grandes eventos prefabricados, organizados por Orange Market y que han demostrado deficitarios y que no han dejado otra cosa que una hipoteca reputacional de despilfarro y mala gestión en esta comunidad.

Y mi pregunta es: ¿qué objetivos tiene la Agencia Valenciana de Turismo con la elaboración de la futura ley de turismo y hospitalidad?

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias.

Senyor conseller, quan vullga.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Gràcies, presidenta.

Gràcies, senyor diputat, per la pregunta.

Simplement dir-li que al Ple del passat 17 de febrer ja vaig tenir l'oportunitat d'exposar-los la política general del Consell davant les noves transformacions de la demanda turística i els nous models de negoci en l'àmbit de l'oferta i també les línies directrius de la llei de turisme, oci i hospitalitat en què estem treballant.

Amb la fi d'incrementar gradualment la competitivitat del sector turístic valencià, el Consell es va plantejar iniciar el procés de modificació de la Llei 3/1998, de 21 de maig, de turisme de la Comunitat Valenciana, després de més de dèsset anys des de l'aprovació de la mateixa.

Els principals objectius a abastar amb aquesta nova llei seran reforçar el desenvolupament planificat i sostenible en el nostre territori de l'activitat turística, promovent l'orientació al turista del segle XXI de les destinacions, serveis i productes turístics valencians, incorporant les tecnologies de la informació en totes les seues possibles ramificacions, així com l'adaptació a l'actual escenari turístic dels municipis turístics del nostre territori.

Els elements que s'estan considerant per a l'elaboració d'aquesta nova llei li'ls detalle a continuació:

En primer lloc, principi de la unitat de mercat que garantisca un marc regulatori més eficient, transparent, simplificat i predictible per als agents turístics, que contribuïsca a la millora de la competitivitat i que assegure els drets de consumidors i usuaris de serveis turístics.

En segon lloc, millorar els mecanisme que permeten compensar els sobrecostos que suporten els ajuntaments pels serveis extraordinaris que han de prestar a causa de la seua condició turística.

En tercer lloc, precisar el marc institucional competent en matèria turística al nostre territori per a evitar duplicitats i sumar sinergies.

En quart lloc, donar resposta normativa a noves modalitats d'activitats prestadores de serveis turístics i, en general, a l'ordenació de l'activitat turística.

Cinqué, redefinició dels espais turístics del País Valencià, potenciant la generació de sinergies entre la costa, les àrees urbanes i l'interior, garantint la planificació sostenible de l'activitat turística sobre el territori.

Sisé, impulsar l'ús de les noves tecnologies de la informació i la comunicació, l'administració electrònica i l'obertura de dades en l'àmbit turístic.

Seté, garantir la qualitat de l'oferta i la seguretat jurídica de consumidors i prestataris de serveis, mitjançant la implementació de mesures que eradiquen l'intrusisme i la competència deslleial.

I huité, l'articulació d'una efectiva política de marques turístiques que garantisca el millor posicionament del nostre territori, les seues destinacions turístiques en els mercats turístics tant estatals com internacionals.

A hores d'ara, des de l'Agència Valenciana de Turisme s'està treballant en el procés d'elaboració d'aquesta nova llei, trobant-se en l'anàlisi previ en la qual s'han de desenvolupar els treballs d'anàlisi de necessitats, amb l'objectiu de disposar, a mitjà termini, d'un esborrany de text legislatiu que després de la seua aprovació per Les Corts es convertisca en un referent a nivell estatal.

L'objectiu és, per tant, disposar en aquesta legislatura d'una nova llei que siga un referent en aquests àmbits, garantit al temps la màxima participació de tots els agents turístics valencians en el procediment per a la seua elaboració, a través de les seues aportacions en el si del Consell de Turisme de la Comunitat Valenciana.

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor conseller.
(Aplaudiments)

L'última pregunta del punt seria la 298, que formularà l'il·lustre diputat senyor Víctor Garcia, del Grup Parlamentari Compromís, al conseller també d'economia sostenible.

Quan vullga, senyor diputat.

El senyor Garcia i Tomàs:

Gràcies, presidenta.

Senyor conseller, des del començament de la crisi allà pel 2008, el crèdit a empreses, pimes i autònoms s'ha reduït en gran manera.

La falta de finançament impossibilita a la major part de les persones la creació d'una empresa i la difícil supervivència de les ja existents.

A més, sense accés a finançament, les empreses no poden invertir en els seus negocis per a créixer, diversificar-se, innovar o eixir a l'exterior.

Moltes d'estes empreses, pimes i autònoms, en quedar-se sense liquiditat i amb greus obstacles per a finançar-se, s'han vist en la situació d'haver de tancar.
Aquest fet ha afectat principalment a les pimes i als autònoms, els que presenten majors dificultats tant per a trobar finançament com per a fer front a despeses imprevistes.

En els últims anys, la limitació del crèdit privat ha sigut norma al conjunt de l'economia i la situació ací al País Valencià s'ha vista agreujada per la liquidació del nostre sistema financer.

Mala gestió, intromissions polítiques i la irresponsable concentració de risc en el sector immobiliari van formar una barreja explosiva que va portar a la liquidació del sistema financer valencià en menys d'un any.
La primera intervinguda va ser la CAM al 2011, la següent el Banc de València, per finalitzar amb Bancaixa.

En 2008 van començar a reduir-se els préstecs i en 2012 les pimes van començar a tenir dificultats greus per a aconseguir finançament.
Quan ho aconseguien, el cost de finançament era molt superior al de les pimes d'altres països europeus i, per tant, el seu desavantatge competitiu es feia més gran.

Segons l'informe Â«Les restriccions financeres de les pimes espanyoles: la importància del crèdit bancariÂ», deia que del 2009 a 2012, el crèdit bancari al sector privat va caure a l'estat un 9,2%, amb una reducció al voltant de 172.
000 milions, equivalent al 17% del producte interior brut.

En 2013, les pimes, principal font d'ocupació i riquesa, eren les que més patien aquesta situació i l'associació de treballadors autònoms reclamava el desenvolupament d'un sistema de microfinançament de xicotets imports per a suplir la falta de liquiditat de la qual patien.

Des de l'any 2013 fins al 2015, el crèdit al sector privat va continuar caient a Espanya.
I segons l'informe de l'Institut Valencià de Finances, de setembre de 2015, la caiguda en eixe mateix any va ser de quasi un 8%, el doble al País Valencià respecte a la resta de l'estat.

A l'any 2015, l'accés al finançament seguia sent el principal problema per al 13,1% de les pimes, i en els anys més durs de la crisi va arribar a ser fins a 37,7% el principal problema de les pimes.

No obstant això, enfront d'aquest problema tan greu que afecta la viabilitat del teixit empresarial i de l'activitat econòmica, la resposta del Partit Popular va ser nul·la, ignorant els emprenedors, les xicotetes i mitjanes empreses i els autònoms.

Per tot açò, la pregunta que volem fer-li, senyor Climent, és la següent.
Voldríem saber quines mesures s'estan adoptant per a facilitar l'accés al crèdit a les empreses i, en particular, a les pimes i als autònoms.

(Ocupa la presidència el president, senyor Enric Morera i Català)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor diputat, dir-li, com ja hem dit moltíssimes vegades, que un dels principals objectius estratègics per al Consell és la transformació del nostre model productiu.

I eixe model productiu volem que vaja cap a un model de desenvolupament econòmic sostenible, basat en el coneixement, la recerca i la innovació, i articulat sobre la base de la sostenibilitat econòmica i mediambiental i que ens ajude a generar ocupació estable i de qualitat.

Tenim una tasca francament important, com és la de donar un impuls a la creació d'empreses, de cooperatives i de societats anònimes, ajudar a les pimes i autònoms a créixer, a ser més competitives en un mercat globalitzat, a fer una aposta decidida per la innovació i donar oportunitats al màxim nombre d'empreses en el camí de la internacionalització.

Per a abastar aquests objectius, així com la revitalització econòmica i l'expansió de l'activitat emprenedora, és molt important, com vosté ha dit, el finançament empresarial.
I com vosté també ha repetit en la seua intervenció, que els últims anys havia tingut un escàs desenvolupament, sobretot per la desaparició del sector financer valencià.

Dir-li que des del Consell estem treballant per facilitar el finançament, perquè les nostres empreses puguen tenir eixe instrument per tal d'invertir en projectes consolidats o per consolidar, a que puguen guanyar amb productivitat.

Així, en concret i en esta línia de treball, podem parlar d'un recent protocol de col·laboració entre l'IVF i Caixabank signat el passat febrer, que ha instrumentat una línia de crèdit de fins a quatre mil milions d'euros per a la millora, creixement, modernització i internacionalització de les empreses del nostre territori.
Aquesta línia de finançament oferirà condicions preferencials en el finançament de projectes d'innovació, emprenedoria i internacionalització.

També tenim previst el desenvolupament de línies de microcrèdits que per mig de l'IVF podran destinar-se a finançar, d'una banda, projectes d'emprenedoria i inversió impulsats per autònoms o microempreses i, per una altra, a evitar situacions de desemparament i exclusió social que permeten la participació productiva de les persones i les famílies en la societat.

Així mateix, estem promovent els instruments financers relacionats amb l'economia sostenible, el cooperativisme i l'economia social que a tal fi es constituïsquen amb coordinació entre l'IVF i l'Ivace.
Es van a dur a terme noves iniciatives de suport destinades als següents perfils d'empreses, emprenedors, autònoms, innovadors, pimes i microempreses.

He de dir-li també que la línia de projectes d'economia social, dotada amb 2.
418.
750 euros, afavorirà l'accés de les entitats de l'economia social al finançament adequat per a la implementació i desenvolupament de les seues iniciatives i projectes innovadors que contribuïsquen a la difusió de l'economia social i les millores de la seua productivitat.
També s'han establert 1.
200.
000 euros per a finançar actuacions d'empreses i entitats sense ànim de lucre per a la millora de la competitivitat vinculades als principis de l'economia sostenible i de l'economia del bé comú.

Finalment, des de l'Ivace es van a adoptar mesures bàsicament en l'àmbit de la informació i l'assessorament per a facilitar l'accés al crèdit, informant sobre productes existents en matèria de finançament tant a nivell estatal i europeu, especialment convocatòries de l'instrument pimes, dins del programa marc d'investigació i innovació 2014/2020, en l'horitzó 2020, així com suport a través dels centres europeus d'empreses innovadores, els CEI, sobretot quant a l'emprenedoria innovadora.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Senyories, culminat el punt de preguntes al Consell, passem al punt de les interpel·lacions, el punt sext de l'ordre del dia, que és la interpel·lació al Consell sobre les línies generals del departament en matèria de turisme, interpel·lació que formula el diputat Fernando Pastor a l'honorable conseller d'economia sostenible.

Interpel·lació al Consell, que fa el conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball, senyor Rafael Climent González, sobre les línies generals del seu departament en matèria de turisme, que formula el diputat senyor Fernando Pastor Llorens (GP Popular) (RE número 14.
177, BOC número 57)

El senyor Pastor Llorens:

Gràcies, president.

Honorable conseller de Economía Sostenible, Sectores Productivos, Comercio y Trabajo, cuatro competencias que no son cualquier cosa.
Y viene hoy a hablar de una quinta que tampoco lo es, el turismo, aunque esa no es competencia de usted.
Pero viene a hablar de una quinta competencia, como digo, que debe ser.
.
.
Y ello, mejor dicho, no debe ser motivo, aunque esa no sea su competencia, para que usted adopte una actitud huidiza, una actitud escurridiza o que pase de puntillas por un tema tan importante, por un sector tan importante económico, como es el turismo de esta comunidad.

Yo creo que esta tarde todos, nosotros en la oposición, el sector turístico y ustedes en el gobierno, esperamos justamente lo contrario.
Esperamos a un conseller firme, decidido, que se sepa y que se note de lo que habla y de lo que lleva entre manos, que se sepa que lo domina, y que huya de esa imprecisión y de esas generalizaciones ambiguas con las que le hemos visto defender temas otras tardes en esta cámara.

Yo creo que solo así conseller, si usted hace un esfuerzo importante y sé que lo puede hacer, despejaremos dudas e incertidumbres sobre el futuro de un sector económico que representa nada más y nada menos que el 13% del PIB valenciano, que da empleo a decenas de miles de personas en esta comunidad y que permite que todos los años nos visiten millones de turistas que provocan que entren centenares de millones de euros en esta comunidad.
En definitiva, para despejar dudas sobre el futuro de un motor y una fuente generadora de riqueza y bienestar en esta comunitat como es el turismo.
Y las dudas y las incertidumbres les corresponden despejarlas a quien las crea, es decir, a ustedes.

Aparte de las dudas y de las incertidumbres he de decirle que durante los meses que ustedes están al frente del gobierno también ha habido alguna que otra metedura de pata, alguna que otra incongruencia y torpeza.
La primera torpeza acabó con un triple incumplimiento.
Dijeron ustedes a voz en grito, lo dijo el presidente Puig, que la conselleria de turismo se iba a ubicar en Benidorm y que su titular sería un alicantino.
Triple incumplimiento.
No hay conselleria, tan solo hay una simple Agencia Valenciana de Turismo, no está en Benidorm y su titular o su responsable tampoco es alicantino.

Otra incongruencia de calado también fue importante afirmar desde el gobierno, desde el Consell, que el turismo era una cuestión de estado y a la semana siguiente presentar unos presupuestos para 2016 con un tijeretazo de cerca del 20% sobre los presupuestos de 2015.
Eso es una incoherencia como la copa de un pino, decir que el turismo es en esta comunitat una cuestión de estado y a la semana siguiente meterle un hachazo a las cuentas del 20% sobre el presupuesto 2015.
(Aplaudiments) Eso no tiene ni pies, ni cabeza, es incoherente.
La verdad que nadie diría que ustedes, como digo, piensen que es una cuestión de estado.

Y también para el turismo de interior, señor Climent, que nos afecta a usted y a mí como ciudadanos que somos y políticos que somos los dos del interior de la provincia de Alicante, de la montaña de Alicante, también.
Ahí no fue del 20%, ahí en la mayoría de las partidas fue del cien por cien.
Y eso se lo debía decir usted que está mal a los que hoy están en Berlín.
Y se lo tiene que decir al señor Colomer y a su jefe, al señor Puig, a los dos máximos responsables de turismo en la comunitat y decirles que no está bien que a nuestras empresas, aquellas familias que quieren en el interior salir adelante, vía turismo de interior, le recortéis el cien por cien.
No está bien.
Y usted lo debe de decir como portavoz que es en el Consell, precisamente, de esas comarcas de interior.

Y hay cuestiones menores, pero que también son importantes y que se deben destacar que han pasado en estos meses y que dibujan un panorama cuanto menos extraño.
Hasta días antes, fíjense, de la celebración de Fitur ustedes habían sido incapaces como gobierno de nombrar un director general de Turismo.
Y eso que puede parecer una cuestión menor, no lo es cuando estamos hablando de una comunitat donde el turismo supone el 13% del PIB valenciano.
¿Y qué ocurría?
Que generaban dudas e incertidumbres en el sector que se preguntaba cómo un gobierno, cómo un Consell, era incapaz de nombrar un director general de Turismo en un área tan importante para la estrategia económica de esta comunidad.

Otro desliz fue la ocurrencia del secretario autonómico de la Agencia Valenciana de Turismo de pretender utilizar el ferri de refugiados de la vicepresidenta, un ferri que por cierto todavía no ha llegado, como escaparate y como excelencia de lo que era la Comunidad Valenciana para el sector turístico.
En fin, no hago más comentarios, ¿verdad?
No hago más comentarios, porque fue un desatino.

Y surgen también nuevas dudas, importantes dudas, sobre la política, sobre la gestión turística del Consell cuando en una comunidad vecina, también turística y también competidora directa nuestra, Baleares, se hacen cosas completamente diferentes.
Porque allí precisamente otro socialista, la señora Francina Armengol cede la gestión turística, fíjense, de Baleares a las islas, a Formentera, Menorca, Mallorca e Ibiza, justamente lo contrario a lo que ustedes hacen aquí, que es quitarles las competencias a las tres provincias para quedárselas en manos del señor Puig.
(Aplaudiments) Eso preocupa.
Eso preocupa y mucho, porque cuando nuestro competidor director, amigo y vecino, comunidad de Baleares, hace lo contrario, por eso al sector créame que le genera dudas y le preocupa.

Y también genera dudas y muchas que ustedes en el sector, sobre todo en el sector, que ustedes vayan amagando con una posible tasa turística, pero que al final nadie del Consell tiene lo que hay que tener, dos cosas; tiene lo que hay que tener, dos cosas, es actitud y coherencia, para salir y explicar si de verdad, si de verdad va a haber tasa o no la va a haber y en el caso de que la vaya a haber en qué va a consistir, a quién se va a gravar, cuándo, cómo, cuánto.
Todo eso se tiene que explicar, porque si no se explica ustedes en el sector generan problemas, generan incertidumbre y generan incerteza.
Eso, por ejemplo.

Y hay otro despropósito importante que debemos denunciar hoy aquí y que usted cuando salga tiene que aclarar y tiene que decirnos a todos cómo piensan solucionar todas estas cuestiones.
Y es el despropósito yo creo que de los más importantes que se ha producido y lo ha cometido el señor Puig.

En Fitur se paseaba por todos los pasillos diciendo a voz en grito que su modelo, el de Puig, de gestión turística es el de la colaboración público-privada.
Unas semanas después se dejaba fuera al sector en el decretazo que ustedes aprobaron el pasado viernes.
Eso no es coherente, eso no tiene ninguna seriedad, eso no tiene ni pies, ni cabeza.
En Fitur, en el mes de enero decir que mi modelo de gestión turística, que lo diga el presidente de La Generalitat no Colomer, el presidente, es ese y que justo una semana después se deje fuera del decreto al sector, porque usted ha dicho en la pregunta anterior que el sector está presente.

¿Usted cree que es serio que en el decreto que ustedes aprobaron el viernes, yo no sé si les cuenta a sus compañeros de Consell lo que aprueban allí, que podrán asistir, podrán asistir, el sector podrá asistir cuando el presidente lo crea conveniente y cuando esa persona sea de reconocido prestigio?
El sector tiene que estar presente allí todos los días trabajando en el consejo de coordinación.
¿Pero quién se creen ustedes que levanta todas las mañanas las persianas del turismo en esta comunidad?
¿Ustedes?
Ni mucho menos, ni nosotros tampoco, ni mucho menos.
Las levantan los profesionales y las empresas del sector turístico.
(Aplaudiments) Esa es la realidad y ustedes a esos les quieren invitar Â«de vez en cuando, se lo van a pensarÂ».
No, hombre no.

Yo creo que por todo ello necesitamos que usted suba a esta tribuna, señor Climent, que aclare las cosas, que no ponga el retrovisor como salida, que no nos cuente que en esta comunidad tenemos unas playas preciosas, un interior encantador, unas tradiciones de moros y cristianos, de fallas, de hogueras y no sé cuántas cosas más, porque ese cuento ya nos lo sabemos, queda muy bien, pero ese cuento ya nos lo sabemos.
Y lo que usted tiene que hacer, señor Climent, es salir aquí con firmeza, con valentía, con coraje y demostrando que sabe de lo que habla a decir una pregunta muy clara o dar respuesta a una pregunta muy clara: cuál es el modelo turístico de este Consell para la comunitat.
Porque yo, después de las diez incongruencias, torpezas y errores que le acabo de comentar que salimos a más de una por mes, no tengo claro qué modelo tienen ustedes para esta comunitat en materia turística.

Muchas gracias, presidente.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Pastor.

Per a respondre a la interpel·lació prendrà la paraula el senyor conseller.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Gràcies, senyor president.

Senyor diputat, el que sí que m'agradaria dir-li primer que res és que nosaltres no fugim, expressem continguts i tot allò que intentem dir és perquè estem fent-ho, perquè estem planificant-ho i perquè estem treballant.
I això sí que m'agradaria, en primer lloc, que quedara clar.

I també no única i exclusivament en el sector turístic sinó en qualsevol sector estem treballant des de baix, estem treballant des de la participació.
Volem reconstruir aquest territori des de la màxima participació i tenim molta feina, moltíssima, perquè reconstruir vostés saben que costa moltíssim més que construir.
I resulta que ens han deixat una era, una era realment molt difícil de poder tirar endavant amb la rapidesa amb què vosté parla.
I això també m'agradaria que quedara clar.

I hauré d'explicar-li quines són les línies, perquè a priori vosté el que està preguntant són les línies en què anem a treballar en el sector turístic i, a més a més, on volem arribar i que estan plasmades en el pressupost.
I per això volia dir-li que algun dels números o de les dades que vosté diu, la veritat que no coincideixen massa amb les que nosaltres contemplem.

I volem basar-se en el pressupost d'enguany.
Diu, Â«simplement per a la promoció turística el creixement ha estat major del 20% en el pressupost de 2016Â».
He de dir-li que en aquesta conjuntura l'esmentat pressupost es converteix en un element essencial de política econòmica i social en afavorir la consolidació d'una activitat, la vinculada al sector turístic i de l'oci, que contribueix en gran manera, com ja s'ha dit, al PIB i l'ocupació del nostre territori.

Ho hem dit, i tots estem d'acord, que el turisme suposa el 12,6% del PIB autonòmic i el 13,4% de l'ocupació al nostre territori.

D'aquesta manera, i també des del turisme, es contribuirà tant al procés de recuperació de l'economia i l'ocupació en el País Valencià com a l'enfortiment de la nostra imatge com a destinació singular, diferenciada, amb una marcada personalitat com a poble, potenciant el nostre atractiu com a destinació turística dins i fora d'Espanya.

Cal assenyalar que, sent cert que el nostre sector turístic ha registrat en 2015 -que vosté parla de molts números, però a mi també m'agradaria que els concretara; vaig a concretar-li'ls-, amb les dades que tenim ara, puc dir-li que hem rebut en 2015 sis milions i mig de turistes estrangers, un 4% més que al mateix període de 2014, que han deixat una despesa de més de cinc mil sis-cents milions d'euros, un 4,1% més que en el mateix període, també ho es la necessitat de reinvertir en ell i situar-lo en el lloc que li correspon com a motor econòmic i element vertebrador del territori i de projecció exterior de la nostra pròpia identitat, fins a fer d'açò una fortalesa tal que ens ajude a diferenciar-nos com a destinació turística en un món marcat cada dia més per la globalització.

A més a més, el destacat paper del turisme en la creació d'ocupació al nostre territori, gràcies a les rendes directes que genera l'activitat turística i l'efecte multiplicador induït sobre altres branques de l'economia territorial -s'estima que per cada cent ocupacions directes que es creen en el sector, es generen altres díhuit indirectes-, ens porta a una conclusió tan simple com estratègica: que cal invertir en turisme, o invertir en turisme és una aposta segura.

Per tant, el Consell, sabedor que el turisme és un dels impulsors econòmics del nostre territori, respon reforçant el pressupost de l'Agència Valenciana de Turisme, que disposarà de prop de sis milions i mig més que en 2015, amb un total de 38 milions d'euros i un increment interanual del 20,41%, donant cobertura pressupostària a àmbits estratègics de gestió turística, com el màrqueting i la comunicació, l'impuls a la formació de l'R+D+I i el suport a empreses i destinacions turístiques.

En concret, he de dir-li que, en els àmbits d'actuació que s'estan desenvolupant.
.
.
Vaig a dir-li que la potenciació de la mesa interdepartamental del turisme, amb un propòsit d'implicar encara més totes les conselleries sota una estratègia turística global, transversal i compartida, ja el Consell va aprovar el divendres 25 de setembre eixe decret en aquest sentit.

A més a més, la creació de meses permanents amb el sector turístic, que treballen com una aliança amb els protagonistes del turisme: municipis, empreses, centres de recerca i formació turística i altres administracions.
Sembla ser que vosté diu que anem a la nostra, que no coordinem, que no cooperem; i resulta que tot allò que estem fent estem fent-ho sempre pensant en la cooperació conjunta, fins i tot tenim en compte el mateix sector.

L'elaboració d'un nou model de coneixement i d'innovació a partir dels instruments que es tenen, tant a l'Invattur com a la xarxa de CDT, les universitats o les cambres de comerç, per a qualificar el producte amb l'objectiu de buscar la diferenciació enfront de l'estandardització.

L'adopció de noves mesures sobre el turisme accessible.

L'establiment de les bases d'una nova estratègia de vertebració turística al País Valencià, amb les universitats.

L'engegada d'un programa per a incentivar projectes innovadors, d'avantguarda i originals.

La realització de campanyes d'inspecció contra allotjament irregular, contra l'intrusisme i la competència deslleial.

El compromís col·lectiu de lluita contra el canvi climàtic, promovent actuacions que premien la transformació de les instal·lacions hoteleres, hostaleres i turístiques, en general, que lluiten en aqueixa direcció.

La implantació d'un codi ètic, tant en l'acció de la mateixa administració turística com entre destinacions i empreses turístiques, amb l'ànim de promoure i assumir els seus valors de les nostres polítiques i estratègies turístiques, en un marc de compromís amb la nostra responsabilitat social.

I la concepció i posterior tramitació d'eixa nova llei autonòmica del turisme, que ja ho vam anomenar, en el marc d'un nou llibre blanc del turisme.

És a dir, treballem des de baix.
Treballem conjuntament.
I la intenció és de seguir reforçant un sector que pensem que és important per a l'economia valenciana.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyor Fernando Pastor.

El senyor Pastor Llorens:

Gràcies de nou, president.

No me ha hecho caso, conseller.
Yo le había pedido, con toda la humildad del mundo, contundencia, claridad, firmeza y que despejase el horizonte de cuál va a ser el modelo o qué modelo turístico tiene en mente este Consell.

Se lo he pedido en tres ocasiones.
Le he dicho que hiciese un esfuerzo, que sé que no es su materia, que sé que no es su cartera la del turismo, que sé que quienes hoy están en Berlín le han escrito unos folios, se los han dado y le han dicho: Â«Conseller, lee esto al del Partido Popular cuando te interpele.
Â» Pero el problema es que yo le he pedido un plus, le he pedido un plus y le he dicho que hiciésemos un esfuerzo, que me contestase: tasa turística, ¿sí o no?
¿Sí?
¿En qué condiciones, a quién, cuándo, cómo, en qué cantidad, a quién se va a gravar?
Si no hay tasa turística, no pasa nada.
Pero no me ha contestado.

Le he dicho: ¿creemos al presidente Puig el de enero, o creemos al presidente Puig de febrero?
¿A cuál de los dos creemos, el que dice que su modelo se basa en la colaboración público-privada o el que en febrero, un mes después, deja al sector privado fuera del consejo de coordinación turística?
¿A qué presidente de los dos creemos; mejor dicho, al de febrero o al de enero?

Todo eso es de lo que tenemos que hablar, señor conseller.
No salga aquí a decirnos que le hemos dejado un erial, porque le hemos dejado los mejores datos de registros turísticos anteriores a la crisis.
Eso es lo que hemos hecho desde el Partido Popular.
No me salga aquí a contar obviedades, vaguedades, generalidades que no conducen a ninguna parte, porque el objetivo de esta interpelación no es otro que despejar dudas, que despejar incertidumbre que ustedes, y no nosotros, han generado y han creado en lo que es el sector y en lo que es el modelo turístico que quiere esta comunidad, porque nadie lo sabe, créanme.

Y tienen una suerte.
Lo dije el otro día y lo repito hoy.
Mejor dicho, dos suertes:

La primera es que, pese a ustedes, pese a tanta torpeza, a tanta ligereza, a tanta contradicción, los datos están siendo positivos.
Esa es una suerte que tienen.
Pero, ¡ojo!
, porque no hay sector que aguante en pie estas envestidas durante los cuatro años que dura una legislatura.
Llevamos unos meses y una cuantas envestidas; pero cualquier sector, con envestidas como estas, al final se resiente, señor Climent, eso es así.

Y la segunda suerte que tienen es que el sector profesional y empresarial, el sector, es prudente y no alza la voz.
Dice en petit comité cosas duras; siente cierto temor porque no hay política seria, porque no hay política clara en materia turística.
La suerte que tienen, repito también, que es la segunda de las suertes, es que no trasciende, no trasciende a los medios de comunicación.

Y, después, las cuestiones, señor Climent, hay que documentarlas.
Está bien salir aquí y decir: hay que luchar contra el intrusismo.
Pero es que eso es una vaguedad y eso es una generalidad y, sobre todo, es una contradicción cuando ustedes, en los presupuestos de 2016, han recortado esa partida, precisamente, y cuando ustedes le han denegado al Partido Popular…, sí, sí, así de claro, las enmiendas, han desestimado las enmiendas que iban en esta línea, precisamente, para subir las ayudas a luchar contra el intrusismo.

Entonces, cuando uno sale aquí y es conseller… Yo incluso me lo podría permitir, fíjese; yo soy un diputado raso, de a pie.
Pero, cuando un conseller sale aquí, (colpejant la trona) ha de venir sabiendo lo que dice, ha de venir controlando el tema, ha de venir… Sí, sí.
Yo sé que los de Berlín no le han hecho bien los deberes, pero no se puede venir aquí a eso.
Uno, repito, debe documentarse.
Usted no tiene ninguna culpa, en otras muchas sí; hoy, esta tarde, usted no tiene ninguna culpa, la tienen los que están en Berlín.
Pero le ha tocado a usted poner la cara.
¡Hombre!
, llámeles y dígales: Â«No me lo volváis a hacer.
La próxima vez me lo traéis bien documentadito y no me deis cuatro folios para quedar bastante mal.
Â» Porque, al final, repito, no hemos despejado ninguna duda, ninguna incerteza de todo lo que se venía comentando.

Yo, fíjese, abusando un poco de la amistad que podemos usted y yo llegar a tener, me gustaría que en su próxima intervención me contestase solamente a esas dos cosas, a esas dos cosas: tasa turística, ¿sí o no?
, de verdad, que el sector -ya no nosotros, desde el Partido Popular-, el sector está preocupado, no sabe qué es lo que se llevan ustedes entre manos, si lo van a hacer o no lo van a hacer, en qué va a consistir esa tasa turística -acabo ya, presidente-; y la segunda pregunta, si van a darle, de verdad, el juego que merece y el respeto que merece al sector profesional y empresarial en el modelo turístico que todavía no sabemos cuál es.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Pastor.

Senyor conseller, per a acabar la interpel·lació.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Gràcies, senyor president.

Probablement, senyor diputat, senyor Pastor, a la millor podria contestar les dos preguntes al mateix temps, en una resposta.
I crec que, a la millor, vaig a fer-ho i aixina ja acabem la interpel·lació com a tal, no?
Perquè, després, si resulta que intente contar-li quines són les línies en què s'està treballant, quin és el detall pressupostari, en què anem a destinar cadascun dels diners del valencians i les valencianes en un sector primordial o important, doncs, sembla ser que vosté no li fa massa cas i va a la seua.
Única i exclusivament això.

Per això, vull dir-li només.
.
.
Vaig a contestar-li les preguntes.
I vaig a contestar-li, i em sap greu no poder tindre ací les declaracions del president del govern valencià i, fins i tot, del secretari autonòmic, perquè això sí que n'hi han declaracions i, a més, em consta que les he llegides i les tinc, perquè en l'anterior interpel·lació les tenia.
El que passa és que, aleshores, això semblava que importava molt poquet i no es va ni plantejar.
I les declaracions, tant del secretari autonòmic com del president del govern valencià diuen el mateix, i diuen el següent: Â«No es farà res en el sector turístic sense comptar amb el sector turístic, és a dir, amb la gent que treballa el turisme.
Â» I això està palés.
Recorde que en La Verdad i en algun altre mitjà de comunicació ho pot constatar.
I, si no, jo em compromet a buscar-ho i donar-li-ho.

Per tant, moltes gràcies.
I pense que li he contestat, en això, les dos preguntes que vosté volia saber.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor conseller.
(Veus i rialles)

Interpel·lació al conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball, que fa la consellera de Justícia, Administració Pública, Reformes Democràtiques i Llibertats Públiques, senyora Gabriela Bravo Sanestanislao, en relació amb les condicions de treball comunes al personal funcionari, estatutari i laboral de les administracions públiques valencianes i del sector públic instrumental autonòmic, que formula el diputat senyor Emigdio Tormo Moratalla (GP Ciudadanos) (RE número 5.
560, BOC número 37)

El senyor president:

La següent interpel·lació és a la consellera de justícia i administracions públiques, que formula l'il·lustre diputat Emigdio Tormo, sobre les condicions de treball al personal funcionari, estatutari i laboral de les administracions públiques.

Per a formular la interpel·lació, té la paraula l'il·lustre diputat.

El senyor Tormo Moratalla:

Gracias, presidente.

Señores miembros del Consell.

Señorías.

Muy buenas tardes de nuevo.

Señora consellera, la administración pública pone en contacto directo a la ciudadanía con el poder político, satisfaciendo los intereses públicos de manera inmediata, al menos esa es la teoría y es lo que la diferencia del poder legislativo y del poder judicial, que lo hacen más de forma mediata.

Se encuentra, principalmente, regulada por el poder ejecutivo, es decir, por usted.
Su obligación, como consellera, es el cuidado del bien público, de los derechos de los ciudadanos.

Lo que vemos desde el prisma del administrado es que la administración pública valenciana padece un cierto descontrol, que roza, señora consellera, en algunos casos lo anárquico, heredado, si usted quiere, pero no menos anárquico; sin propuestas sólidas y con sectores de la administración que de usted dependen que se contradicen entre ellos y que no se coordinan entre ellos.
Esa es la percepción que tiene el ciudadano del asunto que nos compete esta tarde hoy aquí.

Señora consellera, necesitamos incrementar la transparencia y la seguridad jurídica en la actuación de la administración.
Y un primer paso insoslayable es la organización.

Lo heredado ya no es excusa.
Nueve meses de gobierno es suficiente para que se vean síntomas, indicios, pistas, caminos nuevos.
No los vemos, señora consellera, no los vemos.

Decía usted, al principio de la legislatura, que la modernización, el refuerzo de los funcionarios era uno de sus retos fundamentales.
La verdad, ¿puede decirnos, con sinceridad, que esos retos autoimpuestos se van cumpliendo?
Se van cumpliendo con la diligencia de un buen padre de familia, que dirían en derecho romano.
De hecho, un día después del día de la mujer trabajadora, podríamos decir, de una buena madre de familia, de una responsable pública.
Su cometido, señora consellera, debe estar trufado de ciertas cualidades, presumidas y de orden general, singularmente en el cuidado y administración de cosas o, lo que es más importante, en el cuidado y administración de los derechos de las personas.
En el derecho español, a usted le consta, se emplea con reiteración en materias de suma importancia.

La propia directora general del Sector Público, la señora Empar Martínez, manifestaba que nos encontramos con un modelo de administración pública que necesita de una profunda reestructuración, de mejor y mayor organización, de racionalidad de los recursos, de incremento de la productividad.
Sí, señora consellera, incremento de la productividad del sector público, de la administración pública.
Estamos en el siglo XXI.
Para eso, hacen falta recursos, seguro que sí, señora consellera.
Pero no estamos hablando de inversiones que consuman grandes recursos, como hospitales, carreteras, trasvases de agua.
Estamos hablando sobre todo de ideas, de capacidad, de esfuerzo y de mejor organización.

Honorable consellera, en esta labor de regularización, de mejora, de mayor capacidad y productividad de nuestra función pública va a contar usted con eminentes figuras, como el profesor Sánchez Morán.
Nos parece estupendo, nos parece de verdad magnífico que se rodee usted de los mejores.
Pero, ¿no le parece a usted que eso es puentear a su propio equipo, a la señora Coscollá, por ejemplo, como directora general de Función Pública?

¿No es acaso directora general, licenciada en Derecho y técnico superior de la Administración General, capaz por sí misma y con el equipo de su departamento de llevar a cabo los informes, los consejos necesarios para la reforma necesaria?
¿No le parece que los ciudadanos se pueden plantear qué es lo que pasa en nuestro cuerpo de funcionarios y de cargos públicos, evidentemente cualificados para que tengamos que contar con consejeros externos?
¿No estamos doblando la administración?

Señora consellera, doña Empar Martínez habla también de un nuevo modelo de trabajo entre consellerias, de forma y manera que se redefina el sector público.
La pregunta que subyace es: ¿qué han estado haciendo hasta la fecha?
¿Cómo se puede dejar algo tan fundamental, falto de sincronía y de armonización durante nueve meses sin respuesta?

Déjeme que continúe.
Otra de las asignaturas pendientes es la igualdad en la administración.
Seguimos con problemas de integración de la mujer en la administración pública valenciana, tanto la cantidad de mujeres que se incorporan, como los puestos más representativos.
Una vez más, la señora Martínez, doña Empar, viene a meter el dedo en la llaga.
La nueva directora general del Sector Público, dice, tiene plena conciencia de que quiere conseguir la igualdad salarial y laboral entre hombres mujeres.

Señora consellera, señorías, ofende a nuestra inteligencia, ofende a nuestro sentido común que en pleno siglo XXI en España, en la Comunidad Valenciana, avanzadilla de la modernidad social, si lo comparamos con todo aquello que nos rodea, las mujeres cobran un 32% menos de salario a igualdad de trabajo con los hombres, como término medio.
Eso es intolerable.
La propia directora general de su gobierno manifiesta esa realidad, no tanto de los salarios en la administración, como la falta de igualdad de derechos.

Y voy terminando, señora Bravo.
¿En qué se va a quedar la figura del director público?
¿Es cargo intermedio en plaza ocupada por personal no funcionario?
Hasta ahora, cada vez que había que proveer un cargo intermedio, este se dotaba como un funcionario, contratado mediante el criterio de mérito, capacidad, oposición, siendo lo contrario lo excepcional.
¿Vamos a saltarnos ciento veinte años de compromisos de la administración española, de forma de actuar, que data nada menos que la Constitución de Cádiz?
¿No piensa usted que puede interpretarse como una vuelta atrás, como una vuelta al dedazo preconstitucional, pero no la Constitución de 1978, sino la de 1812?

Por último, señora consellera, tiene por delante la correcta implantación de los grupos A2 de la administración, de forma y manera que se conviertan en lo que debería ser: un grupo donde debidamente se regulen funciones que por categoría y retribución allí deben estar encuadrados.
No una forma de precarizar a los funcionarios que deberían estar en categoría A1.

Por todo lo expuesto, señora consellera, desde el respeto, desde el conocimiento de la herencia recibida, pero también desde la sana crítica, le decimos desde Ciudadanos que la gestión en esta materia genera grandes dosis de incertidumbre en todos aquellos hombres y mujeres que componen la función pública valenciana.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor diputat.

Per a respondre a la interpel·lació.
Quan vosté vullga.

La senyora conselleria de Justícia, Administració Pública, Reformes Democràtiques i Llibertats Públiques:

Gracias, presidente.

Señoría, esta interpelación, en su origen, pretendía conocer la política general de La Generalitat sobre las condiciones laborales de trabajo comunes al personal funcionario, estatutario y laboral de la administración pública valenciana, así como el sector público instrumental autonómico.
Realmente la interpelación planteada en su inicio es de tal amplitud que es prácticamente imposible contestarla en una interpelación parlamentaria.
Además, esta interpelación, en los términos en que está planteada, afecta a sectores sobre los que, como saben, las competencias están repartidas.

De hecho, al inicio la interpelación iba dirigida al conseller con competencia en materia de economía, si bien es cierto que la Mesa de Les Corts decidió que la interpelación fuera contestada por mí.
Entiendo, además, que en cualquier caso les agradezco la confianza, y desde luego quiero que cuenten con mi absoluta disposición para poder venir a explicar todas aquellas cuestiones que afecten tanto al ámbito de mi competencia, como cualquier política relacionada con el Consell.
Y desde luego, como siempre he dicho lo haré desde el absoluto respeto a principios básicos que deben de ser la lealtad institucional y la transparencia.

Dice, en primer lugar, que no hemos desarrollado una política de reestructuración, de modernización de la administración pública que debe de aportar fundamentalmente dos principios básicos, que es la actuación transparente, el buen gobierno y además seguridad jurídica.
Bien, respecto a esta cuestión, en primer lugar quiero poner de manifiesto que uno de los principios básicos que queremos desarrollar desde el ámbito de la administración pública precisamente es la modernización de la misma.
Tener una administración, construir una administración pública que sea capaz de gestionar los servicios públicos desde principios como la racionalización, desde principios tan necesario como la eficacia, la eficiencia, la transparencia y la buena gestión en el servicio público.

Es cierto que la herencia recibida no ayuda mucho, pero también es cierto que ya no son momentos de lamentos, sino de construir.
Y por tanto, a pesar de que la carencia de personal en el ámbito de la administración público es un hecho nada novedoso -no lo digo yo, lo dicen las estadísticas-, a pesar de ese 30% de interinaje, a pesar del número tan alto de comisiones de servicios con el que también nos hemos encontrado, fruto también de la desorganización y desestructuración de la propia administración pública, no obstante sí que queremos construir.

Y queremos construir en primer lugar desde la mejora de los instrumentos que nos van permitir flexibilizar, que nos van a permitir racionalizar, que nos van a permitir modernizar esa administración.
Y un instrumento básico es la ley de ordenación y gestión de la función pública valenciana que, como muy bien sabe, data del año 2010.

¿Por qué hemos constituido una comisión de sabios?
Mire, señoría, en ningún momento hemos pretendido puentear a nadie.
Mi equipo trabaja de una forma cohesionada.
Trabajamos, además, desde un absoluto respeto a las funciones que cada uno de los distintos cargos políticos tiene asumidas.
Pero hemos entendido que asumir el reto de mejorar ese instrumento básico, como es la ley de ordenación y gestión de la función pública, que nos permita construir y modernizar la administración pública valenciana, tenemos que hacerlo desde los conocimientos técnicos necesarios para abordar una reforma.

Esos conocimientos básicos solo nos los pueden dar aquellos que se dedican a estudiar la materia, aquellos que tienen experiencia y que han trabajado en ese ámbito.
Hemos encontrado un conjunto de personas que quieren colaborar con nosotros de forma absolutamente generosa, no le cuesta dinero, no hay un presupuesto para pagar a estas personas, a estos expertos que van a colaborar en el estudio de las necesidades y en la mejora de los instrumentos para incorporar principios éticos, principios de publicidad, de transparencia, de buena gobernanza, para profesionalizar, para integrar mejor a los funcionarios dentro del ámbito de sus responsabilidades, le puedo asegurar que todos estos expertos trabajan y van a trabajar con nosotros desde la absoluta generosidad.

Tanto la directora de Función Pública como los cargos de la propia dirección general, los subdirectores, tienen encomendadas funciones en la que podrían invertir no ocho, diez, doce y hasta veinticuatro horas al día.
Es mucha la tarea que tiene encomendada la administración pública.
Es mucha la tarea de esta conselleria.
Desde poner en marcha un plan de reestructuración, también del personal, y hacer un plan estratégico de personal de la administración.
Tenemos que construir una nueva administración, y ese plan se tiene que elaborar desde la propia conselleria.

Tenemos, además, que poner en marcha todas las propuestas que ya anunciamos en la primera mesa general a los sindicatos, a quienes son nuestros interlocutores, el acuerdo de legislatura para el período 2015-2019, que estamos ya ultimándolo y seguramente antes de la Semana Santa ya se llevará a la mesa general.
En este mismo foro de negociación también, con los sindicatos, una vez construyamos el texto articulado que se hará desde la propia conselleria, negociaremos con ellos la ley de función pública.

Es verdad que queremos construir y queremos avanzar hacia un nuevo tipo de directivo público profesional, porque entendemos que hay determinados cargos y funciones dentro de la propia administración pública que, más allá de nombramientos políticos, tienen que estar asumidos por personas que concurran a ellos desde principios de mérito y capacidad.
Y, por tanto, es una manera de estimular al funcionariado público que pueda optar a cargos incluso de mayor responsabilidad.

Además, dentro de la Mesa Sectorial de Función Pública, hemos puesto en marcha el decreto regulador del régimen jurídico de teletrabajo, el decreto de selección, provisión de puestos de trabajo y movilidad de personal.
Quiero recordar que, tras su aprobación por el Consell, se instrumentarán los sistemas de provisión de puestos de trabajo y los concursos de méritos que hace diez años, diez años que no se realizaban.

Otro de los objetivos que también hemos puesto en marcha ha sido ya también la funcionarización del personal laboral.

Son muchos los objetivos.
Queremos construir desde -insisto- el respeto a las competencias que tengan las demás consellerias, desde el trabajo serio, desde el trabajo responsable, contando con expertos, sí.
Yo no sé ni soy experta en todos los temas, y cualquier propuesta, cualquier iniciativa legislativa que remita a la sede parlamentaria quiero que se plantee desde la seriedad, desde el rigor.
Y eso, para hacerlo bien, nos pueden ayudar mucho quienes nos pueden aportar conocimientos técnicos.

Por ello, le agradezco esta interpelación que me permite en sede parlamentaria poder trasladarles que estamos trabajando en la mejora y en la construcción de una administración pública valenciana moderna, eficaz, eficiente, al servicio de los valencianos.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, consellera.

Per a acabar de formular la interpel·lació, té la paraula el senyor Emigdio Tormo.

El senyor Tormo Moratalla:

Gracias, señor presidente.

Señora consellera, uno podrá estar o no de acuerdo con usted, pero evidentemente, visto lo que uno ve aquí cada tarde, es un placer poder no estar de acuerdo con usted en algunas cosas.

Sin duda, la amplitud de la interpelación, por supuesto.
Es que la amplitud del problema que debatimos es muy grande.
Estamos hablando de toda la administración pública valenciana.
Alguna de las cosas caen directamente sobre su competencia, y algunas cosas de forma indirecta.
Pero la interpelación va dirigida a una consellera.
Yo, de verdad, lamento que la Junta de Síndicos haya decidido que fuera usted.
Bueno, realmente no lo lamento, porque al fin y al cabo es obligación suya y mía llegar a este tipo de encuentros o debates.

Absoluta disponibilidad de la consellera.
Sin duda ninguna.
La verdad es que es algo que valoramos y apreciamos.
Y la necesidad de modernizar la administración pública valenciana conlleva que uno asuma sobre sus espaldas, a veces, pesos mucho mayores de los que realmente tendría que hacer.

Verá, nos ha explicado sobre el tema de contar con expertos.
Yo, con el tema de contar con expertos reconozco que soy profundamente egoísta -quiero decir-, usted nos ha explicado que no nos cuesta un duro a la administración pública, a todos los valencianos, que no tenemos que aportar ni un solo euro de nuestros impuestos en pagar a una serie de expertos con un gran conocimiento sobre la materia para que le asesoren.
Y, además, eso yo se lo valoro.

Y le digo que soy profundamente egoísta porque creo que pagamos ya suficientes impuestos, porque creo que ya los servicios públicos valencianos, con la falta de calidad que han tenido en los últimos años, necesitan de una mejora y esa mejora no puede estar sostenida en un aumento de impuestos.

Por lo tanto se lo agradezco, que cuente con expertos y, además, que no nos cueste ni un euro a los valencianos.

Le voy a hacer dos reflexiones muy breves, una es el caso del Servef.
Creemos que los orientadores del Servef se van a encontrar con el muro de la secretaria autonómica, la señora Mira, que no es partidaria de permitir que continúen durante el año 2017 adscritos al programa del POLP; tal negativa se basa en la interpretación estricta de un programa que podría superarse con voluntad política para que el servicio de orientación continuara en el Servef porque, además, es que no sobra ni uno.

El Partido Popular en su momento, en el año 2012, la solución que tomó entendemos que no era ilegal, ni ilícita, ni siquiera era alegal pues así lo respaldó la abogacía de La Generalitat en varios informes jurídicos.
Sería una posible solución.
El Estatuto básico del empleado público no es obstáculo para su continuidad más allá de este año, ni del 2016, ni del 2017, pues el mismo entró en vigor en septiembre del año 2014.

Otra posibilidad que habría es una renovación de la ley de función pública valenciana, incluir en sus disposiciones adicionales la creación de la escala de técnicos medios de orientación laboral.

Sobre todo, señora consellera, habría que responder a la posibilidad de incorporación en la escala de técnicos orientadores laborales esas ciento veinte plazas de orientadores del Servef que -como digo- no sobra ninguno.
Y una última reflexión.

El 21 de mayo del 2015 se publicó una convocatoria de siete plazas del sector de administración especial, especialista en sistemas y tecnologías de la información.
Y lo que nos llama poderosamente la atención es que gran cantidad de profesionales de rama informática tuvieron que o no pudieron continuar con sus cometidos por sobrecualificación.

Y la verdad es que es increíble pero cierto, es decir, te formas durante toda la vida, estudias durante toda la vida, te motivas durante toda la vida y cuando consigues una cualificación superior a un puesto de trabajo para la cual se exige menos te dicen que como estás sobrecualificado no puedes acceder a ese puesto de trabajo.
Entendemos que hay una clara discriminación de este sector.

Y, por último, la pregunta: ¿por qué no se ha tenido en cuenta al personal interino y se respeta a estos las titulaciones que se exigieron en su día para acceder a la función pública?
Es un problema que ya se está teniendo que afrontar con numerosos colectivos de la administración especial y, además, varios de ellos incluso han anunciado acciones judiciales, por lo cual nos tememos que la solución de su problema se dilate en el tiempo.

Agradecerle, señora consellera, una vez más, su disposición (soroll de papers) a debatir y entendemos que es una cuestión compleja y con gran número de ramas donde usted ha tenido que entrar.

Muchísimas gracias, señora consellera.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor diputat.

La consellera de Justícia, Administració Pública, Reformes Democràtiques i Llibertats Públiques:

Señor Tormo, agradezco sus palabras, y es más, yo estoy encantada de venir aquí a contestar una y las veces que haga falta.

Lo único que lamentaba en cuanto a la interpelación era que ocho minutos son escasos para poder explicar con profundidad todas las políticas y cada uno de los problemas que se plantean dentro del ámbito de la administración en general, desde el sector público y todo el tipo de personal que trabaja en el ámbito de la administración.
Pero por supuesto que, cada vez que ustedes lo consideren oportuno, aquí estaré para contestarles.

Y también agradezco la mano tendida y que haya entendido que crear una comisión de sabios o de expertos no es un capricho, es un signo de responsabilidad.
Insisto, no sabemos de todo.
¡Claro que los criterios políticos los tiene que determinar el Consell!
¡Sin duda será el Consell quien fijará el criterio político!
Pero nos viene muy bien que el estudio jurídico, o sea, los planteamientos rigurosos desde ese estudio se hagan por expertos.
Así que -insisto- agradezco que lo haya entendido, así como su apoyo.

Son muchos los problemas, me acaba de plantear precisamente dos que tienen pues una gran relevancia.

En cuanto al Servef -como usted sabe-, el pleno del Consell aprobó el 20 de diciembre del año 2015 la prórroga del Plan de orientación laboral y profesional, el POLP, para el ejercicio 2016 como una de las actuaciones prioritarias dentro del plan anual de políticas de empleo de La Generalitat.
Esta prórroga destina 4.
100.
000 euros al POLP a través del Servicio Valenciano de Empleo e Información.

Esa prórroga no pudo, sin embargo, incluir aquellos programas del POLP que estaban financiados con fondos europeos una vez ya agotada esa vía.
Por eso se produjeron algunos ceses en el pasado mes de diciembre, ceses que además ya estaban previstos y que ya estaban recogidos en el contrato de los trabajadores adscritos al programa con cargo a esa financiación europea.

El POLP está dirigido a mejorar la empleabilidad de los demandantes de empleo pertenecientes a los colectivos prioritarios que figuran en la estrategia española de empleo, especialmente aquellos demandantes beneficiarios del plan Prepara.

La prórroga del plan lo que va a permitir es la realización de tareas de orientación, de diseño y puesta en marcha de itinerarios y un seguimiento de las acciones realizadas al demandante, con lo que facilitará su proceso de inserción y su acceso a acciones de formación.

Es cierto que en cuanto se acabe también esta prórroga se tendrá que decidir, obviamente, qué políticas en materia de empleo, y en este ámbito en concreto, corresponde.
Pero yo creo que cualquier decisión que adopte el Consell en este punto desde luego va a ser desde la responsabilidad y desde la apuesta por incentivar el empleo en esta comunidad y ocasionar los menores perjuicios posibles a los trabajadores.

Yo no le puedo adelantar en este momento cuál será la posición pero estoy segura -y esto sí que lo digo con rotundidad- que nuestra apuesta desde luego va a ser continuar con estos planes dentro del marco legal que se establezca, y si para ello es necesario hacer modificaciones yo estoy segura que todo lo que sea incentivar empleo sin ocasionar perjuicios o minimizarlos estaremos trabajando el Consell desde esa perspectiva.

En cuanto al tema de la oposición, de C1, C2, de los informáticos, créame que corresponde ahora a los tribunales adoptar una decisión al respecto.
La cuestión es muy sencilla, cada uno de los aspirantes a esa oposición, de las ciento setenta y dos personas pues casi un 70% no tenían la titulación adecuada, es cierto que tenían una titulación superior pero no la que exigían las bases.

Hay muchas sentencias del Tribunal Supremo que en esta materia explican correctamente que para muchos puestos de trabajo no por tener una titulación superior te habilita para realizar una prestación que se exige en una inferior.
Aunque parezca raro le puedo decir que hay muchísimos ejemplos; un médico no puede actuar de enfermera, por ejemplo.

No obstante, el conflicto está ahí, está recurrido y, por tanto, corresponde ahora la decisión a los tribunales que a mí me merecerá el máximo respeto.

Muchas gracias e, insisto, cuente con mi apoyo para todas las propuestas que consideren necesarias, y espero poder seguir viniendo aquí a explicar los planes en materia de administración pública.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, consellera.

Interpel·lació al conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball, senyor Rafael Climent González, sobre la política general del Consell respecte al desenvolupament i la implementació de programes destinats a la creació i la utilització de formes de producció energètica alternatives per al sector industrial, que formula el diputat senyor José Francisco Almería Serrano (GP Podemos-Podem) (RE número 13.
806, BOC número 54)

El senyor president:

Senyories, passem al següent punt i últim d'esta vesprada que és el punt octau: Interpel·lació al conseller d'economia sostenible del Grup Podemos, el síndic Antonio Montiel, sobre, ¡ai!
, perdó, el senyor José Almería, sobre desenvolupament i implementació de programes destinats a la creació i utilització de formes de producció energètica.
(Soroll de papers)

Quan vosté vullga.

El senyor Almería Serrano:

Moltes gràcies, president.

Membres del Consell, senyories, bona vesprada.

Bé, les meues disculpes al senyor Torres, el meu company diputat, per haver-li d'alguna forma usurpat este torn (rient) que li correspon per fer l'última interpel·lació del dia de hui.
(Veus)

Com tots vostés sabran, l'optimització del cost d'energia en els processos de producció industrial és un dels factors importants a l'hora d'aconseguir els màxims nivells de competitivitat en aquest sector econòmic.
Conec fins a sistemes de producció contínua on el cost energètic arriba a suposar del 30% fins al 40% dels costos directes de producció.

Evidentment, en este context, les polítiques públiques que versen sobre l'eficàcia energètica doncs han d'incidir d'una forma crucial en eixe objectiu desitjat per tots que és el canvi del model productiu i el canvi del model energètic.

En aquest sentit, fa uns dies la directora general de l'Ivace manifestava que des del Consell estem impulsant de forma progressiva i decidida un model energètic basat en l'estalvi i l'eficiència energètica, en el foment de les energies renovables autòctones, en l'ús del gas natural com a vector energètic de transició, entre les energies renovables i els combustibles fòssils convencionals i per la gestió sostenible dels residus.

No he de negar que aquesta afirmació doncs em va generar una certa inquietud, sense acritud, ¿eh?
, perquè, bé, al final, en esta manifestació no s'acaba de parlar massa bé d'una de les claus que pensem nosaltres que és fonamental per al canvi d'un nou model energètic que siga sòlid i sostenible i que fa referència a la diversificació, no tan sols de les fonts productores d'energia sinó també a la diversificació en els orígens geogràfics dels subministraments; a la diversificació de les tecnologies de producció energètica; a la diversificació de les localitzacions; i també, per a arrodonir, al teiximent d'una xarxa, ¿eh?
, que siga adequada per a la distribució de l'energia.

Així, bé, tenim un panorama d'evolució de les fonts productores d'energia que ens marca una sèrie de tendències en les que, per exemple, doncs la font derivada del gas natural passa del 38,2% en 2008 fins a només suposar el 2,4% en 2004.
Estem utilitzant dades d'Unesa, l'associació espanyola de la indústria elèctrica.
Estem parlant que del carbó es manté constant, ¿eh?
, estem parlant que, bé, de les energies renovables i residus doncs passen del 20% en l'any 2008 fins el 52,3% en el 2014.

¿Per què aporte estes dades?
Aporte estes dades perquè consultant el pla anual d'activitats per al 2016 d'Ivace-Energia doncs ens trobem amb una sèrie de línies d'actuació, ¿eh?
, que després d'estudiar-les ens durà a una sèrie de conclusions.

Es parla de la millora de l'eficiència energètica en un 1,5% anual aconseguint el 20% en el 2020.
Simplement, i sense acritud, esta directriu no l'entenem; si fóra un 1,5% anual fins al 2020 entendríem que l'acumulat seria del 7,5%.
Això, l'emplace, conseller, després, per a aclarir-nos este tipus de directriu.

La segona directriu fa referència a aconseguir en el 2020 al voltant del 50% de la potència de generació elèctrica basada en les energies renovables.
Em remet ara a l'informe d'Unesa que diu que en l'any 2014 ja les fonts renovables suposaven el 51,3%.

Aleshores, este objectiu, en principi, esta línia de treball ens pareix que està un poc desfasada, ¿eh?

Teníem també referència al pla de foment de l'autoconsum, bé, ahí, en principi, la línia -crec- de moment està ja encetada perquè el seu mateix grup parlamentari ja va presentar una PNL per a derogar el Reial decret 900/2015, de 9 de octubre, del Govern d'Espanya, que l'única cosa que fa doncs és impossibilitar i dificultar exageradament l'autoconsum d'energia elèctrica.

Ens causa també inquietud la directriu que fa referència a l'impuls de la participació en projectes energètics a la Comunitat Valenciana en el marc de l'Horitzó 2020.
En la part tres -reptes socials- de l'Horitzó 2020 es fa referència a objectius de diversificació de combustible, diversificació de tecnologies de distribució, però, revisant els programes d'ajudes, ¿a través de quines actuacions?
¿A través de quins programes actuals es faria palesa la consecució d'estos objectius?

Es fa referència també a l'impuls de projectes energètics a través del fons de compensació.
.
.
, de promoció del pla eòlic.
Ahí hem de tirar mà de l'històric de pressupostos i considerar les dades que ens diuen que el fons de compensació del pla eòlic ha passat des del 2012 al 2016 a menys de la mitat de la seua dotació.
Ens crea dubtes açò també.

En resum, pensem que hi ha poca especificitat de les directrius pel que fa a l'impacte d'estes actuacions, sobre la indústria en concret.
Pensem que hi ha continuïtat en principi dels programes d'ajuda.
I d'esta forma, ¿com anem a canviar el model energètic?

Els aspectes derivats de l'evolució dels pressupostos ens diuen que continuen estables, sinó és que alguns d'ells s'han reduït notablement.
No faig ja referència ni al programa de l'anterior Agència Valenciana d'Energia de 2012, de 35 milions d'euros, per al programa d'estalvi i eficiència energètica, que hui en els pressupostos del 2016 es queda en 4,8 milions.
És a dir, ¿estem treballant en allò que ens permetrà aconseguir el nostre objectiu, que és el canvi de model energètic?
¿Tenim una insuficiència estructural de programes per a este objectiu?
Eixes són les preguntes, conseller, que se'ns plantegen i per les quals fem la interpel·lació, que és: ¿quina és la política general del Consell respecte al desenvolupament i implementació de programes destinats a la creació i utilització de formes de producció energètica alternatives per al sector industrial concretament?

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Almería.

Senyor conseller.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Gràcies, senyor president.

Senyor Almería.

Dir-li, i com hem comentat moltíssimes vegades, que un dels objectius principals del Consell, així com de la conselleria d'economia sostenible, és contribuir a la transformació i assentament d'un model productiu més sostenible, connectant el vessant social, econòmic i mediambiental, i considerant la necessària competitivitat que exigeixen els mercats globals, on la reindustrialització, la innovació, la internacionalització són fonaments essencials en eixe model productiu, així com un canvi de model energètic.

L'energia exerceix en aquest repte un paper essencial pel seu creixent pes com a cost en pràcticament tots els processos productius de naturalesa industrial i les externalitats mediambientals associades a la seua conversió, transport i utilització.
Per açò he de dir-li que estem treballant, com vosté molt bé sap i, a més, veig que s'ha llegit, en l'elaboració d'eixe pla energètic 2020, com a eina estratègica per a la reorientació de la política energètica que impulse de forma progressiva i decidida un model energètic basat principalment en aprofitar els recursos energètics autòctons, impulsant de forma decisiva les energies renovables, incrementant la seua participació en l'estructura energètica del nostre territori.

Volem apropar al màxim l'energia en el seu ús; consolidar la cultura de l'estalvi i l'eficiència energètica en tots els sectors de la societat, i de forma especial en les empreses, com a eina de la millora de la competitivitat i de desenvolupament d'un model econòmic sostenible, liderant l'administració del Consell aquesta cultura mitjançant l'exemple que suposa el pla d'estalvi energètic en els nostres edificis públics; impulsar iniciatives dirigides a reduir sensiblement les emissions de gasos d'efecte hivernacle i posicionar el País Valencià en una trajectòria cap al progrés en matèria de canvi climàtic; garantir, així mateix, el subministrament energètic als ciutadans i empreses en les millors condicions de qualitat; incrementar la disponibilitat i elegibilitat d'energies finals per a un mateix ús, fomentant la competència des del costat de l'oferta en benefici del consumidor, tant ciutadania, com empreses, i en l'ús del gas natural com a vector energètic, com vosté molt bé ha dit, de transició entre les energies renovables i els combustibles fòssils convencionals derivats del refinament del petroli, així com en la gestió sostenible de residus, tot açò amb una logística intel·ligent que minimitze l'impacte sobre el medi ambient.

Aquest model energètic ha de ser capaç de compatibilitzar el progrés social, el desenvolupament econòmic i la preservació del nostre entorn per a aconseguir, com he dit, un model productiu que siga sostenible, net, competitiu i just.
Encara que aquest nou model energètic ha d'implementar-se i estendre's a tota la societat, sector domèstic, agricultura, pesca, terciari, el sector de la transformació o industrial.
És en aquest últim, l'industrial, on l'actuació es considera d'especial urgència i importància si es vol potenciar eixe sector i recuperar el teixit industrial valencià, progressivament desmantellat en les últimes dècades per diferents factors, uns locals i uns altres més externs pel seu caràcter global.
Açò és reindustralitzar el nostre territori per considerar-se que el sector industrial és, sens dubte, la base d'un creiximent econòmic sòlid, sempre que es caracteritze sobre l'autèntic valor afegit i la innovació.

Per a aconseguir aquest objectiu de política industrial i energètica del Consell ja s'han adoptat mesures concretes orientades a la implementació, desenvolupament i utilització de fons de producció d'energies alternatives en l'àmbit industrial.

En primer lloc, a nivell regulatori, mitjançant la constitució, com molt bé vosté sap, al desembre de 2015 de la taula d'autoconsum del País Valencià.
L'objectiu d'aquesta taula és consensuar mesures regulatòries de simplificació de procediments administratius i arreplegar els enfocaments més adequats per al disseny dels mecanismes de foment perquè el nostre territori es convertisca en líder indiscutible en aquestes instal·lacions.

En aquest últim aspecte s'està treballant per articular mesures, bé mitjançant ajudes, o finançament blanet, per a impulsar l'autoconsum en tots els àmbits amb atenció al consumidor industrial.

També, el suport a la cogeneració es considera ha de formar part fonamental de la nostra política energètica i industrial, per la seua contribució a la reducció de costos energètics, millora de l'autosuficiència en generació elèctrica i compliment d'objectius mediambientals.
Aquest tipus de sistema energètic està molt arrelat en sectors productius assentats tradicionalment en el nostre país, com el taulell o el tèxtil, amb un ús intensiu d'energia elèctrica i calor.
Per açò hem d'enfortir el seu recolzament com a mesura d'estalvi i eficiència energètica, i siga una aportació important més en el nostre objectiu de reindustrialització.

Així mateix, respecte al pla eòlic, estem ultimant els expedients que no han estat executats d'acord amb les condicions imposades als promotors, ja que la l'energia eòlica és una de les fons d'energia primària renovable autòctona que ha d'aprofitar-se al màxim en tots els llocs del nostre territori.
.
.
, amb aquest aprofitament es puga connectar amb la resta de valors a considerar, com són socials, mediambientals o territorials.
També estem contemplant possibles actuacions on siga aplicable aquest tipus d'energia en la seua vessant minieòlica.

I, en segon lloc, a nivell pressupostari.
En aquest exercici 2016, com activitat de foment d'energies alternatives, a través de línies d'ajuda o promoció, hem destinat plans d'acció d'estalvi i eficiència energètica consistents en la millora de processos i instal·lacions industrials, amb una dotació d'un milió d'euros, a més de diferents línies d'incentius destinades a impulsar les actuacions en el camp de l'estalvi i l'eficiència energètica més generals, en què també és possible el suport al sector industrial.
La resolució està publicada el 22 de desembre de 2015, amb una dotació de tres milions d'euros.
Instal·lacions de producció energètica renovable de caràcter tèrmic orientades a la substitució de l'ús de combustibles fòssils i derivats del petroli per fons energètiques renovables.
En el marc d'aquesta línia, es recolzaran, mitjançant incentius a fons perdut, amb una intensitat màxima d'ajuda del 45%, les instal·lacions basades en l'aprofitament tèrmic de les energies renovables, fonamentalment energia solar, minieòlica i biomassa, sota qualsevol de les seues formes.
Dir-li que el pressupost destinat a aquesta línia és d'un milió sis-cents mil euros.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, conseller.

Senyor Almería.
.
.
¿des de l'escó?
Quan vosté vullga.

El senyor Almería Serrano:

Gràcies, president.

Gràcies, conseller.

Agraït per la informació que ens dóna.
Ens aclarix algunes de les coses que li hem plantejat; altres, sincerament, no les aclarix.
Continuem pensant, i això ja són dades objectives, que hi ha una continuïtat, sinó inclús una certa reducció pressupostària, pel que fa a una de les apostes que deuria ser importantíssima, deu ser clau en eixe canvi del model productiu.
I també entenem que caldria treballar en l'actualització de les directrius, aprofitant les dades, pel que fa a les tendències de la utilització de les fons d'energia que ens planteja el mix de tecnologies de l'associació espanyola de l'energia.

Entenem que va ser molt bona idea la taula d'autoconsum, però que van a lluitar contra una legislació estatal restrictiva, i ahí li tendim la mà per a treballar conjuntament amb vosté i amb el seu grup parlamentari en posar la primera pedra, instant al Consell que inste al Govern d'Espanya a derogar el Reial decret 900/2015, però crec que faltaran molts incentius per a poder, de moment i fins que la derogació d'eixa normativa siga un fet, per a poder estimular l'autoconsum com un dels objectius i una de les directrius bàsiques d'Ivace-Energia.

Entenem que l'estalvi i l'eficiència energètica és important, però no és prou.
El concepte de diversificació jo crec que és clau i està contemplat en les línies bàsiques de l'Horitzó 2020 pel que fa a energia: l'estalvi i l'eficiència, la minimització de les emissions de carboni, la diversificació de fons de generació d'energia i el tenir el compte la utilització de combustibles alternatius i fons d'energia mòbils, entre altres coses.

Ens permetrà que, per a donar peu a l'actualització d'estes directrius, li fem una moció subsegüent, en la qual li plantejarem totes aquelles inquietuds que esperem que siguen contemplades per estes Corts.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Almería.

Senyor conseller, finalitzarem la jornada.

Ara, quan vosté vullga.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Senyor president.

Senyor Almería, dir-li que esperem que en el tema de l'autoconsum, i a més d'haver aprovat ací la PNL i tal, hi haja un canvi.
.
.
esperem que hi haja un canvi de govern a l'estat i, aleshores, creem que això podrà ser molt més fàcil i ens podrà ajudar per a derogar eixe decret i tirar endavant alguna cosa que jo pense que és important pel que suposa a nivell energètic i, també, pel que pot suposar a nivell econòmic i de llocs d'ocupació, i per tant pense que és importantíssim.

Dir-li que, dins d'eixe pla energètic 2020, disposarem d'un pla d'energies renovables, i insistir, en el qual els principals objectius i actuacions en l'àmbit de les energies no contaminants són accions impulsades per les administracions, és a dir, propostes normatives, desenvolupament de mecanismes econòmics -incloent-hi el foment de l'R+D+I-, marcs de suport, instruments jurídics, econòmics i tècnics tendents al foment de la utilització de fonts d'energia renovable, afavorint la seua competitivitat enfront de les energies convencionals i la seua integració en el model productiu i en el sistema energètic.

En aquest punt, caldria destacar el suport d'aquest nou pla energètic -torne a repetir-li-, eixes instal·lacions d'autoconsum, mitjançant incentius -que volem posar-ne-, incentius econòmics, projectes pilot promoguts en les dependències de La Generalitat, divulgació a través d'exemples pràctics donant visibilitat a aquest tipus d'instal·lacions per a aconseguir la seua implantació en tots els sectors de la nostra societat.

Però també volem dur endavant mesures horitzontals, com són propostes d'índole general destinades a totes les tecnologies utilitzades en l'aprofitament de les energies renovables, bàsicament en mesures de promoció, de conscienciació i mesures d'impuls a les empreses de serveis energètics per a la instal·lació d'energies renovables.

I també, i per últim, mesures sectorials, mesures sectorials per a l'aprofitament de cadascuna de les tecnologies d'energies renovables, com és la biomassa, l'energia eòlica, l'energia solar tèrmica, la geotèrmia, energia minihidràulica aïllada i ús dels biocarburants, tant per a l'ús tèrmic com per a l'ús elèctric.

Simplement he de dir-li que espere la seua col·laboració, com fins ara l'hem tinguda, per a seguir millorant en aquest camp, com és l'energètic, que, a més a més, ens ajudarà a millorar en tot l'àmbit econòmic, bàsicament, per a millorar la productivitat en molts dels nostres sectors i, per tant, aconseguir eixe model o eixa transformació del model productius que tots desitgem i que millore el dia a dia de la nostra gent.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyories, arribem al punt final d'esta sessió de vesprada.
Per tant, reprendrem els nostres treballs demà de matí a les deu del matí.

Se suspén la sessió.

(Se suspén la sessió a les 20 hores i 5 minuts)