DS-111%20macro.html





Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 23 de novembre de 2017.
Comença la sessió a les 10 hores i 3 minuts.
Presideix el president de les Corts Valencianes, senyor Enric Morera i Català.
Sessió plenària número 64.
Segona i darrera reunió.

El senyor president:

Moltes gràcies als mitjans gràfics.

Senyories, anem a continuar el nostre treball.

Senyories, es reprén la sessió.
(El president colpeja amb la maceta)

Compareixença del president del Consell, senyor Ximo Puig i Ferrer, per a respondre les preguntes d'interés general per a la Comunitat Valenciana formulades pels grups parlamentaris (RE números 83.
423, 83.
425, 83.
426 i 83.
424)

El senyor president:

Senyories, continuem el nostre treball amb el nové punt de l'ordre del dia que és la compareixença del president del Consell per a respondre a les preguntes d'interés general per a la Comunitat Valenciana.
Ja coneixen les seues senyories el procediment.

Per tant, en primer lloc donarem la paraula a la síndica del Grup Popular perquè faça la pregunta del control al president del Consell.

Doña Isabel Bonig té la paraula.

Senyories, demanaria silenci i respecte per a escoltar a l'oradora, la síndica del Grup Popular, que formularà la pregunta de control.

La senyora Bonig Trigueros:

Gracias, señor presidente.

Molt honorable president.

Vicepresidenta, consellers.

Me van a permitir que antes de empezar mi intervención, en nombre del Partido Popular y en el mío propio, hagamos un reconocimiento creo que merecido a una persona que transformó esta ciudad y que desde aquí siempre mostró su pasión por Valencia y los valencianos.
(Aplaudiments)

Miren, señor presidente, feliz Navidad y feliz año nuevo.
Como usted no… Se lo felicito porque como no va a volver, no sabemos cuál será la próxima sesión de control ni el día ni el mes del año que viene, del 2018, yo ya de antemano le felicito.
Antes de irse y evitar la sesión de control me gustaría que respondiese en esta cámara algo que le voy a preguntar que es una incógnita.
¿Cómo es posible que los socialistas que aprobaron un sistema de financiación, Zapatero, que castiga a los valencianos, sean los propios socialistas los que se manifiestan y organizan manifestaciones ahora solicitando su cambio?

Mire, presidente, su situación la podemos definir como una ecuación perfecta.
Mire, esta es su ecuación: sistema de financiación más Partido Socialista, PSPV, igual a problema valenciano.
Y la gente dirá: Â«Hay una incógnita, ¿cuál es la incógnita que hay que despejar?
Â» Mire usted, señor presidente, no hay una, hay varias.

¿Y ahora qué, presidente?
Después de la manifestación, ¿qué?
¿Cuál es su plan, presidente?
¿Tiene plan?
¿Va a seguir buscando enemigos o va a empezar a buscar aliados?
Tras la manifestación, ¿va a sentarse usted y a negociar?
¿Le van a dejar sentarse en el consejo de política fiscal y negociar?
¿Le va a dejar la señora Oltra?
Por eso le pregunto, ¿qué actuaciones y qué acciones va a llevar a cabo para mejorar la financiación de todos los valencianos?

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Li contestarà el president del Consell.

President del Consell, quan vosté vullga.

El senyor president del Consell:

Moltes gràcies, president.

Senyores i senyors diputats, bon dia.

Abans de res permeta'm fer referència al 25 de novembre que celebrarem este cap de setmana, perquè eixa és la gran qüestió d'este país.
Per a nosaltres és fonamental el model de finançament, però no hi ha res pitjor que la violència de gènere que encara està matant moltes dones.
(Aplaudiments)

Dissabte passat, milers de valencians i valencianes eixiren al carrer, eixírem al carrer per a exigir igualtat d'oportunitats per reivindicar els nostres drets.
Una manifestació que era a favor dels valencians i contra ningú, com s'havia dit i aixina va ser.
Una manifestació que fou un èxit, sindicats, empresaris, associacions, partits polítics, ONG, nombrosos col·lectius i ciutadans i ciutadanes caminant junts per un finançament just.

Dissabte passat es manifestà la societat exigint que ja no anem a esperar més, que no podem esperar més, que no es pot continuar en una marginació estructural que està patint la nostra comunitat.

Senyories, amb unitat hem trencat la invisibilitat.
El problema valencià forma part del debat polític a Espanya, malgrat -també s'ha de dir- la vergonyosa falta de pluralitat democràtica que representà Televisió Espanyola, que la setmana anterior havia tret neofeixistes per la tele i quan es manifesten les forces democràtiques valencianes no té ni un minut.
(Aplaudiments)

I mire, la resposta a eixa manifestació no pot ser la que s'ha donat els darrers dies, no pot ser endarrerir la reforma.
I el que no pot ser baix cap concepte és incomplir allò que el president del govern va comprometre's en la conferència de presidents i tampoc el que es van comprometre posteriorment tant el senyor Montoro como el senyor Rajoy amb mi.

Per això, a partir d'ara, continuarem en un full de ruta ben clar.
El primer, tractar d'aconseguir que s'amplie encara més si cap el consens quasi unànime de la societat valenciana.
I la resposta que hem de donar a estes darreres afirmacions d'ahir, per al meu parer, són dos especialment.
En primer lloc, declaració de tots els grups de les Corts Valencianes exigint al Govern d'Espanya que complisquen el seu compromís, el compromís de la conferència de presidents; i és que abans d'acabar 2017 ha d'haver-hi un nou model de finançament.
(Aplaudiments)

I, en segon lloc, ja que estes Corts han aprovat també en una declaració institucional la necessitat del nou finançament, fins i tot es quantifique, els propose que donem una mostra de lleialtat reivindicativa i tots els grups recolzen almenys la partida de 1.
025 milions del pressupost de La Generalitat més enllà de la proposta que finalment.
.
.
, la decisió que prenguen respecte als pressupostos generals.
És la manera de dir clarament que allò que diem des d'una proposta institucional la posem en els pressuposts.

En segon lloc, anem a continuar treballant amb la resta de territoris d'Espanya per fer eixa aliança en la reforma del model de finançament.
Ho hem fet des del començament, hem signat acords amb Múrcia, Andalusia, Balears i Extremadura, ens hem reunit amb el País Basc i Catalunya, amb Aragó, estem preparant ja també una signatura d'un acord i les properes setmanes el conseller d'hisenda també es reunix amb el seu homòleg de Castella-la Manxa.
Des de la lleialtat institucional i superant sempre qualsevol partidisme.

I en tercer lloc, hui mateix la Comunitat Valenciana enviarà les seues conclusions sobre l'informe del comité d'experts.
Per tant, vosté té una decisió a prendre, al costat dels valencians o a defensar, com sempre, Montoro.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, president.

Síndica del Grup Popular, per acabar de formular la pregunta.

La senyora Bonig Trigueros:

Gracias, presidente.

Ahora la culpa la tiene la prensa.
No salieron ni en ninguna televisión pública ni tampoco privada.
(Aplaudiments)

Mire, presidente, mi reconocimiento a todos los profesionales del Hospital Provincial de Castellón.
Alguien tendría hoy que pedir, por lo menos, perdón o disculpas.

Señor presidente, ustedes la semana pasada se negaron a firmar un manifiesto que le puso el Partido Popular exigiendo la mejora en la financiación.
¿De qué me habla ahora?
Su problema no es la financiación que lo es, su problema es su falta de gestión.

Mire, en estos dos años y medio tienen ustedes 2.
683 millones de euros más que el último gobierno del Partido Popular.
Y aun así se dejaron el año pasado sin ejecutar 1.
000 millones, sin pagar 1.
400 millones y facturas en el cajón por 1.
100 millones.
Ustedes repiten ese mantra de que si tinguérem més finançament faríem escoles, col·legis.
¿Qué harían, presidente?
Deje ya de engañar a los valencianos, presidente.

Si usted el modelo de financiación lo tiene con los 1.
300 millones ficticios.
(Aplaudiments) ¿Y cree usted que ha ido a sanidad?
Tiene 15.
000 niños en barracones.
Tiene usted 7.
000 valencianos más en un año en listas de espera en sanidad.
Tiene a 30.
000 dependientes.
Pero sí que abrirá una televisión y enchufará a todos los suyos.
(Aplaudiments) 384 millones en chiringuitos, presidente.

Presidente, a ustedes les han abandonado la calle y los trabajadores y los empresarios y autónomos que no viven de la subvención pública.
¿Quién os lo iba a decir?
La calle ya no es solo de la izquierda, es de los ciudadanos que claman libertad educativa y que este gobierno ignoró.

Pero yo voy a seguir ayudándole y apoyándole, presidente.
Hemos firmado todos los manifiestos, usted nunca firmó nada con el Partido Popular.
(Aplaudiments) Y vamos a apoyar su modelo si se aclaran cuál es, con dos condiciones: una, el modelo de los expertos.
Primer lugar, que los ingresos de más que vengan por el modelo de financiación, el cambio, vayan a lo realmente importante, a les persones, a educación, sanidad y bienestar social.
No a asesores, a enchufados y a chiringuitos y a agencias para perseguir al PP y al pasado.

Y que no haya aumento de impuestos.
Usted ha aumentado a los valencianos 1.
500 millones de euros.
Silencio y tranquilidad.
Nosotros proponemos eliminar el impuesto de sucesiones, eliminar el impuesto de patrimonio y modificar el impuesto de transmisiones patrimoniales para que paguen sus amigos, los que más tienen.
(Aplaudiments) Pero no los empresarios que levantan todos los días, los autónomos, las pymes y los ciudadanos.
Aclárese, presidente.

¿Por qué no nos dijo -y me tuve que enterar por Montoro- que fue exigencia del PSOE meter en la comisión territorial del Congreso la reforma de la financiación para que ustedes apoyaran la aplicación del 155?
Y me parece bien, presidente, porque democracia es diálogo, pacto.
Y si el PSOE y el PP, que lo necesitamos para cambiar el modelo de financiación, llegamos a ese acuerdo, sigamos trabajando conjuntamente.

Pero dígalo, ¿por qué el año pasado su conseller fue el único conseller del PSOE que votó en contra del techo de gasto que traían 851 millones de euros más para esta comunidad?
(Aplaudiments) ¿Sabe por qué?
Porque Oltra le dijo que no.
Fue un pacto y usted traicionó a sus barones y traicionó a los valencianos.
Mire usted, presidente, a usted le llamaron tres destacados dirigentes de su partido…

El senyor president:

Senyoria.

La senyora Bonig Trigueros:

…-yo lo sé-, igual que le ayudé con Madrid y Murcia.
Dígalo aquí.
Su problema no es el PP, su problema es Oltra y Bloc Compromís que no van a dejarle a usted cambiar el modelo de financiación porque si no, se les acaban las excusas y se verá la verdadera realidad del Titanic, que no gestionan, que no fan res.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Senyories, demane silenci.
(Se sent una veu que diu: Â«Para el reloj, que yo ya sé lo que quieres hacer.
Â») Perdó, perdó.
(Se sent una veu que diu: Â«Ya sé lo que quieres hacer.
Â») No, no, no.
Que m'he equivocat.
(Se sent una veu que diu: Â«Porque quedan 30 segundos y ahora alargamos el tiempo.
Â»)

President del Consell, té vosté poc de temps per a contestar a la síndica del Grup Popular.
(Veus)

El senyor president del Consell:

Moltes gràcies, president.

Moltes gràcies, senyora Bonig.

Li ho vaig a dir clarament.
Amb el conseller d'este govern igual com el president i com el conjunt del govern evidentment només té una lleialtat fonamental: el poble valencià.
(Aplaudiments)

I mire, jo no he traït a ningú perquè mai trairé allò que és la meua responsabilitat, que és defensar els interessos dels valencians i les valencianes.
Mire, senyora Bonig, clar que s'ha de pactar, clar que s'ha d'acordar.
I s'ha d'acordar en dos nivells: en la qüestió territorial a través dels legítims representants que són les comunitats autònomes i en el Congrés dels Diputats amb els diferents partits, amb les diferents grups.
I ho estem fent i hem parlat des del començament i hem intentat situar este problema que abans ni existia a Madrid, ara ja existix el problema valencià.

Perquè, saben que el paradigma de la Comunitat Valenciana quan vostés estaven governant era la corrupció i el balafiament.
I això, què ha passat?
Que ens ha representat un gran cost, un gran cost reputacional, perquè molta gent, fins i tot el mateix ministre de vegades em diu: Â«Es que lo tienes difícil, porque la imagen de la Comunidad Valenciana es que os habéis gastado todo de la manera que os lo habéis gastado.
Â»

¡I això és aixina!
¡I eixa és la realitat!
I el problema greu que tenim és que necessitem d'una vegada per totes recuperar la reputació per tal de tindre més fortalesa a l'hora d'exigir.

En qualsevol cas,…

El senyor president:

Gràcies.

El senyor president del Consell:

…¡s'ha acabat ja, ¡s'ha acabat ja!
Els valencians ja han dit que prou.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, president.

Senyor Ibáñez, un segon, un segon, senyor Ibáñez.

Té vosté la paraula.

El senyor Ibáñez Bordonau:

Muchas gracias, señor presidente.

Señor Puig, los socialistas impusieron y votaron un sistema de financiación injusto para esta comunidad, y ahora se manifiesta.

El señor Sánchez dice ahora que la financiación debe verse en la comisión territorial del congreso y su presidente, también un socialista, dice que los trabajos durarán al menos seis meses.
El señor Sánchez le ha mandado callar, señor Puig.

La señora vicepresidenta dice que en financiación no puede ser que el dinero vaya a los que más tienen en vez de a los que más lo necesitan.
Y eso ustedes lo aplican en su presupuesto de una forma muy botánica.

Hay tres grandes premiados: el Consell y los altos cargos se suben el suelo hasta 12.
000 euros, mientras los funcionarios van a los juzgados para demandar mejoras salariales; Air Nostrum recibe tres millones, mientras castigan a Cáritas y Cruz Roja sin partidas desde el primer día; la patronal CEV recibe un millón, mientras el banco de alimentos desaparece.

Señora Oltra, de Barrio Sésamo: ¿sabe de verdad quiénes son los que más tienen y quiénes los que más lo necesitan?
(Aplaudiments)

Miren, nosotros vamos a enmendar estas partidas y vamos a eliminarlas para que el dinero vaya de verdad a los más vulnerables y a los que más lo necesitan.

¿Van a apoyar ustedes estas enmiendas?

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ibáñez.

Li contestarà el conseller d'hisenda.

Honorable conseller, té vosté la paraula.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

Els problemes dels valencians és el pacte entre Zaplana i Aznar en l'any 2002.
(Veus i aplaudiments)

El senyor president:

Senyories.

Un segon, conseller, un segon.

Senyories, per favor, senyories, demane sempre silenci i respecte a l'orador que està en l'ús de la paraula.
(Veus) Senyories.

Senyor conseller, disculpe vosté la… És que, si no, és impossible poder argumentar.
(Veus)

Senyories, senyories, demane silenci, està en l'ús de la paraula el conseller per a respondre'l.

Senyor conseller, disculpe la interrupció.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

L'statu quo del 2002 va voler ser erosionat pel senyor Rodríguez Zapatero i va tindre l'oposició de totes les comunitats autònomes del Partit Popular, inclús la valenciana que era beneficiada pel 4% de creixement.
(Aplaudiments) ¿I sap què va passar?
¡Que varen votar en contra perquè era massa millorar la situació dels que estaven malament!
¡Van votar en contra inclús de la millora del 4% en l'any 2002!
¡Eixa és la veritat!

Miren, miren, senyories,…

El senyor president:

Senyories,…

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

…si el que cal fer és llegir el Diari de Sessions de les Corts espanyoles, això és el que han de llegir.
(Veus)

¡Atenció, ¡atenció!
, i el compromís…

El senyor president:

És la segona interrupció.
¡Es impossible!

Jo puc entendre que el que els puga dir qualsevol orador no agrade, però no per això dóna peu que es puga interrompre contínuament l'orador que està… (Veus) ¡No tenen vostés la paraula!
¡No tenen vostés paraula!

Disculpen la segona interrupció, senyor conseller.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

I el compromís d'este govern és que el senyor Rajoy complisca la seua paraula abans del 31 de desembre.

Si vol constitucionalitzar este sistema en la comissió de reforma de (intel·ligible) … ¡magnífic!
, però abans del 31 de desembre este sistema de finançament autonòmic ha d'estar renovat perquè els valencians no continuem perdent els milions que perdem cada dia per culpa de l'actual sistema de finançament.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

I amb el mateix respecte escoltarem, ara, la portaveu adjunta del Grup Popular.
Demane silenci i respecte per a… (Veus)

La senyora Ortiz Vilella:

Gracias, señor presidente.

Señor Puig.

El senyor president:

Un segon, senyoria, un segon.

Senyories, escoltem amb silenci la pregunta de la portaveu adjunta.

La senyora Ortiz Vilella:

Muchas gracias, señor presidente.

Señor Puig, ya sé que no me va a contestar aunque debería de hacerlo.
¿De cuántas reuniones del pleno del Consell se ha tenido que ausentar por tener intereses directos en los acuerdos que se iban a tomar?
¿Cree usted que es ético y estético que un presidente de La Generalitat conceda licencias de TDT a su hermano?
¿Cree usted que es ético y estético que la administración que usted preside modificara las bases que estaban a punto de adjudicarse para poder entregar 180.
000 euros de subvención a la empresa de su hermano?
¿Le suena de algo las empresas Comunicacions dels Ports, Masmut Produccions, Noticias.
cat, Comarquesnord.
cat?
(Soroll de papers)

¿Quiere más recursos para chiringuitos, subidas de sueldo de la señora Oltra y de sus compañeros de gobierno, así como de asesores, que no son suficientes doce ni treinta para llevar a cabo la no gestión de su gobierno?
¿Apoyará usted -como ha dicho mi síndica- que sea finalista el dinero que llegue para la financiación, o al final lo hará para darle más subvenciones a su hermano en las próximas convocatorias?
(Se sent una veu que diu: Â«¡Muy bien!
Â») (Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

I, ara, el mateix respecte que ha tingut la síndica adjunta demane per a la vicepresidenta del Consell que respondrà a la síndica.

Vicepresidenta, té vosté la paraula.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Mire, senyora Ortiz.

La veritat és que a vegades resultat insultant l'atreviment que vostés tenen de dir coses, de dir coses que vostés saben que no són certes, que no són certes.

En qualsevol cas, jo el que els recomane a vostés és el que els ha dit el president ja quan ha parlat.
¿Vostés van a donar suport als 1.
325 milions d'euros que és el que necessitaríem els valencians per a posar-nos en la mitjana de la despesa?
(Veus) Això és el que han de fer.

La seua síndica, la seua síndica…

El senyor president:

Un segon, vicepresidenta, un segon.
(Veus)

Senyories, senyories, senyories, però és que ¡és impossible!
, ¡és impossible!

Senyories, senyories, es pregunta el que es vol i es contesta el que es vol (veus), ¡com ha sigut sempre!
I la llibertat d'expressió empara…, el que no empara és interrompre contínuament a l'orador que està en l'ús de la paraula.
(Aplaudiments) Això és una mala educació que no podem consentir, que no podem consentir, vinga d'on vinga la mala educació.

Demane silenci i respecte per a escoltar la resposta que està donant la vicepresidenta.

Disculpe vosté.

Té vosté la paraula.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Gràcies, gràcies.

Mire, mentre la seua síndica zascandilea per ahí amb ministres que no han entés la diferència entre govern i partit, ¡i aixina els va a vostés!
, que vostés mai han diferenciat partit de govern, comencen vostés reunint-se amb la cap de l'oposició i acaben clavant la mà en la caixa perquè es pensen que tot és el mateix (veus), mentrestant, mentrestant, l'única cosa que hem aconseguit…

El senyor president:

Senyories, per favor, senyories, per favor.

Jo puc entendre que el que es diga no agrade.
(Veus i protestes)

Senyories, ací se diuen coses que arriben i que no els agraden a molts, que no agraden, que no agraden, però això no habilita a interrompre contínuament les respostes dels oradors, no habiliten, s'escolten…

Demane silenci i respecte i, després, que pugam finalitzar esta sessió de control.

Disculpe, vicepresidenta, la segona interrupció.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

És complicat parlar així.

Però, bé, en qualsevol cas, el que han aconseguit és que Â«eme punto RajoyÂ» i el senyor Montoro de moment ja hagen anunciat que van a incomplir la seua paraula de renovar el sistema de finançament.

Nosaltres, amb els valencians, en la manifestació; vostés, ¿on?
, en una pancarta defensant a Barcelona una part de la població.
Nosaltres preferim defensar el conjunt dels valencians.

I ahí estarem.
I vostés ja voran el que fan.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyories, continuem la sessió de control.

Ara, amb la pregunta que pregunta el síndic del Grup Compromís, al que done la paraula i espere que puga formular la pregunta al president del Consell.

Quan vosté vullga, senyor Ferri.

El senyor Ferri Fayos:

Moltes gràcies, president.

Senyor president, senyor Puig.

Hui la pregunta de Compromís és sobre la valoració que fa el Consell de la històrica manifestació que va recórrer els carrers de València dissabte passat sota un lema unitari: Â«Per un finançament justÂ».

Per a tota una generació, per a la meua generació va ser la primera manifestació en què milers de valencians i valencianes van posar per davant de tot, per davant de tot la defensa dels interessos valencians.

En eixa manifestació ens vam trobar empresaris, xicotet comerç, sindicats, plataformes de la dependència o de l'escola pública i, sobretot, milers i milers de valencians anònims, ciutadans que estan cansats ja de ser tractats com a ciutadans de segona, gent de tots els racons de la nostra terra que tenen clar que si els valencians tenim un problema comú, eixe és la falta d'un finançament just.

També estaven tots els grups de la cambra, a excepció d'un, el partit del senyor Rajoy i el partit del senyor Montoro, un partit que al meu entendre va cometre tres errades: la primera, trencar el consens i no sumar-se a una mobilització iniciada per sindicats i patronal; la segona, intentar deslegitimar-la després, ahí tenim el tuit del senyor Miguel Barrachina, diputat del Partit Popular de Castelló, que referint-se a la manifestació deia, Â«ni unitaria, ni valencianaÂ».

Encara estic jo esperant que algú em diga: si no era valenciana eixa manifestació, ¿què era?
, ¿què era?
Igual ara que està de moda diran que eren hackers russos o que representants de la patronal realment eren enviats de Veneçuela; igual diuen això perquè, si no, no ho entenc.
(Aplaudiments)

Com deia aquell, en política es pot fer de tot menys fer el ridícul i això n'hi ha gent que encara no ho ha entés.

Senyor president, a banda d'eixos dos errades, la gran errada va ser, i jo pensava que el partit del senyor Montoro i el senyor Rajoy evitarien la tercera errada, ¿no?
, però la gran errada va ser ignorar el missatge profund i sincer dels que aquell dia ens manifestàvem.
Era un missatge directe i positiu: volem un finançament just.

Sincerament, jo pensava que el senyor Rajoy, el senyor Montoro i el seu partit encara estaven a temps d'evitar esta errada, que encara eixirien i dirien, Â«hem entés el missatge de la societat valenciana i anem a tindre'l en compte, anem a ficar tota la carn a la graella per a solucionar este problema amb urgènciaÂ».
Però no ha sigut així, i és que ahir ens vam enterar de moltes coses.

En primer lloc, ens vam enterar que el ministeri d'hisenda descarta que la reforma estiga en el 2017 -ja ho han dit vostés abans.

També, un sistema, per cert, que està caducat des del 2014 i que hauria d'haver estat reformat en el 2013, per tant portem cinc anys de retard.
Per això em cridà molt l'atenció perquè ahir el senyor Baldoví li va preguntar al senyor Montoro, i el senyor Montoro li va dir que mentre els valencians i les valencianes estàvem manifestant-nos en el carrer ell estaba trabajando para mejorar el sistema de financiación.

I ací em ve una pregunta molt simple: ¿què ha passat perquè el senyor Montoro treballe tant i tant, inclús els caps de setmana, i encara no haja sigut capaç de reformar el sistema de finançament després de cinc anys?
¿Què ha passat?
A este home es coneix que no li condix la faena, només li condix la faena…, (veus) només li condix la faena quan ha de reformar la quota basca amb urgència i amb lectura única.
Per a això sí que li condix la faena.
(Aplaudiments)

Però, mire, però, mire, senyor president, a banda de parlar del seu incansable treball, el senyor Montoro també va dir, li va dir al senyor Baldoví que dejáramos de llorar sobre leche derramada.
I vostés es preguntaran: ¿a què es referia amb la leche derramada?
Perquè jo també m'ho pregunte.

La leche derramada de Montoro ¿són les llistes d'espera en sanitat?
¿Són les inversions que no arriben?
La leche derramada ¿és que el govern central només pague el 13% de la dependència quan hauria de pagar el 50%?
La leche derramada ¿és que els aturats valencians tenen menys recursos per a polítiques actives d'ocupació que la resta d'espanyols?
La leche derramada ¿són els investigadors i investigadores que tenen menys diners per a R+D+I?
La leche derramada ¿és el nostre medi ambient?
La leche derramada ¿són els nostres xiquets en barracons?
No és leche derramada, són injustícies, senyor president, són injustícies.

Però, bé, siga com siga, al senyor Montoro li ha de quedar clara una cosa, només una cosa: davant les injustícies, els valencians i les valencianes no plorem, ens rebel·lem.

Senzillament, amb rigor i serenitat, amb fermesa exigim el govern central que deixe de tractar-nos com a ciutadans de segona.
Això és el que fem els valencians davant de la leche derramada, davant les injustícies.

Senyor president, ¿quina valoració fa el Consell de la manifestació unitària de dissabte passat on milers i milers de valencians i valencians van exigir un tracte just per als valencians i les valencianes?
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ferri.

Li contestarà el president del Consell.

El senyor president del Consell:

Moltes gràcies, president.

Moltes gràcies, senyor Ferri.

La valoració que fa el govern valencià és extraordinàriament positiva, sobretot perquè fou una manifestació que demostrà una gran maduresa del poble valencià; va ser una manifestació sense insults, no tenia res a vore com altres manifestacions que n'hi havia hagut recentment, ni un insult, i una manifestació d'alegria compartida perquè l'única cosa que volem és tindre el tractament just que ens mereixem.

I, per tant, va a ser una demostració d'unitat, una demostració que el poble valencià està millor que fa uns anys, també això se va a significar.

Ens estem jugant l'autogovern dels valencians i de les valencianes.
I, per tant, mos estem jugant l'estat del benestar i mos estem jugant la millor capacitat de tindre més futur, de tindre més ocupació, de tindre més serveis.
I, per tant, és una qüestió fonamental.

Malauradament, els valencianes hem estat molt invisibles i ens costa molt ser visibles.
I és molt indignant el tractament de la radiotelevisió pública, molt indignant.
Perquè les altres televisions privades totes ho van traure, totes, de qualsevol signe polític, totes.
I els mitjans de comunicació també, els escrits.
Però la televisió espanyola, no.
La televisió espanyola li va donar la veu el dissabte anterior a una persona vinculada a l'extrema dreta valenciana, i als representants majoritaris del poble valencià, no.
Eixa és la realitat, (inintel·ligible) .
.
.
, la realitat que hi ha darrere.
I això és el que a mi me preocupa.
El que me preocupa és la recentralització que ens ve i que s'està aprofitant un problema per tal.
.
.
, el problema territorial, s'està aprofitant per una altra cosa.

I, per tant, és evident que a nosaltres ens costa fer visible el problema valencià, però l'hem fet entre tots més visible.
Ja, com els dia abans, el paradigma de la Comunitat Valenciana en estos moments és un paradigma ben diferent.
Després de dos anys ací és on el creixement funciona millor, on hi ha més també creixement de l'ocupació, malgrat totes les dificultats que tenim, hi ha estabilitat, i això és molt important.
I per això els valencians es vam acostar junts a la reivindicació.

El dissabte va ser una mobilització justa i una mobilització de tots i de totes.
No és possible que hi haja comunitats que reben fins al 35% més que nosaltres, no és possible, això no pot continuar aixina.
No és possible que esta comunitat que té onze punt menys de renda per càpita contribuïsca com si tinguera molts més recursos, com si fóra una comunitat rica.
És veritat que esta societat ha estat empobrida, no és que siga una societat pobra, és que ha estat empobrida.
Però, efectivament, en estos moments no és raonable que nosaltres aportem i altres no aporten.

I jo, per això, li vull dir amb tota claredat, nosaltres volem que el nou sistema de finançament, que evidentment s'ha de complir tal com s'ha acordat, perquè si no la paraula del senyor Rajoy no servix per a res i la paraula del senyor Montoro tampoc, no servix per a res.
.
.
A banda d'això, hi ha una qüestió que és elemental, que nosaltres anem a plantejar en el Consell de Política Fiscal i en tots els àmbits que puguem, i també als partits polítics del Congrés dels Diputats, i és que les comunitats forals han d'aportar a la solidaritat.
En el fons de solidaritat que ha d'haver-hi en el nou sistema les comunitats forals han d'aportar, no és possible que no aporten.

El sistema de finançament que ha de vindre és un sistema de finançament que ha de garantir l'equitat, la igualtat entre ciutadans i també la seguretat dels territoris.
Nosaltres no estem en contra del concert ni del resultat del concert, que és la quota.
El que sí que estem en contra és que això signifique injustícia i falta d'equitat.
I eixa és la qüestió fonamental.

També és veritat que nosaltres al mateix temps tenim un doble problema, i per això també l'altre dia ens manifestàrem.
És també les inversions de l'estat.
Este any, li vaig a donar una dada que és important.
Este any s'està invertint.
.
.
, perquè moltes vegades se parla de l'execució pressupostària valenciana, bé, este any s'està invertint un 14,5 menys de l'any passat a estes altures.
I soles s'han executat el 26% de les inversions.
És a dir, menys de la meitat, de la meitat, de la meitat del que ens corresponia.
I cada vegada menys.

Per tant, en estos moments, senyories, és el moment de reivindicar més que mai allò que ens correspon.
Jo els he fet tres propostes al començament, que crec que és molt important.
Avui la resposta que li hauríem de donar al Govern d'Espanya hui seria, fonamental, d'unitat, d'unitat i d'exigència del compliment.
I jo els propose que els grups parlamentaris avui adopten unànimement eixa posició.
Això ajudaria definitivament a resoldre este moment del problema valencià.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, president.

Senyories, continuem amb la sessió de control, ara amb la pregunta que formula el síndic del Grup Podemos-Podem, senyor Antonio Estañ, té vosté la paraula.

El senyor Estañ García:

Bon dia, president.

La pregunta es: tras el recurso al Constitucional y la más que probable desactivación de la Ley de función social de la vivienda, tras el retraso pactado de la financiación y tras las propuestas realizadas por nuestro grupo, ¿hasta qué punto está dispuesto el Consell a actuar para garantizar el derecho a la vivienda de los valencianos y valencianas?

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Estañ.

Li contestarà el president del Consell.

El senyor president del Consell:

Moltes gràcies, senyor president.

Señor Estañ, en primer lugar decirle que no hay ningún retraso pactado de la financiación, ningún retraso pactado, ningún retraso pactado, ninguno.
(Veus)

Le garantizo, señor Estañ…, no, no, simplemente es porque le garantizo, señor Estañ, que no hay ningún retraso pactado, simplemente.
Espero que se fie más de mí que de otros.
Por tanto, respecto a esta cuestión.

Respecto al fondo de su pregunta, desgraciadamente el gobierno central no es la primera vez que trata su inacción con el bloqueo de las propuestas de estas Cortes.
En cualquier caso, también tengo que decirle que hemos sabido, a través de la prensa, que este recurso se va a presentar, porque efectivamente no tenemos ninguna constancia de que se haya presentado.
Por tanto, vamos a esperar que se cumpla una cuestión básica y fundamental, y es que aquello que se habló dentro de la comisión bilateral se respete mínimamente, porque si se nos dice que van a darnos una contrapropuesta y después se va directamente al Tribunal Constitucional, pues es una deslealtad institucional bien evidente.

Sabe usted que hemos padecido el bloqueo del decreto ley de sanidad universal.
Cuando se intenta garantizar la salud para todos los ciudadanos, vengan de donde vengan, recurso.
Cuando se intenta acabar con los copagos farmacéuticos, para que todas las personas no tengan que elegir entre comida o medicamento, recurso.
Cuando se trata de garantizar los derechos de los ciudadanos y de su propia libertad a hacer como cada uno quiera hacer, y nosotros presentamos la ley de identidad y expresión del género, recurso.

Pues eso es lo que hay, eso es lo que hay.
Éste es el panorama.
Por tanto, hasta en dieciocho ocasiones el gobierno central ha puesto en duda nuestra iniciativa y ha frenado el avance hacia la libertad y la seguridad en los ciudadanos.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, president.

Senyor Estañ, per acabar de concretar i formular la pregunta, té vosté la paraula.

Quan vosté vullga, senyoria.

El senyor Estañ García:

Sí, gràcies.

Yo me fío de usted, president, pero parece que hay información contradictoria entre los sujetos, que son las comunidades autónomas, y la comisión, en la que debaten los grupos parlamentarios.

Para los que intentamos conocer y leer adecuadamente la historia de la comunitat, entendemos que, al margen del saqueo organizado, había fundamentalmente dos elementos sobre los que se construía el modelo que nos trae hasta aquí: uno, la dependencia del turismo masivo, sobre el que venimos proponiendo alguna que otra propuesta; y el segundo, el de la burbuja inmobiliaria y sus efectos económicos y sociales, que además de arrasar con el territorio y el tejido empresarial, arrasaban con el derecho a la vivienda.

Como consecuencia de esta historia, nunca se construyeron tantas casas, pero nunca ha habido menos vivienda, dándose, como en ningún otro sitio, pues esa indecente y absurda contradicción que tanto ha popularizado la PAH de gente sin casas y casas sin gente.

De hecho, se pasó de entender la vivienda como una mercancía y los desahucios como un drama estrictamente individual, o ni eso, a que figure como el primer compromiso dentro del pacto del botànic, precisamente, el de garantizar a los valencianos y valencianas el derecho a la vivienda, tomando los acuerdos necesarios para evitar que se desahucien personas sin alternativa, estableciendo mecanismos de exención temporal para beneficiarios de vivienda pública.

La Ley de función social de la vivienda ha sido recurrida, también cuando se empezaban, entre otras cosas, a alumbrar esas viviendas vacías propiedad de los bancos, bancos algunos de ellos que ahora tienen aquí su sede, por lo que, aunque no tengamos la ley, será más cómodo convencerles de poner de su parte para garantizar nuestros derechos.

La cuestión es que, bloqueada ahora esta vía, así como la de la Ley contra la pobreza energética, que van ligadas, y que muestran una actitud de un gobierno que no solo no trabaja por el bienestar de sus ciudadanos, sino que lo boicotea abiertamente, estamos ante una falta de instrumentos para garantizar el derecho a la vivienda, estamos ante la amenaza de una nueva burbuja, de un aumento del alquiler como no se conocía, que cada vez expulsa a más gente e impide desarrollar una vida digna.

En conversaciones previas a la llegada de los presupuestos a esta cámara, por nuestra parte se han incluido dos propuestas, una es la reclasificación de las viviendas del Eige para que se puedan dedicar a alquiler social en vez de a compra.
Una recomendación ignorada durante años por la dirección del antiguo IVVSA, bajo el PP, y durante dos por este Consell.
Y la compra de vivienda, especialmente de segunda mano, repartida a lo largo del territorio, para aumentar así el escuálido parque público de viviendas y así destinarlo a alquiler social, estableciendo un plan plurianual, pero que este año se concreta solo en 10 millones.

Pensamos que son avances, estamos contentos de que se lleve en los presupuestos, pero también pensamos que necesitamos más para abordar este problema, tanto en los presupuestos como en otras vías, y así se verá reflejado en una enmienda que ha sido la primera en registrar, que ya hemos registrado hoy, que ampliará este plan plurianual de 50 a 75 millones, pasando de 10 a 15 este año.

Bien, mejorar la vida de los valencianos y valencianas pasa por conocer la historia de la comunitat, pasa por solucionar los problemas estructurales que venimos arrastrando y pasa por tratar de hacerlo antes de que termine la legislatura.

Nosotros hemos propuesto aumentar el parque público, aumentar las ayudas de alquiler social, impulsar la rehabilitación.
Y le preguntamos, por tanto, hasta dónde está dispuesto a llegar en estas medidas que le proponemos.
Porque siempre que hemos trabajado conjuntamente, siempre que hemos trabajado en esta dirección, a las familias valencianas les ha ido bien, porque quedan cosas muchas por hacer, porque la financiación, principio y fin de todo derecho, sea de quien sea la culpa, no tiene visos de mejorar, pero estamos aquí, ahora, y esto nos obliga fundamentalmente a priorizar, nos obliga a ser extremadamente responsables con los fondos públicos, nos obliga a asegurarnos que cada euro invertido va destinado a garantizar un futuro mejor y un cambio para esta comunitat.

Por eso le insistimos: ¿hasta dónde van a llegar en estos presupuestos y en otras vías para mejorar la vida de los valencianos?

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Estañ.

Li contestarà el president del Consell.

El senyor president del Consell:

Moltes gràcies, president.

Moltes gràcies, senyor Estañ.

L'objectiu del Consell, com vosté sap, era i continua sent fer efectiu el dret a una vivenda digna i adequada.
La Llei de la funció social de la vivenda representava, per suposat, i representa un objectiu en este avanç històric.

És veritat que, mes a mes, moltes vegades se parla de la Constitució i s'obliden els aspectes més socials de la Constitució.
L'altre dia li deia a la vicepresidenta que qualsevol dia d'estos haurem d'eixir a reivindicar també la Constitució.
Perquè, efectivament, entre la gent que vol, el que vol recentralitzar i vol retallar allò que no s'aplique la Constitució, finalment haurem de vore de quina manera són capaços de visibilitzar bé la part social de la Constitució.

Mire, hi ha qüestions estructurals que estem fent, al marge que ara entraré en altres consideracions.
La renda valenciana d'inclusió, que passa de 41 a 88 milions d'euros, va a garantir també ajuts per a la possibilitat que les persones se queden en la seua vivenda, que eixe és l'element fonamental abans d'arribar al desnonament.
Són mesures estructurals, i per això és tan important que estos pressupostos isquen endavant.

Això que pretén esta llei, també ho hem començat a fer ja en molts aspectes.
Per exemple, en el registre de demandants de vivenda, en què hi ha 3.
600 inscrits, creant tres punts d'Infohabitatge, 1.
778 peticions ciutadanes, i també en la mediació respecte als desnonaments, en pràcticament en cinquanta famílies que hem aconseguit ja que se queden en els seus habitatges.

Només en 2016 i 2017 hem garantit 1.
174 solucions habitacionals.
I estes actuacions tindran un pressupost per a 2018 de 40 milions d'euros per a garantir una vivenda digna.

Per al Consell, la vivenda no és només una variable econòmica, és un element fonamental de la vida, és un element fonamental per a garantir la dignitat de les persones.
I li puc garantir que aixina va a continuar sent.

Una vegada perduda l'esperança de rebre un tracte just, i de manera immediata, el que és ben evident és que estem actuant.
En els propers dies es publicarà la primera resolució de les ajudes de lloguer de 2017; una primera remesa d'ajudes que arribarà a 5.
624 famílies.
I els anuncie que hi haurà una segona resolució, que estem preparant, i que beneficiarà a 7.
286 famílies més.

Este any 2017 ha estat l'any en què més ajudes a lloguer s'han sol·licitat a La Generalitat.
D'un pressupost inicial de 8 milions d'euros hem passat a concedir 18 milions d'euros.

Només vull donar-los una dada, perquè vostés puguen comparar la política de vivenda d'abans i la d'ara.
Any 2015, en una gestió de l'anterior govern, es concediren 2.
418 ajudes, per un import de 2.
900.
000 euros; any 2017, es concediran 12.
910 ajudes, per un import de 18.
200.
000 euros.
Eixa és la realitat del canvi que s'està produint.
I, per això, és molt important que aconseguim, entre tots, superar les diferències i que tinguem uns pressupostos dignes per millorar la vida dels ciutadans i les ciutadanes.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, president.

Continuarem la sessió de control.
Ara, la pregunta que formula el senyor Antonio Montiel.

Té vosté la paraula.

El senyor Montiel Márquez:

Bon dia.

Muchas gracias.

Señor president, su Consell anunció en agosto de 2015 la constitución de una mesa de prevención de desahucios.
Nos consta una primera reunión el 6 de octubre de 2015 y un escaso resultado; solo tres entidades financieras se acogieron a la moratoria antidesahucios.

A pesar de eso, entre los objetivos del departamento de vivienda, aparece, para el presupuesto de 2018, constituir la mesa de prevención de los desahucios -incomprensible-; y, también, negociar con las entidades financieras para poder disponer de viviendas vacías.

Señor presidente, hemos dicho muchas veces que no estamos dispuestos a negociar con bancos que desahucien.
No estamos dispuestos a asumir que los bancos sean interlocutores fundamentales con la conselleria para solucionar un problema que ellos mismos crean.
Esta comunidad sigue ocupando el segundo lugar en desahucios, según las estadísticas del Consejo General del Poder Judicial del segundo trimestre de 2017.
Más de dos mil desahucios, 1.
121 de ellos por ejecuciones hipotecarias.

Por tanto, ¿qué piensa hacer para activar la mesa de prevención de desahucios?
¿Qué piensa hacer para castigar a los bancos que no se incorporen a esa moratoria?
Porque la conselleria anunció, en 2015…

El senyor president:

Senyoria, moltes gràcies.

El senyor Montiel Márquez:

…que, de forma subsidiaria, se tomarían medidas sancionadoras para aquellos organismos que se negasen a negociar.

El senyor president:

Senyoria, moltes gràcies.

El senyor Montiel Márquez:

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Li contestarà la consellera.

La senyora consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori:

Gràcies, senyor president.

Mire, senyor Montiel, ironies de la vida que, just ara que el senyor Rajoy està tan interessat en garantir els articles i el compliment dels articles de la Constitució espanyola, una autonomia que tenim sensibilitat per garantir i regular i fer efectiu l'article 47, que regula el dret a l'habitatge en l'estat espanyol, una autonomia que tenim sensibilitat, ironies de la vida, el senyor Rajoy decidix presentar un recurs al Tribunal Constitucional per no vore garantit este dret.

Vostés tenen un plantejament que no ens adrecem a les entitats financeres.
Però, mire, esta llei ha permés ja que s'afloren 40.
000 vivendes buides dels bancs.
I vosté coincidirà amb mi que els bancs, que van ser objecte de rescat públic, tenen una responsabilitat social que assumir i tenen un deure en la ciutadania.

En eixe sentit, nosaltres anem a continuar deixant oberta eixa línia, malgrat el recurs d'inconstitucionalitat que ens va impedir que, per llei, obliguem els bancs perquè fiquen eixes vivendes a disposició de la ciutadania en lloguer social.
(Veus)

Eixe és el gran drama que nosaltres anem a tindre.
I, per tant, anem a continuar treballant de manera intensa, en les noves línies que tenim en el pressupost -que esperem s'aprove- per a poder combatre esta xacra social, siga un, siguen mil o siguen deu mil els desnonaments en la Comunitat Valenciana.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments.
El senyor Montiel, amb el micròfon desconnectat, diu: Â«¿Y la mesa de los desahucios?
Â»)

El senyor president:

Senyoria.
.
.

La senyora Cabedo Laborda:

Hola, bon dia.

La pregunta era sobre la mesa dels desnonaments.

La meua pregunta és la següent:

La conselleria d'igualtat és l'única que ha justificat, econòmica i desglossadament, el compliment de les mesures que li assigna el pacte contra el masclisme; cap altra conselleria ho ha justificat econòmicament, tot i que el pacte implica totes les conselleries, tot i que Podemos ho ha demanat i tot i que els col·lectius també ho han demanat.

Volem saber la quantitat pressupostària destinada a pisos per a dones supervivents de violència masclista.
No ens referim a les vivendes tutelades que gestiona igualtat, i que sí que les sabem, i tampoc ens referim que la condició de víctima es tinga en compte per a accedir al lloguer social, com diu la llei; sinó la quantitat als pisos destinats a les dones, en compliment d'una PNL presentada per Podem fa dos anys i avui ratificada en l'informe que aprovàrem en ple.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Li contestarà la consellera.

La senyora consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori:

Gràcies (inoïble) .
.
.

Gràcies, senyor president.

Mire, és fonamental treballar i combatre els desnonaments.
És fonamental treballar i introduir criteris socials per garantir l'accés al dret a l'habitatge.
I, en eixe sentit, hem passat d'un deute importantíssim, un macrodeute en matèria d'impagaments d'ajudes al lloguer, de factures en el calaix, de malgestionar els recursos de l'estat, a pagar el deute en matèria d'ajudes al lloguer i, especialment, en passar a eixa xifra històrica, sense precedents, que implica que en 2015 se dedicaren 2.
900.
000 euros a, en 2017, destinem més de díhuit milions d'euros a pagar ajudes a lloguer en tretze mil famílies beneficiàries.
(Veus)

I ahí li vull especificar, perquè demà es publicarà una primera resolució i una segona resolució.
I ahí ja li vull avançar, específicament, que també tenim dades molt importants i sense precedents de dones víctimes de violència de gènere beneficiàries del dret a l'accés a l'habitatge en el nostre parc públic de l'Eige: 325.
Xifra històrica que no s'ha produït mai, perquè estes quantitats entren en el global de la línia d'ajudes al lloguer, que no van detallades perquè cada any tenim un número diferent de demandants.

També li he d'avançar que 3.
746 joves, menors de trenta anys, van a accedir-hi, van a ser beneficiàries d'estes ajudes al lloguer.
Tripliquem, (veus) respecte de l'any passat.
.
.

El senyor president:

Senyoria.
.
.

La senyora consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori:

.
.
.
Per tant, xifres històriques.
I 561 famílies que van patir un desnonament també se van a vore beneficiàries d'estes ajudes a lloguer.

Per tant, eixa és la gran gestió.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Senyories, continuarem amb la sessió de control, ara amb la pregunta que formula la síndica del Grup Ciudadanos al president del Consell.

Quan vosté vullga, senyoria.

La senyora Sánchez Zamora:

Muchas gracias, president.

Señor Puig, el sábado pasado la sociedad civil se manifestó en Valencia, reclamando una financiación más justa.
Reconocemos que la precaria e insostenible situación por la que atraviesa la Comunitat Valenciana hacía necesaria esta respuesta en la sociedad.

Mi partido aboga por la igualdad de todos los españoles ante la administración y ante la justicia, la igualdad de oportunidades, pero también de derechos y obligaciones.
Y es algo que no se está cumpliendo, entre otras muchas causas por la notable diferencia que se crea entre comunidades autónomas.

Para evitar precisamente estas situaciones es por lo que Ciudadanos aboga por adoptar medidas que eviten estas desigualdades y privilegios de unas autonomías frente a otras.

Otro de los grandes factores de desigualdad es la tributación por el impuesto de sucesiones, donaciones y patrimonio, unos impuestos donde se tributa por lo ya tributado, que provocan el agravio comparativo entre distintas comunidades y que, además, no contribuyen a la redistribución de la riqueza ni, desde luego, aumenta la capacidad económica de los valencianos.

Y Ciudadanos se pregunta, ¿hasta cuándo?
¿Hasta cuándo va a soportar la Comunitat Valenciana ser la tercera que más tributa en el impuesto de patrimonio?
¿Hasta cuándo será la pequeña y la mediana empresa a la que más le toque pagar?
¿Hasta cuándo será la clase media la que pague lo mismo que las grandes fortunas?
¿Hasta cuándo, señor president?

Miren, Ciudadanos lleva en su ADN esta propuesta.
Y déjeme decirle que otras comunidades autónomas nos han hecho caso.
Recientemente, en Andalucía, su compañera Susana Díaz ha consensuado con Ciudadanos la exención de tributación a sucesiones menores a un millón de euros.
Y por el mismo camino se encuentra la Región de Murcia.
Y, permítame recordarle que ambas comunidades se encuentran también infrafinanciadas.

Pero, claro, de la misma manera que existen 17 autonomías diferentes y 17 tributaciones diferentes, parece ser que hay 17 partidos socialistas diferentes, porque, si no, no entiendo cuál es la diferencia.
(Aplaudiments)

Ciudadanos seguirá reclamando la armonización en todo el territorio nacional para evitar estos grandes desequilibrios entre autonomías que acaban perjudicando a los de siempre, a la clase media.

Es por eso por lo que consideramos necesario un replanteamiento de estos impuestos, entre otras cosas, también, para dar respuesta a las herencias de una parte de la población, cada vez mayor, de una edad avanzada, que es cuidada, atendida y protegida por sobrinos o similares.
Llegado el momento del fallecimiento, los legítimos herederos, que han cuidado de ellos como auténticos hijos, se ven ante el grave problema de atender la elevada cuantía de los tributos por herencia.
Se debe poder instrumentar algún mecanismo para que estos familiares alcancen la situación de primer grado tan merecida, porque esto sí que es rescatar personas, y ustedes no lo están haciendo, pero nosotros queremos ponerle solución.
(Aplaudiments)

Señor president, usted puede seguir hablándonos de infrafinanciación -que, por cierto, se retrasará una vez más por culpa de los mismos-, de la desventaja de esta comunidad respecto a las demás -mientras hoy sale adelante el cupo vasco por culpa de los de siempre-, (aplaudiments) pero, déjeme decirle que, pese a todo ello, la Comunitat Valenciana ha liderado, en 2017, la subida de estos tributos, cuando ya parecía que la economía estaba repuntando.
Explíqueles a los ciudadanos de la Comunidad Valenciana que tienen que pagar el doble por una herencia o hasta el cuádruple por una donación.
Por favor, explíqueselo.

Mire, no hace falta que les recuerde que el informe de expertos propone, como lleva proponiendo Ciudadanos desde hace tiempo, la introducción de topes máximos y mínimos para impuestos patrimoniales.
Por ejemplo, para sucesiones con un mínimo exento elevado, con tipos que irían de 4 al 11%, dependiendo del grado de parentesco.

Señor president, ¿en qué piensa cuando le hablo de la pequeña y la mediana empresa?
Y, ¿si le hablo de autónomos?
Pues, mire, le diré lo que piensa Ciudadanos.
Piensa en familias y pequeños negocios que, incluso, soportando las subidas en el IBI, intentando asomar cabeza después de la crisis, no se les está ayudando.

Y, sí, hay empresas familiares que han cerrado, y parte de la culpa la achacan a la situación fiscal y tributaria.
Hay empresas que, al borde del concurso de acreedores y planteándose la transmisión a las nuevas generaciones, se encuentran que tienen que pagar más del doble de lo que deben; y, sí, señor Puig, cierran.
Y la consecuencia de ese cierre es el daño que se le está haciendo al tejido empresarial de la Comunitat Valenciana, compuesto, en su 90% por empresas familiares.
La consecuencia es el desempleo de los trabajadores de esas empresas.
Es decir, es un período de incertidumbre laboral y productiva que en nada beneficia a los valencianos.

Señor Puig, aún están a tiempo de rectificar, más aún cuando existe un mandato expreso de Les Corts para avanzar hacia una fiscalidad más favorable hasta que se apruebe el nuevo sistema de financiación.

Nuestra propuesta es un punto de partida.
Dialoguemos.
Le volvemos a tender la mano las veces que haga falta porque, president, el objetivo común, es común a todos, es el bienestar a los ciudadanos y la prosperidad de las empresas de la Comunidad Valenciana.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Li contestarà el president del Consell a la qüestió plantejada.

Quan vullga, president.

El senyor president del Consell:

Moltes gràcies, president.

Muchas gracias, señora Sánchez.

En primer lugar, me gustaría reconocer la actitud de su partido al sumarse al conjunto de la ciudadanía valenciana el pasado sábado para reclamar lo que usted decía hace un momento, que es una financiación justa.
Es una reivindicación que debemos compartir todos porque, realmente, nos estamos jugando el futuro de hoy, de mañana y de siempre.

El sábado fue un acto de unidad, que estuvo a la altura de lo que merece el pueblo valenciano.
Y, efectivamente, para contestar a su pregunta, que viene dirigida al bienestar de los ciudadanos, obviamente necesitamos, tanto a los ciudadanos como a las empresas, tener la financiación adecuada.
Porque, efectivamente, el sistema de financiación está siendo muy negativo para lo que son los servicios públicos fundamentales, pero también es muy negativo para las propias empresas que, en otros ámbitos, tienen más capacidad de tener ayudas, tener colaboraciones, desde el punto de vista de las infraestructuras, de todo lo que es el capital físico, el… Todo esto, finalmente, acaba repercutiendo en la economía.

Mire, efectivamente, hay un problema grave en las asimetrías españolas.
Uno de ellos, precisamente, es el dumping fiscal que estamos padeciendo.
Y, efectivamente, hay algunos impuestos que, en una reforma fiscal federal, lo que habría que plantear es si tienen que estar en el ámbito federal o tienen que estar en el ámbito de cada autonomía.
Porque, efectivamente, no se puede estar continuamente haciendo competencia fiscal desleal.

Por otra parte, mire, en política fiscal hemos hecho avances en el sentido que, teóricamente, usted plantea.
Es decir, ¿quiénes tienen que pagar más?
Pues, los que más tienen.
¿Quiénes van a pagar en el IRPF más este año?
Los sesenta mil valencianos que tienen más.
¿Quiénes van a pagar menos?
Un millón quinientos mil valencianos que tienen menos.
Eso es política fiscal progresiva.
(Aplaudiments) Y eso es lo que vamos a hacer este año, lo que va a hacer en la (inintel·ligible) … este año.

Respecto a sucesiones, es que en sucesiones estamos en la media de las comunidades autónomas.
No estamos en absoluto en la franja alta del impuesto.
Y respecto a la empresa familiar, tiene el 95% de beneficio fiscal.
Por tanto, efectivamente esta es una acción económica, que es una acción económica dentro de las limitaciones fiscales que tiene La Generalitat que son, como sabe usted, muchas, es bastante prudente, por decirlo de alguna manera.

Y todo esto, al final, ha hecho que en dos años las cosas vayan mejor.
Y es que van mejor.
165.
197 personas más trabajando.
La tasa de pobreza se ha reducido tres veces más en la Comunitat Valenciana que en España.
Es evidente que todo esto se genera en cierta medida gracias a la estabilidad política, a la confianza que finalmente se genera en un espacio político transparente, honrado y también desde el diálogo social.

Y ese escenario global es el que está beneficiando el bienestar de los ciudadanos.
Y también el bienestar de las empresas, que saben que aquí ya nadie les pide nada ilegal para hacer cosas, ya saben que aquí hay posibilidades reales de invertir.
Y eso es lo que ha pasado.

Y, por ejemplo, respecto a las empresas, que es muy importante, porque efectivamente hay una política social que es fundamental, que es el empleo; es evidente que la decisión de Ford la semana pasada de invertir 750 millones de euros en esta comunidad desde luego es una decisión muy positiva para muchos empleos, no solo de los directos, sino los indirectos, que va a generar.

Por tanto, hay una situación económica que es mejor, pero que evidentemente estamos muy lejos de lo que deberíamos estar, porque tenemos aún once puntos menos de renta per cápita y eso es fundamental.

Esta semana conmemorábamos o recordábamos la muerte, el asesinato de Ernest Lluch.
Yo me acuerdo de dos cosas que dijo Ernest Lluch en su momento respecto a la cuestión económica, que quiero traer hoy aquí.
Para ganar la batalla del futuro, Ernest decía, por una parte, sobre el bienestar: Â«La peor forma de explotación es no tener un empleo.
Â»

Y la segunda, que la dejó escrita horas antes de ser asesinado, cuando estábamos hablando por qué en España el empleo era de peor calidad, aquí aún es de peor calidad, decía: Â«Es la productividad, demonios.
Â» Y efectivamente, yo, como Lluch, creo que esas son dos cuestiones fundamentales.
El empleo es la mejor garantía del bienestar, la mejor garantía de alcanzar una vida digna y de tener las posibilidades para proyectar su futuro cualquier familia.

Pero para eso es evidente que es necesario hacer una política económica basada en un elemento fundamental, que es la educación.
La educación es la mejor política económica.
Y por eso, este va a ser el presupuesto más alto de los diez últimos años.

Y por eso, todos los instrumentos desde La Generalitat se van a poner al servicio tanto de la educación como de la mejora en la productividad, a través de la Agencia Valenciana de la Innovación, del Ivace y también del IVF.
Todos los instrumentos a favor de mejorar la productividad, para subir los salarios y que todos los ciudadanos tengan más posibilidades de bienestar.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, president.

Sí, senyor Woodward, demana la paraula?
La té per a repreguntar.

El senyor Woodward Poch:

No sé si por las respuestas del president habrán podido estudiar las distintas propuestas que mi grupo ha presentado sobre el impuesto de sucesiones y donaciones para corregir lo que se considera como un ataque a la clase media valenciana.

Y la pregunta sería: ¿considera que la medida presentada por Ciudadanos, y que ha mencionado mi síndica, que va unida al cuidado de mayores y heredar la vivienda habitual es una medida social, en línea al rescate de personas, frente a la medida recaudatoria, que lo es actualmente?

Y le pongo el ejemplo: un hermano, una sobrina sin recursos que ha estado cuidando a su familiar y hereda la vivienda habitual por un valor de 160.
000 euros actualmente tiene que pagar 37.
000 euros por la herencia.
Nuestra medida la reduce a 1.
400.
¿Va a estudiar nuestras propuestas?

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Woodward.

Li contestarà el conseller d'hisenda.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

Les polítiques socials, sap vosté, integren aspectes d'ingressos, d'impostos i de despesa.
És evident que l'impost de successions té un perfil extremadament sensible amb les classes mitjanes i amb els treballadors pel mínim exempt, naturalment per les excepcions que tenen a vore amb la vivenda habitual, etcètera, etcètera.

I tot això, per tant, quan vosté entra en l'espai que vosté està plantejant, apareix no només els aspectes d'ingressos, també els aspectes de despeses.
Ací n'hi ha una política de la vivenda, una política social intensíssima per a fer front a totes estes situacions.

El que no podem nosaltres en l'actual sistema de finançament autonòmic i fins i tot en el proper per a fer justícia social és justament rebaixar este tipus d'impostos que significa una desigualtat d'oportunitats a les persones, depenent de la família en què estiguen.
En eixe sentit, és importantíssim que siga una política social en actiu per a poder fer front a estes situacions excepcionals, com la que vosté planteja i que han de ser lliurades a les polítiques i als programes d'actuació social.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, conseller.

Senyor Woodward, continua vosté amb l'ús de la paraula.

El senyor Woodward Poch:

Sí, muchas gracias.

Bien, desigualdades, le pondría más ejemplos de más medidas sobre el impuesto que hemos traído y vería cómo se podrían corregir esas desigualdades, y espero que estudien bien las propuestas que hemos presentado.

Pero bien, vuelvo casi al principio de las intervenciones de la sesión de hoy.
Señor Soler, su partido va a votar hoy a favor de la renovación de un cupo vasco mejorado al alza en un tiempo récord.
Como máximo representante de la hacienda pública, su prioridad es defender los intereses de los valencianos, consiguiendo un sistema de financiación justo.

¿Cree que apoyar la reforma del cupo vasco es más importante que conseguir una mejor financiación para los valencianos?
¿Es así como defiende el Partido Socialista a los valencianos?
¿Es así como se visibiliza el problema?
¿Qué supone el retraso para el presupuesto 2018?

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Woodward.

Li tornarà a contestar el conseller d'hisenda.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

Jo sóc el conseller d'hisenda del govern valencià, i per tant me pregunta com a representant del govern valencià, no com a representant del Partit Socialista, com pot vosté imaginar.

El que sí que li dic una cosa: el govern valencià té una posició clara.
L'altre dia ho vàrem repetir: nosaltres creguem que el sistema de finançament autonòmic ha d'afectar a totes les comunitats autònomes, les dèsset, no només les quinze de règim comú.
Per tant, hem vinculat i continuem vinculant i hem demanat al Govern d'Espanya que qualsevol reforma de la quota basca, del qual caldria parlar molt, perquè és només un mètode.

El problema és que l'aportació que fan els bascos i els navarresos al conjunt de la despesa general d'Espanya ha de ser semblant a les altres comunitats autònomes.
És un mètode també previst en la Constitució.
Dic que el tema de la reforma de la quota basca ha d'estar íntimament lligada a la millora de la situació de la resta de comunitats autònomes, perquè si no, s'estarà actuant una injustícia, i no serà el mandat constitucional que parla d'equitat i de suficiència per als serveis bàsics de tots els espanyols.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, conseller.

Senyories, doncs, amb esta resposta finalitzem el punt de l'ordre del dia de sessió de control.

Dictamen de la Comissió de Polítiques d'Igualtat de Gènere i del Col·lectiu LGTBI respecte a l'informe elaborat per la Subcomissió especial d'estudi respecte a la realització d'un treball integral per a l'eradicació de les violències de gènere a la Comunitat Valenciana.
Debat i votació (RE número 198)

El senyor president:

I continuarem amb el punt 10 de l'ordre del dia, que és el debat i votació del dictamen de la Comissió de Polítiques d'Igualtat de Gènere i del Col·lectiu LGTBI, respecte a l'informe elaborat per la Subcomissió especial d'estudi respecte a la realització d'un treball integral per a l'eradicació de les violències de gènere a la Comunitat Valenciana.

Presentarà el dictamen la presidenta de la comissió, la il·lustre diputada Llum Quiñonero.

La senyora Quiñonero Hernández:

Bon dia.

Quiero, antes de leer el texto del acuerdo, darles las gracias a todas las portavoces de los diferentes grupos parlamentarios por el esfuerzo, por el trabajo conjunto, por los acuerdos a los que hemos llegado, a cada una de ellas.
Porque ha significado, aquella iniciativa que tuvimos hace…, al principio de llegar a estas nuevas Cortes, tuvimos una iniciativa de poner en marcha el acuerdo y el pacto para combatir, juntos, juntas, contra la violencia machista.
Y este pacto y esta unidad y ese trabajo lo han puesto de manifiesto y han posibilitado un pacto aún mayor con la sociedad civil que hoy ya es una realidad.

Y paso a leer el texto: Â«La Mesa de Les Corts, en la reunió del dia 9 de setembre de 2015, d'acord amb la Junta de Síndics i de conformitat amb allò que estableix l'article 54 del Reglament de Les Corts, va acordar proposar al ple la creació d'una comissió especial d'estudi sobre la realització d'un treball integral per a l'eradicació de les violències de gènere a la Comunitat Valenciana, per una iniciativa presentada pel Grup Parlamentari Podemos-Podem, amb l'escrit número 766, del 17 de juliol de 2015.

Â»El Ple de Les Corts, en la sessió del 21 d'octubre del 2015, una vegada debatuda la proposta, va acordar la creació d'aquesta comissió especial d'estudi, mitjançant la Resolució 38/IX, publicada en el BOCV número 30, del 5 de novembre de 2015.
Vam fer un pla de treball, vam rebre una documentació i vam també demanar unes compareixences.

Â»La subcomissió es va reunir per a substanciar les compareixences els dies 19 i 26 d'abril, el 3, el 10, el 17, el 31, el 21 de juny del 2016, i van comparéixer vint-i-un experts i expertes que han aportat els seus coneixements i experiències.

Â»Volem agrair des d'ací les seues aportacions, a Irene Ballester Buigues, directora de feminicidio.
net.
 A José Antonio Burriel de San Vicente, advocat i periodista.
A José Manuel Vidagany Peláez, advocat.
A María Naredo Molero, advocada, investigadora i consultora en temes de violència de gènere i prevenció de la criminalitat.
A Rosa Roig Alemany, metgessa forense de l'Institut de Medicina Legal.

Â»A Inmaculada Montalbán Huertas, jutgessa i presidenta de l'Observatori de Violència Domèstica i de Gènere del Consell General del Poder Judicial.
A Virginia Sanchis Carpe de l'Associació Alanna, que va substituir Chelo Álvarez Sanchis, associació que vam visitar el 24 de maig del 2016.
A Elena García Testal, advocada laboralista i professora de dret del treball.
A Estefanía Navarrete Ibáñez, inspectora de policia de València, coordinadora del grup d'actuació contra el maltractament, Gama.

Â»Mónica Añón Roig, responsable del pla Previ de la Comunitat Valenciana, de la Conselleria d'Educació, Investigació, Cultura i Esport.
Herminia Royo García, advocada.
Elvira Ródenas Sancho, responsable de la secretaria de la dona d'UGT-País Valencià.
A Luis Moya Albiol, especialista en violència de gènere.
A Ruth Mestre i Mestre, professora titular de Filosofia del Dret de la Universitat de València, experta en gènere, migració, tracta i mutilació genital.

Â»A Lara Esteve Mallent, jutgessa.
A Begoña Marugán Pintos, professora de la Universitat Carlos III, doctora en Sociologia i experta en violència contra les dones en l'esport.
María José Giménez Cortiñas, diplomada en Treball Social i presidenta de l'associació Gitanes Feministes per la Diversitat.
I Miguel Lorente Acosta, metge especialista en violència de gènere.

Â»Finalment, i després de diverses peticions d'ajornament en la data per a l'elaboració de les conclusions, el passat 7 de juliol de 2016, la subcomissió, després de diverses reunions i debat corresponent, va elaborar el seu informe.
Es va aprovar en la Comissió de Polítiques d'Igualtat de Gènere i del Col·lectiu LGTBI, en la reunió de l'11 de juliol de 2016.
L'informe està publicat en el BOCV número 198, de 19 de juliol de 2016.
I hui el presente davant del ple de la cambra per a la seua aprovació.

Gràcies, senyories.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Carmen Martínez Ramírez)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyora Quiñonero.

Per a fixar la posició del Grup Parlamentari Ciudadanos, té la paraula la seua diputada il·lustre senyora Mercedes Ventura.

En el guió tenim darrere la votació, i no hem avisat per a votar.
En el guió estava darrere, no sé si havien pactat altra cosa vostés.
Doncs, anem a deixar uns segons perquè la gent puga acudir a la votació.
.
.
(Pausa)

(Ocupa la presidència el president, senyor Morera i Català)

El senyor president:

Senyories, crec que.
.
.
La Mesa no tenim constància que els grups havien arribat a este acord.
Ens pareix molt bé, sobretot en el dia que ens trobem, que n'hi haja consens com hi ha en esta proposta, en este dictamen.
Per tant, si els sembla, anem a passar a votació.
Posteriorment els grups faran explicació de vot per sis minuts.

Senyories, estem en condicions?
Doncs, passem a votació.
Senyories, comença la votació.
Queda aprovat per unanimitat el dictamen amb 92 vots.
(Aplaudiments)

Passarem doncs a l'explicació de vot per part de.
.
.
(Veus) Comencem amb la diputada Mercedes Ventura i demanem disculpes però desconeixíem que els grups afortunadament.
.
.
(Pausa) Sí, perdó.
Perdó novament.
Efectivament tenim una petició d'explicació de vot per part de la diputada Covadonga Peremarch.
(Se sent a la vicepresidenta primera que diu: Â«Demana-li disculpes a la senyora Ventura que és la segona vegada que l'ha (inoïble) .
.
.
Per favor.
Â» Rialles)

Tornem a demanar disculpes a la diputada Mercedes Ventura.
Sí que és un error que coneixíem i que la diputada Covadonga Peremarch volia fer explicació de vot i té tot el dret i té vosté l'ús de la paraula.

La senyora Peremarch Palomares:

Gràcies, president.

Bon dia, senyories.

Seguimos viviendo tiempos aterradores para las mujeres.
Todos los días nos alarman noticias y sucesos que ponen en evidencia que todo sigue por hacer.
Seguimos saliendo a las calles para gritar que nos queremos vivas.
Seguimos saliendo, como anoche en Alicante y como toda la semana en el resto de ciudades, para decir que creemos en las víctimas de las violaciones y desde aquí lo quiero volver a decir: yo te creo.

Llegamos tarde, llegamos muy tarde y a trompicones.
He votado a favor porque, tras todo el trabajo, creo que hoy se da un pasito más.
Sin triunfalismos, pues debemos ser conscientes que del compromiso sale, pues hace falta para garantizar que este dictamen no acabe siendo papel mojado.
El compromiso por parte de todas y todos.

Si algo nos han dejado claro las comparecencias que tuvieron lugar en la Subcomisión especial de estudio para la erradicación de la violencia de género -de donde sale el dictamen que hoy hemos votado- es que la violencia de género es un problema estructural.
El sistema patriarcal sigue anclado y cómodo en nuestras instituciones y mientras no pongamos en marcha medidas transversales para acabar con el patriarcado estas instituciones serán cómplices de la violencia machista.
Por eso es importante esta votación, por eso deben retumbar en estas paredes medidas feministas.

Quiero señalar la voluntad de todos los grupos políticos para llegar a acuerdos, señalar y agradecer a las comparecientes no solo haber venido a las Cortes a explicarnos su trabajo, sino el trabajo diario contra la violencia machista que hacen.
Y quiero reivindicar desde aquí el movimiento feminista.
Ese feminismo que, siempre vanguardista, nos guía y nos da las claves para una sociedad mejor.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, diputada.

La primera vegada que intervé en el Ple de Les Corts, l'hemicicle.
I continuarem coneixent l'explicació de vot, ara ja sí tornem a demanar disculpes a la diputada Mercedes Ventura, que farà l'explicació de vot en nom del seu grup.
A la tercera va la vençuda.

Quan vosté vullga.

La senyora Ventura Campos:

Muchas gracias, presidente.

En primer lugar, quiero agradecer a todas las asociaciones que nos acompañan, a todas las asociaciones que han hecho posible este dictamen y así como a todas las mujeres y hombres que han favorecido al mismo.
Hoy tengo que decir que es un gran día, es un gran día poder tener placer de leer un dictamen.
Un dictamen que ha sido consensuado por todos los grupos parlamentarios.
Y hoy hemos presentado su aprobación sobre este estudio de las violencias machistas en la Comunidad Valenciana.

Un dictamen que nos ha favorecido proponer estrategias para erradicar esta lacra.
Un pacto contra la violencia que sufrimos las mujeres por el mero hecho de ser mujeres, un pacto que va más allá de los colores políticos, que refuerza la ley del año 2004, que refuerza el estatuto de la víctima.
En definitiva, un dictamen ambicioso que pretende atacar cada una de las vías donde se produce la violencia de género.

Debemos felicitarnos todos y todas los que formamos parte de este dictamen, por dejar de lado también la ideología y centrar el objeto del debate en dar solución a esta lacra que vienen sufriendo generaciones y generaciones de mujeres.
Actualmente la sociedad ha avanzado en concienciarse en el concepto de violencia de género, sabemos identificarlo perfectamente.
Pero, en muchas ocasiones, las mujeres que lo sufren no son conscientes de ello dentro de este sistema patriarcal que ha normalizado actos que invitan o que inciden a esta violencia.

Otras personas, otras mujeres permanecen en esta espiral tóxica pasional con una conciencia centrada en la supervivencia.
Son muchos casos los que nos han llevado a sentarnos a un grupo de mujeres en su mayoría para acabar con esta lacra que nos mata y proponer medidas que vayan desde la información a la rápida actuación.
Hemos querido decir, como bien indica el eslogan de esta chapa, Â«ni una másÂ».

Pero para construir una sociedad libre de violencia, la educación debe ser el pilar, debe ser la base para su erradicación y hay que preguntarse, ¿qué está fallando en el sistema educativo para que siga existiendo violencia?
Se trata también de analizar qué está fallando en este sistema educativo, en las aulas, para poder potenciar estrategias que conlleven ya, desde las edades tempranas, a concienciar a los más jóvenes sobre que son conductas delictivas y atentan contra sus iguales y, en este caso, atentan contra las mujeres.

Porque la educación debe ser el antídoto de la violencia que sufren muchas mujeres como síntoma de delirio, de superioridad patológica de muchos hombres.
Síntomas de una sociedad patriarcal que no ha sabido inculcar valores de igualdad y respeto a la diversidad.
Aunque hemos avanzado en la legislación, falta mucho trabajo por hacer.
Mucho trabajo por hacer, tanto en la educación formal como no formal, para conseguir esta igualdad efectiva.

Pero no solo se debe trabajar en el ámbito de la educación desde edades tempranas, sino que se debe de trabajar, se debe de favorecer desde otros ámbitos como es el deporte, la cultura, la justicia, los medios de comunicación, las redes sociales entre otros, que se trabaje para erradicar estas conductas, erradicar cualquier estereotipo o publicidad sexista que lleve a la discriminación.

Por otro lado, se propone la formación de igualdad de todos los agentes implicados dentro de las medidas.
Tenemos que desarrollar profesionales en materia de igualdad, ¿para qué?
Para que puedan ofrecer una correcta atención a la víctima para mejorar también la calidad asistencial, así como también favorecer medidas rápidas en cuanto a la actuación y la protección de la víctima sin previa denuncia, favoreciendo pues así procesos más eficaces y eficientes en la atención psicológica, jurídica y asistencial.

Es más, desde Ciudadanos estamos comprometidos y lo estaremos siempre.
Yo como mujer me siento muy orgullosa de estar leyendo…, o haber sido parte de esta comisión.
Y seguimos trabajando y tenemos que seguir trabajando.
Este es el inicio, como había dicho la anterior compañera, este es el inicio pero hay mucho camino que recorrer.
Y hemos ido presentando proposiciones no de ley que han sido aprobadas por todos los grupos parlamentarios y que también se han incorporado en este dictamen.
Como, por ejemplo, garantizar que las instalaciones policiales cuenten con espacios específicos para tomar las denuncias a las víctimas.
Pero, señorías, no podemos quedarnos aquí.

Este es el principio de un largo camino y debemos seguir avanzando en pro de las mujeres.
Hemos conseguido ponernos de acuerdo, aunque sea por primera vez, en dar una solución a un problema social que afecta a millones de mujeres.
Pero también debemos de ser conscientes de que todo ello necesita para su realización una dotación económica y también recursos humanos para que se puedan llevar a cabo, porque de nada sirven buenas intenciones si no se pueden ejecutar.

De nada sirve fijar como objetivos en los presupuestos del 2018 realizar actuaciones de justicia restaurativa a través de la red de oficinas de La Generalitat de atención a la víctima o prestar un servicio de carácter público, gratuito y multidisciplinario a través de oficinas y que, a fecha del 23 de noviembre del 2017, pues las oficinas de atención de las víctimas de delito en los juzgados de Catarroja y de Quart de Poblet están cerradas.
De nada sirve si no nos podemos contar con estos recursos.

Y para finalizar indicar, señorías, que, como dice el señor president, hem fet un bon treball.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Jo crec que sí.
Subscric estes paraules.
Seguidament, en nom del Grup Podemos-Podem, la il·lustre diputada Cristina Cabedo explicarà el vot en nom del seu grup.
(Aplaudiments)

Quan vosté vullga, senyoria.

La senyora Cabedo Laborda:

Vint anys després de l'assassinat d'Ana Orantes, que va sacsejar la consciència social i va activar la vergonya política, ratifiquem en ple un informe que ha donat la base al pacte valencià contra la violència de gènere i masclista.
Un informe nascut d'una comissió que ara fa dos anys, en aquesta tribuna, Podemos va demanar i que ara es revela com a essencial per a avançar en la lluita contra el masclisme.
Un informe i un pacte referents a l'estat espanyol.
Un informe que si s'aplicara a nivell estatal i no l'actual Pacte estatal contra la violència de gènere, la violació dels Santfermins, una clara manifestació del masclisme, seria considerada justament com això, violència masclista, i, per exemple, la supervivent no hauria de declarar a Pamplona.

Un informe que inclou les múltiples expressions masclistes, incloses les violències sexuals també fora de l'àmbit de la parella o exparella superant el pacte estatal; un informe que reconeix els feminicidis, com els assassinats pel simple fet de ser dona superant el pacte estatal.

Un informe que recull les solucions, tres-centes, que les expertes ja tenen per a acabar amb les pallisses, els maltractaments, els assetjaments, els insults i els assassinats masclistes perquè els assassinats masclistes sí són evitables; només cal escoltar les expertes, aplicar les seues mesures i dotar-les de recursos i pressupostos, i per a això prèviament reconéixer el valor del feminisme.

Un informe que recull les paraules de la policia local que ja ens va advertir en comissió dels errors que n'hi havia en la valoració del risc que es fa de les vides de les dones.
I per això, segurament, Jessica, d'Elda, va acabar amb cinc tirs al cap.

Un informe que recull com en els jutjats de família n'hi ha tramitacions de divorci que encobreixen situacions de maltractaments.
I per això, segurament, Maia, d'Alzira, va acabar assassinada per son pare.

Una comissió on van tractar a les supervivents de violència masclista com autèntiques expertes, supervivents en primera persona del fracàs institucional (aplaudiments) per a assegurar les seues vides, tractades com a expertes i no des de la tradicional visió paternalista de tradicionals institucions patriarcals.

Un informe que parla de deixar de responsabilitzar les dones de la violència que pateixen, una visió que haguera evitat la lamentable campanya de la setmana passada del ministeri de sanitat relacionant directament el consum d'alcohol de les joves amb les seues violacions.
(Aplaudiments)

Ahir vam tindre una reunió amb el delegat del govern per a reclamar les transferències pressupostàries d'aquest no suficient pacte estatal i la necessitat de la seua ampliació.
I avui, des d'aquesta trona, li encomanem al Consell seguir aquesta línia i la necessitat de defensar un major pacte en el sentit que marca el pacte valencià.

En els últims dies hem hagut de veure'ns desacreditades com a supervivents de violències masclistes com són les violacions, se'ns ha jutjat per voler passar pàgina.
Per això vam eixir als carrers a cridar: Â«Yo sí te creoÂ».
I per això aquest dissabte tornarem a eixir als carrers pel Dia Internacional contra les Violències Masclistes.

I per això, jo vullc acabar, des de Podemos volem acabar recordant que fa vint-i-cinc anys, al novembre de 1992, Míriam, Toñi, Desirée i Esther, torturades i assassinades, van començar a ser jutjades per la roba que portaven, per on caminaven, per les hores que eren i pels pares que tenien, perquè fa vint-i-cinc anys ningú va reconéixer que el conegut com a Â«cas de les xiquetes d'AlcàsserÂ» en realitat eren feminicidis de quatre dones joves valencianes.

I, per això, avui, des de Podem volem acabar reconeguent i reconeixent, i reparant el dret de la memòria de les dones reconeguent i reconeixent Míriam, Toñi, Desirée i Esther, assassinades fa vint-i-cinc anys únicament per ser dones i, a més a més, xiquetes d'entre catorze i quinze anys.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Senyories, ara, coneixerem l'explicació de vot de la diputada Maria Josep Ortega, en nom de Compromís, explicació de vot del dictamen que hem aprovat per unanimitat.

Quan vosté vullga, senyoria.

La senyora Ortega Requena:

Gràcies, president.

Cent huitanta set, 187 van ser les mesures que aprovàrem al dictamen de la Subcomissió d'estudi per a l'eradicació de la violència masclista al mes de juliol, subcomissió que ens va marcar no només a les parlamentàries que formàvem part d'ella, també a cadascuna de les persones que van passar per a ajudar-nos.
Tant nosaltres com elles sabíem que estàvem fent una feina necessària, de la qual ens sentíem responsables perquè sabíem que del seu resultat dependrien les polítiques que es portarien a terme els propers anys.

És per això que vullc reiterar el meu agraïment a totes i tots, mesa, parlamentàries, lletrat que ens va assistir i, ¿com no?
, persones que ens ajudaren tant per a fer propostes com a emocionar-nos, com ho feren aquelles dones el dia que visitàrem la seu de les supervivents d'Alanna.
Gràcies, companyes.
(Aplaudiments)

No vaig a dir que va ser un camí de roses arribar a eixe consens i a eixa unanimitat perquè van haver-hi diferents punts de vista, però una cosa molt important va passar, i és que vam saber arribar a punts d'encontre.
Tot això amb gran dosis de generositat, empatia i, sobretot, responsabilitat política.

Eixe dictamen va anar més enllà de les propostes, era tot un símbol, era el compromís de tots els grups d'esta cambra de treballar per l'eradicació d'eixes violències masclistes que maten, violen, discriminen tots els dies, ara mateix, cada minut.

Al País Valencià, les 187 mesures que inclou el nostre dictamen s'han integrat amb les 293 mesures del Pacte valencià contra la violència masclista, perquè la igualtat sempre hem dit que ha de ser transversal a tots els sectors de la societat.

Miren, hui falten només dos dies, dos dies per al 25-N, per a eixe Dia Internacional contra la Violència Masclista, un mes de novembre gris, de molta brutalitat, on hem patit l'assassinat d'una dona a Elda a la porta d'un col·legi quan anava a recollir el seu fill; l'assassinat d'una xiqueta de dos anys a Alzira a les mans del seu pare; i amb la vergonya del judici de Â«la manadaÂ», efectivament, companya, Cristina Cabedo, on sembla que la víctima siga en realitat l'acusada, perquè si després de ser violades resulta que intentem continuar amb la nostra vida és perquè no ha sigut per a tant.
Lamentable.

Jo vaig a ser molt sincera, i crec que puc parlar en nom de totes i tots els que estem ací.
¡Estem fartes!
, profundament ¡fartes!
I vaig a intentar explicar-los per què.
Perquè a més de ser un mes gris -com he dit- d'assassinats i violacions, encara ha passat una cosa que ha estat la gota que ha vessat el got i que ens ha superat a tots en ràbia i en preocupació, i és que el Ministeri de Sanitat, Serveis Socials i -finalment- Igualtat ha aprovat i afortunadament retirat una campanya vomitiva.
Segur que tots i totes sabeu del que parle, i és d'açò: Â«El 68,2% de los menores de edad ha consumido en el último mes.
Tras su consumo se constata un mayor número de relaciones sexuales sin protección o no consentidas.
Pero, tranquila, tu hija seguro que no bebe, ¿verdad?
Â» Ix la cara d'una xiqueta, que en la versió del xiquet la història era una altra.

Si en tants anys no han entés el que estem fent i el que estem treballant, crec que no tinc temps en esta intervenció per a fer comprendre al govern del senyor Rajoy i al partit que representa i que gestiona esta campanya dirigida a 46,5 milions de persones, set dies circulant, que açò no ho podem permetre, senyories, açò no pot quedar-se en dir que ha sigut un error i quedar-se ahí.
El tema és molt gros perquè, anem a vore, l'alcohol no és la causa de les violacions; són els violadors els que causen les violacions.
(Aplaudiments)

I ja sabem que la campanya s'ha retirat, ja sabem que tots diuen que ha estat un error però, senyories, tenim un govern a Madrid que es dedica a fer campanya amb els diners de totes i de tots en què es continua culpabilitzant i responsabilitzant les dones dels atemptats que patim.
¡Són campanyes masclistes!
No paren de repetir-nos que denunciem, que cridem, que ho fem pels nostres fills i filles.
¡Escolteu!
¿I campanyes per als altres?
¿I campanyes per als maltractadors?
¿Per als testimonis que no s'atrevixen a intervenir?

Si el que va fer el ministeri és difondre este tipus de missatges, missatges que fan tant de mal a la nostra societat, ¡per favor!
, diguen-los que no facen res, que es queden quiets, de veritat.

El mes passat es va aprovar el Pacte estatal contra la violència masclista, de moment sense pressupost, i ja veurem si arriben eixos 200 milions que va dir esta setmana el senyor Rajoy, però mentrestant va passant el temps.

I, miren, cal dir-ho, cal denunciar-ho perquè les coses estan fent-se molt malament des de Madrid, i no podem estar esperant més perquè ens estan matant.

Afortunadament, el pacte del botànic este any incrementarà en 12 milions d'euros la partida destinada a la lluita contra la violència masclista, però necessitem complicitat de la resta d'institucions.

Companys, companyes, persones, parlamentaris que representem la societat valenciana, tenim la responsabilitat de transformar la societat, de canviar els rols de subordinació, de plantar-li cara al masclisme com el que és, terrorisme que crea terror.
Fem-ho de la mà, sense escletxes.

Senyories, tots i totes a una veu, ¡ni una menys!

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Farà explicació de vot, ara, en nom del Grup Parlamentari Socialista, la il·lustre diputada Rosa Mustafá de Falastín.

Quan vosté vullga.

La senyora Mustafá Ávila:

Gràcies, senyor president.

En primer lloc, voldria, ¿com no?
, agrair l'esforç de tots els grups parlamentaris per arribar a un acord.

Aquest, evidentment, no és el dictamen que haguera fet el Grup Socialista però tampoc és el que haguera fet el Grup Popular, ni Ciudadanos, ni Podem, ni Compromís.
Totes hem hagut de renunciar a postulats que consideràvem essencials per tal d'aconseguir un consens, i dic Â«totesÂ» perquè aquest dictamen ha estat indubtablement un pacte entre dones, un pacte de sororitat -com diríem les feministes- (aplaudiments), que no és una altra cosa que la solidaritat entre dones en un context patriarcal per a aconseguir la igualtat.
Gràcies, companyes, jo també diré com diria el president: han fet vostés un bon treball.

Com no n'hi ha temps de parlar (rient) de tot el dictamen, parlaré d'una mesura que em sembla molt important.
Em referisc a la revisió del règim de visites i la retirada de la pàtria potestat als pares maltractadors perquè un pare maltractador ¡mai!
, ¡mai pot ser un bon pare!
Bé.
(Aplaudiments)

Fa dies recordava el defensor del poble el cas d'Ángela González, la seua filla va estar assassinada a mans del seu exmarit durant un règim de visites que havia estat concedit per un jutge.
Ben propet d'ací -ja ho han dit les companys-, també fa només dotze dies, un…, no sé com dir-ho, un animal, un criminal va matar la seua filla de dos anyets només per fer-li el dolor més gran, per causar-li el dolor més gran que se li pot causar a una mare, una mare que havia decidit denunciar-lo i deixar-lo.

Però potser aquesta mesura de la que estic parlant haguera sigut innecessària incloure-la en el dictamen.
I ¿saben per què?
Perquè eixa mesura ja la recull la llei.
La Llei orgànica 8/2015, de modificació del sistema de protecció a la infància i a l'adolescència, va modificar la llei orgànica contra la violència de gènere i estableix la possibilitat que el jutge puga retirar o suspendre la pàtria potestat o el règim de visites a un inculpat per violència de gènere.
Però, ¿saben què passa?
Que això no es fa, això pràcticament no es fa, que a penes n'hi ha dades del Consell General del Poder Judicial sobre la revisió de custòdies.

Per això, des del Grup Socialista ens vam obstinar que eixa mesura formara part del dictamen sí o sí, perquè és que han sigut huit xiquets i xiquetes els que han estat assassinats enguany.

Vullc agrair, també, al govern valencià haver assumit el nostre dictamen dins del pacte autonòmic, la inclusió d'eixos 12 milions d'euros per a la lluita contra la violència de gènere; també les bones intencions que es van demostrar ahir al Congrés dels Diputats de tots els grups polítics en aprovar eixa PNL proposada pel Grup Socialista perquè s'inclogueren 200 milions d'euros per a l'any 2018 per a fer efectives les mesures contemplades en el pacte estatal.

Bé, és veritat que totes aquestes passes són fonamentals, són dignes d'aplaudir.
Però, miren, de vegades tenim la sensació que la correcció política acaba quan no hi ha sang pel mig.
Vull dir, que quan el masclisme mostra eixa cara més brutal, que és l'assassinat, sí que existix un consens a l'hora de reprovar-lo, però quan el patriarcat no mostra tota la seua força, quan ofega només suaument, només un poquet, o molt, però d'una forma més dissimulada, resulta que eixe consens s'acaba, que es deixa córrer i que inclús es ridiculitza les persones que s'atrevixen a denunciar-ho.

Miren, el dissabte pròxim, ja ho hem dit, és el 25 de novembre, Dia contra l'Eliminació de la Violència contra les Dones, i la institució firal alacantina, IFA, el celebra amb un festival eròtic.
Fantàstic!
Només obrir la pàgina web de l'esdeveniment ens apareix una dona en roba interior, com no?
, i oferix esdeveniments com castings X amateur -no, no, no vaig a explicar en què consistix, eh?
-, sessions fetitxistes amb una esclava cyborg i la perla, la gran novetat, una nina de silicona estupenda hipersexualitzada.
En paraules de Rosa Cobo, Â«la cerca de l'absoluta vulnerabilitat de les dones, un festival que promou una cultura de la sexualitat en què les dones no mostren la més lleu resistència ni oposició al desig masculí, com quan obliguen a prendre burundangaÂ».
Els sona, senyories?
El porno és legal?
Sí, senyories, perquè vivim en una societat patriarcal que entén com a llibertat botar-se els drets humans quan es tracta de les dones.
Com diu Ana De Miguel, el porno és una escola de desigualtat, un nou magisteri que ensenya els hòmens cada volta més jóvens a iniciar-se en el sexe des d'una terrible superioritat enfront de les dones i que fa creure, desafortunadament, una part de la nostra societat que una xica de díhuit anys pot gaudir de les relacions sexuals orals, vaginals i anals amb cinc homes, aixina, en un momentet.

Per això, senyories, no podem haver aprovat aquest dictamen sense alçar la veu, normalitzant i cedint espais com IFA, que recordem que compten amb fons públics.
.
.
Assenyalem el masclisme, sí, com ve diu la campanya.
No siguem còmplices, vetlem perquè es complisca el principi d'igualtat entre homes i dones; no avalem amb el nostre silenci cap tipus de violència contra les dones, perquè ni el 25 de novembre ni cap dia és mínimament tolerable.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Explicarà el vot el Grup Parlamentari Popular, la il·lustre diputada Blanca Garrigues, en nom del seu grup.

La senyora Garrigues Francés:

Gracias, señor presidente.

En primer lugar quería agradecer a los distintos grupos que hemos participado en la elaboración de este dictamen el compromiso, el trabajo y el esfuerzo dedicado para que hoy podamos aprobar por unanimidad este dictamen.

Cristina, Llum, Maria Josep, Rosa, Merche, Cova y, ¿cómo no?
, a mi compañera Reme, muchísimas gracias.

Quiero agradecer también al letrado, Juan Antonio, que nos ha estado acompañando durante todos estos meses, así como a la Sindicatura de Greuges, que con su estudio nos ha iniciado y nos ha dado una experiencia en el campo real de lo que es la violencia de género.

Gracias porque entre todas hemos sido capaces de alcanzar un consenso tan importante como el que hoy vamos a conseguir, un consenso que supone que todas hayamos cedido en nuestras posiciones para encontrar un punto común que nos une a todas, acabar con esta lacra social, anteponiendo el interés general al particular, anteponiendo el interés de la sociedad valenciana al de cada una.
Y créanme que, aunque les parezca extraño, no ha sido tan difícil, y creo que no ha sido difícil ponerse de acuerdo porque todas teníamos claro el objetivo común: acabar con la violencia de género.

También quiero dar las gracias muy especialmente a los comparecientes que han venido a comparecer a la subcomisión.
Y lo quiero hacer porque, gracias a ellos, a sus conocimientos y a su experiencia, nos han servido de guía en la elaboración de este dictamen.
Muchas gracias.

Pero me van a permitir que hoy mis palabras no vayan solo dirigidas a ustedes.
Hoy mis palabras van dirigidas principalmente a todas esas mujeres víctimas, a esos menores víctimas de la violencia machista.

La lucha contra la violencia de género es responsabilidad de todos, no es solo una lucha de las administraciones y las instituciones, no es solo una lucha de las mujeres, es una lucha de todos, de toda la sociedad, de mujeres y hombres, con un mensaje muy claro: no estáis solas, tenéis el respaldo de toda la sociedad.
Y este dictamen que hoy aprobamos por unanimidad es una buena prueba de ello.

Pero esto a veces no es suficiente, señoría.
Estamos fallando a todas esas mujeres.
Los últimos casos de violencia de género en la comunidad nos han sobrecogido.
Jessica, Maia, nunca deberían haber muerto de esa forma.
Señoría, no podemos consentir ni una víctima más.
Hemos de estar unidos frente a estos ataques machistas.
El sistema tiene que funcionar (aplaudiments) y la prevención debe ser eficaz.
Y todos sabemos que algo no está funcionando.

No será el Grupo Popular, nunca oirán a esta diputada ni al Grupo Popular responsabilizar a la vicepresidenta, al Consell, a nadie (aplaudiments) de una víctima de violencia de género, nunca nos lo oirá, vicepresidenta.
Piensen si ustedes hacen lo mismo cuando se refieren al Gobierno de España o cuando hablan del anterior Consell, (aplaudiments) pero eso lo dejo a la conciencia de cada una.
Hoy hemos venido a hablar de lo que nos une y no de lo que nos separa.

Todas sabemos que algo está fallando.
Por eso debemos dejar de lado la prepotencia, ser humildes y reconocer todos que hay mucho por hacer y que las cosas no se están haciendo del todo bien.

Este dictamen no puede ser el final, debe ser el inicio, el inicio de un profundo cambio.
En este dictamen que hoy aprobamos se recogen una serie de medidas que debemos aplicar en los próximos meses, medidas que afectan al ámbito jurídico, educativo, laboral, social, medidas todas ellas que pretenden incidir principalmente en la prevención y en la protección de las víctimas.

En nuestro dictamen se hace especial hincapié en el ámbito educativo.
Cuántas veces, señorías, hemos repetido en esta tribuna que lo más importante es la educación, que es la única forma de prevención en la violencia de género.
Es muy importante la educación en valores, hay que enseñar a nuestros niños y niñas a crecer practicando valores tan importantes como el respeto, el respeto a los demás.
La educación en igualdad también es fundamental.
Por eso ya en una las primeras iniciativas que llevó este grupo en relación a este tema se hacía hincapié en la necesidad de que esta educación en igualdad se iniciara en los primeros años de la escuela.

Señoría, en los últimos años estamos viendo como la sociedad se une para mostrar su repulsa contra estos ataques machistas.
Cada vez somos más.
El Pacto nacional contra la violencia de género, el Pacto valenciano contra la violencia de género y la aprobación de este dictamen son buena prueba de ello.

El gobierno español ya mostró su compromiso firme contra la violencia de género, un compromiso que ya se plasmó en la sesión de investidura y que se reiteró en la sexta conferencia de presidentes autonómicos.
Un compromiso que se ha traducido en la aprobación del Pacto estatal contra la violencia de género con la incorporación de un presupuesto de mil millones para luchar contra la violencia.
También el gobierno valenciano, siguiendo el ejemplo del gobierno español, ha suscrito el Pacto valenciano contra la violencia de género.

Pero, señorías, ni uno ni otro pueden ser una carta en blanco para los gobiernos.
Yo estoy segura de que los grupos del botànic serán muy concienzudos para instar al gobierno central a cumplir las medidas que aparecen en el pacto.
Y me parece perfecto, porque nosotros también lo hemos sido.
Le recuerdo que el Grupo Popular votó a favor en estas Cortes de aumentar el presupuesto en el gobierno central contra la violencia de género y no tuvimos ningún problema en hacerlo, porque nos parece que es bueno para los ciudadanos españoles.
(Aplaudiments)

Por eso les recuerdo que deberíamos hacer lo mismo aquí, los pactos están para cumplirse.
Estas partes están muy bien.
Estos consensos están ideal si los iniciamos, pero hay que continuarlos.
Por eso ya les adelanto que el Grupo Popular va a estar expectante y va a pedir el cumplimiento íntegro de todas medidas.
Y lo va a hacer, no porque lo tenga que hacer el Consell; lo va a hacer porque creemos que es necesario para nuestras mujeres y nuestros menores, y lo va a hacer porque nos necesitan.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.
Gràcies, senyoria.

Moció subsegüent a la interpel·lació al conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport, senyor Vicent Marzà Ibáñez, sobre el Pla de construcció i millora de centres escolars, presentada pel Grup Parlamentari Podemos-Podem (RE número 80.
933, BOC número 224)

El senyor president:

Amb eixa apel·lació de pacta sunt servanda, continuem amb el nostre treball, amb el següent punt, que és la moció subsegüent d'interpel·lació al conseller d'Educació sobre els centres escolars, que presenta el Grup Parlamentari Podemos.

Ens han fet arribar, cosa que agraïm, una esmena transaccional sobre este punt, i per tant jo els pregunte si hi ha algun grup que s'oposa a la transacció.
Si no n'hi ha ningun, actuarem.
.
.
, el proposant en huit minuts i, la resta de grups, en quatre.
Com que no hi ha oposició, de menor a major.
D'acord?

Doncs el senyor Montiel té la paraula per a.
.
.
(Veus)

No, l'ordre del dia ahir per la nit anunciàrem que, d'acord amb la petició que ens havien fet els grups parlamentaris, l'últim punt és la proposició no de llei de tramitació immediata sobre el port d'Alacant, i per tant… (Veus) Primer la de Podemos, que és la que es va quedar ajornada ahir i, després, la del Grup Popular.

Senyories, ha quedat clar.
Primer.
.
.
(Veus)

La senyora Mollà Herrera:

L'acord que es va dir ahir era que en substitució a la que no se feia, que és la de Ciudadanos, que és el punt 12, entrava la de Podemos de hui.
I, per tant, primer va la d'Almassora, del Partit Popular.

El senyor president:

No, senyoria.

Senyoria, està claríssim, i aixina ho vam anunciar ahir.
Per tant, la que no es va substanciar ahir té prioritat i és la que anem a tractar ara; seguidament la del Grup Popular, ha decaigut la de Ciudadanos, a petició del mateix grup, i acabarem en la proposició de lectura immediata.

Senyor Montiel, té vosté la paraula.
I actuarem com els he dit, el senyor Montiel disposarà de huit minuts i, la resta de grups, quatre.

Senyories, li demanaré silenci a l'hemicicle per poder escoltar l'acord que agraïm que se'ns haja fet arribar com toca sobre la moció subsegüent.
S'ha registrat esta esmena transaccional que defensarà i presentarà el senyor Montiel en nom del seu grup.

Quan vosté vullga, senyoria.

El senyor Montiel Márquez:

Molt bé.
Moltes gràcies.

Bon dia.

Entre la presentación de nuestra interpelación, el pasado 18 de octubre, y el debate hoy de la moción subsiguiente se ha producido la convalidación por esta asamblea del decreto ley de 20 de octubre, por el que se regula el régimen de cooperación entre La Generalitat y las administraciones locales para la construcción, adecuación, reforma y equipamiento de centros públicos docentes.

Podemos votó a favor de la convalidación de ese decreto ley, pero no dejamos de expresar nuestra crítica a la demora padecida en el cumplimiento de uno de los objetivos fundamentales de la legislatura, que era la eliminación de los barracones y otras situaciones precarias que afectan a miles y miles de niñas y niños en los centros públicos docentes de nuestra comunidad.

Nos preocupaba en el momento de la campaña electoral y nos sigue preocupando lo que es acabar con una de las imágenes que ha sido de las más dramáticas de lo que también ha sido una época de despilfarro y corrupción.
Pensamos que, tras treinta meses de gestión, ya era tiempo para que se hubiera solucionado buena parte de esa situación y se hubiera acabado con ese triste paisaje para que hubiera un plan, una hoja de ruta clara y decidida.
Pensamos que el mapa de infraestructuras escolares presentado en el 2016 no ha tenido el grado de ejecución que cabía esperar.
Pensamos que las negociaciones con el Banco Europeo de Inversiones, presentadas en marzo de 2017, que también llevó a un nuevo compromiso de ejecución inmediata de obras ha sido de nuevo un fracaso.

Pensamos que recurrir al mecanismo extraordinario del decreto ley confirma de alguna manera ese fracaso.
Y se lo dijimos al conseller el otro día, echamos de menos un punto de autocrítica cuando se acaba recurriendo a un mecanismo extraordinario como éste para resolver un problema histórico, antiguo, por todos conocido de sobra, conocido y sufrido, y por tanto, hablar ahora de extraordinaria y urgente necesidad resulta cuanto menos doloroso.

Acabar con los barracones es una prioridad para mejorar las condiciones de vida de nuestros niños y niñas, para dignificar la educación y para revertir los recortes, la corrupción que ha asolado el servicio público educativo en legislaturas anteriores.

Es por eso también muy importante acabar con los trabajos de la comisión de investigación, creada a instancia de Podemos en diciembre de 2015, sobre los años de sobrecostes en CIEGSA.

Y también es muy importante poner una fecha de inmediata caducidad a una empresa que fue instrumento de despilfarro y pieza clave en la época de la corrupción.

Con nuestra moción de hoy, queremos asegurar dos cosas.
A pesar de que se haya aprobado el decreto ley en el camino, queremos asegurar dos cosas.
Primero, garantizar que la conselleria de educación será, en todo caso y sin excusas, la responsable de la ejecución de todas las inversiones necesarias y que asumirá la ejecución directa de aquellos proyectos en los que los ayuntamientos, por cualquier causa, no se adhiriesen a las condiciones del pla Edificant.
No podemos trasladar la responsabilidad de las inversiones educativas a los ayuntamientos.
No podemos centrifugar la responsabilidad.
Otra cosa es arbitrar mecanismos de cooperación para caminar juntos; pero en ningún caso aceptaremos excusas para derivar la responsabilidad.

Por tanto, queremos asegurarnos que el Consell es, sigue siendo y será el responsable de las inversiones, a un ritmo adecuado y suficiente, equitativo territorial y socialmente, que no tomará en consideración la mayoría política de turno en cada ayuntamiento ni las circunstancias ni las facilidades ni los atajos para llevar a cabo las inversiones.
Y, sobre todo, que no habrá penalización ninguna para aquellos ayuntamientos que no se adhieran al pla Edificant.

En segundo lugar, queremos garantizar la igualdad de todos los ciudadanos y ciudadanas de todos los municipios de la Comunidad Valenciana para que no haya ninguna arbitrariedad ni ningún elemento que permita el deslizamiento hacia la discrecionalidad a la hora de la incorporación de los ayuntamientos al pla Edificant.

Y, por último, queremos que las Cortes tengan la capacidad de hacer el seguimiento y evaluación permanente del desarrollo de ese mecanismo.
¿Por qué?
Porque la conselleria de cultura, porque el Consell del señor Puig ha pedido que sean las Cortes quienes ratifiquen el decreto ley.
Nos ha implicado en lo que tenía que haber sido su exclusiva responsabilidad.

Por tanto, consideramos que ahora las Cortes tienen el deber y el derecho de exigir un seguimiento periódico, informes periódicos de rendimiento de la actividad.

Por tanto, Podemos exige la presentación a Les Corts de informes semestrales, por parte de la conselleria, a fin de poder verificar el ritmo de implementación y ejecución del plan Edificant y del conjunto de las inversiones educativas que corresponden al Consell.

Hemos realizado un esfuerzo de aproximación y de acuerdo con todos los grupos políticos de la cámara.
Y estamos satisfechos del nivel de coincidencia que hemos encontrado.

Queremos agradecer también el esfuerzo del señor Casanova para aproximar posiciones a partir de la enmienda que presentó a nuestra moción subsiguiente.

Creo que estamos todos en la obligación, en el deber de caminar juntos para acabar con lo que ha sido un paisaje terrible en nuestros municipios, un paisaje terrible en la memoria de tantos niños y niñas, algunos de los cuales van a tener todo su proceso educativo en barracones.
Barracones que, además, no pueden ser la excusa para mantener, con una vida extra…, digamos, extranecesaria, con una vida adicional, a la entidad pública CIEGSA.
No creemos que el mantenimiento o la conservación de los barracones tenga que pasar, necesariamente, por soportar a CIEGSA hasta 2020.
No creemos que sea conveniente ni saludable, desde el punto de vista de la gestión y desde el punto de vista democrático, tener hibernada a CIEGSA para por si acaso, excepcionalmente, hay otras obras a las que la conselleria de educación no llega.
Creemos que la conselleria tiene que afrontar su responsabilidad.
Y creemos…, seguimos defendiendo que los barracones son un objetivo irrenunciable de esta legislatura.

Quiero recordar que lo hemos dicho siempre, que lo seguiremos diciendo: lamentamos profundamente, y creo que alguien tendrá que pedir excusa, que en esta legislatura no acabemos entre todos con los barracones.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Montiel, per l'explicació, defensa d'esta esmena transaccional.

I ara, d'acord amb la reglamentació que hem adoptat en Junta de Síndics, de menor a major, començarem a.
.
.
, els grups fixen posició respecte a esta esmena transaccional que tenen tots.

Començarem amb el Grup Ciudadanos.
El senyor Emigdio Tormo fixarà posició en nom del seu.
.
.
, en nom del grup.

¿Té vosté l'esmena transaccional?
(Veus)

El senyor Tormo Moratalla:

(Inoïble) .
.
.
llegar la enmienda.

Por lo tanto, sin tiempo material siquiera de leerla.

El senyor president:

Val.
(Veus) ¿N'hi hauria algun inconvenient que un grup…, el grup següent, Compromís, poguera fer l'explicació del seu vot perquè el senyor Emigdio Tormo poguera conéixer la transaccional a què s'ha arribat?

Doncs, donem la paraula al senyor.
.
.
, i vosté intervindrà després, senyor Tormo.

El senyor Tormo Moratalla:

Estupendo.
Gracias.
(Veus)

El senyor president:

No, no és explicació de vot.
És fixació de posició, en nom del grup.

Ara fixarà posició, atenent que el senyor Tormo no ha tingut temps material de conéixer la transaccional.
.
.
(Se sent una veu que diu: Â«Encara que ell no el conega, estem anant sobre el text.
.
.
Â») Clar, clar.
És que no el coneix.
No passa res, és una.
.
.

Quan vosté vullga, senyoria.

El senyor Nadal Sendra:

Gràcies, senyor president.

Ja vam manifestar a esta cambra el suport al pla Edificant la setmana passada.
Pensem que és una bona idea per a intentar bastir les necessitats d'infraestructures educatives que té el nostre poble.

Entenem i valorem la presentació d'aquesta moció, per part de Podem i del senyor Antonio Montiel, i anunciem que votarem a favor.
Pensem que esta moció és una mostra de preocupació honesta i sensata per la problemàtica de les infraestructures educatives del nostre país.
I pensem que és una moció que va en la línia del pla Edificant.

Evidentment, n'hi ha una.
.
.
, diguem-ne, un interés especial per la transparència i per la rendició de comptes en els punts d'esta moció i que, tant en la moció original de Podemos com després en la transacció, que s'arriba a acords també amb el Partit Popular i que arribem la resta de grups, simplement dir que pensem que, encara que es pot dir allò de quan més sucre més dolç, però també pensem que el que hi ha en esta moció ja ve recollit íntegrament en la pràctica totalitat en el pla Edificant.
I, per tant, pensem que no entra en contradicció.
Per tant, anem a votar a favor.

Simplement, volíem dir un parell de coses sobre el que s'ha presentat, ¿no?

Sobre el punt 3 dir que -i això ja també queda clar en el pla Edificant- la conselleria en cap cas va a fer deixadesa de les seues funcions de treballar en la construcció de centres.
Per això, es crea també la subdirecció d'infraestructures, es dobla el número de tècnics que n'hi havia, sobretot el número d'arquitectes, per a poder continuar avançant en la velocitat de construcció dels centres.

La mitat dels diners, pràcticament la mitat dels diners que n'hi han destinats a la construcció de centres seran perquè la construcció la faça directament la conselleria.
Per tant, no n'hi ha ninguna deixadesa de funcions, sinó simplement que es dobla, s'augmenta al doble, perquè amb la cooperació -perquè açò no es deixadesa de funcions, sinó cooperar amb els ajuntaments-, amb la cooperació amb els ajuntaments, augmentem al doble la velocitat que dúiem fins ara que, d'altra banda, era una velocitat que ja era el doble de la portada pel Partit Popular.
Per tant, pensem que estem en la bona direcció.

D'altra banda, sobre el punt 4, pense que és important dir que.
.
.
, parlant del mapa d'infraestructures educatives, i és que nosaltres ho reconeixem i conselleria, evidentment, ho reconeix, que el mapa d'infraestructures educatives, a nivell de calendari, no s'està complint com nosaltres voldríem.
Estem en un 50%.
I això ho reconeix, i ho reconeix conselleria.
I per això mateixa presenta el pla Edificant, per a corregir esta direcció i poder augmentar la velocitat.
Si ara estem en un 50%, se suposa que, augmentant en més del cent per cent el pressupost dedicat a construcció d'infraestructures i amb l'ajuda dels ajuntaments, podem arribar a anar poc a poc acomplint este calendari.

Però el que sí que és important del calendari és que es complix l'ordre de prioritats.
I eixa és la gran diferència que n'hi ha amb els anteriors governs.
Perquè, amb transparència, este govern el que fa és donar la cara i dir, Â«mira, volem fer açò, açò i açòÂ»; un govern que s'exposa davant la comunitat educativa a les crítiques.
Però és que creguem que això és el que han de fer els governs, fer un pla de previsió de què van a fer i, quan no ho complixes, que sigues criticat per la comunitat educativa.
Pensem que això és l'important.

La conselleria s'haguera pogut posar de perfil.
Simplement dir, Â«anem a construirÂ», i, quan s'acabara la legislatura, dir, Â«hem construït el cent o el dos-cents o el dos-cents cinquanta per cent més d'allò que havia fet el Partit PopularÂ», i mos haguérem penjat la medalleta, ¿no?
Però és que esta conselleria, este govern, estos partits del botànic no volíem això.
El que volíem era simplement que se mos poguera testejar i, realment, si se mos poguera examinar la faena que s'està fent.
Perquè no partim que s'està fent el doble que el Partit Popular, que això ja ho sabem; el que partim és de dir que n'hi han la mitat de centres que fan falta construccions, i això és l'important.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies.

El senyor Nadal Sendra:

I ahí anem.
I a per això s'ha fet el pla Edificant.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Senyories, ara sí, el senyor Emigdio Tormo, que ja ha tingut temps per a llegir la transaccional.

Els recorde que en la següent moció subsegüent també n'hi ha una transaccional, còpia de la qual, com l'anterior, s'ha entregat a tots els portaveus i la tenen a la seua disposició per a fixar posició sobre la transaccional a què han arribat els grups.

Per tant, senyor Tormo, si ja està en disposició de fixar posició en nom del seu grup, té la paraula.

El senyor Tormo Moratalla:

Gracias, señor presidente.
Muy amable por…

Y gracias, señor Nadal y el resto de grupos.
Muy amables por este cambio en el orden sobrevenido.

Señorías, miren, me van a permitir que yo muestre mi asombro.
Si yo fuera conseller de educación y me fueran a llamar la atención sobre por qué seguimos haciendo las cosas mal, un gobierno de progreso -supuestamente-, después de un gobierno popular, yo estaría hoy aquí.
Y resulta que, aquel al que le sacan los colores, hoy no está aquí, por las razones que sean.
(Aplaudiments)

Me van a permitir que no utilice el recurso tan caro y tan querido por alguno de sus señorías de ese simpático programa de Barrio Sésamo.
Me van a permitir que intente elevar un poco el nivel, merced también a ese ego desmedido que algunos me atribuyen, y recurra a la Constitución española.

Si a ustedes les preguntaran cuáles son los pilares básicos sobre los que se asienta un estado de derecho, un estado social, un estado solidario, pues, dirían probablemente la sanidad, dirían probablemente la atención social, dirían probablemente la justicia y seguro seguro que la educación; con una diferencia fundamental entre todos ellos: sanidad es un elemento de presente, justicia lo es también de presente, atención social lo es también de presente, si quieren con un pasito adelante de cara al futuro, pero educación es indiscutiblemente el futuro, lo que nos une a nuestros hijos con lo que será el futuro de la Comunidad Valenciana y de España y, por lo tanto también, de todos y cada uno de nosotros.

La educación en la Comunidad Valenciana, desde siempre, desde que yo tengo uso de razón, tiene una carencia vergonzosa y vergonzante, que es las infraestructuras.
Tenemos un gran número de profesionales, miles de ellos, muy bien preparados, probablemente insuficientes para todos nuestros niños y niñas que acuden a distintas etapas de su educación; pero tenemos esa carencia vergonzosa que ningún gobierno, ni el PP en su incapacidad ni el botànic en su incompetencia, ha sabido solucionar.

Y, encima, nosotros comparamos.
Somos un país muy desarrollado.
Somos un país que está…, aunque hemos retrocedido un par de puestos, de 2015 a 2017, somos un país rico, si nos comparamos con el resto de países que están al sur; medianamente rico, si nos comparamos con los países que están al norte.
Y comparamos.
Y uno va por esos países del norte de Europa, a los cuales yo aspiro y mi grupo aspira y probablemente ustedes aspiran también a compararse, y nos encontramos que nuestros hijos se educan…, pasan la mayor parte de su vida lectiva en barracones, en infraestructuras absolutamente incompatibles con la dignidad de nuestros hijos e incompatibles con un nivel impositivo altísimo.
Pagamos muchísimos impuestos, gastamos miles de millones de pesetas, centenares de millones de euros en las cosas más diversas y, sin embargo, en lo verdaderamente importante, que es la educación de nuestros hijos, no gastamos lo suficiente.

Y el gobierno de La Generalitat, el Consell, nos propone un plan que, encima, no está cumpliendo.
Se propone unos objetivos que no está cumpliendo.
Se propone unas miras, de cara al futuro próximo, dentro de un año y medio, que no está cumpliendo.

Nosotros apoyamos sin reservas la propuesta de Podemos.
Apoyamos sin reserva la transaccional que hemos hecho entre todos los grupos políticos, como no podía ser de otra manera.
Porque las cosas se están haciendo mal.
Y el reconocimiento de que lo están haciendo mal es, precisamente, esta transaccional.
Cuando los partidos que sustentan al gobierno firman esto, es que están reconociendo que están las haciendo las cosas rematadamente mal.

Yo solo les diría a los señores de Podemos que, al igual que han hecho bandera de la llamada tasa turística para poder aprobar los presupuestos generales de La Generalitat, hubieran hecho bandera de esto.
Hoy lo comentaba con alguno de ustedes en un programa de radio; esto tiene que ser el pie en pared del partido suyo, de Podemos.
Si esto no se cumple, que es lo verdaderamente importante… Lo de la tasa turística, que sin duda es importante, que podíamos discutir en mil y una mesas de información, de debate, etcétera, esto es infinitamente más importante, ¿saben ustedes por qué?
Porque esto es el futuro de nuestros hijos.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Tormo.

Fixarà posició sobre esta esmena transaccional, en nom del Grup Socialista, la il·lustre diputada Ana Besalduch.
Quan vosté vullga, senyoria.

La senyora Besalduch Besalduch:

Sí, gràcies, president.

Senyor Montiel, després de les respostes i les explicacions que el conseller d'educació li va donar l'altre dia en la interpel·lació i sobre el pla Edificant, i després del debat que vam tindre la setmana passada sobre la convalidació del decret llei, la veritat és que la gran majoria de punts que consten en esta moció estaven clars ja en este decret.
I dic Â«la majoriaÂ», perquè sí que n'hi havia un que no ho estava.

Però mire, li explique, senyor Montiel.
En la transacció demanem un ritme ordenat i continuen les inversions per a eradicar els barracons.
Este ritme ordenat i continu, senyor Montiel, existix.
Només hem de vore el capítol VI de les inversions en el pressupost del 2017 i en el pressupost del 2018.
Li recorde dades que va donar el conseller sobre centres acabats.

Dèsset centres acabats, 18 en construcció, l'adjudicació ja dels centres de València, més de quatre-centes cinquanta actuacions que s'han realitzat en les tres províncies: a Alacant, 137.
A Castelló, 46 o a València 290.
Per tant, ritme ordenat i continu de la conselleria.
Senyor Montiel, això són les dades.
Clar que fem autocrítica, li ho va dir el conseller l'altre dia.

Per què fiquem Edificant damunt de la taula?
Estem fent les coses malament?
No, senyor.
Però, les podem fer millorÂ ?
Clar que sí!
Doncs anem a fer-les, senyor Montiel.
Per això, el pla Edificant està damunt de la taula i en este moment en vigor.

A vosté li preocupava la planificació d'estes inversions, i vosté sap que el pla d'infraestructures educatives per a confeccionar-lo va tindre en compte criteris objectius, criteris d'urgència, i que estan plasmats en un document.
Perquè s'havia d'acabar en el que estava passant, fins a l'arribada del govern del botànic, que depenent de la relació que tu tingueres o no amb el conseller o consellera d'educació de torn, doncs el teu col·le se feia o no se feia.

Per tant, senyor Montiel, el que sí li he de dir és que a hores d'ara no n'hi ha cap tipus de discriminació ni n'hi haurà en qualsevol ajuntament.
Que tots els ajuntaments que a hores d'ara han anat a la conselleria a parlar d'Edificant, ningun ha dit que no se vol adherir.
I evidentment, senyor Montiel, la conselleria té un objectiu, que és el mateix que el seu, i el de tots els grups d'esta cambra, que és acabar amb els barracons.

I jo li recorde que la conselleria ha ficat en els pressupostos del 2018 més de cent milions d'euros per a inversions directes, capítol VI, i altres tants per al pla Edificant.
I jo li dic que si estos pressupostos no surten, serà molt difícil complir l'objectiu que vosté i tots els grups d'esta cambra tenim com a prioritari, que és acabar amb els barracons, senyor Montiel.

I me sembla molt bé que s'informe a Les Corts de conforme van adherint-se i conforme va tirant endavant el pla Edificant, o les inversions de la conselleria.
I li dic, senyor Montiel, que vosté se sorprendrà de la capacitat de treball i de fer les coses bé que tenen els ajuntaments de la nostra comunitat.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Finalitzarà el debat i fixarà posició en nom del Grup Parlamentari.
.
.

Un segon, un segon, senyor Casanova.
Pot fer ara la rèplica, si vol.
No, però era una altra circumstància.
Els debats són en estos moments.
.
.
És una esmena transaccional que han signat tots els grups, però si el senyor Montiel entén que ha segut contradit en les seues argumentacions, pot exercir el dret de rèplica i vosté li contestarà, si ho considera oportú.

Senyor Montiel, té vosté.
.
.
Per tant, llevarem la campaneta.
Senyor Montiel, té vosté la paraula.

El senyor Montiel Márquez:

Sí, moltes gràcies.
Moltes gràcies, president.

Moltes gràcies, senyora Besalduch.

Difícilment me sorprendrà la capacitat de treball dels ajuntaments valencians, perquè porte trenta-quatre anys treballant en ajuntaments, com a secretari.
Per tant, al contrari, moltes vegades, i ho he dit, són els ajuntaments els que han salvat altres situacions.
I el cas de Xarxa Llibres és un exemple.
Si no haguera segut pel sacrifici i l'esforç de molts alcaldes, de molts regidors d'educació i de molts funcionaris, difícilment en alguns moments s'haguera pogut implementar amb el nivell d'èxit que ha tingut.

Per tant, nosaltres el que defensem és la capacitat d'estes Corts de fer el que deu ser, el que devia ser, i continua sent, una bandera d'aquesta legislatura, que era acabar amb els barracons.
I per tant, jo el que dic és: el ritme no ha segut adequat ni suficient.
Portem trenta mesos de gestió, o siga, no comencen.
A la millor, caldria haver començat en un pla Edificant.
Però portem trenta mesos.

Ja no vorem la finalització dels barracons en esta legislatura.
Jo crec que el que cal és un compromís molt decidit, però sense abandonar la responsabilitat que correspon a qui forma part del govern.
I per tant, no es tracta, com dia, de centrifugar responsabilitats, sinó de treballar de manera coordinada.

I per tant, clar que els 150 ajuntaments que han passat de les trenta reunions que ja s'han celebrat del pla Edificant, clar que tots han dit inicialment que participaran.
Però podria ser que alguns, volent i tot, no pugueren fer-ho per les seues circumstàncies economicofinanceres o pels informes interns dels seus funcionaris, o per la seua incapacitat de suport tècnic, o etcètera, etcètera.

Per tant, el que no podem fer és utilitzar aquestes limitacions dels nostres ajuntaments, que també les tenen -no són Superman, quasi, però no són Superman- per a resoldre el problema.
Per tant, jo crec que estem d'acord i crec que torne a dir que celebre la coincidència, però que ningú avalue Edificant respecte dels compromisos de futur, sinó respecte del nivell d'execució.

De la mateixa manera que avaluarem l'èxit o no de la resta de compromisos assumits, quan vejam de veritat el nivell d'execució.
I vull recordar-li que de 24 centres totalment en barracons a soles se n'han acabat 8, 2 estan en obres, 14 no s'han iniciat.
De 139 centres parcialment en barracons, a soles se n'han iniciat 34.
Per tant, eixes són les dades, jo també tinc les dades del conseller, i coincidixen bàsicament.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Montiel.

Senyora Besalduch, per a replicar al senyor Montiel, té vosté la paraula.

La senyora Besalduch Besalduch:

Sí, gràcies, president.

Mire, començarem pel final.
El nivell d'execució dels ajuntaments.
Jo l'altre dia en la meua intervenció, i si vosté fa trenta anys que està en els ajuntaments, va viure el pla E, ho vaig explicar.
El nivell d'execució en un mes i mig els ajuntaments van ser capaços de presentar els projectes i en menys d'un any d'executar eixos projectes.

Per tant, no sé o me causa una mica de sorpresa que tinga dubtes sobre el nivell d'execució que d'Edificant puguen tindre els ajuntaments.
Evidentment, senyor Montiel, i també li ho he dit, el mateix decret llei ja preveu que si n'hi ha algú que no se pot adherir per qualsevol qüestió tècnica o per alguna qüestió d'estes que el senyor Montoro mos fa combregar, la conselleria té més de cent milions d'euros en inversions directes en el pressupost del 2018, senyor Montiel.

És que de veritat que no sé per què insistim que els ajuntaments que no se puguen acollir, se van a quedar.
.
.
Hem d'intentar que no se queden sense col·les.
És que no se van a quedar.
Perquè la conselleria, ja li ho he dit, 102 milions d'euros en el capítol VI d'inversions directes, que espere que s'aproven en els pressupostos, perquè si no l'objectiu que tenim no se complirà.

La conselleria -insistix vosté, Montiel- no abandona cap responsabilitat.
Abandonar la responsabilitat seria quedar-se de braços creuats davant del fet que a pesar de fer les coses bé, se poden fer millor.
Per tant, cap abandonament de responsabilitats per part de la conselleria, que continuarà fent les inversions que li toquen directament.
Però a més ha ficat damunt de la taula el pla Edificant, precisament per responsabilitat, senyor Montiel.

El decret diu el que diu, el decret llei preveu totes estes coses, i el que està clar és que és un decret llei que vostés van votar a favor i que, a pesar de les crítiques d'algun grup de la bancada que tinc enfront, no se van atrevir a votar en contra.
Perquè tots som conscients que és una solució per poder accelerar tot el que puguéssem l'eradicació dels barracons a la nostra comunitat.

I això ha segut una proposta de la conselleria i del govern valencià, que aplaudim tots els que tenim com a objectiu eliminar els barracons.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Ara sí, fixarà posició en nom del Grup Parlamentari Popular sobre esta esmena transaccional, l'il·lustre diputat Vicente Casanova.
Quan vosté vullga, senyoria.

El senyor Casanova Claramonte:

Molt bé, moltes gràcies, senyor president.

Gràcies, senyor conseller.
Ui, no està.

Resulta que hui que se li està presentant ací una moció que la van a aprovar tots els grups, que és una esmena a la totalitat al decret, resulta que el senyor conseller no està, com ja ha dit algun company.

Porque la moción subsiguiente que presenta Podemos es en realidad una enmienda a la totalidad al Decreto 5/2017, decreto de dejación de funciones del señor Marzà en la construcción de colegios, mediante el que les larga la responsabilidad a los alcaldes.

Un decreto ley calificado como bodrio por algunos secretarios e interventores de ayuntamientos, lo cual ahora confirmamos con esta transaccional que viene a decirle al conseller, como decía, que no nos fiamos de su decreto y, por lo tanto, es necesaria esta moción.

Porque con esta moción y nuestra enmienda le estamos diciendo alto y claro al señor conseller que el plan Â«edifiqueuÂ», que a mí me da la risa es una burda maniobra de propaganda, una manera de excusar lo inexcusable, que es la falta de gestión de la conselleria de educación en la construcción de estructuras educativas.

Esta plan puede resultar, a pesar de largarles el muerto a los alcaldes, un auténtico fiasco.
Ojalá me equivoque, pero visto el decreto, no se estrenará ningún colegio con este plan antes de que acabe la legislatura.

En su moción, en la moción de Podemos, le pedían al conseller que no haga desistimiento de sus responsabilidades y que evite la desigualdad entre municipios por su situación económico-financiera y presupuestaria.
Porque ya intuyen que efectivamente el decreto va a ser el causante de que aquellos ayuntamientos que no cumplan con la estabilidad presupuestaria se pueden quedar sin colegio.

Y claro, ¿qué culpa tendrán los niños de que su ayuntamiento no tenga estabilidad presupuestaria?
Y ahora, al aceptar nuestra enmienda, instaremos a la conselleria a que además, en el caso de que los informes de legalidad que emitan los secretarios y los interventores de ayuntamientos, lo impidan.

Porque, señora Besalduch, no habrá ni un solo ayuntamiento que vaya a renunciar voluntariamente a que se construya un colegio en su municipio, por favor, que usted es alcaldesa.
Está claro que todos, absolutamente todos los ayuntamientos van a querer adherirse al plan.
Pero ya sabemos que va a haber secretarios e interventores de ayuntamientos que van a informar desfavorablemente la firma del convenio, bien porque no tengan la necesaria estabilidad presupuestaria o les haga incurrir en incumplimiento de la regla del gasto o en la asunción de deuda a corto plazo para atender los pagos o que les resulte inaceptable porque es inaceptable e ilegal el artículo 9.
5 por el que tendrían que asumir modificaciones si se superara el presupuesto inicial.
¿Cómo les pagarán, señora Besalduch?
¿Contra qué les pagarán?
¿En quina il·legalitat farem incórrer els alcaldes?

El temps se m'està acabant, però el que sí que voldria dir-li al senyor Montiel és que m'alegre que parlant vosté haja acceptat la nostra esmena.
Perquè amb això el que estem aconseguint és que este decret llei, que és un vertader bodrio, deixe clar una segona via, un pla B perquè La Generalitat faça els col·legis de forma directa, com vosté ja ha explicat també, en càrrec al seu capítol VI d'inversions, si els informes jurídics impedixen la firma dels convenis.
I això no està en el decret, senyora Besalduch, això no està.

También entiendo que es un acierto que acepten nuestra enmienda para que la conselleria quede obligada a hacer algo que es obvio, que ejecute el cien por cien del presupuesto de inversiones en materia de construcción de colegios, como no ha ocurrido.

Por lo tanto -y acabo-, celebramos que hayamos podido transaccionar nuestra enmienda y que hayan aceptado todas nuestras aportaciones que contribuyen a introducir garantías para que ningún ayuntamiento se quede sin colegio y, sobre todo, para que la conselleria asuma su responsabilidad y no la eche encima de los alcaldes que bastante tienen con atender sus propias competencias.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Senyora Besalduch, considera que ha sigut contradita en les seues argumentacions?
Demane.
.
.
Si demana vosté.
.
.
(Veus) Per a replicar al senyor Casanova, té vosté la paraula.

La senyora Besalduch Besalduch:

Gràcies, senyor president.

Mire, senyor Casanova, vostés s'han d'aclarir, no?
Perquè açò d'Edificant és un bodrio i vostés no voten en contra?
Ja li ho vaig dir l'altre dia.
Este matí a la trona, no recordo qui ha sigut, ha dit que en política es pot fer de tot menys el ridícul, no?
És a dir, no podem dir que és un bodrio y després ens abstenim.
No?
Perquè vostés es van a abstindre's.
Vostés no van a votar en contra de l'homologació o de la convalidació del decret llei, senyories del Partit Popular.

Miren, vosté avui ha portat el seu discurs escrit i no ha escoltat el senyor Montiel.
No l'ha escoltat, no l'ha escoltat.
Perquè el senyor Montiel ja li ha explicat que, quan presenten la moció subsegüent i quan fa la interpel·lació, no existix el decret llei d'Edificant i que moltes coses de les que ell fica en la seua moció evidentment estan en el decret.
I, per tant, això vol dir que vosté no.
.
.
, o vosté falta a la veritat quan puja a la trona, ha dit que això és una esmena a la totalitat perquè és absolutament fals.
No és cap esmena a la totalitat, senyor Casanova.

Mire, vosté com és que diu que n'hi haurà tècnics que van a informar desfavorablement que un ajuntament s'aculla?
Que vosté ha parlat amb els tècnics?
Mire, el decret Edificant vaig a dir-li una cosa, (veus) vaig a dir-li una cosa; el decret Edificant el que fa és una delegació de competències perquè els ajuntaments poguessen, de forma legal, col·laborar amb la conselleria.

I jo li recorde que vosté en el seu poble va redactar els projectes, des del seu ajuntament, del Regina Violant, senyor Casanova, sense una delegació de competències.
Aleshores, ara que tenim una delegació de competències i que els alcaldes tenim les esquenes cobertes, ara ho fem malament i vosté ho va fer bé, senyor Casanova?
(Aplaudiments) I a vosté no li va ficar cap reparo el seu tècnic?

Com ho pagaran?
Com la conselleria pagarà?
Mire, senyor Casanova, vosté era alcalde en el seu poble quan la conselleria impagava, impagava qualsevol subvenció, qualsevol.
Jo estic segura que vosté en el seu ajuntament, igual que jo en el meu i que en molts de la Comunitat Valenciana, algunes subvencions les van tardar en cobrar sis anys.
Algunes ens les ha pagat el govern del botànic.
De l'època del Partit Popular.
Al meu ajuntament.
Estic segura que en el seu també i en molts de la Comunitat Valenciana.

Sap què passa, senyor Casanova?
Que els alcaldes no dubtem de qui ho va a pagar i que es va a pagar.
Perquè el govern del botànic fica damunt de la taula, després de mil anys de promeses del Partit Popular, un fons de cooperació i a hores d'ara tots els ajuntaments d'esta comunitat tenim ingressats la totalitat del fons de cooperació municipal del govern del botànic, senyor Casanova.
(Aplaudiments) No tenim cap tipus de dubte de qui pagarà i que pagarà quan toque.

I, a més, els ajuntaments estarem al costat de la conselleria i la conselleria al costat dels ajuntaments -i espere que vostés també arrimen el muscle- per a acabar amb el que necessiten els nostres xiquets i xiquetes que és amb els barracons i que tinguen unes infraestructures educatives dignes, senyor Casanova.
Això és el que està fent el govern del botànic i això és el que defensarem, com s'ha demostrat des del Grup Compromís, des del Grup Socialista i des del Grup Podem.
Si es volen sumar, se sumen.
I si no, deixen-nos treballar que ja ho farem nosaltres.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Senyor Casanova, per a rèplica a la senyora.
.
.
(Veus) Escoltarem amb silenci el senyor Casanova que replicarà a la diputada Besalduch.

Quan vosté vullga.

El senyor Casanova Claramonte:

Gràcies, senyor president.

El primer és que, a vore, jo he estat molt atent al senyor Montiel.
No solament atent sinó que hem estat parlant ahir bastantes vegades per arribar a un acord per a transaccionar esta moció que, bàsicament, el que fa és incorporar tota l'esmena que havia presentat el Partit Popular.
Mire si ho tinc clar.
La que no ha escoltat és vosté.
Perquè si el senyor Montiel haguera pensat que, en l'aprovació del decret, la seua moció no tenia ningun sentit, ell que és una persona normal i intel·ligent l'haguera retirat.
(Rialles i aplaudiments) Dic jo, dic jo.

I per què no l'ha retirat?
Perquè el senyor Montiel veu exactament i totes les persones que d'alguna manera.
.
.
Vosté no, què vol que li diga, vosté no ho veu, tant de bo tinga vosté raó en el seu poble.
Però tots els que hem estat en la vida municipal i coneixem la Llei de bases de règim local veiem que açò és un atropellament al funcionament dels ajuntaments.
I no ho dic jo, m'ho han dit secretaris i interventors.
Ja sé que no n'hi ha probablement una doctrina comú i que n'hi haurà interventors i secretaris que en alguns ajuntaments ho voran bé.

Però mire, d'entrada i segur que quan vosté en el seu municipi assumisca la construcció del col·legi, quan vosté passe els diners al seu capítol VI, al seu, automàticament està incomplint la regla de la despesa.
Automàticament.
Aleshores, automàticament.
.
.
(Veus)

El senyor president:

Senyories, per favor.
Deixen que parle el senyor Casanova.

El senyor Casanova Claramonte:

Mire, el que li estic dient és aixina i aixina és com m'ho han explicat els interventors.
Automàticament es va a obligar els ajuntaments a incomplir la regla de la despesa.
Altra cosa és que vullguen donar-li més importància o menys.
Sí, senyora Besalduch, perquè la regla de la despesa suma el capítol I, II, III, IV i VI del pressupost i no res més.
No mira a ingressos, mira només a despeses.
Si vol, després li ho explique.

Per tant, el que estic dient-li no és que solament m'ho han dit els interventors, és que és de caixó de fusta de pi.
M'entén.
(Rialles) Sap el que vull dir?
Bé.
I quant al.
.
.
Clar, vostés solen utilitzar-ho.
.
.
En el següent tindran ocasió de seguir parlant del que jo vaig fer a Almassora.
La veritat és que estic molt content que ací en estes Corts es reconega el treball que faig fer en dotze anys d'alcalde.
(Aplaudiments)

Però vaig a dir-li una cosa, es va redactar el projecte amb els tècnics municipals, cosa que agraïsc moltíssim.
Però no n'hi ha ningun informe negatiu de ningú per haver redactat el projecte i només el projecte.
I li vaig a dir més: el que vaig demanar, el que vaig demanar -i ací està la consellera- és assumir l'ajuntament l'execució del projecte.
És dir, un Â«edificantÂ» xicotet, de poble.
Però els advocats.
.
.

El senyor president:

Senyories.

El senyora Casanova Claramonte:

.
.
.
de La Generalitat i el meu secretari m'ho van impedir per il·legal.
Per tant, el que li estic traslladant (veus) és el que jo vaig sofrir en la construcció del meu col·legi.
(Aplaudiments)

Ara este senyor conseller absent que hui precisament no està ací, que és de vergonya.
.
.
(Veus)

El senyor president:

Senyories, per favor, el senyor Casanova ha mantingut absolut silenci quan la senyora Besalduch estava parlant.
I demane el mateix silenci i respecte que han tingut el senyor Casanova i el Grup Popular.

Disculpe vosté.

El senyor Casanova Claramonte:

A més, jo no m'estic ficant amb ningú.
Simplement estic defenent la meua posició, o siga.
.
.
El dia que jo vinga ací i insulte, doncs vostés m'insulten a mi.
Però a mi no em trobaran en eixe territori.

Al que vaig, al que vaig.
El decret, senyora Besalduch.
Per què nosaltres ens vam abstindre?
Perquè és possible que n'hi hagen pobles que els interventors i els secretaris facen un informe a favor?
Doncs sí, perquè anem a evitar eixa possibilitat que s'avance en la construcció de col·legis?

Nosaltres no anem a ficar entrebancs que es facen col·legis.
El que volem és en positiu -i és el que hem introduït en la nostra esmena, i que he d'agrair-li al senyor Montiel que ho haja acceptat-, que ningun ajuntament quede fora perquè no puga adherir-se, perquè el ple no vote que no, perquè els informes del secretari i interventor són negatius.
I no anem a pensar ningú dels que estem ací que els alcaldes han de votar que sí en el ple en informes en contra, en els reparos de secretari i intervenció i fer-los prevaricar.
Això, fins ahí podríem aplegar.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Senyories, finalitzat el debat anem a passar a votació sobre l'esmena transaccional que han signat tots els grups, registre d'entrada 83.
636.

Senyories, comença la votació.
Queda aprovada l'esmena transaccional amb 89 vots favorables, 0 en contra i 0 abstencions.
(Aplaudiments)

Moció subsegüent a la interpel·lació al conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport, senyor Vicent Marzà Ibáñez, sobre la política general del Consell en relació amb la construcció del col·legi Regina Violant d'Almassora, presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 80.
936, BOC número 224)

El senyor president:

Senyories, passarem al següent punt de l'ordre del dia que és també una moció subsegüent que ens han fet arribar a la.
.
.
Diu ací propuesta alternativa a la moción, però seria una esmena transaccional, que han signat tots els grups a la moció, registre d'entrada 80.
936.
N'hi ha algun grup que s'opose a esta transacció?
Aleshores, el mecanisme serà huit minuts per al proponent i quatre per a fixació de posició de cada grup parlamentari de menor a major.

El que marca la resolució que en el seu dia vam aprovar va ser este.
Jo ho he parlat amb el senyor Casanova, ell tindrà huit minuts i fixació de posició quatre la resta de grups.
(Veus) Estem en el punt 12 que és l'antic punt 11.
Moció subsegüent a la interpel·lació al conseller d'educació, investigació i cultura sobre la construcció del col·legi Regina Violant d'Almassora, presentada pel Grup Parlamentari Popular.

Un segon.
Senyor Casanova té vosté la paraula.

El senyor Casanova Claramonte:

Gràcies, senyor president.

El pasado 18 de octubre, en mi interpelación al conseller de educación sobre sus previsiones para desbloquear las obras de construcción del colegio Regina Violant de Almassora, le formulé unas preguntas y unas peticiones que son las que nos transmiten los padres y no obtuvimos respuestas en absoluto satisfactorias.

Por eso y por sus evasivas y su falta de concreción presenté esta moción subsiguiente para que se pueda dar respuesta a las preocupaciones que reiteradamente nos transmiten los padres de ese colegio que no ven el final a esta largo e incomprensible bloqueo de las obras.

Se hicieron muchas cosas, es verdad.
Si tengo tiempo después podré explicarlo, seguro que me lo van a preguntar y lo digo así.
Sin embargo, no se pudo licitar la obra hasta el 27 de marzo de 2015 y se firmó -tengo el dato por aquí- el contrato, se adjudicó el contrato a la empresa Torrescámara por 4.
272.
000 euros más IVA.
Y se firmó el acta de replanteo y se iniciaron las obras en junio, el 28 de junio de 2016, quince meses después de la licitación, una demora inexplicable que nadie ha justificado.

Las obras se desarrollaron con normalidad durante los primeros seis meses llegándose a certificar un 20% del proyecto, algo menos de un millón; pero en enero del 2017 la empresa notificó a la conselleria la necesidad de proceder al modificado del proyecto por apreciar circunstancias que dificultaban la ejecución del proyecto tal y como se había licitado.

A partir de esa fecha, comienza el total desencuentro entre la conselleria y la empresa con un diálogo de sordos entre los técnicos de ambas partes que desemboca en un sinnúmero de escritos y resoluciones, y lo que es peor, en la práctica paralización de las obras durante todo el año 2017.
De hecho, a fecha de hoy, las obras están prácticamente en el mismo punto que tenían en enero de este año.

En septiembre, hace ya dos meses, desde la conselleria se anunció su intención de rescindir el contrato con la empresa, con Torrescámara, y proceder a una nueva licitación.
Esta solución no fue -ni es- del agrado de la comunidad educativa pues eso va a implicar que se tenga que redactar y aprobar un nuevo proyecto, que se vuelva a recorrer el proceso de licitación y de adjudicación, y que con ello se introduzca una nueva demora en la construcción del colegio que puede llevar a que los niños que deberían estrenar el colegio en enero, ahora, en enero de 2018, no lo puedan estrenar hasta quizá principios de 2020 o quién sabe cuándo, si se acaba en tediosos recursos contenciosos.

Y en ese sentido va el primer punto de nuestra moción porque esa sería la mejor solución, instar a la conselleria a que busque un acuerdo que permita desbloquear las obras porque creemos que es la mejor opción para no demorar otros dos o tres años el proyecto y seguir teniendo los alumnos en barracones pudiéndolo evitar.

Lo que pedimos nosotros y los padres es buscar un punto de encuentro entre las posturas hoy por hoy irreconciliables entre conselleria y empresa acudiendo, si es necesario, a un arbitraje que ponga fin a esta sinrazón que están pagando los alumnos, los únicos que no tienen ninguna culpa de este enroque de la conselleria y de la empresa.
No doy ni quito razón a nadie, pero sí que se ha echado en falta que alguien con responsabilidad política hubiera asumido la necesidad de desbloquear esta situación.

Se ha dicho que la empresa llegó a solicitar 1.
200.
000 euros para continuar las obras, extremo que Torrescámara niega con rotundidad en su escrito remitido el 22 de septiembre a la alcaldesa de Almassora en el que afirma literalmente que es absolutamente falso que se solicitase un incremento presupuestario de 1,2 millones de euros.

Se obvia, sin embargo, que en el escrito que presentó la empresa a la conselleria el 9 de agosto -y al que he tenido acceso porque pedí a la conselleria todo el expediente- se acompaña un informe pericial firmado por un tercer arquitecto de reconocido prestigio, profesor de universidad y perito judicial, en el que se detallan las modificaciones que él considera necesarias y que cuantifica en un incremento de coste de unos 400.
000 euros, poco más del 9% del importe del proyecto.

Como respuesta la conselleria propuso un modificado de 142.
000 euros, por lo que al final resulta que las diferencias a dilucidar entre los modificados de una y otra parte estarían en unos 260.
000 euros, y por tanto parece que bien merecería un desbloqueo de la situación porque, de no hacerlo, ¿quién garantiza que con la nueva licitación -que es lo que propone la conselleria- no se incurrirá incluso en mayores costes?
Recordemos que la obra se adjudicó con una baja del 25,4% y veremos si los nuevos licitadores alcanzan dicha baja.

Sería impresentable que toda esta cerrazón llevara a la absurda situación que muchos nos tememos, que la obra acabe costando más de lo planteado por la constructora y con los niños dos o tres, o más años en barracones.
Si eso sucede, alguien debería hacérselo mirar y explicárselo a los padres, si es que lo puede explicar.

Miren, gestionar un proyecto es algo más que encasquillarse en posturas intransigentes; gestionar proyectos es buscar soluciones, si es necesario acudiendo a arbitrajes y más cuando el resultado de esa intransigencia lo sufren quienes no lo merecen: los niños que están recibiendo en su trasero la patada que no merecen, sufriendo indebidamente el fundamentalismo contra lo que el botànic llama Â«extracostesÂ» cuando puede, que en realidad no sean tales extracostes sino modificados ante posibles incidencias o circunstancias de la obra.

Y eso es lo que pedimos, que alguien con responsabilidad política evalúe y resuelva, en el sentido que sea pero que resuelva, porque llevamos así todo el año 2017.
Porque -como dije- ni el conseller ni el secretario autonómico se han dignado en reunirse con las partes siendo absolutamente falso, y reitero, absolutamente falso lo que nos dijo el conseller de una supuesta reunión del día 3 de octubre, que no es cierto que se produjera más allá de una conversación de pasillo entre una persona de la conselleria y otra de la empresa, que se dijeron, Â«hemos de arreglar lo del colegio de AlmassoraÂ».
Esa fue la reunión.
Nos mintió o le engañaron al conseller porque eso no es ninguna reunión, y no se acordó nada.

Por tanto, la moción pretende que de estas Corts le digamos al conseller que, como es su obligación, desbloquee la situación y lo haga teniendo en cuenta que los niños del colegio Regina Violant no deben ser quienes paguen con dos o tres años más en barracones la cerrazón y la intransigencia si la solución negociada no es posible.

Por otro lado, también pide que el conseller dé una respuesta a la incertidumbre que tienen los padres y diga con claridad cuál va a ser el calendario de obras.

Y, finalmente, y por acabar, los padres de este colegio están pendientes hoy de este pleno, están pendientes hoy de estas Corts.
No les defraudemos, necesitan respuestas y necesitan que se desbloquee la obra y que los plazos sean los menores posibles.

En nombre de ellos espero su voto favorable a la moción que hemos modificado en cuanto a los plazos atendiendo a la sugerencia de Podemos que nos ha parecido razonable y espero, por tanto, su apoyo.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el vicepresident segon, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident segon:

Moltes gràcies, senyor Casanova.

Com s'ha indicat abans, ara intervindran per a fixar posició de menor a major els grups parlamentaris.

En primer lloc, té la paraula la il·lustre diputada Mercedes Ventura, del Grup Ciudadanos.

La senyora Ventura Campos:

Buenos días, señorías.

Los barracones parecen ser la estrella invitada de este pleno tanto por los grupos de la oposición como de los grupos del gobierno.

Hoy, hasta los socios del gobierno, en este caso Podemos, nos han dado la razón sobre la incompetencia del Consell para cumplir las promesas de eliminar los barracones.
Y esta posición que decían que estábamos equivocados los grupos de la oposición pues el tiempo da la razón.

En este caso, esta situación es poco resolutiva en construcción de colegios y cumplir sus promesas, y esta poca resolución ha enfadado a muchos padres llevándolos a manifestarse solicitando lo que es legítimo, una escuela digna.

Desde aquí quiero dar mi apoyo al AMPA del colegio Regina Violant de Almassora que llevan reivindicando durante muchos años por unas aulas dignas y seguras.
El colegio Regina Violant lleva once cursos académicos en aulas como estas (soroll de papers), aulas de chapa y plástico; aulas, si vemos esta foto, pasillos plagados de barracones que sinceramente distan mucho de lo que es un colegio, como debería ser un colegio; y si nos vamos a las aulas de infantil los niños tienen que colgar sus chaquetas a la intemperie.

Creo que las imágenes hablan por sí solas, aulas que por su antigüedad se encuentran en pésimas condiciones.
Once años donde ha gobernado tanto el Partido Popular, que hoy es el proponente de esta moción, y también indicar que allí los abandonaron y se acuerdan hoy que están en la oposición, y también el gobierno del botànic.
Aulas en las que falta una solución.

Señorías, en este colegio de chapa y plástico conviven 630 niños y niñas y conviven bajo unas condiciones pésimas por el deterioro de las aulas, y lo único que han hecho es parchear los problemas, parchear cada uno de los problemas que iban apareciendo.
Pero a día de hoy no se han solucionado ni las filtraciones de agua, que incluso a través de las instalaciones eléctricas canalizan, ni las condiciones térmicas que condenan a los niños en invierno a pasar frío.

Este colegio no solo presenta problemas de seguridad y térmicos sino problemas de espacio que se traducen en la inexistencia de aulas polivalentes como de música y gimnasia, baños compartidos, incluso espacios para el comedor, entre otros.
Es más, el olvido de la conselleria ha llevado a que el colegio se sienta obligado a mendigar mobiliario para el comedor, mendigar mobiliario al resto de los colegios, como contar que les han prestado algunas sillas y mesas viejas.

Pero cuando parecía que el colegio iba a ser una realidad por su adjudicación en diciembre del 2015, meses posteriores empezaron a sufrir problemas administrativos -como bien ha explicado el señor Casanova- entre la empresa y la administración que ha llevado a su práctica paralización.
Aquí empezó de nuevo la pesadilla para el AMPA, primero por la modificación del proyecto y, segundo, por la incapacidad de la conselleria por dialogar con la empresa constructora.

La lentitud de la conselleria para dar respuesta a las súplicas por la solicitud de la empresa constructora (veus) llegó a esperar más de ocho meses, y esto ha provocado un gran malestar por ambos.
Y cuando llega una solución, que llega tarde, se hace de manera unilateral, sin diálogo previo y sin negociación.
Y adelanto que sin previo diálogo pues es muy difícil llegar al consenso.
Pero nada más llegó esta solicitud, la empresa constructora ha tachado esta condición unilateral calificada como Â«de ilegalÂ» por la imparcialidad que se ponía en el informe.

Pero no solo es la inexistencia del diálogo sino que hoy tampoco les interesa el tema porque no tenemos aquí al conseller de educación, tampoco le interesa el colegio Regina Violant.

Esta situación se agrava cada día que pasa y, por lo tanto, nuestro grupo va a votar, va a ofrecer un voto favorable (soroll de papers) a la construcción y a la agilización de las obras.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Carmen Martínez Ramírez)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señora Ventura.

Per a fixar la posició del Grup Parlamentari Podemos-Podem, el senyor Antonio Montiel té la paraula.

Quan vosté vullga.

El senyor Montiel Márquez:

Gràcies.

Creo que es necesario reflexionar sobre el caso Regina Violant de Almassora porque es un caso que nos permite ilustrar lo que no debe ocurrir.
El caso Regina de Almassora es un caso de improvisación y de soluciones ad hoc.

Yo creo que con toda la buena voluntad del señor alcalde, Vicente Casanova, que no quiero que se nos venga hoy arriba, hay que recordar que cuando él en marzo anuncia, en marzo de 2015, anuncia la actuación y dice que se inicia un momento, que por fin ha acabado la cuenta atrás, que esto es imparable, etcétera, etcétera, el señor Casanova está poniendo en juego un mecanismo extraordinario.
Y digo por qué.

Porque esta es una obra de educación responsabilidad de la conselleria de educación, de la señora Catalá, que licita la conselleria de infraestructuras de la señor Bonig, gracias a la mediación de un presidente de Castellón, el señor Fabra, que concierta con el señor Casanova un arreglo en el que el señor Casanova redacta el proyecto y ofrece a los técnicos para dirigir la obra.
Al final, la situación problemática actual es heredera directa de un mal diseño inicial de la actuación.

Pero no es el único caso porque en aquella época de precampaña electoral, en mayo del 2015, en ese primer periodo, perdón, de 2015, en Castellón se multiplican por veinte las inversiones que se habían hecho en todo el año anterior, en el 2014, en esa provincia.
Todas las fuerzas vivas se proyectan sobre Castellón para darle calor a la candidata del Partido Popular.

Por tanto, hay un mal diseño de partido, una mala distribución de competencias, y con toda la ilusión del alcalde -que yo la puedo comprender- resulta que nos encontramos con un extraño triángulo entre la consellera de educación, la consellera de infraestructuras que es quien pone el dinero y licita, y el ayuntamiento que es quien redacta el proyecto y gestiona.
La actual alcaldesa tiene a cinco técnicos, todos los técnicos del Ayuntamiento de Almassora bloqueados solo por la dirección del centro Regina Violant, y a pesar de todo hay 600 familias que están padeciendo la situación en barracones.

Cuando no hay planificación, cuando no hay criterio igualitario, cuando no hay una lógica que equipara todas las situaciones y les da un tratamiento racional se engendran monstruos.
Y ese es el problema que hoy se vive en el Regina Violant.

Yo lo lamento, lo lamento profundamente, pero tengo que decirle al señor Casanova que probablemente ese paso adelante como alcalde no estaba bien diseñado en aquel momento.

Y ahora lo que nos preocupa.
¿Cuál es la situación actual?
La situación actual es que hay un problema de falta de autoridad.
No se puede aceptar el chantaje de la empresa.
La empresa ha hecho una paralización encubierta desde enero-febrero de las obras.
Y han pasado diez meses con una especie de negociación que realmente no ha conducido a nada y que sigue manteniendo la situación en la que parece que quien gobierna el Regina Violant es la empresa contratista.
Una empresa contratista, por cierto, a la que recientemente se le han adjudicado 25 millones en otras obras, que no es una empresa desconocida, no es una empresa de medio pelo, es una empresa que tiene una relación privilegiada por méritos propios con la Generalitat valenciana y, por tanto, a la que se podía haber sentado hace mucho tiempo para leerle la cartilla, eh, como mínimo.
Pero es que además, no solo leerle la cartilla, sino aplicarle el pliego de condiciones.
Y el pliego de condiciones ante una paralización encubierta, sustentada en informes de los técnicos, podría haber conducido a aplicar sanciones y podría haber llevado a una resolución por incumplimiento culpable, o sea, una resolución sancionadora.
Y, por tanto, no ninguna indemnización a cargo de la administración pública, sino al revés, una responsabilidad de la empresa contratista.
Y hoy ya no estaríamos en esta situación.
Y llevamos diez meses de retraso y ha habido una falta de autoridad.

Por tanto, yo creo que es hora de arremangarse, de sentar a la empresa, de resolver el contrato por incumplimiento, si es que.
.
.

La senyora vicepresidenta primera:

Senyor Montiel.

El senyor Montiel Márquez:

…los informes de los técnicos lo permiten, y en cualquier caso de solucionar el problema de las familias del Regina Violant, d'Almassora.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor Montiel.

Per a rèplica.
Des de l'escó?
Molt bé.
Quan vullga, senyor Casanova.

El senyor Casanova Claramonte:

Sí, la veritat és que, més que una rèplica, són uns aclariments al senyor Montiel.
Lògicament ell no coneix la història com la conec jo i l'he sofrida jo.

M'he hagut de saltar un paràgraf important en la meua intervenció perquè no me cabia en el temps, però vaig a llegir-li'l perquè a la millor li il·lustra el que vosté ha qüestionat sobre la gestió prèvia al 27 de març de 2015.
Val?

Ho tenia escrit i li ho llig.
Â«Como saben, este colegio se creó administrativamente en el curso 2005-2006 con solo 50 alumnos y que, dado el alto crecimiento poblacional que experimentó Almassora.
.
.
Â», que va passar de 17.
500 habitants en 2003 a 26.
500 en el 2015, és a dir, un creixement del 50%, dubte que hi hagen molts pobles que tingueren eixe creixement, doncs ràpidament el col·legi va anar creixent.
Se van fer altres infraestructures, com vaig explicar l'altre dia ací.
El que no se podia, ni tan sols per possibilitat d'on ficàvem els xiquets, com dia un compañero con todo el cariño, dia, Â«els xiquets mos ixen per les orellesÂ», eh, no podíem portar dos col·legis o tres a la vegada, perquè mentre fas un col·legi els xiquets els has de posar en un altre lloc, eh, i això, i això ho han estat gestionant, això ho diu.
Ací no, açò es debatre, patatín, patatán, però quan estàs allí, en el campo de batalla, en el fragor, en la primera línea, les coses se decidixen d'una altra manera, perquè darrere hi ha xiquets, hi ha famílies, hi ha persones.

I dic, en dos minuts, crec que el paràgraf me donarà temps a llegir-li'l, perquè crec que és clarificador inclús per als següents intervinents.

Â«La falta de financiación que ahora todos reconocemos, pero no olviden, como decía esta mañana mi síndica que La Generalitat recibía 2.
683 -creo que ha dicho- millones menos que ahora, fue la principal causa del retraso en la construcción.
Â» Sin ninguna duda, no fue otra.
No hay ningún alcalde ni ninguna conselleria que no quiera hacer el colegio, ninguna.

Mientras tanto, aparte de que se hicieron cinco colegios, que si llega el momento leeré incluso lo que fue la moción que se presentó el viernes con una enmienda del portavoz socialista en el Ayuntamiento de Almazora, que es muy aleccionadora, no sé si la tiene, lo leeré luego si hace falta… Como digo, que mientras tanto el ayuntamiento consiguió la parcela para ubicar el nuevo colegio, modificó el plan general de ordenación urbana para calificarla como dotacional docente, abrió y urbanizó las calles circundantes y redactó el proyecto básico y el proyecto de ejecución.

Igual, y lo dije aquí, eh, fue mi espina y fue una de las razones por las que decidí no continuar como alcalde, porque sí, porque a un alcalde le duele mucho no poder conseguir el objetivo de construir un colegio, muchísimo, señor Montiel.
Y usted, que ha sido secretario de ayuntamiento, lo sabe.

Pero no estamos en el 2013 o en el 2015.
Hoy los padres, que seguro que están viendo esto, no quieren que les hablemos del pasado, ya lo saben, yo ya pagué por ello, por mi incapacidad para conseguir el colegio ya pagué.
Los padres lo que quieren es que en el colegio se reanuden las obras, que el colegio desde 2015 que está licitado, y estamos a finales de 2018, y le quedan tres años, y no hay derecho a que si entonces no se hizo fue por falta de dinero, pero ahora no es por falta de dinero, ahora es por falta de incapacidad, de gestión y por cerrazón.
Y eso es imperdonable, porque detrás hay 600 niños y 600 familias, señor Montiel.

Espero que nos respalde la moción por el bien de esos niños y esas familias.

Gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor Casanova.

La portaveu del Grup Parlamentari Compromís, senyora Mònica Álvaro, té la paraula.

Quan vullga, senyora Álvaro.

La senyora Álvaro Cerezo:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Tot i la meua preocupació pel tema que ens ocupa i el suport indiscutible per part de Compromís al Regina Violant, m'alegre que avui vosté i jo puguem estar per fi parlant del tema del col·legi que porta onze anys en barracons.

I he de dir, no obstant, que esta moció subsegüent a una interpel·lació en esta cambra mai, mai haguera vist la llum en època del Partit Popular, per dos raons: la primera, perquè l'antiga Mesa de Les Corts no li haguera donant mai el vistiplau a presentar-la; i dos, i més important, perquè després que vostés, el Partit Popular, mantingueren el col·legi Regina des de 2006 fins a 2015 en barracons, vosté mai s'haguera atrevit a demanar en ple explicacions als que foren els seus consellers d'educació, vosté mai s'haguera atrevit.

Però, mire, vosté i jo sabem que els 200 milions d'euros del pla Edificant seran una bona una oportunitat per al govern d'Almassora, per l'actual govern d'Almassora d'esmenar errors del passat.
Per això el meu grup en el passat plenari els va votar a favor, a favor de l'Edificant, mentre que el seu grup no es va atrevir a votar-lo en contra.

Perquè és una realitat que el govern del seu partit ens ha deixat un desastre en les infraestructures educatives valencianes.
I quan dic Â«desastreÂ» em referisc que dels 1.
391 centres educatius públics, 703 centres necessiten ara ja d'algun tipus d'actuació en infraestructures.
I això equival al 50% dels centres i un total aproximat de 270.
000 alumnes afectats.

Però bé, anem a la gestió que s'ha fet i deixem a banda el que no se va fer per part d'aquesta bancada i que ara reclama.
No per res, sinó perquè l'AMPA, la direcció del centre i els veïns i les veïnes d'Almassora així ho mereixen.

Com s'ha dit, com vosté ha dit, l'adjudicació del contracte es fa pel govern del botànic, vosté ho ha dit, i fins a gener de 2017 les obres portaven un ritme adient, però a partir de gener les obres es ralentitzen, de manera que les certificacions mensuals passen de ser de 100.
000 a 10.
000 euros.
I com vosté coneix, arriben a una demanda de l'empresa constructora en la qual se sol·licita un modificat per obra i la suspensió temporal de l'obra.
Ahí tenim la primera desavinença.

Mentre que per al PP açò era una fórmula habitual d'actuar i les empreses solien recórrer a ella, la conselleria fa el correcte i no l'admet.
I sap vosté per què no l'admet?
Perquè la suspensió implica també una indemnització a l'empresa per cada dia que es pare l'obra.
Per això l'empresa rep la possibilitat legal d'un modificat en què s'inclou una ampliació de quatre mesos.
Però res de paralitzar l'obra, d'això res.
I fins al 9 d'agost, 9 d'agost, l'empresa no mou fitxa, i quan la mou és per demanar la rescissió del contracte.
Però la rescissió del contracte no de mutu acord, sinó per la decisió conselleria, amb la qual cosa tocaria indemnitzar l'empresa.
Damunt, tocaria indemnitzar l'empresa.

Donada aquesta situació la conselleria advoca per rescindir el contracte de mutu acord per poder licitar el queda de la construcció del centre amb altra empresa i perquè després d'onze anys els alumnes del Regina puguen canviar els barracons per unes aules dignes, cosa que l'empresa ha manifestat oralment, però no per escrit.

I jo sé si (inintel·ligible) .
.
.
ho ha manifestat en els corredors, jo no ho sé si ho ha manifestat en els corredors, jo no actue de defensa de l'empresa, senyor Casanova.

Nosaltres, la conselleria, ha actuat de bona fe.
I ara vostés vénen aprofitant-se d'eixa bona fe amb una moció subsegüent que insta a fer el que ja s'està fent, i que ha hagut de ser autoesmenada per a poder ser aprovada.
Nosaltres treballem per la ciutadania.
I quede clar, una notícia, una notícia d'ahir: Â«Los técnicos ratifican que el chantaje con el Regina no tiene justificación.
Â» I no són els tècnics de conselleria, són els seus tècnics, els tècnics que treballaven amb vostés als ajuntaments els que.
.
.

La senyora vicepresidenta primera:

Senyora Álvaro.

La senyora Álvaro Cerezo:

.
.
.
estan dient que no al xantatge.
Cap xantatge, cap ni un, senyories.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyora Álvaro.

Senyor Casanova, quan vullga.

El senyor Casanova Claramonte:

Gràcies, senyora presidenta.

Lamente que.
.
.
, però és que he de contestar.
Començaré pel final.
A vore.

Vosté no defensa l'empresa ni jo tampoc.
Jo conec millor eixos tècnics que vosté i si eixos tècnics van fer, van redactar el projecte gratis -com es diu?
-, gratis et amore, el van redactar perquè van voler, és perquè jo els ho vaig demanar.
Què m'ha dir de la professionalitat i de la categoria d'eixos tècnics que no l'he posada en dubte.

El que estic dient és que algú quan hi ha dos postures, algú ha d'assentar-se i buscar una solució, assentar les dos parts i dir, Â«no mos anem a dormir esta nit fins que no eixim amb un acordÂ».
Això és el que fa un gestor, un gestor.

Però, clar, el passa la bola, el dir Â«els tècnics me diuen blancÂ», l'empresa diu, Â«els tècnics me diuen negreÂ«, i ací estem des de gener de 2017.

Mire, jo no sé els documents que s'ha llegit vosté.
Jo me'ls he llegit tots.
No sé si se'ls ha llegit, tots, jo me'ls he llegit tots.
I quan l'empresa diu que demana un modificat i la suspensió de les obres, és que això ho diu la llei de contractes.
Quan se produïx el modificat, mentre no s'aprova el modificat les obres se paralitzen fins que s'aprova el modificat.
Això és el que demana l'empresa, que no li done la raó.
Però, bé, les coses les han de dir amb una certa precisió.
Llisca's la llei de contractes, és el que li dic.
És aixina.
Bé.

I després, sobre el que vosté comenta del periòdic d'ahir, és que eixe és un exemple més del desencontre d'eixe encasquillament de les dos parts.
Ahir va eixir el dels tècnics municipals, als que, com dic, conec, aprecie, valore i tinc absoluta confiança.
Però és evident que, com tot en la vida, quan en l'altra part està també tancat, algú, i quan hi ha a més un informe pericial d'un tercer que resulta que diu que ni una part ni l'altra pareix que tinguen raó, doncs, escolte, algú haurà d'actuar per a desbloquejar, o no?

Perquè si la solució, fixe's, senyora Álvaro, si la solució era rescindir el contracte, com ha dit el senyor Montiel, això se fa en març o en abril, però és que hui encara no sabem si se va a rescindir o no, és que ho van anunciar en setembre, ho va rectificar el conseller el dia 18 d'octubre i hui, que jo sàpiga, no sabem res més.
Intentes esbrinar-ho i ningú sap res.
Estan redactant en el nou projecte que s'haurà de tornar a licitar perquè el projecte ja no és el mateix, perquè ja s'ha fet una quantitat de coses i han aparegut coses que els tècnics municipals (inintel·ligible) .
.
.
de l'obra sí que accepten?
L'estan redactant ja?
Perquè redactar un projecte no és qüestió d'una setmana.

Però és que a més, l'altra qüestió que ningú no ha explicat: què passarà si quan vullguen licitar l'empresa presenta un recurs contenciós?
Què passarà?
Quan se podrà licitar l'obra?
Quin és final?
Què és el que demanen els pares?
Si el problema.
.
.
, vosté pot parlar-me del passat, de si jo vaig vindre, de si no vaig anar; hui, hui, hui, el que volen els pares escoltar-mos, que mos estan veient, hui.
Quant?
Quant se podrà estrenar el col·legi?
Algú pot dir-ho?
Perquè el que està clar és que jo sí que podria dir quan se va licitar l'obra que adjudicant-la en sis mesos que van tardar, quinze en començar les obres, bé, circumstancies n'hi haurien, que ningú ha explicat.
.
.
El projecte tenia 18 mesos d'execució.
Per tant, jo sí que podria dir.
.
.
, lamentablement sols a partir del 27 de març de 2015, que el col·legi estaria acabat en desembre de 2018, és a dir, el mes que ve.
Això és el que jo podia dir quan era la meua responsabilitat, senyora Álvaro.
Quan era la meua responsabilitat, el col·legi s'haguera acabat.
.
.
, o hagueren passat estos problemes i els haguérem intentat solucionar.
Però el problema és que ara ningú el soluciona, ningú diu que sí ni que no.
I això és el que els pares volen sentir: quan podran estrenar el col·legi.

Que algú me conteste.

Gràcies.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el president, senyor Enric Morera i Català)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Senyora Álvaro, sí.

Aprofite per a recordar als síndics i portaveus adjunts que, en acabar el ple, tindrem una junta de síndics en la sala Pinazo, sala habitual.

Quan vosté vullga, senyoria.

La senyora Álvaro Cerezo:

Moltes gràcies, senyor president.

Â««La conselleria de educación prevé ejecutar las obras del centro de educación Regina Violant durante el primer semestre del año.
« Así lo indicaba ayer el alcalde de la localidad, Vicente Casanova.
Â» Notícia del 4 de gener de 2011, senyor Casanova.

Â«Casanova explicó que, según fuentes de la conselleria de educación, la adjudicación del regina es prioritaria.
Â» Notícia de 2011, senyor Casanova.

I vosté, amb eixa prioritat que tenia vosté, se'n va anar a unes eleccions, a unes eleccions, no a les de 2015, a les de 2011 vosté ja anava prometent un col·legi d'obra per al regina.

Una altra notícia: Â«Educación confirma que el colegio Regina Violant es prioritario.
La conselleria de educación ha confirmado que la ejecución del colegio Regina Violant es una prioridad para la cartera que dirige el señor José Ciscar.
Â» I seguix: Â«Casanova, que se ha mostrado muy satisfecho al cierre de la entrevista, ha indicado que el ayuntamiento espera que este compromiso se formalice con una inyección económica que permita la adjudicación de la redacción del proyecto sin mayor dilación.
Â» I esta notícia també és de setembre de 2011, senyor Casanova.
Â«Sin mayor dilación.
Â» ¿Quantes més ne vol, senyor Casanova; quantes més ne vol?

Vosté ha vingut a dir que si me parlaran del passat.
.
.
I tant.
Vosté va anar a les eleccions de 2011 prometent el col·legi i va anar a les eleccions de 2015 prometent el col·legi.
Vosté mentia a l'opinió pública, senyor Casanova.
El seu Consell mai va adjudicar l'obra, mai, ni la va començar, mai.
I vosté avui ha dit que n'està molt orgullós, senyor Casanova.
Vosté ha dit hui que n'estava molt orgullós.

Als pocs mesos, quan va dir que no repetia com a alcalde, no va dir perquè no estiguera l'obra adjudicada, no, ni molt menys.
Segons vosté, en una entrevista, també a gener de 2015, va dir: Â«Puede que se hagan diversas interpretaciones sobre mi marcha, pero os puedo asegurar, y conocéis mi sinceridad, que no es debido a ninguna desilusión o controversia ni responde a cansancio ni a arrojar la toalla.
Â» Res a veure amb això que vosté ací, en seu parlamentària, li va dir al conseller, senyor Casanova, res a veure.
Però ja està bé, les cartes damunt la taula.
Vosté se'n va perquè les enquestes no li eren favorables.
Vosté se'n va per això.

A vosté li dol el col·legi del seu poble; i a nosaltres també, també.
Però, mire, vosté ha pujat ací, ha interpel·lat el conseller Marzà, que li ha donat xifres, dades, i vosté no troba les respostes satisfactòries.
I jo li les he repetides.
I, fins i tot, hem buscat una solució perquè, després d'onze anys en barracons, gairebé tot el seu mandat com a alcalde, és massa per a eixe col·legi, senyor Casanova.

Però no puc deixar d'evidenciar que entre vostés i nosaltres hi ha una diferència abismal.
I la diferència és que nosaltres no volem un CIEGSA amb mil milions de sobrecostos; no el volem, senyor Casanova.

Ací s'ha insinuat que es negocia amb l'empresa.
Però, ¿a quin preu?
Si és al preu de la legalitat, senyor Casanova, ja li dic que no.
Perquè el que vosté ens està demanant és el següent: Â«Si a mí me viene una empresa y me pide un millón de euros porque, si no, para la construcción del colegio y yo tengo que dejar a trescientos niños en la calle, yo procuro negociar y, a lo mejor, en lugar de un millón, le pago quinientos mil.
Â» I això, senyor Casanova, això que s'ha dit en estes Corts Valencianes, això no és legal, això és un frau i això no és de ser bon gestor, senyor Casanova.
Les negociacions són dins la llei i no en els despatxos, entre tu i jo, puro, café i copa, senyories, no, senyor.

Jo li dic el que hi ha.
Interés demostrat en acabar el col·legi, no com el dels seus companys, que els tenia a tots per ací fa un moment.
Jo li dic que estan els papers dins de la legalitat.
I li dic també que 3,5 milions d'euros en el pressupost per a enguany, senyor Casanova, que, junt al Cremona, aquesta és la inversió més important educativa.
(Veus)

Les eines estan.
I el col·legi, no s'apure vosté, que nosaltres.
.
.

El senyor president:

Senyoria.
.
.

La senyora Álvaro Cerezo:

.
.
.
el farem.

Moltíssimes gràcies.
(Veus i aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Senyories.
(Se sent una veu que diu: Â«Mil milions de mentires, mil milions de mentires.
Â»)

Senyories, però.
.
.
(La senyora Bonig parla amb el micròfon desconnectat) Però, senyora Bonig, (veus) ¿per a què demana vosté la paraula?

La senyora Bonig Trigueros:

(Inoïble) .
.
.
grupo, y, concretamente, a la persona del diputado Vicente Casanova.
Y como síndica, portavoz de este grupo.

El senyor president:

Però, ¿quina expressió considera vosté que és indecorosa al grup?

La senyora Bonig Trigueros:

Simplemente, que se retiró.
.
.
Se ha entrado en una cuestión personal, y quiero contestarle directamente a la señora Mònica Álvaro, (veus) que nunca ha ganado nada.
.
.

El senyor president:

Senyories, personal.
.
.

Demane silenci.

Senyories, jo no he escoltat ningun.
.
.

La senyora Bonig Trigueros:

¡Hombre!
Que se fue, no porque estuviese harto, sino porque las encuestas (inintel·ligible) .
.
.
(Protestes)

El senyor president:

No, això no és.
.
.
Això forma part d'una opinió i no forma part de les al·lusions al grup.

La senyora Bonig Trigueros:

Quien nunca ha ganado nada, no puede decirle nada.
.
.
(Protestes i aplaudiments)

El senyor president:

Senyoria, anem a continuar el debat.

Senyories.
.
.
(Veus)

No té l'ús de la paraula.
.
.
(Veus i aplaudiments)

Senyories, per favor, anem a continuar el debat.

Senyoria, per favor, que no està vosté en l'ús de la paraula.
(Protestes) Senyoria.
.
.
(La senyora Bonig continua parlant amb el micròfon desconnectat)

Senyories, per favor, demane.
.
.
(Veus i aplaudiments)

Anem a continuar el debat.
.
.
Anem a continuar el debat amb la fixació de posició, en nom del Grup Socialista, de la diputada Ana Besalduch, que té l'ús de la paraula.
(Veus)

Senyories, per favor, demane silenci.
Senyories, demane silenci per a escoltar l'oradora.

Senyora Besalduch, té vosté la paraula.

La senyora Besalduch Besalduch:

Gràcies, president.

Mire, senyor Casanova, no dubte que vosté quan va ser alcalde d'Almassora va fer totes les gestions que va poder per a traure endavant el Regina Violant, els barracons del Regina Violant, que es van instal·lar, com ja s'ha dit, en 2006.
.
.
(Remors) Deixe'm vosté parlar, que estic en l'ús de la paraula; i, quan acabe, vosté me replicarà.

No tinc cap dubte que vosté va fer tot el que va saber per a eliminar eixos barracons que se van instal·lar, com li deia, en l'any 2006, ara fa dotze anys, senyor Casanova, dels quals vosté onze va ser alcalde, onze.

Vosté va haver de pactar en la conselleria que des de l'ajuntament redactarien eixe projecte, com ja li he dit abans.
Ho va fer sense una delegació de competències.
Vosté volia fer un xicotet Â«pla edificantÂ», però no el van deixar.
¿Sap per què, senyor Casanova?
Perquè no hi havia un decret llei que li delegara les competències, com ara n'hi ha.
Per això, en aquell moment era il·legal.
Imagine's el que vosté i els xiquets d'Almassora hagueren avançat, anys sense estar en barracons, si el govern del Partit Popular hagués pensat en un Â«pla edificantÂ», senyor Casanova.
Imagine's vosté com haguéssem avançat.
Perquè, a més, vosté ha dit que estava disposat a fer-lo.

No devien estrenar els xiquets d'Almassora, del Regina Violant, el col·le en 2018, senyor Casanova.
No haurien d'haver-lo estrenat en desembre de 2018; l'haurien d'haver estrenat en 2008.
Fa deu anys, senyor Casanova, hagueren hagut d'estrenar eixe col·le.

Mire, el senyor conseller li va dir a la seua interpel·lació, quan li contestava, que el municipi d'Almassora era, de tota la comarca, el que tenia més problemes pel que fa a les infraestructures educatives, el que tenia més problemes.
No era només el Regina Violant, era la resta.

Jo no sé per què vosté, durant els onze anys que va ser alcalde i que va governar el Partit Popular, no va aconseguir cap tipus de millora en cap de les infraestructures educatives de l'Ajuntament d'Almassora.
¿Sap per què?
Perquè no li feien cas en la conselleria, senyor Casanova.
Perquè el seu partit, que governava, no li feia cas al seu alcalde, la qual cosa lamente pels xiquets i xiquetes d'Almassora.
(Remors) Perquè, ¿sap què passa?
Que ara a l'alcaldessa d'Almassora a la conselleria l'escolten, és que l'escolten, i, per això, en desembre de 2015 s'adjudiquen les obres del Regina Violant.

Està molt bé, senyor Casanova, que vosté vullga tapar tot el que el seu partit -que no dic vosté-, el que el seu partit no va fer pels xiquets i xiquetes d'Almassora.
Però el que sí que està clar és que la primera pedra del Regina Violant l'ha ficat el govern del botànic i que l'acabarà el govern del botànic.

I li vaig a dir, perquè vosté se quede tranquil, senyor Casanova, perquè vosté se quede tranquil.
Jo.
.
.
, el Grup Socialista va a votar a favor de la moció subsegüent modificada que vosté ha presentat.
¿Per què?
Perquè estem i volem que el Regina Violant acabe en els barracons i volem que la conselleria faça -conforme fa- tot el que ha de fer, dins de la legalitat, perquè els xiquets d'Almassora tinguen este col·le sense barracons.

Mire, senyor Casanova, vaig a dir-li tres coses.
Hi ha un compromís ferm de la conselleria, del govern del botànic, en el Regina Violant; per això, vam començar les obres.
Hem sigut, el govern del botànic, qui hem ficat la primera pedra, després de dotze anys de barracons.
La conselleria accelerarà tot el que legalment se puga la paralització o els entrebancs que n'hi han en este moment en.
.
.

El senyor president:

Senyoria.
.
.

La senyora Besalduch Besalduch:

.
.
.
el Regina Violant.

I li dic que, perquè veja que és un compromís ferm, el Grup Socialista li va a votar a favor, pels xiquets i les xiquetes d'Almassora, de la seua proposta.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Senyor Casanova, per a rèplica a la senyora Besalduch.

El senyor Casanova Claramonte:

Vaja per davant, senyora Besalduch, el meu agraïment, en nom dels pares i dels xiquets, del seu vot favorable perquè, en això, el que estan diguent-li al conseller és que se pose a negociar.
Llisca's la moció.
És que el que està aprovant és el punt primer i, en el cas que no s'arribe a ningun acord, el punt segon, que és tornar a licitar.
No sé si no se n'ha adonat, però és que estan diguent el que jo estic diguent, estan aprovant això.

Li vaig a llegir una coseta que li va a agradar.
Mire, (soroll de papers) forma part de la moció que es va aprovar el divendres passat, en el plenari d'Almassora, per a adherir-se en eixa primera intenció del decret i que, per cert, va ser una moció conjunta del Partit Popular i del Partit Socialista i crec que també de Compromís.
I diu -un paràgraf i avant, per no fer-ho massa llarg, si no se me'n va el temps: Â«En dicho contexto, y aunque la conselleria de educación en años anteriores -ho dic perquè vosté ha dit que no se va fer res; li ho llegiré i després diré qui ho firma-, en años anteriores, ha construido los centros Cardenal Cisneros, Germans Ochando, Errando Vilar, IES Vila-roja, todos ellos de construcción ilegal de nueva planta; y la reforma parcial de la escuela infantil San José.
Firmado: Santiago Agustí Calpe, portaveu del PSPV del PSOE d'Almassora.
Â» (Aplaudiments i veus) El divendres, ¿eh?
El divendres.
Açò va ser una esmena que va afegir al text de la moció, a l'exposició de motius, firmada per Santiago Agustí Calpe, portaveu del grup municipal socialista de l'Ajuntament d'Almassora.
Mire, el seu company li ha contestat a això.
(Rialles i veus)

L'altra qüestió, vint milions d'euros, ¿eh?
, vint milions d'euros.
Com li vaig dir al conseller, més que el que s'ha invertit fins ara per tota la conselleria en tota la comunitat el que porten de legislatura, (aplaudiments) només en Almassora.
(Veus)

I, bé, jo no venia ací a Les Corts a protestar perquè no era diputat, ¿eh?

Me'n vaig anar d'alcalde perquè era major i perquè, a més, vaig dir que me n'aniria si no (veus).
.
.

El senyor president:

Senyories, per favor.

El senyor Casanova Claramonte:

Senyor Mata, jo a vosté no li he dit ni pio.
No sóc Mulet, (veus) sóc Casanova.
.
.

El senyor president:

Senyor Mata.
Senyora Mata, per favor, no està vosté en l'ús de la paraula.

El senyor Casanova Claramonte:

.
.
.
Sóc Casanova, no Mulet, ¿val?

Aleshores, el que sí vaig fer és presentar-me a tres eleccions consecutives i traure tres majories absolutes consecutives, (aplaudiments) supose, supose que perquè vaig enganyar els veïns el meu poble.
Però no són tant tontos, que són llestos, ¿eh?
(Veus)

I, com qualsevol alcalde, com qualsevol alcalde,.
.
.

El senyor president:

Senyories, per favor.

El senyor Casanova Claramonte:

.
.
.
com qualsevol alcalde, vam treballar tot el que vam poder, conforme està fent l'actual alcaldessa, que és del Partit Socialista, que estic segur que està fent tot el possible per aconseguir el col·legi, n'estic absolutament segur.
Però, ¿quin alcalde no vol que s'acaben les obres d'un col·legi i tindre a les sis-centes famílies i als sis-centes xiquets.
.
.
?
¿Quin alcalde?
Digue'm d'on és eixe alcalde perquè el posarem en.
.
.
, no sé, no sé on el posarem.
(Se sent una veu que diu: Â«En Sant Mateu.
Â»)

Per tant, mire.
.
.
I el que lamente al final de tot açò, de veritat, el que menys s'esperaven hui els pares és l'Â«y tú másÂ» que vostés han utilitzat, Compromís i Partit Socialista, en esta discussió.
L'Â«y tú másÂ» és l'últim que volien els pares, l'últim.
I m'ho van advertir.
Me van dir: Â«Tu creus que votaran a favor?
Â».
I jo els vaig dir: Â«Me crec que no.
Â» Me crec que no.

Perquè hui vostés han demostrat una cosa, i és que parlen que Â«no a negociarÂ», i aproven el que està dient en la moció el Partit Popular, que diu que s'accepte la negociació i es desbloquege la situació.
Això és el que estan aprovant.
Tant de bo siga aixina, els pares els ho agrairan.
I sobretot que els diguen per a quan, per a quan.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Casanova.

Finalitzarem el debat en la rèplica de la senyora Besalduch al senyor Casanova.

Quan vosté vullga.

La senyora Besalduch Besalduch:

Gràcies, president.

Senyor Casanova, negociació, sí, clar, però dins de la legalitat, dins de la legalitat.
Això és en el que estem d'acord, senyor Casanova, no en el que ha llegit la senyora diputada de Compromís, Mònica Álvaro, que alguns membres del seu partit dien que s'havia de fer, que si Â«hay que pagarÂ», que si Â«hay que negociarÂ» i que Â«si no damos tanto y cuantoÂ», això seria un chalaneo de chanteclers.

Mire, senyor Casanova, vosté, com l'estan escoltant en el seu poble i diu que estan pendents, doncs vosté ací diu algunes coses que a més no són veritat.
Jo li he de recordar, perquè mos escolten també, que és mentira el que vosté diu de les dades d'execució del pressupost del govern del botànic i concretament de la conselleria d'educació.

Perquè, a data 31 d'octubre, n'hi havia 52 milions d'euros de les infraestructures educatives executats, senyor Casanova.
Per tant, molt més en un any que en els vint que vosté parlava dels governs del Partit Popular.
(Remors)

Mire, mire, ja li he dit que vosté jo crec que va fer tot el que va saber i més.
Que va fer tot el que va saber.
Perquè és veritat que no n'hi ha cap alcalde que no vullga fer el col·le nou o que els xiquets del seu poble tinguen unes infraestructures educatives com calen.
El problema és quan el conseller o la consellera de torn no l'escolta.
Eixe és el problema, senyor Casanova, que vosté se va passar.
.
.
(Remors) Vosté se va passar onze anys.
.
.

El senyor president:

Senyories, per favor.

La senyora Besalduch Besalduch:

.
.
.
reclamant-ho i ningú el va escoltar.
I això són coses que han passat i que vosté podrà dir que no en parléssem del passat, però haurem d'explicar per què hem arribat a este punt, senyor Casanova.

Mire, compromís ferm del govern del botànic.
Ja li ho he dit: en el Regina Violant continuaran les obres i s'acabarà, i els xiquets aniran a un col·le com cal.
I jo ja li ho diré.
Ja li ho diré.
Jo no tinc una bola de cristall, i jo el que no vaig a fer i el senyor conseller no va a fer és perquè vénen unes eleccions en el 2011, en el 2015, Â«inventamosÂ» dates per a vore si anem a traure vots (veus), perquè això és el que.
.
.
Això, sí, vosté, senyor Casanova, com alcalde va fer.

Perquè vosté en el 2015 va utilitzar el Regina Violant com arma electoral i en el 2011 també, com altres tantes coses, ja li ho han explicat claret.
Jo no tinc la bola de cristall.
.
.

El senyor president:

Senyories, per favor.

La senyora Besalduch Besalduch:

Jo no tinc la bola de cristall.
Tant de bo la tinguera i podria jo dir-li.
El que sí que els he de dir.
.
.
Perquè jo entenc que estiguen desesperats els pares del Regina Violant.
Jo entenc que estiguen desesperats.
Perquè dotze anys de promeses incomplides, i que ara estiguen molt preocupats.

Però el que no va a passar, i d'això estic seguríssima, és que tardem dotze anys més en barracons, com van estar els xiquets del Regina Violant per culpa dels governs i de les conselleries d'educació del Partit Popular.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria, moltes gràcies.

Senyories, finalitzat el debat, anem a passar a la votació.

Senyories, anem a votar -efectivament, està bé la denominació- la proposta alternativa de moció, que han signat tots els grups parlamentaris sobre la moció original -ací sí que n'hi ha una errada-, registre d'entrada 80.
936.

Senyories, comença la votació.
(Aplaudiments) Senyories, la proposta alternativa a la moció ha estat aprovada amb 84 vots favorables, 0 en contra i 0 abstencions.

Proposició no de llei de tramitació immediata sobre la construcció d'un sistema d'emmagatzematge per a la càrrega, descàrrega i manipulació de sòlids a granel en naus tancades i en depressió, presentada pels grups parlamentaris Popular, Socialista, Compromís, Podemos-Podem i Ciudadanos (RE número 83.
476)

El senyor president:

Senyories, anem a votar seguidament la proposició no de llei de tramitació immediata sobre la dotació de mitjans i de recursos econòmics necessaris per a portar a terme la construcció d'un sistema d'emmagatzemament per a la càrrega, descàrrega i manipulació de sòlids a granel en naus tancades i en depressió al port d'Alacant.

Llegirà la proposició de llei immediata el secretari segon de la mesa, senyor Marc Pallarès.
Quan vosté vullga, senyor secretari.

El senyor secretari segon:

(Inoïble) .
.
.
signada pels cinc grups parlamentaris, amb la següent exposició de motius: Â«La problemàtica de la càrrega i descàrrega de mercaderies sòlides a granel en el port d'Alacant s'arrossega ja massa anys, mentre les protestes per la pol·lució que pot posar en risc la salut del veïnat més pròxim al port i el volum de treball d'aquesta activitat industrial no deixen d'augmentar.

Â»El dret al treball i a desenvolupar una activitat industrial i comercial ha de compaginar-se amb el dret a la salut, al descans i a l'oci de les persones que viuen en els voltants del port i amb la defensa del medi ambient.
Després de molt de temps escoltant totes les persones afectades, hem de ser capaços de trobar una solució amb totes les parts, que garantixca la possibilitat dels treballs sense posar en risc la salut i el medi ambient.

Â»Si mirem el nostre voltant, podem trobar l'exemple del port de Santander.
El de la capital càntabra és, juntament amb el d'Alacant, l'únic port de l'estat espanyol que es troba pacíficament apegat a un nucli poblacional.
A més, per les seues característiques comercials, el port de Santander comparteix també altres similituds amb la infraestructura alacantina.

Â»Tots dos ports dediquen part de la seua activitat a la descàrrega de sòlids a granel, tant minerals com agroalimentaris, i tots dos realitzen aquesta activitat o la realitzen en el cas de Santander a la intempèrie.
En el cas de Santander, aquesta circumstància va canviar el 2012.
Aquell any s'inaugurava la nova terminal de descàrrega de sòlids a granel.

Â»En aquell període, l'alcalde de Santander era el membre del Partit Popular i actual ministre de Foment, Íñigo de la Serna, que es va mostrar favorable a aquesta actuació i va treballar juntament amb l'administració autonòmica i central, perquè les operacions de càrrega i descàrrega en el port de la ciutat on governava es feren en compartiments tancats.

Â»Des de l'any 2012, els treballs de càrrega, descàrrega i manipulació de granel sòlids en el port de Santander ja no es fan a l'aire lliure, millorant la qualitat de vida dels veïns i les veïnes i la competitivitat del port.

Â»És per això que, per a donar solució a la problemàtica del port d'Alacant, presentem la següent proposta de resolució: les Corts insten el Consell a instar, al seu torn, el govern d'Espanya a facilitar els mitjans i recursos econòmics possibles, a través del Ministeri de Foment, perquè l'autoritat portuària d'Alacant i/o la iniciativa privada afectada porte a terme la construcció d'un sistema d'emmagatzematge per a la càrrega, descàrrega i manipulació de sòlids a granel en naus tancades i en depressió.
Â»

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor secretari.

Senyories, anem a passar a la votació de la proposició no de llei de tramitació immediata.

Senyories, comença la votació.
Senyories, queda aprovada per unanimitat, amb 87 vots, de la nostra companya Belén Bachero, que ha votat telemàticament.
Per tant, queda aprovada per unanimitat (aplaudiments).
87 vots.

Passaríem a l'explicació de vot.
En primer lloc, en nom del Grup Ciudadanos, la il·lustre diputada María José García.
Els recorde que, en acabar el ple, tindrem reunió de Junta de Síndics.

Quan vosté vullga, senyora diputada.

La senyora García Jiménez:

Gracias, señor presidente.

Señorías, esta es la situación actual del puerto de Alicante, cuando se realizan las labores de carga y descarga de granel a la intemperie.
Pueden observar la polución que hay.
Bueno, en esta, aunque está más pixelada, se ve mucho mejor toda esta contaminación atmosférica que viaja a través del aire, generando graves perjuicios a una extensa área de población alrededor del puerto.
Una polución que supera ampliamente los umbrales permitidos en la OMS.

Resulta vergonzoso e inadmisible que tanto el Ayuntamiento de Alicante como la autoridad portuaria de la misma ciudad sean conscientes de la peligrosidad de estas emisiones, unas emisiones con efectos nocivos para la salud.

Resulta vergonzoso e inadmisible que un total de dos millones de toneladas de sustancias anuales de alto nivel toxicológico viajen hasta los pulmones de las personas, y a día de hoy, actualmente, continúen incumpliéndose las medidas correctoras exigidas por la Dirección General del Cambio Climático y Calidad Ambiental de la conselleria.

Resulta vergonzoso e inadmisible que, por una mala gestión que se arrastra desde hace nueve años, un problema que afecta gravemente al medio ambiente y por supuesto a la salud de las personas no se haya dado ninguna solución, perjudicando a 50.
000 familias residentes en los alrededores del puerto de Alicante.
Perjudicando a los mismos trabajadores del puerto, que lo viven en primera persona.

Perjudicando al sector hotelero asentado en las zonas próximas y por supuesto perjudicando a los más indefensos, a más de dos mil niños que día a día acuden a sus colegios cercanos al puerto.
Señorías, pensemos en la constante preocupación e indignación de esos padres que ven cómo sus hijos continuamente están expuestos a una polución altamente tóxica, respirando aire contaminado, respirando aire sucio.

Agradecer a la señora diputada Cristina Rodríguez, del Grupo Parlamentario Compromís, por hacernos partícipes de esta iniciativa, un tema que nuestros compañeros de Ciudadanos en el Ayuntamiento de Alicante sufren en primera persona y que han defendido también, y que califican de tema enquistado, donde el alcalde no quiere adoptar ninguna solución relevante definitiva.

Por eso, agradecemos esa búsqueda de consenso político en esta cámara, un consenso por solucionar problemas de salud, problemas que generan angustia, problemas reales.
Y con esta medida de mejora de las zonas portuarias, votada a favor, los trabajadores no verán disminuidos sus puestos de trabajo, sino mejoradas sus condiciones de salud.

Porque los trabajadores del puerto, los vecinos alicantinos, los turistas y por supuesto los niños merecen que se adopten cuanto antes unas medidas y soluciones definitivas, que garanticen la salubridad de las instalaciones destinadas a carga y descarga de graneles, así como unas soluciones adecuadas de calidad ambiental del aire que respiran.
Porque, señorías, con la salud de las personas no se juega.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Explicarà el sentit del vot del Grup Parlamentari Podemos-Podem la il·lustre diputada Beatriu Gascó.
Quan vosté vullga, senyoria.

La senyora Gascó Verdier:

Bon dia, gràcies, president.

Bon dia, senyories.

Bon dia al públic que assistix hui.

La ciutat d'Alacant viu un conflicte port-ciutat no resolt des de fa massa temps.
Jo era xiqueta i ja existia, mon pare treballava en una de les empreses afectades i ja ens parlava dels problemes que generaven la càrrega i la descàrrega dels granels.
Un conflicte generat per la contaminació atmosfèrica que el material pulverulent en suspensió provinent de la càrrega i descàrrega d'eixos granels, clínquers, sofre, pela mòlta, carbó, etcètera, provoca.
I amb micropartícules que entren als bronquis i que poden provocar afeccions respiratòries severes.

L'ajuntament, l'autoritat portuària, les empreses i la Generalitat valenciana han estat passant-se la pilota durant molts anys sense que ningú es fera responsable del greu problema que aquesta activitat econòmica causava en els veïns dels barris més propers al port.
Com bé assenyala l'exposició de motius d'aquesta PNL, l'exalcalde de Santander i actual ministre de Foment, Íñigo de la Serna, va donar solució al mateix conflicte en la capital càntabra mentre va ser alcalde, la qual cosa demostra que la solució requeria una sola condició per part de les institucions nomenades i és tindre voluntat.

Són diverses persones del partit al qual represente hui, este grup parlamentari, els companys en el Congrés, en el Senat i el consell ciutadà d'Alacant, els que ens hem interessat en trobar vies de solució a aquest conflicte.
Gràcies a les diverses iniciatives que hem presentat i a les reunions amb tots els col·lectius afectats, vàrem entendre que l'Ajuntament d'Alacant, quant a òrgan competent per a la tramitació i resolució del procediment de llicència ambiental segons la Llei 6/2014, de 25 de juliol, de prevenció, qualitat i control ambiental d'activitats a la Comunitat Valenciana, i que també té competència sancionadora i inspectora, podria haver obligat a complir amb la normativa a les empreses i a l'autoritat portuària.

Malgrat els diversos informes de la conselleria competent, ni el senyor Díaz Alperi ni la senyora Castedo varen mostrar mai eixa voluntat necessària per resoldre el conflicte mentre han sigut alcaldes.
I sí s'ha de reconéixer l'esforç que el senyor Miguel Ángel Pavón ha estat duent a terme durant el seu mandat com a regidor per a trobar solucions efectives i definitives.

Volem fer una menció especial i agrair de tot cor els esforços que la ciutadania alacantina ha fet estos anys per reclamar el seu dret a gaudir d'una vida i un medi ambient segur, sa i ecològicament equilibrat, tal com reconeix l'article 17.
2 de l'Estatut d'Autonomia de la Comunitat Valenciana.
Així com s'ha de reconéixer l'ingent quantitat de treball que han fet per a exigir a les autoritats competents que es fera complir la normativa.
Res més, però, Â«és que, Siset, costa tantÂ».

En particular volem reconèixer el treball que les associacions de veïns Gran Via Sud Port, la Veu de la Florida, Verge del Remei Baix, el Templete de Benalúa, Cavecova, més de dos mil queixes individuals de veïns del sud, avinguda de Loring, etcètera, han dut a terme.

I acabem també amb un reconeixement als treballadors portuaris i de les empreses estibadores que del seu costat han estat lluitant per defensar els seus interessos que són els de tota la ciutadania i que són els de la ciutat d'Alacant, ja que l'activitat econòmica del port d'Alacant és central i cal defensar-la.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Explicarà el sentit del seu vot, en nom del Grup Parlamentari Compromís, la il·lustre diputada Cristina Rodríguez.

Quan vosté vullga, senyoria.

La senyora Rodríguez Armigen:

Gràcies, president.

Antes de nada excusar la ausencia del secretario autonómico de Medio Ambiente y Cambio Climático y del director general de calidad ambiental, Joan Piquer.
Me consta que ayer estuvieron ambos, asistieron al pleno para escuchar este punto pero, por el cambio del orden del día, no han podido asistir otra vez hoy.
Pero también me consta que estarán muy pendientes de este punto porque comparten con nosotros la preocupación por este tema enquistado ya en la ciudad de Alicante desde hace años y que preocupa, y mucho, a los alicantinos y alicantinas.

Hace ya algunos meses que conocí a las personas que forman la plataforma de afectados por las descargas tóxicas del puerto de Alicante.
Tengo que decir que, como otros colectivos ecologistas que he conocido en mi vida y con los que he tenido el placer de colaborar, se trata de un grupo de personas comprometidas y reivindicativas que hacen política con mayúscula, política de altura.
Una altura a la que muchas veces aquí no somos capaces de llegar.

Buena parte de ellos son padres y madres preocupadas.
Y le digo esto porque la mayoría de las personas que estamos hoy aquí también somos padres y madres y seguramente nos podremos poner fácilmente en su lugar.
Es cierto que se ha especulado mucho sobre si la actividad de los graneles en el puerto de Alicante genera una contaminación tolerable o no.

Sin embargo cuando uno tiene un hijo de nueve años con asma -como es el caso de José Manuel- o un bebé de pocos meses -como es el caso de Esther- y cada vez que el puerto tiene actividad aparece un dedo de polvo negro como el hollín en tu balcón o incluso dentro de su vivienda, pues no vale la opinión de ningún político, no vale la opinión de ningún empresario, ni siquiera te valdría una ley que pudiera decir que ese ambiente está tolerablemente contaminado.

A pesar de su preocupación como padres y madres y, aun teniendo informes que ellas mismas han encargado y que demuestran los niveles tóxicos que soportan estos barrios muchos días del año, o las propias mediciones que ha exigido conselleria que también lo reflejan, los vecinos y vecinas de Gran Vía Sur y de los barrios adyacentes al puerto de Alicante son capaces de ponerse en la piel de otros.

Por ejemplo, en la piel de los trabajadores del puerto y de las familias que directa o indirectamente viven de esta actividad.
Y en lugar de exigir el cese de la actividad ponen encima de la mesa una solución que no solo les permitiría desarrollar sus vidas y las de sus hijos en un ambiente más saludable, que ya esa sería en sí misma una propuesta muy legítima, sino que además ponen encima de la mesa una solución que puede satisfacer a todas las partes.

Así lo he podido comprobar en primera persona.
He tenido la ocasión de reunirme con el máximo representante de la autoridad portuaria, el presidente Juan Antonio Gisbert, también he tenido ocasión de reunirme con las tres empresas principales de carga y descarga de graneles en el puerto de Alicante y todos coinciden en que la construcción de estas naves sería una medida muy positiva.

Para el puerto en general y para las empresas en particular esta medida supondría mayor innovación y, por tanto, mayor competitividad.
Para los trabajadores también sería positiva porque el ambiente controlado que pueden ofrecer estas naves revertiría en unas condiciones menos arriesgadas para ellos.
Y, por supuesto, para los vecinos y vecinas de los barrios colindantes por su salud y por todas las molestias que genera esta actividad que dejaría de hacerlo al manipular estos materiales en naves cerradas.

En definitiva, creo que hoy hemos conseguido un buen acuerdo.
Quiero felicitar especialmente al Partido Popular porque considero que la propuesta de resolución es más comprometida para él que para el resto de grupos y creo que eso es de justicia reconocerlo.
Y este mandato era más poderoso si era unánime y hemos conseguido ponernos de acuerdo.

Y desde Compromís ya le deseamos que esto no se quede en una simple declaración de intenciones y que con los hechos sepamos ponernos a la altura de esas personas, plataformas y colectivos que hacen de la salud y del medio ambiente su bandera.

Muchas gracias a todos.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria, per les seues paraules també de deferència amb un grup de la cambra.

Ara, en nom del Grup Parlamentari Socialista, explicarà el sentit del seu vot l'il·lustre diputat David Cerdán.

Quan vosté vullga, senyoria.

El senyora Cerdán Pastor:

Gracias, presidente.

Creo que está todo expresado y bien expresado el sentido de la propuesta que aquí hemos votado, que defendemos todos y que consideramos que sería un paso importante a la hora de defender dos intereses que no tienen por qué estar enfrentados, que es la convivencia vecinal, la calidad de vida, la dignidad de aquellos barrios que están muy próximos al puerto con una actividad económica que es fundamental no sólo para el puerto, evidentemente, sino también para la ciudad de Alicante y la provincia en su conjunto.

Creo que tenemos que romper, de una vez por todas, el binomio enfrentamiento entre convivencia y actividad económica.
Porque si este país, esta superpotencia económica, esta España moderna del siglo XXI no es capaz de resolver este problema, entonces sí tenemos un grave problema.
Y lo que no podemos consentir es que a lo largo del tiempo los problemas de enquisten, no se aborden y, desde luego, no se atajen.
Y no se atajen indistintamente no por los colores políticos, sino porque no hay un concepto que alguien ha mencionado que se llama voluntad.

El problema no es sencillo, pero no es imposible de resolver y si ponemos todos de nuestra parte sería posible conjugar esos dos intereses.
El interés de esa madre que te llama por teléfono cuando se está descargando porque su hija tiene problemas respiratorios.
Indistintamente si los genera o no esa nube que se ve, indistintamente si hay una afección real o no, desde luego esa niña tiene un problema y la administración o las administraciones no podemos seguir estando de lado.

Pero es verdad que Alicante, la ciudad de Alicante, la provincia de Alicante, no tiene otra vez que decidir entre la nada y un poco.
Es verdad que Alicante, que el puerto de Alicante no puede contentarse otra vez coexistiendo en un rincón del estado, en un rincón del puerto y que también requiere la atención de un gobierno, sea del color que sea, para que tenga las atenciones, las inversiones necesarias para dignificarlo.

Porque en política se genera aquello del efecto mariposa por decisiones que tomamos o por decisiones que no tomamos.
Hasta ahora el efecto mariposa era no tomar ninguna decisión y complicar la vida a muchos de los vecinos que están, que viven cerca de los barrios de Alicante, más próximos al puerto.
Y si a alguno, en algún momento, se le ha ocurrido cerrar justo, justo cuando se iba de su sillón una actividad económica, le puedo decir que eso también tiene un efecto mariposa.

Le voy a poner un ejemplo.
Se cargan pero también se descargan graneles, es verdad.
Algunos procedentes de un sitio que está, no en Alicante, sino a sesenta, setenta quilómetros entre Algueña y Pinoso.
De allí se saca una grava que es única en el mundo hacia países extranjeros.
Si la actividad se cierra, esa grava que no tiene más salida que esta, seguramente significaría -porque es fundamental deshacerse de ella para poder seguir excavando en ese término municipal que se llama Monte Coto, que se llama principal yacimiento de mármol de toda Europa-, significaría su cierre.
Y eso significaría, nada más y nada menos, que el colapso, que la suspensión, que la pérdida de 10.
000 puestos de trabajo directos e indirectos.
10.
000.

Quiero decir, el efecto mariposa de cerrar determinadas actividades económicas simplemente porque no queremos invertir lo que requiere el puerto de Alicante, sería dejar al traste la misma plantilla que puede tener la factoría Ford.

Yo digo que si tal vez el Monte Coto no estuviera en un rincón de la provincia de Alicante, sino más al norte, que el puerto de Alicante no estuviera tan al sur de la Safor, seguramente alguien le habría prestado la atención que hasta el día de hoy nadie le ha puesto.
Y ese tiene que ser el Gobierno de España.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Finalitzarà el debat, per a explicar la posició del seu grup, la il·lustre diputada Elisa Díaz en nom del Grup Parlamentari Popular.

Senyoria.

I amb esta explicació de vot finalitzarem el Ple de Les Corts.

Quan vosté vullga, senyoria.

La senyora Díaz González:

Gracias, señor presidente.

Agradecer a la plataforma de vecinos afectados por los graneles que se pusieran en contacto con todos los grupos.
Agradecer también a los trabajadores que en todo momento nos han recibido para explicar su parecer al respecto.
Desde el Grupo Parlamentario Popular junto al Grupo Municipal Popular nos hemos reunido y hemos escuchado a todas las partes.
Siento que otros grupos no hayan hecho lo mismo.

Conocemos bien el problema y por ello consideramos que debemos intentar hacer lo posible para mejorar la vida de estos vecinos y también la de los trabajadores, sin menoscabar la actividad portuaria.
Y señores, no se trata de personas contra empresas, se trata simplemente de personas, en todo caso.
Personas que viven en la entrada sur de Alicante, afectadas por la actividad portuaria -viven enfrente del puerto-, pero también por la entrada constante de vehículos a la ciudad, entrada y salida.

Personas también que trabajan en el puerto, cuyas vidas y las vidas de sus familiares dependen de la actividad portuaria.
Muchas de ellas, además de trabajadores, son vecinos también de esa zona, residen en esa zona.
Durante todo este tiempo se han creado dos bandos, desgraciadamente.
Dos bando cada vez más enfrentados y más distanciados.
La plataforma que no representa a todos los vecinos y los trabajadores.

Todos somos conscientes de las molestias que produce la actividad portuaria de los graneles y muchas las discrepancias sobre el alcance que tienen dichas molestias a la salud de las personas.

Conocemos que hay mediciones, hay informes, y de momento no hay nada que demuestre que es contaminante, de momento no lo hay.
Sí que hay mediciones puntuales que dicen que se sobrepasan los límites establecidos pero son puntuales, y además se dice que no son solo por causas de los graneles de la actividad portuaria sino por otros factores añadidos.
Eso también hay que tenerlo en cuenta.

Para defender y responder de nuestras decisiones estas deben de ser adoptadas considerando todas las circunstancias; las de puerto de Alicante no son las mismas que las del Santander, no estamos hablando de descarga sino de carga, no, perdón, al revés, no estamos de…, sí, de descarga sino de carga.
Y, luego, en cuanto a los materiales, no son los mismos materiales, aquí hay muchísimos más.
Esas circunstancias hay que tenerlas en cuenta.

Decir también que el presupuesto del gobierno es de 4,5 millones para invertir en estas medidas correctoras en el puerto de Alicante, y que ya se han invertido 4,5 millones de euros en estas medidas: en pantallas contravientos; sistemas medioambientales de alerta; estación TEOM; barrera vegetal con ese parque del mar, y estoy hablando de legislaturas anteriores apoyadas por alcaldes como Díaz Alperi o Sonia Castedo; la red verde portuaria; las ruedas para camiones; sistema de pulverización de agua; instalaciones de atomizadores formando pantallas húmedas; tolvas ecológicas, esas que la plataforma decía que eran necesarias y que ahora dicen que no sirven de nada.

Precisamente por eso, porque no tenemos claro que las naves cerradas sean la solución, nos habría gustado que se hubiese aprobado aquí, en las Cortes, aquel acuerdo que estuvimos a punto de aprobar, para sentar a todas las partes afectadas en una misma mesa con técnicos y expertos que estudiaran las posibles soluciones y más viables soluciones para llevar a cabo.

En cualquier caso, como eso no ha sido posible, hemos querido dar ese paso hacia adelante para acabar con ese enfrentamiento que existe hoy.

Y por ello, y siendo conscientes de la problemática que existe, aunque no -repito-, no toda esa polución generada es solo por los graneles, creemos que es necesario pedir al ministerio de fomento lo que pedimos, que aporte las medidas posibles para que quien tiene la competencia, quien tiene la obligación de llevar a cabo esas medidas, que es la iniciativa privada, lleve a cabo esas medidas; si bien -y acabo ya, señor presidente-, todas las administraciones que valoren el estado del aire que respiramos, la calidad del aire que respiramos, deberían de ayudar, deberían de poder ayudar.

Aquí solo pedimos al Gobierno de España, que ya aporta una elevada cantidad, 4,5 millones, más 4,5 millones que hay en el presupuesto.

¿Dónde está la conselleria de medio ambiente en todo este asunto?
No está.
Y mientras conocemos las noticias…

El senyor president:

Senyoria.

La senyora Díaz González:

…de que la Comunidad Valenciana está a la cabeza en España de emisiones nocivas a la atmósfera.

Esa es la realidad.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Senyories, finalitzem la sessió número 64 de ple de Les Corts.

Hem aprovat dos lleis, una de policies locals i altra de cooperació; hem admés a tràmit una proposició de llei; fet interpel·lacions; hem aprovat per unanimitat un dictamen sobre violència de gènere; hem substanciat i votat unànimement dos mocions subsegüents; i hem fet la sessió de control.
Per tant, senyories, han fet vostés un bon treball.
(Se sent una veu que diu: Â«¡Muy bien!
Â»)

És closa la sessió.
(El president colpeja amb la maceta)

(S'alça la sessió a les 14 hores i 7 minuts)