Educaci%C3%B3%550972.10.27%20macro.html





Comissió d'Educació i Cultura realitzada el dia 27 d'octubre de 2015.
Comença la reunió a les 10 hores i 38 minuts.
Presideix la diputada senyora Marian Campello Moreno.
Reunió número 3.

La senyora presidenta:

Bon dia, diputats i diputades.

Comença la sessió.

I si els pareix, comencem passant llista el secretari de la mesa.

(El secretari passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

Molt bé.
El primer punt de l'ordre del dia tenim lectura i aprovació… Bé.
Volia fer una modificació, perdoneu.
Vos han proposat des del Grup Popular una modificació de l'ordre del dia, perquè el mateix diputats que defensarà l'esmena al punt 4, té un altre punt en la comissió que tenim al costat al mateix temps.
Aleshores, per a poder quadrar estar en els dos llocs, ens demanen passar el punt 4 al punt 3 i el punt 3 al punt 4.
¿Si estem tots d'acord?
¿Ho fem aixina, us pareix?
(Veus) Molt bé.
(Veus)

Molt bé.
Este punt… ¿tenim clar el de hui?
(Veus) Molt bé.

Aleshores, anem amb el punt…, en el primer punt de l'ordre del dia que tenim hui, que és lectura i aprovació, si escau, de l'acta de la reunió anterior.
¿Estem d'acord amb l'aprovació de l'acta?
¿Sí?
Molt bé.

Preguntes

La senyora presidenta:

Per al 2 dos cride a la mesa el senyor conseller.
El punt 2 diu: «Pregunta número 11 formulada per la diputada Eva Alcón Soler, del Grup Parlamentari Socialista, al conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport sobre la convalidació d'assignatures d'estudis professionals.
»

Bon dia, senyor conseller.
(Pausa i veus) Té la paraula la diputada Eva Alcón per un temps de cinc minuts.

La senyora Alcón Soler:

Moltes gràcies, presidenta.

Bon dia a totes i a tots.

Conseller, sé que estarà d'acord amb mi que les lleis tenen com a objectiu principal solucionar i regular els problemes de la gent.
També sé que coincidirem que totes les lleis que s'aproven amb oposició i fins i tot amb indignació del col·lectius que pretenen regular, el millor que es pot fer és modificar-les el més aviat possible.

I això és el que, en la meua opinió, i en l'opinió del grup parlamentari que represente, és el que s'hauria de fer en la LOMQE.
És una llei que, com vosté molt bé sap, perquè també és docent, ha generat moltíssima controvèrsia, indignació en la comunitat educativa i fins i tot va provocar una vaga general d'educació en el mes de maig.

Jo no tinc la intenció, en aquesta intervenció, d'enumerar tots aquells aspectes que considere molt desencertats i, a més a més, que estic convençuda no van a millorar la qualitat educativa del nostre sistema.
Avui simplement vull centrar-me en un aspecte molt concret que hem detectat i que, en la meua opinió, i també en l'opinió del grup parlamentari que represente, significa una gran injustícia per a un conjunt d'alumnat.

Mire conseller, quan s'ha començat a implantar la LOMQE, una de les coses que està passant és que s'està impedint convalidar assignatures que fins ara es podien convalidar.
En concret, fins aquest curs es podien convalidar assignatura en primer i tercer d'ESO i en primer de Batxillerat a l'alumnat que cursava estudi de música i dansa o eren esportistes d'elit.

¿Per què no es pot fer ara?
Simplement perquè de vegades és un problema terminològic.
Abans teníem assignatures optatives i ara es diuen específiques o de lliure configuració.
El problema és que si impedim esta convalidació, el que pot passar és que simultaniejar els estudis, aquestes activitats, amb els estudis regulars , va a ser molt difícil per a l'alumnat.

El problema no s'acaba aquí, encara és més greu, perquè l'alumnat que vol dedicar-se professionalment a la música no va a poder fer-ho.
I fins ara sí que ho podia fer.
Ho podia fer perquè podia cursar primer de Batxillerat i cinquè de conservatori, o segon de Batxillerat i sisé de conservatori.
¿Per què?
Perquè podien fer les comunes i no les optatives.
I a partir d'aquest curs, això no ho podran fer.
¿És això just?

No acabem aquí.
Aquells estudiants que volien dedicar-se professionalment a la música, no tenien per què fer les proves d'accés a la universitat, les conegudes PAU.
Acabaven i tenien el títol de Batxillerat.
Ara els obligarem a fer una revàlida.
Per tant, doblement injust.

Jo sé, estic segura, que compartix el diagnòstic.
I també sé, i sóc conscient, de la seua voluntat política per mitigar els efectes negatius de la LOMQE, perquè ho ha demostrat en aquests tres mesos que té la responsabilitat de la conselleria d'educació.

I per tota aquesta situació, m'agradaria saber la posició de la conselleria davant d'aquesta problemàtica.
I vull incidir que és una problemàtica, perquè abans aquest problema no el teníem.
El tenim a partir d'aquest curs.

Moltes gràcies, conseller.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora diputada.

Ara té la paraula el conseller per a donar-li resposta per un temps màxim de cinc minuts.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Moltes gràcies.

Evidentment, compartim el diagnòstic.
I és cert que existix eixe desajust, que està provocat precisament per l'aplicació de la LOMQE i que, evidentment, nosaltres compartim tant amb la diputada com amb el conjunt del Grup Socialista i entenem que una majoria dels grups parlamentari de Les Corts.

Que evidentment s'ha de derogar la llei i que s'ha de buscar, mentre es deroga, quina és la millor manera de donar solucions als alumnes valencians i, en este cas, a les persones que estan afectades dins d'eixos estudis, aquelles persones que decidixen estudiar…, fer estudis musicals o estudis de dansa i també als esportistes d'elit, que estan especialment afectats també per aquesta situació.

Per tant, eixe ajust que ha explicat la il·lustre diputada es produïx perquè el reial decret que regula les convalidacions entre els ensenyaments professionals de música i dansa i la condició d'esportistes d'elit i els estudis de l'ESO i el Batxillerat no s'ha modificat, no ha segut modificat per part del ministeri, ni adaptat a la LOMQE.

I, per tant, tot i que han intentat introduir una nova llei, no han adaptat estos reials decrets, i ací és on rau el problema.
Com deia, per exemple, una de les principals dificultats és que eixe reial decret es basa fonamentalment en la convalidació, en la possibilitat de convalidar matèries optatives, quan en la LOMQE han desaparegut eixe tipus de matèries, estan configurades d'una altra manera.

¿Què hem intentat fer nosaltres?
Donar solució interpretant quan ha segut possible el reial decret per tal de fer-lo compatible amb l'aplicació de la LOMQE i de la manera més beneficiosa per a l'alumnat.
Hem entés, per exemple, que en els casos en què el decret permet la convalidació d'optatives, les optatives que es podien convalidar abans, nosaltres el que fem és permetre, com també fan altres territoris, altres comunitats autònomes, la convalidació de matèries de lliure configuració autonòmica.
En el que es diu «lliure configuració autonòmica opcional», el que fem nosaltres és poder-les convalidar com si foren les optatives de l'anterior llei.

En esta decisió que hem pres i que hem comunicat a tots els centres educatius, als centres de secundària, en l'ESO, en els cursos de l'ESO, la situació dels alumnes i les possibilitats de convalidar són pràcticament les mateixes que s'aplicaven abans, perquè en primer i tercer de l'ESO, que són els afectats per la LOMQE, el podran fer ara els alumnes en esta situació, els que estan cursant ensenyaments professionals de música i dansa, per exemple, el que faran és convalidar l'assignatura de música i, a més a més, podran convalidar la matèria de lliure configuració autonòmica opcional de les que estan indicades en la resolució.

Per tant, tant en les que s'aplica la LOMQE es podrà fer fent eixa lectura que hem fet nosaltres de canviar optatives per lliure configuració autonòmica opcional i en els que no s'aplique la LOMQE, en este cas, en segon i quart, el que es fa és continuar igual com estava fins ara, perquè l'aplicació és la LOE.

Eixa convivència de dos lleis d'educació al mateix temps complica molt les coses, però, bé, estem intentant adaptar-ho via eixa resolució.
I, per tant, en l'ESO no n'hi haurà problema, no ha d'haver-hi problema perquè ja ho hem adaptat.

El mateix passa amb els esportistes d'elit o els estudiants de dansa, que el que fem és en lloc de convalidar la música, convalidem l'educació física i la següent que convalidem igual.
En segon i quart, com estava, perquè s'aplica la LOE.
I en primer i tercer, la lliure configuració autonòmica opcional.
¿Val?

On n'hi ha més dificultat és al Batxillerat.
I ahí és on també ho hem regulat, mitjançant una resolució, que el que intenta és donar eixida al màxim possible dins d'eixe encaix legal que n'hi ha.

Per tant, abans qualsevol matèria de conservatoris podia convalidar com a optativa i ara només algunes concretes que hem desenvolupat en la resolució.
Per tant, sí que podran convalidar a partir d'unes concretes que estan ahí regulades.

I ahir mateix vam penjar també en la web un altre document en què intentem aclarir més la situació de Batxillerat.
Bàsicament és això, que la normativa estatal, com no està desenvolupada, genera una situació diferent a la que s'havia aplicat en els anteriors cursos.
I en el cas concret de primer de batxiller, que és on s'aplique la LOMQE, que és on podria haver-hi més dificultats, el que hem fet és, com déiem, intentar donar solució.

¿Quina solució hem donat?
Doncs en este cas no ocorre com en l'ESO, que féiem el paral·lelisme entre l'optativa i la lliure configuració autonòmica, perquè eixa lliure configuració autonòmica és l'obligatòria de valencià.
I, per tant, el que fem és que es puguen convalidar determinades matèries específiques que són les que s'indiquen en la resolució.
Eixes matèries sí que se poden convalidar.

Els que no cursen cap assignatura, els alumnes que no cursen cap assignatura de les que s'indiquen en la resolució, ahí és on està el problema, perquè no tindran la convalidació.
¿Què hem dit als centres?
Que no obstant això, hem facilitat que encara que eixos centres no oferisquen eixa assignatura, els alumnes es puguen matricular igualment i, per tant, a efectes de convalidació, es puga convalidar.
¿M'explique?
És a dir, encara que eixos alumnes no puguen tindre eixa oferta en eixe determinat centre, la puguen matricular, perquè és una de les que està en l'ordre i, per tant, puguen convalidar-la igualment i, per tant, que no tinguen tanta afectació.

I ja acabe.
Per tant, en resum, ens vam reunir amb el ministeri i ho vam demanar.
El mateix director general de política educativa ha demanat l'adaptació del reial decret a la realitat, sobretot, en general, de tot l'estat, però sobretot valenciana, perquè tenim especialment estudiants en este sentit.

I en resum és que en el que afecta la LOMQE hem fet la resolució i, per tant, s'està donant ja solució.
I als que no afecta la LOMQE, que són els que estan en la LOE, continua com estaven.

Per tant, estem donant ja una solució i el que estem demanant és que se regule el decret d'acord amb la LOMQE i, per tant, que es puga fer de forma generalitzada i no com hem fet nosaltres, que ho hem anat fent de forma puntual per a millorar la situació d'estos alumnes.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor conseller.

La diputada Eva té rèplica per vint segons.
¿La vol…?
¿Vol fer ús?

La senyora Alcón Soler:

Simplement, simplement, agrair, agrir l'esforç de totes les persones que treballen en la conselleria, la sensibilitat del conseller per haver donat resposta a un dels problemes que s'havia detectat en la comunitat educativa.
I des del Grup Parlamentari Socialista, transmetrem a la gent implicada la decisió també que s'ha pres.

Moltíssimes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Proposició no de llei sobre la declaració del moviment associatiu de les societats musicals de la Comunitat Valenciana com a bé d'interés cultural (BIC) i sobre la declaració de la Federació de Societats Musicals de la Comunitat Valenciana com a entitat protectora del patrimoni cultural valencià, presentada pel Grup Parlamentari Podemos-Podem (RE número 1.
103, BOC número 15)

La senyora presidenta:

Si us pareix, passem al punt….
, passem al punt 3, que seria el punt 4 original.
Diu: «Presa en consideració de la proposició no de llei sobre la declaració del moviment associatiu de les societats musicals de la Comunitat valenciana com a bé d'interés cultural i sobre la declaració de la Federació de Societats Musicals de la Comunitat Valenciana com a entitat protectora del patrimoni cultural valencià, presentada pel Grup Parlamentari Podemos-Podem.
»

Té la paraula el Grup Parlamentari Podemos-Podem per un temps… (veus) per un temps de huit minuts.

El senyor Almería Serrano:

Gràcies, presidenta.

Bon dia.

Tinc l'enorme plaer de presentar i defensar esta proposició no de llei sobre la declaració del moviment associatiu de les societats musicals de la Comunitat Valenciana com a bé d'interés cultural, un tema que jo mateix vaig iniciar a l'any 2008 des d'una entitat de la societat civil de la qual formava part.

Caldria fer una introducció a què és el moviment associatiu de les societats musicals, encara que tot el món podrà tindre, almenys, la referència de la societat…, de la banda del seu poble.
Estem parlant d'un moviment que data de més de dos-cents anys.
Tenim inclús actes constitucionals de societats musicals de 1805 i capdavanteres.
Tenim una data que, bé, que ja fa menció a la importància i a l'evolució d'este moviment.
És un moviment únic en el món no pel que fa al que són les societats musicals, sinó per la forma i la intensitat amb què es dóna eixe moviment en un territori com el nostre.

Este fenomen servix de referència internacional per a altres governs que han pres com a model el moviment associatiu de les societats musicals per a intentar desenvolupar experiències similars en països com ara Colòmbia, com República Dominicana, Costa Rica i altres que al final no varen poder accedir per falta de finançament.
Estem parlant, per dimensionar esta realitat, d'un col·lectiu de 547 societats musicals en estos moments.

Cal dir també -perquè en algun moment s'havia donat la visió que este era un moviment obsolet que no tenia demanda social- que des de la seua fundació en 1968, el moviment no ha deixat de créixer de forma constant, inclús en els períodes de la crisi on pensàvem que podria haver-hi una ralentització i que no ha segut així.

En estos moments eixes 547 societats musicals tenen un col·lectiu d'uns quaranta mil músics, 547 escoles de música, amb 60.
000 alumnes i un col·lectiu de socis que participen en el suport de la massa social d'aproximadament dos-centes mil persones.
D'estes 547, en estos moments n'hi han 163 societats musicals que són centenàries.

El plantejament del BIC ve ja en l'any 2008, quan l'assemblea de la federació estima convenient fer esta petició.
I el dia 14 i 20 de maig de 2009 hi ha una visita de la junta directiva de la federació a les Corts Valencianes, en la qual es demana ja aleshores la unanimitat de tots els grups polítics per a esta declaració.

Pel que fa als requeriments legals, es van demanar els informes preceptius i la declaració constava en el seu moment de sis informes favorables de les entitats consultives de La Generalitat, Consell Valencià de Cultura, les quatre universitats, el Conservatori Superior Joaquín Rodrigo de València i un de l'Acadèmia de Sant Carles de Belles Arts, que no vàrem presentar per no considerar que era del tot concloent, encara que era favorable també.

Esta declaració està emparada en la Constitució espanyola, en l'Estatut d'autonomia, en la Llei de patrimoni cultural valencià i també en la Llei valenciana de la música, que cal esmentar que també va ser aprovada per unanimitat de les Corts Valencianes l'any 1998.

El resultat va ser el més sorprenent de tot el procés, i és que en lloc de fer la declaració de bé d'interés cultural, es va incoar un expedient de bé immaterial de rellevància local, i aixina va estar la posterior declaració l'any 2012.

El patrimoni que constituïxen les societats musicals té un vessant social, és el moviment més capil·laritzat, vertebrador de tot el País Valencià.
Estem presents en el 90% dels municipis majors de dos-cents habitants.
És un moviment eminentment democràtic, que respecta, fonamentalment, valors com la igualtat de gènere, on va estar…, la introducció de la dona va estar un procés absolutament normalitzat i van ser pioner.
És un moviment netament participatiu.

A nivell educatiu, les 547 escoles de música constituïxen el primer nivell de sistema educatiu, aportant un quart de milió de metres quadrats de superfície per activitats tant de tipus educatiu com de tipus social.

En el vesant cultural, el col·lectiu de les societats musicals se convertix en una vertadera indústria cultural del nostre territori, una indústria que no està subvencionada com molta gent pensa.
Vaig a donar algunes dades per a dimensionar l'impacte econòmic d'aquesta indústria, on el 77% dels ingressos de les societats musicals s'obtenen a canvi de la prestació de serveis i no de subvencions; on n'hi ha una producció de 60 milions d'euros agregada i un valor afegit de quasi 32 milions d'euros; que n'hi han uns actius fixos entre edificis, partitures i instruments de quasi cent vint milions d'euros; com he esmentat, una disposició de superfície de quart de milió de metres quadrats, que mobilitzen un treball voluntari equivalent a 380 llocs a temps complet i un dels patrimonis importants també és la possessió de mig milió de registres en partitures de banda, orquestra i altres grups de cambra que constituïx probablement l'arxiu més gran del món.

Com a indústria, també és important el tema de l'ocupació.
El moviment dóna faena a 2.
575 persones, entre ocupacions directes induïdes i indirectes, i és una indústria que continua funcionant i continua en creiximent.

Hi van haver adhesions també de 284 municipis de tota la Comunitat Valenciana, a més de totes les diputacions, mancomunitats, etcètera.

I, bé, podria continuar parlant, és un tema que m'apassiona, no tinc més temps.
I vull acabar dient que demanem, demanem que continue l'expedient per a la declaració BIC de les societats musicals de la Comunitat Valenciana.

Tinc d'agrair també a l'últim govern, sobretot a l'exconsellera María José Catalá l'interés que es va prendre en l'última part de la legislatura anterior per dur endavant este tema, que no va arribar a temps per problemes de la cita electoral.
I que això ha fet que hi haguera una esmena al nostre text, que acceptem, una esmena del Partit Popular, que acceptem tal i com està plantejada, perquè s'agilite la finalització de l'expedient.

Aixina volem que s'inste el Consell que agilite la finalització de l'expedient per a la declaració de BIC de les societats musicals de la Comunitat Valenciana en la seua tipologia de bé immaterial.
I també, com contempla la llei, que es declare la Federació de Societats Musicals de la Comunitat Valenciana com a entitat protectora del patrimoni cultural valencià.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Ara tindria la paraula el Grup Parlamentari Popular per a defensar la seua esmena, (rialles) que ha segut acceptada ja.
Aleshores, no sé jo molt bé com… ¿Fem igual, mantenim igual?
(Veus)

El senyor Mulet Taló:

Moltes gràcies.

I, bé, començarem per la fi.

En primer lloc, i en correspondència, jo tinc de dir que no n'hi ha millor persona per a presentar aquesta moció que Pepe Almería, que és una de les persones que ha treballat (rialles) durant anys, durant molts anys pel benestar d'eixes societats musicals, de les quals avui volem enorgullir-nos proclamant que siguen BIC, un gran patrimoni cultural de la Comunitat Valenciana, com ha explicat ell perfectament i detalladament, i jo no vaig a aprofundir.

Però sí que m'agradaria insistir en una qüestió que per a mi és important no a soles el moviment, la quantitat de persones, 40.
000 músics, la implantació dels educands… Tenim de vore dos coses importantíssimes.
Una, si més de cinc-centes societats musicals en una comunitat que té 542 municipis…, és a dir, una total implicació i implantació territorial, i això per a mi és….
, bé, pense que per a mosatros té de ser molt important.

I també, a més de tot eixe treball social que mos ha explicat detalladíssimament i que jo no vaig a repetir, n'hi ha un altre aspecte.
Estem parlant d'un BIC, i un BIC no a soles per l'impacte social que oferix a esta comunitat i a la resta de la humanitat, sinó per la qualitat i aportació al patrimoni cultural immaterial.
Estem parlant d'un extraordinari nivell musical.
Totes eixes persones que des de fa més de dos segles han estat aportant el seu compromís i el seu temps, han anat evolucionant i oferint cada vegada més una qualitat musical i artística de major nivell.
Tan cert és això que molts dels músics de la Comunitat Valenciana s'han exportat, entre cometes, a diferents orquestres o bandes de la resta d'Europa i d'altres llocs, d'altres indrets.

Un altre aspecte importantíssim és el de la composició.
És a dir, totes estes bandes i estos músics han enriquit el patrimoni universal musical amb les seues composicions.
A més d'un altre gran valor que tenim, que també mos ho ha explicat perfectament Pepe, que és el dels arxius de partitures.

En tot això, el Partit Popular està convençut que hem de finalitzar ja i agilitar la finalització d'eixe expedient que ja estava en marxa.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor diputat.

Ara tindria la paraula el… Bé, entenem que tindria la paraula el Grup Podemos-Podem, però com ha dit ja que accepta l'esmena, passem al següent torn de paraula, que seria per a fixar el posicionament del Grup Parlamentari Ciudadanos, per un temps màxim de quatre minuts.

La senyora Ventura Campos:

Para Ciudadanos la cultura es uno de los ejes principales sobre los cuales se vertebra la sociedad valenciana, y entendemos que la cultura redunda positivamente en el grado de libertad y en evolución de nuestra sociedad.

En este sentido, vamos a votar favor de la PNL, porque defendemos la protección y el fomento de las bandas de música.
Y además, en nuestro programa electoral para las autonómicas ya proponíamos que las bandas de música de la Comunidad Valenciana se declararan entidades de interés público, porque son una parte importante de nuestra historia y de la cultura valenciana.
Igualmente, son una de las tradiciones culturales con mayor relevancia y forma parte del patrimonio cultural.

La Federación de Sociedades Musicales de la Comunidad Valenciana, como bien ha indicado, aglutina más de quinientas sociedades musicales, más de cuarenta mil músicos, más de sesenta mil alumnos en las escuelas de música y más de doscientos mil socios, según los datos de esta federación.
Y las sociedades musicales se presentan en la gran mayoría en los municipios de Alicante, Castellón y Valencia.
En este sentido, configura un proyecto social, educativo y cultural único en el mundo, que debemos proteger y potenciar al máximo.

Nosotros ya hemos defendido en varias ocasiones que desde la Conselleria de Educación, Investigación, Cultura y Deporte se debe fomentar la cultura y situarla en el epicentro de la sociedad valenciana, porque la cultura siempre revierte en beneficios para los ciudadanos.

Es por ello que nosotros, desde nuestro grupo parlamentario siempre apoyará las medidas que tengan como objeto fomentar y potenciar el incremento, el peso de la cultura valenciana a nivel nacional e internacional.
Y más de ello, consideramos que sería de gran interés aprovechar el potencial de las bandas de música sobre nuestra Comunidad Valenciana para planificar y poner en marcha acontecimientos en las que ellas sean las protagonistas.

Por último, no debemos olvidar que tenemos, y hemos tenido, grandes músicos que han iniciado su andadura profesional gracias a las bandas de música.
En este sentido, hay que acercar a la gente a la cultura musical valenciana, y para ello las bandas suponen el perfecto nexo de transmisión.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyora diputada.

Té ara la paraula el Grup Compromís, per un temps de quatre minuts.

El senyor Nadal Sendra:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Primer de res, dir que és tot un luxe tindre Pepe Almería ací i que haja presentat ell aquesta proposició.

També, pel que veig, i a falta de parlar els companys del Partit Socialista, sembla que n'hi haurà consens, unanimitat en votar a favor la proposta.
La qual cosa, tractant-se d'un tema cultural i d'una senya d'identitat del poble valencià, la veritat és que no passa tots els dies i -crec- tots hem d'estar contents, ¿no?

Les bandes de música, les societats musicals en general són part de les nostres arrels i de la nostra idiosincràsia com a poble.
Gràcies a les societats musicals -crec- s'ha impulsat també la cohesió social del nostre poble, dels nostres pobles i de les nostres comarques, cultural, econòmica i també, sobretot, educativa.

D'alguna manera -com ha dit Pepe-, és un moviment democràtic que fomenta la democràcia participativa, ¿no?
, entre altres coses, allò que als pobles tot ho fem entre tots; això, realment, sembla que no però és una cosa molt important.

Jo volia, de totes les coses que s'han dit que -crec- són molt importants, del nombre de societats musicals, m'ha semblat també molt interessat el que ha dit des del Partit Popular el tema de la composició, que també és un tema a nivell creatiu i musical molt interessant.

Jo, per dir alguna cosa diferent, pense que també seria important projectar-nos cap al futur i pensar que les societats musicals poden ser una base, un bressol, però també una punta de llança, ¿no?
, perfecta per a projectar-nos com a poble en el futur a nivell econòmic, per a projectar una nova indústria cultural valenciana i que en el seu vessant musical doncs la veritat és que podria créixer molt i que el País Valencià fórem una potència, almenys europea, a nivell musical, que ja ho som però encara podríem anar més enllà projectant-nos a partir de les societats musicals.

D'alguna manera, les societats musicals han fet escola o, fins i tot, de mili per a moltíssims músics que, després, han estat en grups de jazz, de rock, música tradicional i, evidentment, música clàssica.

Pense que tenim una gran oportunitat entre tots, si continua este consens, de projectar-nos cap al futur, ¿no?

A nivell polític, dir que -com diu la proposició- fa uns anys va haver-hi una brega -que tots ens enteràrem- de La Generalitat, del Partit Popular i les bandes de música per qüestions de subvencions i altres qüestions també importants, en aquells moments arran d'esta brega a la millor, si no havera passat açò, doncs el BIC s'havera aprovat abans.

En tot cas, el que és passat és passat i sí que dir que d'alguna manera felicitar l'última etapa de La Generalitat, del Partit Popular, de la consellera María José Catalá, que van prendre esta declaració de BIC, que no s'ha pogut aprovar i que ara li donem una nova espenta.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor diputat.

Té ara la paraula, per un temps de quatre minuts, el Grup Socialista.

El senyor González Delgado:

Bueno, en realidad me sobran minutos para manifestar la unanimidad con esta propuesta.

Creo que sería pura retórica que yo incidiera en lo que algunos de los que están aquí presentes han seguido mejor que yo.

Tengo hasta un discurso pronunciado en Buñol, en el seno de una agrupación musical, de elogio de la música y de lo que significa la música para la comunidad.

Solo me queda alegrarme porque todos estemos unánimemente dispuestos a apoyar esta propuesta y añadir nuevos argumentos casi no tiene sentido porque serían más argumentos de carácter personal que lo que tenga que ver con un programa de carácter político.
Porque en todos los programas culturales de todos los partidos ha aparecido el mismo propósito de apoyo a este hecho insólito -como muy bien ha dicho el ponente-, realmente es un hecho único en el mundo, ¿no?

A mí, personalmente, al llegar a la Comunidad Valenciana hace veinte años me dejaba impresionado pasear una noche de invierno por la calle de cualquier pueblo y oír desde un balcón el sonido de una flauta o el de una trompa desde otro.

Es un hecho insólito y extraordinario, único en el mundo, sobre el que no habría que hablar más que apoyar cualquier iniciativa de apoyo -permítaseme la redundancia- a este hecho singular e indiscutible que con cuanto más entusiasmo cuente por parte de todos nosotros pues mejor.

Porque en estas Cortes, que hemos hablado hasta ahora muy poquito de cultura, muy poquito, casi nada, de cultura, pues está bien que empecemos hablando de cultura, aparte de por incidentes relacionados con un museo o cosas…, que empecemos hablando de cultura positivamente prestando nuestro apoyo a este fenómeno musical y, además, ampliando iniciativas de apoyo que vayan más allá de esta declaración.

Creo que me sobra tiempo y, en realidad, he dicho bastante más de lo que me proponía.

Gracias.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Passem a la votació.

¿Vots a favor?
Molt bé.
S'aprova per unanimitat esta proposta.
Enhorabona.
(Aplaudiments)

I passem… (Pausa llarga)

Anem a continuar amb la comissió.
(Veus)

Anem a fer una pausa perquè ens el demanen els grups per a poder tramitar el punt 6, i pareix que anem rapidets i aplegarem al punt 6, la qual cosa és una alegria molt gran per a totes i tots.

Aleshores, donem deu minutets, fem una pausa per a arreglar allò del punt 6 i tornem a la comissió.
D'acord?

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

La senyora presidenta:

Molt bé.

Continuem amb la sessió.

Proposició no de llei sobre l'ampliació del període de beques de menjador escolar als mesos de juny i setembre, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 225, BOC número 6.
Correcció d'errades RE número 1.
788 i 1.
824)

La senyora presidenta:

Anem a pel punt 4, que és el 3 original, i diu: «Presa en consideració de la Proposició no de llei sobre l'ampliació de període de beques de menjadors escolars als mesos de juny i setembre, presentada pel Grup Parlamentari Compromís.
»

Té la paraula la diputada Mònica Álvaro per un temps màxim de huit minuts.

La senyora Álvaro Cerezo:

Moltes gràcies.

Tenia moltes ganes d'arribar ací, a esta comissió, amb esta PNL sota el braç perquè, per fi, açò suposa justícia social i el canvi que ahí fora s'estava esperant que ja férem possible amb l'aplicació del punt 1 d'esta PNL.

Miren, jo no acostume mai a parlar de mi, però avui sí que m'agradaria fer-ho, i és que abans de parlamentària jo he sigut tinenta d'alcalde i regidora de Vila-real, del meu poble.

I per a aquells que acostumen a dir que en Compromís no sabem gestionar doncs, miren, ho fem, sabem fer-ho i, a més -prenguen nota-, ho fem sense imputats.

La qüestió és que cada volta que apareixien els llistats de beques de menjadors als serveis socials, no a Vila-real només, sinó a tot arreu, tremolàvem.
I els ho dic literalment.

Miren, una notícia, el Levante, 3 d'octubre del 2011: «Más de ochenta y cinco mil alumnos comienzan hoy el comedor sin saber si tienen la beca.
» ¿Saben vostés el que això significava?
¿Imaginen vostés quin era el drama de milers i milers de famílies que necessitaven en plena crisi d'aquesta beca per a alimentar els seus fills?
Doncs, els garantia esta beca, mal anomenada «del cent per cent», a xiquets i xiquetes de vint punts, el màxim puntuable, xiquets i xiquetes que passaven l'any amb menys de 393 euros.

I això, senyories, això és ¡fam!
, i això fora d'estes parets estava passant i passa.

Al 2012 les notícies que sortien d'ací, d'aquesta casa no eren molt millors.
Mentre que Compromís féiem públic que Fabra es gastava 360.
000 euros en autobusos per a visitar Les Corts i els omplia de palmeros als pobles, ens despertàvem amb altres tipus de notícies, notícies com aquesta: «Dos tercios menos de alumnos reciben este curso la beca íntegra de comedor.
»

I li dic jo que en alguns pobles no els quedava més remei que tapar les vergonyes i la fam de les famílies atorgant beques municipals davant l'absència de La Generalitat del PP.

Fins a quatre cents cinquanta-sis xiquets i xiquetes van arribar a tenir la beca completa a Vila-real i a altres pobles gràcies a governs de progrés, no gràcies ni a les diputacions ni tampoc gràcies a la conselleria que deixava fora milers i milers de xiquets, sinó gràcies a alcaldes, alcaldesses, regidors, regidores que sí sabíem el que el poble estava passant, mentre que el PP gastava en palmeros i autobusos.

El Partit Popular mentia quan deia que donava una beca del cent per cent perquè mai fou així.
Miren, als alumnes de l'educació primària i ESO -infantil vindria després- se'ls atorgava una beca -el màxim- de 3,94 euros al dia; però amb l'altra mà regulaven des de conselleria d'educació, i fins a l'última resolució del 17 de juny del 2015, regulaven el preu del menjador en 4,25 euros al dia.

És a dir, el copagament era de 31 cèntims diaris a xiquets i xiquetes que passaven l'any amb menys de 393 euros.
I a infants que tenien aproximadament un euro per a sobreviure al dia se'ls demanava un copagament de 31 cèntims per a poder gaudir d'una beca que el PP anunciava com a gratuïta, com a cobertura del cent per cent, com a íntegra.

Això -insistisc-, això és fam, i no sóc jo qui ho diu, ho diuen els informes, ho diu Unicef, ho diu Europa, i ho sap i ho pateix la societat.
Miren, «el 36,6% de los niños valencianos está en riesgo de pobreza y exclusión».

Senyories, jo, jo he patit vergonya aliena però el que és pitjor és que amb el Partit Popular els nostres fills patien fam.

És el moment de revertir la situació, per això demane a totes i a tots el vot favorable a esta PNL que sol·licita que per al proper curs escolar les beques de conselleria coincidisquen per primera volta amb el cent per cent; és a dir, fer coincidir el que s'abona a les famílies amb el que regula la conselleria com a preu màxim dels menjadors dels centres docents titularitat de la conselleria.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora diputada.

Té ara la paraula el Grup Parlamentari Podemos-Podem per un temps màxim de quatre minuts.

La senyora Quiñonero Hernández:

(Inoïble) … Vivimos en una sociedad con 1.
736.
000 personas en riesgo de pobreza y una exclusión social que era del 34,7% en el 2014, un 5,5% más de la media estatal y 8,2% por encima de los datos del 2009.
Son datos alarmantes que hemos de abordar con urgencia porque no podemos hacer política si no estamos mirando a la gente que más lo necesita.

Vamos a apoyar esta propuesta, sí, claro, junio y septiembre, adecuado a las (algú tus) clases lectivas, por supuesto; pero también tiene que estar abierta esta propuesta y estos comedores a que los niños y niñas puedan llevarse la comida tal vez a casa, ¿no?
, fuera del colegio.

Hemos de evitar la estigmatización de quienes tengan menos recursos en una sociedad en la que se condena a la inmensa mayoría a la pobreza y a la gente, además, se la criminaliza por ser pobre.

Tal vez, viendo así la posibilidad, adecuando la propuesta a esas condiciones, sería de interés estudiar propuestas para evitar que eso ocurra en los comedores escolares.

Por nuestra parte daremos nuestro apoyo a la propuesta de Compromís.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Té ara la paraula el Grup Ciudadanos per un temps de quatre minuts.

La senyora Ventura Campos:

Muchas gracias.

Respecto a esta PNL, estamos a favor de la misma en el fondo porque siempre apoyaremos aquellas medidas que sean a favor de los niños y las niñas, pero no tenemos claro la implantación de la misma.
Me explico.

El presidente de La Generalitat, en su discurso de investidura afirmó que «la setmana pròxima, si obtinc la confiança de la cambra, La Generalitat i els ajuntaments obriran coordinament els menjadors escolars amb la finalitat de garantir el menjar a tots els xiquets i xiquetes que ho necessiten durant este estiu, i en el mes de setembre s'obrirà en tots els centres educatius que siga necessari».

Sin embargo, en una noticia de Las Provincias se indica que el Consell no ha abierto ninguno de los comedores escolares prometidos en campaña en el mes de junio, bueno, esta noticia es de julio, no se ha abierto ningún tipo de comedor porque esta necesidad estaba cubierta por acciones municipales.

En este sentido, nos gustaría saber si en septiembre se han puesto en práctica y cuántos menores se han beneficiado de la misma.

En Ciudadanos apoyamos esta medida porque los niños y las niñas desgraciadamente son los más castigados por la crisis económica en nuestra comunidad, constituyéndose en el grupo social con mayores tasas de pobreza.
Concretamente, el 32,3% de los niños y niñas valencianos viven en hogares cuyos ingresos están por debajo del umbral de pobreza, datos de Save the Children.

La apertura de los comedores en períodos estivales es pues una medida necesaria en la situación de emergencia que vive la comunidad y por ello vamos a votar a favor; pero es necesario garantizar que las ayudas de comedor se integren dentro de una acción socioeducativa más amplia donde el servicio de comedor sea un componente más.

En este sentido, hacen falta políticas específicas e integrales que sitúen a los niños y niñas en el centro, hacen falta medidas que incidan en los factores que hacen más vulnerables a los menores y les garanticen el acceso a los recursos necesarios.

Las políticas en este ámbito deben desarrollar estrategias más eficaces y coordinadas entre todos los actores institucionales y sociales, tal y como pone de manifiesto el documento «Invertir en la infancia: romper el ciclo de las desventajas», un informe de políticas nacionales elaborado por la Comisión Europea.

Así, pues, las soluciones coyunturales como la apertura de comedores durante los meses de verano no puede hacernos perder la vista del grave problema de la pobreza infantil que existe en nuestra comunidad y que requiere medidas estructurales más profundas.

Es necesario un compromiso firme de la conselleria con la infancia, lo cual inevitablemente implica un incremento de la inversión pública en políticas de protección a los menores en riesgo de pobreza o exclusión social.

Por otro lado, el programa de Compromís recoge la aprobación de urgencia -hoy puesta en marcha- de manera inmediata del programa «Tres comidas decentes al día» que garantice, a través de los servicios sociales municipales, mediante una línea de financiación a La Generalitat, a los ayuntamientos, comedores municipales, para que los menores no escolarizados o los menores escolarizados en centros sin comedor se les sirva desayuno, comida y cena diarios, que cumplan con los criterios de alimentación a escolares básicos establecidos.
Esta medida sí que nos parece necesaria.

Y por ello nos gustaría que nos explicaran cuándo y cómo van a poner en marcha dicho programa, cuántos niños van a beneficiarse de dicho programa y la dotación presupuestaria que van a destinar.
Es una pregunta que tenemos que -creo- vamos en la línea de esta PNL.

En definitiva, vamos a votar a favor de la PNL -como he dicho anteriormente- pero demandamos más actuaciones por parte de la conselleria, más medidas concretas para garantizar los recursos necesarios a todos los menores de la comunidad y trabajar en esta línea para erradicar la pobreza infantil.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

El tema de la pregunta -crec- m'imagine que serà al govern i el govern no està aquí.
(La senyora Ventura intervé amb el micròfon desconnectat) És que ho he parlat amb el lletrat i em diu que no n'hi ha pregunta i no n'hi ha resposta.
(La senyora Ventura intervé amb el micròfon desconnectat) Ja, molt bé.
 D'acord.

Molt bé, ara tindria la paraula el Grup Parlamentari Socialista per un temps de quatre minuts.

La senyora Caballero Hueso:

Moltes gràcies, presidenta.

Companys.

Bé, celebrem la modificació del que va ser en el seu dia el calendari, període de beques de menjador escolar, i ho celebrem pel que suposa per a la protecció dels més vulnerables.

Els motius argumentals de la PNL són més que vàlids.
Tant les declaracions de la defensora del poble, Soledad Becerril, en el seu moment, que parlà de la necessitat de modificació de les beques perquè, entre altres coses, estiguen dins del calendari escolar, com les de la Sindicatura de Greuges ja al 2009, Emilia Caballero, que ho demanava en el seu moment al·legant sobretot el perill per a les famílies d'especial vulnerabilitat i exclusió social.

És una mesura, la primera que es planteja en la PNL, que ja es prengué enguany, i això és la constatació que el meu govern, el Consell, està treballant per les persones, també en educació.

Esta és una decisió molt vinculada al benestar de les persones però la voluntat del Consell, tal com es plasmà a l'Acord del Botànic, és l'ampliació d'una política d'ajudes que garantisca que cap persona deixe la seua formació per motius econòmics.
I això també val per als menjadors escolars.

Senyories, segons l'últim informe de l'Institut Nacional d'Estadística, el 29,2% de la població espanyola es troba en situació de pobresa; al 2010 estaven al 26%, hem pujat més de tres punts.
I a la Comunitat Valenciana el tant per cent es dispara fins al 34,7%.

L'estudi de la xarxa europea i lluita contra la pobresa i l'exclusió social ens diu també que més de dos-cents setanta mil valencians i valencianes s'han incorporat a situacions econòmiques molt precàries en els últims quatre anys.

A la Comunitat Valenciana més del 20% de les llars familiars tenen dificultats econòmiques, i en els casos de menors de setze apleguen a quasi el 26%.

Les necessitats nutricionals que la població en general necessita són un compendi de nutrients que varien segons l'edat, l'activitat física, etcètera.
En els casos de xiquets i xiquetes cal assegurar una alimentació adequada no sols perquè siga garantia d'un creixement adequat i ajude a previndre malalties, sinó perquè és la nostra responsabilitat política defensar eixe dret per a tots i totes.

L'organisme infantil necessita funcionar, igual que l'adult, en cinc nutrients: proteïnes, hidrats, vitamines, sals, greixos.
Una alimentació adequada ha d'incloure aquestes substàncies diàriament i en cadascun dels menjars.
Aprendre a combinar els aliments i establir uns esquemes d'alimentació correctes és fonamental per al desenvolupament i la salut dels xiquets.

Com podem des de les institucions ajudar que els xiquets estiguen ben alimentats?
És clar, de moment ja està fet, ampliar el període de beques de menjador per tal que es cobrisca tot el calendari escolar.
I per suposat revisar la seua quantia.
Perquè hi ha gent que no portarà els xiquets als menjadors si han de pagar, per poc que siga.
La companya diputada de Compromís parlava de 35 cèntims.
Ni un.

I a més vull recalcar que el concepte ací no és ajuda, és dret, és dret de tot el món a estar ben alimentats.

Anem a recolzar la proposta del Grup Compromís, per suposat, perquè esta és la direcció adequada.
Però anem a demanar al Consell un increment pressupostari seriós per a la partida adient.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Té ara la paraula, per un temps de quatre minuts, el Grup Parlamentari Popular, la diputada Beatriz Gascó.

La senyora Gascó Enríquez:

Muchas gracias, presidenta.

Bueno, a mí me hubiera gustado, la verdad, que todas las intervenciones, al menos una pequeña parte, hubieran tenido, como en el punto anterior con el tema de la declaración del BIC, algún tipo de reconocimiento.
Porque gobernar es muy difícil y los grupos que sustentan al actual Consell, a la actual Generalitat valenciana, lo van a ver a lo largo de estos años.
Los recursos no son infinitos.
A todos nos gustaría que sí y a todos nos gustaría poder llegar a ayudar al máximo número de personas posible.
Yo creo que eso es algo incuestionable y algo en lo que todos estaremos absolutamente de acuerdo.

Por eso, el hacer intervenciones condenatorias, acusatorias, en las que parece que prácticamente el Partido Popular disfrutara con el sufrimiento ajeno, yo lo siento mucho pero no lo voy a consentir.

Desde el Partido Popular se ha hecho todo lo posible para defender a los que menos tienen.
Para el Partido Popular la educación ha sido siempre una responsabilidad prioritaria.
Y como el movimiento se demuestra andando, para el Partido Popular el presupuesto en educación era una de las partidas mayoritarias.

Y déjenme que les dé unos datos que yo creo que ejemplifican lo que les estoy comentado.
Por ejemplo, en los peores años de la crisis, en los cuales casi todas las comunidades autónomas estaban decreciendo el gasto de educación, la Comunidad Valenciana fue de las que menos decreció.
Y estos datos los da UGT, no los da ningún organismo extraño.

Pero luego, respecto a los datos que se han dado de comedor, decir varias cosas.
Desde la Generalitat valenciana se daban 76 millones de euros.
Es decir, no se daba lo que sobraba, daban 76 millones de euros.

Y otro dato muy importante, la media del menú en la Comunidad Valenciana está en 4,57, cuando en otras comunidades está a 6,20.
Se ha hecho todo lo posible, insisto, todo lo posible, dentro de que los recursos no son infinitos y al final hay que priorizar.
Y por eso les digo que si esta vez se puede, bienvenida sea esta medida.
Y claro que vamos a votar a favor, como votaremos a favor de todas aquellas medidas que ayuden y faciliten la vida de las personas.
¿Pero qué se creen ustedes que es este partido?
Por supuesto que sí.

Pero ahora bien, y se lo digo ya con responsabilidad, porque a nosotros lo que nos preocupa y mucho es de dónde sale el dinero.
Porque, evidentemente, sale de un sitio para ponerlo en otro.
Entonces, yo echo de menos saber de dónde sale ese dinero.
Me gustaría saber cuánto dinero sale.

Y luego sobre todo lo que también me preocupa de la organización improvisada de esta medida, primero eran miles y miles, y hoy lo hemos vuelto a escuchar aquí, miles, y miles, y miles las personas que no podían comer.
Luego de repente salió la señora Oltra diciendo que no, que no pasaba tanto, que en julio y en agosto los ayuntamientos y las diputaciones ya lo solucionaban.

Y hoy, de repente, vuelven a estar miles y miles de personas sin comer.
Entonces, a mí me gustaría saber, y también lanzo la pregunta al aire, pero ya que hay aquí partidos que sustentan al gobierno, que se nos informara de cuántos niños son los afectados, cuántos se quedan sin comer y cuánto dinero va a costar.
Y digo cuánto dinero a costar y que se organice bien, porque la organización en estos meses que la medida ya está puesta en marcha ha sido un poco desastre, y lo digo como crítica constructiva para que luego en octubre no nos pase y en septiembre no pase.
Es decir, hay alumnos que se quedaban a comer, pero hay alumnos que no.
Esos alumnos que no se quedaban a comer, se quedaban en el patio jugando, esperando a que terminaran los que comían.
Los profesores cuidando a esos niños que ya no tenían horario lectivo.
Y luego con el transporte yéndose a su casa.
Es decir, los niños que no tenían beca de comedor, que no se quedaban, comían a las cuatro de la tarde.

Yo creo que es una cuestión lo suficientemente delicada como para ponerla encima de la mesa.
Por lo tanto, ya no me queda mucho más tiempo, diciendo lo que acabo de comentar.
Vamos a votarla a favor porque no lo entenderíamos de otra manera, pero nos gustaría que estas medidas que afectan directamente a los niños se hicieran con rigor y sobre todo con algo que al gobierno del tripartito le gusta mucho, con transparencia, porque no tenemos ni idea de lo que va a costar.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Té la paraula la diputada Mónica Álvaro, per un temps màxim de quatre minuts, per a la rèplica.

La senyora Álvaro Cerezo:

Doncs agrair bàsicament el suport donat per la majoria de grups i intentar explicar aquelles qüestions que se'ns han posat damunt la taula.

Miren, a la diputada de Podem comentar-li que estic totalment d'acord i que els menjadors escolars són la forma menys excloent a l'hora d'ajudar estos xiquets i xiquetes que de sobres sabem que les estem deixem sense menjar.
Menys excloent perquè tu seus en un menjador escolar no saps si esta xiqueta és de beca o no és de beca o almenys no haurien de saber-ho, i s'ha de garantir eixa dignitat que tots els éssers humans tenim dret.

I per a nosaltres aquesta és una fórmula molt més vàlida que la cua dels pobres, la cua aquella que a tants i a tants altres polítics els agradava arrimar-se per a fer-se una foto.

A la meua companya Merxe, de Ciutadans, doncs dir-li que la primera part de la PNL ja és efectiva mitjançant la resolució del conseller d'educació del 28 d'agost, i per primera volta va implicar l'obertura dels menjadors durant tot el període escolar.
Parlem que abans no s'incloïa ni juny ni setembre, i aquesta ordre per primera volta inclou juny i setembre.
I que per a estiu hi ha programades altres mesures, com puguen ser escoles inclusives, aplecs d'estiu, etcètera, que inclouen este tipus de menjadors, però d'una forma inclusiva.

I a la senyora diputada del PSOE doncs òbviament agrair-li eixe esforç.
I a la senyora diputada del PP, doncs, la veritat, governar és molt difícil, ho sabem i ho hem dit, a Compromís també gestionem i optem, i repetim, sense cap imputat.
Però vosté veurà en què consisteix el seu suport o no.
Perquè jo li dic que la seua beca, que és del que ací se tractava, mai va donar cobertura al cent per cent.
.
.
, estem parlant que vostés regulaven en una mà un preu de menjadors, de quatre 4,25, però quan volien donar la beca del cent per cent només donaven 3,96.

Fer tot el possible i mentir quan deien que donava una beca del cent per cent no és el que se pretén ara, no és mentir quan diuen donem una beca íntegra i fan pagar a xiquets que passen amb menys de 393 euros a l'any, 0,31 cèntims al dia.

Els diners, senyora diputada, s'ordenen amb prioritats.
I miren vostés, no és prioritat d'este govern, com li deia abans, gastar 360.
000 euros en autobusos per a omplir-los de palmeros i que li fiquen Les Corts.
Les prioritats són estes, i afortunadament vostés ja no decideixen sobre eixes prioritats.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Senyora Gascó.

La senyora Gascó Enríquez:

Gracias, presidenta.

Bueno, a mí, de verdad, que en este contexto se me diga que nosotros llenábamos autobuses de palmeros, cuando tenemos un ejemplo muy reciente, del día 9 de octubre, llenando autobuses por personas que les daba miedo ir andando por la calle por lo que se podían escuchar, de verdad que me parece casi insultante.

Pero le voy a decir otra cosa.
Me dice que nosotros estamos mintiendo.
Mire, yo se lo puedo demostrar, es que tengo aquí el dato.
Uno de cada cuatro beneficiarios recibía el cien por cien de la ayuda escolar.
Uno de cada cuatro beneficiarios recibía el cien por cien de la beca escolar.
Es que aquí no sé cómo hay que decir las cosas para entenderlo.
¿Es tan fácil decir a una persona «oiga, es que usted miente»?
Oiga, no, no estoy mintiendo, estoy diciendo verdades como puños.

Le he dado una serie de cuestiones que yo creo que eran constructivas para mejorar su propuesta, que le voy a votar a favor -aunque no me escuche, no pasa nada, algún compañero suyo luego se lo contará-, estoy haciendo una oposición constructiva para mejorar alguna sí…, alguna en concreto a esta iniciativa que se ha planteado.
¡Oiga, no me ha hecho ni caso!
Usted debería llevar la réplica escrita y se dedica a machacarme con datos que alguien le habrá pasado, que encima no son ciertos.
Lo siento muchísimo.
No tiene ninguna razón.

Le estoy diciendo, oiga, me preocupa que los niños estén comiendo a las cuatro de la tarde.
Oiga, me preocupa… Y le doy otro dato, que los centros escolares estén pidiendo la reiteración del transporte escolar y los inspectores la estén concediendo, porque estamos incrementando el transporte escolar un 10%.

Usted me decía, claro que gobernar es difícil, gobernar es priorizar y tener claras cuáles son las prioridades.
¿Cuáles son las prioridades?
¿Autobuses para los consellers para que se escondan?
¿Esas son sus prioridades?
Porque, vamos, es decir, es que ve la paja en ojo ajeno y no se ve la viga en el propio.
Yo creo que hay que ser coherente y prudente.
Y sobre todo yo creo que hemos empezado la comisión, de verdad, estaba francamente contenta por el nivel de diálogo y por el nivel de consenso que estábamos alcanzando.

Creo que la propuesta del Partido Popular y la intervención ha sido constructiva, tanto por la intención del voto, que era a favor, como por el contenido que se ha planteado, que creo que era a tener en cuenta por las consecuencias que está teniendo la implantación de la medida que, insisto, como se hizo de forma precipitada está teniendo unos flecos con graves consecuencias.
Porque es que resulta que estos flecos tienen nombres y apellidos.
Resulta que estos flecos son niños de primaria.
Y, por lo tanto, que venga aquí una persona de muy buenas maneras, con muy buena actitud, a poner blanco sobre negro sobre los problemas que se está teniendo de una proposición a la que estamos de acuerdo, de verdad que creo que es el ataque por sistema, es el disfrute al ataque al Partido Popular.
Y nos da igual lo que nos digan, si nos gusta, si no nos gusta.
Nosotros lo atacamos y ya está.
Porque éste es el objetivo.

Pues, de verdad, yo creo que tenemos la responsabilidad todos los partidos que estamos aquí de hacer fiscalización al gobierno, no al gobierno de hace cuatro o seis años; no, no, no, no, al gobierno actual, por el bien de todos, por el bien de la ciudadanía valenciana.

Y creo que hacemos un favor cuando se trae a esta cámara, cuando se traen a las sesiones, a las comisiones, iniciativas que son constructivas, atacarlas simplemente porque vienen del Partido Popular.
Así yo creo que no vamos a ir a ninguna parte, señorías.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

(Veus) Comencem la votació.
Vots a favor?
Bé, no saben el feliç que me fa esta votació perquè sóc monitora de menjadors d'una zona en risc d'exclusió social.
Així que puc dir molt alegrement i molt contenta que per unanimitat està aprovada la proposició.

Proposició no de llei sobre la posada en marxa d'actuacions per a augmentar el nombre d'alumnes en les carreres tècniques, presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 1.
433, BOC número 15)

La senyora presidenta:

Anem a pel punt cinquè de l'ordre del dia: presa en consideració de la Proposició no de llei sobre la posada en marxa d'actuacions per a augmentar el nombre d'alumnes en les carreres tècniques, presentada pel Grup Parlamentari Popular.

Té la paraula la diputada Marta Gallén, del Grup Parlamentari Popular, per un temps màxim de huit minuts.

La senyora Gallén Peris:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Bon dia a tots i a totes.

La escolarización es uno de los símbolos del progreso de nuestro país desde los setenta.
Desde 1970 a 2010 el tiempo que los españoles y españolas pasaron estudiando se multiplicó por tres, para pasar de tres a nueve años de media.
Además, en ese período también se cerró la brecha de género, los hombres y mujeres que habitan hoy nuestro país el pasado el mismo tiempo educándose.

Cada vez son más las mujeres que estudian.
Los datos son contundentes.
En España, según refleja el Ministerio de Educación, hay 1.
361.
340 estudiantes matriculados en estudios de grado de primero y segundo ciclo.
La mayoría, 739.
000, son mujeres.
Pero la presencia de la mujer no es igual en todas las carreras.

Si bien los datos son positivos, cuando lo desglosamos por disciplinas, por carreras, la tendencia en cuanto a las mujeres se revierte y la tendencia sigue a la baja.
La matriculación femenina en titulaciones técnicas, así, en ciencias es sobre el 35% más o menos, las estudiantes son mujeres, pero en ingeniería y profesiones afines la ratio baja hasta el 23%, apenas 6.
940 chicas, frente a 22.
750 chicos.

Los colegios profesionales piden a los rectores información y la puesta en marcha de políticas que incentiven y promocionen los grados técnicos para captar alumnado femenino.

¿Por qué las carreras técnicas, especialmente las relacionadas con la tecnología y la ingeniería, son un campo mayoritariamente masculino?
Y sobre todo, ¿cómo se puede revertir esta tendencia?

Pese a la situación, han evolucionado ligeramente en los últimos años.
La realidad es que las mujeres aún son minoría en el ámbito de las ingenierías y carreteras técnicas.
Debemos trabajar para invertir la tendencia.

Los datos que se extraen de los estudios llevados a cabo son claros.
Se trata de criterios de preferencia y no de habilidades.
Existe una clara y preocupante desmotivación por parte de las mujeres en relación a la elección de carreras técnicas, motivados por muy diversos factores, que van desde la persistencia de arraigados estereotipos en la sociedad que perciben estas carreras como muy masculinizadas, y también por el hecho de que, a pesar de tratarse de titulaciones con una alta proyección profesional, una parte de nuestras estudiantes perciben un difícil ejercicio de la profesión en igualdad.

La CRUE advierte que hay una clara minoría de mujeres en el ámbito universitario, no sólo en relación con las estudiantes, sino también como mujeres que se decanten por la carrera académica profesional o profesoras.
Las razones son de muy variada índole y van desde la falta de referentes femeninos hasta un claro mantenimiento de los estereotipos en la sociedad y los ámbitos familiares.

Las mujeres reciben igual o más educación que los hombres, pero otras desigualdades persisten.
Un ejemplo relevante tiene que ver con la muy desigual presencia de las mujeres, como he dicho antes, en ciertas carreras.
Existe una clara diferencia de género en cuanto a la elección de áreas de conocimiento entre hombres y mujeres.
Así bien, las mujeres consiguen el 59% de todos los títulos universitarios en nuestro país, pero representan solo el 32% de los títulos en ingeniería y apenas el 21% de todos los títulos en informática.
Las carreras técnicas, como matemáticas, tecnología o ingenierías suelen dar lugar a mayores oportunidades profesionales, mejores condiciones laborales y mejores perspectivas y proyección en la carrera profesional.
Las que más futuro laboral tienen son las relacionadas con las ciencias, la tecnología, la ingeniería y las matemáticas.

Una enraizada combinación de estereotipos, erróneas expectativas, falta de referentes sociales y desconfianza llevan a las universitarias a decantarse mayoritariamente a las disciplinas sanitarias, de humanidades, de ciencias sociales y jurídicas.

Según los últimos datos del Ministerio de Educación, las mujeres son mayoría en las universidades españolas, sobre un 54%, pero solo representan el 25% de las estudiantes de la rama de ingeniería y arquitectura.
Se contabiliza que por cada 2 ingenieras hay 8 ingenieros.
El fenómeno no es nuevo y se produce en mayor o menor medida en otros países.
Pero existe cada vez mayor preocupación en las universidades españolas que ven que año tras año van perdiendo alumnas en estos estudios.

El desarrollo del talento potencial para las carreras técnicas pasa por embudo que empieza en la escuela secundaria y sigue a lo largo de la universidad y llega hasta el ámbito laboral.
Qué duda cabe que las mujeres perciben y a muchas les genera inseguridad la cultura altamente masculina de estas carreras profesionales, lo cual disuade de persistir en sus aspiraciones atrofiando así su progreso profesional y personal.

Examinar las diferencias y las influencias de género en cada uno de estos puntos críticos del embudo es fundamental para diseñar intervenciones que promuevan y alienten el desarrollo de las habilidades más técnicas que permitan la participación de las mujeres, debiendo empezar desde los primeros años de la educación secundaria con programas de orientación vocacional destinadas a que las variables de género vayan perdiendo peso e influencia e incidir en aspectos de preferencia.

Por todo lo expuesto, deberíamos poner en marcha para esta legislatura un plan específico para acabar con el sesgo de generación en la educación, que es preocupante, según advierte la Organización para la Cooperación y el Desarrollo, la OCDE.

Como vemos interesante un plan específico para ir avanzando en esta materia, desde el Grupo Popular proponemos que en los presupuestos de la Generalitat valenciana habilitemos una partida presupuestaria de exención de tasas para mujeres que decidan matricularse en cualquiera de las carreras técnicas que se ofertan.
Podemos hacer una convocatoria que contemple el criterio de renta y expediente académico, al igual que están pues las becas de exención de tasas complementaria (inintel·ligible) … del ministerio, becas de exención de tasas de la Generalitat valenciana, becas de exención de tasas de circunstancias sobrevenidas y becas de excelencia de exención de tasas de máster.
Somos la única comunidad que aporta becas propias.

El objeto de las becas, como todas sabemos, es la exención de tasas para la realización de estudios universitarios.
Pero en el caso de las carreras técnicas sería un incentivo para que las mujeres se decidieran a matricularse y así tener un presente y un futuro esperanzador.
Esto conllevaría después a tener un puesto de trabajo con futuro para muchas mujeres.
La medida también provocaría que las mujeres se incorporaran progresivamente a puestos de trabajo siempre ocupados mayoritariamente por hombres.

El Partido Popular siempre ha apostado por las mujeres.
Por eso desde el Partido Popular ya se impulsó en La Generalitat becas para los grados de formación profesional.
De este modo han de hacerse extensivas a los grados universitarios donde el porcentaje de mujeres es muy inferior al de los hombres.

Todavía queda un largo camino para que hombres y mujeres tengamos las mismas oportunidades.
Hay que seguir desmontando prejuicios y detectar los posibles campos de acción, tanto en el ámbito educativo como el familiar y el laboral.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyora diputada.

Té ara la paraula, per un temps de quatre minuts, el Grup Podemos-Podem.

La senyora Quiñonero Hernández:

Saludo esta propuesta, me parece ese análisis muy interesante.
Y en realidad viene con el ánimo, está claro, de romper algo fundamental, que es esa brecha de la presencia de mujeres en las carreras técnicas e universitarias.

Pero yo le encuentro un pero en la propuesta.
Aunque estoy de acuerdo en el análisis previo y estoy de acuerdo en que tenemos profundizar en las medidas, pero no solamente en el terreno universitario, desde la escuela primaria, la secundaria, hay que incentivar la lucha contra los estereotipos, la educación sexista.
Desde hace ya décadas se han implementado en unas políticas de igualdad que suponen en todos los terrenos educativos que esa brecha también en la formación se vaya rompiendo.
Y, en realidad, eso que vemos como un problema, y que lo es, esa escasa… siendo ya que en la inmensa mayoría de las universidades, la presencia en la inmensa mayoría son mujeres, eso es un gran éxito de nuestra sociedad; sin embargo aún esa brecha pone de manifiesto esa desigualdad, que es una desigualdad profunda, ¿no?
, que viene desde las raíces mismas de nuestra formación, de la formación familiar, de la formación en la escuela infantil y a todos los niveles.
Y, por supuesto, por lo que respiramos y vivimos por medio de los medios de comunicación.

Necesitamos de esos planes de igualdad, desarrollar y aplicar esos planes de igualdad en la educación, necesitamos que se apliquen en la universidad.
No es un asunto económico, si no las mujeres no estarían…, el 54% no serían mayoría y no tendrían ese éxito que tienen en sus estudios en las carreras universitarias.
Es un problema de formación, es un problema de combatir los prejuicios sexistas, es un problema de combatir los estereotipos culturales, y eso significa que tenemos que trabajar en esa línea y probablemente desde la comisión de igualdad profundizaremos en ello.

Saludo, de verdad, que os suméis a ese análisis y que tenemos mucho trabajo por hacer, pero no vamos a apoyar la propuesta (inintel·ligible) …

Gracias.

La senyora presidenta:

Molt bé.
Moltes gràcies.

Té ara la paraula, per quatre minuts, el Grup Ciudadanos.

La senyora Ventura Campos:

Respecto a la PNL planteada por el PP, indicar que estamos de acuerdo en el fondo de la cuestión, pero no en cómo se ha articulado su propuesta.
Es una realidad que existen menos mujeres en las carreras técnicas que hombres -ya lo han puesto de manifiesto mis compañeros-, sé que las mujeres muestran mayor interés en carreras del área de la educación, sanidad, humanidades y ciencias sociales.

En libro blanco sobre la situación de las mujeres en la ciencia española ya evidencia estos datos.
De hecho pone de manifiesto, según el informe PISA, que los hombres en secundaria muestran mejores resultados en matemáticas, y esto es consecuencia de la actitud de las mujeres frente a las matemáticas.
Pero que estas diferencias suelen reducirse en los países con mayor igualdad de género.
En ese sentido nos encontramos que existen que estereotipos, como bien ha indicado, en las carreras asociadas a hombres y a mujeres, y en este caso las carreras técnicas están más asociadas a los hombres y como consecuencia se efectúa la pérdida de talento femenino en estas titulaciones.

De igual manera los hombres también ven condicionada su decisión al existir carreras consideradas tradicionalmente de mujeres, por ejemplo, según los datos oficiales del Instituto Nacional de Estadística de 2014, podemos observar el número reducido de hombres en carreras sanitarias.
Tengo aquí los datos.

Por otro lado, en ambos casos es evidente que los estereotipos de género pueden marcar la decisión de la elección de carrera universitaria, pero nosotros somos partidarios de poner freno antes de llegar a la universidad.
Creemos que los condicionantes que llevan a la brecha de género en las carreras técnicas hay que trabajarlos desde la infancia, como bien se ha indicado anteriormente.

Por ejemplo, desarrollando centros escolares dirigidos a un aprendizaje y construcción de relaciones sociales igualitarias.
Por otro lado, la divulgación sobre el estudio de las diferentes titulaciones y sus salidas profesionales, dar información sobre las salidas profesionales en diferentes carreras.

Éste es un punto vital en la elección de la modalidad de bachillerato, por ejemplo, elegir el bachillerato de ciencias.
Pero obviamente esta divulgación es en todas las áreas, tanto técnicas como sanitarias, entre otras, porque es tan importante potenciar el conocimiento de las ocupaciones tradicionalmente masculinas entre las mujeres como la integración de los hombres en ocupaciones tradicionalmente femeninas.

Finalmente, mayor implicación social para ofrecer a las mujeres con estudios técnicos las mismas oportunidades laborales que a los hombres, que hay que ir más allá, preparar mecanismos que faciliten el acceso, retención y promoción de las mujeres en puestos de responsabilidad, eliminando así el techo de cristal existente.

Dicho todo esto, nuestro grupo cree que la elección de una carrera universitaria debe estar condicionada a la vocación y a la motivación personal de su estudio, y no una beca.
Nosotros defendemos el principio de igualdad de oportunidades, capacidad y mérito como las herramientas para combatir la discriminación entre las personas.

En ese sentido, indicamos que las becas deben de ir dirigidas al mérito y a la capacidad en el estudio, por lo que no apoyaremos la PNL, aunque hemos dicho que el fondo de la cuestión creemos que es relevante potenciar y eliminar estos estereotipos que existen en la elección de carrera, creemos que… para nosotros es muy importante trabajar en esa línea.
Pero pensamos que existen mecanismos más eficaces para acercar a las mujeres a las carreras técnicas, como se ha comentado anteriormente, que ofrecer una beca.

Gracias.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Té ara la paraula el Grup Parlamentari Compromís, per un temps de quatre minuts.

El senyor Juan Huguet:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Bé, dir que estem d'acord en el que han argumentat els companys de Ciutadans com també de Podem.

També, abans de començar amb el meu argument, donar les gràcies a tots els membres de la sectorial de Compromís que han estat ajudant-nos en l'elaboració de l'argumentari.

M'agradaria comentar-li al Grup Parlamentari Popular que estem totalment d'acord en la part expositiva, però que no podem estar d'acord en la part resolutiva.
I m'explique.

Creem que quan alumna ja ha decidit estudiar una carrera tècnica o de ciències bàsiques, s'ha parlat ací de matemàtiques, creem que ahí l'opció que s'ha fet i la feina ja està feta.
Per tant, s'hauria de prendre mesures abans, en l'etapa infantil, en l'adolescència.

I en això sí que m'agradaria contar una experiència personal, que vaig tindre jo.
Jo vaig fer una part de la meua tesi doctoral en Alemanya, i allí, en Alemanya, les universitats tenen un programa que es diu Ada Lovelace.
Lovelace va ser una matemàtica, enginyera, informàtica, que en aquell moment estava tot mesclat, el coneixement no estava tan fragmentat com ara, i en honor a esta científica el programa era de dirigir-se a això, als instituts, a les escoles per a conscienciar de la importància de les dones que estudien també les carreres tècniques i apartar-les d'esta situació masclista.
I aleshores en un principi jo vaig plantejar presentar una esmena, però també vaig pensar que l'esmena que volia plantejar, que és el que estic dient, com que desvirtuava la proposta que havia fet el Grup Popular, que jo estic convençut que és una proposta que està feta amb la millor de les intencions.
Però, insistisc, trobem que becant l'alumna una vegada l'alumna ja ha pres eixa decisió, que és la que volen potenciar, no és una solució.

En canvi, en la intervenció de la diputada del Partit Popular sí que ha parlat de fer un pla específic, de fer un pla d'igualtat, des de Ciutadans s'ha proposat anar més enllà, no només en el que és l'accés, sinó, un cop tinguen la titulació, que els drets laborals siguen els mateixos, perquè sabem que en moltes consultores un home que és enginyer guanya més diners que una dona que és enginyera, la qual cosa no ho entenem.

Però, en canvi, en la part expositiva, en la seua intervenció, ha parlat d'este pla específic, però en la part resolutiva s'ha limitat a les beques.
Aleshores -i per acabar- jo el que propose, com en el fons de la qüestió estem tots d'acord, jo el que propose, si vingueren a bé, és la part resolutiva en compte de centrar-la en beques, centrar-la en eixe pla que vosté mateix ha comentat en la seua intervenció.
Jo estic convençut que en eixe cas anem a votar-la per unanimitat i estes Corts podran dir que per unanimitat han votat per esta igualtat entre hòmens i dones en les carreres tècniques, que en definitiva crec que és la seua intenció.

Moltes gràcies.

La senyora Gallén Peris:

Senyora presidenta, si me permet.

Bé, després d'escoltar.
.
.
(Veus) Ah, sí… Perdó.

La senyora presidenta:

Té quatre minuts el Grup Socialista.

La senyora Alcón Soler:

Moltes gràcies.

Bé, nosaltres també estem d'acord en la problemàtica que presenta el Grup Parlamentari Popular.
És cert que existix un desequilibri entre homes i dones en les carreres universitàries, i això no ho dic jo ni altres companys que m'han precedit en el torn de la paraula, sinó que en l'informe del sistema d'informació integrada de les universitats 2014 així es diu.
En les carreres tècniques les dones el percentatge és molt reduït, mentre que en les carreres de la branca sanitària o en l'educació la proporció de dones superior al 70%.

El que no compartim és la proposta de resolució, no la compartim per dos motius.
En el primer cas demanen convocar la Conferencia interuniversitaria para analizar la situación de las mujeres en las carreras técnicas.
Bé, això ja s'està fent, i s'està fent des de les Unitats d'Igualtat de cada una de les universitats públiques.
Per tant, no té sentit convocar la conferència interuniversitària per a fer una competència que s'ha delegat ja, a partir de l'any passat, en les unitats d'igualtat.

Segona cosa que demana són beques per augmentar el nombre d'alumnes en les carreres tècniques.
Jo estic d'acord també en els diputats i les diputades que m'han precedit en el torn de paraula, que no es tracta d'un problema econòmic, és un problema social i és un problema de formació.

Per tant, des del Grup Parlamentari Socialista pensem que les polítiques de gènere no poden ser accions inconnexes, han d'integrar-se en un pla estratègic i transversal.
Un pla estratègic i transversal que ja s'ha començat a fer des de l'actual Consell.
Per exemple, i a tall d'exemple, direm que s'ha fet una correcció de l'Ordre 6/2015, de 9 de setembre, on se convoquen ajudes per a la promoció científica, i amb esta modificació el que s'ha fet és que el període de maternitat s'ha considerat com període d'inactivitat laboral.
Per què?
Perquè d'aquesta manera les investigadores no són penalitzades quan se mesure la productivitat científica en els últims cinc anys.

També s'ha acordat amb els vicerectors d'investigació de totes les universitats públiques integrar la dimensió de gènere en la investigació.
I com pensen fer-ho?
Hi ha propostes concretes.
Per exemple, se buscarà la paritat en els grups d'investigació, se buscarà la paritat en les comissions que avaluaran els projectes d'investigació, i fins i tot hi ha un compromís per crear la unitat de la dona i la ciència, tal com ja existix en el Mineco en l'actualitat.
És a dir, això és apostar per polítiques de gènere.
Això és tindre un pla integral i transversal per a trencar la bretxa entre homes i dones.

Per tant, com diem, a favor de la proposta, però no podem acceptar la resolució que se proposa per part del Partit Popular.

El nostre grup sempre estarà disposat a mitigar esta bretxa, però de manera transversal i comptant amb les unitats d'igualtat de les universitats, que són les que tenen transferides aquestes competències.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Ara sí, té la paraula la diputada del Grup Parlamentari Popular, Marta Gallén per quatre minuts.

La senyora Gallén Peris:

Bé, seré molt breu.

Gràcies, senyora presidenta.

I moltes gràcies als diputats i les diputades dels diferents partits polítics, perquè realment coincidim en el fons de la qüestió.
En ningun moment diferim el Partit Popular del que han explicat els companys i les companyes ací.

I jo faria una proposta, si els pareix bé a tots, ja que també des de Compromís s'ha brindat eixa possibilitat, d'acceptar eixes propostes que cada partit, per la resolució me referisc, han aportat ací i integrar-les a la PNL, en la de les beques de la rebaixa de la taxa més totes les propostes que vostés han proposat ací, perquè me pareixen totes molt bones.

I jo en la meua intervenció inicial, en la meua exposició, crec que he volgut demostrar que coincidisc que és un procés no tant sols econòmic, sinó educacional en tots els àmbits.

Ahí ho he deixe.

La senyora presidenta:

Atenent esta proposta, si els pareix fem una pausa i intentem fer un acord.
Molt bé, quan ho tingueu, continuem la sessió.

(Se suspén la reunió durant una minuts)

La senyora presidenta:

Molt bé.
Passem a votació del punt cinc.
¿Estem totes i tots ja reincorporats?
Mos falta Fernando.
(Pausa i veus.
S'interromp la gravacio)

Muy bien.
¿Votos a favor?
5.
¿Vots en contra?
10.
¿Abstencions?
Molt bé.
Quasi, quasi ho aconseguim, ¿eh?
, tot per unanimitat.
Quasi, quasi.

Proposició no de llei sobre la integració escolar efectiva dels alumnes amb síndrome de Down, presentada pel Grup Parlamentari Ciudadanos (RE número 2.
437, BOC número 19)

La senyora presidenta:

Anem a pel punt sis.
I li cedisc el lloc al nostre estimat Fernando Delgado.

(Ocupa la presidència el vicepresident, senyor Fernando González Delgado)

El senyor vicepresident:

Bueno, como me estreno aquí, en este punto, pues no hace ni siquiera referirme al punto de que se trata, porque todos lo tenéis ahí.
Es mucho más importante que yo maneje este aparatito con habilidad.
Y naturalmente, Ciudadanos, que ha hecho la propuesta, tiene ocho minutos para su exposición.

(S'interromp la gravació) … se trata, porque todo el mundo lo tiene ahí en el orden del día, de una propuesta no de ley sobre la integración escolar efectiva de los alumnos con síndrome de Down.
Y la presenta el Grupo Parlamentario Ciudadanos.
Tiene la palabra.

El senyor García Salvador:

Bon dia.

Gràcies, senyor president.

Companys, bé, al final hi ha hagut una modificació, se fa una transaccional per tots els grups.
No només se focalitzarà en els xiquets que tenen síndrome de Down, s'ha ampliat la qüestió als xiquets que tenen necessitats educatives especials.

I, en fi, del que es tracta és de fer bona l'aspiració legítima que tenen els pares i que aixina mos manifesten cada vegada que mos reunim amb ells, que tenen xiquets amb diversitat funcional, bé siga síndrome de Down, una discapacitat auditiva, algun tipus de paràlisi cerebral.
.
.

La preocupació dels pares és que estos xiquets acaben un poc en exclusió, apartats en uns centres específics per a ells i que no puguen poc a poc anar incorporant-se als centres ordinaris i compartir activitats i compartir la seua vida amb els altres xiquets.

Jo crec que és bo que tots els xiquets, els que tenen eixe tipus de discapacitat o diversitat funcional i els altres vegen que n'hi han moltes realitats.
Això crec que farà que els xiquets siguen més solidaris, que coneguen que n'hi han xiquets de tot tipus.

I el que es planteja també és que n'hi hagen els recursos materials, els recursos humans suficients, perquè de fet hi ha hagut alguns problemes en alguns col·legis, com per exemple, el Sagrada Família, on n'hi han logopedes… N'hi han logopedes itinerants que van voltant ajudant on n'hi han estos xiquets amb diversitat funcional.
Però, per exemple, en el Sagrada Família, me comentaven els pares que n'hi han dos logopedes, una s'ha jubilat, no s'ha fet la reposició.
És interessant que l'administració siga conscient d'esta qüestió.

De fet, alguna companya diu que ja n'hi ha alguna llei que aborda estes qüestions.
Però el que s'ha de fer és que això es faça efectiu.
Una llei, si està paralitzada i no s'aplica, no té massa sentit.

En qualsevol cas, no vaig a abusar massa del tema ni del temps.
Crec que s'ha imposat la lògica, com no podia ser d'altra manera.
I donar les gràcies a tots els grups.
Jo crec que els pares d'estos xiquets mos ho agrairan.

Moltes gràcies.
(S'interromp la gravació)

El senyor vicepresident:

(Inoïble) … este aparato verdaderamente conectado.

Tiene cuatro minutos.
Adelante.

La senyora Quiñonero Hernández:

Por nuestra parte, apoyar esta propuesta.
Se trata en realidad de conseguir que se cumpla la norma, que los…, no solamente los niños con síndrome de Down, sino todos los que necesiten…, con necesidades especiales tengan los recursos adecuados.

Y, bueno, saludo que…, el acuerdo de todos los grupos.
O sea, que por mi parte, nada más, que se cumpla la norma y que se dote de recursos.

El senyor vicepresident:

Bueno, se agradece la (inoïble) …, a mí me crea el conflicto (rialles) de enfrentarme de nuevo con la máquina.
(Veus)

Compromís tiene ahora cuatro minutos, y seguramente serán también muy breves, pero tenemos que marcárselo aquí.
Haré un curso, ¿eh?
(Pausa i veus)

La senyora Campello Moreno:

Gràcies, senyor president.

M'agrada molt esta perspectiva de la comissió, no l'havia tinguda encara i la veritat és que és ben bonica.

Bé.
Jo també salude amb molt de gust l'acord que hem tingut en este tema tots els grups parlamentaris.

Sí que m'agradaria parlar un poc, perquè hem estat parlant durant la redacció d'este tema i durant la proposta d'integració.
I jo crec que ens cal també parlat un poc de la perspectiva d'inclusió.
Perquè, bé, un poc la diferència és…, integrar passa per tindre de fer…, passar a l'alumne per un procés de normalització.
I la inclusió el que treballa sobretot és en entendre la diferència de cada persona i fer que l'espai siga adaptat a eixa persona amb eixes diferències i amb eixes característiques, digam, especials.

La diversitat pot ser, com s'ha vingut parlant de…, pot ser familiar, pot ser cultural, pot ser per diversitat funcional o personal.
I jo crec que si parlem d'un model d'escola inclusiva, el que és molt important és que garantim l'atenció a totes les tipologies de diversitat, com hem fet en la nova proposta, planificar des de la personalització de cada xiquet i fer una comunitat educativa participativa.
I sobretot jo crec que en este tipus d'alumnat el que hem de fer és empoderar-lo, empoderar eixe alumnat i fer-lo conscient de la seua diferència i defensar la seua diferència com a una cosa singular i a respectar per la resta de la comunitat educativa.

Bé.
Jo entenc que la proposta, inclús originàriament, encara que no posava la paraula inclusió, anava en eixa línia, amb la qual cosa estàvem totalment d'acord.
I per suposat que saludem el tindre totes les ferramentes possibles per desenvolupar el potencial de tot tipus d'alumnat en l'educació que estem sostenint amb fons públics.

Inclús el conseller Marzà en la seua compareixença ens explicava que la futura llei d'educació valenciana tindria com a prioritat fomentar la pedagogia innovadora, amb recursos i materials, per a garantir l'ensenyament d'inclusió en tot tipus d'alumnat.
O siga, que d'alguna manera esta línia en un futur ja estava…, ja estava en la vista.
I, bé, jo sé que se ve ja fent moltes coses, però, bé, que estava sempre en la ment de la conselleria.

I, bé, poquet més.
Nosaltres havíem presentat una esmena tècnica, s'ha acceptat també, que era un poc dir que no sols tots els centres contaren amb este tipus de recursos, sinó que els centres que tenen alumnat amb eixa necessitat de recursos, tingueren els recursos.
Pensem que era una qüestió tècnica.
També ha segut acceptada.
O siga, que estem supercontents.

I, bé, i per finalitzar, sí que m'agradaria donar un toc d'atenció o comentar alguna cosa, i és que els recursos pedagògics, sobretot per a l'escola inclusiva, són una competència autonòmica.
Per tant, quan estem parlant de finançament autonòmic, del que parlen és d'estes coses, se poden concretar en estes qüestions, com que els xiquets i xiquetes puguen atesos en una educació de qualitat.

I bé, en un sistema de finançament just, la conselleria ens avançava que els alumnes valencians i valencianes tindrien 288 milions d'euros més cada curs, amb la qual cosa, jo crec que és molt interessant que posem la vista ahí i saber que amb eixe finançament just podríem atendre millor els alumnes i les alumnes.

I simplement vull dir-ho perquè alguns grups han qualificat de plors o de victimisme davant Madrid el tema d'estar recordant el finançament.
Però jo crec que el tema que ens ocupa i ens preocupa avui seria una de les qüestions que millorarien en esta qüestió.

Així que poc més.
Enhorabona a tots els grups parlamentaris hui per a aplegar a l'acord.

El senyor vicepresident:

Estaba deseando que se pasara porque… (rialles i veus) llamarle la atención a la presidenta.

Pero, en fin, ahora tiene la palabra el Grupo Socialista.

La senyora Andrés Sanchis:

Gracias, presidente.

Bien.
Pues compartir lo que han dicho el resto de diputados de los otros grupos políticos, una satisfacción que se llegue a un acuerdo.

Yo creo que esto es un tema sensible en el que todos compartimos la necesidad de lograr en un futuro, lo más próximo posible, la integración de todos aquellos niños y niñas que puedan tener algún tipo de necesidad educativa especial, porque son persona con una discapacidad.

Esto es algo ya…, esta declaración de voluntades, algo ya antiguo.
Muchísimos organismos internacionales, como, por ejemplo, el informe de la Unesco en el año 1996 ya hablaba de esa urgente necesidad para que todos los estados aplicaran las normativas y desarrollaran las leyes correspondientes para hacer una realidad…, para que fuera una realidad esta integración de las personas que necesitan esta educación especial.

Y, bien, pues aquí también en la Comunidad Valenciana se ha ido realizando esos adelantos o se ha ido progresando para que en todos los centros públicos y concertados, previa elección de los padres de ese centro, los niños con necesidades educativas especiales dispusieran del profesorado con preparación suficiente en pedagogía terapéutica y también en audición y lenguaje, al igual que deberían de contar con el apoyo de los gabinetes psicopedagógicos municipales, que así están autorizados en muchos de nuestros ayuntamientos.

Bien es cierto que seguro que no se habrá conseguido el cien por cien, que se podrán hacer muchas mejoras, pero sí que es una obligación del gobierno anterior y del actual de dotar de los recursos necesarios para que eso se produzca.

Entonces, como se ha producido un poco de debate, simplemente me quiero referir a la orden que regula esta obligación, porque es una obligación con los padres, madres y también con los alumnos y con las alumnas, es la orden de 14 de marzo de 2005.
No entiendo que pueda haber ninguna resolución posterior de ningún órgano de la conselleria que pueda contradecir esta norma, que es de rango para toda la comunidad autónoma y que su artículo primero ya determina que la finalidad es precisamente esa.

La previsión de esta orden es garantizar para el alumnado con necesidades educativas especiales que se va a conseguir su integración y la continuidad del proceso educativo iniciado en las primeras etapas de educación, la Educación Primaria, después continúa Educación Secundaria Obligatoria, Bachillerato, Formación Profesional.

El ámbito de aplicación.
Está orden será de aplicación en los centros docentes del ámbito territorial de la Comunidad Valenciana, de régimen ordinario, sostenidos con fondos públicos.
Todos, centros públicos y concertados.
Cosa muy diferente es que para el cumplimiento de la obligación y de la atención de estos alumnos, los centros públicos son los que sí que la están realizando, y los centros concertados, o cualquier otro tipo de circunstancia, suelen derivar este tipo de atención de menores, o de niños, o de jóvenes que están con necesidades educativas especiales, suelen derivarlas a los centros públicos.

Ese es un trabajo que se tiene que realizar.
Estoy convencida de que el nuevo equipo directivo de la conselleria de educación continuará por esa línea, porque además no tenemos que olvidar que hay algo que también…, un derecho que también está establecido y que es la libertad de elección de centro por parte de los padres y madres de sus hijos.

Por lo tanto, apoyar este esfuerzo colectivo de alumnado, de profesorado, de toda la sociedad, y el impulso del gobierno para conseguir el gran objetivo, y es el respeto a la diferencia y especialmente la igualdad de oportunidades para todos nuestros niños y niñas.

El senyor vicepresident:

Gracias, señoría.

Tiene la palabra, ahora, el Grupo Popular.

La senyora Yáñez Motos:

Gracias, presidente.

Señora y señores diputados, buenos días a todos.

Bueno, nuestro Grupo Parlamentario Popular, a raíz de haber estudiado estas propuestas de Ciudadanos y su argumentario, apostamos por la misma línea de que la atención educativa a la diversidad debe ser un objeto fundamental en las políticas educativas.

Esta nueva perspectiva de diversidad, la escuela para todos, debe dejar paso del concepto de integración escolar al de inclusión entendida como la capacidad dinámica que posee la escuela de atender las necesidades de todo el alumnado.

Así mismo -y como ya ahora digo-, a todos los niños con necesidades educativas especiales se les debe asegurar que alcancen el máximo desarrollo posible y el éxito escolar en entornos normalizados.

Y por ello, que ya ha sido contemplado por la transaccional que todos los grupos hemos aprobado, que pienso yo que es un motivo -y todos lo habéis ya dicho- de satisfacción y de enhorabuena para todos que se incluya a todos los niños que tengan necesidades especiales.

En el caso de los niños con síndrome de Down, que tienen una amplia capacidad para desenvolverse con crecientes grados de autonomía en la vida diaria, y la escuela es un lugar para educarse en convivencia y no solo para transmitir conocimientos sino para aprender a descubrirlos de manera compartida.
Y eso, a su vez, conlleva a un enriquecimiento compartido entre todos los alumnos, incluso en aquellos que no tienen necesidades de una educación especial.

Por lo tanto, es necesaria la presencia en los centros escolares de esa diversidad, reflejo de la pluralidad social, como requisito previo de una educación integral en valores para todos los ciudadanos basada en el respeto y en la tolerancia.

Desde el Grupo Popular se han apoyado siempre las iniciativas basadas en este principio de inclusión educativa, eje fundamental en que se sustenta la atención a la diversidad del alumnado en la Comunidad Valenciana y que se basa en la necesidad de que todo alumno, independiente de sus características personales, familiares o sociales alcance el máximo desarrollo posible y el éxito escolar en entornos normalizados, y no solo en los niños con síndrome de Down sino también en todos aquellos niños que necesiten de esa educación especial.

Desde hace años, la normativa tanto nacional como autonómica lo contempla, y en esa línea se ha trabajado llevando a cabo la progresiva escolarización en centros educativos ordinarios de niños con necesidades educativas especiales.

Así mismo, y en el mismo sentido, se ha ido garantizado la inclusión en centros educativos ordinarios de profesionales específicos con recursos humanos que complementaran esa educación especial.
Actualmente, en los centros ordinarios de nuestra comunidad se cuentan con profesionales especializados en educación especial, pedagogía terapéutica, audición y lenguaje y educador en educación especial.

Debemos velar -y así seguirá siendo también el planteamiento- por la dotación real de todos esos recursos complementarios en educación especial con el objetivo de garantizar que a todo este alumnado al que hacemos referencia se le cubran sus necesidades educativas y que reciban una atención educativa de gran calidad.

Desde el Grupo Popular también planteamos seguir apostando por las unidades de comunicación y lenguaje, las unidades CIL, que desde el año 2014 los centros con más de ocho unidades de educación primaria disponen de un maestro de audición y lenguaje; número de unidades que han ido experimentando un incremento a lo largo de los años y que debemos velar y garantizar que esto llegue a la totalidad de todos los centros.

También, debemos seguir trabajando en el nivel de secundaria y esa implantación exponencial de profesional específico.

También es necesario que sigamos trabajando concediendo ayudas técnicas destinadas a dicho alumnado porque van a contribuir a favorecer el acceso al currículo y a la consecución de los objetivos educativos.
En el año 2014 se destinaron 800.
000 euros a la dotación de ayudas técnicas de carácter individual, y debemos de seguir trabajando en ello.

Por ello, por todo lo anteriormente expuesto y porque estamos en la misma línea y como se ha corroborado ya en años anteriores de trabajo, apoyamos cada uno de los puntos de la propuesta de la transaccional, y no solo para niños con síndrome de Down sino todos los alumnos que tengan necesidades educativas especiales, siendo conscientes de que todos estos servicios van dirigidos tanto a centros públicos como concertados.

Gracias.

El senyor vicepresident:

Gracias, señoría.

Procedemos a la votación.
¿Votos a favor?
¡Hombre!
, gloriosa unanimidad.

Cerramos la sesión.
(Aplaudiments)

(S'alça la reunió a les 12 hores i 54 minuts)