Untitled Web Page



**Ple de les Corts Valencianes celebrat el dia 13 de febrer de 2002.
Comença la sessió a les 10 hores i 35 minuts.
Presideix la Molt Excel·lent Senyora Presidenta Marcela Miró Pérez.
Sessió plenària número 59.
Primera reunió.**

 

 

***Declaració institucional sobre el respecte a la vida de la ciutadana de Nigèria Safiya Husseini, condemnada a mort per lapidació***

 

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, pregue que ocupen els seus escons.

Bon dia, il·lustres diputades, il·lustres diputats.

La Presidència accepta l'oferta de les Corts i declara obert el període de sessions.
*(La senyora presidenta colpeja amb la maceta)*

En primer lloc, hi ha una proposta de declaració institucional sobre Safiya Husseini firmada pels grups parlamentaris Esquerra Unida, Grup Parlamentari Popular, Grup Parlamentari Socialista­Progressistes i Grup Mixt.

"La defensa de la vida i la salvaguarda dels drets humans constitueixen una línia d'actuació permanent per a la democràcia espanyola i les Corts Valencianes.
En coherència amb això, les Corts Valencianes, des de la seua fidelitat a la declaració dels drets humans, sol·liciten que es respecte la vida de la ciutadana de Nigèria Safiya Husseini, condemnada a mort per lapidació.
La dita condemna, que ha mobilitzat a la comunitat internacional, pot consumar-se en els pròxims dies.
Les Corts Valencianes se sumen a tots aquells que intenten impedir esta condemna inhumana i sol·liciten l'actuació de les autoritats de Nigèria a fi de salvar la vida de Safiya Husseini.

Corts Valencianes, 13 de febrer de 2002".

D'acord amb l'article 56 del Reglament, he de comunicar a la Cambra que durant les darreres vacances parlamentàries es va reunir la Mesa de la Diputació Permanent els dies 8, 23 i 30 de gener de 2002.
I la Diputació Permanent no ha estat reunida.

 

 

 

***Jurament o promesa d'una nova diputada de les Corts Valencianes, senyora Asunción Quinzá Alegre, del GP Popular***

 

 

**La senyora presidenta:**

 

El primer punt de l'ordre del dia és el jurament o promesa d'una nova diputada de les Corts Valencianes, la il·lustre senyora Asunción Quinzá Alegre en substitució de l'il·lustre senyor Martín Luis Quirós Palau.

Pregue a la nova diputada que es pose en peu per a formular la seua afirmació de jurament o promesa d'acatament.

Il·lustre senyora diputada: Jureu o prometeu que aitant com tindreu el càrrec de diputada acatareu la Constitució i l'Estatut d'Autonomia sense engany i guardareu fidelitat a la Generalitat Valenciana?

Ilustre señora diputada: ¿Juráis o prometéis que en tanto como tengáis el cargo de diputada acataréis la Constitución y el Estatuto de Autonomía sin engaño y guardaréis fidelidad a la Generalitat Valenciana?

 

**La senyora Quinzá Alegre:**

 

Sí, juro.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies.

Siga benvinguda a les Cortes Valencianes, i estic segura que farà un bon treball des d'esta nova responsabilitat com a parlamentària.

 

 

 

***Designació d'un diputat o d'una diputada per a formar part del Consell Assessor de RTVE a la Comunitat Valenciana***

 

 

**La senyora presidenta:**

 

Punt dos de l'ordre del dia: designació d'un diputat o d'una diputada per a formar part del Consell Assessor de Radiotelevisió Espanyola a la Comunitat Valenciana.

En primer lloc, el secretari primer de la Mesa, il·lustre diputat senyor Cabot, donarà lectura de la proposta presentada.

Té la paraula el senyor Cabot.

 

**El senyor secretari primer:**

 

Gracias, presidenta.

"La Mesa de las Cortes Valencianas, en la reunión del día 12 de febrero de 2002, ha tenido conocimiento del escrito presentado por el Grupo Parlamentario Popular, registro de entrada número 36.
923, mediante el que propone a la diputada Amparo Sancho Vicente para cubrir la vacante producida en el Consejo Asesor de Radiotelevisión Española en la Comunidad Valenciana por parte de este grupo parlamentario, a consecuencia de la baja como diputado del señor Martín Quirós Palau.
Asimismo, la Mesa ha acordado comunicar a los grupos parlamentarios la citada propuesta.

Palau de les Corts Valencianes.
València, 12 de febrer de 2002".

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Cabot.

Correspon a continuació la votació de la proposta de designació de la senyora Sancho com a membre del Consell Assessor de Radiotelevisió Espanyola.

Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 74 vots a favor, 1 en contra, 1 abstenció.
Queda, per tant, aprovada la proposta presentada i queda designada la il·lustre diputada senyora Amparo Sancho Vicente com a membre del Consell Assessor de Radiotelevisió Espanyola a la Comunitat Valenciana.

De conformitat amb l'article 7 de la Llei de creació i regulació del Consell Assessor de Radiotelevisió Espanyola en la Comunitat Valenciana, esta presidència donarà compte oficialment al Consell de la Generalitat Valenciana de la designació feta per les Corts Valencianes de la senyora Amparo Sancho Vicente com a membre del Consell Asses-sor als efectes del seu nomenament.

 

 

 

***Compareixença de la consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació, senyora Maria Àngels Ramón-Llin i Martínez, per tal d'informar de les actuacions que du a terme el Govern Valencià pel que fa al vet d'Estats Units de Nord-Amèrica a les clementines espanyoles, la siutació de les exportacions valencianes de cítrics a aquell país i la problemàtica de la mosca de la Mediterrània, compareixences sol·licitades a petició de la pròpia consellera (RE número 36.
471), del GP Esquerra Unida del País Valencià (RE número 35.
116) i del Grup Parlamentari Socialista-Progressistes (RE número 36.
708)***

 

 

**La senyora presidenta:**

 

Punt tres de l'ordre del dia: compareixença de la consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació per a informar de les actuacions que du a terme el Govern Valencià pel que fa al vet del Estats Units de Nord-amèrica a les clementines espanyoles, la situació de les exportacions valencianes de cítrics a aquell país i la problemàtica de la mosca del Mediterrani, compareixences sol·licitades a petició pròpia de la conselleria, del Grup Parlamentari Esquerra Unida i del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.

Té la paraula l'honorable senyora consellera.

Senyories, pregue silenci.

 

**La senyora consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació:**

 

Senyores diputades, senyors diputats.

Comparec hui, a petició pròpia, davant el Ple de les Corts Valencianes per a explicar quines han sigut les actuacions del Govern Valencià en relació amb el vet imposat unilateralment pel govern dels Estats Units a la importació de clementines espanyoles.
I ho fem a petició pròpia perquè el Consell ha volgut que siguen les Corts Valencianes el lloc en què també es parle, es debatisca, s'opine i es treballe fermament junt al sector citrícola valencià.

I a més, hem volgut que este primer període de sessions de l'any 2002 s'obrira amb este debat per considerar-lo un tema prioritari en la nostra acció de govern, el qual ha de comptar amb el consens de totes les forces parlamentàries per a la defensa dels nostres legítims interessos.

I tot això fugint del debat demagògic a què sense voler podria portar este tema i que l'únic que faria seria danyar al sector citrícola valencià, que el que més necessita en estos moments complicats és el recolzament unànime i sense fissures dels seus representants polítics en les Corts Valencia-nes i en el Govern.

Per tant, la meua intenció és fer una exposició cronològica dels fets que han ocorregut, així com de les actuacions que ha anat realitzat el Govern Valencià, sempre d'acord amb el mateix sector afectat.

Començaríem pel dia 30 de novembre, que, com tots vostés coneixen, la nit d'eixe 30 de novembre tinguérem coneixement que el departament d'agricultura dels Estats Units havia enviat una circular perquè els seus inspectors extremaren els controls en haver-se detectats dos larves, suposadament de la mosca de la fruita, en clementines espanyoles en comerços de Carolina del Nord i Maryland.
Els Estats Units ordenen el tancament cautelar de la importació.
Eixa mateixa nit s'informa al president de la Generalitat de la situació, i este fica en marxa tota la maquinària diplomàtica i política per a desbloquejar tots els intents dels Estats Units.

L'1 de desembre, el president de la Generalitat Valenciana i la consellera que els parla es varen reunir amb els representants del sector afectat amb al finalitat d'analitzar les conseqüències d'esta situació i adoptar les mesures necessàries per a desbloquejar-la.
S'estableixen contactes per part del Govern Valencià amb el Ministeri d'Agricultura, el Ministeri d'Afers Exteriors, l'ambaixada d'Espanya en Estats Units i la mateixa comissió de la Unió Europea per a solucionar esta situació.
Al mateix temps, el viceministre d'agricultura dels Estats Units anuncia al sector citrícola una reunió en Washington per a conciliar el interessos en litigi.

El dia 3 de desembre, la mateixa conselleria i els representants del sector citrícola es reuneixen a Madrid amb el ministre d'agricultura amb al finalitat d'evitar el tancament de les fronteres nord-americanes als cítrics espanyols.
Al mateix temps, el sotsdirector del departament de quarantena d'agricultura d'Estats Units comunica verbalment a l'ambaixador d'Espanya en Estats Units la decisió d'alçament d'eixa mesura cautelar en comprovar-se que el procediment que s'havia utilitzat era el correcte.

Però el dia 4 de desembre, és a dir, el dia següent, en reanudar-se l'enviament de cítrics cap a Estats Units, i mentre la descàrrega dels barcos en el port de Filadèlfia continua, per la vesprada es rep la comunicació escrita per part de les autoritats nord-americanes de l'obertura dels mercats.

Però sorprenentment una hora més tard, es coneix també, per mitjà d'un comunicat d'una agència de notícies, el nou tancament de les fronteres en haver sigut trobada una, suposadament, nova larva de mosca viva sospitosa de ser de *ceratitis capitata* en un carregament de clementines de suposat origen espanyol en un comerç de l'estat de Louisiana.
Es procedeix a l'anàlisi de dita larva per a determinar si es tractava de la *ceratitis capitata*, extrem este mai confirmat.

El dia 5 de desembre, el Ministeri d'Agricultura comunica a la conselleria que, segons com li ha comunicat el departament d'Estats Units, la larva trobada no ha sigut clarament identificada, encara que es manté de forma cautelar el bloqueig.

Es decideix enviar, per tant, una delegació de tècnics americans a Espanya per a comprovar el correcte funcionament del sistema de quarantena al qual es sotmesa la fruita abans de ser enviada.

Es mamprenen novament eixes negociacions polítiques i diplomàtiques des de la Generalitat, des del Ministeri d'Agricultura, des del Ministeri d'Afers Exteriors, de l'ambaixada espanyola i de la Unió Europea.

El dia 6 de desembre, el departament d'agricultura d'Estats Units ordena ja el tancament definitiu de les fronteres després de trobar suposades larves de mosca del mediterrani de suposada procedència espanyola.
Això inclou tots els carregaments que no han abandonat el port, els que estan en trànsit des d'Espanya i els que havent arribat a Estats Units no han descarregat encara.

Així mateix, s'informa al Ministeri d'Agricultura espanyol que la fruita ja descarregada pot ser o bé destruïda o comercialitzada en els estats del nord del país o reexportada a altres països.

En eixa dinàmica arribem al 10 de desembre, on arriben a València els tècnics nord-americans per a revisar els termes de l'acord a través del qual es possibilita l'exportació dels cítrics a Estats Units.
Estos deuran elaborar un informe sobre el qual es basarà la decisió definitiva del govern d'Estats Units.
I, al mateix temps, continuen les negociacions al nivell polític i diplomàtic per a desbloquejar la situació.
He d'incidir que eixe informe mai es va enviar i que sí que va aparèixer en Internet, com és molt propi d'este estat.

El dia 11 de desembre, els huit inspectors nord-americans comencen la visita tècnica per a conèixer el procés productiu i exportador de les clementines.
Mantenen la primera reunió tècnica amb representants de la Conselleria d'Agricultura, del Ministeri d'Agricultura i del propi sector citrícola.
Per la vesprada es traslladen, com ja coneixen perfectament, al Port de Sagunt per a comprovar les condicions del tractament de les clementines.

Eixe mateix dia, la Conselleria d'Agricultura i el propi sector citrícola creen una comissió per a estudiar les possibles pèrdues econòmiques produïdes pel bloqueig d'Estats Units a les clementines, perquè ja es tracta d'una prohibició efectiva en désset estats americans.
I, al mateix temps, per a impedir que d'alguna forma el desviament d'eixes mercaderies poguera produir una caiguda important dels preus, donada la saturació que es podia produir en els països de la Unió Europea.

Al mateix temps, l'ambaixador d'Espanya a Washing-ton, Javier Rupérez, s'entrevista amb la secretària d'agricultura d'Estats Units, Ann Veneman, per a transmetre-li la preocupació del govern espanyol per eixes pèrdues econòmiques que podia suposar, o que ja suposaria, eixe bloqueig a la importació de clementines.
Estats Units autoritza el trasllat per terra de les clementines des del port de Filadèlfia a Canadà, on podran ser comercialitzades.

Dins d'esta dinàmica, ja el dia 13, la Conselleria d'Agricultura i Intercitrus es reuneixen amb al ministre d'agricultura per a tractar sobre la situació i l'evolució d'este problema.
I, consegüentment, a la setmana següent, del 17 al 23 de desembre, una delegació de tècnics dels ministeris d'Agricultura i Economia es traslladen a Estats Units per a elaborar un informe sobre la situació i preparar la visita d'alts càrrecs que tindrà lloc en el mes de gener d'enguany.

El 27 desembre la conselleria també, junt a Intercitrus, torna a entrevistar-se amb el ministre d'Agricultura per a estudiar ja mesures legals contundents i s'anuncia la visita d'alts càrrecs dels ministeris d'Agricultura i Economia a Estats Units el pròxim, aleshores, el passat dia 7 de gener.

El 8 de gener, efectivament, la delegació espanyola encapçalada pel subsecretari d'agricultura, senyor Lamela, i el secretari general de Comerç, senyor Utrera, inicien les converses a Washington amb la ministra d'Agricultura d'eixe país i amb altres representants dels departaments de comerç i d'exteriors.

El 14 de gener comencen les reunions tècniques a Washington amb l'objecte d'analitzar el tractament en fred al que són sotmesos els cítrics durant el seu desplaçament.

El 22 de gener s'inicia una nova sèrie de reunions a Washington per a analitzar el protocol d'exportació de clementines i, al mateix temps, el comissari europeu de comerç demana a finals d'eixa mateixa setmana a Washington que respecten els acords d'exportació assumint la problemàtica com una problemàtica europea i de la pròpia comissió.

El dia 24 de gener es produeix un nova reunió del secretari d'estat de comerç amb Intercitrus i la Conselleria d'Agricultura i el 25 el comissari europeu, Pascal Lamy, es reuneix amb el seu homòleg nord-americà per a traslladar la seua protesta i l'anunci de mesures si no s'obrien les mesures.

El 6 de febrer, i ja en dates pròximes, Intercitrus i la conselleria d'Agricultura es tornen a reunir a Madrid amb el secretari d'estat de Comerç i amb el ministre d'Agricultura per a analitzar novament la situació del conflicte i s'acorda iniciar els tràmits per a denunciar als Estats Units davant de l'Organització Mundial de Comerç.

Després d'esta narració cronològica de fets que constitueixen l'eix fonamental de les accions realitzades pel Govern Valencià, vull deixar ben clar davant d'estes Corts que l'objectiu perseguit en tot moment ha sigut i és resoldre el problema suscitat per a restablir ràpidament les exportacions de clementines a Estats Units.
Hem atés totes les peticions d'informació que ens han sol·licitat per a poder demostrar clarament que els nostres llauradors i les cooperatives i comerços exportadors a Estats Units han fet sempre, sempre, bé les coses i s'han complit en tot moment les condicions d'exportació establides en el protocol que signaren Espanya i Estats Units i que començà a funcionar per a la campanya de 1984/1985 sense haver presentat en cap moment i amb la mateixa situació de població de mosca cap problema en la importació.

Hem participat en tot el procés de negociació, no sempre fàcil ni molts menys agradable, facilitant totes les dades tècniques necessàries per a defendre al sector citrícola valencià.
Hem donat tot el nostre recolzament al sector que pateix esta acció sense precedents dels Estats Units compartint tots els moments difícils que comporta esta situació.
El Govern Valencià també s'ha adherit a la demanda que Intercitrus no ha presentat, però sí va a presentar en estos dies perquè estan decidint el moment estratègic, lliurement, però saben que l'adhesió del Govern Valencià està ahí i que, per tant, poden continuar amb esta acció.

Per tot això, podem afirmar que el Govern Valencià sempre ha estat i estarà al costat del sector citrícola en la defensa dels seus interessos i que hem realitzat les accions i la pressió política, diplomàtica, a tots els nivells per a solucionar este conflicte que, efectivament, a dia d'hui continua en vies de resolució, mantenint els treballs de preparació d'esta demanda amb tots els passes que estableix la normativa europea per a realitzar-lo, la normativa en este sector i, per altra part, efectivament, continuen, com va demanar el propi sector intercitrus, les negociacions en este moment ­com saben­ a l'espera de les informacions o de les propostes del govern d'Estats Units.

Per tant, creem que s'ha fet el que s'havia de fer en el moment que s'havia de fer i també he de dir que tots els grups polítics, en general, i en ocasions no tant, però crec que han sigut responsables i han sabut comprendre que este és un tema que mos afecta a tots i que no per més paraules grandiloqüents ni declaracions de guerra se solucionen els problemes, sinó que se tanquen totes les possibilitats perquè la negociació és de dos, no d'un, i quan un no vol és difícil poder impressionar.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora consellera.

Té la paraula, pel Grup Parlamentari Esquerra Unida, la il·lustre diputada senyora Pérez.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Il·lustres diputades, il·lustres diputats.

Senyora consellera, aquest debat podríem realitzar-lo en base a totes les notícies que han aparegut en premsa des del fatídic dia que es va realitzar el bloqueig a la clementina valenciana per part dels Estats Units americans.

La situació que marca el final de campanya citrícola i un impediment de comercialització en mercats que eren novedosos per al sector citrícola, comporta en el seu conjunt pèrdues de llocs de treballat tant en la recol·lecció de la taronja com en els magatzems, pèrdues per a les organitzacions de productors citrícoles i pèrdues en general per al conjunt de l'economia valenciana.

La situació de la campanya citrícola 2001/2002 ve marcada per un cúmul d'incidències climatològiques, de pla-gues i problemes comercials fora dels habituals que han agreujat ­diria jo­ greument l'economia dels citricultors valencians i que s'uneix als baixos preus rebuts en les últimes campanyes citrícoles.
Per tant, els ingressos que perceben els agricultors que es dediquen a l'activitat citrícola no arriben a la mitja d'ingressos que es persegueixen en la resta dels sectors econòmics.
Totes aquestes incidències van a suposar que molts agricultors no reben enguany cap renda o que esta es veja molt minoritzada.

La plaga més important que ha afectat a la citricultura ha estat de la *ceratitis capitata* durant tot el mes d'octubre, el qual va provocar greus pèrdues en la varietat Marisol.

Però, allò més greu, senyories, i senyora consellera, sense dubte, és la crisi comercial amb els Estats Units americans que ha impedit l'exportació de clementines per un tonatge aproximat de 53.
000 tones.
Estes incidències no afecten a l'agricultor d'una manera aïllada, sinó que actua d'una manera interrelacionada.
D'esta forma, les elevades temperatures del mes d'octubre provocaren l'elevada població de la *ceratitis capitata* i, com a conseqüència, el veto dels Estats Units americans i les persistents pluges de desembre i gener han provocat una paralització en la recol·lecció d'aquest fruit, provocant en els cítrics el dany conegut com "pixat".
Més endavant, la crisi comercial amb els Estats Units paralitzà les exportacions de clementines i la desconfiança exportadora a la resta de països per part de les empreses i cooperatives, allargant d'aquesta manera el temps de recol·lecció dels esmentats cítrics.

Per tant, és evident que la coneguda crisi de les clementines ha afectat clarament que es provocara un retard en l'entrada de fruites als magatzems i, per tant, en produir-se les continues pluges aquest fruit s'ha malbaratat, no tenim cap tipus d'aprofitament industrial ni podem enviar-ho ni tan sols a la retirada.
Segons les dades de la pròpia Conselleria d'Agricultura, la fruita afectada per les pluges ha estat d'unes 128.
161 tones, o l'equivalent a 38,5 milions d'euros.
Amb tot, sembla que esta negativa situació que afecta econòmicament al País Valencià no és d'interés al govern de l'Estat espanyol, ja que el senyor Arias Cañete, a través de les seues declaracions, no ha mostrat cap voluntat de donar suport al sector citrícola valencià.
És més, des del moment que fa les primeres declaracions comença a escriure la crònica d'un fracàs estrepitós que culmina en la seua incapacitat per a negociar.
El senyor Arias Cañete en aquest tema ha estat el millor ministre que poguera tindre els Estats Units per a defensar els *lobbys* americans dels cítrics situats a Florida i Califòrnia.

Senyora consellera, el problema no és un altre que la pressió dels *lobbys* a l'administració americana.
Si no, mirem el resultat de les diferents campanyes citrícoles i les exportacions als Estats Units.
Campanya 1989/1990, s'exporten 4.
000 tones de clementines.
Clar!
, amb eixa quantitat no passava res.
En el 1997/1998 s'exporten 35.
000 tones.
En 1998/1999 s'aconsegueixen exportar 45.
000 tones.
En l'última campanya, la 2000/2001, s'exporten 80.
000 tones, un gran èxit.
Però, la previsió per aquesta campanya, que ja ha estat destruïda, era de 100.
000 tones, de les quals solament arribaven a ports americans 51.
000 tones i, d'esta quantitat, 30.
000 tones van formar part de l'esmentat bloqueig i amb conseqüència el sector tingué un pèrdua equivalent a uns 8.
000 milions de pessetes.

I és en aquest punt on s'ha de buscar solució, ja que els Estats Units dediquen partides milionàries per a l'eradicació de la *ceratitis capitata*, que també en té, cosa que no es fa al País Valencià, el que fiquem són pedaços.
Amb això donen l'excusa perfecta per als interessos dels americans, que destrueixen la campanya citrícola valenciana i es queden tan contents arrel d'una larva no apareguda mai.
Ja se sap que la famosa liberalització econòmica defensada pels Estats Units acaba afectant a tots menys a ells, que en la pràctica s'han mostrat, lògicament, proteccionistes.

Malgrat la gravetat del tema, tot ha quedat en una ximple denúncia als Estats Units per part d'Intercitrus i amb un suport verbal de totes les forces polítiques que conformem esta Cambra.
Però, es evident que els arbres no els deuen impedir vore el bosc.
I als pressupostos de l'any 2002 el Grup Parlamentari, el grup que jo represente en estos moments, Esquerra Unida del País Valencià, va presentar una moció o una esmena concreta als mateixos perquè es creara una partida pressupostària destinada a l'eradicació de la *ceratitis capitata*.
I, per cert, el Partit Popular, supose que per mandat de la pròpia conselleria, la va votar en contra i caldria buscar les fórmules adequades perquè la mosca del Mediterrani no siga l'excusa que en les properes campanyes del sector citrícola haja de suportar en les seues exportacions.

Diga'm vosté, senyora consellera, quin adjectiu li posem al fet que un país que històricament està comercialitzant cítrics es puguen trobar larves en taronges exportades a la venda en un supermercat, o que busquen les larves amb lupa per saber si són ceratitis o no, si estan vives o mortes.
Però, a més, ningú ha vist les larves, i això no ha impedit que se'ns acuse.
Nosaltres som acusats i, mentrestant, el senyor Arias Cañete juga al roig i negre.
Els Estats Units actuaven amb denúncies contra nosaltres.
Ara, per incapacitat d'un govern i el seu ministre, hem passat de ser perjudicats, ofesos i desprestigiats internacionalment, a ser poc menys que delinqüents, acusant-nos els Estats Units americans d'infectar de *ceratitis capitata* els cultius del seu país.

En estos moments ostentem la presidència de la Unió Europea.
Aquest fet, senyora consellera, no serveix solament perquè el Parlament Europeu es dedique a vore les excel·lències de l'Estat espanyol i que quede meravellat amb el seu clima.
Una de les tres vessants a discutir era, lògicament, l'agricultura mediterrània.
I és ahí, en eixe debat, on s'han de realitzar les accions necessàries perquè ens tinguen en compte.
I d'eixa forma preparar les ajudes i el suport necessari per a la propera campanya 2002/2003.
Eixe és el moment.
A més de parlar de les OCM, també parlar de la destrucció dels cítrics valencians.

I eixa missió és la que vosté té, la missió que vosté ha de desenvolupar en estos moments, ja que és evident que ni el govern de l'Estat reconeix al Govern Valencià ni a la pròpia conselleria ni a les seues peticions, senyora consellera.
No han pintat fava.
Governar no és gestionar, governar és donar solució a aquelles necessitats que té el poble i, malauradament, la senyora consellera no ha estat a l'altura del problema en esta situació.

Recorda, senyora consellera, la manifestació pel bloqueig que es realitzà el dia 22 de desembre?
Jo també, la recorde perfectament.
Una manifestació ja enganyosa d'entrada, en què la senyora consellera agarrava la bandera, perquè aixina estava al costat del sector, quan solament fea mitja hora, després de fer una setmana, havia promés ajudes d'entre dos mil i tres mil milions de pessetes ­en tots els diaris nacionals i de la comunitat va aparéixer­, i vosté, eixe mateix dia, mitja hora abans de la manifestació, acaba una reunió amb el sector en què es diu: "no puc ajudar amb més de 1.
500 milions de pessetes".
Una manifestació que ja començava a estar enganyada, al mateix sector allí representat.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Pérez, vaja finalitzant.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Acabe, acabe, senyora consellera.

Mire, vosté ha fet un discurs semblant al del senyor Arias Cañete fa uns dies, a Madrid, en la seua comissió.
Vosté, senyora consellera, no m'ha donat ni un gram de confiança del que podria fer.
Nosaltres considerem que menys paraules, menys història, perquè la història s'ha de tallar en algun moment, i el que ha de procurar, senyora consellera, és efectuar fets, buscar les solucions, compensar el sector, i preparar ja la campanya del 2000/2002.

Perquè no solament és el sector del cítric, sinó el que envolta, el transport, la quantitat i els milers d'hòmens recol·lectors de taronja que han quedat parats perquè ja s'ha acabat la temporada, la quantitat de milers de dones treballadores de magatzems que ja han acabat la campanya, i tot per un capritxo dels Estats Units americans per competitivitat amb els seus productes, i a més a més perquè ara, per a eixir de la pel·lícula, ens venen que s'ha de crear un protocol.

I jo dic, senyora consellera, el protocol per a què és?
.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Pérez, acabe.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

.
.
.
­acabe, senyora presidenta­, per a què és el protocol?
Supose que ara em contestarà, i tornarem a tindre oportunitat de continuar parlant del tema.

Gràcies, senyora presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Pérez.

Té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes, l'il·lustre diputat senyor Lozano.

**El senyor Lozano i Pastor:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Senyora consellera.

Mos acaba vosté de fer la crònica d'un fracàs, i ja la veig que hui ve de dol.
El dol deu ser per la mort del sector.
Jo li agraïsc el gest.
 *(Remors)*

Mire, senyora consellera, jo no sé, la veritat, per a on començar, perquè vosté ha vingut ací, durant un quart d'hora mos ha estat explicant la cronologia de tant i tot el que havien fet, mos ha parlat de demagògia, i, la veritat és que, després, si de cas, ja li recordaré la demagògia de la pancarta, la de les tarongetes en Madrid i més coses.

Perquè, escolte, senyora consellera, el problema era un problema de cató, de llibre.
Primer, identificar el problema, i vostés no l'han identificat bé, i els catons diuen, i fiquen inclús els professors, un exemple: n'hi ha un globus, que està caiguent, van tres persones, un metge molt important, una Teresa de Calcuta i va també un polític que és capaç de resoldre un problema en l'Orient Mitjà, una guerra; i tenim la responsabilitat, com està caiguent, de tirar-ne un, i cada un, en funció de la seua ideologia o dels seus pensaments, doncs, en tira un.
Un tira a santa Teresa, l'altre tira.
.
.
I la realitat és que no era un problema moral, no havíem de tirar a ningú per la seua ideologia o pel seu pes polític, sinó que era un problema de pes, havien de tirar al mes gros.
I vostés han fracassat en l'anàlisi del problema i se n'han adonat dos mesos tard.
El problema no era un problema fitosanitari, era un problema de comerç!

Segon element, vore els instruments que tenim, quins instruments tenim?
Els instruments, lògicament.
.
.
, està el Gatt, i lògicament, l'Organització Mundial de Comerç.
Eixe és un instrument que tenim, i, per tant, hem de, al valorar bé quin és el problema, intentar resoldre'l.
I el que s'hauria d'haver fet és anar l'Organització Mundial de Comerç, haver denunciat els Estats Units per l'incompliment dels protocols, perquè està clar que els protocols els han complit el nostre sector molt bé, els han complit perfectament, i, per tant, era una qüestió de denúncia.

I després, no me diga que és que això és molt llarg i d'ací tres anys se resol.
No!
N'hi ha un professor d'universitat ­no, però li ho avance, senyora consellera, perquè no tinga la temptació.
.
.
­ que diu que en tots els mecanismes de la OMC n'hi han dos mesos per a poder estar intentant resoldre-ho d'una forma pacífica.
Vostés han estat dos mesos per a resoldre la maquinària, de segur que era molt pesada, perquè el que ha costat, el que ha costat i el que costarà, pel que s'ha vist, tota la maquinària que ficaren, li ha costat aplegar.

I, tercer, era ficar la solució, o siga, les ferramentes en marxa i buscar solucions, dos tipus de solucions.
Una, de caràcter polític, i era anar a denunciar a l'Organització Mundial de Comerç i dir "ací està Europa", i a vore si de veritat el poder espanyol i el poder valencià fa la pressió suficient perquè el president de la Unió Europea fique les coses clares.
I, segon, ficar els mitjans.

I ahí sí que vull recordar-li una cosa, senyora consellera, els mitjans: me dóna pànic que tornen vostés a no identificar bé el problema, perquè si, el problema, caiguem en la temptació que és un problema fitosanitari, carregaran totes les repercussions econòmiques en la Conselleria d'Agricul-tura, i una altra vegada llevarem els diners de camins, de la millora de les explotacions, del reg.
.
.
I si el problema que veem, i està clar que no és un problema fitosanitari, que és un problema polític, haurem de vore com li demanem a l'Estat que traga els diners del conjunt de la societat i que ell, paral·lelament, li'ls demane a qui ha produït el problema, que no som els valencians i no som els espanyols.

Mire, senyora consellera, quina ha segut la reacció del Govern?
Doncs, jo pense que la reacció ha segut la diplomàcia de la cabotada.
Senzillament, anar allí, al senyor Bush, i anar pegant cabotades.
I ací, igual, és similar.
O siga, senzillament, hem anat i tot el que dia Cañete, ací, li se fea el joc, "no, es que no han actuado con buena fe".
Doncs, si no és bona fe serà mala llet, perquè, jo, altra cosa, no ho entenc.
*(Remors)*

Clar, a partir d'ahí, no sols.
.
.
Vosté és que ha fet una cronologia perfecta, s'ha deixat algun tema, senyora consellera, s'ha deixat que entremig d'això se n'anaven a Madrid, tornaven, eixien en la pancarta, en la televisió, i, vaja si li'n donaren, eh?
, vaja si el "poder valenciano".
.
.
Només faltà que mos ficaren verds, vaja si s'estiraren!
I quina llàstima que tan sols els durà unes hores, no sé si arribà a diverses, a la millor, una a soles.

I, després, parlem que no s'ha de fer demagògia, senyora consellera?
Bé, açò és seriós, la veritat és que és seriós.
Per tant, les reunions en Madrid, i que vénen a solucionar-ho, res, mentira, mentira.
.
.
, però podrida, que diuen en els pobles.
Després ix el senyor i diu: "no, catorze dies i si no tirarem a la flota espanyola i anirà contra l'americana si en catorze dies no ho resolen".
Catorze, no, trenta, encara no està resolt.

Al poquet de temps tornen a eixir en Castelló, el dia 24, el senyor Costa: "Siete días le quedan de plazo a los Estados Unidos, ¡si no le invadimos!
" Ah, *jolín*, amb la invasió!
*(Rialles)* Clar, al final, senyora consellera, quan des d'ací estan contínuament intentant justificar tot això, doncs, no mos creguem, en absolut, res del que vosté ha dit.
I per això, una de les coses que havia fet el Partit Socialista és no demanar la compareixença de vosté, volíem que vinguera el senyor Zaplana, que ho explicara, per a vore si realment podia explicar què és el que estava passant en el sector i a on estava eixa força que necessitavem realment el sector cítricola per a poder solucionar els seus problemes*.
(Remors)*

Al final, jo crec que inclús el senyor Cañete, en l'última compareixença que va tindre a Madrid, diu que s'havia reunit amb tot el sector.
Home, què coincidència que sobretot el sector productor, la Unió de Llauradors i l'AVA, els dos juntets, diuen que no van a fer el *paripé* a Madrid.
Mire si estan ja farts!

I no a soles està el sector, no sols està el sector a nivell de representació, que també, sinó que quan, ahir, per exemple.
.
.
, que per cert no estigueren vostés, no enviaren a ningú a la televisió de la comarca, de la Ribera Alta, un debat sobre la mosca.
.
.
i vostés optaren per no anar, perquè la veritat és que per a estar de dol, és per a no saber a on col·locar-se.
I no se pot imaginar com estava la centraleta de bloquejada!
Perquè, efectivament, la gent està tremendament cabrejada.

Mire, senyora consellera, vosté, també, en la compareixença, parlava un poc, també, un poc molt del que s'anava a fer en el tema del pixat, o almenys en el tema de la mosca.
I realment, jo li pregunte, i si que m'agradaria que me contestara, d'a on pensa traure els diners?
Perquè encara no s'han pagat les ajudes del 2000/2001 de l'oli, no s'han pagat, i n'hi havia de termini fins al 31 de desembre, les ajudes a les vedelles i a les vaques, no s'han pagat les IC de montanya, no s'han pagat.
.
.
, vostés no tenen diners!
I damunt, 2.
700 milions per als exportadors, 1.
700 per al pixat, no sé quantíssims.
.
.

Jo, de veritat, m'agradaria que vosté m'explicara d'a on pensa traure'ls, perquè tenim una greu preocupació, una molta preocupació de vore d'a on van a eixir eixos diners, i, lògicament, estarem pendents de vore d'a on els trauen, perquè si no ­torne a insistir­ els trauran d'allà a on fa falta.
I una altra vegada més el problema el pagaran els llauradors.
No el pagaran altres!
I li ho he dit ja diverses vegades, i li ho torne a repetir: en els últims anys, des que vosté governa, han desaparegut 50.
000 llauradors de la Comunitat Valenciana.

Jo crec que és per a anar de dol, perdone la reiteració, però sembla que el color va molt bé per a hui.

Senyora consellera, l'única cosa que li demanaríem és que demanara a Madrid, demanara al Govern, que es ficara a treballar seriosament.
I, de veritat, sense demagògia, vosté sap que mosatros hem estat al costat del sector, jo diria, inclús, que més que vostés.
Perquè, vostés, això sí que ho han fet, que hi ha un problema de mosca?
Deu avionetes, i no perquè no n'hi havien més.

Perquè, efectivament, la sensació que té la gent és com reacciona este govern i mos ha tret deu avionetes!
Ha banyat el cent per cent de la gent ­deu o dotze o quinze, com més millor­, la idea és donar la imatge que estaven fent coses.
No se poden fer les coses aixina, senyora consellera.

Les coses se fan actuant des d'abans, intentant previndre, planificar.
.
.
Ja sé que a vosté la paraula planificar no li agrada, sembla que cada vegada que parlem de planificar és una cosa que està pensant en el passat i en el món comunista.
Planificar", senzillament, ho fan tots els empresaris, que diuen què és el que vol que siga l'any que ve.
I l'any que ve el planifiquen, l'ordenen, el miren, intenten harmonitzar-lo per a aconseguir els objectius que se marquen.
Planificar vol dir, senyora consellera, que o comencem a prendre mides amb temps, per al tema de la mosca, per al tema de la reestructuració de la marisol, per al tema de la comercialització, per a les ajudes als exportadors.
.
.
o acabaran anant-se'n tots els llauradors al carrer, i no sols els llauradors, sinó, a més, tot el que al voltant de la citricultura està.

Senyora consellera, m'agradaria que me contestara d'a on van a traure els diners per a solucionar els problemes.

Gràcies.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Lozano.

Té la paraula, en representació del Grup Mixt, el senyor Peris.

 

**El senyor Peris i Garcia:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Hi havia una part en el text de la intervenció de la consellera d'Agricultura, que diu, a més de la problemàtica i els problemes comercials amb els americans, diu: "i la problemàtica de la mosca del Mediterrani".
Perquè eixe és el problema, senyora consellera.
El problema és que sí que estan afectades les taronges de les picades de la mosca del Mediterrani.
Perquè el problema és que des del mes de maig s'està anunciant que enguany n'hi havia més plaga que mai; vosté, en la presa de possessió del president d'Intercitrus, diu que eixe problema l'hauran de resoldre els llauradors, i en el mes de novembre el senyor Cristóbal Aguado diu que vosté hauria d'haver invertit 1.
000 milions de pessetes a acabar amb la plaga de la mosca, que només se n'ha gastat 380, i per exemple, hi han altres notícies que diuen que a Europa, als enviaments d'Europa, depén de les partides, estan apareguent moltes fruites podrides per la plaga de la mosca.

O siga, el problema és que ací, ara, puguem parlar molt dels Estats Units, però els Estats Units a vosté li han fet un favor amb eixe proteccionisme que tenen dels seus productes, li han fet un favor de la nul·la i nefasta gestió de la plaga de la mosca que ha fet des de la Conselleria d'Agricultura i Pesca.
Eixe és el problema de la mosca!

El problema de la mosca no és el proteccionisme del americans, que evidentment que són proteccionistes!
L'*amigo* americà és amic d'ells mateixa, mai ha segut amic de ningú més en el món.
Els americans són amics d'ells mateixa.
I vostés es pensaven que com som aliats en altres històries dels americans anaven ací a.
.
.
a no tindre cap control.

El problema no és que si han detectat o no la plaga de la mosca.
El problema és que n'hi ha moltíssima plaga de la mosca enguany, que estan baixant el preu de les taronges en els mercats europeus a més del 50%, i el problema és que vostés no han escoltat el sector.
El problema és que la consellera d'Agricultura se'n va a la Costera a transformar secans en regadius i fa inversions de mil milions de pessetes, mentre es gasta en acabar la plaga de la mosca, 300, 350 o 380.
Eixe és el problema.

I evidentment que els americans són proteccionistes, i evidentment m'imagine jo que haurà hagut interessos dels qui tenen tarongers en el propi Estat, dintre de l'Estat americà, per a vendre els seus productes.
Evidentment.
I possiblement hagen fet una campanya injusta contra les nostres taronges.
Però, n'hi ha plaga o no n'hi ha plaga en els nostres camps?
Estan baixant els preus de les taronges en els mercats europeus o no estan?
I què està fent vosté per acabar en la plaga de la mosca?
Com està subvencionant, com està ajudant a eixos llauradors?

Perquè, efectivament, si alguns productes són tòxics i no es poden ja utilitzar, hi haurà que fer molts més esforços en buscar les alternatives per resoldre el problema de la plaga de la mosca.
I haurem d'intentar salvar als actuals llauradors, a eixos que tenen xicotetes explotacions, que no poden resoldre el seu problema, abans de fomentar noves transformacions agràries de secans, de diners que no venen del sector, d'altres senyors, que és el que vosté està fomentant en les inversions.
N'hi ha milers i milers de milions per a convertir secans en regadiu, i no n'hi ha més que 380 milions per a detectar la plaga de la mosca.
Eixe és el problema.

A vostés li han fet un gran favor, perquè la campanya és desastrosa, no en el mercat americà, en el mercat americà i en el mercat europeu.
I no me diga que ho llegim de diaris contraris.
Ho llegim en *Las Provincias*, i ho llegim en declaracions de Cristobal Aguado, d'eixos senyors, que efectivament, com ja li han dit a vosté, no tingueren cap problema de deixar-la posar-se davant la pancarta.

Vosté no hauria d'anar en eixa pancarta, senyora consellera, perquè vosté no ha fet una política com tocava en resoldre el problema de la mosca.
I vaig a dir-li textualment paraules del president d'Intercitrus, que diu: "Arnandis confirma que los problemas de fruta podrida están apareciendo en todos los mercados, aunque el grado de incidencia depende de partidas, empresas y condiciones del envío, y se ha detectado sobre todo en Europa".

És cert, per anar als Estats Units en vaixells hi ha tota una sèrie de seguretats i de.
.
.
congelar, és a dir, el problema, la mosca es mata, les larves possibles que estiguen en els tarongers les maten amb fred.
És cert.
Però quan no es maten amb fred, quan van a altres mercats, apareixen.
I és una vergonya el que està passant en la nostra taronja en els mercats europeus, i la baixada de preu.

Els Estats Units tenen moltes més fronteres, són molt proteccionistes, i evidentment han estat fent una política demagògica per vendre les seus taronges en un moment que tenien una crisi econòmica important.
És cert.
Però el problema és que està la mosca en el camp valencià, i el problema és que amb 380 milions de pessetes poc o res se resol de la mosca, de la plaga de la mosca.
I ahí és on jo esperava que a més de tot el que ha contat d'eixes converses, etcètera, etcètera, diguera: i anem a invertir enguany i anem a fer enguany.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Peris, acabe.

 

**El senyor Peris i García:**

 

.
.
.
i anem a resoldre enguany.

Gràcies, senyora presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Peris.

Té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Popular, l'il·lustre diputat senyor Soler.

 

**El senyor Soler Garibo:**

 

Senyora presidenta.

Senyories.

Senyora consellera.

Mire, agrair-li, com no, la seua compareixença i destacar que ha sigut a petició pròpia.
Seguint en la línia del Grup Parlamentari Popular, seguint, repetisc, per si no ho han entés a la primera, seguint en la línia del Grup Parlamentari Popular i del Govern Valencià, de donar la cara, de donar la cara quan no sempre és agradable, no com altres governs, que quan venia algun cas desagradable s'amagaven i aplicaven la política de l'estruç.
Mosatros apliquem la de donar la cara i eixir a donar explicacions.

Mire, ha fet vosté una cronologia dels fets de forma completament objectiva, i sense buscar en cap moment la demagògia fàcil i partidista.
Haguera sigut per a vosté molt còmode fer demagògia i ha fugit d'ella com no podia ser d'altra manera, no com altres que no han fet altra cosa més que fer demagògia des que començà el problema.
És a dir, que des que començà o se detectà el problema, no han fet altra cosa més que fer demagògia, no peguen puntà sense fil, i aprofitar tot allò que poden, siga el que siga, per a intentar ­remarque- intentar desgastar el govern; que aconseguir-ho és una cosa molt distinta.

El fet que este període de sessions s'òbriga en este debat, demostra clarament l'interés del Govern Valencià i del Grup Parlamentari Popular en este tema de les clementines.
I el fet que vosté vinga de negre hui no crec que siga que vinga de dol.
Cal recordar que el negre també és el color de la solemnitat i és el color de les coses importants.
I això demostra que li donem importància a este tema.
Els actes seriosos els especialistes en protocol recomanen vestir de negre; per tant, vosté li dóna serietat i importància a este debat i no fa demagògia barata.

Estem completament d'acord en vosté, que el millor per al sector és comptar en el consens de totes les forces parlamentàries, junt al govern.
Açò és el que se diu en política una qüestió d'estat.
I estic convençut que l'oposició no ha ratllat a l'altura que devia en esta qüestió.
És a dir, no ho ha tractat com una qüestió d'Estat, sinó ho ha tractat com una qüestió partidista, en el "todo vale" en tal de desgastar el govern.
Per això totes les gestions que s'han fet han sigut junt al sector, treballant colze a colze en ell, i fonamentalment en Intercitrus.

Està clar que hi ha coses que no podem fer res per evitar-les: pedregades, tronades, etcètera.
Este cas ha sigut un imponderable que, bo, no hem pogut fer res per a evitar-lo.
Però, on està la diferència?
On s'ha de vore l'interés d'un govern és en la seua actitud davant d'eixos imponderables.
I l'actitud, la reacció de la conselleria, aixina com la del Govern Valencià, ha sigut impecable.

Només se detectà el problema vosté informà al president Zaplana, i ell mateix el que ficà en marxa tota la maquinària política i diplomàtica per a intentar resoldre la situació.
Començà una bateria de reunions, tècniques i polítiques ­vosté ho ha explicat molt bé­ en el sector, el Ministeri d'Agricultura, el d'Assumptes Exteriors, l'ambaixada d'Espanya als Estats Units, la Unió Europea; seguiren les reunions tant a Washington com ací, el viceministre d'Agricultura d'Estats Units, el subdirector del Departament de Quarantena dels Estats Units, la secretaria d'Agricultura del Estats Units, el comissari europeu de Comerç, Pasqual Lamy

Hui ha quedat clar ací, que vosté i el president Zaplana i tot el govern han estat, estan i estaran al costat del sector, i en defensa dels seus interessos que, en definitiva, un sector tan important com este són els interessos de tots els valencians i de les valencianes.
Tenen, sense cap dubte, tot el recolzament del Grup Parlamentari Popular en les polítiques que han aplicat i en les que van a aplicar en el futur.

Entrant en el que seria ja més el problema.
Vosté s'ha referit en la seua intervenció sempre a una suposada larva i a una suposada procedència.
Bé, jo estava sentint altres intervencions, i al final, de veres que he acabat marejat.
Perquè han dit.
.
.
ja l'oposició ha tractat de fer-li vore o d'acusar-la a vosté que ací hi ha una relació causa­efecte, *ceratitis capitata*­tema Estats Units.
Però com s'han dit arguments en contra, jo pense que els dos no poden tindre raó.
Si hi ha una relació causa-efecte i la causant és la mosca, no és un problema comercial, és un problema fitosanitari.
I si efectivament fóra un problema comercial i no fitosanitari, què punyetes pinta ací la mosca?
La mosca és una cosa, és un problema que tenim i anem a intentar resoldre'l, però si és un problema comercial la mosca no té res a vore.

L'única cosa que fan totes aquelles persones del sector que involucren a la mosca en este tema, és fer-los un flac favor al sector, fer un flac favor al sector.
Per tant, o una cosa o l'altra, les dues coses no, perquè es contradiuen completament.
S'han fet debats en molts diversos fòrums, s'han dit.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Soler, vaja finalitzant.

 

**El senyor Soler Garibo:**

 

Acabe de seguida, senyora presidenta.

.
.
.
s'han dit moltes coses que no eren certes.
S'ha fet molta demagògia.
S'han fet debats sectaris en els que a alguns mos han invitat com una *encerrona*, i en altres ni tan sols mos han invitat o mos han invitat d'oients.
Serà que tenen por de sentir la versió del govern?
Serà que si anem mosatros a eixos debats no poden fer demagògia?

Per tant, pense que el Govern Valencià, vosté mateixa, han apostat per la via del diàleg, i per l'altra via, la via més contundent, la d'adherir-se a Intercitrus en la demanda, i conforme digué el president Zaplana, segons anaren passant els terminis anar endurint les mesures i anar endurint la situació.
Per tant, crec que estem en la via adequada.
I des d'ací dir-li que tenen tot el recolzament del Grup Parlamentari Popular, i el desig en la seua bona gestió que el tema este s'acabe quan abans pel bé del sector.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Soler.

Té la paraula per a donar resposta conjunta, l'honorable senyora consellera d'Agricultura.

 

**La senyora consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores diputades, senyors diputats.

No havia vist en la vida un debat, les actes del qual, quan les vegen els Estats Units.
.
.
no cal que presente ningú cap demanda, perquè les intervencions de la majoria de l'oposició ­i ara delimitaré­ són una absoluta traïció al sector citrícola, *(remors)* una venuda total al sector americà, perquè vostés han dit el que diuen els americans.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, silenci.

**La senyora consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació:**

 

.
.
.
que la culpa del parament són la mosca.
.
.
*(aplaudiments des d'un sector de la Cambra)* i vostés ho han dit ací i estarà en les actes.

Els americans han utilitzat el tema de les larves, i vostés els han donat suport polític en les seues intervencions.
Perquè han dit, i el senyor Peris ho ha dit textualment, que el problema dels americans és que hi havia mosca a Espanya.
I això és el que el sector està contrarestant des del primer dia, tot el sector: organitzacions agràries que no anaren l'altre dia a Madrid, exportadors i cooperatives, perquè Estats Units té mosca i perquè tot el món que produix cítrics té mosca.

Jo no negaré que hi ha mosca, però, és clar, el problema de la mosca en el camp no ha sigut l'origen del tancament.
I a mi me dóna igual que critiquen al govern, perquè per a això estem, lògicament.
Però el que em preocupa és que el govern americà, en totes els seus defectes i en tot el seu proteccionisme, sap llegir, saben llegir actes, saben vore debats.
I a partir de hui, vostés, com algú en el seu moment que no diré, han donat la raó al tancament de les fronteres.
I he de dir en honor a la veritat que el senyor Lozano ha sigut el més prudent en este tema que els altres.
A pesar que ha criticat, evidentment al govern, però ha sigut molt caut perquè coneix molt bé el que ens juguem, coneix molt bé al sector.

I vosté, senyora Pérez, i lamente dir-li-ho, perquè li ho dic en *carinyo*, i no per mi, sinó que quan diuen que el tema de la mosca ha creat el conflicte.
.
.
El senyor Peris, ja en la gosadia i l'atreviment absolut, ha dit que el problema d'Estats Units ve originat per la mosca i s'ha quedat tan ample.
Molt bé, demà o ara d'ací a un moment, cridarem el sector agrari per a que, en fi, els explique a vostés que els americans no tenien raó, o sí la tenen.

És el debat que estem participant.
Jo assumisc la crítica i per suposat per a vostés no ho hem de fer bé.
Però si és algo normal!
I eixa crítica no perjudica al sector, però sí el dir que la mosca és el problema que origina el tancament de les fronteres.
Perquè no ho és, i perquè com molt bé ha dit el senyor Soler, si el tema no és fitosanitari no és de la mosca; la contradicció és seua, després me l'aclarixen.

Perquè a més, senyora Pérez, és cert i compartisc una part del seu anàlisi, evidentment -perquè vosté crec que el que ha dit no ho ha dit sabent el perjudici que podia crear, però sí ha fet un discurs molt perillós per al sector no per al govern, molt, molt perillós- és cert que ha hagut una situació climatològica, que compartim problemes comercials, però.
.
.
és cert que ha fet calor, però és cert que els nivells de mosca enguany, les captures, eren els mateixos nivells de l'any passat.

I en qualsevol cas, fa uns quants anys, en govern no popular, es va produir una situació pareguda, i perquè és normal quan fa calor, i no es va produir el tancament de frontera.
Perquè si vostés analitzen totes les actes de cada any d'exportació als Estats Units, comprovaran que sempre en la història de les exportacions, com és normal, arriba sempre alguna taronja en mal estat, que es retira i punt, i es retira eixa partida.
I això no crea un problema.
I això s'ha produït històricament.

Per tant, com jo pense que el problema és comercial, que el sector ho ha fet bé, i que no és eixe el problema, no puc compartir el que diuen, no per a defendre'm, sinó per a defendre milers i milers de llauradors que estan ahí patint el problema.
*(Remors i aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

És que ha dit textualment "la conseqüència de la mosca en el camp va paralitzar l'exportació als Estats Units", que m'ho he copiat.
Bo, que jutgen en els mitjans, que jutge el sector.
I jo sé que la realitat i el sentit social està en el carrer i possiblement no a voltes ací, desgraciadament.

Jo crec que realment vosté ha dit que el millor ministre per als Estats Units ha sigut el senyor Cañete.
I els millors ambaixadors, el senyor Peris i la senyora Pérez, i això ja que els titulen i els nomenen.
*(Remors)* I per tant.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Per favor, senyora Pérez, intervindrà en la rèplica.

 

**La senyora consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació:**

 

.
.
.
no crec que en tot este debat mai hem donat la raó als Estats Units.
Sempre hem ratificat que no havia fet res malament el sector, que s'havia complit i que això de les larves era com una pel·lícula sense final, que mai s'ha trobat la larva, que estaven en formol i no s'ha analitzat.

Tot això haurien de saber-ho, i si no, pregunten, que jo els ho haguera explicat abans de la intervenció.
Perquè, evidentment, sap que sóc assequible a vostés, molt abans d'este debat, per a explicar-los els detalls que els mitjans de comunicació no coneixien o no han tret o, evidentment, com hi ha hagut tant de galimaties en este tema, podia no quedar clar, i això ho comprenc.
Vull dir, intente comprendre'ls personalment, però vull que sàpien l'error estratègic de primera magnitud que han comés en el dia de hui, sense jutjar a ningú i que jutgen els perjudicats.

Efectivament, per la resta, compartim allò que ha dit, senyora Pérez, quant a la quantitat d'exportacions aproximadament, la pressió dels *lobbies* californians, les pluges que hi ha hagut, que ha sigut un cúmul d'actuacions molt dures que han culminat en esta situació del tancament.

I també dir-li que, efectivament, la demanda d'Inter-citrus vosté ha dit que compta amb el recolzament de tots els grups.
Em pareix molt bé, però el recolzament primer ha sigut el del Govern Valencià des del primer dia.
Vull dir, que si el té de tot el món crec que és bo, crec que a això no diré mai que no, perquè crec que és bo, perquè s'ha de donar una imatge davant d'altres governs d'unitat de la societat civil i política.
Independentment de les discrepàncies que pugam tindre, que les tindrem, en les formes, els continguts i en moltes coses, com és normal; però raonant i debatent sempre arribem a punts en comú i a punts de discrepància, i això és aixina.

Per altra part, la missió de la conselleria crec que sé quina és, evidentment, senyora Pérez.
I crec que l'hem complida de sobres, no la conselleria sinó el Govern.
El president també, indubtablement.
I com este Govern és col·legiat i ningú se creu superior a un altre, tots tenim la mateixa possibilitat de comparéixer, com podia haver-ho fet algun altre company meu.
El que passa és que, clar, això no s'entén a voltes.

I una cosa que han centrat el tema, alguns més que altres: el tema de la manifestació i de les actuacions.
És que a vostés els molesta?
És que un responsable polític no és un ciutadà normal i corrent en eixe sentit?
Amb molta més responsabilitat, certament.
Però és que algú se pensa que els consellers o algú estan investits de la gràcia divina i tenen quatre cames o alguna cosa pareguda?
No, no.
Perquè jo crec que, primer, no la vàrem convocar mosatros.
Vaig estar on havia d'estar, i tornaria a fer-ho en qualsevol moment i ho faré quan no siga consellera, que també seré una ciutadana valenciana defensora dels interessos.

Després han parlat també d'ajudes, el senyor Lozano i la senyora Pérez, les ajudes de l'oli.
Això de l'oli vorà demà el desmentit de les organitzacions agràries, que ja hem contactat amb elles, perquè és absolutament falsa o distorsionada la notícia que ha eixit hui, i abans de vindre ací s'ha parlat des de la direcció general amb ells i saben perfectament que no és cert.
Però vosté s'ha d'agarrar a tot, senyor Lozano, i ahí sí que el felicite.

No he fet ninguna declaració sobre xifres.
Vosté, alguns, han donat xifres del que anem a pagar als exportadors i a les cooperatives, que les obliden ­no, vosté crec que no però alguns sí­.
El 50% de la mercaderia que estava per a exportar o que s'ha quedat en camí és de cooperatives.
I en qualsevol cas, darrere de les cooperatives i empreses hi han llauradors i llauradores que volem que no perden eixe diners.
I que, certament, qualsevol ajuda que s'arbitrarà necessitarà com a requisit presentar el justificant d'haver pagat al llaurador.
Perquè, evidentment, ací tots ens coneixem, i no volem en cap moment que el llaurador se perjudique.
Eixe és un tema.
Però jo no haurà sentit que donara una xifra.
Sí que s'han donat, però hem tancat ni una xifra sobre això ni res en este sentit.

Per tant, bé, senyor Lozano.
Jo ja li he dit, el discurs seu ha sigut absolutament erràtic, d'idees disperses, però bé, en eixe sentit m'ha agradat, perquè demostra que quan no se té una estructura de discurs de crítica o del que siga, d'opinió, és que les coses les hem fet bé, perquè si no, tindria un argument.
Han sigut idees absolutament disperses, perquè vosté sap que el tema és molt difícil i que més del que se fa no se pot fer.

I bé, després parlant que si el dol, que ja li han dit, que si l'anècdota, que si tal.
Mire, el problema ­compartim alguna cosa­: és comercial.
Compartim eixa anàlisi.
I sobretot, vosté ha donat solucions o plantejaments de solució ací.
Però li falta una cosa: que no són els plantejaments que fa el sector mateix.
Eixa és la diferència.
Li falta eixe element: que mosatros hem fet en cada moment, bé o malament, allò que el sector volia, perquè ha sigut absolutament diari i permanent el contacte i s'ha fet allò que el sector volia.
Si algú dins del sector discrepa, que també és possible, perdone, però jo he d'acatar allò que adopta la majoria en Intercitrus i prendre eixes accions.

Vosté me contarà: "és que Pepito de no sé a on opina.
.
.
" Mire, és com tot, ací està el seu partit i cada u opina una cosa i estan ahí.
Vull dir, que això és un problema normal en la societat.
O siga, Intercitrus representa productors, comerciants i exportadors, i jo he de donar suport als seus acords, independentment que un afiliat de no sé quin poble estarà en contra.
Clar, com en tot el món.
Mire vosté, ací se parlen i tot.
Per tant, jo crec que això és molt clar.
El desig del sector, senyor Lozano, que és important.
I això és un element que sempre hem tingut en compte.

I estem d'acord que és un problema d'Estat.
Ahí estem totalment d'acord.
Però no sols per les ajudes econòmiques, que per descomptat també, sinó per moltes altres raons, evidentment.
Perquè entre altres coses les competències en matèria d'exterior i política europea no la té la conselleria ni el Govern Valencià.
I hem sobrepassat en alguns moments les nostres competències estatutàries i estatals, les hem sobrepassat, però per defendre un sector.
I no ha passat absolutament res negatiu.

En definitiva, a vostés els encanta dir que no hem d'anar a la manifestació, perquè els trenca els discurs.
Perquè aquell dia a vostés els haguera encantat, tenien discurs.
Vosté.
.
.
Dic en general, no a tots.

I després els encanta dir que no està el president de la Generalitat.
Perdone, és que jo no m'he llegit les actes de fa anys, però jo no he vist el senyor Lerma, que va ser president del Govern, vindre a comparéixer ací.
A seure sí, però a comparéixer no.
I no m'ho han dit, és que ho he vist durant tots els anys de govern.
Per tant, no entrem en dinàmiques en què tots perillen.
És que ací, en lloc de calfar cadires, treballem.

I per altra part, és un tema que més val no reiterar-lo, perquè el passat és el passat i el present és el que és.
Per tant, treballar més no és estar més hores assegut, perquè algú ha dit que fer política molt adequadament no és gestionar sols, és fer accions polítiques.
Per tant, deixem eixos vells debats que servixen per als cítrics, servixen per a la indústria, servixen per a tot, a vore si aixina distorsionem i la premsa apunta a allò altre i ja no parlem del que hem de parlar.
No, parlem dels cítrics i dels seus problemes.

Per altra part, anem a vore.
Vostés parlen també del tema de la mosca.
Efectivament, ja ho han dit molt clar.
Els Estats Units tenen raó: la mosca ha sigut el problema, i l'hem tancat.
Jo dic: no ha sigut el problema, encara que hi haguera mosca, com n'hi ha hagut en totes les campanyes, i en algunes en nivells com este quan s'exportava als Estats Units, i probablement ni governàvem, perquè és un problema de tots, això sí que ho he de dir.

Però també és cert que mosatros en som conscients i hem anat incrementant les partides pressupostàries.
Quan arribàrem no arribava als 200 milions.
Jo li vaig a dir una cosa: la mosca del Mediterrani és un problema endèmic i, per a entendre'ns, que estarà sempre, que arribar a nivell zero és absolutament impossible, per la nostra estructura, no sols minifundista sinó per l'acumulació de cases, de finques, de xalets, enmig de les explotacions en la majoria de la nostra comunitat, tota no.

Per tant, de més de 100 milions, 350 l'any passat, i estem treballant en una línia en què allò que falta, a més de fer coses, evidentment, és també conscienciar que el material i el líquid que se subministra debades no és perquè el tornen, és perquè el gaste la gent.
I que és cert que hi han molts llauradors que tenen problemes, perquè són a temps parcial, perquè tenen xicotetes parcel·les, i ahí és on s'està treballant per a vore quines accions se poden fer.
Però en qualsevol cas este tema s'està treballant.
I no s'ha inventat ara, la mosca del Mediterrani existia en esta i en tanta quantitat com hi ha hagut este any, en campanyes molt arrere històricament, inclús abans de la democràcia.
I la diferència està entre ficar més de 100 milions, ficar-ne 350 o ficar-ne més de 1.
000, com anem a tindre este any.

Ah!
, per cert.
El senyor Lozano me preguntava d'on vaig a traure els diners.
Mire, d'una bona gestió i d'una bona administració d'este Govern.
Clar, senyor Lozano.
Evident-ment, en l'economia familiar de qualsevol dels presents quan ixen problemes s'ha de prioritzar, i prioritzem, a més que en este cas tindrem aportacions externes del Govern i del Ministeri d'Agricultura per al pixat, per a la mosca i per a les actuacions americanes.
Per tant, amb eixa col·laboració de tots, que indubtablement també se rascaran la butxaca, i amb la nostra, i fent la priorització més adequada, no se preocupe que hi haurà diners.

I me preocupa fonamentalment que la setmana que ve estarà ja la línia del pixat i me preocupa la de la mosca també, que tindrà una dotació tres voltes o quatre major de la que té per a poder començar.
I en qualsevol cas, el tema dels Estats Units fet amb la filosofia de no perjudicar els llauradors que vengueren eixes taronges per a exportar.

Jo, la veritat, crec que més o menys, perquè com era tot tan embolicat, però ho tenia apuntat, i si no en la pròxima intervenció.
.
.
Al senyor Peris, que m'imagine que eixirà cabrejadíssim, me pareix raríssim amb la seua ideologia que parega un enviat dels Estats Units, però en fi, tot en este vida és possible, ja se veuen tantes coses.
.
.
I jo crec que li faran un monument, en qualsevol cas.

I jo crec que, a més, ha dit coses d'una demagògia barata, barata *a tope*.
O siga, vosté diu que jo en la Costera, i m'imagine que parla d'Enguera, anem a transformar.
.
.
bé, i en la Canal de Navarrés i en altres zones de baix, anem a transformar.
.
.
No anem a transformar res!
És que vostés no compten, no sumen ni resten.
No se transforma, són suports al regadiu.
I a més, s'ha de tindre en compte que la superfície de regadiu està desapareixent en la zona costanera.
Per tant, vosté què vol, que desapareguen també l'agricultura i més llauradors?
Si desapareixen de la zona costanera per la pressió immobiliària i la pressió, digam, dels polígons industrials, per dir-ho d'alguna forma, i ho traslladem cap a l'interior, si davant de la resta no tornem a sumar, ens quedarem davall zero, senyor Peris.

Vull dir, eixe és un argument molt barat i molt fàcil que apliquen, no vosté sol, molts.
Però s'ha d'anar sumant i pensant que, si allò que es perd per altres raons no s'incrementa, sí que l'agricultura està apanyada.
I sobretot tenint en compte que se fan actuacions on l'estalvi d'aigua és considerable.
I se fa tot amb les noves tecnologies, i quan és una superfície més gran, perquè eixes zones no tenen tant de minifundisme, però no perquè siguen més rics sinó perquè la situació la conjuntura social és d'eixa forma, també haurem d'ajudar-los per a modernitzar.

Per altra part, jo sempre ho he dit.
Els nivells de mosca d'enguany no eren majors, però sí se varen multiplicar davant de la no eixida al mercat de la marisol, quan se quedaven les fruites en els arbres i les picades eren impressionants, i una mosca acudix més prompte a una marisol ja en bona condició de dolçor que a un mosquer o a qualsevol altra trampa.
Llavors, ahí són actuacions molt més complexes.
Enguany s'ha ajuntat tot, i això sí que ho compartirem.
Possiblement no compartirem les actuacions, però sí la situació que s'ha produït en el camp.

Per a resumir, me preocupen eixes intervencions.
Podran dir-me allò que vulguen, però ahí queda escrit el que han dit.
Dir que la mosca és la responsable, que és exactament allò que al·lega el Govern i els inspectors americans, que és preocupant que les seues senyories diguen això per danyar el Govern.
Critiquen el Govern, però no ataquen un sector que està defenent-se en eixe sentit i que té una difícil defensa si estes actes les agarren els americans, que les agarren totes, evidentment.
I sobretot, dir-los una cosa: en la política, en el debat partidista o entre grups parlamentaris, el Govern, etcètera, no es pot aplicar el *todo vale*.
Per a mi no val tot.
Hi han uns límits per damunt dels colors polítics, i eixos límits són eixa defensa analitzant si l'acció que anem a realitzar i les nostres paraules va a ser beneficiosa o perjudicial per al sector mateix.
Pensem que no vivim en un món aïllat.
Pensem que eixa globalització afecta també a la comunicació, i pensem que d'ací dos o tres hores sabran açò que ací s'ha dit.
Espere que no tinguen en compte les seues paraules, com jo no les tindré en compte, i sobretot espere que el sector no sàpia allò que s'ha dit ací, perquè en qualsevol cas crec que és molt trist i és pura tragèdia, que per això vaig de dol, pel que han dit ací molts opositors.

Hasta luego.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora consellera.

Correspon, per a rèplica, la intervenció de la il·lustre diputada senyora Pérez, en representació del Grup Parlamentari Esquerra Unida.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyora consellera.

Pura demagògia.
Efectivament, com ha d'estar conforme amb allò que ha dit l'oposició, si ni tan sols ha estat atenta?
Quin debat es pensava vosté que anàvem a fer ací?
Anàvem a parlar dels titulars de la premsa en esta ocasió?
O és que creu vosté que ací amb el sector no se reunix només que exclusivament la senyora consellera?

Senyora consellera, de totes formes, diga'm sincerament si suportaria vosté tanta burla i torpor per part del Govern i despreci al País Valencià si no fos consellera.
La suportaria vosté?
No, estic convençuda.

I des d'eixe punt de vista és amb el qual vosté ha d'eixir a la trona i parlar.
Menys paraules.
Quin és, per exemple, el protocol que s'està estudiant?
Protocol que, probablement, el protocol que exigixen els americans faça mal a la campanya 2002/2003.
No dic que vaja a fer mal aixina com.
.
.
dic hipotèticament pot fer mal.
Quin protocol?
Ja sap vosté de què és tracta?
Ha participat com a representant del País Valencià, d'una zona eminentment citrícola?
Ha participat?
No.

On està la culpa dels citricultors valencians perquè els condemnen d'eixa forma?
Per què ha venut vosté al sector citrícola valencià?
Per molt que diga, l'ha venut, perquè fins i tot es ven callant i atorgant el que altres estan fent.
Tot no es compensa, senyora consellera, anant tots plegats ­part del sector, organitzacions agràries, la pròpia conselleria­a visitar una fira de cítrics.
Tot no es compensa aixina, sinó donant solucions al problema exacte.

Mire vosté, dies abans, dies abans del bloqueig dels Estats Units americans ­que no vaig a entrar en el tema, però sí que li demanaria que amb molta cura llegira la intervenció que he efectuat en esta trona, perquè em sembla que no m'ha sentit clarament­, dies abans se li fa una quantitat de *pleitesía* a l'administració americana, a la figura del senyor Bush per part de don José María Aznar, que és increïble.
I dies després, automàticament, se'ns presenta el bloqueig.
Que ara ha de vindre l'administració americana a salvar-nos?
Mai en la vida, mai en la vida.
O és que ara ens hem de considerar, en compte d'una regió d'Espanya, americans de segona?

Cada dia jo, en alçar-me, pense en el meu país, i tot el que realitze és per a vertebrar-lo bé, per a pensar en la seua qualitat de vida, per a alçar-lo el possible.
Si vosté sabera les coses que previnc cada dia quan em gite.
.
.
I tot ho faig pel meu país.
Sols demane que vosté faça el mateix, perquè també li paguen el mateixos.
Motiu este pel qual jo em sent humiliada.
Em sent humiliada per un govern que no reconeix el Govern Valencià, em sent humiliada perquè han ofés els citricultors valencians, que van a perdre-ho tot en esta campanya.

El senyor Arias Cañete va desqualificar els productors de cítrics valencians des de la primera declaració que va fer en premsa, i vosté, senyora consellera.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Per favor, pregue silenci.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

.
.
.
sap també, com tota la Cambra, que tot es tracta d'una guerra comercial.
Ho llegirà també en la meua declaració primera.
No m'ha covençut vosté, senyora consellera, com a defensora de l'agricultura valenciana.

Senyora consellera, si els inspectors americans no han pogut demostrar ni l'existència de la *ceratitis capitata*, ni que la larva fos de cítrics valencians, era evident que l'administració americana buscara una fórmula que impedira l'entrada de cítrics per problemes comercials.
I està clar: ràpidament anuncien la necessitat d'un estudi en el qual es revisara un protocol.
Per a què?
És evident.
Per a no tenir competència sobre el seu mercat.
Mentrestant, vosté continua permetent que siga moneda de canvi en matèria agrícola la Comunitat Valenciana.

L'efecte del bloqueig ha creat desconfiança al mercat de Xina i Japó.
És evident.
Clar que ha creat desconfiança!
Però, a més, ha suposat per al camp valencià una renegociació de la baixa dels preus dels cítrics per la majoria dels operadors.
I això són pèrdues.
En definitiva, una greu crisi en el sector, un augment de l'atur.
I tot per la despreocupació de la senyora consellera, per moltes reunions que s'hagen fet, i el senyor ministre Arias Cañete.

Però és evident, senyora consellera, que les denuncies, les històries del bloqueig i la resta, ara no valen ja.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Pérez, vaja finalitzant.

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Acabe, senyora presidenta.
Uns segons.

Ara ja no valen.
Més fets, senyora consellera, i menys paraules.
Actuem amb sinceritat davant el sector i done-li suport, si és que es creu capaç d'aconseguir-ho.

Però a mi me sembla que aquest afer ha demostrat la traïció d'un govern i la tolerància per part de la figura de la senyora consellera a tan greu insult al poble valencià i als seus citricultors.

Gràcies, senyora presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Pérez.

Té la paraula per a rèplica l'il·lustre diputat senyor Lozano, en representació del Grup Parlamentari Socialis-ta­Progressistes.

 

**El senyor Lozano i Pastor:**

 

Senyora consellera, hui m'ha donat una alegria: pensar que no li ha agradat i que ha sigut desllavassat el meu.
.
.
pense que és que no li ha sentat bé.
I sobre tot per a l'oposició, això sempre li alegra.
Vol dir que ha matinat.

Després insultar i dir demagògia.
Jo no sé amb la seua trajectòria personal.
.
.
.
I vosté parla de demagògia!
És que tela marinera!
I demagògia, senyora consellera.
.
.
"Cañete admite fallos en la exportación de clementinas a los Estados Unidos".
I damunt els que no som.
.
.
som mosatros, encara que vosté ho ha especificat, i jo li ho agraïsc, perquè, evidentment, eixe tema jo no l'havia tocat.
Però que no hem sigut, insistisc, no hem sigut els que hem estat.
Això era el dia 9 de desembre quan ho va fer el ministre Cañete.
I, lògicament, el Govern Valencià va tancar files al voltant d'ell.

Mire, vosté diu que.
.
.
Jo no li preguntava les xifres.
Evidentment, són xifres que s'han barallat, i vostés no han parlat mai de xifres concretes.
El que sí que volia jo saber era d'on.
Vosté diu que de la bona gestió.
Mire, vostés no poden pagar ni la retirada dels cadàvers d'oví i caprí a què els obliga el Decret 1911, i que directius de la seua conselleria han enviat dient que no se retiren perquè no hi havia diners.
Això, els mateixos de vosté.

Per un altre costat, fer menció enrere, de què passava.
.
.
vostés pareix que obliden que ja estan governant set anys.
Mosatros ja pagàrem la factura, i se suposa que passàrem a l'oposició senzillament perquè el poble creia que no estàvem fent-ho bé.
Vostés ho havien d'haver resolt.
De les tres últimes campanyes, senyora consellera, dos han sigut les pitjors, dit pel mateix sector, en els últims vint anys.

I en el 2001, que ha sigut un any evidentment molt complicat, i en això estem d'acord, en el 2001 hem tingut vaques boges amb una alarma social impressionant, pesta porcina, hem tingut pedregades, hem tingut riuades, hem tingut mosca, hem tingut vet.
.
.
I vosté ha sigut incapaç, senyora consellera, dintre del govern del Consell, que ja veig jo el seu recolzament, perquè la veritat és que molt ben acompanyada no està.
.
.
Però que he de dir-li que vaja que ha tingut vosté pes per a traure, davant una situació extraordinària, un pressupost extraordinari, que és el que se suposa que s'hauria d'haver fet.
I no sols no aconsegueix diners extraordinaris, sinó que és la conselleria que, en termes absoluts, menys apuja del Consell: el 10,41% el conjunt del Consell, la Conselleria d'Agricultura el 3,67%.
Inclús percentualment menys que l'any passat i menys que en 1999.

I, per una altra banda, senyora consellera, el paperot que li feren fer, a vosté i a la senyora alcaldessa, el dia de l'això.
Vosté diu que tornaria a fer-ho.
Mire, senyora consellera, és la primera vegada en tota la història de la democràcia que jo he vist que una manifestació que és contra el govern vaja la consellera i la gent davant de la pancarta.
I crega's que tinc experiència en això.
Són algunes a les quals he anat i ho he vist.
I les colzades que es pegaren en eixe dia varen ser.
.
.
que algú tindrà encara moradures als costats.
*(Rialles)*

Mire, senyora consellera, de veritat ­i acabe, encara que no acabe el temps­, si li queda un poquet de dignitat, vaja-se'n a casa, faça'ns eixe favor.
*(Alguns aplaudiments des d'un sector de la Cambra)* Perquè vosté és fàcil que siga la pitjor pedregada que li ha passat al camp valencià.
*(Remors)* I cada vegada queden menys llauradors i cada vegada el futur els nostres fills el tenen pitjor.
Que el primer que fa un pare llaurador és dir-li al fill que no es quede en el camp, perquè el recolzament que té és zero.

Gràcies, senyora consellera.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Lozano.

Té la paraula per a rèplica el senyor Peris, en representació del Grup Mixt.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Sort, senyora consellera, que el bloqueig ja s'ha produït, si no acabava jo avui aquesta intervenció sent el responsable del bloqueig.
Sort.
Però estem posats, estem posats a l'enemic intern, estem posats.
En la tradició ideològica de certa dreta valenciana, estem posats.
Podia ser des de Moscú, des de Catalunya i ara s'atreveix i tot fins als Estats Units.

Els americans, que saben llegir, com vosté diu perfectament, saben que jo no sóc aliat dels americans.
Vosté pense que molt més, molt més aliada és dels americans.
I és aliada del americans en les seues aventures militars i és aliada dels americans quan no resol el problema de la mosca valenciana ajudant als llauradors valencians.
Vosté és l'aliada dels americans amb el seu proteccionisme!

I com saben llegir els americans, el propi sector en el mes de novembre, tant el senyor Cristóbal Aguado com el senyor Arnandis són els que deien en la premsa del mes de novembre, els que deien en la premsa "que està podrint-se la fruita que enviem perquè està picada de mosca".
Com saben llegir els americans, llegiren ­li ho torne a dir­ al senyor Cristóbal Aguado i al senyor Arnandis, un responsable d'AVA i l'altre d'Intercitrus, que són els que deien "les partides de les taronges se'n van als mercats amb picades de mosca i està podrint-se la taronja".
I això està publicat en la premsa en novembre.
I això és el que llegiren els americans, no aquest debat, que ja han fet el bloqueig.
Fins ahí podíem arribar, fins ahí podíem arribar, senyora consellera!

Vosté no pot defugir la seua responsabilitat ara dient que l'oposició som ambaixadors dels Estats Units.
Evidentment, això sí que és fer demagògia claríssima.
El sector, el sector ­i nosaltres tenim relació, jo visc a una comarca completament citrícola, la Safor­, el sector diu: "No s'ha fet el que tocava contra la mosca, no se'ns ha ajudat suficientment, no tenim capacitat, no hi ha prou ajudes, no tenim prou mans, perquè no arribem".
Mentre hi haja un arbre, i vosté ho sap, que no estiga tractat, la mosca continua.
I en el mes de maig, en la Ribera ­i també està publicat, que m'imagine que també ho hauran llegit els americans, eixos que vosté diu que saben tant i tant lligen­, deia que d'una papereta, en una setmana, d'una tira, estaven apareixent 50 i 60 mosques, que en el mes de maig no era gens habitual.
Era una barbaritat.
I això està publicat.

I, per tant, els americans, que tant bé saben llegir, tal vegada des del mes de maig estigueren pendents.
I com vosté des del mes de maig s'ha dedicat, i li ho torne a dir.
.
.
I no deia a la Canal de Navarrés, deia a la Costera.
I clar que li ho dic!
Perquè no es pot tolerar estar convertint sòl forestal o sòl de secà en noves campanyes.
.
.
I clar que li ho dic!
Li dic que vosté ha de prioritzar.
.
.
Efectivament, vosté ha de fer economia familiar, i amb eixos pocs diners que té en la Conselleria d'Agricultura hauria de prioritzar.
I, efectivament, no hauria de prioritzar gastant en sistemes de regadiu on no toca i estar invertint on toca per a defensar l'agricultura que ja tenim, la producció que ja tenim, que és la que està podrint-se en les caixes.
Eixe és el problema.
No intente ara dir que som ambaixadors dels Estats Units.
No senyora.
Eixos que saben llegir, saben que no ho soc.
Estan convençuts, estan convençuts que Joan Frances Peris no és aliat dels Estats Units.
No ho saben molt bé amb vosté.
Diuen: "A la millor mos està ajudant a enviar-mos taronges en mosca perquè aixina vendrem les de Califòrnia".
A la millor estan convençuts que vosté és la seua autèntica ambaixadora ací.

Vosté ho ha fet mol mal en el tema de la mosca.
I no vinga utilitzant paraules.
.
.
.
Ha d'invertir molt més la conselleria en eixe tema.
I, efectivament, pensem que solament per allò de fer-ho bé, de sentir-se un poc responsable.
.
.
efectivament, no era hora que intentarà posar-se davant la manifestació, que és hui el que ha fet també.
Vosté ara ha intentat posar-se davant de la manifestació, davant del malestar i dir: "I, a més, els responsables són l'oposició".
Els responsables del bloqueig dels proteccionistes nord-americans va i resulta que és l'oposició.
No, senyora consellera, això no va a servir-li sempre.

Jo pense que el sector ara, evidentment, ha de batallar comercialment, però el sector només passe eixa batalla, només ja estiga l'acord o no en eixe protocol que van a posar els Estats Units, perquè a més manen, i li manen al govern central.
.
.
Clar que li manen al govern central, i faran el protocol que ells vulguen.
I a partir d'ahí, vosté tindrà el problema.
.
.
continuarà el problema en el camp valencià.
I haurà de dir: "Com anem a resoldre el problema de la mosca?
" Continua tenint el problema.
I jo crec que el sector sí que sap que vosté no és la millor consellera per a resoldre-ho.

Gràcies.

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Peris.

Té la paraula, per a rèplica, l'honorable senyora consellera.

**La senyora consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació:**

 

Senyores diputades, senyors diputats.

Jo sí que he estat atenta al que ha dit, senyora Pérez, i quan estiga el *Diari de Sessions* li'l ensenyaré.
Vosté ha dit que "com a conseqüència de la mosca en el camp, es tancaren les fronteres".
I això està ahí, independentment que vosté després en la resta de la intervenció ha estat en el seu to més lògic i més sensat.

Li volia dir també que hem participat, evidentment, en les reunions, tant per al tractament en fred com per al tema de la mosca per a la possible revisió del protocol, que advertisc a tots els grups i a tots els que han intervingut que no té perquè acceptar-se el que es proposa per Estats Units i que, a més, serà el que propi sector Intercitrus valore i valorem tots i ningú dóna per tancat el tema en eixe sentit.
El protocol, evidentment, corre el perill de ser perjudicial i no es va a acceptar qualsevol protocol, no estem esperant que vinga el protocol per a ficar-ho en marxa, estem esperant la proposta per a debatre-la i si no val, no val, i no s'acollirem a eixe protocol.
Això que quede molt clar.

Per altra part, jo crec, senyora Pérez, que tots pensem en esta comunitat, independentment que ens paguen per a fer-ho, perquè, clar, evidentment, jo crec que estes coses ni vosté, ni jo, ni ningú dels que estem ací, es fa exclusivament per la qüestió econòmica, sinó perquè tots creem en una idea o en una altra, però creem que tenim un bon potencial.

Jo crec que, efectivament, per a resumir, per la qüestió del temps, la mala campanya és una suma de factors.
I més fets i menys paraules, diu vosté.
La majoria dels fets no s'han fet amb la foto davant.
Han sigut escassísimes les actuacions en fotografia i moltes les que s'han fet sense dir-ho perquè corresponia fer-ho.

Senyor Lozano, jo crec que s'ha demostrat que no hi havia cap fallo en el tractament de fred, que és el que ens importa.
Això sí que s'ha demostrat quan estiguérem allí, que no hi havia cap problema.
Sí que li agraïsc, i dins del to de l'anterior, i per això he volgut deslligar-lo d'algunes altres intervencions perquè crec que era el que tocava, no per res, sinó perquè és veritat, crec que també l'exercici d'humilitat que ha fet ací fa un moment crec que li honra com a persona i com a representant d'un Grup Socialista i que, evidentment, la política és així.
I que hem tingut un any, evidentment, el passat i este molt desastrós, vaques, pesta.
.
.
, vosté ho ha comentat tot.
Vull dir, tot el que podia passar i més, perquè ja el tema d'Estats Units és el mes, ha ocorregut, però jo crec que no som responsables.
I hem tractat de solucionar les situacions i hem finançat cada una de les situacions, independentment que enguany no tot es pot finançar, evidentment.

Jo no necessite palmeros en el govern, jo estic molt ben acompanyada en estes Corts sense companys de govern o amb ells, perquè crec que la satisfacció de fer les coses bé no està seguida que tots vagen fent un corro dient que un ho fa molt bé.
Això ho necessita la gent que no està segura del que fa, però jo estic molt ben acompanyada amb tots els representants de la societat, amb els diferents grups polítics i, en definitiva, a mi m'importa molt poc si hi ha un o hi ha dos, perquè jo vinc a complir amb la meua obligació i a donar explicacions als representants del poble, i els altres consellers estan gestionant altres necessitats d'altres sectors de la societat.

Jo crec que en la manifestació, que ja ho hem remarcat i em reivindique en què els molestà moltíssim, perquè per què diuen que ha d'haver una dissociació entre govern i societat, jo crec que no cal haver cap dissociació perquè la manifestació no es convocà en contra del govern, vosté aniria en contra del govern però les convocatòries no parlaven en contra del govern, sinó en contra del bloqueig dels Estats Units, després cada un aniria amb el seu pensament.
I jo estic on em digueren, perquè vosté em coneix i sap que colzades no he pegat en la vida ni una, ni una, i si algú té un braç morat serà per algun altre però no per mi.

I jo crec, senyor Lozano, pel que ha dit al final que toca en el discurs polític, que si jo estiguera a l'inrevés també ho haguera fet, els covards se'n van a casa quan les coses són difícils, quan les coses són difícils jo em quede.
Si algun dia m'he d'anar ho faré quan les coses vagen bé.
Això tinga-ho molt clar.

I al senyor Peris, bé, ja ha dit algunes voltes que no és l'ambaixador d'Estats Units, però en qualsevol cas les seues paraules donaven la raó, són exactament el seu argument, exactament el mateix que va utilitzar el govern americà pel tancament de fronteres.
El tancament en fred, encara que isquen mosques o larves, les mata una i mil, perquè el tractament en fred que no falla mata i, si no, no ho hagueren ficat i, a més a més, s'ha comprovat pels propis americans que sí mata eixos bitxos.
Els inspectors d'Estats Units, a més, inspeccionen la mercancia quan ix d'Espanya i quan entra allí.
En qualsevol cas, si l'han trobada en el supermercat, el fallo no serà d'Espanya, en tot cas vorem de qui és.
Que no ens importa que inspeccionen més, ja ho hem dit.
Que no ens importa que controlen tot perquè es fan bé les coses, però ací voríem què és el que ha passat.

Jo crec que em ficaré sempre davant de qualsevol manifestació física, com la de l'altre dia, o qualsevol altra dialèctica quan crea que la nostra obligació, que és defendre als valencians, a les valencianes, en el meu cas al sector agrari i en este cas concret al sector citrícola, estarem sempre davant, perquè estan darrere els que tenen por, els que creuen que no han complit en l'obligació i davant els que creuen que el poble som tots i que hem d'estar amb ells, no soles en la manifestació física, sinó en les accions posteriors polítiques i diplomàtiques que no sempre són fàcils, com li he dit, perquè no sempre el nivell de comprensió és alt com voldríem.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora consellera, vaja finalitzant.

 

**La senyora consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació:**

 

Sí, finalitze ja i crec que ha hagut un debat important i, sobretot, per aclararir moltíssimes coses i també que s'ha produït una sèrie d'acumulacions i d'informacions veraces, no veraces, en els últims temps.
I, per últim, dir-los que en els pròxims 15 dies presentarem un pla d'actuació contra la mosca del Mediterrani a la societat que amb més de mil milions de pessetes tindrà diferents actuacions en funció de la situació geogràfica, de persones i de població en cada una de les zones que permeta conjuntament amb el tractament terrestre dels productes que es donen gratuïtament, permitisca reduir la població, que no fer-la desaparéixer, perquè com és un tema endèmic i no coneguem la climatologia del pròxim any, doncs, podrem atacar.

Li he de dir puntualment, i abans d'acabar, que som l'única autonomia espanyola en cítrics, i algunes governades per eixe partit i per uns altres, que utilitzen diners públics com crec que s'han d'utilitzar en el tema de la mosca.
Andalusia i altres comunitats ho fan amb mitjans propis dels mateixos llauradors i esta és l'única que té diners que incrementarà i que, per tant, entra en un àmbit que altres comunitats no entren i ho deixen en els particulars.

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora consellera.

Senyories, se suspén la sessió per 15 minuts.

 

*(Se suspén la sessió a les 12 hores i 15 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 12 hores i 48 minuts)*

 

 

 

 

 

***Projecte de llei de creació del Col·legi Oficial de Censors Jurats de Comptes de la Comunitat Valenciana (BOCV número 116).
Esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida del País Valencià (RE número 30.
514, BOCV número 122)***

 

 

**La senyora presidenta:**

 

Punt quatre de l'ordre del dia: debat de totalitat del projecte de llei de creació del Col·legi Oficial de Censors Jurats de Comptes de la Comunitat Valenciana.
Esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida.

Té la paraula per a la presentació del projecte de llei, per part del Consell, el vicepresident segon del Consell.

 

**El senyor vicepresident segon del Consell:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Señorías.
Señoras y señores diputados.

Comparezco ante esta Cámara, ante el pleno de esta Cámara, para presentar el Proyecto de ley de creación del Colegio Oficial de Censores Jurados de Cuentas de la Co-munidad Valenciana.

Es de todos conocido, fundamentalmente porque no es el primer colegio oficial que presentamos, que el artículo 31.
22 del Estatuto de Autonomía de la Comunidad Valen-ciana atribuye a la Generalitat Valenciana competencia exclusiva en materia de colegios profesionales y ejercicio de las profesiones tituladas, sin perjuicio, lógicamente, de lo que dispone la Constitución en sus artículos 36 y 139.

En ejercicio de esa competencia, la Ley 6/97, de 4 de diciembre, de consejos y colegios profesionales de la Comunidad Valenciana, contempla en su artículo séptimo la posibilidad de creación en su ámbito territorial de colegios profesionales.
Y, por otra parte, en el ámbito estatal, el Decreto 2.
777/82 aprobaba los estatutos del denominado Instituto de Censores Jurados de Cuentas, que fue considerado un auténtico colegio profesional por sentencia del Tribunal Supremo de 27 de enero de 1987, tras una etapa controvertida y después de haber sido discutida su naturaleza por el colegio de titulados mercantiles.

Por lo que hace de referencia histórica a la profesión de Censor Jurado de Cuentas, hay que citar el Decreto de 15 de diciembre de 1942 sobre el Estatuto del Consejo Superior de Colegios Oficiales de Titulares Mercantiles, al que se le facultó para la organización de los institutos de Censores Jurados de Cuentas, siendo la orden de 26 de enero de 1945 la que integró en aquel consejo a los colegios de contadores jurados de Madrid y Bilbao.

Por su parte, el Decreto 26 de abril, de 1977, aprobó el estatuto de las actividades profesionales de los economistas, de las profesores y peritos mercantiles, dejando a salvo expresamente las funciones atribuidas a los miembros del Instituto de Censores Jurados de Cuentas.

Ya en años más cercanos, el Real Decreto 1.
636, del año 1990, de 20 de diciembre, por el que se aprueba el reglamento de desarrollo de la Ley 19/1988, de 12 de julio, de auditoría de cuentas, en su disposición transitoria IV, reconoce como corporaciones representativas de auditores, entre otras, las que tradicionalmente han agrupado a los profesionales que realizan las funciones de auditoría y censura de cuentas.

Aprovecho esta referencia a la legislación estatal para anunciar la presentación en la comisión que debata el tema de una enmienda técnica al artículo 3, en referencia al carácter de autorización y no de título en el ejercicio profesional de los censores jurados de cuentas.

Por último, la solicitud formal del colectivo interesado y las razones de interés público que aconsejan dotar a estos profesionales de una organización capaz de velar por la defensa de sus intereses y la ordenación del ejercicio de esta profesión en el ámbito de nuestra comunidad hacen que estimemos conveniente y necesaria la aprobación de esta norma.

El proyecto de ley que hoy presentamos, una vez cumplidos todos los trámites previos y previstos legalmente para su elaboración, se estructura en una parte expositiva o preámbulo, una parte dispositiva integrada por tres artículos y una parte final constituida por dos disposiciones transitorias y una disposición final.
El preámbulo contiene, como es costumbre, los antecedentes de hecho y fundamentos de derecho que he mencionado anteriormente y que justifican la necesidad de la creación del colegio oficial.

Por lo que respecta al articulado, y conforme al dictamen del Consejo Jurídico Consultivo, se establece en su primer precepto el objeto fundamental de la ley: la creación de dicho colegio; y del resto del articulado, conforme al citado consejo, se ha de resaltar la obligatoriedad de incorporación al colegio para el ejercicio de la profesión.

En conclusión, señoras y señores diputados, creemos necesaria la creación de este colegio, prueba del dinamismo y la actividad que los distintos colectivos despliegan en nuestra sociedad civil y que los poderes públicos no debemos más que fomentar y promover, siempre en la medida de nuestras posibilidades.

Muchas gracias.

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor vicepresident segon del Consell.

Té la paraula per a defensa de l'esmena a la totalitat del Grup Parlamentari Esquerra Unida, la senyora Llinares.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Senyora presidenta.

Senyories.

Senyor conseller.

Se'ns presenta la creació d'un nou col·legi professional.
I van ja nou en aquesta legislatura.
En situacions anteriors, i davant de les propostes de creació dels primers col·legis professionals en la present legislatura i com un dels motius bàsics importants que determinen la seua creació, els proponents, el govern de la Generalitat, junt amb allò de l'interés públic, incomprensible en la majoria dels casos, posaven allò altre de l'existència d'un títol universitari de grau mitjà.

Nosaltres, Esquerra Unida, posàvem de manifest que si el motiu de creació d'un col·legi professional era l'existència d'un títol universitari de grau mitjà, a banda que era un motiu molt, molt fluix, ens quedaven moltíssims col·legis per crear, moltes lleis per aprovar, perquè encara hi havia moltes titulacions universitàries sense el seu corresponent col·legi, amb el sense sentit que els col·legis professionals creats eren d'interés públic, el que volia dir que el mer fet de tindre un títol mitjà universitari donava lloc a una associació d'interés públic.

Després, avançada la legislatura, i amb ocasió de la creació d'altres col·legis, hi ha el requisit del títol que es va abandonar, va desaparéixer.
No era important tindre un títol, i va passar a ser la professió la que s'agrupava dins del col·legi amb la incongruència de que persones jurídiques podien exercir la professió i no estar col·legiades.
No s'explicava en aquest cas per a què servia el tal col·lege.
I hui ens presenten la creació d'un col·lege més complicat encara, més difícil, com en el circ.
Un col·lege on no es té en compte el títol.
Diu expressament la llei: "Disposant dels coneixements i titulació necessàries i suficients".
No tenen per què tindre cap titulació, perquè els termes "titulació necessària i suficient" és tan vaporós que no compromet a res.

Per una altra banda, ni la censura de comptes ni l'auditoria de comptes són una professió, sinó una activitat, motiu pel qual no pot existir un títol acadèmic ni professional del censor de comptes.
No hi ha tampoc una professió, i el tal col·lege és d'activitats.
S'agrupen no unes persones que fan una determinada activitat, sinó les activitats mateixes, i les tals activitats van autoregulant-se, autocontrolant-se.
Doncs, ja és difícil, és, almenys, el triple bot mortal del circ.
Unes entitats no corpòries, que s'associen, s'autoregulen, s'autocontrolen.
.
.
Queda, tot plegat, si més no, esotèric.

En aquestes coses del col·leges professionals, sempre seguix el partit en el Govern l'estela de Catalunya, la seua tan volguda Catalunya.
Doncs, algun problema ha tingut i té la Generalitat catalana en l'aprovació d'aquesta llei, i no està tan clar que mosatros no els tinguem també.

La posició d'Esquerra Unida, com ja hem explicat molt reiteradament a aquesta trona, no està tant en consideracions legals, que per a això ja tenim els lletrats escaients, els consells econòmics i socials, que són els encarregats d'aquests menesters, sinó que la nostra oposició està basada en consideracions merament polítiques, com correspon a un partit polític.

Esquerra Unida no pot acceptar que el Govern de la Generalitat abandone les seues funciones de governar, d'organitzar la societat.
Mosatros no podem acceptar que l'organització, els límits ètics d'una professió o activitat, que amb molt èmfasi es denomina d'interés públic, es deixe totalment en mans privades, en mans de les mateixes persones o entitats que van a exercir eixes professions o van a desenvolupar eixes activitats, aconseguint, lògicament, un rendiment lucratiu.

Aquestes persones viuen, fonamentalment, de l'exercici d'eixa professió o eixa activitat que ells mateixa han estructurat.
O siga, que una activitat d'interés públic és organitzada pels mateixos que van a viure d'ella, és organitzada per l'empresa privada.

La nostra argumentació es basa sempre, i aquest cas en concret molt més, que l'activitat de revisió i verificació de documents comptables, cal que estiga sotmesa al control, supervisió i règim sancionador, per l'administració pública.

Ja tenim molts problemes, inclòs quan realitzen aquesta tasca organismes de l'administració, com per a deixar-ho en mans privades.
O és que astò és el que es pretén, que l'administració no tinga mai res a vore i mai puga ser cridat ací, a les Corts, ningú del Govern per a donar explicacions de qualsevol alteració de comptes?

I aquest és el gran motiu d'Esquerra Unida: no es pot privatitzar l'organització de la societat, no es pot privatitzar el control de les diferents activitats públiques.
I això és el que estem fent en aquestes lleis.
Estem deixant en mans privades, en mans dels mateixos interessats, l'organització, la manera de treballar, funcions a realitzar, definició de límits ètics ­torne a repetir­, definició de límits ètics de les diferents activitats que constituïxen tot l'entramat professional de la nostra comunitat.
Sempre, no cal oblidar-ho, seguint l'estela de Catalunya, la guia del Govern Valencià en aquestes qüestions.
A vore si copien alguna altra cosa, com per exemple la llengua i, sobretot, la seua protecció.

Diem que no, perquè és organitzar el món del treball en xicotetes agrupacions corporatives, en una clara situació de sindicats, ja que aquestes agrupacions es fan fonamentalment per a salvaguardar els interessos dels propis membres, per a protegir-los de la societat exterior, igual que qualsevol sindicat; és deixar els sindicats per als obrers de la construcció, els cambrers i totes aquelles professions o activitats que no tenen cap excusa, o no l'han trobat encara, que els permeta muntar-se un col·lege, encara que no siga professional, com aquest de censors.
Si a açò li afegim l'existència de les mutualitats, llei també creada per aquest Govern, i les assegurances mèdiques, de pensions, etcètera, que estan proliferant tantíssim, sota l'auspici del Partit Popular, el quadre estarà complet.

L'organització de la nostra societat serà totalment privada.
La "iniciativa social", que és l'eufemisme que es gasta ara per a dir "privatització", estarà completa.
Tot serà privat!
, especialment l'organització del treball, l'organització de la protecció social i sanitària, l'organització de la societat.

Per una altra banda, està clar que totes les persones que entre les activitats que desenvolupen vulguen també dedicar-se a l'auditoria i censura de comptes hauran de pertànyer obligatòriament al tal col·lege.
No hi ha prou amb les lleis estatals que regulen aquesta activitat, sinó que obligatòriament caldrà que pertanyen a una associació determinada.
Per a ells o elles no regix la llibertat d'associació, sinó l'obligatorietat d'associació.
Doncs, és un retrocés gran respecte a la llibertat d'associació d'aquests anys immediatament passats.

Per a aquesta ocasió, en aquesta llei hi ha un element nou que la fa singular, i possiblement obridora d'un camí que pot reproduir el col·leges professionals fins l'infinit, i és que dins dels anomenats "auditors" estan els d'auditoria i censura de comptes, que són els que ara demanen constituir-se en col·lege.
És com si dins del col·lectiu de metges els cardiòlegs i els traumatòlegs demanaren constituir-se en col·lege.

Trobe jo que en l'any que ens queda de legislatura es poden perfectament aprovar cinquanta lleis més com aquesta, que faça augmentar la productivitat d'aquestes Corts, però que amague la seua incapacitat de discutir i, en el seu cas, aprovar lleis verdaderament importants i necessàries per a la comunitat, com per exemple la de zones humides, la d'ordenació del territori, la llei de comarcalització, etcètera.
És, com sempre, a més d'estructurar la societat d'una altra manera, aparentar que es fa faena i no es fa.

No puc donar-los les gràcies per haver-me escoltat, perquè ací no m'ha escoltat ningú, ni tan sols la presidenta de les Corts.

Moltíssimes gràcies.
*(Remors)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Llinares, moltes gràcies.

Torn en contra.
Té la paraula l'il·lustre diputat senyor Bustamante.

 

**El senyor Bustamante Bautista:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señoras.
Señores diputados.

El Grupo Parlamentario Popular quiere manifestar su voto en contra a la enmienda a la totalidad presentada por el Grupo Izquierda Unida a la creación del Colegio Ofi-cial de Censores Jurados de Cuentas de la Comunidad Valenciana.

Señoría, la verdad, señora Llinares, la verdad, me va a ser imposible en mi intervención no repetirme en los argumentos que han usado aquí y han utilizado los ilustres diputados y diputadas del Grupo Parlamentario Popular que han pasado por esta *trona* para, precisamente, por lo que usted hacía alusión, que son nueve veces, nueve veces, señoría, las que usted presenta una enmienda a la totalidad desde su grupo parlamentario; ni una sola vez presentan ustedes un texto alternativo, ni siquiera presentan ustedes unas enmiendas al articulado con las cuales podamos dar lugar a un diálogo y, en consecuencia, a la mejora de cualquier proyecto de ley, que es lo que se pretende y se quiere y por lo que se trabaja desde el Grupo Parlamentario Popular.
Se supone que desde su grupo, señoría, debería ser igual.

Bien, la verdad, esto, señoría, me hace pensar que para ustedes les es mucho más fácil, creo que es mucho más fácil para ustedes presentar a ese proyecto de ley para la creación de un colegio oficial, con esa enmienda a la totalidad, es más fácil así, más sencillo, en definitiva, más cómodo, menos trabajo, que no entrar en ese texto alternativo o trabajar conjuntamente que se enmiende para buscar un modelo más eficaz y para regular jurídicamente las profesiones, la de los colegios profesionales, ya que son corporaciones de derecho, con plena capacidad de obrar, modelo que es compatible con algo que a usted le preocupa mucho, con el derecho de asociación y con el derecho de sindicación, que tienen sus miembros individualmente, como así lo estima el Tribunal Constitucional en una sentencia al afirmar que la colegiación para los que quieran ejercer profesiones tituladas no impide que puedan sindicarse, participando en las funciones de las organizaciones sindicales, o afiliarse a las ya existentes, sin perjuicio de que como titulados sean miembros de una corporación profesional.

La creación de colegios oficiales, señoría, no va en contra de nadie.
Al contrario, los grandes beneficiarios son los ciudadanos y las ciudadanas de la Comunidad Valen-ciana, que en definitiva es por lo que apuesta el gobierno del presidente Zaplana y es por lo que desde este grupo parlamentario, desde el Grupo Parlamentario Popular, vamos a rechazar esa enmienda a la totalidad que presenta su grupo.

Nada más.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Bustamante.

Correspon a continuació la fixació de posicions dels altres grups parlamentaris.

Té la paraula el senyor Peris, del Grup Mixt.

 

**El senyor Peris i Garcia:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Simplement, per a fixar la posició, el Grup Mixt compartix àmpliament les raons exposades per la portaveu d'Esquerra Unida, pensem que és una llei innecessària, no és una llei que demana la societat valenciana, i, per tant, un dels principis del legislador democràtic és no fer lleis innecessàries, no omplir el codi de documents i reglaments que, al final, possiblement, simplement servixquen per a generar una sèrie de drets econòmics i administratius a un determinat col·lectiu de professionals, però que no està demanant el poble valencià.

Per tant, anem a votar a favor de la proposta d'esmena a la totalitat.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Peris.

Fixació per part del Grup Parlamentari Socialista­Pro-gressistes.
Té la paraula el senyor Mestre.

**El senyor Mestre i Moltó:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Dir, per part del Grup Socialista­Progressistes, que coincidim, encara que no pels motius, però coincidim pels mateixos motius amb la presentació de l'esmena a la totalitat, que després va la nostra també, i que en esta ocasió argumentaré el motiu de per què hem presentat l'esmena a la totalitat per part del Grup Socialista­Progressistes.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Mestre.

Ha demanat rèplica la senyora Llinares.
Té la paraula, per a rèplica a la intervenció del senyor Bustamante, la senyora Llinares.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Moltes gràcies.

Mire, senyor diputat, és que és el mateix de sempre: vostés estan desestructurant la societat com està per a privatitzar-la.
Vostés estan privatitzant la sanitat, estan privatitzant les escoles, ho estan privatitzant absolutament tot, i estan privatitzant també la mateixa organització de les professions i de les activitats.
Què va a quedar-los per a governar?
No va a quedar-los res!
Però, a que no entren en la llei d'ordenació del territori?
A que no entren ahí?
Això sí que seria governar, i això seria estructurar el País Valencià!
A que no entren en això de les zones humides?
A això no s'atrevixen!
Però anar lenta, tranquil·la i pausadament, fent que cada parcel·leta es privatitze, fins que al final resulta que vostés, el Govern Valencià, no tinga absolutament res a fer, perquè tot cadascú ja s'ho estructurarà ell, això és el que estem fent en estes Corts.

I a això mos oposem de pla.
Però completament.
No hi ha esmenes a fer, és que no, és que no.
Mosatros volem que a la Comunitat Valenciana governe qui ha sigut triat per tots els valencians, i qui ha sigut triat per tots els valencians és el Govern Valencià.
I no que estiga contínuament cedint els seus poders i la seua governació a tots els grups que, no sé si li ho demanen o els motius vostés ho sabran, no senyor, mosatros volem que qui governe siga qui ha sigut elegit.
Qui el poble valencià l'ha elegit.
La resta és vendre la Comunitat Valenciana.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Llinares.

Té la paraula per a rèplica el senyor Bustamante.

 

**El senyor Bustamante Bautista:**

 

Gracias, señora presidenta.

La verdad, señoría, me ha pillado usted un poquito fuera de juego porque ha pedido la réplica fuera de tiempo.
Pero bien.
Eso, unido a que estoy un poco nervioso por unos motivos personales, la verdad es que he perdido en un momento la noción, digamos, de su intervención.
Como ya le han dicho en otras ocasiones, yo creo que estaba usted hablando de otra comunidad, que no de la valenciana.

Porque realmente, vamos a ver, la creación del Colegio Oficial de Censores Jurados de Cuentas de la Comunidad Valenciana no resulta contradictoria, señoría, ni siquiera con el Instituto de Censores Jurados de Cuentas de España.
No solo porque el instituto pretende y promueve la creación de estos colegios autonómicos, los fines de los colegios profesionales y los del instituto no son coincidentes, como así se desprende de los artículos 1.
3 de la Ley 2/74, del 13 de febrero, sobre colegios profesionales; artículo 4 de la Ley 6/1997, del 4 de diciembre, de la Generalitat.

Mire, señoría, hace unos días, el día 10 de febrero, literalmente, palabras del presidente de un colegio oficial: "el colegio oficial nace con la aspiración de unir funciones, regularlas para evitar el intrusismo y la competencia desleal, que personas que carecen de titulación, que no están colegiadas y que actúan por su cuenta, que cobran minutas elevadas, y un largo etcétera.
.
.
Además, el colegio es una herramienta que permite actuar con más limpieza, con más ética, con más transparencia".

Señoría, debo recordarles que falta un poco más de un año para las elecciones autonómicas, como le dijo el ilustre diputado del Grupo Parlamentario Popular en su intervención, también, cómo no, para la creación de un colegio oficial, que ustedes pusieron también una enmienda a la totalidad, como no podía ser de otra forma; el examen ­fue el ilustre diputado Salvador Cortes­, el examen está en puertas, en puertas, señoría.
¿Cree que ustedes lo aprobarán?
La verdad, yo creo que no.

Mire, en el año 1995 Izquierda Unida, 10 escaños; año 1999, 5 escaños; año 2003.
.
.
No sé, señoría.
En verdad, no hay mal que por bien no venga.
Yo puedo vaticinarles, sin querer herir su sensibilidad, ni mucho menos, y no teniendo ningún dato de vidente, que lo cierto es que, mire usted, yo creo que el Grupo Parlamentario de Izquierda Unida podrá desplazarse utilizando un taxi sin temor a tener exceso de viajeros.

Nada más y muchas gracias.
*(Remors)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Bustamante.

Señora Llinares, tiene usted muchas cualidades, pero todavía creo que no tiene un ojo en la nuca, para saber si esta presidenta ha seguido o no su intervención en la tribuna.

Pasamos a continuación a la votación ordinaria.
*(Remors)* Senyories, comença la votació del debat de totalitat del Projecte de llei de creació del Col·legi Oficial de Censors Jurats de Comptes de la Comunitat Valenciana, l'esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 35 vots a favor, 44 en contra, cap abstenció, queda rebutjada l'esmena a la totalitat del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.

 

 

 

***Projecte de llei de creació del Col·legi Oficial de Censors Jurats de Comptes de la Comunitat Valenciana (BOCV número 116).
Esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari Socialista-Progressistes (RE número 30.
524, BOCV número 122)***

 

 

**La senyora presidenta:**

 

Punt cinc, debat de totalitat del Projecte de llei de creació del Col·legi Oficial de Censors Jurats de Comptes de la Comunitat Valenciana, esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.
Per a defensa de l'esmena a la totalitat, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Mestre.

 

**El senyor Mestre i Moltó:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

La veritat és que si el govern de la Generalitat, que ens ha presentat nou projectes de llei al llarg d'aquesta legislatura de col·legis professionals, haguera tingut la mateixa dinàmica en altres lleis, evidentment de major transcendència, altra caracterització haguera tingut la dinàmica i el debat en aquet Parlament.
Perquè ha sigut, i ho deia l'altre dia un mitjà de comunicació, la dinàmica legislativa més intensa quant a creació de col·legis professionals, i ho deia abans la il·lustre diputada Àngela Llinares, la major intensitat de dinàmica legislativa quant a col·legis professionals que ha hagut al llarg de tota la història d'aquet Parlament.

Nosaltres, el Grup Socialista-Progressista, ja ho hem dit en la presentació de l'esmena a la totalitat, anem a oposar-nos a través d'esta esmena a la totalitat a la creació d'aquet Col·legi Oficial de Censors Jurats de Comptes.
I ho fem per dos raons fonamentals.
Una primera raó: per la seua innecessarietat, per la seua innecessitat o innecessarietat, que els dos termes, ara que estem en els temes d'ortografia són correctes.

I per què?
En primer lloc, perquè un dels criteris que per a nosaltres dóna fonament i solidesa a la creació d'un col·legi és la seua o el seu interés públic, el seu interés social.
Nosaltres considerem que, en existir ja l'Institut de Censors de Comptes, no és necessari ni d'interés públic la creació d'un altre col·legi, en aquet cas privat, desvinculat d'aquet Institut de Censors de Comptes.

Hi ha una sentència ­que abans ho esmentava un il·lustre diputat­, precisament hi ha sentències, i en aquest cas del Tribunal Suprem, de l'any 96, en què diu que l'Institut de Censors de Comptes no pot ser un col·legi professional, precisament per la seua vinculació orgànica, exclusiva i directa de l'institut amb el Ministeri d'Economia i Hisenda.

Els col·legis professionals són una altra cosa, tenen un altre tipus de relació.
I precisament per eixe interés públic i per eixa transcendència, la llei que es va aprovar d'auditoria de comptes de l'any 1988 va optar front a dos opcions de creacions d'entitats representatives dels auditors, que és una de les activitats que es proposa com a fonamental per l'institut per a aquest col·legi, front a les dos fórmules possibles a seguir, que era, una, la de la submissió al control, supervisió i règim sancionador de l'activitat per l'administració pública, i altra, al règim d'autocontrol a través de les corporacions de dret públic representatives dels auditors, repetisc, el govern d'aquell aleshores, de l'any 1988, va optar, donat el seu interés públic i la seua transcendència social per la primera; és a dir, per regular l'auditoria com una activitat i no com una professió vinculada orgànica, exclusiva i directament al Minis-teri d'Economia i Hisenda.
I, per suposat, fent-la o situant-la al marge de les característiques orgàniques i de funció que té un col·legi professional.

Per tant, considerem que aquest objectiu d'interés públic, d'interés social, està perfectament arreplegat per aquesta llei i per una de les entitats representatives dels censors i dels auditors de comptes, que és l'Institut de Censors de Comptes que a nivell estatal existeix, i que a més a més ve determinada aquesta existència per la importància de la legislació mercantil i de la seua unitat a nivell d'Estat.

Per tant, no és necessari, insistisc una vegada més, no és necessari este col·legi per estes raons, per estes raonaments i per estos arguments que done.
Ni és necessari ni és de transcendència social.
Nosaltres advoquem pel manteniment del que hi ha actualment.

A més, una altra de les funcions dels col·legis, i per això tampoc estem d'acord, és precisament que servisquen per a ordenar les professions, per a donar-los un mar deontològic en el seu exercici professional.
En aquet cas estem parlant no d'una professió, sinó d'una activitat, l'auditoria; que torne a insistir, aquet projecte de llei de creació del Col·legi de Censors Jurats de Comptes vol assumir quasi en exclusivitat la labor, l'activitat de l'auditoria.

Doncs bé, l'auditoria no és una professió, sinó una activitat segons estableix la legislació vigent que la regula, i segons el Tribunal Constitucional.
Activitat, a més a més, que comparteixen diversos organismes, entre altres, els instituts censors jurats de comptes, entre altres els col·legis d'economistes, i a més a més els col·legis de pèrits mercantils i empresarials.

Per tant, al no ser una professió sinó una activitat, no es troba en la condició *sine qua non* per a configurar-se un col·legi.
Ni se situa en eixe marc necessari, ni marca la seua imprescindibilitat, com deia abans.
Sembla, a més a més, amb aquet projecte de llei, i del contingut del mateix es trau la impressió que es pretén una identificació dels censors jurats de comptes amb els auditors, amb un sentit exclusivista de l'esmentada activitat en detriment d'altres corporacions reconegudes legalment.

Per tant, este és, diríem, el primer motiu.
Insistisc, la seua innecessarietat, motivada perquè no és d'interés públic la creació d'este col·legi, i per a nosaltres, per als socialistes i progressistes, és fonamental este objectiu, que siga d'interés públic i d'interés social; i en segon lloc perquè no estem parlant d'una professió, sinó d'una activitat quina és l'activitat de l'auditoria de comptes.

Tal és esta situació que acabem d'esmentar, que qualsevol creació, i sols n'ha hagut una, un intent, i s'ha creat, un col·legi oficial de censors jurats de comptes, que és el de Catalunya, es troba actualment sota una impugnació davant el Tribunal Constitucional pel govern de l'Estat, és a dir, pel govern del seu partit.

Per tant, si a eixa situació del col·legi de censors jurats de comptes de Catalunya, afegim que va haver un intent per part de la Comunitat Autònoma de Madrid, per part dels instituts censors jurats de comptes de Madrid, de crear un col·legi professional, i es va desestimar la creació d'este col·legi per les raons jurídiques, entre altres abans esmentades per mi, és pel que considerem nosaltres, que en una actitud de prudència política, i fins que no es tinga clar la resolució del que diu el Tribunal Constitucional, i fins que no estiga clar també una altra resolució important, que és com es configuraran els auditors de comptes a Brussel·les, i està previst que aquesta configuració es faça al llarg d'aquet 2002, mentre no es tinguen clars aquells aspectes, crec que és prou temerari anar a la creació d'un col·legi, que segur va a crear conflictes jurídics a la nostra Comunitat Valenciana entre diversos professionals, com s'ha creat ja a Catalunya, i com va estar apunt de crear-se a Madrid.

Per tant, per tots estos raonaments, per tots estos arguments, jo demanaria que el Grup Popular s'afegira a aquesta esmena a la totalitat que defensa el Grup Socialis-ta­Progressistes, perquè situaríem tot este procés en una dinàmica més clara de prudència, d'esperar-se a veure com es resolen les sentències del Tribunal Constitucional i, com deia abans, la configuració dels auditors a nivell europeu, i podríem evitar problemes de confrontació, i de conflicte jurídic i de conflicte de competències, que segurament van a plantejar-se si s'aprova, si arriba a aprovar-se aquest col·legi oficial de censor jurats de comptes, malgrat eixe anunci de canvi tècnic ­ja ho deia el senyor vicepresident­ respecte a allò de titulació i autorització, que ja ho vorem.

Per tant, en definitiva, jo, com a conclusió, voldria insistir molt en el que he dit, que estant en espera de la regulació de l'auditoria que es dispose des de Brussel·les, prevista per a l'any 2002, i de la definitiva sentència que dicte el Tribunal Constitucional sobre el conflicte de competències plantejat pel govern de la nació ­el seu partit­ contra la Generalitat de Catalunya, precisament per la creació davant l'àmbit territorial del col·legi de censors jurats de comptes, pareix que es confronta amb la prudència i l'oportunitat política més elemental entrar en allò que indubtablement serà un focus de conflicte en diverses instàncies, una de les quals, i per allò exposat, possiblement serà amb el propi govern de l'Estat.

Estos són els arguments, i espere que el Grup Popular s'afegisca i que s'aproxime a la nostra postura i als nostres arguments.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Mestre.

Torn en contra?
Té la paraula l'il·lustre diputat senyor Ferraro, en representació del Grup Parlamentari Popular.

 

**El senyor Ferraro Sebastiá:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Hace ya algunos meses mi compañero de grupo parlamentario, don Salvador Cortes, y buen amigo, por cierto, en un debate de totalidad, precisamente hablando de colegios profesionales, hablaba de una canción que decía: "siempre me dices lo mismo".
Y yo tengo que añadir que "nada nuevo hay bajo el sol".
*(Remors)*

Nuevamente, la izquierda parlamentaria, de una forma o de otra, con mayor o menor ímpetu, o con más o menos información, y sobre todo por una mala entendida oposición, que yo identificaría más como obstruccionismo compulsivo que como una real y leal oposición, como digo, una vez más se intenta obstruir un nuevo proyecto de ley para la creación de un colegio profesional.
*(Remors)* Sí, digo lo que digo.

En el caso presente, y tal como se desprende de la intervención del ilustre señor diputado del Grupo Socialista, presentan una enmienda a la totalidad por no compartir, como bien dice, y lo dice también en su escrito de presentación de la enmienda, ni la oportunidad ni sus principios.

 

**La senyora presidenta:**

 

Per favor, pregue silenci.

Senyor Mestre, no.
.
.

Continue, senyor Ferraro.

 

**El senyor Ferraro Sebastiá:**

 

Gracias, señora presidenta.

Insisto, "nada nuevo bajo el sol".

Desde el primer debate de la ley de colegios profesionales hasta el día de hoy, la colegiación obligatoria, por ejemplo, ha sido el *leitmotiv* para fundamentar enmiendas de totalidad.

El Grupo Parlamentario Socialista, como antes decía, en ocasiones anteriores ha venido, con más o menos rotundidad, o bien absteniéndose o votando a favor de las enmiendas presentadas por otro grupo del arco parlamentario, hasta llegar al día de hoy en que hemos escuchado las razones esgrimidas por el ilustre señor diputado, el señor Mestre, para justificar su enmienda de totalidad.

Miren ustedes, oportunidad, total, lo está demandado el colectivo.
Existen acuerdos en el sentido de constituirse en colegio profesional por las agrupaciones quinta y decimoquinta del Instituto de Censores de Cuentas de España y que representan a las tres provincias de nuestra comunidad.
Incluso el propio Instituto de Censores Jurados de Cuentas de España, en el pleno de su consejo directivo, tiene acordado promover la transformación en colegios profesionales de sus distintas agrupaciones territoriales.

De hecho, si acudimos al derecho autonómico comparado, nos encontramos con que ya existe en Cataluña el colegio oficial de censores jurados de cuentas y que precisamente se promulgó por la transformación en colegio profesional de la agrupación segunda del referido instituto total.

Y a este respecto, quiero hacerle observar, señor Mestre, que, efectivamente, hubo un conflicto de competencias presentado por el gobierno central, pero que precisamente el Tribunal Constitucional, por un auto número 200, de 2000, de 25 de julio, levantó la suspensión cautelar que había presentado.
Por lo tanto, algo quiere decir ya el Tribunal Constitucional en favor de esto.

Como he dicho anteriormente, es la propia corporación de derecho público, es decir, el Instituto Español de Censores Jurados de Cuentas, quien promueve la creación del colegio, por lo que ello no entra colisión con los fines del citado instituto.

Pero profundizando aún más, hemos de manifestar que la existencia y los fines del instituto no se oponen ni solapan la de los colegios profesionales que se han creado y puedan crearse en las diversas comunidades autónomas.
Si es deseada por los profesionales, si sus funciones no se oponen, antes al contrario, amplían competencias estatutarias, la oportunidad es evidente.

En cuanto a los principios que impulsan la ley, parece bastante lógico que el Grupo Socialista no las comparta ni con el Gobierno Valenciano ni con el grupo parlamentario que represento y que le da soporte en esta Cámara.

Convendrán conmigo, señorías, señores diputados, que precisamente por esa diversidad de criterios nos sometemos cada cuatro años al examen de nuestros conciudadanos, y habrán de reconocer que los planteamientos del Grupo Popular están mucho más cercanos a la realidad de los valencianos, a la realidad de una verdadera nacionalidad histórica, que los proyectos que hasta ahora viene presentando la oposición.
A los resultados me remito.

Y no quiero terminar sin hacer una referencia a la tan manida obligatoriedad de la colegiación en el ejercicio de la profesión.
En primer lugar, la ley estatal 2/74, que tiene carácter de básica, obliga a la colegiación.
Lo curioso es que durante cerca de catorce años los socialistas en el poder, tanto en el gobierno de España como en el gobierno valenciano, no modificaron, ni instaron a modificar, ni una coma de la citada ley.
Las adecuaciones necesarias tuvieron que ser hechas en un principio en diciembre de 1978, y posteriormente, ya con gobiernos del Partido Popular, en abril de 1997 y en junio de 2000, y precisamente, y principalmente, para modificar el artículo 2 de dicha ley básica.

Por último, señorías, yo me haría ­y esto viene al hilo del interés general que ha presentado el diputado señor Mestre­, yo me haría la siguiente pregunta: si un particular, un ciudadano valenciano, en su relación con un censor jurado de cuentas, observa negligencia, mal trato o incluso ineptitud en el profesional al que se dirige, ¿a quién debe acudir?
Porque las circunstancias pueden no ser delictivas.
Y ustedes saben, señoras y señores diputados, que la sindicación, al no ser obligatoria, no podría impedir el ejercicio de la profesión a quienes hicieran una utilización inadecuada de la misma.
El caballo de batalla para la izquierda siempre ha sido no a la colegiación obligatoria por contraposición a la sindicación, cuando parecen desconocer que la ley no prohíbe la sindicación a los profesionales colegiados.

Por nuestra parte, insistimos, es necesaria la colegiación obligatoria, sin perjuicio de aquello que les está reservado a las organizaciones sindicales, que, reitero, no es incompatible con el colegio profesional.

Por todo ello, señora presidenta, señoras y señores diputados, el Grupo Parlamentario Popular va a rechazar la enmienda a la totalidad presentada por el Grupo Socialista.

Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ferraro.

Té la paraula, per a rèplica, el senyor Mestre.

 

**El senyor Mestre i Moltó:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Ja he arribat a una conclusió, eureka!
, ja sé com es manifesta, senyores i senyors diputats, l'escàs índex d'inversió que el govern de la Generalitat aplica en innovació més desenvolupament.
I és que encara estan en el mateix argument: que vostés els socialistes ho van fer pitjor.
Per favor!
Un argument que ja no sols la societat, sinó que vostés ja ni s'ho creuen, que si els socialistes no van aplicar la llei de col·legis professionals, no la van fer, etcètera, etcètera.
En primer lloc.

En segon lloc, senyor Ferraro, no estem discutint ací el tema del col·legis professionals.
Estem parlant de la creació d'un col·legi concret.
Nosaltres, front a la seua tesi que l'oposició d'esquerres sempre ha estat en contra dels col·legis professionals, li podem dir que no ha sigut aixina l'actitud del Grup Socialista­Progressistes.
Nosaltres hem aprovat aquells col·legis, i ahí tenen les actes, etcètera, etcètera, d'aquells col·legis que ens han paregut bé, i ens hem oposat a algun articulat dels altres col·legis que no ens han paregut tan bé.
De fet, la primera esmena a la totalitat que presentem és per a este col·legi, per a este col·legi, la primera esmena a la totalitat que presenta el Grup Socialista­Progressistes, esmena a la totalitat estic referint-me, esmena a la totalitat.
I ho fem per una qüestió, com deia abans, a part del seu nul interés social.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, per favor, pregue silenci.

 

**El senyor Mestre i Moltó:**

 

.
.
.
en la creació d'este col·legi, per una qüestió de prudència jurídico-política.
Perquè, senyor Ferraro, encara que la sentència aquella va alçar la suspensió cautelar, el conflicte de competències està.
*(Remors)* Perdonen, és la meua manera d'expressar-me.
El conflicte de competències està, existeix, i pot tardar dos anys fins que s'aclarisca si és constitucional o no la creació del col·legi de censors de comptes de Catalunya.
Però el conflicte de competències està.

En definitiva, torne a repetir, eixe és el debat de hui.
El debat de hui no és si la gent pot col·legiar-se o no.
Evidentment, en una sèrie de col·legis sí que estem d'acord, perquè responen a un interés social i a una necessària ordenació de la professió, de l'exercici professional.
En altres, no.
El debat de hui és la creació d'este col·legi.
I crec que la creació d'este col·legi, per tots els motius que el Grup Socialista­Progressistes, amb prudència, amb trellat ­que diem els alcoians i alcoianes­, crec que no és convenient avui, avui, crear-lo, este col·legi en concret.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Mestre.

Té la paraula, per a rèplica, el senyor Ferraro.

 

**El senyor Ferraro Sebastiá:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señor Mestre, yo únicamente he querido ilustrar a la Cámara de lo que es habitual por parte de la izquierda del arco parlamentario en los colegios profesionales.
Ustedes nunca han apoyado un colegio profesional, se han abstenido en ocasiones, en alguna ocasión, en los debates de totalidad presentados por otros grupos parlamentarios, y han votado incluso a favor de dichas enmiendas de totalidad.
Y a las pruebas me remito y a los *Diarios de Sesiones* me remito.
Y su caballo de batalla ha sido siempre la obligatoriedad de la colegiación, cosa que ustedes no supieron durante catorce años rectificar.
Ustedes, que mandaron catorce años en el gobierno central, tuvieron mayorías suficientes, e incluso con grupos como el de Izquierda Unida, o bajo otros nombres de la izquierda parlamentaria, y no lo hicieron.
Eso es cierto, y eso es.
.
.
el credo, vamos.

Pero es que además yo tengo que decirle.
.
.
Usted me habla del Tribunal Constitucional como si esto fuera.
.
.
Sentencias hay muchas del Tribunal Constitucional.
Y yo le voy a leer alguna, le voy a leer alguna.
Por ejemplo, la de 1989, de 11 de mayo, dice: "Ha recogido las tesis doctrinales mayoritarias que entienden que los colegios profesionales constituyen una típica especie de corporación reconocida por el Estado y dirigidos no sólo a la consecución de fines estrictamente privados, lo que podía conseguirse con la simple asociación, sino esencialmente a garantizar que el ejercicio de la profesión, que se configura como un servicio común, se ajuste a las normas que aseguren tanto la eficacia como la eventual responsabilidad en tal ejercicio, que ya ha garantizado el Estado con la expedición del título habilitante".

Señor Mestre, es evidente que el Tribunal Constitucio-nal tiene muy claro lo que es un colegio profesional.
Y, por lo tanto, es evidente.
Usted tampoco, parece ser.
.
.
aunque ha hecho de pasada una mención a lo que el señor vicepresidente segundo del Consell ha manifestado sobre una enmienda técnica para aclarar de alguna manera -no es que nos parezca que esté mal-, pero para aclarar de alguna manera el punto dos del artículo tres.
Con ello, debe quedar perfectamente aclarado este colegio profesional.

Y en cuanto a que si hay un conflicto de competencias, mire usted, si lo hay, quien tenga que presentarlo, que lo presente.
Pero mire usted, las competencias de la Comunidad Valencianas las hemos de ejercer desde la Comunidad Valenciana.
Y si alguien cree que estamos trabajando fuera de nuestras competencias, pues que inste un conflicto de competencias.

Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ferraro.

Fixació de posició d'altres grups parlamentaris.

Senyor Peris, té la paraula en representació del Grup Mixt.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

D'alguna manera seria repetir l'opinió.
Nosaltres considerem que és una llei innecessària.
No coincidim en els principis que la sustenta.
Pensem que no és oportuna.
I a més pensem que al final, quan s'esgrimixen arguments que on podria dirigir-se un ciutadà, nosaltres considerem que aquestes lleis acaben defensant als professionals dels ciutadans.
I per tant entenem que la via més directa és els ciutadans i la justícia democràtica que per això està.

Gràcies.

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Peris.

Té la paraula per a fixació de posició la senyora Llinares, en representació del Grup Parlamentari Esquerra Unida.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Mosatros anem a votar a favor de l'esmena a la totalitat pels motius que hem exposat abans.
A pesar que hem escoltat en tot deteniment l'argumentació del senyor diputat del Partit Popular, gràcies a què la senyora presidenta li ha demanat silenci a la Cambra, i aleshores, bo, hem pogut escoltar en nitidesa la seua explicació, però la seua explicació la veritat és que no mos ha convençut, i continuem mosatros en el vot contrari a la llei esta de creació del col·legi professional.

Moltíssimes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Llinares.

Votació en el debat de totalitat del Projecte de llei de creació del Col·legi Oficial de Censors Jurats de Comptes de la Comunitat Valenciana, de l'esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 35 vots a favor, 42 en contra, cap abstenció, queda rebutjada l'esmena a la totalitat del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.

Senyories, se suspén la sessió.
Es reanudarà a les quatre i mitja.

 

*(Se suspén la sessió a les 13 hores i 43 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 16 hores i 34 minuts)*

*(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor José Cholbi Diego)*

***Pregunta número 2.
397/01 al conseller de Benestar Social, senyor Rafael Blasco Castany, sobre el trasllat de la Secció d'Acció Comunitària de la Direcció Territorial de València, que formula el diputat Antonio Torres Salvador del GP Socialista­Progressistes (BOCV número 103)***

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Preguntes dirigides al conseller de Benestar Social per l'il·lustre diputat Antonio Torres Salvador.
Fem referència a la 2.
397.
Té la paraula l'il·lustre diputat.

 

**El senyor Torres Salvador:**

 

Gracias, señor presidente.

Señor conseller.

A primeros de mayo del año 2001, del año pasado, por parte de la directora territorial de Servicios Sociales de Valencia se procedió a ordenar el traslado de la sección de Acción Comunitaria, desde los locales de Barón de Cárcer hasta los locales de la Conselleria de la calle San Dionisio.

Desde nuestro grupo no vamos a cuestionar el hecho en sí.
La administración tiene la facultad y tiene la competencia para organizar y distribuir a su personal en función de la prestación del servicio, pero a nosotros sí que nos interesaría especialmente, por la polémica que suscitó y por la presunta violación de los derechos de los trabajadores, el que se nos indicase en qué condiciones se realizó el citado traslado; es decir, si realmente reunían los requisitos legales las nuevas instalaciones, qué finalidad perseguía ese traslado, es decir, si tenía algún objetivo concreto realizar ese traslado, y finalmente cuáles fueron las razones que impulsaron a la delegación territorial a efectuar el citado traslado.

Gracias.

**El senyor vicepresident primer:**

 

Muchas gracias.

Senyor conseller de Benestar Social, té vosté la paraula.

 

**El senyor conseller de Benestar Social:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

Contestarle al ilustre diputado que este cambio de ubicación de estas dependencias se hicieron.
.
.
nosotros pensamos que quizá a lo mejor ocasionando alguna molestia inicialmente, o a lo mejor ocasionando también alguna falta de información adecuada, pero en líneas generales consideramos que se ha hecho de una forma conveniente, acertada y desde luego sin violentar -faltaría más- ningún derecho a ningún trabajador.
Bueno está el país como para que aquí se violente algún derecho a algún trabajador y no tuviéramos inmediatamente una situación bastante crítica.

No se ha dado esa circunstancia.
Y esto se ha hecho, pues como se hacen todos los traslados, buscando una empresa de mudanzas, trasladando los muebles de un sitio a otro, ubicándola en el nuevo escenario con los teléfonos, los fax y todo el mobiliario correspondiente, y propiciando, sobre todo, algo que yo creo que usted conoce también perfectamente, y es que, inicialmente se estaba en unas dependencias donde había escasez de espacio, y donde algunas funciones de servicio público que se estaban desarrollando pues no se desarrollaban adecuadamente.

Con este cambio hemos conseguido solucionar las deficiencias que en la prestación de los servicios había inicialmente, y tener ahora mismo unas instalaciones que creemos que reúnen unas condiciones de dignidad, fundamentalmente para poder cumplir el servicio público al que están encaminados.
No tenemos ninguna constancia de que en estos momentos esto haya propiciado algún malestar.
Sí que le reconozco que inicialmente, en la manera en la que esto se puso en marcha, algunas personas manifestaron su disconformidad respecto de la decisión que quien tenía que tomarla la adoptó, que fueron los servicios de la Dirección Territorial, pero luego, la información que nosotros tenemos es de que en estos momentos se están cumpliendo los servicios con absoluta normalidad, y creo que ha redundado en un excelente servicio público a aquellas personas que diariamente se requieren a la conselleria para que se les preste los servicios adecuados.

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyor Torres.

 

**El senyor Torres Salvador:**

 

Yo creo que el momento en que.
.
.
­aparte de entrar en otras consideraciones­ el momento en que se realizó el traslado fue un momento bastante inoportuno.
En primer lugar, porque en ese momento se estaba procediendo a la emisión de las correspondientes resoluciones de subvención de los ayuntamientos de toda la provincia de Valencia.
Y eso significó un retraso bastante considerable en la confección y en el envío de esas resoluciones a los ayuntamientos.

Esta sección, como usted bien sabe, es la que controla prácticamente todas las subvenciones que se conceden a los ayuntamientos para los programas de atención primaria con un presupuesto superior a los 1.
500 millones.
Y, vuelvo a repetir, ese traslado sí que supuso un considerable retraso.
Y también el hecho de que los equipos sociales de base de los ayuntamientos no conociesen ese traslado, pues implicó también bastantes disfunciones, ya que cuando acuden a los servicios territoriales, normalmente se entrevistan con los jefes correspondientes al área del Menor, o al área de Discapacitados, y por supuesto al área de Acción Comunitaria, que es el área más trasversal y la que más visita la gente.

El problema es que se les manda a unas instalaciones que no reúnen los requisitos mínimos que establece la propia legislación y la ley de Prevención de Riesgos Laborales.
La junta de personal se reunió, la junta de personal envió un escrito al secretario general diciendo que no conocían para nada que se hubiese realizado ese traslado, cuando usted sabe que es preceptivo el poner en comunicación del comité de empresa o de la junta de personal los traslados que se tengan que efectuar en los correspondientes servicios.

Se quejaban, desde la junta de personal, como le he dicho antes, de que las instalaciones no reunían las condiciones mínimas de seguridad ni habitabilidad.
No existían las conexiones que usted ha dicho al fax, ni al teléfono, ni estaban conectados a la red, ni tienen todavía en estos momentos el intercom.
En estos momentos los Prop, como están en una finca de vecinos, los vecinos, que están hartos de que suban por allí los usuarios, tienen cerrada la puerta, y continuamente tienen que bajar desde arriba a abrir la puerta con llave; es decir, no es el sitio más adecuado para atender al colectivo tan importante de personas que acuden a esa sección.

Denunciaban, desde la junta de personal, aparte de otras deficiencias, que no existe, o no existía en ese momento, para el centro la preceptiva evaluación de los riesgos del personal que se desplazaba allí.
No existía el plan de prevención al que se está obligado, ni el plan de emergencias.
Denunciaban también que en la planta baja de ese edificio existe un taller de pintura con gran cantidad de disolventes, pinturas, barnices, etcétera, etcétera.
Y que puede significar un peligro para los trabajadores que existen en esas dependencias, y más cuando los propios vecinos de la finca están continuamente cerrando las instalaciones.

Se denunciaba también que los tres extintores de incendios que existían en ese momento no habían sido revisados, que tampoco existe el sistema que garantice la temperatura ideal que debe existir en el centro de trabajo, tampoco el botiquín de primeros auxilios; denunciaban también que la iluminación en determinadas zonas de la sala era.
.
.
no hay cortinas, no hay persianas, por lo tanto, en determinadas zonas es una iluminación excesiva, y en otras zonas sin embargo no llegaba la iluminación al mínimo que exige la legislación.

Denunciaban también que el local no ha sido pintado ni adecentado, y pudiendo existir, según el técnico en seguridad e higiene, pudiendo existir un riesgo biológico por la acumulación de elementos patógenos, en el período en que esas dos salas en las que se ubicaron los funcionarios de la sección de Acción Comunitaria se habían instalado en ese lugar.
Denunciaban finalmente que se habían incumplido la ley de Prevención de Riesgos Laborales, el Decreto de 14 de abril sobre condiciones mínimas de seguridad y salud en el trabajo, y otra serie de decretos que, como creo que usted tendrá la documentación, pues no hace falta que yo le repita.

Se denunciaba también desde la propia sección, que el hecho de que se trasladen las instalaciones, unas instalaciones de la administración, a un edificio en el que en esos momentos y aún ahora hay entidades privadas que están ejerciendo allí sus funciones, podía ser un riesgo para la privacidad que deben tener los expedientes.
Allí hay muchos expedientes de ayudas individualizadas, de ayuntamientos, y no hay garantías de que efectivamente no puedan ser consultados por personal ajeno a la propia administración.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Señor Torres, por favor.
*(Pausa)* Lo lamento.
Muchas gracias.

Un momento, señor conseller, que le dé la palabra.
Tiene usted la palabra, señor Blasco.

 

**El senyor conseller de Benestar Social:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

Señor diputado, yo quiero manifestarle que no coincido para nada en la apreciación que usted acaba de señalar de estas dependencias.
O usted tiene una deficiente información, o yo creo que no está muy actualizado de cómo están las cosas.
Más me recordaba la situación que usted describía a las torres gemelas después del 11 de septiembre que a una oficina a pleno rendimiento que existe aquí ahora mismo en Valencia.
Y que alguna gente de los municipios llegue a Valencia y no sabe dónde dirigirse, pues oiga, esto está ya muy superado en estas fechas a base de una simple llamada telefónica y sin más problema.

Usted ha reseñado ahí una serie de agravios que algunos pueden haber manifestado, y no dudo además de la realidad de los mismos, pero tampoco se trata esto ahora de empezar con un intercambio de posiciones para desautorizar o para contra argumentar.
Le voy a decir dos cosas nada más.

Mire usted, el mismo jefe de sección de Discapacitados, que es uno de los servicios que se prestaban ahí con mayor intensidad, después de un largo escrito donde dice de la oportunidad etcétera, etcétera, del cambio, dice: "por todo lo cual considero que en la nueva ubicación se mejoran sensiblemente las condiciones de trabajo, por lo que le expreso mi satisfacción y la de los compañeros de la sección".
Tengo aquí cuatro o cinco escritos que.
.
.
no se trata de invalidar los que usted tiene en el sentido contrario, pero yo creo que al final lo que tenemos que constatar es que creemos sinceramente que con este cambio se han mejorado sensiblemente las circunstancias por las que se venían desarrollando estos trabajos, y desde luego creo que hemos ganado en eficacia y sobre todo en atención al público.

Y yo creo que ni ahora está esto en una situación tan idílica como a lo mejor alguien podría interpretarlo, ni está tampoco tan mal, ni siquiera en las épocas anteriores, donde usted sabe que incluso allí se pudieron ubicar servicios, en una época en la que usted lo conocía perfectamente, que se venían prestando, y nadie en aquellos momentos hablaba de las condiciones de falta de situación mínima para poder desarrollar.
En su etapa -me lo han dicho a mí, ¿eh?
, yo no hacía el seguimiento de eso-, en su etapa, allí dentro usted ubicó el servicio de planificación de su propia dirección general, el área de Iniciativa Social y Participación, la inspección de los Servicios Sociales.
Y bueno, y no creo que en aquella época ese edificio estuviera en peores o en mejores condiciones que después hemos podido prestar los servicios.

Muchas gracias.

 

 

 

***Preguntes números 3.
851/01 i 3.
852/01 al conseller de Benestar Social, senyor Rafael Blasco Castany, sobre uns terrenys oferts per l'Ajuntament de Manises per a la construcció d'un centre de la tercera edat, que formula el diputat Ramon Cardona i Pla del GP Esquerra Unida del País Valencià (BOCV número 118)***

 

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Per a les preguntes 3.
851 i 3.
852, té la paraula el senyor Ramón Cardona, del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida del País Valencià.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller.

Estes preguntes fan referència a la residència de la tercera edat de Manises.
Jo li vaig fer estes preguntes abans de començar la seua construcció, i es referien fonamentalment a una preocupació molt clara dels veïns del poble, perquè veien que esta residència anava a ubicar-se en un lloc molt inadequat.
En principi, el lloc on anava destinada esta residència era un jardí públic, tenia una part ajardinada, però la cosa que veien pitjor era que esta residència quedava molt prop del que serà la propera terminal de càrrega de l'aeroport de Manises, i per tant consideràvem que hi havia problemes de tipus de contaminació acústica, de soroll, fonamentalment, encara que també afegien problemes d'accessibilitat per la quantitat de carreteres que la travessaven, etcètera, etcètera.

Jo sé que estes preguntes vosté pot considerar que ja estan superades, perquè en la segona pregunta li fèiem la qüestió de si tenia la intenció de sol·licitar un nou solar en millors condicions.
Però nosaltres sabem que esta residència ja ha començat a construir-se, i per tant suposem que a la conselleria li ha paregut bé la ubicació.
De totes formes, senyor conseller, nosaltres sí que voldríem una resposta a si no haguera sigut possible trobar a Manises un solar més adequat per a ubicar una residència de la tercera edat, que no tinguera els problemes objectius que aquesta zona tindrà.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Benestar Social:**

 

Moltes gràcies.

Sí, senyor Cardona, jo crec que sí que és pertinent la seua pregunta, encara que ja estiguen començades les obres d'esta nova residència.
I jo precisament, perquè crec que vosté té dret a què li done una explicació complida de tots els tràmits, per a què vosté tinga la seguretat que s'han fet les coses bé, m'he permés resumir-me ací una sèrie de passos procedimentals que crec que és bo que vosté els conega, per a què sàpiga que en cap moment eixa decisió ha sigut una decisió que s'haja produït sense constatar tots els preceptes legals, per arribar a la decisió última del començament de la construcció.

I de forma resumida, li diré que l'oferta de cessió té el seu origen en un acord que en el ple de l'Ajuntament de Manises es va produir el dia 30 de novembre de 1999.
Que en dit acord es canviava la destinació de dos parcel·les propietat de l'ajuntament, que estaven ubicades en el pla parcial número 1 del sector 1 del municipi de Manises, les quals passaven a destinar-se a equipament públic assistencial de la xarxa secundària.
El canvi d'ús i la segregació de parcel·les s'inscriu en el registre de la propietat, i d'esta manera, regularitzada la situació jurídica de les parcel·les, es promou la cessió a la Conselleria de Benestar Social, mitjançant el títol gratuït i amb la càrrega modal estipulada per a construir una residència per a la tercera edat.
Que esta cessió es formalitza en escriptura pública el 28 de febrer del 2001.
Vullguera també assenyalar-li que, com és preceptiu, en esta escriptura de cessió el notari incorpora el certificat urbanístic de la situació de les parcel·les i del seu ús urbanístic previst.

Cal afegir, a més, que el departament de serveis socials de l'Ajuntament de Manises presentà una memòria justificativa referida a la necessitat i idoneïtat de construcció de la residència de tercera edat i centre de dia projectats.
Que l'arquitecte municipal de Manises va emetre un informe on s'arreplega el règim urbanístic de les parcel·les objecte de cessió i s'informa favorablement sobre la seua compatibilitat.
Que estos dos informes consten referits en escriptura pública i en el certificat que en el seu dia va fer el secretari de l'Ajuntament de Manises.
Que en l'escriptura pública s'incorpora el testimoni notarial de la descripció cadastral de la situació física i afectació jurídica de les parcel·les.

Que en l'informe de l'arquitecte municipal se diu inclús literalment: "D'acord amb la classificació general i funcional, este tipus de dotacions poden ser destinades als usos com són serveis sanitaris i els d'assistència i benestar social".
I, encara que li resulte obvi, li diré que el mateix informe fa menció als elements d'urbanització existents que hi han en eixa zona: el subministrament d'aigua, l'elèctric, l'enllumenat públic, el sanejament, el gas i una altra sèrie de condicions que fan recomanable l'ús a què s'ha destinat este terreny.

I jo crec que després de totes eixes tramitacions, la Generalitat Valenciana, fent ús de les seues competències, ho va estudiar en l'oficina tècnica que depén de la conselleria i va considerar que, efectivament, la residència estava ubicada en un lloc on reunia totes les condicions perquè poguérem prestar este servici, que considerem que pot significar una millora substancial en el nombre de places residencials per a les persones majors en la nostra comunitat.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Blasco.

Senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller.

Jo no he posat en dubte tot el procediment que s'ha seguit en este cas, que jo veig que s'ha ajustat totalment a la legalitat, ja ho sabia prèviament.
Però és curiós observar, i pense que la Conselleria de Benestar Social deuria ser sensible a estes qüestions, com complir estrictament la legalitat a vegades pot provocar una sèrie de danys en el moment de produir-se la decisió i una sèrie de danys futurs que seran de molt difícil correcció.

Jo, senyor conseller, veig tot el procediment i estic d'acord en tot, excepte quan vosté arriba i diu que l'oficia tècnica avalua que les condicions.
.
.
Home, si només avalua si la zona és urbanitzable, si és utilitzable per a dotacions, evidentment, diran que sí.
Però han comprovat, per exemple, el nivell de soroll que es pot produir en eixa zona?
És a dir, s'han fet aquelles revisions tècniques, aquelles comprovacions tècniques per què la gent de la mateixa barriada, del mateix entorn, protestava?

Com pot ser que la legalitat, tal com vosté comenta, seguida al peu de la lletra, sense transgredir ni una sola llei, resulta que els veïns d'una zona perden un parc que estava completament arreglat, havia tingut inversions, dos o tres setmanes abans, dos o tres mesos abans s'havia ficat reg localitzat, s'havien canviat espècies.
.
.
?
Com pot ser que, seguint la legalitat, se perga un espai d'esbarjo de la gent d'allí per a construir una residència?

La gent no està en contra de la residència, està en contra de dos coses: que els haja suposat la pèrdua d'un servei que ja tenien i, segona, creuen que la residència s'ha ubicat en mal lloc.

Mire, en esta residència, a part de la terminal de càrrega de l'aeroport, que caurà exactament damunt i els 35 decibels permesos legalment se superaran sistemàticament i a tot moment, en esta residència inclús se diu en la memòria tècnica que no es posaran finestres cap al sud, que és on està el soroll.
Però, anem a vore, una residència que només tinga finestres cap al nord ja sabem què passa amb ella, és a dir, el sol no li entra.
Que té tres carreteres al voltant, que té prop un abaixador de tren.
.
.

És a dir, nosaltres pensem que el compliment estricte de la legalitat, sense unes altres comprovacions que jo pense que també devia exigir la legalitat.
.
.
Jo pense que la qüestió del mesurament del nivell sonor és una qüestió que s'ha de tindre en compte per a ubicar una residència de la tercera edat.
I nosaltres pensem que esta decisió d'ubicar la residència aquí ha sigut, per una part, vestir un sant desvestint-ne un altre.
Ja es tenia un servei per a xiquets, per a majors, i ara tenim, tindran, una residència ubicada en mal lloc i que tindrà problemes de soroll, de contaminació sonora.

Jo pense, senyor conseller, que inclús seguint la legalitat vostés haurien de ser una miqueta més sensibles a este tipus de temes, i no deixar-se dur simplement perquè l'ajuntament cedisca eixe solar.
A vosté li haguera sigut perfectament possible dir-li a l'ajuntament: "anem a fer la residència en una altra ubicació", però això no ho va fer quan vosté era conscient de les protestes dels veïns i que no estaven d'acord que s'ubicara allí.

Lamentem que ara, probablement, la qüestió serà irreversible, senyor conseller, però quan estiga construïda la residència anem a trobar problemes que vostés van a tindre l'obligació de solucionar, perquè no ho han fet quan ho podien fer, que era no fent la residència en eixe lloc.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Benestar Social:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor Cardona.

Tinga vosté la tranquil·litat, perquè la forma en què se va a construir este centre va a comportar una sèrie de components tècnics que van a pal·liar alguns d'estos sorolls que vosté diu que es poden donar en eixe tipus de zona, que efectivament està molt pròxima a l'aeroport.

Però no és eixe el motiu fonamental per què probablement s'haja pogut suscitar, perquè vosté ahí planteja allò que els veïns han estat protestant, i com vosté comprendrà, els veïns que estan allí vivint en vivendes unifamiliars no estaven protestant pel soroll de l'aeroport, estaven protestant perquè havien ocupat de forma incorrecta un espai públic i s'havien allí col·locat uns enjardinaments que no els corresponia, i això no estava ni escripturat i formava part de les parcel·les que estan rigorosament escripturades en un altre sentit.

Per tant, el motiu per què vosté mescla una cosa amb l'altra no té res a veure amb la realitat d'esta ubicació, que creguem que en una zona on hi han uns accessos correctes, on hi han vivendes unifamiliars, on a més hi ha la proximitat d'un col·legi escolar, creguem que se reunixen totes les condicions també perquè puga haver una residència per a persones majors.
I per tant, jo crec que algunes de les protestes que se feren tenien una intenció que no té res a veure amb el soroll que se puga produir allí en l'aeroport, que no té importància a l'hora del que és la construcció d'un edifici de nova planta que reunirà totes les innovacions tecnològiques que facen possible que això no signifique ninguna molèstia per als residents d'eixe local.

***Preguntes números 4.
311/01 i 4.
312/01 al conseller de Benestar Social, senyor Rafael Blasco Castany, sobre les empreses que ofereixen treball a immigrants il·legals menors d'edat, que formula el diputat Josep Albert Mestre Moltó del GP Socialista-Progressistes (BOCV número 125)***

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor Blasco.

L'il·lustre diputat Josep Albert Mestre defendrà les preguntes 4.
311 i 4.
312.
Té la paraula.

 

**El senyor Mestre i Moltó:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller.

El proppassat 18 d'octubre de 2001 diverses entitats involucrades en l'atenció de persones immigrants de la comarca de l'Alcoià, com són la UGT, la Creu Roja, Comissions Obreres, Cáritas Interparroquial, Cáritas de Santa Maria i Serveis Socials municipals, varen denunciar la situació d'una sèrie de xiquets i xiquetes immigrants menors d'edat treballant en empreses d'aquesta comarca que practiquen l'economia submergida.

Esta situació, evidentment, va inquietar aquest diputat, com m'imagine també al senyor conseller, i em va forçar ràpidament a fer-li dos preguntes sobre este tema.
En primer lloc, si té constància la Conselleria de Benestar Social d'aquesta situació denunciada per les organitzacions esmentades, i en el cas que tinga constància, si pensa la conselleria iniciar un procés d'inspecció i depuració de responsabilitats en totes aquelles empreses que han oferit aquest tipus de treball amb menors immigrants.
Aquesta és la pregunta.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Benestar Social:**

 

Senyor diputat.

Jo li agraïsc la pregunta que vosté va formular.
.
.
És que si em gire d'esquena li he de donar l'esquena.
Vaig a parlar aixina, eh?
Però si vosté preferix escoltar-me a vore'm, jo me gire i m'escolta.
Preferix escoltar-me?
Em gire, eh?
No crea açò ningun problema de funcionament de la casa, no?

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Esta casa té unes normes que fan que funcione molt bé, i esta presidència vetla perquè es complisquen eixes normes.

 

**El senyor conseller de Benestar Social:**

 

Li estava dient que la qüestió que vosté suscita és una qüestió que genera una certa preocupació cada vegada que ixen este tipus d'informacions.
Jo, arran de les preguntes que vosté va formular, he intentat saber si hi havia una base certa al voltant del que havien aparegut unes denúncies, tal com havia vist jo reflectit també en una nota de premsa.

Jo al dia de hui no tinc ninguna constància que s'haja substanciat ninguna denúncia davant de ningun organisme competent al voltant d'estes afirmacions que se feren per part d'estes organitzacions i d'estes organitzacions sindicals.
No tenim ningun coneixement d'això.
Si l'haguérem tingut, també haguérem hagut mosatros d'intervindre, encara que vull dir-li una cosa que vosté també sap, és a dir, tot allò que siguen infraccions de caràcter laboral, encara que siguen referits a menors o immigrants, és una cosa que s'ha de substanciar davant de la Inspecció de Treball o del Ministeri de Treball corresponent, no és una competència que tinga la Conselleria de Benestar Social.
Això li correspondria, en tot cas, a la Inspecció de Treball o a la Conselle-ria d'Economia, Hisenda i Ocupació en estos moments.

Però no li càpia ningun dubte que si jo haguera vist que, encara que no siga una competència pròpia, realment es donara ­pot ser que haja ocorregut però no ens ha arribat a nosaltres, i jo me he preocupat de vore si això tenia una base certa­, ens haguérem, com a mínim, ocupat d'eixe assumpte i haguérem intentat traslladar a l'organisme competent la possibilitat que haguera intervingut.
Però no tenim ninguna constància d'això.
Sí que tenim la constància d'una denúncia formulada a través dels mitjans de comunicació, que segurament pot ser que arreplegaren les circumstàncies d'algun cas que es coneguera, però que fins al dia de hui no hem vist que això s'haja pogut presentar ni davant de la Inspecció de Treball ni.
.
.

Una altra cosa és que, sense tindre una relació directa amb allò que és una infracció de caràcter laboral, en la conselleria sí que ens preocupem d'aquells menors que estiguen abandonats i que estiguen d'alguna forma sent utilitzats indegudament.
Això sí que estem fent-ho nosaltres periòdicament.
I en l'últim any hem tingut, tenim en estos moments, prop de 750 xiquets i xiquetes i més de 600 els tenim acollits en residències, i els altres en acolliment familiar.
Però no té res a vore això amb el que poguera ser un dels supòsits que vosté assenyala, que és que en alguna empresa estigueren d'una forma fraudulenta utilitzant mà d'obra de menors, i a més en este cas immigrants.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Moltes gràcies, senyor Perelló, per la seua col·laboració humana i tècnica.

Té la paraula l'il·lustre diputat senyor Mestre.

 

**El senyor Mestre i Moltó:**

 

Senyor president, tinc el plaer.
.
.
Ja, moltes gràcies.

Senyor conseller, anem a veure.
Precisament la pregunta li la transmet a través de la conselleria, un altre tema és la constatació d'una infracció davant de la Inspecció de Treball, però en eixe sentit que vosté este matí ho dia, en el sentit de la previsió, perquè jo estic segur que a vosté tant com a mi li ha preocupat el tema quan l'ha vist en la premsa.
Jo no el vaig vore sols en la premsa sinó que el vaig veure en les conclusions de l'acta d'aquella comissió, i em va preocupar, lògicament.

Aleshores, jo sí que voldria, i li oferisc una alternativa concreta a vosté, senyor conseller, que es pose en contacte, vosté o algun membre de la seua conselleria, amb el conjunt d'entitats, que estan fent una labor extraordinària, eh?
Jo aprofite aquesta pregunta per a llançar una lloa a totes estes entitats que acabe d'esmentar, que estan fent una labor en el tema de l'atenció als immigrants que cal posar-la amb *broche* d'or, i convoque el Govern Valencià que algunes de les medalles que donen per ahí les dones a estes entitats, que estan fent una labor extraordinària.

Doncs bé, jo a vosté li ajude o li cite que faça una reunió amb aquestes entitats, torne a repetir, vosté o algun membre del seu departament amb aquestes entitats de l'Alcoià perquè concreten les denúncies.
I no en un pla, evidentment, d'actuar, un pla d'infracció, que no és la seua responsabilitat, però sí en un pla de previsió per a evitar, des de la seua conselleria i dins de les seues competències, eixa realitat que es dóna en moltes empreses de l'economia submergida que tant abunden en totes les comarques de la nostra zona i en altres.

Jo, torne a repetir, aprofite la pregunta per a incitar-lo que faja esta reunió amb aquests col·lectius i entre tots pugam descobrir eixes situacions d'irregularitat que a tots i a totes ens inquieta, perquè ningú, evidentment, volem.
Eixa és la proposta d'alternativa que li faig.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller ­gràcies, senyor Perelló­.
.
.
*(rialles)*

 

**El senyor conseller de Benestar Social:**

 

Sempre podem millorar el nivell de participació i de relació amb totes les institucions, que com vosté molt bé estava assenyalant, estan duent a terme un labor molt positiva de cara al fenomen de la immigració i d'altres qüestions també vinculades el món del treball.

Sàpia vosté que això estem fent-ho diàriament i amb estes organitzacions nosaltres tenim relacions diàries.
No li dic això del cas de l'Alcoià, perquè no sé si s'està portant eixe tipus de relació, però a buscar-ho.
De totes formes, jo, el que vull dir-li és que anem a buscar una ocasió a on pugam a la millor propiciar un encontre i a la millor pugam conéixer més al detall algunes d'estes circumstàncies, però em va preocupar, a pesar de no ser competència de la Conselleria, em van preocupar les seues dos preguntes, perquè, la veritat, és que és un assumpte que seria el súmmum que estigueren donant-se eixes circumstàncies, però vull dir que en la Inspecció de Treball, que és a l'organisme on s'han de dirigir este tipus de denúncies, no n'hi ha ninguna presentada per ninguna d'estes organitzacions.

I també és molt important fer una crida a la responsabilitat, perquè estem parlant d'assumptes molt sensibles, que moltes vegades generen una certa alarma a través dels mitjans de comunicació i que després resulta que no se substancien en ningun cas concret, amb la consegüent desmoralització d'aquelles persones que estem, vostés i nosaltres, estem, per descomptat, compromesos a eradicar eixe tipus de circumstàncies que són molt lamentables.

Però, bé, crec que a la millor, si fem un seguiment del tema i propiciem alguna reunió, i jo vaig a estudiar això i vaig a mirar a vore si podem fer-ho, a la millor podem esbrinar si se dóna algun cas d'estos i podem tallar-lo.

 

 

 

***Preguntes números 3.
570/01 i 3.
571/01 al conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, senyor José Ramón García Antón, sobre abocaments contaminants al riu Segura, que formula el diputat Joan Antoni Oltra i Soler del GP Esquerra Unida del País Valencià (BOCV número 116)***

 

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Finalitzat el torn de preguntes al conseller de Benestar Social, continuen amb les que li se formulen al conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports per l'il·lustre diputat Joan Antoni Oltra, i que correspon a la 3.
570 i 3.
571.

Té vosté la paraula, senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyor president.

Señor conseller, aquí hay unas preguntas hechas en el mes de julio, ¿eh?
, en el mes de julio, en el cual la famosa macrodepuradora de Murcia aún no había entrado en funcionamiento oficialmente, no había tenido la grata visita de aquella caravana de altos cargos que fueron por allí, que luego faltaba foto para que salieran todos, ¿no?
, pero sí es cierto que venía funcionando de alguna manera como en prácticas, y algún debate hemos tenido de esa índole.

Yo creo que en estos momentos sigue funcionando también de una manera un tanto provisional, yo creo que no cumple ni de lejos las expectativas que en ella se habían puesto.

En aquella época ya se detectaba una serie de problemas, como que fundamentalmente no iba a tener la capacidad para tratar todas las aguas residuales de Murcia capital, que no iba a tener el tratamiento adecuado para los vertidos industriales, que son crónicos en la zona, y luego, además, el problema, que ya entonces se detectaba y que desafortunadamente con el tiempo se ha venido a dar la razón, que después de la inauguración de la planta, pues gran parte del problema sigue exactamente igual.

Vertidos tan importantes y tan contaminantes como los del curtido de Lorca, pues, simplemente no pasan por la depuradora, y no pasan, de entrada, porque no deberían de pasar, aunque se están vertiendo al Guadalentín, de ahí al Reguerón, y alguna gente ha dicho que ya que la planta no tiene capacidad para tratar esos vertidos, pues, lo mejor es que no pasen por allí, se hace una desviación, Murcia capital se libera de ese vertido, no lo ve, incluso se hizo alguna construcción de un tubo para que aquello no se notara mucho, y agua abajo va el tema del curtido de Lorca.

Entonces, claro, esa situación, que ya se conocía entonces, sigue estando exactamente igual ahora.
Y no ha sido la solución la planta, ni está preparada ni probablemente debería de estar preparada, porque, a lo mejor, lo que se debería haber hecho es evitar que esos vertidos industriales no llegaran a cauce público, cuestión que en ese aspecto el Gobierno murciano, como buena parte también el nuestro, deja bastante que desear.

Pero el problema es que esa depuradora no está dando la talla a pesar de la macroinversión que en ella se ha hecho.
Entonces, claro, esa situación la gente de Murcia probablemente no la esté padeciendo, pero la estamos padeciendo nosotros, especialmente en la zona de la Vega Baja.
Recientemente se detectaba también, en la zona lindante con el término municipal de Orihuela, pero en la parte de Murcia, vertidos de empresas de galvanizados, vertidos de materiales pesados, que se dejan en el río y que vienen hacia abajo, porque el río, evidentemente, no para arriba.

Entonces, nosotros sí que queríamos saber qué opinión tiene la Conselleria sobre esta problemática.
Yo creo que es harto conocido, debe de saber, porque de alguna manera también usted ha dicho que, bueno, que no está todo hecho, alguna gente también se lo ha recordado, y, por lo tanto, qué es lo que va a hacer la Conselleria, aparte de todo esto, si está previsto, en coordinación con Murcia, evitar que esos vertidos lleguen a cauce público, si esa depuradora debe de tener un tratamiento mejor del que tiene, que es un poco.
.
.
, ha sido denunciado, incluso, como obsoleta al poco tiempo de inaugurarse.
.
.

Ese tipo de cuestiones sí que nos preocupan, porque la triste realidad es que el Segura, a su paso especialmente por Orihuela, no tanto por Rojales, porque está recibiendo unos aportes extra, no sé el tiempo que durarán, del embalse de La Pedrera, pero que no está dando la talla de lo que se supone debería dar, después de esa macroinversión tan publicitada, por no entrar en otro tipo de detalles.

Gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor Oltra.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Señor Oltra.

Yo creo que su señoría sabe perfectamente que la contaminación del río Segura, un problema que ya lleva padeciendo ese río desde hace algunos años, es uno de los objetivos más importantes que nos hemos marcado desde el Gobierno de la Generalitat, y creo que no solo desde el Gobierno de la Generalitat, sino el Gobierno de la nación y también el Gobierno de la comunidad autónoma de Murcia, de poder solucionar en un plazo yo creo que relativamente breve.

De hecho, desde el año 1996/1997, y fundamentalmente desde el 1998, se están llevando a cabo una serie de actuaciones importantísimas a lo largo de toda la cuenca, y la cuenca no solo es la comunidad nuestra, la Comunidad Valenciana, donde nosotros podemos dar por finalizado lo que el I Plan de saneamiento tenía como previsto hacer en aquella zona, inauguramos no hace mucho las últimas depuradoras que faltaban por poner en funcionamiento en la zona de la Vega Baja, si bien es cierto que es necesario, como consecuencia del aumento de población, como consecuencia de que en algunas zonas hay unas depuradoras, bueno, pues, que ya tienen muchos años con problemas de explotación y mantenimiento.
.
.
, hay que renovar alguna de esas actuaciones, que vamos a licitar este mismo año, como es el caso de la zona de la margen derecha del río Segura, en la parte de Bigastro fundamentalmente.

Sin embargo, la problemática no solo es de la comunidad nuestra, no solo era de nuestra comunidad, yo creo que la nuestra era la parte menos problemática, sino también de la comunidad de Murcia y alguna actuación que le correspondía a la administración central y a la propia Confederación Hidrográfica del Segura.

La comunidad de Murcia, yo tengo que decir que desde el año 1998 tiene un compromiso firmado con los dos presidentes de las dos comunidades, presidente de la Confedera-ción y el Ministerio de Medio Ambiente, importante, donde se llevaba a cabo una actuación integral o un saneamiento integral de toda la problemática de ese río.

Es cierto que había una depuradora fundamental, que era la depuradora de Murcia, que no en balde yo creo que trata del orden de los 100.
000 metros cúbicos al día, es mucho agua, que se estaba realizando, y que hasta hace un mes aproximadamente esa depuradora no ha entrado al cien por cien de su.
.
.
no rendimiento, en funcionamiento.
Porque, si bien estaba funcionando, como muy bien dice usted, lo estaba haciendo con un caudal, con una parte del caudal, una parte relativamente pequeña, porque los colectores importantes que tenían que recoger todas las aguas de la ciudad de Murcia y de su área metropolitana que la afectaban directamente, no estaban terminados, se terminó hace poco, hace aproximadamente un mes, y se convenió con los regantes que estaban utilizando esa agua que tenían que dejarla pasar a la depuradora para poderla depurar toda.

Yo creo que esa depuradora está funcionando correctamente.
Lo que ocurre es que el tiempo que necesita una depuradora para rendir al cien por cien es un tiempo determinado.
Lleva así aproximadamente un mes y estoy convencido que en un plazo de un mes más esa depuradora funcionará totalmente.

En cuanto a lo que decía de las aguas de Lorca, no tienen nada que ver con la depuradora de Murcia.
Las aguas de Lorca.
.
.
había un acuerdo con las industrias de aquel municipio, las industrias del curtido, con el fin de que ellas, ayuntamientos y la propia comunidad, realizaran una actuación determinada para poder evitar la contaminación de esa industria de los curtidos.
Esa depuradora está terminada, está funcionando desde finales del año pasado, está tratando 12.
000 metros cúbicos diarios en ese pretratamiento, que es lo que está funcionando, donde el cien por cien de la contaminación por cromo desaparece y una parte importantísima también de la otra carga contaminante, con lo cual la problemática de Lorca se ha reducido de una forma importante.

Por lo tanto, nosotros estimamos que la contaminación del Segura no es tanto ya una contaminación industrial como una contaminación orgánica, y lo que falta es por terminar una serie de actuaciones fundamentalmente en la comunidad de Murcia, que están muy avanzadas y que por toda la información que tenemos ­y en aquella visita no solo estuvimos inaugurando y poniendo en funcionamiento la depuradora de Murcia, sino dos depuradoras más en la zona de la provincia de Murcia o de la comunidad murciana, y tres en la comunidad nuestra­, yo creo que la actuación se está desarrollando a marchas forzadas y se está desarrollando bastante bien.

Tan es así que nosotros estamos avanzando en otra dirección mucho.
O sea, no tanto es ya hacer depuradoras como el control de los vertidos, con planes de controles de vertidos para cada municipio para saber qué es lo que pasa en cada momento, en cada punto y poderlo corregir, como la política que desde la confederación se está llevando para llevar a cabo directamente esos controles de vertidos, como la necesidad de que todo el mundo, administración y no administración, tengamos en cuenta que ese río, que ha estado contaminado durante mucho tiempo, necesita de un cuidado especial.

La calidad del agua ha mejorado de forma importante y en muy poco tiempo más, cuando lo de Santomera, que vierte directamente y tiene que pasar por una depuradora construida y se está terminando un colector, esté funcionando, mejorarán notablemente todavía esas aguas que van por el río Segura.
Pero yo creo que se está haciendo mucho en esa dirección.

Gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Té la paraula el senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyor president.
*(Pausa.
Remors)*

Le comentaba que la respuesta casi era fácil de adivinar, o sea, es un problema heredado, ustedes han hecho muchísimo y, bueno, pues, para qué quejarse, ¿no?
, si esto es el mejor de los mundos posibles.

Luego, la realidad es otra, y la realidad, además, en este caso es que no hay trampa ni cartón, basta asomarse al río ­que lo tenemos.
.
.
, bueno, un poquito.
.
.
, a 200 y pico kilómetros de aquí, pero que está en nuestra comunidad autónoma­ para ver ese tipo de mejora, y la verdad es que esa mejora no se detecta.

No se detecta por muchas razones: alguna la ha dicho usted ahora mismo, o sea, el aumento de población, pues, va mucho más deprisa que la solución que desde la Conselleria nuestra se da y, fundamentalmente, que desde Murcia, que en ese aspecto siempre han sido mucho más despreocupados que nosotros, probablemente por eso, porque el río, lo que lleve, va hacia abajo, y el que venga detrás que arree, que esa es un poco la política que hasta ahora se ha seguido.

Nosotros lo que le pedimos, y, vamos, se lo hemos dicho en multitud de ocasiones, es que al igual que en otros temas en que ustedes sí que quieren sacar barriguita, como el tema del Ave, ese tipo de cuestiones, y se reúnen con el presidente de Murcia, aunque luego se pelean por lo de las cajas y esas cosas, pues, que aquí, aquí, también, que se reúnan más a menudo con él, que le presionen, que busque soluciones, porque no se pueden admitir convenios de aquel tipo con la gente de Lorca, de que déjenme contaminar durante un año o dos más, porque es que no tengo dinero.
.
.

¡Es que eso no se puede hacer!
Y porque usted sabe que ese convenio no se está cumpliendo, ni se está cumpliendo en Lorca ni se está cumpliendo con la fábrica de conservas, alguna de ellas muy importante y casi en el casco urbano de Murcia, el tema también de los embutidos, de El Pozo y compañía, y todo eso es una fuente de contaminación muy gorda, que la planta famosa no puede tener capacidad de tratamiento de todo eso, y no la tiene, y se está optando por desviar caudales de ese tipo, de manera que no entren a la planta, para salvaguardar el tratamiento teórico que la planta tiene que dar, y eso, pues, que vaya hacia abajo.

¡Eso no puede seguir así!
Porque ahí se ha hecho una inversión muy fuerte, que ha servido, evidentemente, para salir en la foto, pero que me parece que es una lástima, que esa inversión se podría haber rentabilizado mucho mejor si se hubiera hecho de otra manera.
Y en Murcia siguen existiendo más de una y más de tres plantas depuradoras, Zarandona y tal, entre ellas, que funcionan de aquella manera.
Y el problema es que nos coge permanentemente.

O sea, si usted mismo lo ha dicho: "Estamos inaugurando", pero estamos inaugurando, y otras plantas se nos están quedando viejas, y otras plantas se están quedando absolutamente desfasadas.
Y usted sabe que se han hecho análisis recientemente y que han salido en la prensa.
La salinidad del agua es tres o cuatro veces superior a la que debe haber.
Se sigue constatando la presencia de elementos pesados.
Hay análisis que están en estos momentos en el juzgado.
Usted dirá lo que quiera, usted dirá lo más favorable, lógicamente, pero la realidad es otra.
Y al final tienen que ser los tribunales.
.
.
Porque, claro, aquí chocamos con la pared: "está todo perfecto y ustedes casi no tienen derecho ni a quejarse".

O sea, nosotros creemos que no puede considerarse la conselleria ­en nuestro caso­ satisfecha con lo que se ha hecho.
Tenga en cuenta que gran parte del éxito electoral del PP en el año 1995 fue gracias a las promesas de resolver el tema del Segura.
Hubo un alcalde, que luego llegó a conseller ­luego ha pasado otra cosa­, pero que prometió soluciones y que lo iba a hacer.
No creo que la gente de Orihuela piense que aquello está resuelto, ni mucho menos, porque si no, no saldría a la calle como está saliendo.

Por lo tanto, le urgimos a que busque de verdad soluciones, que no se queden meramente en la foto o en inaugurar plantas que deberían estar hechas hace muchos años.
Y ahora no es plan de decir: "Es que los otros lo hicieron.
.
.
o lo deberían haber hecho".
Es que eso a usted, a la conselleria, nos coge siempre el toro.
Y yo creo que ya está bien en este tema.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gracias, presidente.

Señor Oltra, yo creo, de verdad, que no es justo usted cuando dice que estamos olvidando unas cosas para hacer otras.
Y siempre aprovecha el mismo recurso.
Usted: "El Ave está.
.
.
" Bueno, yo puedo, vamos, creo que garantizar, sin ninguna duda de ninguna clase, que en el Ave se está proyectando, se está trabajando mucho.
Hay.
un tramo está en construcción, 253 en proyecto.

Pero donde estamos trabajando de verdad, y lo que nos preocupa, y lo que estamos haciendo es fundamentalmente las depuradoras y el saneamiento del Segura.
Hemos terminado todo el plan, lo hemos terminado totalmente, en muy poco tiempo, nosotros.
Ahora se están haciendo cosas que están fuera del plan de saneamiento, del plan director de saneamiento, pero que entendemos que es necesario hacerlas.
Y aun no estando ese plan todavía desarrollado y aprobado, estamos trabajando en esos temas en la Comunidad Valenciana.

Pero es que no nos hemos quedado ahí.
Es que nos reunimos constantemente con la Comunidad de Murcia, tanto el presidente con su presidente, nuestro presidente con el suyo, como el conseller de agricultura y del agua de la comunidad murciana conmigo, nos reunimos de forma periódica muchas veces.
Mañana mismo, yo por lo tarde estoy con el presidente de la confederación del Segura tratando los temas del Segura.

Nuestra preocupación por el Segura es verdad.
Y no sólo es verdad, se puede ver allí.
Se puede ver no con las inauguraciones, que yo creo que cuando alguien hace algo, tiene también casi la obligación de darlo a conocer y decir: "Eso se ha hecho, está en marcha, y lo hemos hecho para ustedes, para los vecinos de allí, para no contaminar".
Creo que también hay que darlo a conocer.
Pero cuando se inaugura es porque se hace.
Y cuando se hace, eso funciona.
Nosotros con la entidad de saneamiento estamos, con el canon de saneamiento, creo que haciendo una labor importantísima en todo el saneamiento de toda la Comunidad Valenciana.
Y sin ningún rubor, yo creo que puedo decir que somos prácticamente la comunidad líder en los temas de saneamiento de todo el estado español.

Pero es más.
Usted hablaba de la salinidad del Segura.
No tiene nada que ver con la depuración.
La salinidad va por otro lado.
Como todos sabemos, la cuenca del Segura es la más deficitaria de todas.
Hay una problemática importante de agua.
Y una problemática donde, bueno, donde además de depurar, hay que hacer otras cosas.
Y entonces, hay que utilizar mejor el recurso, hay que hacer todos los temas de aprovechamiento integral, pero también hay que hacer que el Plan hidrológico nacional vaya hacia delante y que se pueda hacer el trasvase del Ebro a aquella zona que necesita agua.
Y como necesita agua para mantener recursos y para mantener también el medio ambiente, le pedimos que colaboren con nosotros en esa cuestión, que es muy importante también, señor Oltra.

 

***Pregunta número 3.
602/01 al conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, senyor José Ramón García Antón, sobre el transvasament Xúquer-Vinalopó, que formula el diputat Joan Antoni Oltra i Soler del GP Esquerra Unida del País Valencià (BOCV número 116)***

 

 

 

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Continuem amb preguntes de l'il·lustre diputat senyor Oltra, la 3.
602, 3.
604 i 3.
605.

Té la paraula el senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies.

Senyor president, ací s'ha fet una agrupació de tres preguntes, que realment una d'elles no té molt a vore amb les altres dos.
No sé si això.
.
.
.
M'agradaria poder separar-les, si és possible.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyor Oltra, esta presidència està sempre disposada al que siga millorar les coses.
Per tant, si vosté creu que en la seua opinió es milloren, no tinc el més mínim inconvenient, sinó que li done les gràcies.
Diga'm la separació que vol vosté.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Bé.
En tot cas, parlaríem de la 3.
602, que és un tema.
.
.
Home, té a vore i no té a vore.
Això és un tema també que s'ha comentat en moltíssimes ocasions.
I és el tema del transvasament Xúquer-Vinalopó, que és un transvasament que, tenint en compte com està el Xúquer, també té una certa gosadia plantejar en estos moments això.

Però mosatros sempre hem pensat que aquesta proposta de transvasament, que és molt antiga, probablement fer-la de la manera que al final s'ha fet o s'ha projectat fer, perquè encara no s'ha posat ahí una pedra, tenia molt a vore amb algun altre tipus de qüestions, fonamentalment en no tocar a la millor el tema de la llei de transvasament Tajo-Segura.
Perquè mai hem comprés com era possible fer una canalització tant costosa ambientalment i econòmicament com anava a fer-se, quan teníem la possibilitat d'utilitzar els mitjans que ja estan de l'aqüeducte Tajo-Segura.

Clar, això implicava tocar una cosa que a la millor en eixe moment políticament era incorrecta, era la llei, era la comunitat de Castella-la Manxa, etcètera, etcètera, l'embassament d'Alarcón.
.
.
Però és què tot això en este temps ha anat resolent-se d'alguna manera.
Hui en dia el pantà d'Alarcón ja pertany a l'Estat.
Jo crec que això deu facilitar, no?

Probablement també hi ha altres elements que sobre la marxa han anat d'alguna manera complicant aquest tema.
El fet, per exemple, que el traçat va a afectar, almenys, tres llocs declarats llocs d'interés comunitari en la relació que s'ha passat a Europa.
No té molt de sentit declarar protegible un espai i a continuació que li passe per ahí un aqüeducte amb tota l'obra que.
.
.
tal.
El cost econòmic.
.
.
que jo no sé si algú sabrà ja el que va a costar eixe transvasament, perquè dels 25.
000 milions de pessetes inicials, que és el que es va pactar i que els regants anaven a poder tramitar, en estos moments si diem que està pels 55.
000 milions de pessetes, jo crec que ningú dirà que exagerem, perquè segurament inclús mos quedarem curts.

I, bé, ahí està tot el procés.
Ara mateix en el Pla hidrològic nacional, el famós Pla hidrològic nacional, que també apareix per a tot, al final van a ser dos conduccions paral·leles.
O siga, anem a dur aigua del Xúquer cap avant i anem a dur aigua de l'Ebre per al Xúquer.
Una cosa aixina estrambòtica.
Però, bé, estes coses a voltes passen.
O siga, això no té massa raó.
La prova a la millor és que el mateix ministeri pareix que tampoc acaba de tirar, s'ha deixat desert gran part de l'adjudicació.
.
.

O siga, estem davant d'una situació que jo crec que el més raonable seria intentar reestudiar tot el projecte, vore de veritat si se pot aprofitar les instal·lacions de l'aqüeducte Tajo-Segura, que jo crec que amb una xicoteta ampliació podríem perfectament.
.
.
ha donat servici fins i tot a Benidorm ja, o siga, que, per tant, la capacitat jo crec que la té demostrada en este cas.
Vore com està el Xúquer de veritat.
.
.
.
O siga, tota una sèrie de raons que hi ha ahí abans que continuar endavant en un projecte que jo crec que tenia poca raó de ser en el seu moment, però jo crec que en estos moments no té ja pràcticament cap.
Perquè té uns problemes damunt de la taula molt seriosos.

Jo inclús no sé si pensar que el mateix ministeri d'alguna manera pensa recular i no sap com eixir de l'embolic en el qual ell mateix s'ha clavat.
Sí que ens agradaria vore quina és la posició.
.
.
encara que ja sabem que s'ha adjudicat el primer tram i que pareix que la cosa està avançada, però no s'ha posat un *ladrillo* i crec que encara estaríem a temps de resoldre un problema greu per al futur.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Senyor Oltra, jo crec que amb el que mos ha costat que una actuació d'este tipus, com pot ser el transvasament d'aigua del Xúquer al Vinalopó, que durant jo crec que més de quasi dos segles duu la gent del Vinalopó demanant del Xúquer, i no s'havia aconseguit.
.
.
i, no obstant això, ara, amb un consens total amb tots els regants, els usuaris del Xúquer, aconseguint que això siga possible, sense estar en contra ni tan sols Castella-la Manxa en el que ella ha de vore en la conca del Xúquer, i que això puga ser una realitat, i que vosté sent d'aquella zona plantege ara i pose en dubte poder fer el Xúquer-Vinalopó, a mi me defrauda sincerament.
Encara que al mateix temps diu.
"No, que no es faça per ahí i s'aprofite el transvasament del Tajo-Segura, que ja està en marxa i tal".
I que si això s'ha aprofitat per a dur aigües a la zona de la Marina Baixa els últims dos anys, amb uns volums que no ha aplegat a 10 milions de metres cúbics cap d'eixos anys.

Mire, vosté sap ­jo crec que ho sap perfectament igual que jo­ que en el transvasament del Xúquer al Vinalopó, en eixa primera fase que està contemplada, se parla de 80 hectòmetres cúbics a l'any.
És una cosa que està contemplada en el pla hidrològic de la conca del Xúquer, està aprovat pràcticament per unanimitat i està també contemplat totalment en el Pla hidrològic nacional.
Eixa actuació no se fa per a donar 80 milions de metres cúbics més a aquella zona i que puguen beure tot el que vulguen i puguen regar tot el que vulguen, sinó que fonamentalment se fa perquè entre 60 i 70 hectòmetres cúbics a l'any, que s'estan extraient d'uns pous determinats, no s'agarre eixa aigua i evitar eixe problema de sobreexplotació que hi ha d'eixos aqüífers.
Perquè no es pot continuar, amb la necessitat que hi ha en aquella zona, extraient l'aigua que està extraient-se, perquè per això estan baixant els aqüífers.

Per tant, és una obra que fonamentalment va a resoldre eixe problema de sobreexplotació i també va a resoldre un problema de comunicació de la conca, diguem, del Xúquer geogràfica en la conca del Vinalopó, però que tot està dins de la mateixa confederació i dins de la mateixa comunitat.
Llavors, jo crec que és una obra totalment necessària.
Mosatros anem a continuar recolzant-la sense cap dubte de cap tipus.
Hi ha adjudicada una primera fase, que jo espere que la primera pedra se col·loque prompte, més d'abril o mes de maig.

I a més d'aixó, el problema dels LIC que deia, bé, al final, hi havia un traçat que valia una quantitat de diners, més o menys la que deia vosté.
I després se va haver de modificar eixe traçat per a ajustar-se, d'acord amb la Conselleria de Medi Ambient, al traçat que ells marcaven, fent els túnels i els aqüeductes que foren necessaris per a no afectar al medi ambient en aquella zona.
Eixe traçat va ser consensuat totalment amb la Conselleria de Medi Ambient.
Per tant, no crec que hi haja cap problema de cap tipus en el tema dels LIC que estan ara aprovats i que estan declarats.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies.

Home, allò del consens entre regants, no és difícil, perquè, bé, si ve més aigua.
.
.
Home, això faltava, que damunt estigueren en contra.
Comencen a estar en contra, o almenys molt preocupats, en el cost final d'eixa aigua i com van a pagar-la, perquè encara no han resolt el tema, els crèdits que tenen.
.
.
de la part que han e fer-se càrrec, perquè se'ls va dir una quantitat, 12.
500 milions, i ja vorem en què acaba la pel·lícula.
I *cuidado*, que el transavament Xúquer-Vinalopó, vosté sap perfectament que arriba a Villena.
I d'ahí cap avall, haurà de dur-se.
.
.
.
i no amb poalets, s'haurà de dur d'alguna manera amb alguna cosa, que no està previst en el pressupost d'aquest projecte que estem contemplant.
O siga, que la cosa es va a disparar.
Es va a disparar tant que, bé, si algun litre a la millor els regants el poden aprofitar, estupend.
Perquè segurament al final la gran part, la part del lleó d'aquest transvasament, no seran els 11 o 12 hectòmetres cúbics que es reconeixen en el document que aniran a Benidorm; segurament Benidorm se xuplarà molt, molt del que va ahí.
Després parlarem del tema del pous, que és la pregunta següent, perquè jo crec que això també pot tindre trampa ahí.

O siga, per tant, el consens no és tal.
O siga, hi ha molta gent, llistes.
.
.
.
hi ha forces polítiques que mantenen reserves serioses davant d'això.
Vosté sap que precisament l'afecció més forta és el primer tram també.
O siga, el massís del Caroig, que és una peça fonamental en la nostra geografia, es veu molt afectat.
I a la millor cal vore què és el que s'ha primat.
Perquè, clar, vosté diu: "És que la conselleria.
.
.
" Si vostés amb la Conselleria de Medi Ambient tenen un *chollo*.
La conselleria de Medi Ambient mai diu que no.
I quan diu que no, que a la millor per error ho diu alguna volta, es canvia l'informe.
Si vosté sap que els primers informes d'aquest transvasament eren contraris al traçat que s'ha elegit.
Eren contraris.
Què es va fer?
Es va canviar el conseller i tot.
Fixe's si.
.
.
Abans que fer el que calia fer.
Perquè el que calia fer, que era aprofitar una instal·lació, amb totes les remodelacions corresponents, evidentment, però una instal·lació que la part grossa està feta és econòmicament molt més rendible i ambientalment molt més assequible.

O siga, són altres tipus de raons les que van impossibilitar que vostés optaren per aquesta.
I a mi me dóna la impressió certa d'això, que en estos moments va a duplicar-se, va a haver dos canalitzacions en paral·lel, aquesta i al costat la del hipotètic Pla hidrològic nacional, que també se suposa que va cap avall.
O siga, dos canalitzacions en paral·lel, no sé a quina distància una de l'altra, per a dur el mateix.
No creu que això és un desperdici de recursos públics i que això al final el pagarà algú?
O els regants, que a la millor hauran de vendre-ho.
I algun col·lectiu de regants per ahí ja ha parlat que part d'ells van a vendre-ho als camps de golf, que són els que poden pagar.
I això s'ha publicat en premsa i no s'ha desmentit, perquè a més és veritat.

Per tant, jo crec que estem encara a temps d'intentar resoldre esta qüestió, perquè jo crec que el mateix ministeri en estos moments no sap què fer en aquesta qüestió.
També cal dir una qüestió, i és que en esta operació hi ha un tapat, i eixe tapat és Iberdrola, que també té molt a dir en la qüestió perquè, al final, el transvasament arriba a ser també un transvasament de recursos econòmics per a les butxaques d'Iberdrola, esta empresa tan forta que fa en el tema de la llum el que vol, doncs, també a la millor en el tema del transvasament també està resultant una gran beneficiària.
I això és així i no m'estic inventat absolutament res.

Per tant, la posició nostra és que deurien, i vosté com part més afectada deuria intentar fer recapacitar què és el que està passant, intentar orientar a Aigües del Xúquer o al ministeri, a qui estiga darrere de tot això, de manera que hi haja una alternativa, i que eixa alternativa abans no estava però avui està, i que és una alternativa ­ja dic­ econòmica i ambientalment molt més assequible, inclús per a la pròpia gent teòricament més beneficiària.

Per tant, nosaltres insistim.
Intente.
.
.
, jo sé que és clamar en el desert, evidentment, i més a estes altures, fa falta més moral que l'alcoià, però, bé, és la nostra obligació i a més esperem que estem fent el que cal fer.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor Oltra.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies, president.

Senyora Oltra.

¿Però, com em diu a mi que diga jo al ministeri que faça marxa enrere en una cosa amb la qual jo estic totalment convençut que és una obra fonamental, de les prioritàries, de les obres més importants que es poden fer en esta comunitat?
Com em pot dir a mi això?
Si segurament férem açò, vosté demà estaria dient el contrari que diu hui: "Com no es fa això i es fa l'altre i tal.
.
.
, i es fa l'Ave en lloc de fer-se el que cal fer?
" És una de les obres més importants que podem fer, primer per les necessitats que hi ha d'aigua, pel medi ambient, com deia abans, i per les necessitats que hi ha en la zona; després perquè és una planificació d'una mateixa conca on hi ha uns sobrants en un moment determinat que es poden utilitzar en la mateixa conca d'una forma determinada.

Aleshores, si tot això és possible, per què no s'ha de fer eixa actuació?
Per què no hem de fer el que fa més de dos segles està demanant-se des d'aquella zona que es faça, quan ara ho tenim ahí i van a començar-se les obres demà?
No puc entendre mai eixa postura de vosté.
Perquè, per l'altra part, eixes aigües, totes, no caben, caben els 10, 11 hectòmetres cúbics que puguen anar a Benidorm, però no els 80 hectòmetres cúbics que fan falta.
I, a més, hi ha estudis dient això, però no solament dient això, sinó dient també que és necessari fer el Xúquer-Vinalopó i que no és incompatible amb el Pla hidrològic nacional en el transvasament de l'Ebre, que la suma, o siga, quan tu has de dur uns volumens determinats no tens perquè col·locar soles una canonada i dur tota l'aigua per eixa canonada.
Els costos d'augmentar el diàmetre molt poquet en una canonada molt gran són més grans que el cost de ficar dos canonades en un moment determinat.

Per tant, no soles eixes raons, són altres d'oportunitat les que s'han de buscar; l'oportunitat està ahí, les obres van a començar-se, i hem de fer-les, és una obra fonamental, amb tota la planificació hidràulica de la comunitat i del Xúquer i en la planificació hidrològica nacional i, a més, és una demanda d'aquella zona que fa molt de temps que està fent-se.
Pareix mentida que vosté siga i haja nascut a la zona que ha nascut i estiga dient el que està dient.

Gràcies.

 

***Preguntes números 3.
604/01 i 3.
605/01 al conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, senyor José Ramón García Antón, sobre el transvasament Xúquer-Vinalopó, que formula el diputat Joan Antoni Oltra i Soler del GP Esquerra Unida del País Valencià (BOCV número 116)***

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies.

Continuem amb les preguntes del senyor Oltra agrupades, la 3.
604 i 3.
605.
Senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Molt bé, gràcies, senyor president.

Nascut i pense continuant vivint allí, senyor conseller.
Precisament per això, perquè vull viure jo i moltíssima gent amb uns mínims de qualitat de vida, doncs, probablement el fet d'aquest transvasament i altres transvasaments vagen precisament en perjudici d'eixa qualitat de vida.
O siga, aniran en benefici de determinats interessos, que podran ser més o menys legítims, però no crec que siguen els interessos de la majoria de la població.

Mire, l'argument que es va demanar, no de dos segles, més, s'ha quedat vosté curt, està pels quatre, però, és que és igual, és que la realitat d'aleshores tampoc és la realitat d'ara.
Jo no sé si aquella gent fa quatre segles hagueren dit: "És que l'aigua que aneu a demanar acabarà sent per les urbanitzacions de Benidorm, d'Altea, de tot això.
.
.
" Jo no sé si aquella gent haguera continuat defensant allò o no.
Curiosament és ara quan eixa demanda ve motivada per eixa raó i és quan es tira endavant.

Jo crec que eixa obra fonamental que vosté defensa, doncs, crec que és un error històric, és un error històric.
Crec que hi ha gent, fins i tot, en el propi ministeri que la qüestiona seriosament, que no sap com eixir d'eixe mateix embolic en el qual ells mateixos s'han ficat, crec que hi ha possibilitats, probablement hauran compromisos amb molta gent, no solament amb Iberdrola, sinó amb empreses constructores, que inclús estan d'alguna manera aprofitant-se d'una situació de predomini que inclús provoca que s'hagen hagut de quedar desertes determinades obres esperant que això vaja pujant de preu, perquè estan jugant des d'una posició de força.
I no em parle que dos canalitzacions és millor que una un poquet més ampla perquè això, això, bé, jo crec que això no té sentit.
Jo crec que això no té sentit.
Són dos agressions al territori quan amb una probablement es podrien resoldre.

I parlar que el Xúquer té sobrants, doncs, la veritat és que això és molt atrevit per la seua part.
El Xúquer jo crec que en estos moments no té cap sobrant de cap manera, i les afeccions que en aquell informe ­que es va censurar­ de la conselleria que es feien al tema de l'Albufera eren serioses davant d'aquest transvasament.

Però, tenim ara l'altre argument, que vosté ha fet referència ja.
I és que gràcies a aquest transvasament podrem tancar tota una sèrie de pous que avui estan sobreexplotats.
Jo ací tinc una sèrie de dades, supose que estaran coordinades amb les seues, al voltant de quasi 400 pous, dos-cents i escaig no estan actius a la zona fonamentalment de Villena, de l'Alt Vinalopó.
Però, hi ha 133 actius en estos moments.
Tot això en la part alta de l'Alt Vinalopó, però en el Mig Vinalopó també hi ha un munt de pous en funcionament.
I ahí és on está el gran problema quant a l'extracció que a voltes, efectivament, supera els 500 metres per a traure eixa aigua.

A nosaltres ens agradaria saber de veritat com pensa arreglar o exigir el tancament d'eixos pous una volta eixe transvasament siga una realitat, si és que alguna vegada ho és.
Perquè vosté sap que hi ha zones, especialment la zona nord, la zona de Villena, que extraure aigua és relativament barat.
Que cada vegada està posant-se més car*,* però és relativament barat.
En el Mig Vinalopó no és així.
En el Mig Vinalopó, per molt cara que vinga l'aigua esta serà més rendible i s'utilitzarà quasi amb tota garantia, a més, el raïm ho podrà pagar sense problema.
Però, a la zona de Villena, ¿com pensa vosté garantir que eixos pous es tanquen?
, perquè al preu que es va posar continuarà sent més rendible que continuar explotant eixos pous que, per cert, no paren d'obrir-se tots els dies clandestinament, lògicament, perquè ací tot es fa clandestinament.

O siga, quina va a ser l'actitud per part de la conselleria o de la confederació a l'hora de controlar això, perquè pel contrari estarem davant d'una gran estafa; que al final eixa aigua no anirà al fi que estava previst, anirà a l'altre fi ocult que d'alguna manera s'ha destapat un poquet, però que és el gran beneficiari.
Que vosté ho sap i s'ha publicat en premsa i no s'ha pogut desmentir perquè realment és això.
Hi ha una demanda molt forta a la costa.
I vosté, per molts invents que.
.
.
-després parlarem d'alguna cosa a Dénia i este tipus de coses- per molts invents que es faça no hi ha prou, per al ritme que s'està edificant ahí no hi ha prou.
I, per tant, farà falta aquest transvasament i troçets que vinguen.
Eixa és la vertadera raó d'aquest transvasament.
Diga vosté el que diga.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Senyor conseller, té la paraula.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies, president.

Senyor Oltra.

Parlant de consens, de preus i si estan d'acord o no estan d'acord.
A més de tot el que li he comentat abans, esta és jo crec que la primera obra, la primera obra que els usuaris, incloent a regants, van a pagar part d'eixe transvasament, van a pagar 12.
500 milions de pessetes perquè es puga dur a cap eixe transvasament.
Vosté sap que tant la comunitat de l'Alt Vinalopó com la comunitat del Mig Vinalopó ho tenen aprovat com van a repartir-se eixes despeses cada un d'ells.
Vosté sap que, a més, es constituirà una junta central d'usuaris de tots, de tots.

Tot això està dirigit des de la Confederació Hidrogràfica del Xúquer, com ha de ser.
I mosatros com a conselleria estem ahí, estem ahí, estem provocant el consens, provocant l'acord i estem contínuament amb uns i amb altres perquè al final siga un final conforme està previst, que l'obra s'acabe i que l'ús d'eixa aigua vaja al que està destinat.
Tant és així que tots els regants, fonamentalment dirigits per la zona de l'Alt Vinalopó, estan ja començant a col·locar comptadors en tots els pous, que és condició indispensable la col·locació dels comptadors i el control de tota eixa aigua, que està previst que l'aigua que ve per tants metres cúbics que venen, tants metres cúbics deixen d'extraure's, perquè ells saben millor que ningú que això és el futur d'aquella zona, perquè si continua extraient-se l'aigua s'acaba per a tot el món, per als primers que s'acaba és per a ells que estan allí.
Aleshores, no els interessa de cap manera.
Ahí hi ha un autocontrol necessari, com hi ha en altres zones de l'Algar o de Beniardà i tal, que mosatros estem ajudant que siga així, perquè també ens interessa que les coses es facen ben fetes.

I crega en açò, senyor Oltra, és un projecte bo, és un projecte bo per a la Comunitat.
Nosaltres anem a tirar endavant en eixe tema d'ahí.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies.

Senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Sí.
Gràcies.

Efectivament, abans ja havíem comentat que els regants tenen signats ja els compromisos per 12.
500 milions de pessetes, que era la meitat, la meitat del cost que se'ls va dir en el seu moment.
Però, vosté sap, no vaja a dir que no també a això, que eixe cost ha quedat absolutament desfasat perquè això era el cost de 25.
000 milions, al poquet de temps es van augmentar 8.
000 en raó a teòriques mesures de correcció d'impactes ambientals, perquè eixos 33.
000 milions de pessetes.
.
.
, en estos moments si es fera per 50.
000 jo crec que firmava la majoria dels responsables del ministeri.

Ahí falta una quantitat molt important que els regants no han cobert i que segurament no voldran cobrir, a banda ja del tram que falta de Villena cap a baix.
I vosté sap que estan havent negociacions i estan havent pressions a vore de quina manera es pot subvencionar i a vore de quina manera es pot arreglar.
També les directives europees parlen que eixes coses precisament no s'han de fer, que el que s'ha de fer és repercutir.

O siga, ahí hi ha tota una sèrie de polèmiques que també afecten al Pla hidrològic nacional, per cert.
Tot això està ahí.
Però, no m'ha contestat a la pregunta concreta de quina manera pensen controlar el tancament dels pous o quins pous hi ha o quins compromisos hi ha.
D'això no m'ha contestat res.
Que ara van a posar-se comptadors.
.
.
Si vosté sap millor que jo que la immensa majoria dels pous que hi ha en la zona, en eixa zona i en quasi totes, són il·legals, perquè un demana informació a la confederació i et fa riure, et fa riure comprovar les dades de quins són els pous legals que tenen allí constància del seu funcionament.
La gran majoria no han demanat permís mai perquè, entre altres coses, saben que no van a donar-se'l.
I això és així ahí i en tots els llocs.

Per tant, eixe és el gran problema.
Mosatros sí que li demanem com pensa controlar això, si és que es pensa controlar, perquè si no es pensa controlar tampoc fa falta que conteste.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor Oltra.

Senyor conseller, García Antón.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies, president.

Jo crec que li he contestat a eixa pregunta, el que passa és que vosté quan no vol escoltar no escolta.

El control depén de la Confederació Hidrogràfica del Xúquer i va a dur-se forma exhaustiva.
El primer que cal fer és que ells mateixos tinguen un control i un comptador de cada una d'eixes actuacions i que estiga comprovat eixe comptador.
Està fent-se tot açò.
I es constitueix una Junta Central d'Usuaris perquè tots els usuaris, l'Alt amb uns interessos, el Mig amb uns altres interessos, estiguen controlant eixa aigua, no soles la que ve sinó la que s'extrau, de forma que haja una garantia que el que hi ha ahí és per a tota la vida.
I açò es pot garantir si venen els 80 hectòmetres cúbics per terme mig, com han de vindre, i vindran quan les obres estiguen fetes.
Haurà eixe autocontrol, sense cap dubte, però a més l'Administració, responsable d'això, que és la confederació, és la que comprovarà, conforme està comprovant, com van els nivells.
Estan comprovant-se.

I no hi ha tant de pou il·legal.
Ni molt menys!
I es coneix perfectament el que està eixint d'ahí i on va.
I se sap perfectament, perfectament.
Per tant, excusar-se a més en vore com es fa eixa cosa o com no es fa per a dir que eixe transvase no ha de fer-se no té cap sentit.
El transvase ha de fer-se bé, els pous s'han de controlar, l'extracció s'ha de controlar i per a això estem mosatros, per a aconseguir-ho entre tots, cada un amb l'obligació que té, en este cas és la confederació amb la Junta Central d'Usuaris a la que li correspon fer això i ho farà.
I els regants s'han compromés a pagar 12.
500 milions de pessetes i ni un més.
I no li toca pagar res més del que és eixe transvasament.
Un altra qüestió és que en cada parcel·la després cada un haja de fer el goteig o no fer-lo.
Eixe és un problema de cada un d'ells.
Però, del transvasament del Xúquer al Vinalopó han de pagar 12.
500 milions de pessetes, no els regants, tots els usuaris que hi ha ahí.
I s'han posat d'acord inclús en el preu de l'aigua que han de pagar, que són vint-i-tantes per a reg i quaranta-i-tantes per a abastiment.
S'han posat d'acord ells sols per poder sufragar eixos 12.
500 milions de pessetes, més els costos de manteniment i explotació.

Jo crec que és una cosa que està demostrant a tot el món que eixa aigua fa falta allí, perquè si no, no es pagarien els preus que es paguen per a poder-la utilitzar.
I que a més, com l'aigua costa diners, va a tenir-se un bon control d'ella, i va a fer-se el millor possible.
La gent d'allí baix està totalment d'acord en eixa actuació i anem a dur-la cap avant, i anem a començar les obres de forma immediata.
Però vosté havia d'estar en companyia de mosatros, davant d'eixe carro espentant i no posant pedres perquè no funcione.

Gràcies.

 

 

***Pregunta número 4.
016/01 al conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, senyor José Ramón García Antón, sobre la pujada de l'IVA de les autopistes de peatge, que formula el diputat Joan Antoni Oltra Soler del GP Esquerra Unida del País Valencià (BOCV número 119)***

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor conseller.

La pregunta 4.
016 del mateix il·lustre diputat dirigida al conseller d'Obres Públiques.
Té la paraula el senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyor president.

Bo, açò, clar, açò és un diàleg de sords absolutament.
Jo li torne la pilota, no?
I a més en este cas li la torne, no solament de sords sinó inclús de no llegir, no?
Perquè és que ací duc el *Diari de Sessions* de quan vam debatre aquesta qüestió.

Aquesta qüestió que ve ara en la pregunta, fa referència al tema del peatge de les autopistes.
No sé si vostés se'n recordarà que tinguérem ací un debat l'any passat, en el qual ja s'anunciava la possibilitat que per part del govern central, i en aplicació d'una sèrie de compromisos en Europa, haguera que pujar el peatge de les autopistes.
Vosté, en eixe debat que tingué en mi, va dir que, en fi, que d'això res, i que això, com sempre, l'oposició que no fa més que esglaiar, i que tot ho veu negre o que va posant pedretes en el camí i eixe tipus de coses.
Pedretes en el cas de l'autopista sempre són perilloses.
I en este cas ha eixit un *pedrusco*.
Un *pedrusco*.

Vosté quan va fer aquelles declaracions i aquell compromís ací mateix, un dia com hui, al dia següent tingué tots els titulars de premsa: "el conseller es compromet que el peatge no pujarà ­i a més deia, textualment­ i si puja, buscarem una mesura alternativa".
Vol que li diga la mesura alternativa quina ha sigut?
Que passen per caixa.
Eixa ha sigut la mesura alternativa.
No sé si era la que estava prevista per part de vosté, però eixa és la que està fent-se des del dia 1 de gener.
Per què?
Doncs, perquè des del dia 1 de gener, el govern central i per tant la concessionària, està aplicant eixa pujada.
O siga, ara s'està pagant el 16% d'IVA, quan abans se pagava el 7, més el 2 i escaig per cent de pujada; total, una gratificació del 18 i escaig per cent, en el paquet eixe d'impostos que el PP, graciosament, ha fet a tots els espanyols en l'1 de gener.

Bo, era això el que estava previst?
A mi m'ha sorprés, no?
Mosatros férem la pregunta abans que això entrara en vigor, evidentment ja està en vigor, Però jo crec que altres comunitats autònomes han buscat solucions.
Han buscat solucions, que alguna d'elles ha topat en el PP estatal, quan han aprovat una petició en el Parlament català, per exemple, en el sentit de dir, bo, que es cree un fons per a intentar que estos peatges, o vagen a càrrec de les empreses concessionàries ­que per cert estan guanyant diners a punta pala tots els anys, i això es veu que hi ha que cuidar-ho­, o bé que ho assumisca la pròpia administració que d'alguna manera és la que va crear el problema en el seu dia en la creació dels peatges.

Al final s'ha optat per la solució més fàcil, que és la que sol aplicar el Partit Popular: que pague el ciutadà de a peu i que s'apanye.

Aleshores, clar, a mosatros tot este tipus de coses, la veritat és que no mos fa cap gràcia.
O siga, per una banda no entenem com vosté ací fa uns mesos és capaç de dir tot això, i ara ha passat justament el contrari i no passa res, i si passa se li saluda, simplement.
Home, senyor conseller, vosté no podia haver dit el que va dir si no tenia la força suficient.
I ara què passa?
Ara ja fa un mes i escaig que s'està pagant este peatge, y si te he visto no me acuerdo, no?
O siga, no me pareix seriós el que ha passat, i jo crec que d'alguna manera haurien d'haver intentat, col·laborant en altres comunitats autònomes que tenen també esta mateixa problemàtica, haver intentat buscar una solució que no haguera repercutit en la butxaca de tothom.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor Oltra.

Senyor García-Antón.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies, president.

Senyor Oltra.

Quan feien eixa pregunta, precisament el Ministeri de Foment, en companyia de Aseta, la Asociación de Sociedades Españolas de Construcciones de Autopista, estava negociant la possibilitat d'aplegar a una solució d'eixe 9%, que hi ha una sentència del Tribunal Europeu, i és la que obligava a, bo, que l'IVA havia de ser del 16% i no podia ser del 7%.
S'estava negociant per a què eixe 9% s'absorbira d'alguna manera distinta, i no conforme al final ha hagut de fer-se.
Perquè la mateixa Aseta no podia deixar de pagar eixe 16% d'IVA, de tornar eixe 16% d'IVA.

I encara que les conversacions continuen en la línia dels augments de tràfic que poden haver en les autopistes, que això poguera d'alguna forma millorar el que és el preu del peatge en un termini determinat i en un temps determinat -hi ha una comissió del Ministeri de Foment en companyia d'Aseta, l'Associació d'Empreses Concessionàries d'Autopistes, per a estudiar eixe tema i vore quina és la solució que es dóna.

Però sent cert això, i sent cert que al final, des de gener està pagant-se eixe 9% més d'IVA.
No deixa de ser cert, que a pesar de tot això, hui l'autopista A-7 és un 37% més barata per als vehicles lleugers.
I un 48% més barata per als camions i els vehicles pesats que en l'any 96, hui és encara un 37% una i un 48 per als camions.

I si a més.
.
.
tu passes un determinat número de voltes al mes al llarg d'eixa autopista, o siga, al tràfic que d'alguna manera és fidel i a la gent que està vivint i treballant en eixa zona, hi ha encara uns beneficis majors a part d'este 37 o 48%.
O siga, que estem parlant que hi ha, bo, una disminució important del peatge.
Parlant això, a més, de l'any 96 a l'any 2000 el tràfic total ha crescut un 57% en el tram entre Tarragona i València, i un 71% en el tram entre València i Alacant.
Ha crescut.

Però és que, a més, si mos agarrem al que són els vehicles pesats, el creixement ha passat a un 90% en el tram de Tarragona a València, ha crescut un 90%, i en el tram de València a Alacant ha crescut un 82%.
Mentre que en l'any 1992/1995, com l'autopista era més cara, la variació del tràfic va ser del 0,1% en el tram de Tarragona-València, i del menys 2,2% en el València-Alacant, va disminuir.

Aleshores què s'ha aconseguit?
S'ha aconseguit tindre un peatge molt més barat, i una autopista molt més utilitzada.
I això fa que fins la carretera nacional com alternativa a eixa autopista, bo, puga tindre un millor ús del que tenia abans, i que el tràfic vaja cada volta anant més a eixa zona de l'autopista perquè és molt més econòmica.

Però acompanyant-ho tot això també han fet actuacions, on creiem que era necessari i imprescindible fer-ho, per a què l'autopista se traslladara al peatge per a què no se pagara, per a què fóra lliure totalment, i és en la zona de Sagunt.
La zona de Sagunt vaja per allí i vora que estan fent-se les obres del nou peatge a la zona nord, i del tercer carril per a alliberar totalment i no fer una variant que era pràcticament inviable fer-la i llevar el tràfic del centre.

Aleshores, quan veiem que és necessari llevar el peatge perquè no hi ha alternatives i perquè hi ha que fer-ho, ho fem aixina, en uns costos importants, no per a mosatros, en este cas és més per a l'Estat i dins de la concessió que té en l'autopista.
Però el que no podem fer és, eixe tractament, fer-lo al llarg de tota l'autopista perquè el cost és importantíssim.
I si eixe cost és importantíssim mos obligaria a deixar d'invertir en la nova construcció de carreteres i de vies que són fonamentals fer-ho.
Aleshores hem d'elegir i hem elegit en eixa direcció, i crec que el resultat quant a ús i la realitat que és com està funcionant eixe corredor, fins a hui és molt bo.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor conseller.

Senyor diputat.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Home, ara, sentir que és que vostés quan veuen un problema, i posen d'exemple el de Sagunt, van de seguida a resoldre'l.
.
.
Home, no mou aixina a rialla perquè no pareix aixina la cosa per a tant.
Però, home, en tot el que ha hagut que passar allí - encara no està l'obra acabada evidentment-, però en tota la quantitat d'accidents, de morts inclús de manifestacions.
.
.
tot quisqui demanant això que ha costat la tira, per a què ara estiguen encara d'obres.
Se l'apunta ja com un èxit, bo, mare meua.

Damunt, això sap vosté que es fa a canvi del que es fa, perquè també hi havia una reducció dels peatges a nivell estatal del 7% que no s'aplica, o siga, que l'usuari en general de l'autopista ix perjudicat, perquè es concentra en el cost que va a suposar-li a la concessionària la pèrdua d'eixa clientela que tenia ahí.
O siga, que al final la concessionària ací és la que no ha perdut res.
En tot cas, ací si ha perdut algú i han perdut han sigut els usuaris que durant anys i anys han estat en això, en el tema de Sagunt.

Després era fàcil, perquè és una qüestió de pura propaganda la que solen utilitzar, el tema de la rebaixa d'eixos peatges i que s'ha augmentat la quantitat de vehicles en circulació.
Sí, però vosté diu solament una part de la veritat.
Per què no la diu tota?
Per què no diu que la concessió de l'autopista acabava en el 2006, i que gràcies al Partit Popular continuarem pagant peatge fins al 2015?
Vosté ha fet el compte del que suposa eixe descompte, eixa reducció que ha hagut de peatge durant estos anys, en el que va a suposar eixe mateix peatge estos nou anys de propina que tenim gràcies al Partit Popular?
Ha fet el compte d'això?
Perquè això forma part de la veritat.
I és més veritat que l'altra, a més.

Per tant, no continue per ahí, perquè això suposaria estar intentant enganyar o no dir tota la veritat a l'opinió pública valenciana.
I clar, evidentment en eixe missatge que vosté fa, clar, no m'estranya que defensen la continuïtat del peatge; que defensen que l'autopista A-37 siga de peatge en territori valencià solament; que ara mos plantegen que el camí de Castella a Elx puga ser de peatge; que la ronda de circumval·lació d'Alacant puga ser de peatge.
Si al final serà de peatge el carrer inclús que u viu en el seu poble.
O siga, com els deixen a vostés.
.
.
Això no pot ser, senyor conseller, això va en perjudici dels interessos de la generalitat de la població.

I mosatros, el fet de dur aquesta pregunta és perquè, home, ara no me diga que és que me va dir allò en aquella contestació perquè hi havia una reunió entre el ministeri i l'Aseta o la Geta, no sé el que m'ha dit d'associació, que aleshores estaven.
.
.
Perquè clar, això no m'ho va dir aleshores.
M'ho va dir com una cosa que era ja formal, era una cosa que estava la decisió presa, i que la conselleria garantitzava que eixe peatge no anava a aplicar-se.
Doncs basta vore el que està passant.
Vosté a la millor com va en cotxe oficial, evidentment no notarà el peatge.
Però eixe peatge estan pagant-lo tot el món que utilitza eixa autopista, gràcies a la promesa, de nou incomplida, del Partit Popular.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor Oltra.

Senyor conseller García-Antón.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies, president.

Senyor Oltra.

Vosté pot continuar dient el que vulga, però la realitat és que hui l'autopista és més del 48% més barata per als vehicles pesats, i per als lleugers més del 37% més barata que en l'any 1996, que fa algun any.
I que hui quasi els vehicles pesats que passen per allí se multipliquen per dos, i els vehicles lleugers per 1,6 o 1,7, aproximadament.
El que diu que les mesures que s'ha pres són mesures encertades, són mesures encertades.

Jo sé que és fàcil fer la demagògia que tot siga barat, o siga, que tot siga gratis; que eixa autopista que era de peatge que es lleve el peatge, i que al mateix temps es faça l'Ave, però que no es faça l'Ave; que es facen els trens de l'ample tal i si no es fan.
.
.
O siga, fer eixe tipus d'oposició és fàcil.
Però fer una oposició responsable, on hi ha que elegir i hi ha que vore si se fa peatge, però al mateix temps que es fa el peatge està fent-se una inversió sostinguda en carreteres des de la Comunitat Valenciana, des del govern de la Generalitat, com no s'ha fet mai, de l'ordre de més de 30.
000 milions de pessetes, a pesar de tot el que vosté diga; més de 30.
000 milions de pessetes tots els anys.
Unes coses pagades en pressupostos ordinaris d'eixe any, altres pagades en pressupost en el model alemany de finançament ajornat.

Però tot això està fent-se.
I està fent-se una actuació en carreteres com no s'ha fet mai, havent alternatives sempre a les vies de peatge, que jo crec que estan funcionant correctament i continuant actuant en eixes carreteres que són alternativa a les de peatge.
El peatge jo crec que no se pot renunciar a ell.
No se pot renunciar a ell, perquè, bo, està.
.
.
no sols se va fer un corredor A-7 fa molt de temps, i a través d'eixe corredor potser la primera autopista de peatge que s'ha fet, que es va fer a Espanya o de les primeres que es va fer, va vindre un desenrotllament determinat per eixe corredor.
No se pot desmuntar això.
No se pot dir que tot eixe peatge i tot això era roín.
Hui està fent-se una infraestructura al voltant de Madrid en què els radials són de peatge i tots els cinturons són lliures per a poder fer unes inversions determinades, perquè són peatges relativament blans però que permeten fer una inversió no sols en carreteres sinó també en altre tipus d'infraestructures: ferrocarrils, en temes d'aigua.
.
.
I s'han d'abordar eixes inversions perquè hi ha unes demandes de trànsit hi ha unes intensitats a què cal donar solució.

Per tant, és una alternativa viable i una alternativa que hui l'usuari està demanant i està usant, perquè li dóna garantia, li dóna seguretat, provoca i no paralitza el desenvolupament econòmic i social de zones, provoca el desplaçament, la mobilitat, la possibilitat d'ocupació.
I això és totalment necessari, això crea llocs de treball, això fa infraestructures noves i en permet desenvolupar altres.

Per exemple, està feta l'autopista Alacant-Cartagena, una zona de peatge.
Al mateix temps que això, mosatros estàvem fent Torrevieja-Benijófar perquè es poguera aplegar sense ningun problema a Torrevella i a tota la zona de la costa sense pagar, tenint una alternativa determinada, i està ahí feta i està funcionant correctament.
Però hi ha una possibilitat d'anar a Cartagena amb peatge totalment.
No passa res.
Hi ha alternatives, i alternatives vàlides.

Mosatros anem a continuar en eixa línia.

Gràcies.

 

 

***Preguntes números 4.
252/01, 4.
253/01, 4.
254/01 i 4.
255/01 al conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, senyor José Ramón García Antón, sobre dos projectes prevists per a la ciutat d'Alcoi, que formula el diputat Josep Albert Mestre i Moltó del GP Socialista-Progressistes (BOCV número 122)***

 

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor conseller.

Les preguntes de l'il·lustre diputat Josep Albert Mestre, la 4.
252 a la 4.
255, les dos incloses.
Per a la seua defensa té la paraula el senyor Mestre.

 

**El senyor Mestre i Moltó:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor conseller.

El proppassat 3 d'octubre el director general de la seua conselleria anuncià dos projectes per a la ciutat d'Alcoi de gran transcendència, un més que l'altre, però ambdós, al seu nivell, de gran transcendència.
Un és el condicionament del riu Molinar, riu que va veure nàixer la primera ciutat industrial no sols del nostre país sinó de les primeres de la resta d'Espanya al segle XIX, des del viaducte de Canalejas fins al naixement del riu Serpis.
I l'altre, la rehabilitació del pont de Sant Jordi, emblemàtic pont de l'any 1931, d'estil *decó*.

Davant aquesta promesa, el diputat que subscriu formula les següents preguntes: Quan es té prevista la redacció d'aquests projectes?
Amb quina assignació pressupostària compten aquests projectes?
En quina partida pressupostària s'inclouran aquests projectes?
I finalment, en quina data està previst l'inici dels esmentats projectes?

L'objectiu de la pregunta és conéixer el grau de fiabilitat que tenen les seues promeses quan vénen a aquesta zona, conéixer de primera mà i ací al Parlament valencià el seu grau de compromís.
Que conste que amb els dos projectes estem d'acord.
Si es fan, rebran el nostre aplaudiment.
I si no els fan.
.
.
no m'agradaria utilitzar un terme religiós, "rebran la nostra condemna", però rebran la nostra crítica.

Eixes són les preguntes que li faig.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies, president.

Senyores i senyors diputats.

Senyor Albert.

Vosté jo crec que coneix perfectament que hi havia un conveni, i hi ha un conveni, entre el Ministeri de Medi Ambient i la Conselleria d'Obres Públiques per a dur a cap el projecte de canalització del riu Barxell, una actuació que ja està adjudicada pel Ministeri de Medi Ambient i una actuació que jo crec que està en marxa.
Actuació per a la qual la Generalitat, dins d'eixe compromís de canalització i de solucionar problemes en la zona d'Alcoi, tenia previst aportar 2.
200 milions de pessetes, i el Ministeri de Medi Ambient, uns 2.
800 milions de pessetes.

Mosatros, d'eixos 2.
200 milions de pessetes hem aportat uns 450 milions de pessetes aproximadament per a l'adquisició de terrenys que l'Ajuntament d'Alcoi necessitava per a poder fer eixa actuació del riu Barxell, i crec que són terrenys i no sé si algun tema més, però uns 450 milions de pessetes.
El Ministeri de Medi Ambient va a fer-se càrrec de tota l'obra del riu Barxell.
Per tant, dels 2.
200 milions de pessetes que mosatros tenim prevists en eixe conveni pel capítol VII són uns 1.
800 milions de pessetes més, o siga, els 450 que mos hem gastat fins a 2.
200 faltarien exactament 1.
750 milions de pessetes.

O siga, estem preparant eixa modificació de pressupost de forma que del capítol VII eixos 1.
700 milions de pessetes passen al capítol VI, perquè el compromís que tenim amb el Ministeri de Medi Ambient i amb Alcoi és de fer directament la Conselleria d'Obres Públiques allò que és eixa canalització del riu Molinar, projecte que anem a començar a tindre de forma definitiva en projecte de construcció, estem treballant en eixa actuació.
I per tant, eixe és el pressupost de què anem a disposar.
En principi, 1.
750 milions de pessetes que mos estalviem del capítol VII dins del conveni del Ministeri de Medi Ambient per a actuar mosatros directament sols en allò que falta del riu Molinar.

O siga, pot estar segur que és una actuació que no anem a vore-la començar en el 2002, però sí que és una actuació que anem a projectar en el 2002 i que jo crec que en el 2003 estarem en condicions de licitar i poder començar eixa obra.

Quant al pont de Sant Jordi, ahí sí que se disposava d'un projecte de fa prou de temps.
Com a conseqüència d'aquella visita del director general se van estar fent uns estudis directament pels servicis tècnics de la Conselleria d'Obres Públiques, allò que és la divisió de carreteres, amb la finalitat de vore si eixe projecte de l'any 1993 podia dur-se a cap tal i conforme estava desenrotllat.

De l'informe que tenim hem de modificar de forma substancial eixe projecte, però està treballant-se amb una actuació directament de la conselleria en una assistència tècnica determinada perquè jo crec que en un termini de tres o quatre mesos com a màxim tinguem acabat el projecte eixe i actualitzat i poder actuar al llarg d'este any 2002.
Serà en el segon semestre, a finals del segon semestre, la rehabilitació del pont de Sant Jordi a Alcoi.
El projecte que tenim de l'any 1993 no val, però sí s'està treballant, i s'estava treballant amb anterioritat, perquè hi ha alguna preocupació tècnica en la forma del projecte i de l'estructura que té eixa obra del pont de Sant Jordi.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor conseller.

Senyor diputat.

 

**El senyor Mestre i Moltó:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller.

A mi m'agradaria confiar, creure, en aquestes fins ara promeses.
Deixem a banda el Barxell, que eixe és un projecte que està, efectivament, executant-se, és un projecte de l'etapa socialista, i molt mos va costar pels entrebancs que vàrem tindre per part del PP perquè això no es fera mentre estiguera governant el Partit Socialista.
Deixem de banda este projecte, que està fent-se, que ja no és projecte, que està executant-se.
Parlem, doncs, del Molinar, sobre la qual cosa jo voldria fer-li una recomanació, perquè no s'interposaren dos projectes que pogueren col·lidir en una cosa perjudicial per al nostre poble, i és el projecte de canalització i el projecte de rehabilitació de la zona de l'arqueologia industrial.
És una idea que jo li llance perquè no col·lidisquen ambdós projectes i que puguen fer perdre un dels testimonis arqueològics i històrics més interessants no sols del país sinó d'Espanya.
I l'altre dia, com saben vostés, en el Parlament espanyol es va aprovar una moció per tots els grups polítics recolzant la rehabilitació d'aquesta zona.
Per tant, si s'arriba a fer, que em permetrà que dubte, si s'arriba a fer tinguen en compte este matís important que li dic jo.

I quant al pont de Sant Jordi, a mi m'espanta, per l'experiència del seu govern, m'espanta quan sent modificacions d'un projecte, perquè jo no sé si açò és un terme que respon a una realitat o és l'excusa que s'utilitza ara per a dir que un projecte no comença i que ens eternitzem en l'esperança d'un projecte i mai es fa, modificant-lo, modificant-lo, modificant-lo.
Això, el seu company, el senyor conseller de Sanitat, respecte a Alcoi, respecte a ampliacions d'hospitals, li podria parlar molt, molt, molt d'això.

Aquest dubte meu ve, senyor conseller, perquè últimament s'han fet promeses que són l'expressió de la falta d'un projecte per a aquella zona de manera prou taxativa.
Ahí s'ha dit un dia allò de l'autovia central, que cal agilitzar-la al marge del que diu Cocentaina, Muro i l'Alqueria; un altre dia va vindre el conseller a parlar-mos que va a fer-se el tren Alcoi-Alacant.
No exagere.
Ho va dir a uns empresaris contant-los el conte de Caperucita, però sense dir res sobre el tram del trem que, com l'aigua, senyor conseller, necessitem com l'aigua que es millore, que estan condemnant-lo a mort, que és el tram d'Alcoi-Xàtiva.
Un altre dia ve a dir-mos que d'Alcoi a Benidorm i a la Vila farem no autopistes, encara sort, i estic d'acord amb vosté, sinó carreteres àmplies.

És a dir, un dia diu una cosa responent als desitjos d'un grup, uns altres dies diu una altra cosa responent als desitjos d'un altre grup, al dia següent es ratifica i diu el contrari.
O siga, la manca d'un projecte d'infraestructures sobre aquella zona per part del Govern del Partit Popular és descomunal.
Els únics ­i he de dir-ho amb l'autoritat que em dóna que en aquella època no estava en el Partit Socialista­ que han fet un projecte, que van elaborar un projecte de millora d'aquestes comarques, després de molts anys de fustigació i d'oblit de la dreta, va ser el Partit Socialista, els únics que han treballat en eixa zona, que van tindre un projecte i que van començar a executar-lo, i que van començar a realitzar-lo i a desenvolupar-lo, els únics.
Per ara i fins ara, el PP ha estat erràtic totalment en els projectes que ha presentat, que no ha presentat cap projecte unit i coherent sinó fragmentat i promeses que se les emporta el vent, i punt, i punt, senyor conseller.

I jo voldria que retornara la seriositat al Govern, a la seua conselleria, perquè els alcoians i alcoianes no oblidem mai promeses incomplides.
Tenim un concepte molt pragmàtic, perquè hem fet de les pedres indústries, i els únics que mos han ajudat en el segle XX han sigut els socialistes.
La dreta ha sigut com si tinguera castigada, des dels temps del franquisme, com si tinguera castigada *por razones de guerra* o polítiques la ciutat i la comarca nostra.

Eixos són els arguments que em permeten a mi dubtar de les seues promeses.
I si vénen, benvingudes, benvingudes, si fan allò del Molinar, el pont de Sant Jordi, el més prompte possible, no em parle de modificacions que em pose a tremolar, que m'agarra el *calambre*.
Si ho fan prompte, rebran l'aplaudiment de tots i de totes, i nosaltres els primers.

Moltes gràcies.

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, il·lustre diputat.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies, president.

Senyor diputat.

Jo crec que s'ha equivocat en una cosa fonamental, quan diu "un dia diu una cosa.
.
.
" No, va ser el mateix dia tot, no va ser en distints dies.
Vosté ha interpretat de la forma que ha volgut allò que en aquella reunió se va dir, i ha posat en boca d'uns allò que probablement van dir uns altres i se va contestar d'una forma determinada.

Però si hi ha una cosa que jo crec que mosatros, a este Govern i al Partit Popular, en aquella zona però no en altres zones, ens ha donat credibilitat i per això les coses estan conforme estan és haver complit les promeses, tindre un projecte coherent i vore la gent que realment s'estan fent les coses.

Perquè vostés projectes a la millor n'han tingut molts, modificats i sense modificar, però actuacions en aquella zona que no siguen haver soterrat molts milers de milions de pessetes en algunes actuacions, que no dic que no feren falta, però que no se veuen massa ­no sols no se veuen, sinó que no han tingut ninguna repercussió en el que és l'economia d'aquella zona­, això, sense cap dubte, s'ha degut fonamentalment a eixos partits i a eixos governs d'aquella època.

No obstant això, ara, des d'aleshores tenim que l'autovia central, projecte que van començar vostés.
.
.
Si projectes van començar una barbaritat, però realitats, poquetes.
L'autovia central està fent-se ara.
L'autovia central des d'Alacant fins el barranc de la Batalla, s'inaugurarà dins de res el tram que falta.
La resta s'ha fet ara.
Però és que ens anem des de Canals a Agullent, i pràcticament s'ha fet ara tota l'autovia central que està fent-se.

I quan vosté parla de si va a fer-se tenint en compte els ajuntaments o no, precisament ahir per la vesprada estàvem amb mi els quatre alcaldes que representaven als quatre ajuntaments, aplegant a acords de sentit comú, de coherència, perquè saben que el que prometem ho duem a la pràctica, perquè ho hem demostrat en més d'una ocasió.

Partint d'eixa premissa, li diré que exactament igual que s'ha fet en l'autovia central, exactament igual que s'ha fet en el Xàtiva-Alcoi ­que estaria tancat si s'haguera continuat amb la política que duien vostés, però està funcionant i millorarà­, exactament igual que això, mosatros anem a continuar fent els altres projectes.
I anem a fer el projecte incloent, per suposat, la rehabilitació arqueològica industrial d'aquella zona, del barranc del Molinar.
I no es preocupe de la modificació de l'altre projecte.
El que seria una barbaritat és dur-lo a terme tal i conforme està, perquè no respon a la problemàtica que té eixe pont.
I anem a fer-ho bé i ho farem prompte.
I prompte jo crec que tindrem l'ocasió vosté i jo de vore-ho.

Gràcies.

 

 

***Pregunta número 4.
268/01 al conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, senyor José Ramón García Antón, sobre un Pla d'Actuació Integrada Penya-roja aprovat a Pego, que formula el diputat Joan Antoni Oltra i Soler del GP Esquerra Unida del País Valencià (BOCV número 122)***

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor conseller.

Pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida del País Valencià, l'il·lustre diputat Joan Antoni Oltra Soler fa la pregunta 4.
268.

Té la paraula el senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyor president.

Bé, senyor conseller, hui tenim una sobredosi de preguntes, perquè últimament mos les carreguem totes.

Aquesta pregunta fa referència a un tema del municipi de Pego.
El municipi de Pego té.
.
.
Jo crec que la gent no tindrà culpa, però el alcalde d'allí és tot un personatge.
I la veritat és que és un problema darrere d'un altre.

Fa uns mesos va ser notícia l'aprovació en un ple, un ple que va acabar com el rosari de l'aurora, allí expulsant a tot el personal i dient de tot.
.
.
I, bé, que ací hi ha declaracions i qualificatius que dóna no sé què fins i tot llegir-ho.

Bé.
Este senyor, amb la seua majoria absoluta que té allí, va aprovar un pla d'actuació integrada, en una zona que es diu la Penya Roja, al costat del parc natural de Pego-Oliva, pel qual es contempla la creació d'una àrea residencial, amb un camp de golf, un complex hostaler.
.
.
Tot això, mitjançant un conveni urbanístic.
De manera que es produeix una cessió a una determinada empresa, una promotora, per 50 anys; a canvi d'això se suposa que donarà 200 milions de pessetes.

Això ha sigut, fins i tot pels consellers del Partit Popular, que ja és dir, quan fa quatre dies eren més amics que altra cosa d'este home.
.
.
Que inclús en el seu moment el mateix Julio de España va anar a cosa feta a vore si el fixava del fantàstic que era l'alcalde de Pego, que vaja parella que hagueren format els dos per ahí.
Aixina i tot, per la seua banda, a cada u se li ha de donar de menjar a part.

Però, bé, al final la signatura d'aquest acord ha sigut qualificada de *pelotazo* urbanístic, atemptat als interessos del municipi.
.
.
O siga, tota una sèrie de qüestions que la veritat és que fan que, com a mínim, es pose en dubte que este ajuntament estiga complint tot allò que la mateixa legalitat planteja a l'hora de defensar els interessos generals davant dels interessos particulars d'algú.

Lògicament vosté coneixerà tota esta pel·lícula de terror, però sí que ens agradaria saber quina és la seua opinió, si la conselleria ha tingut alguna cosa a vore.
El tema està pareix que parat en estos moments, però no sabem si en qualsevol moment podrà ja.
.
.
si ja està consultada, si la conselleria ha dit alguna cosa.
Perquè la veritat és que és un tema prou delicat i que suposaria d'alguna manera, jo crec que si se consolida i d'acord amb l'opinió de tots, excepte de l'alcalde i la seua colla, un atemptat als interessos del poble.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Senyor conseller.

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies, president.

Senyor Oltra, vostés quan volen recolzen que el pacte local vaja endavant tot el més possible, però quan un ajuntament està actuant dins de les seues competències, amb les responsabilitat que té, si no estan d'acord amb el que fan, llavors això ja no val i hem de fer-ho d'una altra manera.
Pareix que si manem mosatros el pacte local es bo, però si no manem mosatros eixe pacte local no va.
Jo no ho acabe d'entendre del tot.

Faig referència perquè vosté sap perfectament que cada administració té unes competències, i quan un senyor està d'alcalde, recolzat, perquè estiga recolzat o no estiga, és perquè està d'alcalde, hi ha hagut unes eleccions i té una majoria, o una minoria recolzat per uns altres que l'ha dut eixe lloc.
Hi ha un joc democràtic que fa que un senyor estiga ahí.

Mosatros l'únic coneixement que tenim d'este tema és un avanç del pla parcial, que és el que serveix de base a la conselleria per a expedir una cèdula d'urbanització, on en aquell moment encara.
.
.
.
I ahí el que fonamentalment es diu és: "Esta és la superfície, com ha de comunicar-se, com ha de fer estes infrastructures.
.
.
" o algunes condicions mínimes per a dir que està d'acord en la planificació que està prevista en el pla general i que allò és pot dur a terme.

A mosatros no mos ha aplegat encara ninguna informació que no siga a través de la premsa del PAI o del pla parcial.
I, per tant, no puc afirmar ni puc dir què és el que passa realment.
Quan mos aplegue, en la responsabilitat que mosatros tenim i en la legalitat, actuarem en eixa zona.
Si no té declaració d'impacte ambiental i és necessària perquè no està en el pla general feta la declaració d'impacte ambiental, o perquè es tracta d'una actuació determinada que necessita declaració d'impacte ambiental, la Conselleria de Medi Ambient haurà d'actuar.

El que sí pareix és que tot eixe sector està fora del parc, però com crec que vosté també li ha fet eixa pregunta al conseller de Medi Ambient, ell podrà aclarir-ho millor.
Però, en definitiva, és una actuació que a mosatros encara no mos ha aplegat i que quan mos aplegue, no tinga cap dubte de cap tipus, que actuarem com hem d'actuar: aplicant la legalitat que correspon.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies.

Senyor Oltra, té vosté la paraula.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies.

Efectivament, mosatros tenim feta esta mateixa pregunta al conseller.
.
.
encara que m'ha donat la impressió que avui no podrem acabar de concretar-la.

Efectivament, mosatros defensem, i continuem defensant, eixa autonomia municipal que la mateixa Constitució arreplega.
Però, clar, evidentment, això no vol dir que tot el món siga perfecte.
O siga, jo crec que estem davant d'un cas insòlit en el qual s'abusa d'una majoria absoluta, legítimament guanyada en les eleccions, també és cert, però jo no crec que faça falta aprofundir quin està sent el comportament de l'alcalde de l'Ajuntament de Pego davant la resta de la corporació i davant els interessos generals d'eixe municipi.

Jo crec que no exagerem si diem que totes les seues actuacions tenen molt poc de respecte al marc democràtic i tenen molt poc a vore inclús amb els interessos generals del seu mateix poble.
I estem davant del que, si es confirma, podria ser una actuació que fora, això, un *chollo* per a alguna gent, aprovat per part de l'ajuntament.
Però que jo crec que d'alguna manera han d'estar establerts els mecanismes perquè davant de situacions com aquesta, que a voltes són inevitables, perquè ajuntaments hi ha molts, i personatges curiosos també hi ha molts, que puguen passar, i que d'alguna manera jo crec que l'estat, la comunitat autònoma, dins de les seues tasques de coordinació i de control de la legalitat, pot evitar que una barbaritat com aquesta acabe consolidant-se.

I jo això és el que li demane, que si vosté coneix això, que s'actue, igual que, per exemple, s'ha actuat a la millor en altres llocs, inclús a la millor la pròpia conselleria ha acabat duent al jutjat a algun ajuntament perquè s'entén que ha incomplit les seues obligacions.
I no me pareix mal si de veritat s'han incomplit.
O siga, les dos coses poden anar perfectament juntes.

Jo crec que estem davant d'una situació com eixa, i crec que la conselleria tampoc deu d'estar d'alguna manera a l'espera d'esdeveniments.
Crec que és greu el que està passant allí i crec que seria un exemple també que la conselleria intervinguera de manera de tallar aquesta qüestió abans que d'alguna manera puga consolidar-se o puga dur-se endavant el projecte que han aprovat.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies, president.

Senyor Oltra, com li dic, el document pareix que està aprovat per l'ajuntament, però s'ha de remetre a la Conselleria d'Obres Públiques, encara que sols fóra per a inscriure el PAI en el registre de programes.

Mosatros, en el moment se mos comunique o detectàrem alguna actuació en aquella zona, si no s'ha comunitat prèviament per a fer eixa inscripció, anem a estudiar si compleix les condicions en què es va emetre la cèdula d'urbanització, que estava prevista en unes condicions determinades.
Si això és aixina, la tramitació seria correcta, i mosatros no tindríem ahí res a dir.
Si no és aixina, i hi ha actuacions que van en contra de qualsevol normativa, o falta qualsevol declaració d'impacte ambiental o falta qualsevol cosa, actuaríem fins i tot denegant la inscripció del PAI si serà falta.
Sense cap dubte que mosatros estarem damunt d'eixa actuació.

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.
*(S'interromp la gravació)*

Senyories, se suspén el Ple durant deu minuts.

 

(*Se suspén la sessió a les 18 hores i 31minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 18 hores i 34 minuts)*

 

 

***Interpel·lació al Consell (resposta con vicepresidente primer del Consell, senyor José Luis Olivas Martínez) sobre política general del Consell sobre el model de creixement que s'està derivant de l'anomenat turisme del litoral, que formula el diputat Francesc Colomer i Sánchez, del GP Socialista-Progressistes (RE número 26.
149, BOCV número 101)***

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyories, es reprén la sessió, i a la millor alguna senyoria diu que es reprén abans de temps.
És que s'ha solucionat la deficiència tècnica*.
(Remors)*

Per tant, té la paraula, per a la interpel·lació, l'il·lustre diputat interpel·lant, senyor Francesc Colomer.

 

**El senyor Colomer i Sánchez:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyor vicepresident.

Per a entendre la realitat social i econòmica de la Comunitat Valenciana, sembla inevitable ­ho hem fet moltes vegades­ delimitar geogràficament el que és la zona d'interior de les zones de litoral, la cornisa litoral, sobre tot quan parlen de turisme.
I vosté, i este diputat i altres diputats hem, moltes vegades, articulat el debat, l'hem regulat a partir d'esta realitat prou contundent des de tots els punts de vista.

La veritat és que no sembla la mateixa Comunitat Valenciana la que hi ha per dalt no de la quota cent, que moltes vegades es diu, sinó del que és el nivell de l'A-7, el que queda dalt de l'A-7 i el que queda baix en direcció al mar.

Hi ha una dualitat claríssima que nosaltres en nombroses ocasions hem vingut aquí a assenyalar, hem vingut aquí a denunciar, a posar de manifest, conscients que els desequilibris i les desproporcions existents, i també, i això és el més greu, els desequilibris i les desproporcions en la intencionalitat del govern per a resoldre i per a fins i tot executar el propi pressupost de la Generalitat, continuen agreujant aquesta dualitat fins extrems vertaderament insondables moltes vegades.

Nosaltres hem assenyalat la manca de polítiques correctores, la manca d'ambició per tal de resoldre esta dualitat.
I en el tema que ens ocupa del turisme, doncs, ho hem exemplificat dient l'escassíssima rellevància que té en la llei de pressupostos de la Generalitat el que es dedica a les zones rurals i als productes d'interior.
Ho hem dit i ara ja avalats pel que és l'experiència acumulada des que es va posar en funcionament la llei de turisme, la 3/1998, que ens fa possible afirmar sense possibilitat de crítica o de resposta, almenys seriosa i rigorosa, la nostra és l'avalada en estos moments per l'estadística i pels números, que únicament un 4% del que dedica la Generalitat a municipis turístics va per dalt del que és la zona que hem gràficament assenyalat com la A-7.

De manera que jo haguera pogut aquí, esta vesprada, doncs, buscar l'efectisme d'ensenyar aquí el dibuix, la circumferència de la tarta i assenyalar com únicament el 4% el dediquen a l'interior i el 96% restant al litoral.

Jo crec que hem arribat tan lluny en esta concepció del territori, en esta concepció de la política turística, que, la veritat, hem arribat tan lluny que costa imaginar com podrien ser les coses d'una altra manera.
I el que avui ens interessa és la reflexió precisament situats a l'altre costat, al costat ­diguem­ de l'opció preferent o de l'opció exclusiva que ha fet este Govern per la zona de litoral per tal d'articular la nostra oferta turística.

De manera que ens interessa parlar i dedicar uns minutets, perquè tampoc en tenim molts, al model que es deriva del creixement al litoral, de les polítiques que es practiquen al litoral o de les polítiques que no es practiquen al litoral.
L'activitat turística, vosté sap, senyor Olivas, que té una enorme responsabilitat en la configuració de l'espai físic i que en funció de com es tracte la franja costanera, o com es maltracte, es derivarà un tipus de futur, un tipus d'expectativa o un altre.

He de dir-li que hi ha en este moment -és la nostra diagnosi de la qüestió- una sensació tremenda de desgovern en el que és la política turística del litoral, malgrat ser la seua, ser l'opció preferent, ser l'opció exclusiva i, per tant, excloent.
.
.
Bé, excloent, si entenem que exclusió és dedicar el 4% dels recursos, per a nosaltres sí que això és excloure i fer una opció preferent i una opció favorita claríssimament en el que és el litoral.

El pitjor que ens podia passar en esta comunitat és el que està passant: que la política en el litoral, la política turística en el litoral, la política d'ordenació del territori en el litoral, està plena, carregadíssima, a vessar, del que són dubtes i incerteses.
Molta gent es pregunta, i ho hem fet moltes vegades aquí, qui planifica el procés de vegades delirant, de vegades demencial, de creixement turístic en el litoral, qui sap on anem, qui ha fet un disseny, una simulació, i ho dic en termes quasi científics, de com serà d'aquí deu anys la nostra vessant litoral, la nostra cornisa de litoral.

Està clar que el Consell no en té ni idea.
Ho dic perquè només fa uns minuts ­jo no ho sabia quan preparava l'argumentari d'esta interpel·lació­ algun diputat li ha fet una pregunta al senyor conseller d'Obres Públiques sobre estes qüestions o qüestions molt paregudes, i el titular d'obres públiques deia que invocava novament l'autonomia municipal per tal de responsabilitzar algú del compàs immobiliari i del compàs que es porta en la política d'ordenació o desordenació del litoral.

Clar, cada vegada que vostés ­quan parlem d'esta qüestió­ invoquen l'autonomia municipal, a banda de constituir una exhibició d'irresponsabilitat perillosíssima, d'irresponsabilitat infinita en eixe sentit, doncs, la veritat és que estan oblidant que alguna responsabilitat o algun paper han de jugar amb la llei a la mà en el que en este moment està passant al litoral, i és que hi han en curs operacions de reclassificació urbanística de milions de metres quadrats, que d'acord que impulsen els ajuntaments, però també d'acord que la Coput i altres instàncies de la Generalitat alguna responsabilitat té en eixos expedients i alguna responsabilitat tenen en el dibuix final, en la foto final de tot el que es pretén continuar ubicant en eixa franja de la nostra geografia.

Aquestes qüestions, senyor Olivas, que estan profundament implicades i relacionades amb la política turística d'un país, encara que l'Agència Valenciana del Turisme de tot açò passa olímpicament, si em permet l'expressió; a acudir a les fires i a dedicar-se a la propaganda, ja en té prou.
Vull dir, la capacitat de participació de l'Agència Valenciana del Turisme, que és el departament de la Generalitat per a parlar-ho, per a aportar o per a dissenyar el model turístic, la capacitat d'incidir en este debat, de caire urbanístic, però una claríssima ressonància en la indústria i en el sector turístic, és absolutament nul·la; com se sol dir, ni està ni se l'espera, a l'Agència, a l'hora de dir la seua en esta qüestió fonamental per al nostre futur.

I estes qüestions, senyor Olivas, son afrontades a tot arreu, perquè en tota la Mediterrània ­i en això nosaltres hem de dir les coses tal com són­, en tota la Mediterrània tenen un tipus de problemes pareguts, i s'han plantejat una mena de debats molt semblants al que nosaltres hem portat avui a la Cambra.
El que passa és que a tot arreu hi han reaccions, s'han provocat canvis, voluntat de llançar als mercats nacional i internacionals una sèrie de missatges de rectificació.
Hi ha, doncs, una idea que rectificar és de savis, i hi ha una profusa literatura internacional en esta matèria, que s'ha protocolitzat en declaracions, en cartes, en manifestos, des del 1992, que ha marcat un punt d'inflexió, el tema de la cimera de Rio de Janeiro.
.
.
d'estes qüestions, doncs, a tot arreu les comunitats autònomes veïnes a nosaltres, doncs, tenen una política oberta de rectificació.

Des de l'ONU, el Fòrum Mundial de Turisme, Greenpeace i altres ONG més properes, més locals, qualsevol diagnòstic que es faça.
.
.
Este matí, de passada, la mateixa consellera d'Agricultura, parlava al voltant del que un diputat comentava de la Safor, i parlava que la pressió immobiliària que hi ha en el litoral ha fet que es trasllade l'activitat primària, etcètera.
Vull dir, que.
.
.
Les cambres de comerç, tot el món, a l'hora de diagnosticar com està el nostre sector turístic, doncs, posen l'accent en la importància de superar determinat model.

Nosaltres diem que aquí eixa voluntat de situar-se a l'altura del que altres comunitats i a tot arreu en la mediterrània s'està intentant de rectificar, aquí no hi ha eixa voluntat, aquí hi ha una sensació que estem perdent oportunitats, estem perdent el temps, estem perdent capacitat de reacció, estem perdent visió de futur, i, clar, si no es té la humilitat per a ser mínimament autocrítics, serà impossible que ens enganxem a roda del que s'està fent a tot arreu.

Aquí l'única preocupació és parlar de resultats en termes quantitatius.
Només cal recordar el que Canal 9 ­per descomptat, sempre Canal 9­, este estiu, en el més de juliol, al final, doncs, va titular una notícia, un poquet imbuïts pel que és l'esperit del seu govern, en el que és la conselleria que tenen en Canal 9, d'acord amb la doctrina en ús, doncs, van fer, en les notícies, el següent comentari: "El mes de juliol, turísticament, ha estat tot ple, hem arribat al cent per cent.
El mes d'agost encara l'esperem millor".
Això és textual, això és literal.
Com pot ser millor?
Si hem arribat al ple.
.
.
!
Vull dir, l'afany, l'obsessió malaltissa pel nombre és el que està fent del nostre model un model absolutament esgotat.

Nosaltres pensem que vivim una mena de *dolce vita* que pagarem caríssima, i només tenim dos possibilitats d'explicació ­i amb açò acabe­: o incapacitat del seu govern, o mala gana, o desgana per a actuar, o complicitat, o que ja els va bé esta desídia a l'hora de reaccionar.
De manera que qualsevol d'estes dues opcions, senyor Olivas, són molt poquet interessants per al futur del nostre sector turístic.
Però, com sempre, puc estar equivocat i vosté ara, en el seu temps, em desmentirà.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

El señor vicepresidente primero tiene la palabra.

 

**El senyor vicepresident primer del Consell:**

 

Señor presidente.

Señorías.

Buenas tardes.

En respuesta a la interpelación formulada por el ilustre diputado del Grupo Socialista señor Francesc Colomer, para conocer la política general del Consell sobre el modelo de crecimiento que se deriva del llamado turismo de litoral, tengo el honor de informarles de lo siguiente.

Una de las características definitorias del sector turístico valenciano es su especialización en un turismo de sol y playa, que sigue constituyendo en la actualidad el grueso de nuestra oferta turística.
No debemos olvidar la propia configuración geográfica de nuestro territorio, con más de 450 kilómetros de costa, lo que representa un 25% de la costa mediterránea peninsular.
La disposición de nuestro litoral en sentido norte-sur hace de nuestra comunidad un prototipo de región costera europea.

En definitiva, el litoral constituye la columna vertebral de nuestra comunidad, en él se localizan las tres capitales de provincia y muchas de las poblaciones más importantes de la Comunidad Valenciana.
Como consecuencia de esta realidad, la consolidación de la cuota de mercado de este tipo de producto turístico es uno de los objetivos de la política turística del Consell tanto a nivel nacional como internacional, manteniendo la notoriedad que en este momento tiene la Comunidad Valenciana e impulsando un uso de las playas más respetuoso con el medio ambiente que no erosione el propio espacio y sea capaz de mantener los atractivos de los mismos.

En estos últimos años se ha conseguido el objetivo de mejorar el turismo de litoral, lo que no significa que el Gobierno Valenciano no deba continuar con una serie de acciones necesarias para la consolidación de la Comunidad Valenciana como un destino competitivo en este segmento.

La Agencia Valenciana del Turismo cuenta con un programa específico de turismo de litoral cuyo principal objetivo es el de ofrecer al turista una amplia variedad de equipamientos y servicios.
De este modo, se pretende aumentar y mantener la infraestructura higiénica en el litoral ­papeleras, pasarelas de madera, etcétera­.
Asimismo, durante el año 2001, la Agencia Valenciana del Turismo junto con la Dirección General de Integral Social de Discapacitados de la Conselleria de Bienestar Social, ha elaborado un programa de playas accesibles con la instalación de pasarelas adaptadas, que junto con otras infraestructuras han hecho que las playas de la Comunidad Valenciana cuenten con puntos accesibles para las personas con movilidad reducida.

Del mismo modo, durante el año 2001 se han incrementado el número de áreas lúdicas y deportivas, juegos infantiles y juveniles integrados, vólei playa, fútbol playa, etcétera, para el uso y disfrute del público infantil y juvenil, e igualmente se han instalado plataformas flotantes de carácter lúdico dentro del mar.
Durante ese año, también se ha continuado con la política de colaboración con los municipios, para facilitar la limpieza de las playas con los medios adecuados.
Se ha llevado a cabo, igualmente, un servicio de mantenimiento de las infraestructuras del litoral, en una primera fase, de puesta a punto, y en otra fase más intensiva, se ha ejecutado durante la temporada estival.

Desde el programa de turismo de litoral, la Agencia Valenciana del Turismo también promueve actuaciones de embellecimiento y creación de hitos turísticos en la orla litoral de nuestra comunidad, adecuando enclaves medio-ambientales atractivos para explotarlos para el turismo, tales como miradores, pequeños recorridos, etcétera.
Actuaciones estas que se llevan a cabo respetando la naturaleza y el entorno.

Todas estas acciones, coordinadas con los diferentes municipios turísticos y demás administraciones públicas, permitirán seguir ofreciendo servicios que convierten a las playas de la Comunidad Valenciana en zonas activas y peculiares que se diferencian de las playas de los principales destinos turísticos competidores.

Hay que tener en cuenta que la progresiva complejidad y especialización de la demanda turística, los nuevos gustos de los consumidores y el surgimiento de destinos competidores alternativos, obligan a un rediseño del producto turístico valenciano, para diferenciarlo, complementarlo y mantener así su posición competitiva en el mercado internacional, aprovechando para ello los recursos disponibles de uso turístico.

Dentro de las nuevas tendencias turísticas existe un nuevo segmento de demanda que busca en el medio rural un complemento al turismo habitual de playa a través de productos más elaborados donde la tranquilidad y la preocupación por el entorno medioambiental, las actividades de la naturaleza, la cultura, la gastronomía, las costumbres y el folklore son motivaciones fundamentales para el desplazamiento.

Otra tendencia cada vez más importante la constituye el auge del turismo cultural basados, entre otros aspectos, en el descubrimiento y disfrute de los valores artísticos y arquitectónicos del entorno.

En este orden de cosas, la Agencia Valenciana de Turismo cuenta con el programa de actuación de recursos turísticos, el cual está destinado a dar satisfacción a estas nuevas necesidades del sector.
Su objetivo final consiste en contribuir a la diversificación de la oferta turística valenciana mediante la definición de un producto de turismo del interior basado en la creación de una oferta complementaria que suponga un aliciente para incrementar el flujo turístico hacia las comarcas interiores de la Comunidad Valenciana o eventualmente hacia otras comarcas no interiores cuyos potenciales recursos turísticos así lo aconsejen.

Este programa permite compensar la balanza entre el turismo del litoral y el del interior, ya que supone un factor autosostenido de crecimiento económico y de empleo en comarcas tradicionalmente deprimidas del interior de la comunidad.
El programa de adecuación de recursos turísticos pretende igualmente reducir la concentración espacial de la oferta contribuyendo a la descongestión del litoral y a la disminución de los efectos negativos que ésta conlleva: deterioro del medio ambiente, escasez de agua, saturación de servicios e infraestructuras municipales.

Tal y como informé a sus señorías durante el pasado día 13 de marzo de 2001 con ocasión de mi comparecencia ante la comisión de Industria, Comercio y Turismo para informarles sobre la programación y objetivos de la Generalitat Valenciana en la promoción del turismo náutico, quiero volver a significar a sus señorías que en los últimos años se ha procedido a abordar las tareas preliminares que conducen a la incorporación como producto turístico de la actividad náutica de recreo a la oferta de servicios que la Comunidad Valenciana presenta al visitante.

En este sentido, el programa de nuevos productos de la Agencia Valenciana de Turismo propone proseguir con el desarrollo del turismo náutico como elemento que enriquezca la actividad turística tomando en consideración las vías abiertas a través del proceso de creación de estaciones náuticas al que ha dado lugar las actuaciones realizadas hasta la fecha.

En definitiva, producto sol y playa, turismo del litoral, como base de nuestra oferta turística, seguirá siendo objeto de un especial esfuerzo y atención del Gobierno Valenciano por medio de las actividades que le son propias en apoyo, mantenimiento y actualización de su imagen de cara a conseguir que la demanda potencial, tanto a nivel de intermediarios como de consumidores finales, consolide su conocimiento de la Comunidad Valenciana y vea reforzadas sus preferencias por la misma.

Nada más y muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Muchas gracias, señor Olivas.

Per a rèplica.

 

**El senyor Colomer i Sánchez:**

 

Senyor president.

Senyories.

Senyor vicepresident.

La veritat és que jo crec que.
.
.
no li vaig a dir que ha equivocat el tema, però sí que estem parlant de coses que estan pròximes en l'àmbit temàtic que ens ocupa, però no són les mateixes intencions de pregunta que jo tinc que la voluntat de resposta que vosté està ací manifestant.

Jo no sé si ha vist la llegenda de la sol·licitud d'interpel·lació que parla del model de creixement que s'està derivant de l'anomenat turisme litoral.
A vosté l'Agència Valenciana de Turisme li ha preparat un guió que no és el que nosaltres veníem ací a escoltar.
I algun dret tenim a l'hora de, en estes sessions vespertines parlamentàries, rebre la informació que anem buscant.
Jo no sé si deliberadament li han preparat una cosa que nosaltres no volíem escoltar, perquè no hem vingut ací a escoltar parlar de les papereres, ni a parlar dels rentapeus.
Hem vingut a parlar del model de creixement.
I crec que vosté i jo hem tingut més debats i en altres ocasions sí que ha entrat a eixa qüestió.

I la veritat és que si abans li he dit que hi ha una literatura internacional, hi ha uns acords internacionals i hi ha unes polítiques en curs en altres comunitats autònomes on el turisme també juga un paper fonamental, que estan reciclant el seu model de creixement, que és el que jo li pregunte esta vesprada, senyor Olivas, no li pregunte per les passarel·les, les dutxes i els rentapeus i tal; si hi ha altres comunitats que estan aprofitant els instruments normatius per tal d'incoar o per tal d'anar sedimentant un altre ­li ho torne a repetir­, un altre model de creixement del turisme al litoral, doncs, nosaltres ací no cal que ens enganxem, que és el que hauríem de fer, a tota eixa dinàmica internacional, sobretot a partir del que li he dit, de la Cimera de Rio, d'una nova cultura del territori que poc a poc la gent tracta de rectificar el que ha sigut un model que ens porta de cap al col·lapse.
D'això hi ha molta gent que s'adona, que ja no vendran els mercats internacionals, etcètera, etcètera.

I el que volíem ací és plantejar què han fet vostés, no en esta literatura internacional i en esta nova filosofia o noves doctrines que hi ha a tot arreu, si no vol, sinó què han fet en el marc normatiu que tenim i que hem desplegat a la llum de l'Estatut d'Autonomia dels valencians i valencianes.
Què han fet amb la Llei d'ordenació del territori de 1989, a banda de satanitzar-la, congelar-la i dir que en faran una altra, però, mentrestant, què ha passat?
Què han fet amb la competència que es deriva i amb la responsabilitat que tenen a partir de la Llei de costes de 1988?
Una altra normativa que els afecta.
Vosté sap que dels 500 quilòmetres de costa que tenim en molts llocs encara no està, i vostés no sé quina preocupació han tingut per aconseguir-lo, el deslinde fet.
De manera que sense el deslinde serà molt difícil articular una ordenació del litoral en eixe indret determinat.

Jo no sé què han fet amb el títol IV de la Llei de turisme, la 3/98, que parla d'espais turístics i de model de creixement, que és el que jo esta vesprada volia escoltar.
I vosté fa anys que em diu que és una cosa feta i està al caure.
Vosté, senyor Olivas, vosté, i no cap altre membre del Consell.
Per això, vull personalitzar esta promesa proclamada per vosté.
Què està passant amb la reglamentació per a articular la Lrau de 1994, la Llei reguladora de l'activitat urbanística, que tot el món sabem que s'ha subvertit, s'ha transmutat l'esperit de la llei i que en este moment, doncs, bé, l'agent urbanitzador ha segrestat el paper de l'urbanisme democràtic i està d'alguna manera conduint el procés d'edificació i el procés de col·lapse en la cornisa litoral de la nostra Comunitat Valenciana.
Quina cara li han plantat al Decret de l'any 2000, del govern d'Aznar, sobre liberalització de sòl?

Tot això, al final, senyor Olivas, totes estes sis referències normatives que li he fet, són les que li donen a vosté instruments per a triar un model de creixement ­que és el que jo avui volia escoltar­ o un altre.
I eixa és la qüestió, que vosté, doncs, bé, s'ha dedicat a parlar de les papereres, dels rentapeus i de les passarel·les, que està molt bé, però no és el model de creixement sobre el que li estic interpel·lant, senyor vicepresident.
*(Remors)*

De res servirà la disposició addicional IV que té la Llei d'ordenació del territori que vostés estan treballant, que podria ser il·lusionant perquè d'alguna manera introdueix algun tipus de cauteles en la zona del litoral.
Però, clar, quan això es pose en pràctica, quan s'aprove la LOT que vostés tenen en disposició, prompte, de portar a les Corts Valencianes, que teòricament començaran a introduir algun tipus d'intervenció en la façana litoral, doncs, bé, mentrestant haurem arribat a una situació de col·lapse o de precol.
lapse que és la que nosaltres venim ací a denunciar.

De manera, senyor Olivas, i acabe, que hi ha dos maneres d'interpretar el que estem vivint en el model de creixement turístic.
I li ho dic amb tota la tranquil·litat del món i des de la serenitat que.
.
.
per a vostés, si volen, reflexionen.
O desgana, o eixa nul·litat, o eixa manca d'intervenció, eixa manca d'aprofitar els instruments que ja tenen ací a la nostra comunitat.
.
.
és ja eixa indolència, és ja la seua opció, perquè a la millor ja els va bé els milions i milions de metres que en este moment en nom del turisme s'estan larvant, s'estan desenvolupant i estan en disposició de portar-nos de cap a eixe col·lapse que nosaltres diem que és del tot innecessari, perquè tot el món està rectificant menys la Comunitat Valenciana.

Jo no sé si vostés volen prendre cartes en l'assumpte, em pense que no estan a l'alçada de les circumstàncies, sens dubte ja no podem ser líders ni vanguardia en esta voluntat de reforma dels models de creixement, però, almenys, senyor Olivas, no fem com eixe ciclista despenjat del grup que s'enganya de camí, s'enganya de carretera i tot sol es pensa que va davant, que va líder, i aparentment ho sembla, però avança inexorablement cap a una meta que ningú desitgem.
Com se sol dir, de victòria en victòria, per això dels números que ara són vostés molt triomfalistes, de victòria en victòria fins la derrota final.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor Colomer.

El señor vicepresidente primero tiene la palabra.

 

**El senyor vicepresident primer del Consell:**

 

Señor presidente.

Señorías.

Confío en que esa derrota final nos coja cuando usted y yo seamos ya muy mayores, porque por las trazas parece ser que puede ser así.

Siempre que hay alguna interpelación de usted con respecto a temas de turismo siempre surge la misma discrepancia.
O usted redacta las interpelaciones con más claridad o tendremos que hablar usted y yo antes sobre qué quiere que le conteste, porque nunca hay manera de ponernos de acuerdo entre la interpelación de usted y la respuesta mía.
Yo lo digo sin ningún tipo -como decía su líder o el líder del Partido Socialista-, sin ningún tipo de acritud; no tengo inconveniente de que antes hablemos y nos pongamos de acuerdo usted y yo sobre lo que usted quiere que hablemos como consecuencia de la interpelación.

Bien, usted plantea un panorama de problemas, dramático, que no es ni mucho menos la realidad que existe en estos momentos en la Comunidad Valenciana, y en el sector turístico mucho menos, sino todo lo contrario, todo lo contrario.
Los datos que nos ofrece el número de visitantes que ha tenido la Comunidad Valenciana en el año 2001 es un dato positivo.
Se ha incrementado en prácticamente un 6% el número de visitantes.
Se ha incrementado también de forma notable el número de pernoctaciones.
Hemos pasado a más de 20.
400.
000 pernoctaciones en el año 2001, con incrementos importantes.
Desde el punto de vista medioambiental, que tanta preocupación tiene usted, bueno, pues, hay un dato que también es importante hablando del turismo del litoral, y es el número de banderas azules: en el año 1995 había 74 banderas azules; en el año 2001 hubo 102 banderas azules, con un incremento del 38%.
Luego tanta despreocupación y tanta desatención hacia el turismo del litoral me parece que no existe ni muchísimo menos.

Y si lo que a usted le preocupa únicamente, exclusivamente, es el desarrollo urbanístico de la zona del litoral, que, efectivamente, se ha visto muy incrementado a lo largo de estos últimos años como consecuencia de la bonanza económica y de los atractivos cada vez mayores que ofrece la Comunidad Valenciana, entre otros, por ejemplo, este incremento tan importante del número de banderas azules o el aumento tan importante que ha habido de la oferta turística en materia, por ejemplo, de atractivos turísticos en materia cultural, o en materia deportiva, en materia de parques de ocio, etcétera, etcétera, pues, efectivamente, esto es algo que preocupa al Consell.
Que no hay ninguna situación ni dramática ni trágica ni insuperable ni muchísimo menos.
Que, efectivamente, a pesar de que ustedes quieran desviar la atención de los problemas exclusivamente hacia la Generalitat Valenciana aquí hay una responsabilidad compartida entre los ayuntamientos y la Generalitat Valenciana, porque la Generalitat Valenciana no puede por sí misma desclasificar terrenos clasificados anteriormente sin graves repercusiones económicas que luego hay que afrontar y que normalmente supone unos costes muy importantes y difíciles de afrontar para las cargas públicas.
Luego aquí hay que combinar los intereses públicos, los intereses, legítimos también, privados y el interés general desde el punto de vista de la política turística.

En este sentido, la Generalitat Valenciana tiene previsto presentar próximamente a estas Cortes, como ustedes conocen y usted se ha referido ya anteriormente, la Ley de ordenación del territorio.
Esta es una ley muy importante.
De esta Ley de ordenación del territorio hay diseñado, hay previsto diseñar, un plan de acción territorial específico para el litoral valenciano, conscientes de los problemas que tienen que resolverse.

Dentro de estas actuaciones previstas en la Ley de ordenación del turismo, uno de los aspectos importantes y que preocupan y al que usted no se ha referido con mucha atención pero que es importante es la regresión de la costa como consecuencia de los cambios que ha sufrido el medio en los últimos 40 años, y que es una de las cuestiones en las que la Generalitat Valenciana tiene decidido interés de resolver para estabilizar nuestras playas, para estabilizar nuestros tramos de costa.

Otra de las preocupaciones que también se prevén en esta Ley de ordenación del territorio y que también preocupa a la Generalitat Valenciana es la calidad de las urbanizaciones y de la edificación.
Y en este sentido se pretende que en cualquier nueva urbanización que se efectúe se debe garantizar la disponibilidad de los servicios básicos de accesos, agua, luz, saneamiento, con unas redes de infraestructuras adecuadas y unas dotaciones mínimas, etcétera.

En definitiva, la Generalitat Valenciana está trabajando sobre estas cuestiones porque, efectivamente, tiene un interés y tiene una preocupación por el desarrollo urbanístico de la zona del litoral de la Comunidad Valenciana, conscientes que somos de la importancia que tiene el desarrollo del turismo del litoral para la economía de la Comunidad Valenciana.
Y entendemos y somos conscientes de que, para que el sector turístico siga teniendo perspectivas de futuro importantes en la Comunidad Valencia-na, es absolutamente imprescindible tomar medidas de preservación del medio ambiente, además de protección, lógicamente, de nuestras playas, además de complementar nuestra oferta turística para conseguir la desestacionalización de la oferta turística, objetivo que se está consiguiendo cada vez con mayor intensidad.

En definitiva, todas las medidas necesarias para conseguir la preservación de nuestra zona de litoral, de nuestras playas, la atención que merecen, se está llevando a cabo por el Gobierno Valenciano.
Prueba de ello es que recientemente, concretamente en el Pleno del Consell de la semana pasada, se tomaron medidas excepcionales para hacer las inversiones necesarias con el objetivo de paliar los daños que nuestras costas sufrieron como consecuencia de los temporales del mes de noviembre.

Estas medidas de inversiones económicas y las medidas legislativas necesarias son en las que está trabajando el Gobierno Valenciano desde hace ya muchos años.

Nada más y muchas gracias.

 

 

 

***Interpel·lació al conseller de Sanitat, senyor Serafín Castellano Gómez, sobre política general de la Conselleria de Sanitat sobre recursos en l'atenció a persones que pateixen paràlisi cerebral, que formula la diputada Àngela Llinares i Llorca, del GP Esquerra Unida del País Valencià (RE número 31.
147, BOCV número 125)***

**El senyor vicepresident primer:**

 

Muchas gracias, señor vicepresidente.

Continuem amb el punt 10, que és la interpel·lació al conseller de Sanitat sobre política general de la Conselleria de Sanitat sobre recursos en l'atenció a persones que patixen paràlisi cerebral, que formula la diputada Àngela Llinares Llorca, del Grup Parlamentari Esquerra Unida del País Valencià.
Té la paraula la il·lustre diputada.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Senyor president.

Senyories.

Senyor conseller.

Un govern social i un govern amb preocupacions socials, i el govern de què la seua senyoria forma part eixe adjectiu se l'atribuïx quasi en exclusiva, doncs un govern social cal que atenga i es preocupe de donar solucions als problemes sanitaris que afecten una majoria de persones.
Però cal també, i ahí és on demostra la seua preocupació social, cal també, repetisc, que es preocupe de les patologies i les seues conseqüències que afecten un grup reduït de persones, cal que atenga les patologies no cridaneres, per definir-les d'alguna manera.

Eixe és el cas de la malaltia que és motiu de la present interpel·lació.
La paràlisi cerebral i la situació que crea al malalt o la malalta, en primer lloc, però també la situació que crea a tot el seu entorn familiar, amb les necessitats ineludibles que ocasiona, que donen lloc a unes grans despeses i que sense cap excusa ni cap argumentació en contra cal que siguen assumides per l'administració en general i concretament per la seua conselleria, junt amb la de Benestar Social.

En aquestes Corts hem parlat alguna vegada dels malalts crònics i de la seua necessitat d'atenció, i vosté sempre contesta amb vaguetats.
Hui li duc un cas concret de patologia crònica, i espere alguna cosa més seriosa que quatre generalitats, espere un compromís seriós de fer i d'assumir.

Si li parle que és una patologia crònica és per posar ja d'entrada algunes especificitats, i després li n'anomenaré altres que cal que assumisca el Govern a què vosté pertany.

Cal, senyor conseller, que es plantegen la necessitat d'atorgar cartilles de pensionistes als paralítics cerebrals, i cal també que abonen una pensió mensual suficient.
Les cartilles de pensionistes poden estar substituïdes per qualsevol altra fórmula, encara que cap altra fórmula serà millor que la cartilla de pensionista individual de cadascú.
Però, en fi, siga la fórmula que siga, es tractaria que sempre conduïsca a la mateixa finalitat: a la gratuïtat de compreses, de bolquers.
.
.
Sap què costa un paquet de compreses Dia, que són les més barates?
Sap que dura eixe paquet?
Esbrine-ho, i s'adonarà del xorro de diners mensuals que cal gastar-se sols en un concepte.

Gratuïtat de material ortopèdic com sabates, matalafets, plans inclinats, falques, pilotes, coixins antiescara, lliteres de neteja, bancs de bipedestació, aspiradors de secrecions, cadires de rodes, llits articulats.
A banda de tota la medicació que, com a malalts crònics que són, necessiten, eixa medicació que cal que es prenguen de per vida i, per descomptat, la medicació conjuntural que necessiten per un constipat o un còlic de renyó.

Si he fet una enumeració una miqueta llarga és per deixar ben clara la quantitat de despeses que cal efectuar perquè el malalt o la malalta tinga un poquet de benestar, i que en aquests moments és la família del malalt o la malalta la que cal que carregue amb aquestes despeses, ja que són considerades com unes medicines normals i, per tant, cal abonar el percentatge que tot usuari no pensionista de la sanitat pública paga.
Això les que entren en la sanitat.
Les altres, que són quasi totes les ortopèdiques i les compreses, cal pagar-les senceres els familiars, o bé prescindir d'elles.

La seua senyoria deu saber que els xiquets i les xiquetes afectats de paràlisi cerebral figuren en la cartilla de la Seguretat Social dels seus pares.
I vosté creu, senyor conseller, que amb les 6.
000 pessetes, crec que ara convertides en 8.
000, es pot cobrir una part significativa d'estes despeses?
Doncs no, no es pot.
La tal subvenció més pareix un sarcasme, una burla, que una subvenció.
I no em conteste que després dels 18 anys ja tindran una ajuda de 50 o 60.
000 pessetes, perquè això em pareix ja humor negre.

Cal afegir que per a aquests tractaments és precís l'existència de fisioterapeutes, logopedes i tot el personal i totes les cures i tractaments que necessita el malalt o la malalta simplement, senyor conseller, per a no deteriorar-se cada dia una miqueta més.
La paràlisi cerebral no és una malaltia progressiva, el xiquet o la xiqueta no poden empitjorar, però si no tenen les cures escaients i el tractament rehabilitador adequat aniran perdent mobilitat.

És una problemàtica que jo com a diputada li trasllade, com a simple portaveu dels familiars de persones afectades i d'associacions.

Com la seua senyoria deu saber, la paràlisi cerebral és una lesió permanent en el cervell, afectant les àrees motores, i segons la profunditat, l'extensió o la localització d'eixa lesió en el cervell dóna lloc a tot un ventall de conseqüències: de mobilitat ja que mai aniran anant, d'intestins que no funcionen, de dificultat en la parla, de convulsions epilèptiques, etcètera.

Les quatre categories de paràlisi cerebral àmplies són això, molt àmplies, però és que encara hi ha més, senyor conseller.
Hi ha retard mental, un terç dels xiquets amb paràlisi cerebral tenen una limitació intel·lectual lleu; un altre terç, una limitació intel·lectual moderada o greu, i el terç restant és normal.
I hi ha convulsions o epilèpsia, la mitat dels xiquets amb paràlisi cerebral tenen convulsions.
I hi ha problemes de creixement, el fracàs de *medrar*, que diuen els anglesos, en valencià també es gasta: "eixe xiquet no *medra*", que consistix en el fet que no hi ha creixement normal del cos.
Visió i audició limitada, a banda de la incontinència i el baveig.

Tot el panorama descrit és molt ampli i desolador.
La paràlisi cerebral no té cura.
Però sí que poden tindre un tractament que els ajude a créixer i a tindre una independència màxima en la societat.

Es necessitarà un equip format per un metge, neuròleg pediàtric o psiquiatra pediàtric, ortopedes, terapeutes físics, terapeutes ocupacionals, patòlegs de la parla i del llenguatge, treballadors socials, psicòlegs, educadors.
.
.
Ara bé, hauran d'estar en la quantitat suficient, senyor conseller, perquè com passa als centres concertats, tant per a xiquets i xiquetes com per a persones adultes d'esta comunitat, d'Alacant concretament li parle, hi ha una ratio de 25 alumnes per logopeda, la qual cosa vol dir, senyor conseller, que a cada malalt o malalta li toca sessió individual amb el o la logopeda mitja hora a la setmana; total, res.
I com això és clarament insuficient, si els pares volen més sessions, a pagar la diferència.

Estimulació precoç individualitzada no se'n fa en els centres públics, i no m'ho conte, que no.
Si alguns pares volen estimulació precoç individualitzada han d'anar a un gabinet privat i pagar 4.
000 pessetes més IVA l'hora.

I li expose aquestes dos situacions perquè en els estudis sobre paràlisi cerebral tots els científics diuen que no hi ha ninguna teràpia estàndard que funcione bé per a tots els pacients, i aleshores cal aplicar tractaments individualitzats, que comprenen, lògicament, les teràpies físiques i que comprenen les teràpies de conducta.
A banda del problema del baveig, l'odontologia, tan poc contemplada per la Seguretat Social i que tan difícil és en la privada trobar odontòlegs que vulguen atendre aquests casos.
Tot són despeses, senyor conseller, tot és pagar.
I encara que Espanya vaja bé, que ja comença a no anar tan bé, un sou o en tot cas dos d'uns ciutadans normals no donen per a tant.

I a més a més, en el que posen més èmfasi els científics és que el tractament no acaba quan el pacient ix de la consulta o centre de tractament.
De fet, la majoria del treball és fa sovint en la casa.
El i la terapeuta els dóna als pares l'estratègia i els exercicis que poden ajudar a millorar el desenvolupament de l'individu a casa, a l'escola i al món.
Però cal que ells, els pares, ho apliquen a casa després de la seua pròpia jornada laboral.

I ahí tenim, senyor conseller, una altra greu conseqüència d'aquesta malaltia: l'enorme dedicació que cal dedicar-los als malalts o malaltes.
I això fa que els familiars els dediquen tot el temps lliure que tenen o que no tenen, obligant-los a dur una vida terriblement estressada, que diuen en anglés; espernegada, que diríem en valencià.
Amb el trencament de moltes famílies, amb l'agreujant que l'home se'n va, abandona, i és la dona la que cal que carregue amb tota la problemàtica i la seua faena.

Senyor conseller, la vida moderna i les seues conquistes, acompanyades de les seues exigències.
Vivim més, però vivim més tots.
Els xiquets amb paràlisi cerebral abans tenien una vida curta; hui la tenen llarga, i cal que la visquen amb les millors condicions possibles.
I això ací a la Comunitat Valenciana depén molt de vosté.
Faja el favor en la seua resposta de concretar financerament i amb terminis sobre quines coses pensa fer.

Moltíssimes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyora diputada.

Senyor conseller de Sanitat, senyor Castellano.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Senyora Llinares.

Li agraïxc l'oportunitat que me brinda de poder parlar d'un tema tan important i que ha de tindre la sensibilitat humana i el calor especial, fent a totes aquelles persones que sofrixen paràlisi cerebral, no sols al mateix pacient, sinó com molt bé dia vosté, al que és el seu entorn més immediat, i sobretot als familiars més directes.

La paràlisi cerebral és aquella alteració de la postura i del moviment produïda per una lesió no progressiva a nivell de sistema nerviós central.
Esta lesió motora pot ocórrer durant la gestació, el part o durant els primer anys de vida per diferents causes.
No obstant, senyories, si que m'agradaria fer abans de continuar un xicotet incís per a aclarir conceptes.
La paràlisi cerebral no deu confondre's amb el dany cerebral sobrevingut, un dany que pot afectar persones de qualsevol edat i que en la majoria dels casos vénen derivats dels accidents de trànsit en els que se produïx un traumatisme craneoencefàlic, si bé existixen altres moltes causes que poden produir-lo, com els accidents laborals, cerebrovasculars, els tumors, la falta d'oxigen en el cervell, un mal funcionament del renyó, el fetge, etcètera.

Però tornant de nou al tema que mos ocupa, m'agradaria assenyalar els símptomes que produïx este tipus de lesió cerebral.
Els xiquets que patixen la paràlisi cerebral no poden controlar alguns o tots dels seus moviments.
És a dir, estos són lents, negats o vacil·lants.
A més, la seua estructura muscular és rígida, dèbil i fluixa.

Aixina mateix, a estos problemes de moviment se poden associar altres de diversa índole i no menys importants, com són els sensorials, clínics, perceptius i de comunicació.
La causa més freqüent de la paràlisi cerebral és la falta d'oxigenació o hipòxia cerebral, que generalment és d'origen connatal, és a dir, que ocorre en el moment del part.
És la denominada encefalopatia hipòxica isquèmica, que suposa que o bé aplega poca sang al cervell o la que aplega està poc oxigenada.
Açò suposa la pèrdua de neurones i la subsegüent atròfia del cervell i, en concret, d'algunes àrees i vies motores que condicionen la paràlisi cerebral.

Fa algunes dècades la incidència de paràlisi cerebral era molt rellevant, però, actualment, amb els mitjans d'assistència ginecològica durant el seguiment del part, este problema s'ha fet menys freqüent.
No obstant, la paràlisi cerebral és la causa més freqüent de discapacitat motora en els xiquets.
En Espanya les xifres de paràlisi cerebral se situen entre 1 i 2 per mil.
Tanmateix, és important ressenyar que este tipus de lesió no pot curar-se, encara que si previndre's en part, si se fiquen en marxa mecanismes com el diagnòstic precoç.
El tractament precoç evita que progresse la malaltia i que les seqüeles siguen irreversibles, ajudant a més que les conseqüències de la paràlisi siguen més lleus.

Pel que respecta al malalt, el tractament variarà segons l'afecció o lesió i el grau en què hasca segut afectat el cervell, pel que cada individu necessita un tractament personalitzat, no existixen dos persones afectades de la mateixa forma.

Realitzada esta breu introducció, permeta'm que ara li descriga la política de la Conselleria de Sanitat en allò referent a l'atenció del malalt amb paràlisi cerebral.

En primer lloc, m'agradaria assenyalar que la Conselleria presta a este col·lectiu atenció sanitària en els seus dos nivells assistencials, és a dir, tant en el recurs d'atenció primària com en els d'especialitzada.
A més, esta atenció abraça tant la detecció precoç com el tractament multidisciplinari; donat el grau de cobertura, com la qualitat de la prestació dels nostres professionals, permeta'm la seua senyoria que destaque l'alt nivell obstètric aconseguit pel sistema sanitari públic de la nostra comunitat.

En eixe sentit, la majoria dels hospitals públics disposen de cures intensives neonatals pediàtrics, amb assistència neonatal immediata, cosa que permet un control de les possibles complicacions a l'afavorir-se la immediatesa, l'oxigenació i la perfusió cerebral.
A més, l'alt nivell tecnològic assolit en estos servicis i unitats permet fer front a eventualitats com l'encefalopatia hipoxicoisquèmica.
Quan esta dolença sorgix, se fiquen en marxa una sèrie de mecanismes d'assistència neuropediàtrica que comença per a la pràctica d'un estudi electroencefalogràfic i d'estudis de neuroimatge en ecografies i altres més sofisticats com el de ressonància magnètica cerebral.

Quant al tractament precoç de la malaltia, comptem amb equips específics de rehabilitació i atenció primerenca.
L'actuació comença ja en les mateixes sales de la incubadora, a on s'atenen qualsevol indici o sospita d'un possible patiment de la PCI, siguent fonamental en estes circumstàncies, el paper que va a dur a terme en el futur l'entorn familiar del xiquet.

El treball que acabe de descriure-li se porta a cap en la majoria de clíniques rehabilitadores, però, a més, existixen equips molt concrets, com per exemple el de l'Hospital La Fe, a on existix una unitat específica de rehabilitació infantil que realitza un seguiment progressiu d'estos xiquets.
Com li he indicat, la continuïtat en l'atenció se fa amb caràcter multidisciplinari, ja que en aquesta participen neuropediatres, neuròlegs, rehabilitadors, traumatòlegs, fisioterapeutes, logopedes, psicòlegs o terapeutes ocupacionals.

La preocupació dels nostres professionals sobre aspectes relacionats amb esta discapacitat ha portat que precisament en este any acadèmic 2001/2002 s'hasca promogut, a través de la Universitat de València, en col·laboració amb les conselleries de Sanitat i de Benestar Social, un màster en atenció primerenca.
Açò està permetent la formació específica dels nostres professionals en esta disciplina.

En este punt, m'agradaria destacar altra sèrie de línies de treball en què la Conselleria està participant.
En primer lloc, amb el fi de millorar la higiene i la cura dental dels col·lectius com els que mos ocupa, en l'any 1999 se creà la unitat d'odontologia per a pacients especials en l'Hospital Doctor Peset, dirigida, entre altres, a xiquets amb paràlisi cerebral.
Se tracta de la primera unitat pública de tot Espanya destinada a l'atenció odontològica amb anestèsia general de pacients especials.
Esta unitat desenrotlla un programa per als cuidats de la salut bucodental d'estos pacients amb els mitjans hospitalaris necessaris, evitant aixina riscos en l'àmbit de la cirurgia dental i la patologia oral.
Esta unitat està dotada d'un quiròfan adaptat amb material instrumental d'odontologia i compta amb els mitjans professionals, amb un facultatiu especialista en odontologia, especialitat en pacients pediàtrics que no poden col·laborar en el tractament, un anestesista i el personal d'infermeria que és necessari.

En segon lloc, s'ha inclòs també en la cartera de servicis d'atenció primària l'atenció domiciliària a pacients immobilitzats, un servici dirigit a persones que per qualsevol causa es troben en un grau d'immobilització previsiblement superior a dos mesos i que a soles poden rebre atenció sanitària en el seu domicili.

També volguera referir-me a la prestació ortoprotèsica que oferix la Conselleria de Sanitat i a la qual vosté ha fet menció en la seua primera intervenció.
Aixina, tal i com figura en el catàleg general de material ortoprotèsic, estan incloses les cadires de rodes específiques per a paràlisi cerebral infantil, de transport i relaxació, multiarticulades i de control postural.
A més, el diagnòstic de paràlisi cerebral també possibilita, en els casos en què està indicat i se complixen els requisits necessaris, la dispensació de cadires de rodes elèctriques.

Tampoc m'agradaria deixar de mencionar, senyoria, que el Pla d'humanització de l'atenció sanitària de la Comunitat Valenciana, ha inclòs, entre altres aspectes, un d'important com és l'eliminació de barreres arquitectòniques en tots els centres assistencials.

Per últim, també volguera destacar el paper que hui en dia porten a terme les associacions de malalts; considerades com a mediadors entre els poders públics i el ciutadà, també ajuden que la realitat diària d'un col·lectiu humà, ple d'inquietuds i de necessitats, tenim la seua col·laboració per part de la Conselleria.
Per eixe motiu, en l'any 2000 se creà una orde específica d'ajudes a les associacions de malalts, a més de les ajudes que poden rebre a través de convenis i de subvencions.
Entre les associacions que han rebut subvencions d'este tipus, es troba Aspace, que, com la seua senyoria sap, agrupa els afectats de paràlisi cerebral en València.

En definitiva, senyories, la Conselleria de Sanitat és conscient dels problemes que té este col·lectiu, per això estem esforçant-mos a dotar dels mitjans específics els nostres centres, a formar els nostres professionals i a treballar, en definitiva, en una política que afavorixca una millora de la qualitat de vida d'estos pacients que, sense cap de dubte, necessiten d'una sensibilitat i d'un calor humà especial.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

La senyora Llinares té la paraula.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyor conseller, la veritat és que no m'ha aclarit massa, perquè, en fi, vosté, quant a això del personal s'ha limitat a parlar de La Fe i jo li he contat que personal és logopedes, 25 a 1 en la província d'Alacant, i que això no dóna lloc a res.

Vosté diu: "llevem les barrreres arquitectòniques".
Vol que li conte què passa en el meu poble?
En el meu poble hi ha, a l'entrada de l'hospital, hi ha allí un pla inclinat, però resulta que no està a on està la porta, està a un altre lloc.
O siga, que per a on han d'entrar els malalts no hi ha pla inclinat, i si va un en cadira de rodes, cal agarrar-lo a pols, després agarrar la cadira i entrar-lo.
Perquè, en efecte, sí que han llevat la barrera arquitectònica, però a on no hi ha porta, està a un altre lloc.
.
.
Vaja i comprove-ho, que això té una gràcia boja, té una gràcia boja.

Després, l'única cosa que ha concretat ací és això de la boca, que d'això m'alegre jo, que ho concrete, però ha dit que ho posaran en el Doctor Peset, que faran una unitat amb quiròfan, no sé quant i tal.
.
.
, però no ha dit ni quan, no ha dit si començarà a funcionar això demà, despús-demà, o allò de "en el credo està que ha de venir".

Mire, el nombre de persones amb paràlisi cerebral, doncs, dades, dades, aixina, no en tenim, però el que sí que està clar és que cada vegada n'hi hauran més.
El síndic de greuges, en octubre passat, ja el va advertir de la necessitat d'augmentar les ajudes tant econòmiques com d'instal·lacions i personal especialitzat.
Jo, ara, senyor conseller, vaig a concretar-li quines coses necessiten els pares i les mares dels xiquets i les xiquetes amb paràlisi cerebral, i, per favor, quan conteste, no em vinga amb vaguetats, no em descriga la malaltia, que la malaltia està en tots els llocs, ja me l'he llegit, no me la descriga, diga què és el que va a fer i els diners que ha de posar i els terminis.

Mire, peticions: la cartilla de pensionista, que com a tots els pensionistes els cobrixca gratuïtament tot els medicaments i totes les necessitats no medicinals pròpiament dites, com compreses i ortopèdies, i cadires, i llits, i etcètera, tot el que necessiten, i que l'obtenció, senyor conseller, d'unes compreses no duu aparellat el calvari de: metge que et faça la recepta, busca't inspectors per a encunyar la recepta, viatges cap ací i cap allà.
No.
Si és un malalt crònic i necessita les compreses, ja.

Una subvenció suficient.
Deixem estar la burla de les 8.
000 pessetes fins als 18 anys i de 60.
000 pessetes d'ahí endavant.
Quan són xicotets és quan necessiten més les teràpies físiques per a prevenir el deteriori o la debilitat dels músculs i per a evitar la contractura ­que em va ensenyar el que és, que és una immobilització dels músculs en posició rígida o en posició anormal­, i això necessita molt moviment perquè no es produisca.
Necessiten la teràpia ocupacional perquè aprenguen a vestir-se, a menjar, a anar al bany i les teràpies de la parla.
I totes aquestes teràpies amb 8.
000 pessetes i amb el personal que vostés concerten ratios de 25 a 1 en els centres concertats -sí, sí, sí, que això he anat jo a preguntar-li-ho als pares, 25 a 1-, o amb el personal que diuen que tenen però que no tenen en les centres públics, doncs, no es pot fer.

O siga, augment de la subvenció, augment del nombre de professionals: logopèdes, fisioterapeutes, pedagogs, a centres públics, disminuint la ratio d'una manera adequada perquè tots i totes puguen tindre atenció individualitzada suficient.
Senyor conseller, altra cosa, no serà de vosté però pot influir: un horari laboral no rígid perquè els pares i les mares puguen atendre als fills i a les filles i atendre el treball amb una relativa comoditat.

Ha parlat vosté de l'ajuda domiciliària.
Sí, senyor, però una ajuda domiciliària digna i especialitzada.
No pot ser això que de dona de la neteja es convertisca en cuidadora de malalts.
No s'ha de passar de qualsevol ocupació a atendre malalts.
És necessari una certa professionalització.
I això val no solament per a aquestos casos, sinó per a tota l'ajuda domiciliària.

I, finalment, el que està demanant l'Aspace, que els reconeguen com el quart grup.
És de veres que tenen de cegos i de sord-muts, de deficients físics, de deficients mentals, però no es pot dir que siguen una barreja d'aquest tres grups.
Són una cosa diferent, amb una problemàtica diferent, i com a tal cal que siguen reconeguts.
I com tenen les necessitats diferents no poden quedar-se en meros concerts.
Cal que tinguen una ajuda a part específica.

Aquestes, senyor conseller, són les coses més cridaneres que els familiars de malalts i malaltes troben a faltar.
No les úniques, però sí les més cridaneres.

Jo li ho transmet a la seua senyoria perquè forma part d'un govern que sempre té la paraula social a la boca.
Doncs, ací tenen l'ocasió de fer polítiques socials.
Actuen.
I li torne a dir allò d'abans, faça el favor de fer ací un compromís amb terminis i amb diners.
Vaguetats i bones paraules no necessitem, i palmadetes a l'esquena menys encara.
Comprometa's amb terminis i amb diners.
I a partir d'ahí ens creurem el que vosté diu i, sobretot, ens creurem que tenen alguna cosa de social.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyora diputada.

Senyor conseller.

**El senyor conseller de Sanitat i Consum:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyora Llinares, li consta a la seua senyoria que des de la conselleria s'està en contacte permanent amb l'associació de malalts, amb Aspace, i s'estan atenent les seues reivindicacions com li he pogut demostrar clarament en la meua primera intervenció.

Vosté està dient que concrete.
Jo vaig a concretar-li.
Diu que li sembla molt bé el que és la unitat d'estomatologia i pacients especials de l'Hospital Doctor Peset, però que no siguen coses.
.
.
i que em comprometa en el temps quant a la posada en funcionament.
Doncs, he de dir-li que eixa unitat està en funcionament des d'este passat estiu.
És a dir, no és de futur, és una cosa que ja portem des del passat estiu amb una unitat que, a més, és la única unitat pública de tot Espanya, i pot contrastar-ho i pot vosté perfectament comprovar-ho, per tant no és que siguen ja compromisos, és que és una unitat la d'estomatologia i pacients especials que, a més, porta tot un programa de cures de salut bucodental a estos pacients, xiquets amb paràlisi cerebrals, amb tot tipus de tractaments odontològics practicats que consisteixen, doncs, en empastes, en neteges bucals i extraccions, tot allò fet sota anestesia general perquè són, lògicament, pacients que no col·laboren per les seues condicions.

Per tant, no és que siga un compromís que jo diga que s'ha de ficar, és que ja està en funcionament des d'este estiu passat, el que és la unitat d'estomatologia i pacients especials del Doctor Peset, única de tot el sistema sanitari públic a Espanya.

He fet referència també a altres concrecions molt clares.
Hem estat parlant del catàleg general de material ortoprotèsic.
Ahí estan incloses les cadires de rodes específiques per a paràlisi cerebral infantil amb les seues característiques que han de tindre de transport, de control posicional, de relaxació, multiarticulades, i això és una realitat que està dins del que és el catàleg general de material ortoprotèsic i també la possibilitat, en els casos que així s'indiquen per part dels especialistes, tot el que hagen de ser les cadires també elèctriques per a una major comoditat; perquè com bé deia jo en la primera exposició i vosté també, no soles són uns pacients que necessitem tindre una sensibilitat especial per a ells, sinó també amb els seus familiars directes i per al seu entorn social més immediat i més directe.

L'ajuda domiciliària, senyora Llinares, es fa per professionals sanitaris.
No confonga vosté altre tipus d'ajudes domiciliàries que es puguen fer en altres servicis públics.
Lògicament, l'ajuda domiciliària sanitària es fa amb professionals sanitaris dins del que és la cartera de servicis de l'atenció primària.
Per tant, són professionals competents per a realitzar tota eixa sèrie de treballs.

Hi ha un altre tipus d'unitat, com és la de rehabilitació infantil de seguiment progressiu als xiquets que estaven en l'Hospital La Fe, i crec que és molt important, a més en una unitat amb molt de prestigi, com vosté coneixerà, dins d'eixe camp i que està realitzant una tasca molt important.

Per tant, això són concrecions, són concrecions que anem millorant, perquè jo crec que ací del que es tracta és d'anar millorant no soles en el que és la qualitat de la prestació als pacients amb paràlisi cerebral, sinó també del que ha de ser la comoditat i la qualitat de vida d'estos mateixos pacients i del seu entorn familiar més immediat.

Per tant, en totes aquelles qüestions que vosté feia referència i que no dubte que vosté haurà parlat amb l'associació de malalts, com nosaltres també estem parlant en el dia a dia amb col·laboració amb elles per avançar en tots eixos treballs, doncs, estem fent esforços, com hem pogut demostrar i comprovar, en el que és el material ortoprotèsic, en el que és un tema fonamental com és la cura de la salut bucodental, que és un tema fonamental també per a eixe tipus de malalts, o el que és també el seguiment en rehabilitació per part d'unitats específiques dins del sistema, com és la que està implantada en l'Hospital La Fe.

Estem avançant, com vosté també sap, en molt tipus de material fungible que utilitzen estes persones perquè siguen gratuïtes per part del sistema; alguns avanços s'han fet en els últims temps, com vosté ha pogut comprovar, i continuem en eixa línia, no sols d'afavorir el que haja de ser unes ajudes majors a les famílies que han de portar endavant este tipus de pacients, sinó, sobretot, com deia també, a través d'eixe material ortoprotèsic, a través d'eixa cobertura sanitària de qualitat, fer que l'atenció cada vegada siga una atenció com es mereixen este tipus de pacients, és a dir, absolutament multidisciplinar, en el que han de participar un elenc important de professionals, de diverses especialitats, com així està enfocada l'atenció en estos moments i que, a més , siga una atenció que es realitze en els dos nivells, tant en la primària com en l'especialitzada, perquè, com vosté també ha coincidit amb la meua intervenció, el que és la detecció precoç, el que és lògicament el seguiment, doncs, jo crec que és molt important.

I una de les qüestions també que eren bàsiques pel tema de la paràlisi era el nivell d'obstetrícia, el que els hospitals tingueren lògicament les unitats que feren falta per a atendre estes qüestions i afortunadament, pràcticament, la majoria d'hospitals de la Comunitat Valenciana tenen este tipus d'unitats.

Per tant, estem treballant en eixe camí, que no és un camí de dir.
.
.
que anem a concretar coses, la unitat d'estomatologia i pacients especials ja està per a paràlisi cerebral amb tot el programa de salut bucodental, està la unitat de rehabilitació de seguiment per als xiquets del que és l'evolució en rehabilitació d'estos malalts, està l'esforç que estem fent en donar cada vegada de manera gratuïta material fungible que és necessari i, sobretot, augmentant dins del que és el catàleg general de material ortoprotèsic.

Eixa és la línia d'actuació perquè entenc que este és un tema, com deia, i amb això acabe, que hem de tindre una gran sensibilitat a nivell humà del que signifiquen este tipus de persones que estan patint una malaltia que, lògicament, no els deixa sortir-se'n i que, a més, necessiten de les cures de terceres persones.
Per això, jo crec que tot el que fem per ajudar-los serà poc i en eixa línia sap la seua senyoria, si està en contacte, com així em consta a mi, amb l'associació de malalts, amb Aspace, que així estem treballant i en eixa línia anem a seguir treballant en el futur.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyories, se suspén el ple, que es reprendrà demà a les 10 del matí.

*(Se suspén la sessió a les 19 hores i 48 minuts)*