Untitled Web Page



**Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 1 d'abril de 2004.
Comença la sessió a les 10 hores i 5 minuts.
Presi-deix el Molt Excel·lent Senyor Julio de España Moya.
Sessió plenària número 22.
Segona i darrera reunió.**

 

 

***Pregunta d'interés general per a la Comunitat Valenciana, formulada formulada pel síndic del Grup Parlamentari Popular, senyor Serafín Castellano Gómez, sobre quins plantejaments té el Consell per tal de garantir el compliment del Pla hidrològic nacional i del trasvassament, així com el seu finançament europeu.***

 

 

 

**El senyor president:**

 

Se reanuda la sesión.

Molt honorable president del Consell.

Honorables consellers.

Il·lustres senyors diputats i senyores diputades.

Continua la sessió amb la compareixença del president del Consell per a respondre les preguntes d'interés general per a la Comunitat Valenciana formulades pels grups parlamentaris.

En primer lloc, formula la pregunta l'il·lustre diputat i síndic del Grup Parlamentari Popular senyor Castellano.

 

**El senyor Castellano Gómez:**

 

Gracias, molt excel·lent president.

Senyories.

Molt honorable president.

Es evidente que en las últimas semanas manifestaciones importantes de dirigentes del Partido Socialista están poniendo en tela de juicio lo que es el cumplimiento de una ley nacional como es el Plan hidrológico, instando a su paralización, y visto también lo que está ocurriendo con otra ley importante como es la Loce, esto aún es mucho más preocupante para nosotros.

Miren, el señor Maragall no tardó ni veinticuatro horas después de las elecciones generales para exigir por telegrama que se paralizara el trasvase del Plan hidrológico, para declarar que el Plan hidrológico nacional estaba acabado, que era historia, y también para exigir que se paralizaran todos los expedientes de expropiación.
También el señor Iglesias solicitó también por carta la suspensión de todas y cada una de las obras del trasvase.
Y ambos, tanto el señor Iglesias como el señor Maragall, denunciaron el Plan hidrológico ante la Unión Europea, exigiendo que no se le dé su financiación por parte de las instituciones europeas.

También la secretaria de medio ambiente de la ejecutiva socialista, la señora Narbona, fue rotunda al afirmar que el Partido Socialista descarta total y absolutamente los trasvases.

Tampoco es nada esperanzador, señorías, que el presumiblemente vicepresidente y ministro de Economía, señor Solbes, valenciano para más señas, hiciera en su día un informe negativo a la financiación europea para el Plan hidrológico nacional.

Y aquí el secretario general y síndico portavoz, el señor Pla, con planes imaginarios e inexistentes, haciendo seguidismo del señor Maragall, en contra de los intereses de nuestra comunidad y votando aquí en esta cámara en contra de la financiación europea del Plan hidrológico nacional.

Comprenderán sus señorías que ante este panorama, y también comprenden los ciudadanos y ciudadanas, que el Grupo Parlamentario Popular muestre su preocupación de que no se cumpla una ley y que se paralice el Plan hidrológico nacional y el trasvase, perjudicando gravemente los intereses y el futuro de nuestra comunidad.

Por ello, le preguntamos al molt honorable president qué planteamientos tiene el Consell para garantizar el cumplimiento del Plan hidrológico nacional y del trasvase, y también para garantizar su necesaria financiación europea.

Desde luego, señorías, el Partido Popular sí que está del lado de la Comunidad Valenciana y de sus intereses, y trabajará sin descanso para conseguir algo tan importante para nosotros como es el agua, porque el agua es necesaria para el desarrollo, para el bienestar, para la prosperidad de nuestra comunidad.

En ello, en este proyecto tan importante como es el Plan hidrológico, va también nuestro futuro, y esta cámara, unánimemente, todos juntos con el Gobierno Valenciano, tendríamos que trabajar sin fisuras de una manera unánime para que este proyecto tan básico para el futuro de nuestra comunidad fuera un éxito y se cumpliera en los plazos previstos.
Por tanto, tendría que ser también el Partido Socialista de la Comunidad Valenciana el que se uniera a los esfuerzos del Gobierno Valenciano, se uniera a los esfuerzos también del Grupo Parlamentario Popular, para apoyar sin fisuras al nuevo gobierno de España que el Plan hidrológico y el trasvase de aguas del Ebro sea una realidad.

Muchas gracias.
(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor Castellano.

Senyor president, té la paraula.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Gracias, señor presidente.

Señorías.

Señor portavoz del Grupo Parlamentario Popular.

Hemos hablado en esta cámara, y se ha hablado en esta comunidad y en España muchas veces, del Plan hidrológico nacional, y hemos dicho muchas veces además también que el único problema que podía tener el Plan hidrológico nacional y el trasvase de agua del Ebro a nuestra comunidad era una victoria del Partido Socialista.
Era el único problema.
Y de hecho, de hecho, desde los primeros días después de las elecciones generales lo primero que hemos podido observar es una actitud de agresión contra el trasvase de agua del Ebro por parte de presidentes de comunidades autónomas del Partido Socialista.

Yo quisiera esta mañana, porque hemos hablado de muchas cosas a lo largo de todos estos años y de estos meses, quisiera esta mañana hacer una breve cronología para recordar y refrescar ­ya que se trata de agua­ refrescar la memoria, que me parece muy importante.

Primera cuestión que me parece importante: Todos estamos de acuerdo que hay un problema de agua en nuestra comunidad, todos estamos de acuerdo.
Todos estamos de acuerdo que hay que poner en marcha un plan para solucionar el problema de agua que tiene nuestra comunidad.
Y todos estamos de acuerdo que hay zonas en España que tienen excedentes de agua.
Esas tres cuestiones, esas cuestiones básicas para encarar este problema, son fundamentales a la hora de abordar el Plan hidrológico nacional, de abordar este proyecto que habla de llevar agua a donde no hay agua en nuestro país.

En el año 1985 el gobierno socialista aprobó la Ley de aguas; en el año 1993, un anteproyecto de ley de Plan hidrológico nacional, que se presentó ante el Consejo Nacional del Agua en abril de 1993.
En julio de 1994 hubo un informe con propuestas de modificación elevado al pleno, que quedó suspendido.
Y a partir de 1996, con los gobiernos del Partido Popular, comienza todo el proceso de aprobación de planes de cuenca, también del informe preceptivo del Consejo Nacional del Agua sobre el Plan hidrológico nacional que proponía el Gobierno de España, y que contó con la práctica totalidad del respaldo de las comunidades autónomas y de los usuarios del agua de toda España.

A partir de ese momento, a partir del momento en el que ese consenso cristaliza en este plan, comienza el debate político llevado por el Partido Socialista hasta sus últimas consecuencias, en un ambiente de crispación sin igual en una cuestión sobre la que tendríamos que tener todos un acuerdo genérico en cuanto a su necesidad y a su puesta en marcha.

De hecho, creo que también es bueno que recordemos que ese Plan hidrológico nacional presentado en las postrimerías de las últimas legislaturas del Partido Socialista hablaba de un trasvase superior al previsto por el Plan hidrológico nacional que está aprobado en las legislaturas del Partido Popular.
Y además, hablaba de unos trasvases intercuencas que triplican lo previsto por este Plan hidrológico nacional y el trasvase de agua excedentaria de la cuenca del Ebro hasta la Comunidad Valenciana.

De eso estamos hablando, de un plan medioambientalmente mucho más ajustado a la realidad, mucho más exquisito con las necesidades de agua de nuestra comunidad y del trato que se hace a las cuencas excedentarias, con inversiones suplementarias y complementarias necesarias para que este plan sea un gran plan, que habla de desaladoras, de modernización del regadío, que habla de potabilizadoras.
Por lo tanto, no solo un gran plan sino el mejor plan y el que más se ajusta a las necesidades de nuestro país.

¿Qué habrá cambiado para que este plan, que prevé la tercera parte de trasferencias de agua respecto al que propuso el Partido Socialista, sea el que el Partido Socialista pretende paralizar?
¿Qué habrá cambiado cuando hay una solución a un problema y lo que se pretende es parar esa solución?
¿Qué habrá cambiado para cuando tenemos la práctica totalidad de las obras en marcha o proyectadas o en ejecución para que se pretenda ahora que esa agua no venga a nuestra comunidad?

Creo que el debate no es un debate sobre el agua, creo que el debate no es un debate sobre el Plan hidrológico nacional y creo que el debate no es un debate sobre el trasvase del agua de Ebro a nuestra comunidad, a Murcia, Almería y al área metropolitana de Barcelona.
Es un debate interno del Partido Socialista, ha sido un arma política utilizada por el Partido Socialista.
Y lo que pido no solo a la sociedad en general de la Comunidad Valenciana sino también a todos los grupos parlamentarios de estas Cortes Valencianas es que, con el Grupo Parlamentario Popular y con el Gobierno de la Generalitat, defendamos algo que es justo, que está en marcha y que además es el plan que prevé medioambientalmente el mejor proyecto jamás puesto en marcha por un gobierno de España, a beneficio de todos los ciudadanos de España, y que como todos ustedes saben, no perjudica absolutamente a nadie.

Muchas gracias.
(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)

 

 

 

***Pregunta d'interés general per a la Comunitat Valenciana, formulada pel síndic del Grup Parlamentari Socialista, senyor Joan Ignasi Pla i Durà, què pensa fer perquè s'aborde el sanejament financer que necessita la Generalitat Valenciana i tots els valencians i valencianes per a una bona i adequada prestació dels serveis***

 

 

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Per a formular la segona pregunta, té la paraula l'il·lustríssim síndic senyor Pla, del Grup Parlamentari Socialista.

 

**El senyor Pla i Durà:**

 

Sí, senyor president.

Senyories.

Si deixaren de continuar amb la mateixa clau que abans que les eleccions generals, si de veritat pensaren que es pot parlar d'aigua i de com resoldre el problema de l'aigua, i no sols a través dels telediaris de Canal 9, portaríem un debat ací a la cambra ­que li propose­ per a parlar seriosament de com resoldre eixe problema.
(Veus.
Aplaudiments des d'un sector de la cambra) Parlar seriosament.
I fer-ho fora de la manipulació mediàtica, fer-ho de veritat, en un debat com toca.
Ja està bé d'això.

 

**El senyor president:**

 

Señor Pla, cíñase a la cuestión, por favor.

 

**El senyor Pla i Durà:**

 

Estic fent una introducció a la pregunta, perquè està el senyor president parlant únicament i exclusivament del que pareix que siga l'únic problema que té esta comunitat.
És un problema i anem a resoldre'l.
Debata, porta un debat ací a la cambra i discutim.

Mire, i mentres vosté està permanentment en eixa clau, com si ací no hagueren hagut unes eleccions generals, els directors de centres escolars manifesten públicament que no poden pagar la llum, la calefacció, que no poden pagar les despeses normals i corrents dels centres educatius, públics, per suposat.

Mentres passa això, n'hi ha gent, és a dir, n'hi han proveïdors tan importants com una associació nacional que representa a tots els proveïdors del sistema sanitari, que diuen que no van a servir-li a la Generalitat si no paga.

Els bons residència de les persones majors i aquells que presten eixa atenció estan en estos moments encara en fase de pagament de l'any 2002, no han cobrat res del 2003.

I mentres, vostés continuen diguent que la situació econòmica i financera de la Generalitat Valenciana és molt bona, és millor que en altres llocs.

Jo crec que hi ha un problema molt greu, que ja li'l vaig anunciar en la sessió d'investidura i li'l torne a reiterar avui: Pensa vosté ja fer alguna cosa definitivament perquè s'aborde eixe sanejament financer que necessita la Generalitat Valenciana i necessiten tots els valencians i valencianes per a una bona i adequada prestació dels serveis?

Gràcies.

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor Pla.

Té la paraula, senyor president.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Gracias, señor presidente.

Señor Pla.
Respecto del agua podemos seguir debatiendo.
Se ha debatido en esta cámara como mínimo en seis ocasiones entre los grupos parlamentarios, como mínimo.
Se ha debatido en las Cortes Generales, y usted y yo éramos diputados nacionales en aquella legislatura.
Se ha debatido en todos los ámbitos donde se puede debatir.
Lo único que sabemos es que compañeros suyos le han pedido a la ministra de Medio Ambiente en funciones que paralice el trasvase del agua del Ebro a nuestra comunidad.
Yo no sé si eso es diálogo, si es debate o si es reflexión, lo que han pedido es que paralice el trasvase del agua del Ebro a nuestra comunidad.
(Remors)

Respecto de las finanzas de la comunidad.
Fíjese ­y luego seguiremos hablando de datos: El único problema que tienen las finanzas de la Comunidad Valenciana es que el gobierno socialista paralice la prosperidad económica (remors) y la creación de empleo, es el único problema.
(S'interromp la gravació)

 

**El senyor president:**

 

Por favor, tranquilidad.

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Pla, té la paraula.

 

**El senyor Pla i Durà:**

 

Bé, senyor president, mire.
Jo crec que els valencians i valencianes es mereixen una contestació més adequada al que és la realitat.
És a dir, parlar encara que un govern futur i govern que encara ni tan sols ha pres possessió com a president de govern ni tenim govern, puga paralitzar qualsevol cosa, tenint en compte que som la comunitat autònoma que s'ha endeutat més ràpidament i més que ningú en els darrers anys en Espanya.
.
.
El seu conseller té molta pràctica a dir que endeutament i progrés van conjunts, i que hem creixcut i per això ens endeutat.
Ja li hem demostrat que eixe argument no li val, perquè An-dalusia ha creixcut igual que nosaltres en este període i s'ha endeutat la mitat.
(Remors) Per exemple, per exemple.
I tot l'endeutament que vostés han produït i han generat és un endeutament improductiu, improductiu, i vosté ho sap.

I vosté sap que n'hi han moltes inversions fetes ací que no han aportat res al que és la millora de la capacitat de competir de les nostres empreses, dels nostres sectors industrials; que no han aportat res al que és la millora del capital físic, les infrastructures.
És a dir, ara el govern socialista pot paralitzar el que vostés en huit anys no han fet en carreteres en esta comunitat?
Però, home, si tenim la nacional 332 i la nacional 340 ­i ací està el conseller d'Infrastructures que ho sap­ que fa vuit anys que havien d'haver sigut escomeses i no han sigut escomeses per l'Estat.

Però és que a més vosté té en estos moments una gran repte per davant, senyor president: ha de baixar clarament el que són despeses sumptuàries, el que són despeses que no aporten res.

Jo li pose exemples de la mala gestió que vostés han fet i vosté, corresponsable com l'anterior president.
Vostés han estat capaços de fer una operació per a comprar un palau, un palau en el centre de València, i han pagat quatre vegades més del que el propietari havia pagat dos anys, dos anys només, abans.
Eixa és la demostració de la seua gestió.
Un palau per a què?
Un palau amb quina finalitat?
I per què es paguen quatre vegades més?

 

**El senyor president:**

 

Señor Camarasa, por favor, parece usted el eco.

 

**El senyor Pla i Durà:**

 

Jo crec que eixe exemple és un exemple molt clar que ací no s'ha actuat amb rigor.
I no s'ha actuat amb rigor, perquè la demostració és que no saben com ocultar ja.
.
.
Anem a vore, el senyor conseller presenta un dèficit de quatre milions d'euros.
L'any anterior, exactament igual, i ix la sindicatura i li trau 500 milions d'euros dels caixons.
I este any passarà el mateix.

Aborde amb serietat i amb rigor el tema, amb serietat i amb rigor.
Té un problema de finançament autonòmic, té un problema de finançament de determinat tipus de transferències i de serveis que estem prestant, però que vostés han assumit amb total naturalitat.
Han negociat dos acords vostés de finançament, per tant, no és excusa, no li done la culpa al govern socialista, ni se li ocórrega, perquè el seu antecessor ha negociat dos acords de finançament.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Pla.

 

**El senyor Pla i Durà:**

 

.
.
.
En segon lloc, presente un pla de sanejament financer.

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor Pla.

 

**El senyor Pla i Durà:**

 

Moltes gràcies, president, per la deferència que ha tingut amb el temps.
(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor Pla.

Té la paraula el senyor president.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Gracias, señor presidente.

Señorías.

Señor Pla, yo no quiero trasladar responsabilidad absolutamente a nadie, porque nosotros somos muy responsables de lo que tenemos que hacer.
Yo lo que quisiera decirle, porque creo que es bueno que se sepa en esta cámara y que lo sepa la Comunidad Valenciana y que lo sepa, en definitiva, todo aquel que tiene interés por las cuentas públicas y por la forma de financiar nuestros gastos y nuestras inversiones, que el 18% de nuestros ingresos proceden de impuestos directos, que el 41% de nuestros ingresos proceden de impuestos indirectos y que el 5% de nuestros ingresos proceden de tasas, y todos los impuestos y las tasas están directamente ligadas a la actividad económica, directamente ligadas.

Por lo tanto, si hemos crecido en ingresos durante estos años ha sido porque ha habido más actividad económica, ha habido más empleo, ha habido más prosperidad.
Y yo lo que le he intentado decir es que las finanzas de la Generalitat Valenciana y del Estado en su conjunto, dependen de que la actividad económica en nuestro país no pare, no pare.
Por eso, como primera providencia, le pido al gobierno socialista, cuando se ponga en marcha, le pido que continúe con la misma política económica y fiscal.
Es fundamental para nuestra comunidad seguir generando actividad, seguir generando prosperidad y seguir generando empleo.

Fíjese si son importantes las políticas que tiene que aplicar el gobierno de España en relación a nuestras finanzas y en relación a nuestros ingresos, aparte de lo que significan las inversiones, que también es un capítulo fundamental para el crecimiento y la prosperidad de nuestra comunidad, 15.
000 millones de euros que están comprometidos por el gobierno de España en inversiones de todo tipo, entre otros el trasvase del agua del Ebro a nuestra comunidad, que es fundamental no solo para añadir valor a nuestro territorio sino también para seguir progresando y prosperando.

Por lo tanto, desde el punto de vista de lo que es la actividad económica es fundamental, porque tiene una incidencia directa en los ingresos de la Generalitat Valenciana, en cuanto a lo que son las finanzas de nuestra comunidad en el futuro.

Por lo tanto, no estoy trasladándole a nadie ningún tipo de responsabilidad.
Estoy pidiendo por el futuro de nuestra comunidad que la economía en nuestro país siga por el mismo cauce de prosperidad y de creación de empleo.

Respecto de la deuda.
La deuda, como usted sabe, financia inversión.
Le voy a poner una comparación que creo que es muy ilustrativa.
Los cuatro últimos años de gobiernos socialistas tenían un porcentaje de financiación de inversiones mediante deuda del 54%.
Estos últimos cuatro años lo han sido solo del 37%.
Le daré otro dato.
El coste de la deuda de los últimos años de los gobiernos socialistas era de 5 euros de cada 100; en estos momentos es de 2,3 de cada 100.
(Remors)

Y le daré otro dato y le daré otro dato que me parece muy importante.
Usted ha hablado de Andalucía.
Andalucía y la Comunidad Valenciana son dos comunidades autónomas españolas, las dos fueron objetivo 1 para las inversiones y las transferencias de fondos europeos a nuestro país, a nuestras respectivas comunidades autónomas.
La Comunidad Valenciana, por el éxito del modelo de gestión política, sale del objetivo 1.
Andalucía, gobernada por los socialistas, sigue en el objetivo 1.
El empleo en nuestra comunidad es un factor fundamental ligado directamente a las inversiones y a la buena gestión económica.
Y esa buena gestión económica se basa también en una deuda que, como dice el conseller, ha sido y es una deuda productiva al servicio de nuestra prosperidad, de nuestro crecimiento y de ese modelo de éxito que nos ha permitido dejar de ser de las últimas regiones de Europa y encarar claramente a las regiones más prósperas de Europa.

Y todo eso se conseguirá con una buena gestión de este gobierno y, fundamentalmente, con que no cambien las políticas económicas fiscales y de todo tipo que tiene que aplicar el gobierno de España, que es fundamental para el futuro de nuestro país, pero que es fundamental también para el futuro de nuestra comunidad.
Y, fundamentalmente, aunque le parezca mentira y no quiera escucharlo, también es fundamental para el futuro de las finanzas de nuestra comunidad.
Porque, como le he dicho, el 60% de los ingresos de nuestros presupuestos están directamente ligados a la actividad económica.

Muchas gracias.
(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)

 

 

 

***Pregunta d'interés general per a la Comunitat Valenciana, formulada pel síndic del Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, senyor Joan Ribó i Canut, sobre com valora la sentència del Tribunal Superior de Justícia on es declara contrària a llei la política de la conselleria, de segregar la Filologia Catalana respecta al valencià***

 

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Correspon la pregunta formulada per l'il·lustre senyor síndic del Grup Parlamentari l'Entesa, el senyor Ribó.
Té la paraula.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Bon dia.

Mire, senyor Camps, dóna la sensació que els déus de la justícia últimament no són massa favorables al seu partit.
Els tribunals de justícia estan posant últimament en el seu lloc moltes de les polítiques dels governs del Partit Popular: al marge de la legalitat.
I anem a posar exemples.
Atacs al patrimoni cultural, com ha quedat palés, tant en el cas del Benacantil com en el cas del Cabanyal, en parlàrem ahir i en tornarem a parlar avui; atacs al patrimoni públic de tots els valencians, com la pretesa privatització de Radiotelevisió Valenciana; atacs a la propietat privada, mitjançant expropiacions infravalorades en Terra Mítica, que es poden repetir, atenció a la Ciutat de la Llum i a l'aeroport de Castelló, i això també igual tindrà alguna cosa a veure amb el deute; atacs a l'ètica més elemental, mire, de robar diners de monges realitzats per l'exconseller Cartagena, (remors) i queda el tema fiscal de les primes úniques.
I d'això li vull dir una cosa, senyor president: el seu partit, el seu partit és pioner en tenir un exconseller de la Generalitat Valenciana condemnat en ferm a presó.

 

**El senyor president:**

 

Señor Ribó, señor Ribó, cíñase a la pregunta por favor.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

L'última sentència del Tribunal Superior de Justícia contra una decisió del seu govern té a veure amb el valencià i amb la seua obsessió de segregar-lo del català, malgrat el que diuen els paradigmes científics, les universitats i el mateix Tribunal Constitucional.

Senyor Camps, com valora vosté la sentència del TSJ on es declara contrària a llei la política de la conselleria de segregar la Filologia Catalana respecte al valencià?

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Senyor president, té la paraula.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyor Ribó, en primer lloc, jo crec que no és un lloc per a parlar de sentències judicials, perquè jo crec que no s'han de fer consideracions polítiques de les sentències judicials, encara que vosté intenta constantment fer de la política un joc en els jutjats.
I precisament me'n recorde perfectament d'algunes qüestions que els jutges han dit que vosté no tenia la raó i no ha vingut ací a demanar perdó, que jo sàpiga, en cap moment, en cap moment.

Des del punt de vista del que és el valencià jo li vaig a dir una cosa, senyor Ribó.
No sols ara, com a president de la Generalitat, tota la meua vida com a valencià he intentat fer del valencià un element de cohesió, un element de consens, un element de suma.
I el que he vist al llarg de tota la seua vida política ha sigut contrari, ha sigut una tàctica contrària, sempre de desunió, sempre de crispació i sempre de tensió.
El valencià ha d'unir als ciutadans d'esta comunitat, en la nostra tradició, en la nostra cultura i en els nostres elements de singularitat.
I vosté sempre està en una línia de desunió i de crispació.
No trobarà mai en el president de la Generalitat un coadjuvant per a fer del valencià un element de distància i de tensió.
(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Té la paraula el senyor Ribó.

Señor Camarasa, le llamo por primera vez la atención.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Mire, senyor Camps, ens ha de dir si vosté es va a col·locar on ha insinuat el conseller d'Educació en el recurs a la sentència del Tribunal Superior de Justícia, un recurs, per cert, prou inútil al derivar-se d'una sentència, com vosté sap, del Tribunal Constitucional.
Va a col·locar-se fora dels dictàmens del Tribunal Constitucional?
Al costat dels que fa dos dies semblen voler obrir un nou secessionisme lingüístic?
Va a anteposar l'utilitarisme polític, el puñao de votos, a qualsevol criteri científic, universitari o jurídic?
Són certes les informacions que ens arriben que la Conselleria d'Educació envia llibres als nous instituts amb gramàtica secessionista que no respecta els criteris de l'autoritat lingüística que vostés precisament crearen?

Ara i avui, malgrat totes les autolloances d'haver arribat a "acuerdos históricos" d'algun predecessor seu ­él lo decía en castellano­ vostés practiquen una censura obsessiva al terme català.
Ho han patit i ho pateixen les universitats d'Alacant, de Castelló i Valencià en els seus estatuts i titulacions.
Ho han patit els opositors dels que avui parlem, que, tenint la màxima qualificació en coneixements de valencià, han comés, segons vostés, el delicte de que s'anomene Filologia Catalana.
Ho estan patint els centenars de valencians i valencianes que són professors de català a les Illes Balears i a Catalunya i veuen com perilla la validesa de la seua titulació per causa dels seus moviments.
Ho estan patint els editors de llibres en valencià.

Mire vosté, jo li vaig a posar un exemple.
És una editorial, Llengua i Literatura de segon d'ESO, és una editorial important, significativa en Espanya no en el País Valencià.
I diu, al parlar del valencià: "el valencià s'inclou des del principi en un sistema lingüístic més ampli, conformat per dos grans blocs, el bloc oriental i el bloc occidental, on s'inclou la Comunitat Valenciana".
És curiós, es curiós com en cap moment es pot utilitzar aquest terme, i és curiós com els qui escriuen els llibres han de fer a vegades plantejaments pareguts als que feien els periodistes en temps de Franco de no poder utilitzar determinades paraules perquè estaven censurades.

Mire, senyor president, quan a primers d'octubre el Consell va realitzar la Declaració d'Ares, pensàvem que podia ser un camí interessant de redreçament de la nostra llengua, però molts dels càrrecs públics del seu partit s'encarregaren ben prompte, a nosaltres i crec que a vostés, de rebaixar-nos qualsevol il·lusió.
Nosaltres continuem creient que és un bon camí.
Les dades sociològiques diuen que de cada tres persones que saben parlar valencià només una ho fa, per manca d'utilitat i ús social de la nostra llengua.
Cal fer un gran esforç col·lectiu per a normalitzar el valencià.

Però, mire, li volem dir una cosa molt clareta.
És incompatible normalitzar l'ús social del valencià i a la vegada practicar, com fan vostés, el secessionisme lingüístic.
En un món, com es deia ahir aquí en aquesta trona, cada vegada més globalitzat, cada vegada més digitalitzat a nivell de comunicació, l'enemic del valencià no és el català, senyor Camps.
La competència deslleial amb el valencià són les grans llengües ­l'anglés, el castellà­, que s'estan imposant dia a dia mitjançant les noves tecnologies, Internet, les televisions i, com no, els mitjans de comunicació clàssics.

L'única solució per a redreçar la nostra llengua és una col·laboració lleial i respectuosa.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Gracias, señor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

.
.
.
entre tots els territoris que parlem la mateixa llengua.
L'única solució, senyor Camps.

I a nosaltres ens agradaria.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Gracias, señor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

.
.
.
que deixara les seues obsessions i guanyara.
.
.
(El senyor president desconnecta el micròfon de la trona.
Protestes i aplaudiments)

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Ribó.

Señor presidente, tiene la palabra.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Gràcies, president.

Esta sentència prové d'un recurs d'uns professors respecte de la decisió del requisit lingüístic en un concurs docent.
Un requisit lingüístic que per primera vegada s'exigia en els concursos docents a la nostra comunitat.
I eixe requisit es va ficar, per primera vegada en la història de la nostra comunitat, en un govern del Partit Popular, sent Eduardo Zaplana president de la Generalitat Valenciana.
Qui està a favor de la llengua?
Qui està a favor del recolzament de l'ús de la nostra llengua?
En quin moment n'hi han més línies d'educació en valencià?
Quan ha estat el valencià més en el consens polític i social de tota la seua història?

Vosté va votar en contra, i el seu partit, en contra de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua.
Eixe sí que és un acte polític en contra del consens de l'ús i de la normalització del valencià en la nostra comunitat.
Eixe és un acte polític.
La resta, són paraules, reflexions i qüestions que no tenen res a vore.
Eixa és la diferència.

El Partit Popular va proposar.
.
.
, el govern del Partit Popular, el president de la Generalitat va proposar un gran consens al respecte de la llengua.
Va proposar la creació, el Consell Valencià de Cultura, d'una Acadèmia Valenciana de la Llengua.
I el Grup Socialista.
.
.
­que no sé per què li aplaudixen ara quan parla vosté del valencià, perquè van estar d'acord amb la qüestió de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua­ (remors), i el Grup Parlamentari Popular.
.
.
­és una qüestió nova, és qüestió de prendre nota.
Ara s'aplaudix també al que està en contra dels seus criteris en matèria de la llengua­ però, en qualsevol cas, va ser en eixe moment quan se va arribar al més ample consens que mai en tota la història del valencià ha tingut la nostra llengua.
Eixe és el camí, el camí del consens, el camí de tots junts treballant en la mateixa direcció.

Encara que jo crec que el que fa vosté és intentar, respecte de la llengua, tindre encara un grup de persones que recolzen el seu grup polític.
Crec que la llengua no és precisament un instrument a utilitzar pels partits polítics per a intentar mantindre una representació política determinada en esta cambra, que és la de la representació de tots els ciutadans de la Comunitat Valenciana.
Precisament crec que eixe no és el camí.

En qualsevol cas, el consens està en marxa.
La presència del valencià, està en marxa.
I el discurs, també.
I és el discurs del consens, de la tranquil·litat i del treball en conjunt.
I no el de la crispació i el de la tensió que, en qualsevol cas, ha segut un camí que regularment vosté ha ficat en marxa en el debat polític de la nostra comunitat.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Se suspén el ple per 15 minuts.

*(Se suspén la sessió a les 10 hores i 40 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 11 hores i 21 minuts)*

***Compareixença del conseller de Cultura, Educació i Esport, senyor Esteban González Pons, per a informar sobre la motivació dels canvis anunciats pel president de la Generalitat en la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, així com del sentit de les modificacions que es pretenen introduir, sol·licitada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE número 2.
243)***

**El senyor president:**

 

Comparecencia del conseller de Cultura, Educación y Deporte, para informar sobre la motivación de los cambios anunciados por el Presidente de la Generalitat Valenciana en la Ley 4/1998, de 11 de junio, de patrimonio cultural valenciano, así como del sentido de las modificaciones que se pretenden introducir, solicitada por el Grupo Parlamentario Esquerra Unida-Els Verds, Esquerra Valenciana-Entesa.

Señor conseller, tiene usted la palabra.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Esports:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyores diputades, senyors diputats, bon molt dia a tots.

En el dia d'ahir, en la primera part d'este debat, ja vaig tindre oportunitat de dirigir-me a tots vostés des d'esta mateixa tribuna per a presentar el Projecte de llei de modificació de la Llei de patrimoni cultural valencià.
Comparec hui, en resposta a la sol·licitud del Grup Parlamentari Entesa, per a informar sobre la motivació dels canvis anunciats pel president de la Generalitat en la dita llei, així com del sentit de les modificacions que es pretenen introduir des d'este projecte.

Un projecte, senyories, del qual em sent especialment orgullós i satisfet, no sols per tractar-se de la primera iniciativa legislativa que defense en esta cambra com a conseller de Cultura del Govern Valencià, sinó perquè és una llei que millorarà i incrementarà encara més la protecció, la conservació i la recuperació del patrimoni cultural valencià.

La veritat és que la major part, per no dir la totalitat, de la meua intervenció d'ahir, la vaig dedicar a explicar els motius dels canvis que introduïx este projecte de llei sobre allò que s'ha estipulat i ja estava estipulat en la Llei de patrimoni cultural valencià.
L'estricte compliment del Reglament parlamentari explica que hui, en un termini de 24 hores, haja de tornar sobre la qüestió a dir pràcticament el mateix que ja vaig dir ahir.
I no és que a un convençut del debat i de les dinàmiques parlamentàries com jo li importe fer-ho, al contrari, encara que sí és cert que lamentaria i molt que esta explicació de hui, sol·licitada pel Grup de l'Entesa, es convertira en l'antesala d'un diàleg de sords semblant al que en la sessió d'ahir ens van oferir alguns membres de la cambra.

Dita la qual cosa, procedixc sense més demora a explicar novament la motivació i el sentit de les actuacions que hem plantejat.

Actualització, senyories, que afecta a 18 dels 104 articles que integren el text legal de 1998, una xifra que explica ben a les clares el grau d'incidència del que és una reforma estrictament tècnica i d'actualització de l'articulat.
Cinc anys de vigència de la Llei de patrimoni cultural valencià han servit per a demostrar l'eficàcia de la norma.
Què significa eficàcia, senyories?
Eficàcia significa passar de 17 declaracions de BIC singulars entre 1988 i 1998 a 10 en la mitat d'espai de temps, entre 1998 i 2004.

He parlar d'orgull i satisfacció, un orgull i una satisfacció, senyories, que augmenta amb una simple visita a qualsevol hemeroteca.
M'honre de pertànyer a un govern que compta amb el suport del partit polític majoritari que més sensibilitat ha demostrat cap al patrimoni cultural valencià.
La tasca realitzada en este àmbit pels anteriors governs del Partit Popular no té precedents en la història recent de la Comunitat Valenciana.
I els assegure que no hi ha hemeroteca que tombe esta afirmació que acabe de realitzar, en tot cas la reforçarà.

Senyories, el nostre patrimoni cultural afirma i dóna testimoni de la contribució d'este poble a la cultura universal.
El nostre patrimoni és hui, més que mai, de tota la humanitat.
Hui sí que podem afirmar que el nostre patrimoni s'ha guanyat un lloc en l'àmbit universal.
I dic hui i ho dic amb sobrats motius.
Perquè el nostre patrimoni no ha gaudit d'eixe estatus sempre.

Senyories, l'any 1982 Espanya es va adherir a la convenció de la Unesco per a la declaració de béns patrimoni de la humanitat, en 1982.
Eixe estatus de què gaudixen hui elements claus del nostre llegat no va arribar ni en 1982 ni en 1983 ni en 1984.
I podria seguir així fins arribar a l'any 1995, senyories.
El nostre patrimoni es va quedar 13 anys esperant que algú se'n recordara d'ell i ningú se'n va recordar d'ell; 13 anys sense que ningú apostara clarament per la seua protecció, promoció, recuperació, dins i fora de les nostres fronteres.

Les declaracions de patrimoni de la humanitat que han merescut la Llotja de València, les pintures rupestres de l'arc mediterrani, el Palmerar i el Misteri d'Elx no són fruit de la casualitat o del capritx de la Unesco, organisme que a nivell internacional ostenta la màxima autoritat cultural; són fruit de polítiques ambicioses en defensa del patrimoni cultural valencià; són el resultat d'intensos i constants esforços en pro del llegat que hem heretat dels nostres avantpassats.

És el moment d'incidir en una línia de protecció que, pel que acabe d'exposar, s'ha revelat de totes totes fructífera.
I és el moment també d'aprofitar eixe renovat impuls per ajustar la llei a les exigències d'una societat, com la valenciana, que ha guanyat en conscienciació i en autoestima respecte del seu patrimoni cultural.
És el moment d'apostar per una norma que garantisca, més encara, la protecció, conservació i recuperació d'un patrimoni viu.

Senyories, este projecte de llei és la plasmació del compromís programàtic del Partit Popular en la defensa del patrimoni valencià i dels trets identitaris d'este poble.
I, per això, no escatimarem cap tipus d'esforç, sobretot si tenim present que el nostre Estatut d'Autonomia ens concedix el màxim sostre competencial en l'àmbit de les polítiques de patrimoni històric, artístic, arquitectònic, tal i com afirma l'article 33 de l'Estatut.

L'exercici de les competències legislatives de les comunitat autònomes és l'eix bàsic de l'existència del nostre estat de les autonomies.
I, senyories, el Partit Popular portarà l'exercici d'eixes competències fins a les seues últimes conseqüències i amb el més escrupolós respecte a les normes que regeixen l'estat de dret i, òbviament, amb la lleialtat a l'ordenament jurídic.

Així, el Consell no necessita un títol excepcional per exercir la seua iniciativa legislativa en l'àmbit en què l'Estatut li atribuïx a la Generalitat la competència exclusiva en política cultural.
Este Consell exercix, en tant que responsable davant els ciutadans d'esta comunitat, eixa política.

En este exercici de responsabilitat i en l'àmbit de les nostre competències, hem plantejat davant d'esta cambra una actualització de la vigent Llei de patrimoni, no perquè haja sigut disfuncional o haja quedat obsoleta, sinó perquè vivim en una societat molt dinàmica en constant canvi.
Ho vaig dir ahir i ho repetixc hui: el principi de la immutabilitat de la llei és ­permeta'm la comparació­ una part del patrimoni històric, la virtualitat del qual només és predicable hui en dia respecte als principis legislatius dels codis napoleònics.

Esta actualització gira entorn de quatre grans eixos:

El primer d'ells és el reforçament de la protecció del patrimoni immaterial.

El segon eix el constituïx la posada en valor dels béns d'interés cultural, especialment aquells en els quals està residenciat en gran manera l'existència d'un ús social, de la preservació de les tradicions i les activitats que li són pròpies i que les caracteritzen.
Abandonar estos enclavaments com a peces de museu inanimades és el millor mitjà per garantir no sols la seua degradació sinó la pèrdua d'usos i costums associats al llarg de la seua història; usos i costums, senyories, que també formen part del nostre patrimoni.

El tercer pilar és la incorporació amb substantivitat pròpia de la protecció del patrimoni tecnològic valencià.

I com a quart eix de l'actualització s'ha inclòs una disposició addicional que reforçarà el paper clau que juguen les tres fundacions vinculades a la Generalitat Valenciana a l'hora de materialitzar els principis perseguits per la Llei de patrimoni cultural valencià.

Respecte al sentit de les actualitzacions incloses, ja he dit que són únicament 18 els articles que es veuen enriquits o ampliats en la seua significació i abans a través d'este projecte.
Per exemple, i pel que fa a l'objecte de la llei, es matisa el contingut de patrimoni material etnològic, de manera que quede lligat a les manifestacions més tradicionals del poble valencià, incloent àmbits que fins ara només tenien cabuda per mitjà de l'analogia, com puga ser la gastronomia o els jocs.
Igualment, s'ha reforçat de manera explícita la presència de la tradició oral.

També en l'article 1 d'esta llei s'introduïx un apartat específic per a dotar de protecció a aquelles produccions tecnològiques valencianes que constituïxquen un punt de referència per al nostre patrimoni cultural i que tenen com a suport les tecnologies de la informació i la comunicació.
Esta llei no pot oblidar que en els últims cinc anys esta societat ha avançat moltíssim en este camp.
Esta modificació de l'article 1 ha de comportar necessàriament la modificació de les seccions de l'inventari general del patrimoni cultural valencià.
I, en este sentit, una bona tècnica legislativa recomana que es produïxca la definició de patrimoni immaterial etnològic a què fa referència el nou article 1.

Ara, és evident que cal crear una nova secció de l'inventari on tinguen cabuda els béns immaterials de naturalesa tecnològica.
Estes dos novetats de la llei es projecten al llarg de tot el text.
Així, per exemple, també s'inclouen en l'article 26 als efectes de poder concedir a este tipus de patrimoni la consideració de bé d'interés cultural.

L'article 26.
3, per la seua banda, quan fa referència a la declaració d'interés cultural de l'obra d'un actor viu, introduïx una modulació respecte de la normativa anterior relativa al patrimoni immaterial etnològic.
Esta modulació té per objecte recollir la idiosincràsia d'un tipus de creacions que estan en permanent procés d'actualització i que per la naturalesa del seu suport corren el perill de desaparèixer sense possibilitats de recuperació.

Pel que respecta a les qüestions procedimentals, en el cas de la declaració d'un bé d'interés cultural, el Govern ha considerat oportú que, una volta caducat el procediment, no quede en mans exclusivament del propietari la legitimació per a tornar a iniciar-lo.
Coherents amb la voluntat proteccionista i de participació social d'este text s'introduïxen la capacitat de les institucions consultives a què fa referència l'article 7 per a reiniciar el procediment.

D'igual manera, l'article 34 canvia el moment en què la conselleria ha d'emetre l'informe favorable a la planificació urbanística, per a situar-lo en la fase immediata a l'aprovació provisional del pla.
Les intervencions en béns d'interés cultural mantenen i increment el seu perfil conservacionista i dinamitzador dels valors intrínsecs dels béns protegits.
Respecte a estes actuacions s'introduïx l'exigència d'una memòria tècnica de la intervenció en el cas dels béns mobles d'interés cultural; una memòria anàloga a la que es demana en cas d'intervenció en béns immobles.

En este punt, senyories, he de dir-los que este govern ha realitzat una gran aposta per dinamitzar els consums històrics amb l'objectiu clar de salvar les reticències que encara hi ha entre els veïns de molts municipis que veuen en esta figura una sèrie de limitacions insuperables per al seu legítim progrés social, econòmic i cultural.

En consonància amb els altres preceptes de la llei i amb els principis que informen tot l'ordenament jurídic espanyol de protecció del patrimoni històric, la introducció d'una figura com la prevista en l'epígraf i), del segon paràgraf de l'article 39, permetrà estendre este estatut protector sense crear situacions de discriminació o bloqueig socioeconòmic.

Un altre aspecte que és ressenyable en el text i que ahir els vaig presentar és la regulació dels arxius.
Senyories, per a este govern i per a este conseller, desplegar una adequada política d'arxius és irrenunciable.
L'Estatut d'Autonomia li reconeix a esta comunitat la competència exclusiva en este àmbit.
Però este reconeixement no implica necessàriament una reserva de llei.
El que fa el nou article 80 in fine és una renúncia expressa del Govern de la Generalitat a regular una matèria tan sensible com esta per mitjà de reglament, per encomanar a la cambra que legisle en la qüestió dels arxius.
I ja els puc dir que d'ací poc presentaré al Consell de la Generalitat un avantprojecte de llei d'arxius que done cobertura a la recuperació, difusió i investigació d'este important patrimoni.
I espere que la Llei d'arxius estiga a la cambra abans de l'estiu.

La vigent regulació del patrimoni informàtic es veu enriquida amb este projecte de llei per mitjà de les matisacions que aporta el concepte de bé immaterial de naturalesa tecnològica; un enriquiment que s'ha de vore acompanyat d'un mínim règim procedimental per a l'establiment de la seua protecció.
Este règim té la categoria d'especialitat, dins del règim genèric de protecció del patrimoni immaterial.

Així mateix, l'articulat de la llei actualitza alguns aspectes del procediment sancionador, concretament en dos sentits.
Per una part, es converteixen a euros les xifres expressades en pessetes en la legislació vigent amb l'arredoniment habitual.
I, per altra, s'inclouen figures que delimiten i concreten al màxim totes les possibilitats d'agressions als béns protegits.

I ja, per últim, senyories, una disposició addicional que insta el govern valencià a l'enfortiment de tres entitats que hauran de consagrar-se a la protecció, difusió i recuperació del patrimoni històric valencià en tots els àmbits, de manera que les actuacions que duen a terme disfruten de la major agilitat.

Este és, i amb poques paraules, senyories, el sentit de les actualitzacions que introduirem, si vol la cambra, en l'articulat de la Llei de patrimoni cultural valencià.
Espere, sincerament, que la coherència que vaig sol·licitar ahir dels membres d'esta cambra estiga present en el debat que desenrotllarem a continuació.

Voldria afegir només una cosa més per a concloure la meua intervenció.
El patrimoni cultural, siga quina siga la forma en què s'expressa i materialitza, té una vinculació social inqüestionable a què s'afig el seu valor com a testimoni del pas dels nostres avantpassats a través de la història.
D'ací que el patrimoni no sols ens identifique davant el món, sinó que ens identifica davant de nosaltres mateixos.
Que ningú no ho dubte ni un instant, quan s'aproven les actualitzacions que hem proposat, el patrimoni cultural de la Comunitat Valenciana disposarà d'un marc legal propi i específic que garantirà el major grau de protecció jurídica de tota la normativa legal desenrotllada en Espanya.
Cap patrimoni cultural gaudirà de tantes garanties de salvaguarda com ho farà el patrimoni valencià.
El gaudi d'este text legal cultural per part de les futures generacions és un imperatiu tan gran com ho és el respecte que mereixen els que ens van ajudar a aplicar-lo en el passat.

Moltes gràcies, senyories.

 

*(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Rosa María Barrieras Mombrú)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

En representació del Grup d'Esquerra Valenciana-l'Entesa, té la paraula el senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller.

Esta petició de compareixença es va presentar el 9 de setembre, en el moment en què van començar a aparéixer les primeres notícies en premsa sobre el canvi d'aquesta llei, i que es tracte hui és precisament perquè el Partit Popular sembla que li ha imprés a este parlament un ritme especialment lent.
Ja ens haguera agradat a nosaltres parlar d'este tema abans de tractar de l'esmena a la totalitat.
Però no podíem retirar aquesta compareixença perquè en cap moment hem tingut possibilitat de discutir amb vosté el contingut de la llei, i nosaltres pensem que vosté, conforme bé ha dit, és el màxim responsable d'aquesta iniciativa que ara ve ací a les Corts.

Nosaltres lamentem que la primera iniciativa que vinga a les Corts seua constituïxca una regressió d'aquesta dimensió.

Vosté diu que només és una actualització i que només modifica 18 de tots els articles que té la llei, i jo en eixes modificacions, senyor conseller, podria trobar inclús aspectes positius, per exemple, la possibilitat que una vegada acabat el tràmit de declarar un BIC i s'ha passat el temps, i abans havien de passar tres anys per a tornar a reiniciar-lo, ara un organisme consultiu puga demanar l'inici.
Jo eixe aspecte el veig positiu.
Si vosté no l'haguera posat en la llei nosaltres l'haguérem esmenat.

Però tots els aspectes positius que se'm puguen ocórrer a mi sobre esta llei queden anul·lats, queden amagats i queden absolutament desapareguts davant d'una qüestió molt seriosa, senyor conseller, molt seriosa.
I és que nosaltres pensem que n'hi ha un article, fonamentalment un article encara que n'hi han molts altres aspectes a valorar, però n'hi ha un article absolutament inacceptable.
Neguem que la redacció d'este article signifique un augment de la protecció.
Afirmem que la redacció d'eixe article deixa a l'arbitrarietat de no sabem qui la decisió de destruir un bé d'interés cultural declarat aixina.
Eixa és l'afirmació que fem i és la que volem deixar ben clara.

Què importa que un organisme consultiu, una entitat consultiva, puga dir: "no, este expedient que ha caducat, que torne a iniciar-se", si després qualsevol autoritat administrativa pot destruir un bé d'interés cultural?
Açò que passa ací, senyor conseller, és que n'hi ha un article que deixa de manera arbitrària la desaparició de la protecció.

Quan van presentar la intenció d'aquesta llei, van eixir immediatament algunes qüestions a la premsa: Aquesta llei permetria fer la prolongació de l'avinguda Blasco Ibáñez, és a dir, permetria la destrucció del Cabanyal.
Aquesta llei, les excepcions que anava a introduir, permetria la construcció, en un entorn d'un bé d'interés cultural, del Palau de Congressos del Benacantil.
I, senyor conseller, eixe és un problema molt greu.
No es pot deixar a l'arbitrarietat de no sabem quina autoritat l'execució d'unes obres que van contra la protecció del nostre patrimoni.

No es pot dir, conforme diu l'article 39.
2, que els plans especials de protecció poden preveure modificacions d'estructura urbana i arquitectònica en cas que es tracte d'actuacions d'interés general, perquè, senyor conseller, l'interés general de protecció del nostre patrimoni està per damunt de molts altres interessos.
Quina gradació té la protecció del nostre patrimoni?
Vosté diu que la màxima, vosté acaba d'afirmar en la seua explicació, en la seua exposició, que la defensa del nostre patrimoni ens fa millors, ens identifica com a poble, és una meravella, és una perfecció quant a la cultura humana.
Val.
Jo el que li estic dient és que la protecció del nostre patrimoni com a interés general està per damunt de molts altres interessos.
Quin interés general és el que pot estar per damunt de la protecció del patrimoni?
Quin?

Vosté me diu: "és que s'ha de permetre que els centres urbans no es despoblen".
Evidentment, senyor conseller, evidentment, estem absolutament d'acord.
El que nosaltres volem en els centres urbans històrics és inversió.
El que nosaltres volem és compromís públic d'actuar perquè en eixos centres urbans de fet n'hi hagen activitats vitals, n'hi haja vida, n'hi hagen activitats tradicionals.
Això és el que nosaltres volem i demanem.

Quin és el problema, senyor conseller?
La seua llei i allò que vosté diu no estan d'acord.
L'article concret eixe que vostés introduïxen en eixa llei destruïx qualsevol afirmació que aquesta llei és més protectora.
Aquesta llei l'únic que vol és deixar a l'arbitrarietat de determinats poders poder destruir un bé.
I per tant, el que d'alguna manera està permetent és que és més important el negoci, és més important una previsió urbanística, que la protecció del bé històric.
Això se contradiu amb el que vosté ha dit que la protecció del nostre patrimoni és una prioritat, és una preferència.
Vosté ho deixa darrere, darrere, de tot.
Ací estem vivint la dictadura de les urbanitzadores, la dictadura de la línia recta, la dictadura de la gran obra, la dictadura inclús del cotxe, en contra del que deuria ser rellevant i important: els valors de què tots els valencians i valencianes som propietaris.

Ací, senyor conseller, no n'hi ha un diàleg de sords per la nostra banda.
Vostés ens han presentat una llei i nosaltres els expressem les nostres discrepàncies.
Les expressem amb tota l'argumentació de què som capaços, amb tota l'energia que hem de fer per a intentar evitar determinades actuacions incorrectes, determinades actuacions que no s'ajusten al que realment volem tots els valencians.
Inclús no s'ajusten a això que vosté diu que pretén.

Per tant, nosaltres el que hem fet amb açò és presentar primer una esmena a la totalitat i després una sèrie d'esmenes parcials.
Li demanaria, senyor conseller, que analitzaren amb atenció les esmenes parcials que presentem.
Ahí n'hi han possibilitats de modificar uns plans especials de protecció, n'hi han possibilitats.
Però eixa modificació es fa amb garanties, perquè això, senyor conseller, és el que falta en la seua llei.
En la seua llei no hi ha ni una sola garantia que quan se destruïxca un bé d'interés cultural es faça amb els estudis, amb els requisits, amb els acords, amb els debats i amb totes les anàlisis precisos i necessaris.
Nosaltres insistim en la idea de garanties, i vostés en la llei no n'introduïxen ni una sola.

Nosaltres, a l'hora de llegir allò que vostés diuen, senyor conseller, en l'exposició de motius diuen que posada en valor té sentit si existix un ús social en el bé d'interés cultural determinat.
Vosté diu que la posada en valor també suposa el manteniment de les tradicions i les activitats que el caracteritzen.
Senyor conseller, estem absolutament d'acord.
Però quan entra vosté en l'article, que també diu que la posada en valor també significa la millora del bé d'interés cultural en la seua relació amb l'entorn i l'evitació d'usos degradants, nosaltres, senyor conseller, també estaríem d'acord.
N'hi ha un problema, i és que vosté només veu una manera d'aconseguir la millora de la relació d'un bé cultural amb el seu entorn i només veu una manera d'evitar usos degradants d'un bé d'interés cultural, i és la següent: destruir la seua trama urbana.

Nosaltres no ho veem aixina.
Estant d'acord que la millora de la relació amb l'entorn d'un bé d'interés cultural és un objectiu a aconseguir, que l'evitació d'usos degradants és un objectiu a aconseguir, nosaltres pensem que això s'ha d'intentar aconseguir, abans que destruint el bé, primer actuant, invertint, posant serveis adequats en les zones, no deixant-les abandonades, planificant de manera adequada com les persones i els habitants d'eixa zona van a tindre l'accés a tot allò a què les persones hui en dia tenim accés en la nostra societat.

Eixa és la qüestió.
Vosté, en l'article 39.
2.
i, que és el que puc tractar per la falta de temps, perquè tractaria moltes altres coses de la llei, vosté en eixe article fa dependre tota la millora de la destrucció de la trama, de l'estructura urbana i arquitectònica.
I això no podem admetre-ho de cap manera.

Finalment, en eixe article de què estem tractant, resulta que se pot modificar la trama urbana sense pla especial, sense que diga qui ho va a admetre, sense que diga qui ho va a autoritzar.
També es podran fer per projectes singulars rellevants, és a dir, que una persona presenta un hipermercat com un projecte singular rellevant i pot destruir una trama urbana d'un bé d'interés cultural, segons la redacció que diu la llei, senyor conseller.
Jo no avalue les seues pretensions, no avalue les seues idees, no, no avalue això, jo avalue allò que diu la llei, i la llei deixa simplement tot el patrimoni històric, tot el patrimoni artístic nostre, tot allò que està declarat bé d'interés cultural, ho deixa simplement en mans d'especuladors, en mans de persones que tenen interessos aliens al nostre patrimoni, i això simplement no es pot permetre.

Nosaltres reafirmem que aquesta llei, les motivacions d'aquesta llei i el sentit de les modificacions d'aquesta llei són absolutament contràries inclús a allò que vosté expressa reiteradament quan puja a aquesta trona.
I per tant, nosaltres només podem dir que ahí hi ha un intent d'engany, un intent de fer-mos colar d'una manera incorrecta una cosa que no és.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Senyor Cardona, vaja acabant, per favor.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Estem disposats, senyor conseller, a parlar.
Estem disposats a parlar, però eixe article no podem acceptar-lo, de cap manera.
Parlar significa que eixe article s'ha de modificar, si no, nosaltres no tenim més remei que votar absolutament en contra i posar totes les nostres energies a aconseguir que aquesta llei no s'aprove aixina, i certament que si intenten aprovar-la, fer totes les accions que fagen falta perquè unes altres instàncies ho impedixquen, perquè açò significa la destrucció del nostre patrimoni.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

En representació del Grup Parlamentari Socialista, té la paraula la senyora Escudero.

 

**La senyora Escudero Pitarch:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Bé, una altra vegada ací de nou, senyor conseller.

A mi me pareix que el sord és vosté quan parla de diàleg.
Jo, si sabera que ara al reiterar-li els arguments vosté aprenia, certament ho faria amb molta més força que ho vaig fer ahir, però me dóna la impressió que no.

Mire, el canvi, torne a dir-li, no està justificat, és innecessari i és absolutament gratuït.
I per què li dic tot açò?
Mire, perquè vostés no han desenvolupat absolutament el reglament, tampoc han tingut ninguna voluntat a nivell d'administració d'aplicar esta llei, tal com s'evidencia en l'incompliment reiterat de les previsions pressupostàries, que vosté sap que s'han de fixar en l'1,1% del capítol d'inversions de la Generalitat Valenciana, que tampoc vostés han aplicat en cap moment.

Jo crec que esta modificació és un trage a la mida, és una modificació ad hoc, que volen que els pare perfectament bé i, per descomptat, no defensa, en absolut, el patrimoni cultural valencià.

I ahir li ho dia i li ho torne a repetir: vostés no ho poden tot, encara que siguen el govern, encara que tinguen majoria absoluta, no ho poden tot.
I, per descomptat, jo li agrairia que no fera gestos, perquè és que, per descomptat, eixa majoria pareix que aixina ho vullga permetre.

Ens diuen que la reforma obeïx a l'objectiu de protegir millor el patrimoni i a resoldre les possibles disfuncions que es puguen plantejar en els futurs reglaments.
Mire, vostés modifiquen la norma, que és una competència de les Corts, per a adequar-la a eixe reglament que elabora i aprova el Consell, i no a l'inrevés, com és acceptable.

Jo, com li dia ahir, i he de reiterar, evidentment, tots els arguments, la societat valenciana ha demostrat una gran maduresa i una gran sensibilitat en la defensa del patrimoni, així també com una concepció, també li ho dia, avantguardista, que s'ha plasmat en tots els "salvem": la Punta, el Cabanyal, el Canyamelar, etcètera.
I les polítiques públiques, si són com cal, han de donar suport a una participació ciutadana al més alt nivell de decisió i han de definir els camins de participació amb els interlocutors socials, que són susceptibles d'utilitzar el patrimoni cultural, fins i tot, senyor conseller, en el moment de la redacció, en el moment de redactar els projectes o els plans d'actuació.

I la modificació que vostés proposen té per finalitat eliminar les barreres que per a l'urbanisme depredador suposa el patrimoni cultural, suposa la cultura, i pretén evitar que, en un futur, els ciutadans puguen acudir als tribunals i paralitzar projectes com els està passant ara, i impedir que sentències dels tribunals els declaren contraris a la llei vigent.
Per això la van a canviar, perquè se puguen fer tot tipus d'actuacions arbitràries i, per descomptat, per a deixar sense protecció tot el llegat patrimonial que hi ha al nostre país.

Si la seua voluntat, si la voluntat del Govern fóra la defensa del patrimoni, tal com li acaba de dir el diputat senyor Cardona, vosté injectaria diners, no tindria paralitzats els projectes, i resoldria, que és el que li toca; el que li toca és no girar la cara, no mirar al darrere, el que li toca és prendre decisions i resoldre els problemes que té en el patrimoni cultural, que, li ho diem, se tracta d'afrontar-ho amb recursos tècnics, humans i fonamentalment també econòmics.

Nosaltres creiem, torne a repetir-li, que moltes de les modificacions de l'articulat estan incloses en la llei vigent, i la mateixa llei és la que el faculta per a dictar per via reglamentària quantes disposicions siguen necessàries per a aplicar-la.

Esta proposta que vostés fan, este projecte de modificació, no deixa clara la naturalesa i les funcions de les fundacions a les quals pareix que se vol transferir la gestió del patrimoni cultural.
No estableix tampoc l'obligatorietat de possibilitar les intervencions en patrimoni, ni tampoc donar comptes democràtics de la gestió, què se fa, per què això i no una altra cosa i com s'està fent.
I, per tant, nosaltres estem convençuts de la seua falta d'oportunitat i que la modificació obeïx a la política d'eliminar el règim de protecció que els impedix projectes urbanístics decidits políticament, com el que vostés.
.
.
, perdó, vostés no han de fer això, sinó que el que mana la llei és que augmenten el patrimoni, i vostés el que volen és carregar-se eixe patrimoni: evidentment, la llei no és oportuna.

I no és oportuna perquè van a eliminar totes les barreres legals que tenen i van a arrasar en molts béns culturals, si no acaben o no eliminen, tal com li estem demanant des de l'oposició i des de la societat civil, eixe fatídic article 39.

I, senyor conseller, jo li voldria dir, per acabar, que a mi me mereix poca credibilitat el que vosté mos està dient ací, perquè si el principal patrimoni que tenim els valencians és la llengua i, a banda de la foto d'Ares i del Decàleg, i de parlar ací en la intervenció, vostés la trenquen sistemàticament, imagine's vosté la credibilitat que me mereix en tota la resta, que és més dur.

I jo li dic una cosa, per a rematar.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Per favor, vaja acabant, senyora Escudero.

 

**La senyora Escudero Pitarch:**

­Sí, sí, per acabar ja, gràcies, senyora presidenta­ .
.
.
Qui estima el país, qui l'estima, no fa qüestió de la llengua: aplique el mateix al patrimoni.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, senyora Escudero.

En representació del Grup Parlamentari Popular, té la paraula la senyora Nácher.

 

**La senyora Nácher Pérez:**

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller, ahir ja vam parlar de patrimoni, senyor conseller, va presentar la modificació de llei, i hui altra volta tornem amb el mateix.

La veritat és que sempre que parlem de patrimoni, crida l'atenció, no?
, perquè per una banda a mi m'alegra que tots vullguen parlar de patrimoni, perquè es nota que n'hi ha una conscienciació social i dels partits polítics per defendre el patrimoni, no?
, però per una altra em dóna pena.

Quan es va tindre l'oportunitat i les competències, que les tenim des de la dècada dels 80, estaven totalment adormides, no interessava parlar de patrimoni, no fea falta assumir-lo, amb la llei bàsica del patrimoni històric de 1985 n'hi havia prou, per a què més?
Ara, són els grans defensors del patrimoni, ara duen la bandera del patrimoni a tots els efectes.
Però, bé, sí que la realitat i l'evidència estan ahí, fins que no va arribar el govern del Partit Popular, que tenia clar que havíem de deixar de ser una autonomia de segona, que teníem clar que havíem de recuperar, conservar, difondre i divulgar les nostres arrels, la nostra cultura i les nostres senyes d'identitat, per a deixar de ser eixa autonomia de segona que alguns volien, alguns governs volien mantindre, perquè era la més còmoda, era la més còmoda per a tots, doncs, bé, fins a eixe moment, doncs, no hi va haver llei, ni vam assumir les competències de patrimoni cultural que havíem de tindre.

Ara, simplement, una modificació puntual de l'actualització d'uns articles puntualment modificats, això és el que provoca este esgarrada de vestidures.
Però, vaja, esta modificació, com va ser ja la llei de patrimoni de 1998, que va ser innovadora i va apostar per noves empremtes patrimonials, doncs, bé, continua treballant d'eixa manera, perquè no volem ser una comunitat de segona i volem estar en el capdavant.
Per això, aposta pel patrimoni de les noves tecnologies, per la seua conservació i perquè no es perga.

Com ja va apostar en la llei de 1998 pels béns immaterials, quan ningú hi creia, i jo recorde aquells debats, que mos dien que de què anàvem, què era això de béns immaterials, doncs, bé, hui, els béns immaterials estan reconeguts no a soles en la Comunitat Valenciana, no a soles en l'Estat espanyol, sinó a nivell mundial, gràcies a la Unesco, i eixa primera pedra la va posar la Comunitat Valenciana, eixa primera pedra.

I, bé, i ara continuem treballant i s'aprofita esta ampliació i esta modificació de la llei patrimonial cultural perquè esta definició de patrimoni immaterial arribe a la terminologia més àmplia.
Hi ha el patrimoni etnològic, creacions coneiximents i pràctiques de la tradició valenciana, s'amplien a les tradicions del poble valencià en les seues manifestacions musicals, artístiques, gastronòmiques i d'oci, i en especial aquelles que han segut objecte de la tradició oral.

Conseller, la veritat és que en les intervencions pareix que a soles queda en evidència que importen dos municipis i que es modifica la llei per dos municipis: València, amb l'ampliació del Cabanyal; i Alacant, amb el palau de congressos.
Quines mires tan estretes tenen alguns!
Perquè si el Govern Valencià modificara una llei a soles per dos municipis, la veritat és que seria per a matar-mos.

Però jo crec que el subconscient és el que els delata, perquè ells sí que ho farien, el subconscient és el que els delata, perquè ells no governen per a tots, ells governen segons el color del municipi, segons siga el partit que governa, (veus) no governen per a municipis grans ni xicotets, a soles per a alguns governen, i això queda demostrat.
Per desgràcia, crec que va a quedar demostrat fins i tot ara en el Govern de la nació, que governaran per a algunes autonomies (veus) i altres no, eixa serà la pena que tindrem.

Però, vaja, mosatros continuarem d'ací lluitant, perquè no és la nostra manera de ser, i com ha quedat en evidència estos anys, estos huit anys del Partit Popular en el govern, més estos quatre, que en faran dotze, queda en evidència que tots els governs del Partit Popular han governat per a tots els municipis, donava igual el color, demogràficament, donava igual, governaven per a tots, i eixa és la realitat, les mires estretes, clar, els subconscient, sense voler, els delata dia a dia.

Perquè mosatros volem que els nostres municipis, tots, tots els pobles, tots, des de Castelló.
.
.
i no fins al Segura, mosatros continuem més avall, continuem fins a Oriola, fins a Pilar de la Horadada, que és l'últim poble de la comunitat, estiguen tots els pobles en el segle XXI, no es quede ningú endarrere, no n'hi hagen diferències entre uns i altres.

A mi em crida moltíssim l'atenció quan hui ens esgarrem les vestidures d'eixa llei de patrimoni cultural valencià que vam aprovar en el 1998, que dien el mateix, l'argumentació era el mateix: "vostés no volen conservar al patrimoni, vostés el que volen és carregar-se'l.
.
.
" En efecte, hui, partits que estan hui compareixent ací, van votar en contra, perquè era una llei que no aprofitava per a res.
Hui per hui, ara ens esgarrem les vestidures perquè cal modificar-la, i altres, que amb un poc de vergonya, la veritat, no es van atrevir a votar que no, perquè sabien que la llei era bona, i hui per hui saben que la llei és bona i la modificació també és bona, però fer demagògia és molt fàcil.

Perquè l'evidència està ahí, els distints governs del Partit Popular han demostrat el seu compromís amb la recuperació, amb la conservació i amb la divulgació del patrimoni cultural valencià.
Això ho van fer, aprovant la llei de patrimoni cultural valencià.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Senyora Nácher, vaja finalitzant, per favor.

 

**La senyora Nácher Pérez:**

­Gràcies­ .
.
.
amb l'actualització, i bé, evidentment, queden ahí les quatre declaracions universals del nostre patrimoni.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, senyora Nácher.

Té la paraula el senyor conseller, per a respondre als grups parlamentaris.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Esport:**

Muchas gracias, señora presidenta.

Señorías, en política de mantenimiento del patrimonio histórico artístico, de conservación y de promoción, se puede ser prudente, se puede ser conservacionista, pero no hay que dejarse poseer nunca por el espíritu de la señora Danvers, que todos recordaran que es uno de los personajes principales de la película Rebecca.

Uno puede querer mantener la estructura de un bien y debe hacerlo; uno puede querer mantener la estructura de un espacio histórico, y debe hacerlo; pero lo que no puede uno pretender, por más que quiera, es detener el paso del tiempo, y lo que no puede uno, por más que quiera, es petrificar los elementos histórico-artísticos que hacen que nuestra comunidad sirva para convivir.
Lo que no puede uno es, como la señora Danvers, cerrar todas las habitaciones, correr todas las cortinas, e intentar que el tiempo no pase, porque cuando eso ocurre, se despueblan los centros históricos y muchas veces se arruinan los bienes que pierden la función que deben tener para la convivencia.

Más o menos, esta argumentación es la que yo he oído alguna vez para justificar la obra que se hizo en el teatro romano de Sagunto.
Muchas veces, cuando he oído justificar lo que se hizo en el teatro romano de Sagunto se me ha dicho que las ruinas y los edificios antiguos no sirven para nada si no recuperan la función social que tuvieron en el pasado.
Y lo que me sorprende es que lo que vale para lo que hacen unos, no valga para lo que hacen los otros; lo que me sorprende es que lo que se dice cuando se está en el gobierno no se diga cuando se está en la oposición; lo que me sorprende es que se tenga un criterio político un año y otro criterio político al año siguiente.

La diversidad, en algunos partidos políticos, no solo es territorial, sino que está sujeta también a un criterio de temporalidad, lo que hace completamente insegura cuál será la posición de algunos grupos parlamentarios el mes que viene o dentro de un año, ya que fluctúa exactamente igual que las bolsas o que algunos caudales de ríos.

Ayer la ley era inconstitucional, el proyecto de ley.
Hoy ya no es inconstitucional.
Ayer el proyecto de ley tenía un extraordinario problema con la parte de declaración de bienes inmateriales de los desarrollos informativos.
Hoy ya no tiene un extraordinario problema en ese asunto.
Ayer la ley presentaba múltiples carencias.
Hoy la ley ya sólo tiene, el proyecto de ley, sólo tiene un objeto de cuestión: la posibilidad de que sea aplicada en un barrio de Valencia.

En definitiva, esto es única y llanamente lo que a ustedes les importa.
Del resto de la ley todo es negociable.
Del resto de la ley todo es susceptible de ser dialogado.
Del resto de la ley en todo se puede entrar.
Lo único que a ustedes les preocupa es la posibilidad de que la ley pueda ser aplicada en el futuro en un barrio de la ciudad de Valencia.

¿Les preocupa a ustedes que porque este proyecto de ley no pueda ser aplicado en un barrio del centro de Valencia deje de serle aplicado en decenas de pequeños municipios de la Comunidad Valenciana que lo están necesitando?
Por lo visto no.

¿Les preocupa a ustedes el desarrollo de Ares del Maestre, el desarrollo de Catí, el de Culla?
¿Les preocupa?
Por lo visto no.
Por lo visto sólo les preocupa la posible aplicación de la ley a un barrio determinado de la ciudad de Valencia.
No es un proyecto de ley nacido para una situación concreta.
Hay una situación concreta que, por tener ustedes la razón, están dispuestos a oponerse incluso a un proyecto de ley.

La cuestión no es que nosotros hayamos hecho un proyecto de ley para una situación de un barrio de la ciudad de Valencia.
La cuestión es que ustedes, como quieren ganar a toda costa, sea donde sea, en todos los casos que han ido judicializando, se opondrán a un proyecto de ley, que es bueno para toda la Comunidad Valenciana, con tal de tener la razón en un barrio de la ciudad de Valencia.

Lo pequeño, lo pequeño lo intentan hacer grande.
De lo particular hacen su interés general.
No piensan en la cantidad de vecinos de toda la Comunidad Valenciana que pudieran beneficiarse.
No piensan ni en los vecinos, que por vivir en un municipio declarado conjunto histórico no pueden tener un ambulatorio cerca, no pueden tener una escuela cerca o no pueden abrir un vial.
No les importan los municipios que, hoy por hoy, no están siguiendo e instando la declaración de bien de interés cultural para no estar sujetos a una legislación demasiado conservadora en ese aspecto, no.
Les importa que si pueden tener alguna posibilidad de obtener una victoria en los tribunales no se la arrumbe una ley que ustedes, y solo ustedes están diciendo que es una ley hecha para un barrio de la ciudad de Valencia.
Se están volviendo demasiado capitalinos.
Y es grave.
Porque en ese barrio, cuando han llegado las elecciones municipales, ha ganado el Partido Popular.

No es el Partido Popular, no es el Partido Popular el que imprime el tiempo de las Cortes.
Es el reglamento parlamentario el que lo imprime.
Yo he venido aquí a muchas cosas, y podía haber venido a ésta mucho antes.
No tengo, ni tiene el Partido Popular la responsabilidad de establecer el ritmo parlamentario.

Mire, dice su señoría que no hay ninguna autoridad en el proyecto de ley que decida en última instancia cuáles serán los casos excepcionales.
Hay una autoridad del Consell.
Usted puede que no la reconozca.
Pero hay una autoridad, la del Consell.
Esa autoridad, que tiene que tomar la decisión en última instancia, no la toma arbitrariamente.
La toma, señor diputado, conforme a los informes de los organismos consultivos.
Toma una decisión que es colegiada.
Toma una decisión que es pública.
Toma una decisión que es fiscalizable ante la Cortes Valencianas.
Y toma una decisión, señora Escudero, que es recurrible ante los tribunales, porque es un acto singular de orden administrativo, y que, por lo tanto, es susceptible de ser recurrido ante los tribunales.
Ese es el órgano que toma la decisión.
No es, en ningún caso, una decisión arbitraria.
Es una decisión, según el proyecto, reglada, sometida, no sólo a los criterios de publicidad y de emisión por un órgano colegiado, sino además fiscalizable en el orden político y fiscalizable en el orden administrativo.

Y no se aplica a cualquier bien de interés cultural.
Es exclusiva para los conjuntos históricos.
Lo digo porque no me gustaría que siguieran expandiéndose determinadas afirmaciones respecto del proyecto de ley que son mentira.
No es para cualquier bien de interés cultural.
Es sólo para los conjuntos históricos.
El texto de la ley es muy claro en este sentido.
Y no afecta a todos los bienes de interés cultural, sólo a los que tienen la condición de conjuntos históricos.

Y cuando hablamos de proyecto singular relevante, le voy a decir lo que es, un ambulatorio; le voy a decir lo que es, un colegio; le voy a decir lo que es, un vial para que pueda transitar determinado tipo de vehículos que a lo mejor necesita una persona anciana.
¿Podría ser también un supermercado?
¿Podría ser también un garaje, como usted dice?
Yo creo que no.
Porque hay suficientes garantías en la ley para que eso no ocurra.
Pero, en todo caso, para que personas mayores que viven en un conjunto histórico puedan tener un ambulatorio, estoy dispuesto a asumir el riesgo de que un gobierno del futuro pueda poner ahí un supermercado.
Y le aseguro una cosa: ese gobierno no será del Partido Popular.

Pero para mí es muy importante atender a todo el mundo que tenga una necesidad, y hacer las leyes para toda la Comunidad Valenciana.
No leyes pensando sólo en los casos concretos que nos están preocupando.

El Partido Socialista tiene más problemas con la ley.
Pero no problemas derivados del texto.
Problemas derivados de las contradicciones internas y de la memoria que también ellos tienen.
Lo he dicho antes.
Ellos recuerdan la filosofía que se expresó en estas Cortes para justificar la obra en el teatro romano de Sagunto.
Los diarios de sesiones están llenos de citas sobre cómo debe actualizarse la presencia de los bienes históricos, cómo puede justificarse, no en los conjuntos, en los bienes históricos una intervención para devolverle a un bien histórico la función social que cumplía antes, y que debe seguir cumpliendo ahora.
No estoy hablando de conjunto histórico, estoy hablando de bienes históricos-artísticos, de BIC.

Esa memoria traiciona la posición del Partido Socialista, como las contradicciones internas que tiene, y que va a tener.
Yo le hago una oferta al Partido Socialista: cambiemos el artículo del proyecto de ley que ha traído el gobierno por el de la ley andaluza.
Pongamos el artículo de la ley andaluza, que es una ley aprobada por el Psoe de Andalucía.
Que no sólo es mucho menos proteccionista que el que nosotros hemos traído, sino que permite incluso la posibilidad de que la facultad de intervención sea delegada en los ayuntamientos.
Pongamos el artículo de la ley andaluza, y entonces estaremos todos de acuerdo.
Nosotros no queremos una ley tan poco proteccionista como la andaluza.
Porque nosotros lo que estamos buscando es precisamente más protección con este artículo.

Una ley que no permita ningún tipo de actualización de la función social que cumplen los conjuntos históricos hace, primero, que los conjuntos históricos se fosilicen y, segundo, que muchos vecinos no nos ayuden a declarar conjuntos históricos.
Si permitimos que los conjuntos históricos mantengan su función social, conseguiremos que los conjuntos históricos sigan vivos y que muchos vecinos, que hoy por hoy no instan la declaración de conjunto histórico, la reclamen para el barrio en el cual están viviendo.

Hay que situarse en un lugar intermedio.
Si se es demasiado conservacionista, se acaba con las posibilidades de supervivencia de algunos conjuntos.
Si se es demasiado laxo en la conservación, se permite que la piqueta acabe con la historia y con las referencias de nuestro pueblo.
Por eso hay que situarse en la posición exactamente en la que se sitúa la ley.

Y digo que las contradicciones del Grupo Socialista no acaban en el presente.
Yo traeré a estas Cortes, en cada debate que tenga oportunidad, cada solicitud de aplicación del artículo de la ley que presente un ayuntamiento gobernado por un alcalde socialista.
No se puede venir aquí a hacer las acusaciones que se han hecho, y después que los alcaldes del propio partido reclamen que ese artículo se les aplique.
Si el artículo es moralmente o políticamente inaceptable, lo es en las Cortes Valencianas y lo es en los ayuntamientos.
Si el artículo es aceptado en los ayuntamientos, hay que hacerle otro tipo de oposición desde esta tribuna.
No se puede incurrir en contradicciones tan flagrantes.
Es verdaderamente chocante comparar los discursos de los consellers socialistas en esta tribuna hablando del teatro romano de Sagunto con el discurso que está haciendo el Partido Socialista hoy aquí.
Y no quiero decir lo chocante que puede llegar a ser el primer día que un alcalde de un pequeño ayuntamiento socialista, no de un ayuntamiento de una gran ciudad, como Valencia, que, por lo visto, merece que dos grupos parlamentarios fijen su posición en esta cámara en función de los intereses, o de las sentencias o de las demandas que tienen presentadas ante los tribunales.
No.
Un pequeño ayuntamiento socialista venga a reclamar "por favor, necesito que se aplique ese artículo o no se aplique".
Yo seré justo, porque debo serlo como conseller, pero vendré ante la tribuna de estas Cortes y lo contaré.

Dice, señor Escudero, que nosotros no lo podemos todo.
Ya sé que no lo podemos todo.
Lo sé muy bien.
Y además me gusta saber que no lo podemos todo.
Me gusta saber que el poder está limitado; y que está limitado, entre otras cosas, por esta Cámara y por este debate que estamos teniendo.
Me gusta saberlo.
Ahora, sí le digo una cosa, podemos todo lo que el Estatuto de Autonomía nos permite que podamos.
Usted puede estar de acuerdo conmigo en la ley que estoy haciendo, puede debatirla conmigo.
Y además lo haremos con el estilo que lo hemos hecho siempre.
Podemos discutir horas y horas.
Pero cada vez que usted me diga "está yendo más allá de lo que puede, está superando el Estatuto de Autonomía", cuando no lo estoy haciendo, estará limitando la capacidad de la comunidad autónoma para legislar.

Yo entiendo que Izquierda Unida, que el grupo de la Entesa, me diga que no está de acuerdo con el contenido de la ley.
Pero cada vez que me esté diciendo que no tengo competencias, cuando las tengo, estará tirando piedras contra nuestra capacidad de autogobierno.

Yo no lo puedo todo.
Sólo puedo defender aquello en lo que creo.
Y eso es exactamente lo que estoy haciendo desde esta tribuna.
No haciendo una ley para un caso concreto.
Defendiendo exactamente un modelo de mantenimiento en los conjuntos históricos.
Y otras muchas cosas, porque parece que no les importa.
Un modelo de mantenimiento de los conjuntos históricos, una vía por la que creo, y lo digo con esa claridad, y lo digo con esa claridad, que los conjuntos históricos pueden seguir manteniendo vida al tiempo que pueden mantenerse y sobrevivir para el futuro.
Si ustedes quieren, discutan eso.
Superar esa discusión para ir a otros planteamientos, probablemente será traer la política de algún caso concreto a esta Cámara y no entrar de verdad en el contenido de la ley.

La señora Escudero dice que todos los "salvem" son progresistas y que todos los "salvem" han ayudado a mantener culturalmente la posición de nuestro pueblo.
Bien, yo espero que siga estando de acuerdo cuando dentro de nada veamos aparecer al "salvem el transvase", "salvem el AVE" o "salvem la Copa América".

Muchas gracias.
(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)

*(Ocupa la presidència el president, senyor Julio de España Moya)*

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor conseller.

Tiene la palabra el señor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Senyor conseller.

Jo m'alegre d'este debat i de poder debatre amb vosté, perquè en les files del Partit Popular sembla haver una gravíssima desaparició de l'argumentació.
I almenys vosté, encara que utilitzant demagògia a xorros ­també cal dir-ho­, però almenys vostè procura parlar del tema que hem vingut a parlar aquí.
Perquè la desaparició de l'argumentació i només les referències a no sé sap quin tipus de.
.
.
inclús fa una anàlisi psicològic sobre el que pensem.
Però, bé, l'argumentació ha desaparegut de manera radical, i no només en este tema.

Bé, senyor conseller.
Els qui van fer una llei per un cas particular, els qui han buscat modificar una llei quan van vore que la llei no els permetia fer determinades coses van ser vostès.
Els qui es van moure per casos concrets, perquè es van donar compte que la gent es creia realment que el patrimoni era per a protegir-lo i no per a destruir-lo, van ser vostés.
Vostés és que es van trobar en dos casos concrets que els impedia fer el que els donava la gana.
Simplement eixa llei els tribunals han dit que era correctament aplicable, en principi s'ha d'esperar a vore, perquè ahí estan diversos béns d'interés cultural en perill.
Són vostès, senyor conseller, els qui han utilitzat un cas particular.
I jo no dubte, com ha dit algú, que vostés tenen més amplitud de mires.
Estic segur que esta modificació de la llei no la volen aplicar només a dos casos.
Estic seguríssim.
Mire si n'estic segur, que jo vull oposar-me a esta modificació de la llei, perquè pense que vostès volen aplicar-la de manera generalitzada.

Vostè diu que un altre govern pot ser vulga instal·lar un mercat.
Vostès no volen instal·lar un mercat, no.
Clar, no volen instal·lar un mercat.
Jo he vist el Pla de Cabanyal, senyor conseller.
Volen instal·lar una avinguda, un muntó de finques, i després tot un conjunt de comerços: ferreteries, forns, carnisseries, que tenen el dret a instal·lar-se tal com vostès han fet el pla.
Evidentment que no van a instal·lar un mercat.
El que van a fer va a ser destrossar un bé d'interés cultural i posar allí lo que té una ciutat.
Però no serà el mateix.

Aquí, senyor conseller, estem parlant de protecció del patrimoni.
I eixa protecció del patrimoni de cap de manera hauria de suposar que les persones que viuen en els conjunts històrics tingueren de prompte un no accés als béns i als serveis que tota la gent tenim.

M'està dient vosté, que la llei que va a fer el Partit Popular, a vosté li impedix posar un centre de salut en un nucli històric?
Vaja, quina poca habilitat van tindre a l'hora de fer eixa llei.
Quina poca traça tenen a l'hora d'utilitzar les eines que té qualsevol poder executiu per a actuar.
Quina negativa, que curt el pressupost que li apliquen ahí que no poden ni ficar una escola en un edifici protegit, quan resulta que això seria perfectament correcte.

Senyor conseller, nosaltres volem conservar els usos.
Volem conservar precisament el que hi ha en eixos llocs.
És precisament el que volem.
I evidentment, el Pla del Cabanyal no ho aconseguix.
És exactament el contrari.
I el que fa el Pla del Benacantil és un palau de congressos, que ja li dic, entre un palau de congressos i a la millor una altra cosa, la diferència no el comprén.
En esta llei jo no he vist que n'hi haja cap diferència.
No diu quin edifici singular sí que és col·locable i uns altres no.
I vosté me diu que estan totes les garanties.
Senyor conseller, vosté les vorà però el que diu l'article en el que estem tractant, eh, el 39.
2,i, no fica cap tipus de garantia.
Simplement diu que un projecte singular simplement pot passar per damunt de tot.

Mire.
.
.
vosté ha parlat de una referència literària, de Rebecca i tal.
Jo me referiria a 1984.
A vegades vostés pareixen que tenen el doble pensar, el doble parlar, el doble llenguatge.
Pareix que pensen una cosa i la contrària al mateix temps.
Poden estar parlant d'una cosa mentre els seus actes van dirigits cap a l'altra.
N'hi ha tot un procés que a vegades és difícil de comprendre, i que jo pense que suposa una certa violència cerebral.
Jo crec que en el cas del Partit Popular ja li ha suposat la fusió total, i aleshores ja han arribat a només a la frase automàtica.
Ja han arribat.
Vosté encara no ha arribat a la fusió total, però si seguix aixina igual sí.

Aquesta llei, senyor conseller, com una piràmide, té una cambra sagrada, que és l'amagada; després n'hi ha passadissos, n'hi ha confusions, n'hi ha allò d'informàtic podríem discutir d'una manera més detinguda.
Però me queden vint segons, senyor conseller, i jo totes les vegades que isc aquí no puc repetir tot el que he dit.
Però tinga's per segur que jo estic defensant i mantenint tot el que vaig dir ahir, inconstitucional i possibles delictes contra el patrimoni.
Tot això ho defense.

Senyor conseller, jo me faig responsable de totes les meues afirmacions des que he vingut en esta trona en l'anterior legislatura fins ara.
I qualsevol cosa que estiga dient hui en dia es recolza en tot el que he dit anteriorment.
Me faig responsable de tot.
I perquè en este moment determinat no diga aquí el procés d'inconstitucionalitat no crega que ho he retirat, perquè ho seguisc mantenint i ho mantindré.

Per tant, senyor conseller, perquè hi haja diàleg, debat, perquè hi haja canvis, ha d'haver un intercanvi d'informacions i de punts de vista.
I en eixe intercanvi d'informacions i de punts de vista.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Vaya usted terminando, señor Cardona.
.
.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

.
.
.
ha d'haver cessions, etcètera, etcètera.
Però vosté el que no pot fer mai és que una llei que vosté pretenga aprovar dir que una part de la població no va a aplicar-la.
El mal d'esta llei, senyor conseller, és que no diu que l'han d'aplicar els bons, les persones que tenen el patrimoni totalment introduït en les seues actituds.
No, no.
El que diu esta llei és que qualsevol persona pot aplicar-la.

Ens dóna pànic, senyor conseller, perquè esta llei deixa a l'arbitrarietat de qualsevol persona la destrucció de qualsevol bé declarat del nostre patrimoni cultural.
Això és el que diu aquesta llei, i això és el que s'ha d'impedir de qualsevol manera.
Evidentment, utilitzant els mitjans legals que tenim al nostre abast, inclòs el recurs d'inconstitucionalitat.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Gracias, señor Cardona.

Tiene la palabra, en representación del Grupo Socialista, doña Isabel Escudero.

 

**La senyora Escudero Pitarch:**

 

Gràcies, senyor president.

Bo, doncs veig que li agrada el cine, que ha vist Rebecca unes quantes vegades.
Però me dóna la impressió que a vosté la pel·lícula que més li agrada deu ser Los otros, perquè fantasmes en veu a tot arreu.
Més que Rebecca, repasse Los otros, que deu ser la seua.

Mire, jo li voldria dir unes quantes coses.
La primera és que no torne a parlar de Sagunt.
Ja li vam dir en la primera intervenció que no canviàvem cromos.
Que ací no n'hi havia canvi de cromos.
Que vosté no gire la vista a les responsabilitats que té.
No les eludisca.
Aplique la llei.
Faça el que haja de fer i no mos torne a parlar de Sagunt.
Val?

Recordar-li també, senyor conseller, que abans.
.
.
Clar, no torne a parlar, perquè és que cada vegada ja li dic que no li canvie el cromo.
No li'l canviem.
Bé, faça el que vulga, però no me canvie el cromo.
I si ha de fer alguna cosa, faça-la.
Aplique la llei, que deia ahir la senyora Nácher: "nosaltres som en la llei molt conseqüents".
Doncs no sé jo què dir-li.

Recordar-li també que abans que vostés vingueren, ja se governava.
I que és clar que ja n'hi havia conjunts històrics.
Abans que vostés governaren.
Abans que vosté vinguera de Madrid, ací n'hi havia conjunts històrics, al País Valencià, li ho assegure; en els pobles menuts i en els pobles grans.
Estaven protegits.
I no calia la modificació d'aquesta llei perquè vosté s'encabotara, i mos expressara públicament que és absolutament necessària la modificació per a la protecció.
No és veritat, no és veritat.

I no m'afronte a mi dient-me que jo l'estic acusant a vosté que té coartades morals i legals.
Això és el que vosté està fent.
Li ho torne a repetir.
Sense cap tipus de rubor.
La modificació que vosté pretén li permet una coartada moral i legal i per això la vol aplicar.
És clar, no l'anem a votar, ja ho sap també.

I per una altra banda, per això d'acceptar els reptes.
"Señora Escudero, ¿aceptaría usted.
.
.
?
" En què m'ho ha dit, en castellà o en valencià?
, que no ho recorde.
"¿Aceptaría el reto de la ley andaluza?
" Bé, doncs sí.
(Remors) Val?
Sí.
Li llig l'article de la ley andaluza.
Vamos allà, article 37, este l'he de llegir en castellà, el traduiré: "La demolició dels edificis inclosos en conjunts històrics declarats bé d'interés cultural d'acord amb la llei de 1985, del 25 de juny, o inscrits en el catàleg general del patrimoni històric andalús, però que no ­el no, eh?
­ hagen sigut objecte de declaració o catalogació individual ni formen part de l'entorn d'altres béns immobles exigirà ­exigirà, senyor conseller­ així mateix l'informe favorable de la Conselleria de Cultura i Medi Ambient".
(Remors)

Continuem?
I el tercer, perquè també és important, el punt 3: "Als efectes d'aquesta llei no serà necessària la prèvia declaració de ruïna per a autoritzar la demolició dels edificis que faça referència l'apartat 1 d'este article, que no hagen sigut objecte de protecció pel planejament urbanístic".
Me'l vol canviar?
Vol canviar-lo el 39?
Molt bé, doncs canvie'l.
Canvie'l el 39, i mosatros a l'article andalús, que és clar que ens agrada doble, perquè com a Andalusia governem, i ho estem fent molt bé, evidentment esta llei mos servirà.
Val?

Igual que mos servix la de 1985, que vosté diu que la nostra, esta modificació que vosté vol fer, d'alguna forma el que pretén és ajustar-se a la de 1985.
Ahir també li ho vaig dir.
Vosté no s'ajusta.
Vosté se desajusta sistemàticament de la llei de 1985, perquè vosté desprotegix, no fa més protecció, vosté desprotegix.
Ací podrà dir el que vulga, que és del que es tracta.
Jo també.
Però vosté no protegix en esta llei desprotegix.
I utilitza eixe sistema de l'excepcionalitat per a la desprotecció, per una banda.
I per una altra.
.
.
a vore si ho tinc per ací.
Ah, sí, li voldria fer un suggeriment.

Mire, i és respecte el patrimoni informàtic que ahir comentàvem off the record, jo crec que vostés per a solucionar, per a no modificar la llei en eixe aspecte.
.
.
És un suggeriment, eh?
, de la mateixa manera que no tots els llibres que s'editen a Espanya són patrimoni, ni tampoc tots els segells, el mateix que regula el dipòsit legal per als llibres o per als segells podria fer-ho vosté en la informàtica.
En la qual cosa mos estalviaríem un dels motius pel qual vosté considera que és absolutament necessari modificar la llei.

Jo, és clar, en açò acabe, i molt agraïda per la seua intervenció i per l'acceptació de l'article 37 de la llei andalusa de patrimoni cultural.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señora Escudero.

Tiene la palabra el señor conseller.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Esport:**

 

Gracias, señor presidente.

Señora Escudero.

Empezaré por el artículo 37 de la ley andaluza, porque siento que diga lo que dice y no lo que usted ha intentado trasladar a la cámara, que dice.
"La demolición de edificios incluidos en conjuntos históricos declarados bien de interés cultural, pero que no hayan sido objeto de declaración o catalogación individual, ni formen parte del entorno de otros bienes inmuebles".
.
.
.
Exactamente es lo que dice el proyecto de ley que hemos traído aquí.
Edificios incluidos en conjuntos históricos, pero que no han sido declarados BIC individualmente esos edificios, o que no forman parte del entorno de un BIC.
Exactamente lo que dice la ley, el proyecto de ley que hemos traído aquí.
Conjuntos históricos que los edificios no han sido declarados individualmente o no forman parte del entorno de un BIC.
Exactamente lo que decimos aquí.
Y añade la ley: "No será necesaria la evacuación de informes de órganos consultivos".
Aquí se exige la evacuación de dos informes de órganos consultivos.

Nunca haré yo una broma o una insinuación sobre si alguien habla valenciano o castellano.
Pero sí pediré que se aprenda a leer en castellano o en valenciano, porque lo que no se puede aquí es subir a leer un texto sin haber entendido lo que el texto dice.
Ya sé que los textos jurídicos a veces son muy áridos, pero a los parlamentarios se les exige capacidad también para ser capaces de leer textos jurídicos en la tribuna.

Señorías, me pasé ayer la tarde buscando sentencias del Tribunal Constitucional que garantizaran la constitucionalidad de la ley.
No he tenido oportunidad hoy de leerlas pero por todas le remitiré a la 17/91 de 31 de enero de 1991, donde con toda claridad el Tribunal Constitucional señala que "el Estado ostenta la competencia exclusiva sólo sobre la expoliación y la exportación de bienes declarados de interés cultural".

Es suficientemente clara, y le recomiendo simplemente su lectura.
Para que la ley hubiera sido una ley básica necesitaría un título constitucional habilitador, que no tiene, y necesitaría así mismo una declaración manifiesta de los artículos que tienen ese carácter, que tampoco tiene.
Luego, por declaración del Tribunal Constitucional, y por la propia redacción de la ley, la ley no tiene ningún carácter básico.

Yo creo, señorías, que ustedes están viendo la ley a través del caso del Cabañal.
Y se han empeñado en ver la ley a través de un caso concreto, sin darse cuenta de que es una ley que puede beneficiar a mucha gente en la Comunidad Valenciana.
Una ley hecha para todos, no para un caso concreto pero que si se mira desde un caso concreto, esta ley, como otra ley cualquiera, puede verse torcida, puede verse deformada.

Yo insisto.
Hablemos de mantenimiento de bienes inmuebles.
Estamos sosteniendo el siguiente principio claro, diáfano.
En el caso de conjuntos históricos, no bienes declarados individualmente, no bienes situados en el entorno de un BIC, en el caso de conjuntos históricos como la ley andaluza, si no permitimos algún tipo de intervención que permita que esos conjuntos históricos sigan vivos, se fosilizarán, y si permitimos una intervención demasiado laxa, se destruirán.
Situarse en una posición intermedia es permitir que un órgano que actúa con publicidad, y que actúa con control, permite en algunos casos la adaptación de esos conjuntos históricos a la realidad del tiempo que están viviendo.

Señor Cardona, no cualquiera puede acogerse a la excepcionalidad.
La excepcionalidad es declarada por el Gobierno Valenciano, con dos informes favorables de dos órganos consultivos.
Y el Gobierno Valenciano tiene que ser controlado y puede ser controlado por las Cortes Valencianas, y esa decisión puede ser controlada y si se quiere debe ser controlada por los tribunales de justicia.
Yo creo que es una cuestión de planteamiento frente al mantenimiento de los conjuntos históricos.
Yo sostengo la misma posición que hemos sostenido siempre, y que además coincide con la que antes sostuvieron otras fuerzas políticas.

1984 no es la novela o la película del doble lenguaje, es la novela de la neolengua, ese lenguaje, ese idioma que se establecía para que la gente dejara de pensar cosas, el lenguaje políticamente correcto.
Lo que a mí me gusta de esta cámara es que usted puede pensar una cosa y yo puedo pensar otra, y la señora Escudero puede pensar otra distinta.
No pretendo yo que usted deje de pensar como piensa y, sin embargo, usted sí que pretende que yo deje de pensar como pienso, y si no lo hago, está dispuesto a descalificarme.

Señora Escudero, Los otros es la película por antonomasia utilizada por Rodrigo Rato en los debates parlamentarios.
Le agradezco que usted también la utilice.
Pero, recuerde, en esa película no se ven fantasmas, salen fantasmas.

Muchas gracias.
(Aplaudiments des d'un sector de la cambra.
Veus)

 

 

***Compareixença del conseller d'Indústria, Comerç i Turisme, senyor Miguel Ignacion Peralta Viñes, per a explicar el desenvolupament de l'anomenat Ple Espairural, sol·licitada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 2.
512)***

 

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Yo les ruego a ustedes que en las declaraciones que hagan, aunque no sean en micrófono, sotto voce, mantengan ustedes el respeto que nos merecemos todos entre nosotros.
(Remors.
Pausa)

Señor Moreno.
.
.

Punto número 12, que sería 12 más 1 con el que añadimos.
Comparecencia del conseller de Industria, Comercio y Turismo para explicar el desarrollo del llamado Plan Espairural, solicitada por el Grupo Parlamentario Socialista.

Tiene la palabra el ilustrísimo señor conseller, y honorable, don Miguel Peralta.

 

**El conseller d'Indústria, Comerç i Turisme:**

Gracias, señor presidente.

Señor presidente de las Cortes Valencianas.

Ilustres diputados.

Señoras, señores.

Hablar del turismo en la Comunidad Valenciana es referirnos a la actividad económica más importante y de mayor trascendencia por la creación de empleo y de riqueza que se genera en esta tierra; por el arrastre que provoca a otros sectores productivos y, sobre todo, por la imagen fiel y directa de la realidad cotidiana de la Comunidad Valenciana, de los valencianos y de las valencianas que se proyecta sobre millones de turistas que nos visitan a lo largo del año.

Entender el turismo en la comunidad significa aceptar el éxito del modelo turístico valenciano, las formas y maneras de hacer de la actividad específica en este ámbito territorial, un modelo que ha recibido la mejor confirmación que se puede esperar, que las personas que nos visitan regresen satisfechas a sus hogares de residencia y deseen volver.
Y así existe un alto grado de fidelización del turista que visita la Comunidad Valenciana.

Este modelo es variado, siempre lo ha sido, pero tiene como elemento preponderante al producto conocido como sol y playa, un producto que como los de consumo masivo ha seguido una trayectoria creciente desde los años sesenta del siglo pasado, y que ha evolucionado a lo largo de este periodo en las formas, en sus componentes, en su gestión, en la promoción, como lo ha hecho la sociedad y los mismos turistas.

En esa evolución se producen cambios en los estilos de vida y en los valores de las personas y, en consecuencia, sus preferencias sobre qué consumir y sobre cómo y dónde disfrutar del tiempo libre, que cada vez es mayor y que también cambia.
El turismo es precisamente uno de los bienes cuyo consumo está creciendo de manera más acelerada y tiene expectativas de ser una parcela sobresaliente en los modos de vida en el futuro.

Esos cambios afectan a todos los productos del modelo turístico valenciano, al mayoritario, al sol y playa, y a los hábitos de los turistas que nos visitan.
Hoy, el turismo en la Comunidad Valenciana se encuentra ante nuevos horizontes del fenómeno turístico que entrañan otras perspectivas para el desarrollo y gestión de los productos y destinos, el incremento del tiempo libre, la generalización de los viajes, el fraccionamiento de las vacaciones y, en especial, la sensibilidad hacia la conservación y disfrute de la naturaleza y la valoración de los modos de vida tradicionales.

En esa coyuntura aparecen nuevos productos turísticos entre los que destaca el turismo rural, una oferta integrada de ocio que está fundada en el contacto del turista con el entorno natural y que supone una relación muy intensa con la sociedad local.
El medio rural aparece como una alternativa y, a la vez, como un complemento al producto sol y playa que sigue siendo el más importante de la oferta turística actual de la Comunidad Valenciana.

La Conselleria de Industria, Comercio y Turismo estima necesario profundizar más en la implantación del turismo en el territorio, buscando promover la dinamización y la diversificación de la actividad turística en el espacio rural.
El Plan de turismo rural al que llamamos Espairural, se ha diseñado por la Agencia Valenciana de Turismo como un conjunto armónico y coordinado de actuaciones sobre esta parcela concreta del mercado turístico, tanto por parte de la oferta como sobre la demanda, que promueven las inversiones y el desarrollo de iniciativas empresariales, institucionales de naturaleza turística que tengan al espacio rural como objeto prioritario.

El objetivo de Espairural es crear un marco estratégico que facilite el desarrollo sostenible de las áreas rurales a través del impulso continuado de la actividad turística.
En último término, este plan procura mejorar la calidad de vida de la población local a través de la generación de empleo, del incremento de las rentas y de tener la tendencia a la regresión de su población.
Pretende también el equilibrio territorial de la Comunidad Valenciana fomentando el entendimiento entre las áreas urbanas y rurales, su complementariedad y el trasvase de riquezas de unas áreas a otras más deficientes.

Con el plan se inicia una nueva etapa en el desarrollo de la política turística del Gobierno Valenciano que continua la labor de promoción de este producto realizada hasta la fecha.
Todo ello, todo lo propuesto es para adecuar el producto turismo rural a las nuevas tendencias, y se han definido un conjunto de principios rectores que le doten de identidad propia, unos principios que sirvan para elaborar contenidos acordes con las necesidades existentes.
Estos son: la coordinación, que necesita para su desarrollo de la participación de las administraciones públicas y de los departamentos de las distintas consellerias de la Generalitat Valenciana con competencias en espacio rural.
Sin su concurso y participación la ejecución sería un papel mojado; al igual, también, la coordinación con las administraciones locales, puesto que también son un factor importantísimo en el desarrollo del turismo rural.

El segundo de estos principios es la continuidad.
Espairural nace para prolongar y consolidar las acciones ya desarrolladas hasta ahora por la agencia en ese ámbito para darles un impulso superior en magnitud y en medios.
El tercero es la integración.
El plan contempla el carácter de complementariedad del turismo rural con las actividades económicas tradicionales y principales que tienen lugar en el medio rural.
Cooperación y participación es el cuarto, puesto que todos los agentes, tanto públicos como privados, que intervienen en el desarrollo rural y, especialmente, aquellos que lo hacen en los aspectos coincidentes con el turismo están llamados a participar en la definición, planificación e implementación de este plan.

La sostenibilidad como factor fundamental, ya que el turismo rural es un producto muy dependiente del estado de conservación y autenticidad de los recursos en los que se basa, lo que urge en la necesidad de actuar desde un enfoque de sostenibilidad medioambiental, económica, cultural y social.
Orientación hacia la demanda, ya que es un producto que debe competir en términos de calidad, de oferta e imagen, con otros más maduros y arraigados en el mercado turístico.

Formación e innovación, la cualificación de la empresa oferente, de estructura tradicionalmente familiar, y el trato personal, directo con el cliente, son esenciales para el buen fin de este proyecto.
Por lo tanto, es absolutamente necesario profundizar en la formación de las personas que trabajan en el ámbito del turismo rural y en la innovación de esos productos: aplicabilidad, simultaneidad y flexibilidad.

Para ser efectivo, Espairural debe ser muy pragmático en sus inicios.
Las propuestas de producto han de ser aplicables inmediatamente y flexibles para con su corrección, si procede, para que sus resultados se dejen sentir pronto, consoliden los proyectos y estimulen nuevas iniciativas.

La Conselleria de Industria, Comercio y Turismo, teniendo en cuenta las nuevas tendencias y ante la realidad cambiante del mercado turístico ha diseñado a través de la Agencia Valenciana de Turismo, una serie de actuaciones para la puesta en marcha de un plan de turismo rural, enmarcado en Espairural, cuyo objetivo es dinamizar y diversificar la actividad turística en el espacio rural de la comunidad.

Los principales ejes de actuación de este programa en su etapa inicial son, en primer lugar, la mejora del producto de turismo rural mediante un análisis integral de la actividad turística en el espacio rural, poniéndose en marcha incentivos a las empresas que se creen o adapten a este producto, a la formación y especialización, y favoreciendo el uso de las nuevas tecnologías en este ámbito.

La promoción, información y comercialización del turismo de interior, reforzando la promoción interna, en especial, la de la comunidad e internacional para captar una demanda potencial.
Se extenderá la red de oficinas de información para los municipios rurales y se abrirá un espacio particular para el turismo rural en la página electrónica comunidadvalenciana.
com, abriéndose también una línea 902 especial de información.

Comercialización, imagen de marca son cuestiones que como en otros ámbitos de la conselleria también son absolutamente necesarios en las cuestiones relacionadas con el turismo, y mucho más en lo relacionado con el turismo de interior o turismo rural.
Imagen personalizada, homogénea y diferenciada para el turismo rural valenciano y fusión entre los operadores españoles o extranjeros especializados en este producto.

También es importante acentuar la participación social i institucional.
El desarrollo de un producto de las características de Espairural exige la participación, la colaboración y la coordinación de los actores sociales e institucionales.
Desde aquí ofrezco este plan a todos los agentes empresariales y a las entidades e instituciones interesadas activa o intelectualmente en el desarrollo del turismo de interior.

El turismo de interior es un producto que se está iniciando en el conjunto de nuestra comunidad, que tiene muchas posibilidades de futuro pero que, efectivamente, debe de contar con el apoyo absolutamente de todos, desde la iniciativa pública y desde la iniciativa privada.

Por lo tanto, estamos abiertos a escuchar las sugerencias de la sociedad y de los grupos políticos, porque entendemos que esas sugerencias pueden mejorar lo que se propone a través de Espairural, fundamentalmente también a escuchar a las administraciones locales que juegan un papel fundamental en el diseño de las estrategias turísticas, fundamentalmente de interior en el conjunto de la Comunidad Valenciana.

Muchísimas gracias.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Tiene la palabra el grupo solicitante, el representante del grupo solicitante para fijar posiciones, para hacer observaciones.

 

**El senyor Colomer i Sánchez:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyor conseller, gràcies també per la seua amabilitat i pel seu temps.

L'objectiu d'aquesta compareixença se pot figurar que és provocar, en el sentit retòric de la paraula, un debat sobre el turisme rural.
Un debat que com tantes coses que es fan a les Corts Valencianes, el que aspira o el que pretén és estimular un fet que ha tindre ben poquet de retòrica, que és l'actuació real i concreta del Govern Valencià en esta matèria.

És un tema que ens preocupa, que guarda una estreta i molt profunda relació amb la qualitat de vida de molta gent, en l'economia, en la societat de les zones rurals, de les zones d'interior, de les zones més oblidades, de les zones més castigades.
Més castigades, especialment, en els últims huit anys, quasi nou anys.

El govern Zaplana i el final del govern d'Olivas va ser tota una exhibició d'insensibilitat i d'oblits en matèria de turisme rural.
Els indicadors subjectius, segurament, són controvertits; vosté pot tindre una perspectiva i nosaltres una altra.
Però els indicadors objectius són claríssims i inapel·lables.
La llei que van fer, la Llei 3/1988, de turisme de la Comunitat Valenciana era un moment molt significat, molt important, decisiu, neuràlgic per tal de situar la voluntat, els objectius, l'estratègia d'este govern en un vessant fonamental per a regular qualsevol activitat econòmica, que és el vessant normatiu per tal de tindre i bolcar ahí la sensibilitat pel turisme rural.
Ni una paraula.

El desenvolupament d'aquesta llei.
.
.
, ja tenim una experiència acumulada per a saber el seu títol III que parla dels municipis turístics.
.
.
, en este cas hauríem de mirar cap al municipalisme rural amb vocació, amb voluntat, amb esperança de pintar un poc en l'àmbit turístic, ja podem fer un primer balanç, senyor conseller.

Únicament de tots els convenis signats, de tots els diners, recursos dedicats al món rural, únicament un 4% ­96% al turisme clàssic, convencional, de sol i platja­, únicament un 4% adreçat al turisme rural.

Tampoc en les actuacions especials o específiques o singulars han segut massa significatives, les actuacions del Govern Valencià.
El paradigma del que és enganyar sistemàticament el món rural és el que la Llei de pressupostos del 2004 continua consignant, des de fa sis o set anys, d'una manera consecutiva i d'una manera consecutivament frustrada, que és el mític ja balneari de Benassal, és el paradigma del que significa nominalment parlar, fins al vòmit ­si em permet l'expressió­ d'un mateix tema i no concretar i no rematar mai.
Set anys consignant la mateixa actuació en territori rural, l'única.
I l'única, lògicament que tampoc s'ha fet.

És veritat que hi ha una estadística favorable al turisme rural, perquè és veritat que hi ha una pulsió social, espontània, de recerca de nous productes, de productes alternatius.
Però eixa pulsió social, que es tradueix en una ocupació cada vegada més significativa de les instal·lacions que hi han, encara deixa més en evidència la inactivitat del govern del Partit Popular en esta matèria.
La incapacitat per saber interpretar la magnitud d'este fenomen que és el turisme rural.
Si existira sensibilitat, més enllà de la que tenen en la versió més immobiliària i industrial del turisme costaner, les coses serien ben diferents, la Llei 3/1998 en parlaria de turisme rural, i hagueren desplegat un cert treball normatiu i reglamentari, un treball bàsicament inversor, per tal de recolzar este sector de l'economia valenciana.

Nosaltres, senyor conseller, i és el leitmotiv d'esta sol·licitud de compareixença, el que avui ens alegraria, ens donaríem per satisfets, és saber què és Espairural, si ho vàrem somiar quan vàrem escoltar aquesta afirmació, que no es va fer en seu parlamentària, no es va presentar a les Corts Valencianes, es va presentar en un hotel, en un exemple claríssim del que ha significat durant molts anys menysprear el pluralisme i menysprear les institucions democràtiques.

El van presentar, com avui també ha insinuat vosté, i he de reconéixer una certa humilitat i una certa discreció, no pas la discreció que no ha sabut exhibir el conseller que ja se n'ha anat i ha parlat abans, va ser presentada, aquesta actuació, com el gran paradigma, com el gran referent, com el gran revulsiu, com el gran punt d'inflexió en la història del turisme valencià.
Una altra vegada, el comptador de la història es posava a zero i pràcticament saltàvem del paleolítica, abans de vostés, a la civilització popular que activava la història, ja en majúscules.

Nosaltres volem saber si este govern es sent hereu d'eixe pla, si se'l creu, si el nou equip de l'Agència Valenciana del Turisme, i vosté com a conseller, li dóna crèdit a eixe pla que va ser presentat en les acaballes de l'etapa Zaplana.
Hi ha símptomes que ens fan pensar que no.

El 2003, el pressupost 2003 no fixa un euro per a esta qüestió, i era ja un pressupost en sincronia temporal amb el moment de la presentació, hi havia temps per a manifestar amb fets concrets la bona voluntat.
Però, sobretot, el pressupost 2004 ja els vincula a vostés, i no hi ha ni una paraula, ni un euro, ni un número, en esta matèria: tot fa pensar que el pressupost 2004 és el rèquiem d'este anomenat Espairural.

Vosté ha parlat de la comercialització, dels productes, de l'oferta, de la imatge de la nostra comunitat i especialment de l'Espairural.
La fira per excel·lència dels operadors turístics i dels actors turístics, com vosté sap perfectament, és Fitur: Fitur 2003, no hi va haver cap referència; Fitur 2004, ni una referència de l'Espairural en Fitur 2004, ni en altres fires que s'han anat fent.
I és el moment indefugible, indelegable ja, per tal d'explicar-li al món i als mercats nacionals i internacionals, què som la Comunitat Valenciana, què oferim i què volem ser.

Allò típic en Fitur, la gent que fa anys que coneguem aquesta trobada internacional, allò típic és magnificar, és elevar a la categoria de realitat el que són mons futuribles, per l'art de la xequera, del màrqueting i de la propaganda.
Però ni tan sols en esta qüestió, no hi ha hagut rastre de l'Espairural, si era la gran opció que feia este govern en esta matèria.

I tenim dret a saber, senyor conseller, si este govern creu en el tema: si hi creu, com ho demostra?
; i, si no, ho han de dir!
Jo crec que la sinceritat, a més, recentment ho tenim cada dia més clar, cotitza molt alt, la sinceritat, en la borsa política i en la borsa electoral, i ho hauríem de tindre clar.

Sobretot en un tema que connecta amb la sensibilitat, amb les expectatives i amb les esperances de moltíssima gent.
I quin tipus de gent, senyor conseller?
: xicotets empresaris, negocis familiars, microempreses, cooperatives, autònoms, d'una part molt important de la nostra societat i del territori valencià.

Hem repassat, abans de vindre avui a complir amb la compareixença, hem explorat tots els debats que han fet tots els consellers, totes les conselleries, perquè, si fóra un pla, un pla de turisme rural, la prova de foc és la perspectiva transversal, horitzontal, que en cada conselleria, que en cada pressupost sectorial hi haguera plantada la bandera del turisme rural, hi haguera plantada la bandera, en este cas, de l'Espairural.
I ni està, ni se l'espera, senyor conseller.

Jo tinc una idea aproximada del que ha passat.
Este govern no té pols polític, no té iniciativa política, segurament no té una perra, per dir-ho en termes col·loquials, probablement els anteriors se les gastaren totes, no en aquestes qüestions, no en turisme rural, no en cohesió territorial, no en eficàcia: ho aparentaven, en això eren absolutament magistrals, com, per exemple, és el tema d'aquesta ­supose­ herència enverinada per a vosté que l'Espairural.

El problema és descobrir que vostés puguen no tindre tampoc sensibilitat per la qüestió de la cohesió social i territorial.
I aquí, els recursos, en l'àmbit del turisme rural i del compromís que ha de tindre l'administració pública en totes estes comarques i municipis, no els espera una multinacional de l'oci, la Paramount o altres, aquí, els recursos, no els espera una cadena hotelera que ja és gran, que és vol implantar en ciutats, per exemple, com Benidorm, en la passada legislatura, amb l'alé i amb l'impuls de centenars de milions de l'administració pública.
.
.
Aquí, els recursos, no els espera Julio Iglesias, ni els espera un paradís fiscal, aquí, els recursos, senyor conseller, els esperen els municipis, les comarques, les iniciatives humils, i mentres altres, mentres estan esperant estes iniciatives humils els seus recursos, altres encara estan acabant una pesadíssima digestió d'una política d'excessos que ha engordit els de sempre.

Gràcies.
(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Colomer.

Tiene la palabra la senyora Dolors Pérez, en representación del Grupo Entesa.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, per començar a parlar del turisme i per començar a parlar d'una part positiva en el que creguem de turisme, estic d'acord que el turisme, actualment, és la font d'ingressos més important que té el País Valencià; estic totalment en desacord de la forma en què s'apliquen les polítiques turístiques al País Valencià, perquè entenc que aquest govern, senyor conseller, l'única política turística que entén és la política del ciment.

I, efectivament, vosté ho ha dit en l'inici de la seua intervenció: el turisme que se vol al País Valencià és el turisme de sol i platja, i això significa la destrucció cada vegada més creixent de la nostra costa.

Però basem-nos en el turisme rural.
A mi me crida molt l'atenció parlar d'un pla estratègic, Pla Espairural, el qual no trobe per cap part.
En crida molt l'atenció que no s'haja publicitat, i me sap mal també repetir-me, però m'he de repetir, senyor Colomer, em sap també molt estrany que Espairural no haja tingut una cobertura clara en Fitur.

Veig raríssim que vosté, a l'exposar el Pla Espairural, simplement parle que es un pla estratègic en el qual entren molts factors, entra des de.
.
.
, la gastronomia no l'ha dita, però supose que també, perquè és una part cultural important.
.
.
, entra la gastronomia, entren diferents conselleries.
.
.
, i, automàticament, jo, en el cap, el que tinc és: entra la Conselleria d'Obres Públiques, entra la conselleria de la vivenda.
.
.
Entra la Conselleria de Cultura?

Per això vostés han de fer acords entre conselleries, i, lògicament, ha de tindre una dotació pressupostària.
Ni n'hi ha hagut ninguna dotació pressupostària que s'haja realitzat per als pressupostos del 2004, i dubte que a hores d'ara es puga fer un pla clarament visible i acceptable per esta societat que puga desenvolupar-se en el 2005, ho veig difícil, senyor conseller.

A mi em sembla que açò és, doncs, una ratlla de fum, que alguna cosa s'havia de fer en referència a turisme, que ací a les Corts Valencianes havem parlat moltíssim del que significa el turisme rural, i que no s'ha tingut la suficient capacitat de pensar que el turisme rural era tan positiu com el turisme de costa; tan positiu, sobretot, perquè el turisme rural té a vore bastant amb el que el conseller, abans que vosté, ací ha exposat: té molt a vore amb la cultura, amb el descans, però també amb la cultura.

I, sobretot, el turisme rural ens fa falta per una cosa: perquè mitjançant el turisme rural ajudem a no despoblar les zones rurals, cada vegada més despoblades, amb perill de desaparició.
I, per això, el turisme rural ha de ser de moltes maneres.

Jo, ací, ja li vaig fer una exposició de com creia jo que era el turisme rural, que a vosté li va paréixer perfecte, però això no significa el Pla Espairural.
El Pla Espairural és que no existix, senyor Peralta, i quan una cosa no existix, no deuria publicitar-se d'eixa forma.
Per què?
Perquè conforme vosté estava explicant açò, en el futur, el que podria ser, o als acords als quals vosté podria aplegar, a mi m'ha vingut al cap el Leader+, que ni més ni menys és açò, el que vosté ve ací a relatar sobre el Pla Espairural.
I per què?
, doncs, perquè el Leader+ arreplega les necessitats econòmiques de les zones rurals, la seua protecció i el seu manteniment.
Una altra cosa és que les coses s'hagen fet tan mal que no vinguen els diners d'Europa per a poder explotar tots els projectes del Leader+.
Però això serà qüestió d'un altre debat.
.
.
Però açò, el que vosté ha exposat és, justetament, els projectes del Leader+.

Jo.
.
.
, deixe de veritat que m'apene davant d'una cosa que per a mi és inexistent, que no la puc entendre, que a mi me sembla que hi deurien haver línies, ni problemàtiques, ni estratègiques, que ja n'hi han, sinó línies reals d'actuació amb un pressupost en la mà, i, aleshores, parlar d'eixes coses.

I també m'agradaria que se poguera fer des de la Conselleria algun tipus de convenció que arreplegara tota la problemàtica rural i que se poguera parlar sobre eixa situació, des de la situació econòmica, la cultural, la vida social i, lògicament, també la vida turística, perquè el turisme té bastant a vore.

Per tant, senyor conseller, a mi m'agradaria que vosté me diguera on apareix el Pla Espairural, concretament, a on apareix, on tenim la documentació, per vore.
.
.
Sobretot, per no allargar, perquè explicar un pla que ja està fet, això deu ser llarguíssim, per no cansar a ningú, a on està situat?
, quina dotació pressupostària preveu vosté que ha de tindre en el que queda d'any?
, perquè també és dotació pressupostària el que significa una campanya publicitària per a poder-lo desenrotllar, quina, per tant, en dotació pressupostària, és la que pensa aplicar?
, i, concretament, quants projectes té en estos moments en la mà perquè eixa Pla Espairural siga visible per a la societat?
, quins projectes i en quant de temps?
, i me dóna el mateix que en siga un, si és un, ja serà suficient, però, quins projectes n'hi han?
, amb quins sectors econòmics de la societat valenciana s'ha reunit aquesta conselleria per a aplegar a acords.

Tot el que siga en contra d'estes preguntes.
.
.

 

**El senyor president:**

Dolors, cuando pueda.
.
.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

­Acabe, senyor president­ .
.
.
entendré que, conforme he dit en un principi, aquest pla és totalment inexistent i és una ratlla de fum.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias.

Tiene la palabra el señor conseller, para el turno de réplica.

 

**El senyor conseller d'Indústria, Comerç i Turisme:**

Gracias, señor presidente.

La verdad es que me llaman la atención algunas cosas, ¿no?
, han hablado de gobiernos insensibles, han hablado de hacer un debate sobre el turismo, de indicadores objetivos, y lo más divertido ha sido lo del paleolítico o la civilización.

Sí, evidentemente, si el paleolítico son 716 plazas en albergues o casas rurales en 1996, posiblemente eso sea el paleolítico.
Ahora, las 6.
743 plazas en el 2003 son la civilización.
Porque, efectivamente, en estos años se ha producido un incremento de más del 800% en cuanto a lo relacionado con las casas rurales y con la oferta de plazas en este sector que es el turismo rural.
Por lo tanto, sí que hemos pasado del paleolítico a, por lo menos, tener una oferta clara y diseñada en el tema de turismo de interior.

Y yo creo que se han hecho muchas cosas durante estos años, y a los datos objetivos nos podemos remitir, porque ahí están los programas que desde la Agencia Valenciana se han venido desarrollando.
Programas dirigidos a la creación y adecuación de establecimientos de turismo rural, con sus correspondientes ayudas; programa de turismo de interior y adecuación de recursos turísticos, donde se han adecuado, con ayudas de la Generalitat Valenciana, parajes y lugares con sus recursos naturales para el uso turístico.
Se han adecuado y acondicionado recursos monumentales y culturales y de interés turístico.
Se ha apoyado el establecimiento del turismo de salud, que tiene mucho que ver, por su situación en el interior de la Comunidad Valenciana, con el turismo rural.
Se han realizado los planes de señalización de los accesos a municipios de la Comunidad Valenciana, donde también están incluidos los municipios turísticos.
Se ha realizado un programa de colaboración para la señalización turística que apoya las iniciativas locales en cuanto a la señalización de rutas, recursos y demás cuestiones relacionadas con el turismo de interior.
Bueno, hay programas específicos en los centros de desarrollo turístico, hay programas de apoyo a las acciones formativas e iniciativas dentro de ese sector.

Es decir, se han realizado una serie de cuestiones muy importantes relacionadas con el turismo rural.
También se han venido realizando cuestiones relacionadas con el turismo rural en cuanto a la demanda, es decir, está el programa de edición de publicaciones y de ayuda a la publicación de folletos, guías y demás por los distintos municipios.
Es decir, que sí que hay cuestiones relacionadas muy importantes respecto al turismo rural.

Pero yo creo que también nos interesa de alguna manera ser claros y conocer en qué situación se encuentra el turismo rural.
Nosotros, en la Comunidad Valenciana, tenemos una cuestión importantísima como foco de atracción para el turismo, que es lo que ha sido tradicionalmente potente en nuestra comunidad: el sol, las playas, la oferta turística de costa, que ahí está, que ahí está, y yo creo que realmente está de manera muy importante.

Y hay un surgimiento incipiente, que cada vez va a más, que además tiene un componente social muy importante, que es el turismo rural y el turismo de interior.
Yo creo que eso es perfectamente compatible, que en estos momentos se complementan de manera muy adecuada y que, además, presentan una oferta turística mucho más completa del conjunto de la Comunidad Valenciana.

Y ese turismo, y ese turismo también ha estado presente en los eventos como Fitur, donde, efectivamente, sí que ha estado presente ese tipo de turismo.
Porque, bueno, si la presencia de un stand propio publicitando los parques naturales en Fitur no es presencia de turismo rural o de turismo de interior, yo no sé qué puede ser.
Si la presencia en cada uno de los municipios que publicitan y que promueven sus espacios naturales y que están localizados también en Fitur.
.
.
bueno, tampoco sé de lo que estamos hablando.

Y en cuanto a Espairural, Espairural es un plan donde se establecen unos criterios de actuación, donde se establecen unas líneas de actuación que se consideran adecuadas para la administración autonómica.
Y que está a disposición de la diputada, como no puede ser de otra manera, en la conselleria para que pueda examinar y ver lo que yo he relatado en mi primera intervención: que, efectivamente, el turismo rural, a través de la Agencia Valenciana de Turismo, se promueve de manera importante, como no puede ser de otra manera.

Y hay planes y hay municipios y hay recursos destinados al turismo de interior.
Este año, nuevamente, un municipio de interior ha sido considerado para obtener un plan de dinamización turística.
Porque los planes dirigidos a esos municipios de interior tienen que ser de dinamización, ya que son planes para incitar, yo creo, a la mejora del turismo en esas zonas.

Miren, yo lamento profundamente que en muchas ocasiones se menosprecie el turismo de sol y playa desde esta tribuna.
No es la primera vez que pasa.
Se vuelve a decir que el turismo de la Comunidad Valenciana se basa en el sol y playa y en el ladrillo.
Y, bueno, al final mi pregunta y mi consejo son que se les pregunte a los trabajadores y empresarios que encuentran su trabajo y que encuentran su medio de realizar negocios en el turismo tradicional de la Comunidad Valenciana.
Tan importante es el turismo tradicional como el impulso que se le quiere dar al turismo rural en el conjunto de la comunidad.

Pero no podemos olvidar, no podemos olvidar que el turismo, el turismo de costa, el turismo de sol y playa, continúa siendo el enganche fundamental del sector turístico en nuestra comunidad.
Y si la Entesa y el Partido Socialista lo que quieren es que desaparezca el turismo de sol y playa, que lo digan con absoluta tranquilidad y que lo digan con absoluta claridad.
Es decir, ya basta de continuamente menospreciar a ese sector de trabajadores, a ese sector empresarial, a ese sector que genera bienestar social y progreso económico en el conjunto de la comunidad de manera muy importante.
Ya basta de menospreciarlo, y si quieren que desaparezca, que lo digan claramente.
Como si quieren que desaparezcan las grandes inversiones realizadas en dicho sector, también que lo digan con absoluta claridad.
Eso no es incompatible con el turismo rural.

Es cierto, es cierto que en algunas ocasiones, y debido a la implantación tradicional del turismo de sol y playa, resulta en algunas ocasiones algo difícil el convencer a empresarios del sector turístico que hay una expectativa real en el turismo rural.
Pero también es cierto, pero también es cierto que cada vez son más lo que ven en ese tipo de turismo un complemento muy conveniente para el turismo de sol y playa.

Y al igual que hay municipios de todas las formaciones políticas que apuestan por el turismo rural, hay grupos políticos en algunos municipios donde constantemente se oponen a cualquier iniciativa que se pueda desarrollar en cuanto al turismo rural se refiere.

Y la coordinación entre las distintas consellerias es real.
Hace unos meses presentábamos el conseller de Territorio y yo mismo un plan para la señalización de los parques naturales de la Comunidad Valenciana, y concretamente con una prueba piloto en tres de ellos, destinados a realizar actividades de senderismo, de bicicleta de montaña y de orientación de deportes de aventura, para fomentar lo que también tiene que ser el desarrollo del turismo de interior en el conjunto de la comunidad.
Y, efectivamente, cuestiones tan importantes como la oferta cultural, tienen que ver mucho, tienen que ver mucho en ese tipo de turismo.

Pero es que todo eso, todo eso, se está haciendo, se está contemplando y se está realizando de manera coordinada entre las distintas consellerias.
Y si no fuese así, no podríamos mostrar los datos objetivos que nos hacen ver que, efectivamente, durante los últimos años la oferta turística que más ha crecido, seguramente porque no existía anteriormente, es la oferta de turismo de interior, y que está teniendo una aceptación muy interesante para las personas que visitan el conjunto de la Comunidad Valenciana.

Por lo tanto, yo creo que en muchas ocasiones se utilizan este tipo de debates para utilizar demagógicamente y para tratar de atacar a sectores tradicionales, como es el turismo de sol y playa.

Yo participo de la opinión que ese tipo de turismo se tiene que continuar fomentando, como participan de esa opinión muchísimos alcaldes de todo signo político que gobiernan en municipios de la costa de nuestra Comunidad Valenciana.
Y también participo de la opinión que hay que fomentar el turismo de interior, y así se está haciendo no solo desde la Conselleria de Industria, Comercio y Turismo, sino también desde el conjunto de consellerias de la Comunidad Valenciana.
Porque cuando desde la Conselleria de Cultura se ayuda a la rehabilitación de un edificio cultural, no es un acto específico de turismo, pero sí que es una actuación que tiene una repercusión social y que, además, pone en valor un inmueble, en este caso, que puede tener un atractivo turístico.

Por lo tanto, hay que ver que, en el tema de turismo, son muchos los componentes, aunque, efectivamente, se pretende a través de Espairural especificar detalladamente las cuestiones relacionadas con el turismo.

Yo creo que los datos, los datos son evidentes.
Los datos son lo que son, y yo creo que además son bastante, bastante objetivos.
Hemos pasado de 26.
000 pernoctaciones en 1996 a 236.
000 en el año 2003.
¿Que son pocas?
Claro que son pocas.
Tienen que ser muchas más.
Pero para ser muchas más, se tienen que hacer hoteles en las zonas que se proponen.
Espero que cuenten esas actuaciones con el apoyo de los grupos de la oposición, tanto aquí como en las distintas administraciones locales donde normalmente se oponen.
Se tienen que realizar señalizaciones y se tienen que realizar actuaciones en parajes naturales absolutamente respetuosas con el medio ambiente, pero espero que no sean, como suelen ser de manera tradicional, criticadas por los partidos de la oposición, tanto aquí como en las distintas administraciones locales.
Se tienen que recuperar los espacios culturales, que en muchas ocasiones también son criticadas por los partidos de oposición.
Es decir, se tienen que realizar una serie de actuaciones que se proponen desde el Gobierno Valenciano y desde los gobiernos locales y que tradicionalmente son criticadas por el Partido Socialista y por la Entesa en las distintas administraciones.

Nosotros entendemos que desde el punto de vista del turismo rural hay mucho por hacer, que se ha hecho mucho y que tenemos un largo recorrido en ese camino.
Pero también entendemos que no podemos dejar de lado al sector que mayor progreso produce en la Comunidad Valenciana, que además es motor de enganche para este otro tipo de turismo, que es el turismo de sol y playa.
Yo no acabo de entender por qué siempre, por qué siempre desde la oposición se critica y no se entiende que el modelo turístico valenciano ha sido un modelo que nos ha llevado a un desarrollo y a unas cuotas de bienestar, de progreso y de generación de empleo reales.
Y si no se entiende, seguramente es que no se pone interés en conocer la realidad del conjunto de la Comunidad Valenciana.

Por lo tanto, nosotros vamos a continuar trabajando para el desarrollo del turismo en general, para el desarrollo y mantenimiento del turismo de costa, para el desarrollo y mantenimiento del turismo rural.
Y ello significa realizar las infraestructuras necesarias allá donde se puedan y donde se deban realizar.

Porque como propuso una vez un miembro de la oposición en un municipio, proponía que el turismo para ese municipio tradicional tenía que ser de mochila y bocadillo.
Yo creo que el turismo, aunque sea de interior, no debe ser exclusivamente de mochila y bocadillo, sino que debe tener una oferta turística adecuada, con unas instalaciones adecuadas, que satisfaga si quiere ese turista coger la mochila y el bocadillo, pero que satisfaga también el poder disfrutar de unas instalaciones en condiciones y de unas infraestructuras adecuadas para que el sector turístico también del turismo rural tenga una evolución positiva en el conjunto de la comunidad.

Yo espero que esto sea entendido por los grupos de la oposición.
Tampoco abrigo demasiadas esperanzas, porque imagino que a continuación volverán a criticar lo que han comentado anteriormente.
Pero lo que sí es que es cierto es que la evolución de este sector ha sido espectacular durante los últimos años, que esperamos que continúe siéndolo en el futuro.
Que con la presencia de este sector y de las actuaciones del Gobierno Valenciano y de los propios municipios en ferias como Fitur, o como otras que se realizan a lo largo de la geografía española y también de la geografía de nuestra comunidad, se vaya promocionando cada vez más un sector que tiene un recorrido por delante importante por hacer.

Y estoy convencido de que contribuirá, entre otras cosas, a lo que pretendemos desde el Gobierno Valenciano, a mejorar la calidad de vida del interior de nuestra comunidad, a equilibrar de manera adecuada la situación de los pequeños municipios con las de las ciudades medias y las grandes ciudades de la Comunidad Valenciana y a evitar el que se vayan despoblando los municipios pequeños del conjunto de la comunidad.
Algo, mucho, se ha avanzando en ese camino y mucho podemos avanzar en el futuro.

Yo estoy convencido de que siguiendo las líneas de actuación de la conselleria vamos a cumplir los objetivos que, a través, también, de Espairural, se establecen para el conjunto de la comunidad.

Muchísimas gracias.

 

**El senyor presidente:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Tiene la palabra don Fracesc Colomer, en representación del Grupo Parlamentario Socialista, para el turno de réplica.

 

**El senyor Colomer i Sánchez:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyories.

D'entrada, simplement consignar que no havia vist mai que el Grup Parlamentari Popular declinara la possibilitat d'intervindre en este debat, no sé si és manca de sensibilitat, abandonisme.
.
.
No vull interpretar la qüestió.
Simplement consignar el fet.

Senyor conseller, jo crec que ha fet una intervenció que m'ha sonat, i em permetrà que li ho diga, antiga.
És el que els documents i la literatura institucional, per dir-ho així, els llocs comuns de tots els documents públics de fa molts anys, de tot el nostre autogovern, fa més de 20 anys estaven senyalant.
El tema que el sol i platja és el vector fonamental del desenvolupament turístic i que hi ha una sector incipient, balbucejant, que està començat a sorgir en l'horitzó.
Això ja és antic.
Això és molt antic.
Ara toca fer altres tipus de coses.
Entre altres, la de pressupostar com cal els diners necessaris per a fer que siga creïble el discurs del turisme en l'interior.

I em permetrà que li diga que m'ha sonat en algun compàs de la seua intervenció, m'ha sonat, fins i tot, ranci i caspós, no tant per vosté, que el faig molt més intel·ligent que tot això, sinó per qui l'ha pogut assessorar en este moment donat, quan ha dit que li pregunten als empresaris, constructors ­ha fet una proclamació del "valor del ladrillo", ho ha dit literalment­, que li pregunten què pensen si l'oposició està satanitzant el sol i la platja.
No.
I menys la persona que té l'honor de debatre amb vosté.
Menys un servidor, satanitzar el sol i platja.
Entre altres coses, al sol i platja li dec tota la meua vida.

Per tant, jo no sé què tenia en el seu conscient: "Que es pregunte als treballadors".
A qui?
Al romanés que està explotat i esclavitzat construint per a u que li malpaga i malviu, per a continuar amb la locomotora immobiliària triturant el territori?
Eixa és ­diguem­ la font d'informació que dictamina per on ha d'anar el turisme de futur?

Jo crec que és imprescindible tindre un pla, tindre estratègia, una estratègia concertada, consensuada, dialogada amb els interlocutors del turisme rural.
Jo li preguntaria, i li demane sinceritat, amb quants alcaldes del món rural s'ha reunit, amb quants patronats de turisme, amb quants xicotets empresaris per tal de consensuar el famós Espai Rural.
Jo crec que hi ha inclús urgència en fer-lo abans que el mercat s'anticipe, improvise i continue reproduint el model que a vostés tant els agrada del litoral que ha destrossat i amenaça continuar destrossant tants i tants quilòmetres quadrats del nostre litoral.

Cal invertir en l'interior perquè, a més, és un deure de gratitud en relació a les ciutats i els pobles de l'interior.
Gràcies ­entre cometes allò de gràcies­ als desequilibris i a les zones deprimides som encara Objectiu 1.
El més decent, el més digne, el més just que es pot fer és retornar eixa possibilitat, eixa palanca d'obtindre fons europeus que ens ha donat el nostre interior i no les àrees metropolitanes més industrialitzades, és just que retorne en forma, entre altres coses, de plans però reals i no fantasmes com l'Espairural.

Allò ben trist, senyor conseller, és que l'única inquietud en l'etapa zaplanista i en l'etapa malauradament que duem, l'única inquietud que s'ha vist en el món rural, en l'interior, és quan les companyes elèctriques han assenyalat les coordenades geogràfiques de l'interior com a espai de negoci en el tema del mapa eòlic.
Cal una altra mirada, una altra generositat, una altra sensibilitat, com al litoral, menys instint depredador.
Que perillós és el trípode: sol, platja i taulell, que vosté l'ha pontificat ací, ni més ni menys que en la trona de les Corts!
Em pensava que serien un poquet més discrets i prudents en esta qüestió.

Senyor conseller, per anar acabant, jo crec que tot és molt més senzill.
Un govern, l'anterior, i li demane que vosté diga si se sent hereu, deutor de tot allò que van anunciar des de l'estil maquillador de tantes i tantes coses, un govern proclama el Pla anomenat Espairural, que s'evapora de tota la documentació i de tots els pressupostos que han vingut després.
Ni en el 2003 mateix apareix!
Ni en el 2004, que hi ha responsabilitat seua, apareix!
Ni en les campanyes nacionals i internacionals apareix!
Ni en les conselleries apareix com a teòric pla transversal que hauria d'estar a tot arreu!
Ni en les compareixences de tots els consellers a principi de legislatura, allà per al setembre de 2003, que és quan u presenta el seu programa de govern, les seues credencials, com es va a significar, apareix paraula alguna relacionada amb l'Espairural.

Jo crec que l'Espairural, per no mitificar-lo més del que es mereix, perquè no es mereix gran cosa, perquè no existeix, senyor conseller, l'Espairural tampoc haguera salvat el món.
El meu no és un discurs des de la ingenuïtat, entre altres coses perquè no el coneixem i tampoc podem donar-li el marchamo, i una puntuació alta, com poguera semblar, perquè no el coneixem.
No tant estem lamentant la pèrdua.
El que ens preocupa, el tema clau de la compareixença d'avui és que no triomfe la impunitat d'un estil de fer política, d'un estil de ser govern.
No val l'explosió volcànica, la gasosa, presentar com feia Zaplana.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señor Colomer, cuando pueda.

 

**El senyor Colomer i Sánchez:**

 

.
.
.
a colps de xequera, grans operacions de màrqueting.
No es pot frivolitzar en el discurs de la solidaritat entre territoris i del desenvolupament rural.
No es pot jugar amb la gent i els territoris.

Acabe dient que alguns van traure pit en eixe moment i altres han de donar la cara, com ara vosté, senyor conseller.
Si no es posa les piles, si no es desmarca de la política de fum, corre el risc que eixa cara esdevinga en una cosa més dura del que és normal.
(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Colomer.

Tiene la palabra, para el turno de réplica, la diputada doña Dolors Pérez.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, m'ha sorprés vosté, m'ha sorprés moltíssim perquè, a més a més, ha fet acusacions que alguna que altra consellera no les practica, en este cas jo.
Diu: "Van vostés en contra del turisme de la costa, del turisme de sol i platja".
No és que anem en contra d'eixe turisme, sinó de la forma que s'utilitza el turisme per a destruir la costa, que és totalment diferent.

El turista, quan ve, o les famílies que venen a passar solament quinze dies, un mes, no passen més, volen tindre una costa no solament de construcció, sinó d'espai, de tranquil·litat; volen tindre zones d'oci, separades d'on estan ubicats; volen tindre seguretat en l'electricitat, volen tindre llum i no que sempre tenim problemes; volen que les aigües siguen acceptables, vosté sap que tenim problemes; volem, a més, que les clavegueres no facen olor, no estiguen embussades.
No tenim bons sistemes de depuracions d'aigua.
Però, construir sí.
I això és el que no és correcte.

Jo crec que en el fons estem d'acord, l'única cosa és que no ha hagut capacitat per a fer-ho d'una altra forma.
Espere que a partir d'ara sí, simplement.

Mire, vosté, quan hem parlat del Pla Espairural, en la seua primera intervenció, senyor Peralta, deia: "El Pla Espairural és el marc estratègic de turisme rural respectuós amb el medi ambient, amb increment de la qualitat de vida dels habitants de les diferents zones rurals".
Això no ho ha dit concretament aixina, però es referia a això.

Bo, on es va a aplicar?
Quines zones rurals es consideren que són aptes per a desenvolupar el turisme rural?
Perquè, clar, quan parlem de zones rurals vosté no ha contestat a les preguntes que jo li he fet, i ens trobem que en els comarques del nord, la zona de Castelló, tenim moltes comarques rurals, però que estan plenes de granges de bestiar.
Per tant, ahí és difícil aplicar un turisme rural d'acord principalment amb constructores per a la creació d'apartaments, d'algun hotel.
.
.
­i dic això perquè vosté també ha parlat dels hotels i de la necessitat­ o d'un camp de golf o de no sé quantes coses més.
Difícil.
Però, i si parlem del Massís d'en Carròs?
Com a mínim, a la meu pregunta, haver-me contestat alguna cosa sobre alguna zona, perquè el Massís d'en Carròs és preciós.
I desenvolupar allí el turisme rural no significa destruir el Massís d'en Carròs.
D'acord?

Però, després m'ha fet molta gràcia quan vosté ha fet una acusació que se li torna en contra de vosté.
Les paraules s'han de mesurar de vegades, encara que tots en fem alguna.
Vosté diu: "Això que volen vostés que el turisme de sol i platja és la política de la rajola ­jo li he dit ciment, però, bo, equival també al mateix­, això li ho diuen vostés a les empreses que han invertit, o siga, a les constructores, els hotels, els restaurants, i als treballadors que allí hi ha".
Treballadors en precari, senyor conseller, treballadors en precari.
No (inintel·ligible) treballadors en precari.
Perquè no es té ni la delicadesa que a un treball digne, la majoria dels casos de 14 hores seguides, es pague honestament el que haja treballat un treballador d'estos.
Ens aprofitem dels immigrants que venen a este país, ens aprofitem de les dones que, a més, la majoria d'elles estan il·legalitzades en treballs en les cases de les platges, ens aprofitem d'aquell estudiant que necessita treballar i bé se'n va a l'obra o bé se'n va a un restaurant malpagat i vivint malament tot un estiu.
I eixa gent és la nostra, la valenciana, la que realitza eixes funcions, senyor Conseller!

Per tant, no, no.
Això no és així i la societat sap que com a mínim esta part de l'oposició no pensa el que vosté ha dit.
Tant de bo tot fóra així però, a més, amb dignitat!
Però, és indigne el que es dóna i el que s'ofereix.
I quan de treball hi haurà que tothom s'agarra al primer que ve!

I, després, per acabar, senyor conseller, vosté ha parlat molt dels hotels i de les construccions.
Jo amb consciència li demane: que vosté el que acaba d'exposar ací li ho expose a Hosbec, Hosbec que és la plataforma hotelera que en estos moments s'oposa a la construcció de més hotels i d'apartaments per la competitivitat il·legal que existeix.
A mi em sembla, senyor conseller, que això vosté s'ho havia d'haver fet mirar.
I s'ho mira ara després.
Una competència deslleial que ens portaria pa per a hui, però fam per a demà, perquè el primer que s'ha de pensar en el turisme és que volem un turisme de 365 dies a l'any.

 

**El senyor president:**

 

Dolors, por favor, vaya terminando, por favor.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

I això no ho tenim.
És de mes i mig i no tots els anys la mateixa quantitat.

Gràcies, senyor president.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, Dolors.

Para fijar posiciones.
.
.
(Remors) Perdón, pero yo creo que está muy claro que es responsabilidad de la presidencia el dirigir el debate.
Y con el Reglamento en la mano, y consultados los letrados, este presidente decide que en estos momentos el representante del Grupo Popular tiene el turno de la palabra para fijar posiciones.
(Remors) ¡Escuchen, ustedes!
Si por casualidad la intervención, la intervención del representante del Grupo Popular, motiva la réplica, yo estoy dispuesto a dar la réplica.

Señor, señores diputados, estamos siendo tolerantísimos esta presidencia en el sentido del tiempo.
Han intervenido más tiempo unos, más tiempos otros.
.
.
Si no es problema.
Yo creo que quien tiene que cerrar es el señor conseller.
El señor conseller, cuando termine los turnos de réplica, acabará.

Tiene la palabra el señor don Ricardo Martínez.
(Remors) Por favor, tengan calma.
(S'interromp la gravació)

Perdón.
El señor conseller puede replicar individualmente, replicar conjuntamente.
Y, lógicamente, cuando termine de fijar su posición el representante del Grupo Popular, el señor conseller entrará a replicar al resto de los grupos.
Perdón.

Fije posición, señor Ricardo Martínez.
(Remors.
S'interromp la gravació)

Señor Moreno, adelante.

 

**El senyor Moreno Carrasco:**

Gracias, señor presidente.

Mire, adelantando que nosotros vamos a aceptar lo que usted decida, como no puede ser de otra manera, yo le rogaría lo siguiente.
Yo no sé si antes el Grupo Parlamentario Popular ha pedido la palabra o no la ha pedido.
Pero lo normal y lo lógico es que usted no interrumpa los debates.
Usted puede interpretar el Reglamento, lo que no puede es cambiarlo.

Mire, ahora mismo estamos en un turno de réplica de los grupos al señor conseller que, efectivamente, puede hacerla en conjunto, individualmente, como él considere oportuno.
Si el señor conseller va a replicar a nuestro grupo tiene que hacer ahora el debate, no puede usted mezclar un debate con otro.

Y, evidentemente, ahora el señor conseller replica a los grupos, si él lo cree oportuno individual o colectivamente.
Y, luego, el Partido Popular, si no ha podido obtener el turno de fijar posición, la fija.
Y si alguien considera oportuno replicarle, y usted así lo interpreta, le replicará.
Pero usted no puede interrumpir un debate con otro, por más que se empeñe en dirigir el debate usted.
Y ya le digo que yo acepto y vamos a aceptar nuestro grupo lo que usted decida, pero no se invente un Reglamento, que está escrito, está interpretado y está leído durante ya veinte años en estas Cortes.
No venga usted a inventarlo ahora.

 

**El senyor president:**

Señor Moreno, yo no pretendo discutir y menos debatir en público, porque parece verdaderamente kafkiano.

Vamos a ver.
Si esta presidencia ha cometido el lapsus de obviar la intervención de don Ricardo Martínez en su primer turno, a pesar de estar avisada, dígame usted qué diferencia existe, sea el turno de exposición, sea el turno de réplica, antes de intervenir el señor conseller, que el señor don Ricardo Martínez exponga sus tesis como grupo político.
El Reglamento no dice específicamente nada de eso, no diferencia lo que es el turno de exposición primero de la réplica posterior.
Son ganas de enredar.
(Protestes) Perdón, me he expresado mal, de discutir.
(S'interromp la gravació)

Señor conseller ¿quiere usted hacer ejercicio de su derecho a réplica conjuntamente o por separado?
(Remors) Conjuntamente.

Por favor, señor don Ricardo Martínez, haga usted uso de su turno de fijación de posición.

 

**El senyor Martínez Rodríguez:**

Muchas gracias, señor presidente.

Hay que ver, para lo poco que uno interviene, la que se arma.

Gracias, señor presidente.

Honorable conseller y señoras y señores diputados.

Tras escuchar su comparecencia, señor conseller, he de decirle que el Grupo Parlamentario Popular suscribe todas y cada una de las ideas que usted ha plasmado en esta tribuna para potenciar y mejorar el turismo rural en nuestra comunidad, aprovechando el marco generado por la Agencia Valenciana de Turismo y que denominamos Espairural.

Ha sido la acción coordinadora entre los gobiernos del Partido Popular, los empresarios del sector y una parte importante de la sociedad civil, la que ha hecho posible, año tras año, que las cifras de personas que optan por esta modalidad de turismo en nuestra comunidad se incrementen.
Y que lo hagan no sólo de manera cuantitativa, incrementando el número de visitantes, sino además de forma cualitativa, incrementando también el gasto medio diario por persona.
Esta coordinación, por ejemplo, ha supuesto el acercamiento de nuestro litoral con las zonas de interior, cuestión que no es incompatible.

Y como detalle recordaremos algunas acciones que han emprendido los gobiernos del Partido Popular en este sentido.
Solo en Castellón, y es la realidad que mejor conozco por ser mi provincia, nos encontramos con una autovía que une Valencia con Segorbe, Altura, Jérica, Viver, Barracas, hasta el límite con la provincia de Teruel.
Toda ella o está en funcionamiento o en obras o en licitación.
La autovía de la Plana, que unirá las zonas de interior de Castellón, como Betxí, Borriol, la Pobla de Tornesa, a un paso de Villafamés ­con un excelente museo de arte contemporáneo, por cierto­, la Vall d'Alba, y que llegará en su fase final hasta la Jana, en el límite con la provincia de Tarragona, creando así un corredor rápido en los municipios del interior y haciendo posible que en menos de una hora y media podamos desplazarnos desde el centro de Valencia, por ejemplo, a cualquiera de los municipios citados.
Y, además, no sobrepasar los límites de velocidad establecidos.

Las mejoras en la ruta hacia Morella, y a pesar de las dificultades que todavía existen y que quedan acciones por acometer, algunas ya incluso licitadas y que mejorarán en parte el trazado y en tiempo que nos aproxime a la capital de Els Ports y que, además, nos comunicará con la zona de Aragón con esta misma vía.
El nuevo aeropuerto de Castellón, en Villanueva de Alcolea, que estará comunicado por autovía con la capital de la provincia y que también conectará con la ya citada autovía de la Jana.

No estamos en una comparecencia sobre infraestructuras, señor conseller, pero qué duda cabe que el turismo rural y las comunicaciones con servicios están directamente ligados para conseguir la excelencia en la atención a nuestros visitantes.
No se trata solo de acortar kilómetros de ruta; se trata de dotarlos de una mayor seguridad y hacer mejores comunicaciones y mucho más fluidas, para de esta forma aproximar la oferta a nuestro usuario.

Hago memoria, señor conseller, que cuando el Partido Popular llegó al gobierno en la Diputación de Castellón, había municipios de interior en nuestra provincia que se abastecían de agua potable con cubas, y no exclusivamente en verano, también en otras épocas del año.
Imagínese usted lo complicado que es garantizar de esta forma la calidad hostelera.

El agua es un elemento vital junto con la energía para el turismo, e incluso para el turismo de interior, si bien este consume menos agua.
Tendrán algunos grupos de esta cámara de manera muy importante pronto responsabilidades de gobierno, y espero y confío que desde esas nuevas responsabilidades de gobierno en el Gobierno de España sepan ser sensibles y solidarios en el tema del agua con esta comunidad, que también es importante para el turismo y también para el turismo rural.

En otro orden de cosas, pero también hablando de la acción del Gobierno Valenciano en beneficio de las zonas de interior y en aras a su promoción, la potenciación de las iniciativas de carácter cultural, aunando la rehabilitación de nuestro patrimonio histórico, artístico y cultural con fundaciones, como La Llum de les Imatges o las etapas ya culminadas con éxito en Orihuela, Segorbe o la que se está preparando en San Mateo, que atraen a miles de visitantes, dinamizando de esta forma el turismo de interior, promocionándolo y prestigiándolo entre los mercados nacionales e incluso internacionales.
Combinado todo esto con un desarrollo sostenible, ya que, como usted bien ha dicho, la calidad del producto que se presente al visitante ha de estar muy ligada al estado de conservación del entorno, por lo que es necesaria la sostenibilidad medioambiental, económica y cultural y social del lugar que se visite.

Coincidimos, señor conseller, en los principios rectores del plan de actuación por el que usted hoy comparece y que ha citado: coordinación, continuidad, integración, cooperación y participación, sostenibilidad, orientación hacia la demanda, formación e innovación, aplicabilidad y flexibilidad.
Además, señor conseller, valoramos de manera muy positiva una cuestión sobre la que usted ya se ha manifestado y está predispuesto, que es a dialogar con los agentes sociales sobre este plan de actuación.

Como usted bien sabe, la acción de gobierno.
.
.

 

**El senyor president:**

Vaya terminando, por favor.

 

**El senyor Martínez Rodríguez:**

.
.
.
pierde peso si no cuenta con el respaldo de los agentes sociales a los que va dirigida.
Véase personas que viven en el entorno sobre el que se actúa, empresarios del sector, acción de marketing hacia los posibles visitantes para sensibilizarles en positivo hacia la evolución que estamos proponiendo.
Y es por esto que nos alegramos mucho de su disposición al diálogo, incluso con los grupos políticos representados en esta cámara.
Consideramos que es lo adecuado y que esta actitud de construir entre todos ayudará a mejorar en los objetivos, sin duda, ambiciosos que pretendemos alcanzar.

 

**El senyor president:**

Señor Martínez, por favor.

 

**El senyor Martínez Rodríguez:**

Breve, señor conseller.
Nuestro turismo de interior goza de buena salud.
Haga usted una prueba.
Estamos a las puertas de la Semana Santa.
Si no lo ha hecho usted y desea pernoctar en Morella, haga usted la solicitud.
A no ser que el señor Puig tenga la deferencia de dejarle parte de su casa, imposible encontrar una plaza a estas alturas para poder descansar la semana que viene.

Muchas gracias.
(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)

 

**El senyor president:**

Por favor, ¿alguno de los dos grupos estima oportuno utilizar una réplica para la fijación de posiciones del representante del Grupo Popular?
Don Francesc, por favor, tiene un minuto.

**El senyor Colomer i Sánchez:**

Senyor president, serà una intervenció a la millor poc convencional o poc esperable, per dir-lo amb esta paraula.
Esta intervenció no tocava, no tocava i el senyor Antonio Moreno, donat que ha tornat a fer una exhibició de coneixement del Reglament, la veritat és que front.
.
.

 

**El senyor president:**

Por favor, al grano señor Colomer.

 

**El senyor Colomer i Sánchez:**

.
.
.
front al que hem viscut no tocava.
I tampoc tocaven algunes al·lusions a alguns grups perquè, fins al que m'arriba a mi la comprensió del Reglament, en una compareixença l'estructura de la qual és amb el conseller, el debat és amb el conseller i no amb els grups i amb altres al·lusions.

 

**El senyor president:**

Señor Colomer o replica o le quito la palabra.

 

**El senyor Colomer i Sánchez:**

Senyor conseller, jo el respecte molt.
En tot cas faré el que vosté me diga o el que vosté vullga, perquè per això mana.
Però no espere rèplica, senyor conseller, no espere rèplica, perquè no col·laboraré amb esta tropelía reglamentària que hem viscut.

Gràcies.
(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)

 

**El senyor president:**

Tiene la palabra el señor conseller.

 

**El senyor conseller d'Indústria, Comerç i Turisme:**

Gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

La verdad es que Espairural es bastante más sencilla que esa interpretación sesuda del Reglamento de la Cámara.
Pero hay que decir y replicar a algunas de las cuestiones que se han comentado.

Se ha acusado al Partido Popular, al Grupo Popular de jugar con la gente y los territorios.
Y yo creo que los últimos días ha quedado perfectamente demostrado que decimos la verdad y que son otros los que quieren jugar y manipular a la gente.
(Remors) Y esa es una realidad muy reciente, muy reciente, pero que es perfectamente constatable.
Y es constatable, porque yo en ningún caso he hablado de ladrillo, he hablado de sol y playa; y no he hablado de empresarios y trabajadores de la construcción, he hablado de los del sector turístico.
Y hablo de los camareros, de los cocineros, de las orquestas que van por los chiringuitos tocando, de la gente que tiene el tema de las hamacas, de la gente que esta de discjockey en las discotecas, que tienen trabajo gracias a que el modelo turístico valenciano tiene una potencia y tiene una estabilidad real y ahí está.
Son ustedes los que continuamente parecen obsesionados por lo que hablan.

Y, efectivamente, comparto lo que ha dicho la diputada en cuanto a que hay zonas donde no se podrá hacer un campo de golf, pero se podrá hacer una buena señalización para que la gente pueda discurrir y pueda transitar sin posibilidades de perderse por una zona montañosa.
Pero es posible, también, que en una zona de interior pueda ser conveniente el establecimiento de un campo de golf, como una oferta turística que complemente a la tradicional del sol y playa.
Y esas son realidades que ahí están.

Yo estoy absolutamente convencido de que Espairural, que al fin y al cabo es un plan donde se establecen unos criterios de actuación y que, efectivamente, desde las distintas consellerias existen actuaciones que tienen una incidencia directa sobre el turismo rural, pues es una herramienta conveniente y una herramienta que puede satisfacer muchas cuestiones, porque es el turismo rural es una forma de elevar la renta per cápita de los municipios pequeños, ayuda a conseguir la repoblación de las pequeñas poblaciones.
.
.
Y esas son cuestiones que yo conozco perfectamente porque he ostentado otras responsabilidades antes de llegar a este gobierno.
En la Diputación Provincial de Alicante se hacían cuestiones muy específicas dirigidas a esas cuestiones y, por lo tanto, no es nada nuevo lo que estamos hablando respecto a lo que debe de ser y hacia donde se debe dirigir el tema de turismo interior.

Y lo cierto y verdad es que en Espairural se establecen, como he dicho al principio, una serie de criterios y de parámetros que entendemos que es conveniente llevar a cabo, fundamentalmente en todo lo relacionado con la coordinación, con la integración de los distintos planes y de las distintas actuaciones que se puedan llevar a cabo, la necesaria sostenibilidad del turismo de interior y su respeto al medio ambiente.
.
.
Son cuestiones que son ciertas, pero también es verdad que tienen que existir las infraestructuras necesarias para que eso exista, porque sin infraestructuras, al final no existen las cosas.
Si tiene que haber un establecimiento hostelero, si tiene que haber algún sitio donde tiene que pernoctar la gente, se tiene que hacer y se tiene que potenciar.
Y no se tiene que, continuamente, o no nos tenemos continuamente que oponer a esa serie de cuestiones.

Yo lo que creo es que esta es una herramienta importante que, además, hace que la oferta turística del conjunto de la Comunidad Valenciana sea más completa y sea más global.
Y, por lo tanto, seamos capaces de ser más atractivos, que ya lo somos mucho, para aquellas personas que desean venir a nuestra comunidad, a nuestra tierra, a pasar unos días de asueto y de descanso.

Y también debemos de ser conscientes, respecto al tema de turismo sol y playa, de costa, el tipo de turismo que tenemos de segunda residencia donde hay mucha gente de España y de fuera de España con deseo de tener una segunda residencia en nuestra comunidad y que, por lo tanto, ese es un segmento que es indudable también en todos los municipios de la costa.

Yo de lo que estoy convencido es que este es el buen camino para consolidar lo que es el turismo de interior en el conjunto de la Comunidad Valenciana.
Estoy absolutamente convencido.
Y por lo tanto, es lo que vamos a llevar a cabo.

No estoy de acuerdo en que sea una intervención antigua, porque si importante era el turismo de sol y playa hace unos años, importante es hoy el turismo de sol y playa en estos momentos.
La diferencia es que antes era inexistente, no existía, el turismo de interior, y hoy en día ya existe una oferta turística de interior, unas líneas que mejoran esa oferta, una serie de actuaciones que lo que permiten es poner en valor las infraestructuras, lo que tenemos para que vengan a visitarnos y, con toda seguridad, mejorar la situación general del sector turístico en la Comunidad Valenciana y, en particular, la del sector turístico en el turismo rural.

Por lo tanto, a su disposición está esta documentación, y espero que todos, trabajando conjuntamente, seamos capaces de hacer que el turismo rural sea un complemento específico y un complemento muy importante para el sector turístico de la Comunidad Valenciana.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

S'alça la sessió.

 

*(S'alça la sessió a les 13 hores i 58 minuts)*