LGTBI%930065.07.14%20macro.html





Comissió de Polítiques d'Igualtat de Gènere i del Col·lectiu LGTBI realitzada el dia 14 de juliol de 2016.
Comença la reunió a les 16 hores i 41 minuts.
Presideix la diputada senyor Llum Quiñonero Hernández.
Reunió número 4.

La senyora presidenta:

Felicitarnos porque aunque sea ya casi nuestra última reunión de comisión, hemos tenido muchos meses sin poder convocar esta comisión porque hemos trabajado en la subcomisión.
Así que, bueno, celebremos que estamos de nuevo todas y todos trabajando juntos.

Y vamos a pasar, bueno, y dándole la bienvenida a la vicepresidenta, a la lectura y aprobación del acta de la reunión anterior.
Si no hay ningún inconveniente (veus), ¡ah!
, sí, perdonad, sí, primero vamos a pasar lista y después aprobamos el acta.

(La secretària passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

Si no hay ningún inconveniente respecto al acta anterior, queda aprobada entonces.

Pasaríamos al primer punto, bueno, el segundo punto después de la aprobación del acta que sería la comparecencia del delegado del Gobierno de la Comunitat Valenciana para informar sobre Â«els assassinats de dones per violència de gènere durant els darrers cinc anys, si tenien ordre d'allunyament i, en aquest cas, per què han fallat els protocols d'actuacióÂ».

El delegat del Govern nos ha comunicado que no estará presente en esta comparecencia, de modo que lamentamos mucho esta ausencia, ¿no?
, sabiendo que en realidad durante estos meses hemos estado trabajando -y tan duramente- con comparecientes que nos han facilitado toda la información, en realidad, y la mayoría de ellos desde fuera del ámbito institucional, pues esta presidencia lamenta mucho la ausencia del delegado para que nos pudiera informar respecto a este tema.
Tienen ustedes la comunicación de su explicación.

Compareixença de la consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives, senyora Mónica Oltra Jarque, per tal d'informar del desenvolupament de la Llei 7/2012, de 23 de novembre, de La Generalitat, integral contra la violència sobre la dona en l'àmbit de la Comunitat Valenciana, sol·licitada a petició pròpia (RE número 26.
456)

La senyora presidenta:

Con lo cual, pues, pasaríamos al segundo punto que sería la comparecencia de la vicepresidenta del Consell i consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives per tal d'informar del desenvolupament de la Llei 7/2012, de 23 de novembre, de La Generalitat, Llei integral contra la violència sobre la dona en l'àmbit de la Comunitat Valenciana, sol·licitada a petició pròpia.

Gràcies, vicepresidenta, té la paraula durant un temps il·limitat.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Moltes gràcies, presidenta.

Gràcies, membres de la mesa.

Senyories.

Bona vesprada.

Comparec davant d'esta comissió a petició pròpia i en compliment d'allò que diu la Llei 7/2012, en la disposició addicional primera, de 23 de novembre, de La Generalitat, integral contra la violència sobre la dona en l'àmbit de la Comunitat Valenciana.

La llei diu: Â«El Consell compareixerà davant de Les Corts per a informar de l'execució de les mesures previstes en esta llei sense perjuí d'allò que estableix l'article 35 de la Llei 9/2003, de 2 d'abril, de La Generalitat, per a la igualtat entre dones i homes.
Â»

Vullc ressaltar, senyories, perquè és important dir les coses com són, que és la primera volta des que està en vigor la llei que un membre del Consell dóna compliment a este precepte legal.
La llei és del 2012 i és la primera volta que un membre del Consell ve a comparéixer en compliment d'este precepte i, a més, que ho fa a petició pròpia.

Vullc començar la meua intervenció donant unes dades terribles.

En 2015, al nostre territori, 12.
696 dones van denunciar ser víctimes de violència de gènere, 12.
696; es van tramitar 2.
378 ordres de protecció; 37.
811 dones van cridar al telèfon d'atenció a víctimes de violència de gènere; 2.
185 dones van ser ateses per primera vegada en els centres Dona 24 Hores; i el que és pitjor de tot, dotze dones i quatre familiars directes d'estes dones van ser assassinades.

Com que els números, tot i ser terribles, són molt freds, vullc recordar els seus noms perquè totes elles eren úniques i insubstituïbles, i dir els seus noms és fer-les visibles, és que no siguen Â«los nadieÂ», és que les recordem per a saber que hem d'acabar amb esta situació.
Eren: Teresa, de setanta anys, assassinada el 12 de gener a l'Altet; Gisela, de sixanta-nou anys, assassinada a Orba el 18 del mateix mes; Susana, de trenta-huit anys, assassinada a València el 12 de febrer; Hanane, de quaranta-tres anys, assassinada a Xàbia el 9 de març; Gemma, de quaranta-huit anys, assassinada a Dénia el 14 de maig; Dolores, de quaranta-un anys, assassinada a Serra el 29 de juliol; Fuensanta, de quaranta-dos anys, assassinada a València el 19 de setembre; Constantina, de quaranta-dos anys, assassinada a l'Altet l'1 de novembre; Elvira, de quaranta-dos anys, assassinada a Llíria el 8 de novembre; Mònica, de trenta-set anys, assassinada a Villena el 23 de desembre; Ana, de trenta-un anys, assassinada a Torrevieja el 31 de desembre.
A més, van matar també quatre familiars directes: Nativitat, de sixanta-quatre anys, assassinada a l'Altet el 12 de gener; Patrick, de deu anys, assassinat a Torrevieja el 4 de maig; Magdalena, de sixanta-set anys, assassinada a Llíria el 8 de novembre; i Maja, de huit mesos, assassinada a Torrevieja el 31 de desembre.

Estes dones i estos xiquets constituïxen un fracàs social que hem de combatre i al qual estem tots i totes convocats.

Senyories, l'avaluació és fonamental per a situar-nos on estem i on hem d'anar per a combatre les violències masclistes, una avaluació que enguany hem pogut fer de forma transversal en tot el Consell mitjançant les unitats d'igualtat de cada conselleria que s'han incorporat per primera vegada als reglaments orgànics i funcionals publicats al Diari Oficial de la Comunitat Valenciana el 22 de setembre de 2015.

La violència de gènere és estructural, és simbòlica, física, verbal, econòmica, psicològica i sexual cap a les dones, basada en la pertinença d'estes al sexe femení com a resultat de la situació de desigualtat i les relacions de poder dels hòmens sobre les dones.
Té el seu origen en les relacions de dominació basades en la possessió i en la cosificació de les dones, i l'expressió més grollera i que més ens avergonyix és quan eixa violència es remata amb l'assassinat masclista.

El primer eix de l'Acord del Botànic, rescatem persones, es planteja acabar amb la violència masclista contra les dones posant en marxa programes integrals que afecten educació, serveis socials, sanitat, cossos de seguretat, administració pública, justícia, cultura, mitjans de comunicació i hisenda.

Es tracta, per tant, d'un objectiu transversal, un horitzó que estes Corts han manifestat compartir reiteradament, la qual cosa agraïm, i ho hem fet per unanimitat.

La violència contra les dones no és inevitable, no és una lacra -com sentim dir-.
Una lacra, una xacra en valencià, és un accident, és una contingència que ens ve donada i en la qual les persones no tenim cap responsabilitat, i en canvi patim les seues conseqüències.
Però no és este el cas, senyories, la violència masclista -com és ben sabut- té causes, té autors, té objectius, té mecanismes premeditats per a exercir-se i té víctimes seleccionades, no és una lacra.
I és la societat completa la que és víctima indirecta d'esta violència.

Coneixem, senyories, les causes de la violència de gènere i la solució, com la de qualsevol altra violència estructural, no és fàcil ni és immediata.
(Soroll de papers) No obstant això, la voluntat política transformada en fets mitjançant l'acció de govern i la sensibilització social necessària són les bases fonamentals per a començar a eradicar-la.

Per això, el primer objectiu com recull la llei integral és la prevenció des de la formació i la sensibilització.
Començarem per este apartat: prevenció, formació, sensibilització i detecció.

La campanya institucional del 25 de novembre -saben vostés que és el Dia de la Lluita contra la Violència de Gènere- va suposar un canvi en l'enfocament de la violència masclista.
En esta ocasió, vam fugir de la visió de culpabilització individualista que posa el focus en la víctima i la fa responsable de la seua integritat, de la seua seguretat i protecció, i vam optar per una campanya de conscienciació col·lectiva que posa l'accent en el seu fet estructural interpel·lant l'agressor i no interpel·lant la víctima, com es feia fins ara, interpel·lant l'agressor i la resta de la societat.

Senyories, tots i totes, en este cas totes, podem ser víctimes o viure amb les circumstàncies de la violència de gènere i tots poden ser víctimes col·laterals de la violència de gènere.

La campanya dirigida a la gent jove simbolitzada amb el lema Â«No em toques el WhatsappÂ» posava l'accent en una realitat creixent com és el control i la dominació mitjançant les TIC i especialment les xarxes socials.

La campanya, més enllà de l'elaboració oficial d'un cartell més o menys reivindicatiu, és una campanya amb contingut i continuïtat en el temps, no és una campanya puntual d'una imatge, o d'un cartell, o d'uns determinats elements visuals.
Cal destacar, sobretot -com farem al llarg de la compareixença-, la visió integral i coordinada de la lluita contra la violència.

Esta campanya s'ha realitzat per primera vegada amb la col·laboració de la Conselleria d'Educació, Investigació, Cultura i Esport i l'Institut Valencià de la Joventut.
El que és important és entendre que la lluita contra la violència de gènere no és una qüestió només de la Conselleria d'Igualtat i Polítiques Inclusives, és una qüestió de tot el govern, és una qüestió d'estes Corts, és una qüestió de la societat.

Entre les accions i mesures més significatives d'esta campanya cal destacar la realització de 665 tallers de prevenció i formació en el curs 2015-2016 realitzats per 18.
479 alumnes de segon de l'ESO -era el col·lectiu diana d'esta campanya- d'un total de 49.
997 alumnes de segon d'ESO, xifra que representa, per tant, un 37,96% del total.
És a dir, hem aplegat directament a través dels tallers al 37,96% dels alumnes de segon d'ESO.

Els objectius treballats en estos tallers són que les joves valencianes i els joves valencians siguen capaços de visibilitzar, detectar i rebutjar la tolerància cap a la violència de gènere (soroll de papers), particularment la violència quotidiana, la que no és percep com tal, la que la gent no identifica com a violència a través de l'anàlisi del concepte de violència de gènere, de les seues causes i conseqüències, i per això estava simbolitzat en un whatsap perquè la gent identifica clarament un colp, la gent identifica clarament un crit, una espenta, òbviament un assassinat, però no identifica la dominació moltes voltes invisibles que es dóna a través, per exemple, d'una innocent conversa de Whatsapp.

Conéixer l'origen d'esta violència i identificar els factors de sorgiment i perpetuació, així com les seues conseqüències, era un altre dels objectius, trencar els mites que existixen sobre la violència masclista.
Repetíem durant la campanya: Â«Si et vol dominar, no et vol; si et vol posseir no et vol, no t'està estimant.
Pot ser possessió, pot ser dominació, però no és amor, açò no és amor.
Â» Identificar entre la gent jove el que és amor i el que no ho és és un dels objectius d'açò, d'estos tallers.
El 72,36% del professorat ha avaluat la campanya i els tallers com a molt positius.

A més, també hem impartit trenta-cinc tallers de prevenció de violència de gènere entre adolescents i joves dirigits a pares, mares, tutors o tutores a través de les associacions de pares i mares de les escoles, a través de les AMPA.

En la mateixa línia de col·laboració amb la Conselleria d'Educació, Investigació, Cultura i Esport s'ha impulsat l'adopció de mesures educatives que fomenten la igualtat real i efectiva entre hòmens i dones i l'eradicació de la violència sobre la dona establint un decàleg -açò es va dur a terme el 29 de novembre de 2015-, que regix totes les actuacions del consell escolar a partir d'eixa data.

El punt 10 del decàleg parla d'educació ètica, social i cívica, i assenyala com a propostes de treball per als pròxims anys, respecte a la violència contra les dones, els següents apartats: creació d'una plataforma per a la prevenció de la violència de gènere als centres educatius; coordinació amb els consells escolars municipals per a llançar campanyes contra la violència de gènere en els centres educatius; la formació conjunta en els centres educatius sobre temàtiques relacionades amb valors democràtics, la ciutadania activa i la igualtat de gènere, i establiment dels sistemes o protocols de detecció de problemes, tant de maltractaments com d'abusos sexuals, assetjaments, etcètera.

La mesa per la coeducació, després d'haver-se constituït en febrer de 2016, seguix treballant de manera coordinada des de la unitat d'igualtat de la Conselleria d'Educació, Investigació, Cultura i Esport.

S'han constituït diversos grups de treball, formats per professorat de diversos cicles i matèries i persones expertes en coeducació.

S'estan revisant els currículums d'infantil, primària, secundària, batxillerat i formació professional.
Es treballa per introduir la perspectiva de gènere en les diverses regulacions i ordenacions de la conselleria.
Així com en els estudis universitaris.
I finalment s'estudia com ampliar la formació en igualtat per part del professorat i com adaptar els seus materials.

El segon cicle d'Educació Infantil, en Primària i Secundària s'incorporen les figures de coordinació, d'igualtat i convivència, amb una rellevància afegida, ja que formarà part de la Comissió de coordinació pedagògica del centre.

La persona encarregada comptarà amb dues hores de dedicació setmanal i estarà reforçada per un control d'actuacions específiques en este àmbit, que s'articularan al voltant del Pla d'atenció de la diversitat i inclusió educativa, PADIE.

En tots els nivells educatius es fomentarà l'ús del llenguatge inclusiu de gènere en les escoles.
Perquè el llenguatge, senyories, és important perquè ens ajuda a formalitzar la realitat.
Jo diria més, crea, conforma la realitat, i conforma la nostra visió de les coses, alhora que oculta o posa llum sobre parts fonamentals de la mateixa vida.
El llenguatge pot amagar, pot visibilitzar, pot crear i pot destruir.

D'altra banda, i esta volta en coordinació amb la Conselleria de Sanitat Universal i Salut Pública, hem engegat en els centres sanitaris de la Comunitat Valenciana la campanya de sensibilització i prevenció, que es diu, Â«espai segur i lliure de violència de gènereÂ»; que inclou, a més dels adhesius en cada un dels centres i identifica els centres com a espais lliures de violència de gènere, una guia ràpida dirigida al personal sanitari, que facilita la detecció i l'actuació davant de pacients que puguen ser víctimes de violència de gènere.

En tots els departaments de salut per primera vegada hem treballat la sensibilització i la formació de professionals per a poder utilitzar adequadament el sistema informàtic d'informació sobre violència de gènere, el Sivio.
I detectar un major nombre de possibles víctimes de maltractament per actuar de manera preventiva.
És un espai idoni perquè la confiança entre pacients i metges dóna un espai d'intimitat que amb la detecció o amb les ferramentes per als professionals sanitaris, per a detectar els possibles casos de violència de gènere, pot ser-nos molt útil per a eixa detecció precoç.

Entrant més en detall en la mateixa línia d'actuació, s'han mantingut reunions amb diferents entitats de dones amb diversitat funcional, l'Asociación de Sordociegos de España, Asocide, el 16 de març de 2016.
Associació de Dones Sordes, el 4 de maig de 2016.
Codifiva, Coordinadora de Personas con Discapacidad Física de Valencia, el 16 de febrer de 2016 i el 16 de setembre de 2015.
Comissió de la dona de la Cermi, el 29 de gener de 2016.
I Dones amb discapacitat Xarxa, el 22 de setembre de 2015, per a iniciar la redacció d'un protocol específic de detecció i atenció als recursos de violència de gènere, com recull l'article 8.
4 de la llei.

A més, cal destacar, en compliment de l'article 32, el projecte de la nova ordre de subvencions per a entitats o associacions de dones que promoguen la igualtat i també a través de la realització d'activitat per a la prevenció de la violència contra les dones, amb una dotació total de 300.
000 euros.
Esta ordre està ara mateixa en procediment d'informació pública.
Paral·lelament està en projecte una nova ordre que establirà les bases reguladores de les ajudes a programes de servicis socials especialitzats en l'atenció a dones en risc d'exclusió social que, com les seues senyories saben, són un dels col·lectius socials més vulnerables.
En total es duplicarà el pressupost de l'exercici anterior.

Per a finalitzar, en l'àmbit de la prevenció i la sensibilització, senyories, cal destacar el protocol de resposta institucional davant dels assassinats masclistes, que busca visibilitzar públicament el rebuig del poble valencià davant la violència de gènere.

Per això, de manera solemne i posant nom a les dones assassinades, cada vegada que una dona és assassinada a causa de la violència masclista el Consell convida totes les institucions valencianes, Corts, diputacions, ajuntaments, a manifestar públicament el seu rebuig i la seua condemna amb una concentració silenciosa de tres minuts en la porta del palau de La Generalitat i dels edificis més significatius de les nostres institucions.
És un símbol, sí, només un símbol, però un símbol que significa que La Generalitat, en representació del conjunt del poble valencià, entén que la violència de gènere no és una qüestió menor, no és una qüestió particular, no és una qüestió domèstica, no passa entre les quatre parets d'una casa, i que les dones víctimes d'esta violència tenen la solidaritat de les més altes instàncies i els seus agressors, el més fort del rebuig social, he de dir que és la primera vegada que s'ha posat en marxa un protocol com estos.
La primera volta amb l'entrada del nou govern que se convoquen estes concentracions.
I també la primera vegada que, convidant tot els grups parlamentaris, se fa una declaració per cada un dels grups que s'envia directament des de La Generalitat, arreplegant la veu plural de tots els grups polítics, cosa inèdita, que no havia passat mai per part del govern valencià.

L'atenció i intervenció integral a les dones víctimes de violència de gènere.
El segon apartat que vull abordar.

La primera mesura d'atenció i intervenció integral a les dones víctimes de violència de gènere del Consell del botànic fou el 27 d'agost de 2015, en aprovar la modificació dels requisits per poder cobrar les ajudes econòmiques per part de les dones víctimes de violència de gènere.
27 d'agost de 2015.

Se va reconéixer que no era una subvenció, sinó que és un dret subjectiu de les dones, i que era injust, incomprensible i cruel que el govern antic tractara diferenciadament les dones depenent de les seus circumstàncies econòmiques, generant aixina una doble victimització.

No sé si vostés ho saben, però abans d'esta data, quan una dona era víctima de violència de gènere i patia maltractament per part del seu agressor, quan demanava les ajudes per ser víctima, si no estava al corrent amb la seguretat social o amb hisenda La Generalitat li denegava eixes ajudes.

Per tant, se sotmetia les dones a un doble maltractament: el maltracte de l'agressor i el maltracte institucional, sobretot aquelles dones pobres, en situacions econòmiques difícils, que tenien deutes amb hisenda o la seguretat social.

Ara això ja no passa, senyories.
Des de setembre açò ja no passa.
A partir d'esta data, l'existència de deutes tributàries o amb la seguretat social no ha sigut motiu de denegació de cap ajuda de les previstes en la llei.

En esta mateixa línia també cal destacar la modificació a través de la Llei de mesures fiscals, de gestió administrativa i financera i d'organització de La Generalitat, el que comunament coneguem com a llei d'acompanyament, de la normativa que excloïa de la indemnització de causa de mort als descendents i ascendents d'una dona assassinada fora de la Comunitat Valenciana.
Açò també passava.

A mode d'exemple, ens vam trobar el cas d'una dona que va ser assassinada per la seua parella estant de vacances, fora de la Comunitat Valenciana, a l'estranger, i la llei no permetia en aquell moment que els seus fills cobraren la indemnització corresponent quan son pare matà a sa mare.
Una altra injustícia que hem reparat.

En este moment, les dones víctimes d'assassinat, els seus hereus, fills, filles, poden cobrar la corresponent indemnització gràcies al canvi que es va produir en la llei d'acompanyament i que vostés van recolzar majoritàriament.

També era veritat, com va explicar el secretari autonòmic en la seua compareixença el passat 5 d'abril, el canvi del model dels recursos residencials de La Generalitat destinats a l'atenció integral de les dones víctimes de violència masclista i dels seus fills i filles.
Per això està en marxa ja un projecte d'ordre per la qual es configurarà la xarxa pública d'atenció integral a les dones víctimes de violència de gènere, on s'establiran les condicions i requisits de funcionament dels recursos especialitzats per a la seua atenció.
La idea és diferenciar específicament estos recursos i que deixen de ser, com passava fins ara, un calaix de sastre per a tot tipus de problemàtiques, per a tot tipus de perfils de dones.
El govern antic obligava a conviure dones víctimes de violència de gènere, per exemple, amb dones amb patologies duals, malalties mentals, drogodependències, exclusió social.
Una realitat que dificultava en la pràctica la recuperació també de les dones víctimes de violència de gènere.

Estem treballant en una xarxa de recursos residencials que comptarà amb programes individualitzats i integrals per a les víctimes.
I també, per primera vegada, per als seus fills i filles, amb més figures professionals.
A més, la ràtio baixarà fins a un màxim de 20 places als centres de recuperació integral.
La xarxa seguirà el següent itinerari, que en funció de la realitat de cada dona, perquè esta dada és molt important, itineraris individualitzats, no se pot fer un paquet, totes som úniques i insubstituïbles, totes tenim la nostra individualitat i, per tant, cada itinerari ha de ser individualitzat.

Com dic, en funció de la renda de cada dona podrà ser complet o només d'una de les parts.
La porta d'entrada a la xarxa serà els centres Dona 24 Hores.
I entre les noves funcions, se realitzaran intervencions individualitzades també per als xiquets i les xiquetes de les víctimes.

Tot seguit, aquelles dones víctima que necessiten una alternativa habitacional seran derivades als centres d'emergència.
Voldria destacar, senyories, que en gener de 2017 les tres províncies comptaran amb un centre d'emergències, ja que el govern antic no comptava amb cap centre d'emergències a les comarques de València.
No sé si ho sabien açò?
Doncs ara ja ho saben.
Als centres d'emergència els professionals realitzaran una diagnosi de la realitat de cada dona i el seu entorn per a derivar-les, si s'escau, als centres de recuperació integral, els CRI.

S'amplia també el període d'estada de mig any, que nosaltres considerem que és insuficient per a la recuperació integral d'una dona que ha patit violència de gènere, a un any.
I generem uns recursos nous amb una xarxa de vivendes tutelades, a mi m'agrada més dir assistides, però de moment la llei ho diu aixina, on podran estar fins a dos anys més.
És a dir, passen de sis mesos a tres anys de recuperació i de protecció.
I estaran acompanyades per equips multidisciplinars.

També vull destacar que passarem de les 98 places de 2016 a 222 places en 2017 de recursos de protecció a dones en situació de violència de gènere.
És a dir, doblem, més que doblem els recursos assistencials.

També m'agradaria remarcar, com va explicar en seu parlamentària la consellera de Justícia, Administració Pública, Reformes Democràtiques i Llibertats Públiques, en compliment de l'estatut de la víctima, la creació de la nova xarxa d'oficines d'atenció a les víctimes, actualment en procés d'elaboració i de dictamen per part del Consell Jurídic Consultiu, és a dir, en la seua fase final ja, ampliant-la a una atenció integral i multidisciplinar.

Tercer apartat que vull traslladar-los.
Vida independent.
Senyories, si al llarg d'este any hem hagut de posar ordre en la realitat de la Direcció General de l'Institut Valencià de les Dones i per la Igualtat de Gènere, ens hem centrat en el disseny de la xarxa d'atenció integral a les dones víctimes de violència de gènere.
Ara el nostre treball està dirigit en el disseny de polítiques públiques transversals que permeten l'autonomia personal i garantisquen una vida independent a estes dones per engegar nous projectes vitals.

Sense dubte, senyories, este és el repte més gran que tenim per davant: garantir que les dones i els seus fills i filles tinguen un futur per davant lliure de violència masclista, que els permeta tenir un horitzó per on caminar i l'emancipació de les dones és clau i per això cal desenvolupar polítiques de formació i inserció sociolaboral, d'habitatge i de desenvolupament personal.

Una de les eines més poderoses d'emancipació és la cultura, garantir l'accés a l'educació i a la cultura és un objectiu polític necessari, especialment per a les dones que són o han sigut víctimes de la violència de gènere.

Per això, com ja vaig tindre ocasió d'explicar fa poc, en la resposta a una pregunta parlamentària d'una il·lustre diputada, des del curs 2015-2016 estes dones, i també els seus fills i filles, estan exemptes del pagament de les taxes universitàries mitjançant una modificació que van proposar i que Les Corts van aprovar a la llei d'acompanyament dels pressupostos.

També cal destacar col·laboració entre La Generalitat i les universitats públiques de la Comunitat Valenciana per a la implantació d'un procediment excepcional de trasllat d'expedient acadèmic d'estudis universitaris oficials de grau, aplicable a estudiants que acrediten la situació de víctima de violència de gènere, si aixina es fa necessari el trasllat de l'expedient.

I també actualment estem treballant per arribar a un acord de reciprocitat amb altres comunitats autònomes.

L'accés a la inserció sociolaboral de les dones víctimes de violència de gènere és fonamental per a la seua inclusió i realització d'una vida independent.
La possibilitat certa de viure una vida independent constituïx una garantia prou elevada de no retornar a conviure amb l'agressor ni amb cap altre agressor.
Per això promovem diferents mesures i accions.

Subvencions en el programa d'iniciativa social, en col·laboració amb corporacions locals de la Comunitat Valenciana.
S'assigna puntuació addicional a les dones víctimes de violència de gènere contractades en el marc d'este programa.
Convocades les bases en l'Ordre 8/2016, de 7 de juliol, de la Conselleria d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball, per la qual s'establixen les bases reguladores per a la concessió de subvencions en el programa d'iniciativa social, en col·laboració amb corporacions locals de la Comunitat Valenciana.

Programes de foment d'ocupació per a la concessió de subvencions per a la contractació a col·lectius vulnerables.
En el cas de dones víctimes de violència de gènere se subvenciona el cent per cent del salari mínim interprofessional, convocades les bases en l'Ordre 7/2016, de 29 de juny, de la Conselleria d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball, per la qual s'aproven les bases reguladores del programa de foment d'ocupació per a la concessió de subvencions per a la contractació de col·lectius vulnerables.

També cal destacar la inclusió de clàusules socials en la contractació pública per a afavorir, mitjançant la responsabilitat social corporativa, la contractació de dones víctimes de violència de gènere per les empreses adjudicatàries de La Generalitat.

Els he de dir amb orgull que hem multiplicat per quatre la sol·licitud de validació per part de les empreses dels seus plans d'igualtat perquè ara puntuen per a ser adjudicatàries de La Generalitat, i que hem detectat en els centres 24 hores la demanda dels currículums de les dones que han sigut víctimes de violència de gènere per part d'empreses adjudicatàries de La Generalitat.
(Soroll de papers)

Per al projecte d'una vida plena i independent, òbviament encara no tenim les dades però quan tingam les dades…, de moment els estem dient tendències, sí que s'ha multiplicat per quatre la sol·licitud de validació dels plans d'igualtat però quan tingam les dades dels currículums que ens han demanat als centres 24 hores òbviament li les donaré.

Per al projecte d'una vida plena i independent, una necessitat compartida amb estes Corts, a través d'una PNL promoguda, precisament, pel Grup Podem, i aprovada per la cambra, és l'alternativa habitacional.
Per això, hem dissenyat la xarxa d'atenció integral a les dones que desenvoluparà els pisos tutelats o assistits per a les víctimes en unió amb el pla de rehabilitació de vivenda pública que des de l'Entitat d'Infraestructures de La Generalitat, l'Eige, està portant-se a terme.

Cal destacar que la Conselleria d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori, al maig de 2016, va aprovar les bases que regulen el programa d'ajudes al lloguer que prioritza a les dones víctimes de violència de gènere a l'hora d'atorgar-les.
(Soroll de papers)

Quart aspecte que volia traslladar-los, coordinació.
La lluita contra la violència de gènere és transversal, senyories, i requerix d'una coordinació interdepartamental i amb altres institucions i amb la societat civil.

Per això m'agradaria remarcar, en primer lloc, la convocatòria de la comissió interdepartamental per a combatre la violència de gènere cinc anys després de la seua última convocatòria que va convocar este Consell.

La comissió va aprovar, fent seguiment dels acords signats amb organitzacions feministes del 2 de maig de 2015, la creació d'una mesa per a l'anàlisi de la llei (soroll de papers), una mesa amb representació de totes les administracions públiques entre les quals cal destacar la delegació del govern, els cossos de seguretat, col·legis professionals i entitats feministes.

També cal destacar que l'espai sociosanitari de la comissió delegada d'inclusió i drets socials està treballant en un protocol de coordinació i derivació sociosanitària de dones víctimes de violència de gènere, conductes additives i salut mental.

En l'àmbit de la funció pública m'agradaria posar en el seu coneixement que s'ha elaborat un protocol d'actuació davant l'assetjament sexual i l'assetjament per raó de sexe en l'àmbit laboral de l'administració de La Generalitat, dins del pla d'actuació d'inspecció general de la Conselleria de Transparència, Responsabilitat Social, Participació i Cooperació.

A més, la Conselleria de Justícia, Administració Pública, Reformes Democràtiques i Llibertats Públiques ha iniciat l'aplicació de les mesures previstes a l'acord de legislatura de la mesa general de negociació del personal funcionarial, estatutari i laboral de La Generalitat signat el passat 9 de juny amb la implantació de la reducció d'un terç de la jornada sense reducció salarial, o bé d'un 50% de la jornada amb reducció d'esta corresponent a la diferència entre el terç i la mitat d'aquella per a les empleades víctimes de violència de gènere.
¿M'han seguit?
¿No?
Un terç de reducció de jornada sense reducció salarial o la mitat amb la diferència del que suposaria, ¿val?
, per a dones víctimes de violència de gènere, prèvia acreditació de la situació de violència exercida sobre elles durant el temps que els serveis socials o de salut, segons procedisca, acrediten.

Finalment, vullc també posar en valor la coordinació amb els diferents cossos de seguretat liderats per la Delegació del Govern.
La veritat és que és una llàstima que no haja vingut el delegat i no haja comparegut, podia haver explicat este treball també que estem fent conjuntament en matèria de violència de gènere amb el qual tenim una sintonia molt important.

Però, en qualsevol cas, sí que m'agradaria destacar per part de la Direcció General de l'Agència de Seguretat i Resposta a les Emergències de la Generalitat valenciana la posada en marxa del grup policial de menors i violència de gènere de la policia autonòmica amb funcions concretes com: la recerca de fets quan la víctima siga menor d'edat o dones víctimes de violència de gènere, i trasllat de menors allotjats en diferents centres d'acollida en condicions adequades a la seua edat i situació.
Per això, també, senyories, La Generalitat està adaptant alguns vehicles policials amb les cadiretes per a xiquets i xiquetes.

En resum, senyories, la resposta global necessària a la violència masclista ha d'incloure l'adopció de mesures per a ajudar a fer més efectiva la seua protecció i que els permeta comptabilitzar la seua vida professional amb l'especial problemàtica personal en la que es troben.
Per això es van incorporar mesures que permeten esta compatibilitat en l'Acord del 17 de juny de 2016, del Consell, de ratificació del pacte de legislatura rubricat amb els sindicats UGT, Comissions Obreres, Intersindical Valenciana, i FSES (algú tus), Federació de Sindicats de Sanitat i Educació al si de la mesa general de negociació.

També vullc destacar que la llei trans, l'avantprojecte del qual va ser aprovat el passat divendres pel Consell, preveu que les dones trans quan tinguen un maltractament entraran dintre del concepte de violència de gènere, cosa que fins ara no passava, i si vostés aproven esta llei que nosaltres els anem a proposar seran també tingudes com a víctimes de violència de gènere les dones trans.

En conclusió, senyories, la lluita contra la violència de gènere és una prioritat d'este Consell recollida en l'Acord del Botànic.
Actualment, estem analitzant el desenvolupament i l'efectivitat d'esta llei però el que sí podem avançar és la necessitat d'acomplir la llei i dotar-la dels recursos adients.

Per últim, em permetran que destaque el treball conjunt contra la violència de gènere de Les Corts que han recuperat la comissió d'igualtat, i molt especialment també dels ajuntaments.
El treball conjunt d'institucions i societat civil és una condició necessària per a abordar este assumpte.

M'agradaria acabar esta compareixença farcida de dades, xifres, compromisos i estadístiques posant un poquet de bellesa que només la poesia pot aportar a determinats aspectes de la vida com és este, l'anàlisi de la violència de gènere.
Uns versos de la poetessa finlandesa, Edith SÃ¶dergran, que fa més d'un segle -crec- va descriure a la perfecció la sensació que molts hòmens tenen davant d'una dona, d'una dona lliure.

El poema diu: Â«Tu buscaves una flor i vares trobar un fruit.
Buscaves una font i vares trobar un riu.
Buscaves una dona i trobares una persona, i et sents desenganyat.
Â»

Doncs, bé, des de la Conselleria d'Igualtat i Polítiques Inclusives també treballem en eixe aspecte de les noves masculinitats i que cap home se senta mai més desenganyat per trobar un riu i no una font, un fruit i no una flor, una persona i una dona.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltíssimes gràcies, vicepresidenta.

Vamos a pasar, ahora, al turno de los grupos parlamentarios.

Tiene la palabra antes la diputada Covadonga Peremarch por un tiempo máximo de cuatro minutos.

La senyora Peremarch Palomares:

Gracias, presidenta.

Bueno, ante todo, agradecerte, Mónica, que estés aquí, es un placer, y además en un verano tan negro como llevamos, ¿no?
, de cifras de mujeres asesinadas, las agresiones sexuales que estábamos viendo y hemos visto en los Sanfermines y demás, escucharte es como un poco de agua fresca, así que se agradece.
Se agradece también tu lucha, ¿no?
, por poner un poco la perspectiva de género, las gafas violetas en estas instituciones y al pueblo valenciano.

En esa línea, además de agradecerte, quería preguntarte, una era de la ley que estamos hablando, ¿no?
, en los artículos 5 y 20, concreta a la situación de los menores como víctimas también de violencia de género y también sus derechos en este aspecto.

En ese sentido -como bien has dicho- el pasado mes de abril se aprobó la mesa que está estudiando la Ley integral contra la violencia de género con gente esencial, ¿no?
, de seguridad, judicial, sanitario, educativo, sindicatos, trabajadores y asociaciones feministas.
Esto me suena un poco, también, a la gente que ha estado aquí en las comparecencias de la subcomisión donde muchas de ellas también se preocupaban por el estado de los más y las más pequeñas.

En relación a eso y a una pregunta escrita que le realicé y que usted me contestó, me comentaba que se va a llevar a cabo por el Consell la revisión de la aplicación a efectos de la Ley 5/2011, del 1 de abril, de La Generalitat, de relaciones familiares de los hijos e hijas a los progenitores con los que no conviven.

Hemos vivido situaciones muy dolorosas en este último año en relación con la custodia compartida impuesta, ¿no?
Está el caso de Susana Guerrero que ha sido conocido mediáticamente; el caso de la chica de Zaragoza de veinticinco años que la semana pasada, hace apenas unos días, fue asesinada enfrente de su hijo de cinco años en el punto de encuentro familiar, una situación en la que hay que ver qué podemos hacer.

En esta comisión, también -lo que me decía-, hemos tenido una comparecencia de jurídicos, de forenses, de personas que están día a día con mujeres maltratas y muchas de ellas han condenado esta ley y han dicho que un maltratador no puede ser un buen padre.

En relación a eso, quería preguntarle: ¿cuándo comenzará la revisión de dicha ley por parte del Consell?
¿Cuál es su postura como consellera de igualdad sobre la misma y si usted cree que un maltratador puede ser un buen padre?

En base a esto, también iba a preguntarle el tema de la dotación presupuestaria, y ya ha dicho en su comparecencia que va a duplicar el presupuesto.
Así que, de nuevo, reiterar el agradecimiento por esta apuesta segura del Consell, ¿no?
, porque ahí se muestra cuál es la apuesta con los presupuestos en muchas ocasiones.

Y, por último, en los artículos 10, 11, 12, 13 y 14, de la ley de La Generalitat contra la violencia, habla de los derechos a la información, protección efectiva, atención integral especializada, asistencia jurídica gratuita, asistencia sanitaria; sin embargo, muchísimas veces sabemos que la manera de llegar allí es mediante la denuncia.

Usted ya ha hablado alguna vez de la necesidad de ver cómo se podía hacer, era un poco su postura porque muchas veces señalamos como el principio de todo la denuncia cuando para las mujeres, a veces, no es el principio, es una decisión a tomar y para tomar esa decisión hace falta la asistencia sanitaria antes, la asistencia jurídica antes, la información antes.

Simplemente, quería su valoración en base a ello y cómo podríamos modificarlo, cómo cree que se podría modificar para realizar, para llegar a eso, lo que ahora podría facilitar las cosas para esas mujeres.

Nada, reiterar el agradecimiento.

Gracias.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, diputada.

Tiene la palabra, ahora, la diputada Cristina Cabedo por el Grupo Podemos-Podem.

La senyora Cabedo Laborda:

Gràcies, senyora presidenta.

Benvinguda, senyora vicepresidenta del Consell.

No vaig a donar-li les gràcies per estar vosté ací avui perquè -com molt bé vosté ha recordat- és una obligació de qualsevol Consell, de qualsevol vicepresidenta responsable i també respectuosa amb les mateixes lleis que per això ens hem dotat d'elles, perquè es complisquen, doncs estar vosté ací.

Sí que li donaré les gràcies perquè, tot i que vosté complix amb la seua obligació, també n'hi ha formes i formes de fer la política.
Esmentant vosté avui el nom de les dones assassinades vosté demostra que sap molt bé que el que no s'esmenta no existeix, així que per això sí que li done les gràcies, i també per haver-se avançant i haver-lo demanat vosté abans que els ho demanàrem les diputades ací presents o alguns dels grups parlamentaris.

La veritat és que ens ve molt bé la seua compareixença perquè avui estem en la comissió d'igualtat, però també vosté sabrà que tenim una subcomissió on estem analitzant la realitat de la violència masclista al País Valencià i també la llei del 2012.
Un punt de consens entre tots els grups parlamentaris va ser no cridar a ningú del Consell per a escoltar primer a les expertes i, després, cridar al Consell.

Així que jo vaig a aprofitar, i atés que ja vostés han fet una bona avaluació, vaig a preguntar-li quines qüestions, especialment del títol III de la llei del 2012, perquè vosté per exemple ens ha explicat com allí es reflecteixen les vivendes tutelades però que creu que seria més convenient fer-lo d'una altra manera; vostés han implementat la figura de les unitats d'igualtat que no reconeix, bé, no estan contemplades en la llei; vostés han aprofitat -i molt ben aprofitada, no com es feia abans- la llei d'acompanyament per a fer algunes modificacions en la llei del 2012, així que a mi m'agradaria que vosté ens explicara, en eixa xarxa de La Generalitat que contempla a dia d'avui la llei del 2012 diferents servicis, com vosté creu que es podria millorar o com nosaltres des d'ací, des del parlament ho podríem millorar.

Especialment, m'agradaria preguntar-li sobre (soroll de papers) els punts de trobada familiar perquè són bastants conflictius a dia d'avui, i després algunes figures que no s'han utilitzat tampoc en estos anys i que a la millor es podrien modificar, o creu que no, que aplicant-los seria suficient, com és la comissió interdepartamental i també el fòrum de la Comunitat Valenciana contra la violència de gènere.
Per tant, si ens podria avaluar i dir-nos com podríem millorar la llei en estos aspectes.

I, després, també vosté ens ha explicat la reducció de jornada dins de l'administració per a dones víctimes de violència masclista; per exemple ens ha explicat que aquestes dones acrediten la seua condició de dones víctimes de violència masclista a través de l'acreditació dels serveis socials.
I m'agradaria saber si en els altres recursos com el de les vivendes, és a dir, totes aquelles dones que no són de l'administració pública també acrediten la seua condició com a dones víctimes de violència masclista a través de l'acreditació dels serveis socials especialitzats en la dóna o a través de la sentencia judicial.

Perquè nosaltres, en octubre, Podem ja va demanar que se fera a través dels serveis socials i molts compareixents ens han corroborat que, efectivament, eixa seria una solució a tindre en compte.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyoria.

Té la paraula la diputada del Grup Ciudadanos.

La senyora Sánchez Zamora:

Muchas gracias.

Señora Oltra, yo sí que le voy a dar las gracias, pero no por ejercer con su obligación sino simplemente por su sentido de la responsabilidad, porque, desgraciadamente, no siempre encontramos a gente que se tome tan en serio sus obligaciones.

Se lamentaba de tantos datos que…, con los que nos había bombardeado, pero no se lamente.
Yo creo que uno de los resortes más importantes que tenemos para abrir los ojos son precisamente los datos.
Y como muestra de ello es esa lista tan terrorífica que nos ha puesto la piel de gallina yo creo que a todos.
Y creo que ese es el mejor motor para trabajar todos, para mejorar los recursos que tenemos.

Dentro de todos esos datos y estas propuestas que ha puesto…, que ha descifrado delante de esta comisión, me alegra especialmente la de que por fin se interpela al agresor.
Porque con lo que se estaba haciendo antes, se ponía en el ojo del huracán y se espoleaba aún más a la víctima.
Y, desde luego, eso no era justo.

Pero voy a pasar a hacerle unas preguntas más concretas, más de carácter técnico, que espero que me pueda solventar.

Recientemente, salió en prensa que se quiere facilitar que las mujeres víctimas de la violencia de género puedan solicitar la vivienda social o acogerse a los derechos laborales previstos en la ley, porque actualmente necesitan una resolución judicial o un escrito de fiscalía que acredite su condición.

Pero actualmente el tenor literal del artículo 9, en su apartado 3, establece que se puede, con carácter excepcional, atender a tales derechos en caso de atestado policial o incluso de certificado acreditativo de atención especializada por un organismo público.

Más allá de lo que ya estaba previamente legislado, quisiéramos saber qué es lo que innova esta…, esta información que ha salido recientemente.

Del mismo modo, incidiendo en lo anterior, sí que nos parece loable su intención en relación a las viviendas, a las viviendas sociales.
Por eso queremos conocerla más a fondo, dado que el Síndic de Greuges hace apenas unos días compareció para explicarnos su último informe anual, y en ese informe destacaba el déficit que tenemos en parques de viviendas sociales para alquilar.
Más allá de esas buenas intenciones y cambios legislativos, qué medidas reales se pretenden adoptar para que físicamente se disponga de esas viviendas a disposición de las mujeres víctimas de violencia de género.

Y, por último, aprovechando su presencia aquí, aunque sabemos que estas…, lo que le voy a preguntar a continuación depende más de la conselleria de justicia, pero, bueno, atendiendo a la reestructuración o vertebración que ha nombrado de los distintos…, -me va a permitir que se lo pregunte-, una grandísima parte de las denuncias que se dan en los fines de semana, eso implica que como no existen psicólogos de guardia en los juzgados, no hay nadie que pueda darle apoyo…, un apoyo inmediato a muchísimas mujeres y tienen que esperar, como poco, hasta el lunes o martes para recibir esa atención psicológica.

Y otro grave problema es que en los juzgados cabeza de partido correspondientes a partidos compuestos por pueblos, y en especial los del interior, la falta de letrados especializados para atender a las víctimas de violencia de género obliga a que la atención la tenga que llevar a cabo el letrado que lleva la guardia ordinaria y que generalmente no ha hecho ningún curso de especialización que le dote de les conocimientos y habilidades específicamente requeridos.

Dada la gravedad del tema, me gustaría saber si al respecto se tiene previsto algún tipo de actuación para estos problemas que encontramos en los juzgados de la Comunidad Valenciana.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Tiene ahora la palabra Blanca Garrigues por el Grupo Popular.

La senyora Garrigues Francés:

Gracias, presidenta.

La senyora presidenta:

Disculpe, me he equivocado.
¡Ah!
, no.
Es así, ¿verdad?

Tiene la palabra la diputada Blanca Garrigues.
Después continuamos…

La senyora Garrigues Francés:

Gracias, presidenta.

Buenas tardes, señora vicepresidenta.

Lo primero que quiero hacerle es una pregunta global, general.
¿De verdad está usted satisfecha con la gestión realizada durante este año?
¿Está usted satisfecha con los resultados?
Yo ya le digo que ni al grupo al que yo represento en este momento ni yo misma estamos satisfechos con los resultados, porque cada día los datos son peores, cada día hay más víctimas, cada día las víctimas y los agresores son más jóvenes.
Y por eso no podemos estar contentos nunca, hasta que esto no se acabe, con los resultados.

Es algo que no decimos solo nosotros, lo hemos oído en multitud de ocasiones en la subcomisión por parte de los diversos…

La senyora presidenta:

Señorías, por favor,…

La senyora Garrigues Francés:

…de los diversos comparecientes que han venido aquí…

La senyora presidenta:

…ruego que….
Disculpe.

La senyora Garrigues Francés:

…a personarse.

Pero además es que lo dicen muchísimas entidades y los datos cada día son peores.

Así, Comisiones Obreras dice claramente en su informe que a la vista de los acontecimientos y el número de asesinatos, se observa que la violencia contra las mujeres, lejos de disminuir, aumenta.

Si vemos los recortes de prensa de los últimos meses, el primero dice: Â«La lacra de la violencia de género se extiende cada día a edades más tempranas.
Â» En concreto, de los 42 menores de edad juzgados en España por delitos de violencia, residen en la comunidad.
Este dato supone un aumento del 60% con respecto al mismo período del año anterior.

Otra nota que dice que Â«la Comunidad Valenciana es la cuarta comunidad con más casos de víctimas de violenciaÂ».

Por eso, le pregunto de nuevo: ¿está usted satisfecha con lo que se ha podido hacer durante este año?

Tenemos una buena ley.
Creo que lo han reconocido prácticamente todos los comparecientes que han venido aquí, e incluso miembros de su Consell, altos cargos de su Consell aquí en sede parlamentaria.
Pero para que las leyes sean efectivas deben ser aplicadas, y creo que aquí es donde hemos fallado.

Haciendo un repaso a esta ley, usted lo ha hecho en su intervención, lo primero que vemos es el objeto de la ley.
La ley establece como objeto la adopción de medidas integrales para la erradicación de la violencia sobre la mujer, ofreciendo protección y asistencia a las víctimas.

Pero si nos vamos al informe de la directora general, de 15 de abril del 2016, en su punto 2, lo primero que dice es: Â«nuestros recursos no son de protecciónÂ».
Por tanto, es difícil que ustedes planteen políticas de protección si ustedes mismos no creen que esos recursos son de protección, Y me alegro de que usted, en contra, sí que ha dicho que los recursos deben ir destinados a proteger a la víctima.

Asimismo, la ley continúa estableciendo los principios rectores de la ley, y entre algunos de ellos está el del equilibrio territorial, la inmediatez.
Y me quedo con la inmediatez.
¿De verdad cree usted que el Consell está actuando con inmediatez?

Y a esto no le voy a contestar yo, le voy a leer unas palabras de un compareciente de la subcomisión que vino aquí a comparecer y que escribió un artículo en ese sentido.

Â«La ley integral señala como derecho esencial de las victimas de violencia de género la atención integral, y son muchos los expertos quienes insisten en que esta atención debe procurarse desde los primeros momentos.
Y leo con estupefacción, incredulidad y enfado que el centro mujer de la Generalitat valenciana tiende a la víctimas en un plazo de seis semanas.
En este caso, se está fuera de toda gestión eficaz y urgente.
¿No hay dinero para atender con urgencia y eficacia a las víctimas?
, ¿no hay dinero o no se quiere encontrar?
Â» No lo digo yo, lo dice un compareciente experto en la materia y que creo que a usted le ha trasladado su misma inquietud que hoy le trasladamos nosotros.

Por no hablar de los derechos que la ley reconoce a las víctimas: derecho a la atención integral y especializada, derecho de acceso a una vivienda.

Respecto a la atención integral y especializada, ha hecho usted un breve resumen de todos los proyectos que en un futuro se van a unir.
El informe de la directora general y los recursos de los que habla -y usted lo acaba de ratificar- son los mismos que existían hace un año.
Todos son proyectos que nos parecen muy bien y que en la mayoría de casos vamos a compartir con ustedes, pero a fecha de hoy, un año después, no hay ni una sola medida nueva en los recursos.

Y es más, lo que nos preocupa más de todo esto no es que no hayan ahora, esperamos que un futuro los hayan, y creemos en su…, confiemos en su palabra que ha dado hoy.
Lo que nos preocupa es que en lugar de fortalecer y aumentar esos recursos, tiendan ustedes a eliminarlos.
Y les hablo, por ejemplo, de las oficinas de atención a las victimas del delito, que sé que no es competencia suya, que es de justicia, pero usted responde de la aplicación de la ley.

Y de lo que aún sí que es competencia suya, de las oficinas Infodona.
Usted se ha referido a ellas, sin nombrarlas, cuando ha hablado de los talleres que se han realizado a través de segundo de la ESO.
Entiendo que esos talleres son los impartidos durante la campaña 25 de noviembre por las oficinas…, los 550 talleres a los que se ha referido.
Con lo cual, entiendo que si prescindimos de esas oficinas y de la experiencia de todas las trabajadoras de esas oficinas, estamos haciéndole un flaco favor a todas las víctimas.

Y ya para acabar, presidenta, cuando hablamos de derechos, el derecho a la vivienda, que establece también la ley.
Y le voy a dar unos datos que nos han facilitado ustedes mismos.

La senyora presidenta:

Señoría, vaya terminando.

La senyora Garrigues Francés:

Sí, acabo.

A fecha de junio de 2015, había 732 demandas de vivienda por víctimas de violencia de género.
A fecha de…, bueno, del 2016, del venti…, se han entregado en total 24 viviendas: 15 en Valencia, 6 en Alicante y 3 en Castellón.
¿Cree usted que esto es suficiente, señora vicepresidenta?

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gracias, señora Garrigues.

Tiene la palabra la diputada Cristina Rodríguez, del Grupo Compromís.

La senyora Rodríguez Armigen:

Muchas gracias, presidenta.

Señora vicepresidenta, bienvenida a esta comisión.
Es un placer tenerla aquí y…, bueno, cumpliendo con su labor como siempre, con su responsabilidad.

Además, aprovecho para felicitarla a usted y a todo su equipo por el gran trabajo que están haciendo en esta Conselleria de Igualdad y Políticas Inclusivas.

Ha dado usted unos datos que usted misma calificaba de terribles en cuanto a asesinatos, agresiones físicas.
Y estos datos nos colocan como una de las comunidades con más incidencia de la violencia de género, o con casos más graves, digamos, de violencia de género.

Estas cifras muestran que ni las leyes estatales ni esta misma ley son suficientes.
En el caso de esta ley, la falta de aplicación por parte del Consell anterior tiene mucho que ver.
Pero a pesar de que se está haciendo una gran labor, y a usted ha hecho aquí…, nos ha relatado el cambio tan significativo que están haciendo en este año de legislatura, pues todavía son temas que no son…, o sea, esta ley sigue siendo…, sigue sin ser suficiente.
Y es importante destacar que las instituciones deben posicionar la violencia de género como una cuestión de primer orden.

Como ya se ha comentado, esta ley presenta algunas carencias.
Por ejemplo, alguno de sus artículos se limita a ser un conjunto de buenas intenciones, que luego no llega a tener una aplicación real.
En cuestiones tan importantes como las medidas de prevención de conductas violentas, lo que se refiere a la reeducación de los maltratadores, ¿qué medidas tiene previstas poner en marcha en este sentido?

Es necesario endurecer las penas de los maltratadores, aplicar medidas que protejan como se merecen a las victimas, tanto mujeres como hijas e hijos y, por supuesto, trabajar sobre la prevención.

Desde el Grupo Compromís, en la línea que usted nos relataba y que está desarrollando en esta conselleria, consideramos que esta ley es necesaria, pero, como decía antes, no es suficiente.
Debe mejorarse tanto en el País Valenciano como en todo el estado.
Y es responsabilidad de nuestras instituciones garantizar a las víctimas la atención que merecen, así como prestarles todos los servicios que sean necesarios.

Por ello, quería preguntarle sobre el apoyo que se está dando desde la conselleria a los centros dona 24 horas en cuanto a los recursos de los que disponen estos centros para el desarrollo de su actividad.

Por último, un tema que me preocupa especialmente, que es la cuestión de la incidencia de la violencia de género en la adolescencia, un tema que, como sabe, cada vez hay más estudios y más expertas en esta cuestión alertan sobre el.

La prevención es una herramienta imprescindible en la lucha contra la violencia de género.
Si seguimos educando a nuestras hijas e hijos sobre la idea de que ellas son un simple objeto y que ellos tienen el poder, entendido igualmente desde un punto de vista patriarcal, nunca dejaremos de vivir en una sociedad machista que mata y maltrata a sus mujeres.

Bueno, vivimos en una sociedad terriblemente individualista.
Y en este sentido, hasta que no nos sentimos afectadas, muchas veces no somos capaces de reaccionar.
Creo que por eso el abordaje… Bueno, esta puede ser una de las causas de por qué es tan difícil combatir la violencia machista, porque sigue entendiéndose en muchas ocasiones como un tema que solo le ocurre a mujeres determinadas, digamos; no es un tema social.

Y creo que la labor que están haciendo…, el abordaje de este tema desde una manera integral, creo que es el camino, desde luego, y estoy segura de que va a significar un paso importantísimo en la erradicación de la violencia de género en el País Valenciano.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Tiene la palabra la diputada del Partido Socialista.

La senyora Peris Cervera:

Gràcies, presidenta.

Vicepresidenta, benvinguda a esta comissió.
A més, volguera traslladar-li en nom del meu grup, la felicitació, no sols a vosté sinó també al seu equip.
Conec la persona que està al front de la direcció general i tinc totes les meues esperances ficades en tot l'equip i en Anaïs Menguzzato.

Mire, jo crec que vostés han fet una cosa…, el Consell ha fet una cosa molt important, i és tornar a col·locar… Bé, ací en la comunitat, tornar, no.
Seria ficar, per primera volta, el tema de la violència masclista en l'agenda pública.
A alguns això els pareix una cosa que no té ningun valor, però per a poder enfrontar-mos i mirar de cara el que passa, un ha de reconéixer que té un problema.
I este Consell ha pres la decisió de reconéixer que tenim un problema.
I vosté ha donat les dades, de ninguna d'elles anem a traure pit perquè, mentres en la nostra comunitat i al conjunt del nostre país n'hi hagen dones que patisquen, que sofrisquen, que tinguen por i que siguen maltractades, seguirem tenint un gran problema a solucionar.

Però és que, a més, senyora consellera, senyora vicepresidenta, és que a vostés hui ací els demanen que reparen el passat, però, a més, que s'avancen al futur.
I, mire, este Consell va a ser capaç de fer moltes coses, però reparar el passat i avançar-mos al futur va a ser un poquet complicat, sobretot perquè, qui hui reprova, en els últims anys els seus governs o els governs del seu color polític, senyories, han retallat el 30% any darrere d'any en les partides pressupostàries destinades a la lluita contra la violència masclista -30%-, i no hem escoltat mai a ni un sol president, ni d'ací ni d'Espanya, del Partit Popular, condemnar ni un sol assassinat d'una dona.
Aixina que les lliçons les justes.

Senyora vicepresidenta, és de veres que vivim en una societat que cada volta la censura social funciona més, però és que necessitem que funcione millor.
Perquè, mire, hui ja ningú se vanaglòria ni fa xistes obscens -algú a la millor encara ho fa- en el tema de la violència masclista.
Els mitjans de comunicació condemnen la violència masclista.
Però és que en els mateixos espais s'estan generant.
.
.
, o en els mateixos fòrums se generen altres censures, més subtils, que tornen a qüestionar i a victimitzar les dones: si presentà la denúncia, si no l'ha presentada, si l'ha retirada, si ha tornat en el maltractador, si no ha tornat.
.
.
Per tant, tornem una altra vegada a reconstruir, d'altres maneres, eixa situació de victimització de les dones.

Jo crec, senyora vicepresidenta, i me consta que vosté aixina ho fa, que cal ser exigents en nosaltres mateixa, que hem d'aplicar la llei.
Exigents en els qui han de desenvolupar-la.
Exigents també en els nostres tribunals, en la fiscalia.
.
.
, perquè algunes de les coses que s'han dit ací, doncs, sí, és de veres, la justícia no està funcionant com deuria funcionar en l'àmbit de protecció dels drets de les víctimes i caldrà revisar-ho.
Exigents també en els qui s'amaguen darrere de la llibertat d'expressió per justificar, una volta darrere d'altra, que en este país se seguisquen assassinant les dones.
Exigents amb els qui pugen dalt d'una trona i demanen que no s'apliquen les lleis de gènere.
Exigents també en ells, perquè tot això està construint una societat que seguix justificant el maltractament a les dones.

I, per tant, eixe és un camí que vosté té per davant, que no va a ser fàcil, que segurament mai podrà lluir-ho des del punt de vista d'un èxit de govern, perquè mai estarà.
.
.
, o en els pròxims anys no estarà acabada la tasca.
Però compta, senyora vicepresidenta, en tot el nostre recolzament.

I acabe diguent-li que, a més d'haver-ho col·locat en l'agenda pública, el Consell i la vicepresidència han fet una altra cosa que és molt important, i és creure en la transversalitat de les polítiques públiques i en la prevenció en violència de gènere.

Les accions a què vosté ha fet referència hui, totes no les fa vosté, però les fa tot un Consell.
Se fan des de justícia, se fan des de vivenda, se fan des d'educació, se fan des d'economia.
.
.
Perquè eixa és la manera d'aconseguir canviar esta situació.

I sols acabar.
.
.
, una cosa que s'ha dit en relació a les oficines d'atenció a les víctimes, perquè no és cert el que estan diguent, perquè no s'estan desmantellant, perquè en el pressupost de 2016 n'hi ha un milió d'euros més destinat a les oficines d'atenció.
L'únic que ocorre és que ara va a ser un servei públic en què se van a contractar equips multidisciplinars, a través de treballadors i treballadores socials i psicòlegs i psicòlogues, que fins ara sols hi havia advocats.

Per tant,.
.
.

La senyora presidenta:

Señoría, vaya terminando.

La senyora Peris Cervera:

.
.
.
-sí, acabe, senyora presidenta- diguent-li que és bona la feina que s'està fent, que n'hi ha molt de tall a què acudir i que, senyora vicepresidenta, cada volta que ho necessite, ací en Les Corts té moltes moltes aliades.

Moltíssimes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyora Rosa Peris.

I ara, passem al torn de la vicepresidenta.

Té temps il·limitat per a contestar.

Gràcies.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Moltes gràcies.

Gràcies, senyories, també, per les seues opinions, qüestions, recolzaments.
.
.
Moltes gràcies per als grups que recolzen el govern també; pels ànims, perquè també fan falta, no?

Començaré per la pregunta que m'ha fet la senyora Garrigues, no?
, si estem Â«contentos con la gestiónÂ» -crec que ha utilitzat eixa expressió-.
Contenta, en un àmbit com este, jo no usaria, no?
, esta expressió.
Sí li diria que estic satisfeta de la gestió.
Estic satisfeta de la gestió que ha fet l'equip de la conselleria, especialment la directora i el secretari autonòmic.
Estic satisfeta de les decisions que hem pres.
Estic satisfeta de l'acció conjunta transversal del Consell, perquè ara tenim un Consell on tot el món té açò interioritzat, no està en l'última conselleria, com una maria apartat.

No estic satisfeta ni contenta, òbviament, amb la situació a què ens enfrontem, quan ens enfrontem en l'àmbit de la violència de gènere, ningú podria estar-ho, però sí de la nostra gestió, val?

I per què?
Perquè, mire, vosté me planteja coses, me planteja coses que són.
.
.
, en fi, que s'ha de ser atrevit per plantejar-les, després de què ens hem trobat.
Nosaltres portem un any al davant de la conselleria.

Vosté me parla de per què no està posada en marxa la xarxa.
Jo li diré per què no està posada en marxa i per què és per a 2017: perquè vostés privatitzaren el servei.
(Veus) Clar.
I fins 2017 això no ho podem menejar.
És que és aixina de senzill.
Jo no sé per què me pregunten coses que vostés ja saben per què.
Si els agrada que jo els ho diga, doncs, jo els ho dic.
Vostés mercantilitzaren el servici de la xarxa Infodona.
Vostés, a més, retallaren la xarxa Infodona.
Vostés, a més, saben que, en este moment, n'hi ha 32 oficines, 30 en funcionament, en estiu 25, perquè l'empresa és qui té el funcionament del servei i els plecs els feren vostés, les licitacions les feren vostés, l'adjudicació la feren vostés.
I nosaltres, fins que no acabe eixe contracte, no podem menejar això, perquè lo dejaron ustedes atado y bien atado.

¿I nosaltres anem a quin model?
¿Per què per a 2017?
¿Quin model?
Model municipal; equips multidisciplinars, de 32 a 76 equips, que això ens permet cobrir el que deien les seues senyories -crec que era la senyora Sánchez-, la territorialitat, la immediatesa, passar de 32 a 76, clar, que és això el que s'ha de fer.

¿Com ho anem a fer?
En 2017.
¿Per què en 2017?
Perquè vostés deixaren el contracte tancat fins 2017, com tantes altres coses que van deixar a última hora, Â«Corre, corre, corre, que nos pillanÂ», vostés deixaren els contractes ahí blindats, senyora Garrigues.
Per això, per això no hem fet la xarxa abans.

Igual que la xarxa de sastre, els recursos de sastre que vostés tenien.
Per això hem de ficar ordre.

Si és que ací el primer que hem fet, a l'hora de governar, és posar ordre, és posar ordre, clar.
Perquè vostés ficaven dones en situació de violència de gènere, dones en exclusió social, dones en un problema de drogodependència, dones en problemes de salut mental, ahí, tot junt.
¿Vosté se creu que aixina se podia tindre èxit en qualsevol d'eixos col·lectius, que necessiten itineraris diferents, que tenen perfils diferents, ja no només individualment, sinó també com a col·lectiu?
No és el mateix un col·lectiu de dones que té un problema de salut mental que un que té un problema de violència de gènere.
És que no és comparable.
I vostés ho ficaven ahí tot, en la coctelera.
I això és el que estem ficant, ordre.

I ampliem les places per a 2017.
¿Per què en 2017?
Perquè vostés les tenen privatitzades fins 2017.
I les ampliem, de 98 a 222.

La xarxa Infodona, passem de 32 a 76, pràcticament en el mateix cost, pràcticament en el mateix cost.
¡Fixen-se vostés si és eficient la gestió pública, a través dels municipis!
32 a 76, és doblar.
Però aprofites els serveis municipals, mateix cost per a la conselleria i millores el servei i aplegues a.
.
.
, és més capil·laritat, aplegues a més llocs.

La llei és bona i fallem en l'aplicació.
La llei és bona, segur que té aspectes millorables, i fallem en l'aplicació.
Home, s'ha fallat molt en l'aplicació.
Ja li he dit jo a vosté que és la primera volta, la primera volta des que està la llei -que fa quatre anys- que compareix un membre del govern per a complir un dels articles de la llei, que és vindre ací a donar compte sobre les polítiques de violència de gènere, que és el que estic fent jo hui ací.
És la primera volta, senyora Garrigues.
Cap dels membres del Consell que m'han precedit en esta labor han vingut mai a este parlament.

Jo ja sé que la seua tasca és molt difícil.
Jo ja sé que vosté ho té molt difícil.
Perquè, ¿com me va a dir vosté a mi allò de compliment de la llei, si els qui han incomplit la llei són vostés, si la primera volta que es complix la llei, de vindre ací a comparéixer, ho he fet jo?
Aleshores, doncs, que vosté no estiga contenta en la gestió o satisfeta en la gestió me pareix molt bé, però, només que fóra per comparació, hauria vosté de reconéixer que hem donat un salt de gegant respecte a allò que se feia fa un any i mig, començant per donar la cara ací, davant de vostés, que no venien ni quan ho demanaven els diputats -jo he demanat tots els anys la compareixença i no he aconseguit mai que vinguera una consellera a comparéixer, mai.

Jo he vingut i no m'ho han hagut de demanar.
A la millor, algun dia m'ha de cridar.
Igual se me passa.
Jo vindré, no patisquen.
Jo, sempre que me criden, vindré.

¿Que tampoc estem contents en el resultat en la política de violència de gènere?
Clar que no.
Mosatros mos hem fartat de demanar al Govern d'Espanya un pacte d'estat.
Este tema necessita un pacte d'estat, i totes ho han anomenat d'alguna manera, que no n'hi han prou recursos, que està fallant la protecció judicial, que moltes voltes està fallant la protecció policial.
Això no és competència nostra, senyories.
Nosaltres podem incidir en la mesura en què podem incidir, però està fallant tot el sistema, és obvi, quan cada pocs dies ens trobem una dona assassinada.
Està fallant el sistema.

¿Qui ha d'abordar això?
El govern del senyor Rajoy, en funcions.
¿Per què no se vol fer un pacte estatal contra la violència de gènere?
Mosatros ho hem demanat.
És difícil, eh?
, és difícil la interlocució en el ministeri en estos temes, perquè és un tema que no importa, a què no se li dóna rellevància, que és invisible, que no està en primera plana de les prioritats.
I nosaltres ho hem demanat i ho seguirem reivindicant, perquè n'hi han aspectes on nosaltres no podem aplegar.
La policia autonòmica pot aplegar on pot aplegar, i ahí estem, des de la policia autonòmica s'està fent formació, per exemple, en estos temes als agents.
Però és que això, comparat amb la policia que depèn de la delegació del govern, òbviament, és una gota d'aigua en un oceà.
La nostra part l'estem fent, clar que sí.
Val?

El tema dels menors, que plantejava la senyora Peremarch.
Si se n'ha adonat, totes les mesures que jo li he relatat per primera volta introduïxen els menors.
Per primera volta, la xarxa d'atenció 24 hores atendrà també els menors i farà la recuperació integral dels menors.
Açò abans no passava, senyora Garrigues; s'atenien les dones i no els seus fills.
Ara s'atendran els seus fills.

El tema que puguen cobrar, encara que a sa mare la maten fora del territori; que els fills puguen cobrar.
Això passa ara també.

Que les dones puguen cobrar l'ajuda, encara que tinguen deutes.

Fixen-se, miren, només per estes dos qüestions, que les dones ara, encara que siguen pobres, puguen cobrar l'ajuda per ser víctimes, perquè és un dret, només això i que puguen cobrar la indemnització per assassinat de la seua mare, encara que l'hagen assassinat en Teruel, només per eixes dos coses jo ja estaria satisfeta de la gestió.
Però és que n'hem fet moltes més, és n'hem fet moltes més.
I només per comparació, vosté també deuria estar-ho, perquè supose que li pareix mal, no?
, que les dones no pogueren cobrar l'ajuda a la violència per ser pobres, no?
Això és cruel, no?
Això ho feia el seu govern.
I això és el que nosaltres estem reparant.

És que vosté ha de tindre en compte que nosaltres no entrem a zero.
L'altre dia ho explicava en la comissió de polítiques socials, és com entrar a un solar i construir una casa.
Dius: Â«Bé.
Â» Ara, mosatros hem entrat i mos hem trobat una ruïna, que has de llevar els enderrocs, però sostindre, més o menys, perquè allò no se.
.
.
, tinga encara un poquet de cau i construir-lo nou.
I llevar enderrocs i construir-lo nou, sense que se caiga tota la paradeta, els assegure que és molt difícil.
No hem començat de zero, ens hem trobat una ruïna.
I eixa és la situació.
Estem reparant.
Perquè estes qüestions són reparació.

I el que estic plantejant-los a vostés per a 2017 i les que ja s'estan fent i la campanya de Â«No me toques el WhatsappÂ», això ja és, digam, la nova construcció.
Però estes coses que els estic contant és el llevar enderrocs.
I estem fent-ho a la mateixa vegada.
I estem en eixe punt d'equilibri.

Per això, en 2017 anirà molt millor.
Per això, en 2017 tindrem més del doble de places de protecció que tenim ara.
Per això, en 2017 ja no tindrem barrejades les diferents situacions i tindrem un recurs per a cada situació de cada dona.

I tindrem més centres Dona 24 Hores, per a aplegar també.
.
.
L'altre dia, en Torrevella, ja presentarem un informe.
Volem obrir-lo a finals d'any, principis d'any, un centre en Torrevieja.
¿Per què en Torrevieja?
Doncs, perquè, precisament, tenim una prevalença allí de violència de gènere, tant en la Vega Baja com en el Baix Vinalopó, i el recurs està en Alacant.
I aleshores, reforcem una part on n'hi ha més prevalença, a través també…, en una col·laboració amb l'Ajuntament de Torrevieja, i tindríem una oficina ahí també en el mateix règim que Dénia.
No és exactament…, encara que se diuen 24 hores, en este cas no són 24 hores.
Són fins a les 10 de la nit, de dilluns a diumenge.
Però, bé, ja tenim un recurs ahí, que és la primera porta d'entrada.

El que plantejaven vostés, ho han platejat…, allò dels recursos, si fa falta la denúncia o no.
Esta és una altra de les mesures que hem posat en marxa, que no faça falta denúncia.
¿Per què?
Perquè la denúncia és un pas més en la rehabilitació i la recuperació de les dones.
¿Val?
Tota dona no està preparada per a presentar una denúncia, perquè pot aplegar en una situació psicològica de tal destrucció que si se la força a posar una denúncia, el més probable és que siga contraproduent, que acabe retirant-la, que acabe no anant a declarar, que acabe tornant amb l'agressor, perquè s'ha forçat la màquina massa.

¿Què hem dit nosaltres?
Nosaltres volem tractar, recuperar, rehabilitar, donar recursos -¿val?
-, protegir des del moment que una dona ve i fa el SOS, des del moment que ve i fa el SOS, perquè això se veu molt clarament en la diferència entre les cridades que rebem i les denúncies que se posen.
O les dones que són tractades en centres 24 hores i les denúncies que finalment se posen.
N'hi ha una borsa de dones que van…, que expressen un primer SOS, però que no posen la denúncia.
Si se'ls diu que tenen de posar la denúncia, el més probable és que s'allunyen del centre i aleshores les hem perdut.

I, aleshores, nosaltres volem treballar.
I quan eixa dona, en els equips multidisciplinars, on estan les psicòlogues, les treballadores socials, els advocats, i quan està preparada per a denunciar, aleshores se denúncia.
I això dóna molta més possibilitat d'èxit, perquè un pas enrere en un procés com estos és molt perillós.
Perquè solen ser els passos, a més, on augmenta la violència de l'agressor, on se pot produir un assassinat, perquè l'agressor ja s'ha adonat que ella està buscant ajuda.
¿Val?

Per això, volem que els recursos -vivenda, subvencions, etcètera, protecció- no depenguen de la denúncia, sinó que amb els informes que ens apleguen a nosaltres, a través dels nostres centres, dels professionals que treballen allí, rubricat per la direcció general, siga suficient.
¿Val?
En això és en el que estem treballant.
I en este moment això ja s'està fent.

Plantejaven la llei de, de…, de progenitors, els fills i filles del progenitors que no conviuen, la llei de custòdia compartida.
Anem a vore.
Sí que és cert que…, estaria bé fer un seguiment d'eixa llei.
També és cert que eixa llei impedix un maltractador tindre custòdia compartida.
Jo he segut ponent d'eixa llei.
Jo crec que la llei és millorable.
Jo vaig presentar esmenes a eixa llei, i algunes se me van acceptar i altres no.
Jo vaig ser ponent d'eixa llei, jo vaig votar a favor d'eixa llei.

Però eixa llei impedix que un maltractador puga tindre la custòdia compartida, com ha de ser.
Perquè vosté dia, ¿un maltractador pot ser un bon pare?
Un maltractador no és un bon pare.
No és que ho pot ser, és que no ho és.
Perquè en el moment que està maltractant la mare dels seus fills, ja no és un bon pare, no ho és.
¿Val?
A banda d'un delinqüent i moltes coses més, però, és clar, no és un bon pare.

I, per tant, el tema de la custòdia compartida…, però me posava vosté uns exemple que no se corresponen amb la custòdia compartida.
Perquè quan un va al PEF, en principi, no hi ha un escenari de custòdia compartida, i no poden tindre-la.
Els maltractadors no poden ni deuen tindre custòdia compartida.
És més, en determinats casos, no haurien de tindre ni visites.
Moltes de les morts de les dones se produïxen en el moment de les visites, que no és custòdia compartida, ¿eh?
, que és el moment de l'entrega en la visita, val?

No obstant, crec que no sé si paga la pena començar a avaluar una llei, que crec que té, malauradament, els dies comptats.
I ho dic amb pesar, perquè crec que, en eixe sentit, té una millor configuració que el Codi civil, sincerament.
Però això ja és una opinió molt meua.
I és previsible que el Tribunal Constitucional, igual que ha dictaminat en les altres lleis de desenvolupament del nostre dret civil propi, doncs vaja a dir que la llei no s'atén a la constitucionalitat.
Per tant, jo tampoc perdria molt més de temps en açò.

Allò de la denúncia ja li ho he contestat, allò dels menors també.

Plantejaven vostés allò de les vivendes tutelades.
Me pareix molt important, perquè abans el límit, el límit de tractament de recuperació integral de les dones estava en sis mesos.
Expliquen-me vostés una dona que ha estat continuadament sotmesa a maltractament com va a rehabilitar-se i recuperar-se en sis mesos.
És impossible.
Si ja és un divorç amistós i costa més de sis mesos recuperar-se, ¿com va a recuperar-se una persona d'una situació de maltractament en sis mesos?

Nosaltres, en el nou sistema, combinant… Perquè, clar, la vivenda…, la vivenda tutelada, ¿per què?
Perquè és el trànsit a la vida independent.
¿Val?
Tu passes…, t'acollim en el centre, a través d'Infodona o 24 hores, quan ja la cosa va de bo… Vas al 24 hores, en eixe moment ja se decidix si cal un trasllat a un centre, si la cosa està per a trasllat al centre.
Vas al centre i ahí se fa el primer, el primer moment de treball, en tot l'equip, amb eixa persona.
I a partir d'ahí, se va soltant…, vivenda tutelada.
Cada vegada un poquet més, fins que eixa persona, a través de reinserció laboral, a través de rehabilitació psicològica, etcètera, eixa dona ja pot volar.
I aleshores ja vida independent, vivenda.

Senyora Garrigues, ¿per què tenim les vivendes socials com les tenim?
És que vosté me fa preguntes… ¿Vosté sap com han deixat vostés el parc públic de vivenda?
¿Vosté sap que tot el parc públic de vivenda està per a rehabilitar?
Això ho sap.
¿Vosté sap que en el pressupost hem dedicat una partida precisament per a rehabilitar?
, perquè no n'hi ha per a molt més.
Per a construir no n'hi ha, però per a rehabilitar sí.
¿Vosté sap…?

Mire, ¿sap vosté què?
Li vaig a donar una dada molt curiosa.
¿Sap vosté que estem pagant la fórmula 1 cada any?
Este govern una de les ruïnes en diferit que ens han deixat és pagar la fórmula 1, 7 milions d'euros a l'any.
¿Vosté sap que amb el que mos va tocar a nosaltres pagar la fórmula 1, del sarau que muntaren vostés, podríem pagar la rehabilitació de tot el parc públic de vivenda?
¿A que és una dada interessant?
Amb el que mos va a tocar pagar nosaltres, ¿eh?
, d'una fórmula 1 que se féu, que la feren vostés, amb el que mos va a tocar pagar a nosaltres, podríem rehabilitar tot el parc públic de vivendes.
¿A que ara las cabriolas de los fórmula 1 ja no mos fan tanta gràcia?
Doncs no, no fa gràcia, perquè és la mateixa xifra, justament la mateixa xifra.

I, aleshores, ara estem rehabilitant el parc públic de vivendes.
¿Per què no podem adjudicar vivendes?
Perquè no estan ni habitables, perquè ens deixaren el parc públic de vivenda in-ha-bi-ta-ble.
I no anem a ficar una dona en situació de violència de gènere, que està recuperant-se, en una vivenda inhabitable, com vosté comprendrà, ¿no?
Estem en ello, estem en ello.
¿Val?
I les dones en situació de violència de gènere -i això també s'ha fet a través de la conselleria d'habitatge, pràcticament jo crec que les hem anomenat totes les conselleres, pràcticament estan totes treballant en este tema-, tindran prioritat a l'hora d'accés a una vivenda pública.
Això també està treballat ja.

El que dia vosté de…, senyora Garrigues, de la…, de l'oficina de víctimes al delicte, ja ho ha contestat un poquet la senyora Peris.
No és veritat que s'estiguen desmantellant les oficines.
Això és el que feren vostés.
Vostés tenien al davant de les oficines de víctimes del delicte una persona que cobrava més que el president de La Generalitat.
¿En això se gastaven els diners?
És que això és aixina.

¿Què estem fent nosaltres?
Fer un servici públic.
Vostés van privatitzar eixa xarxa per a poder-se ficar salaris de ejecutivos.
I ara s'està fent un servici públic, que és el que deu de ser, perquè els servicis públics garantixen els drets de les persones i la garantia dels poders públics d'eixos drets.
D'això estem parlant.
I s'atendrà millor amb equips multidisciplinars, que ho he dit en el meua intervenció, no només lletrats, perquè fa falta.
.
.
L'atenció a la víctima del delicte no és només una atenció en l'àmbit judicial, té de ser una atenció reparadora, té de ser una atenció psicològica, té de ser una atenció social, perquè moltes voltes en l'àmbit del delicte trobem també molta problemàtica social.

I aleshores… Perquè els delictes també tenen un tall social.
No pateixen el mateix els delictes…, unes persones amb vulnerabilitat social que altres que no tenen eixa vulnerabilitat social.
No són els mateixos delictes.
I això és el que s'està fent, senyora Garrigues, equips multidisciplinars, equips públics, servici públic.

I jo crec… ¡Ah!
, els punts de trobada familiar, els punts de trobada familiar.
No me'n recorde qui preguntava açò.
Crec que… (Veus) ¡Ah!
, val.
La senyora Cabedo.
Ahí estem fent el mateix.
Ahí tenim… Això està privatitzat, i ho anem a vehicular a través dels servicis municipals.
¿Val?
De manera que estem ara en fase de parlar-ho amb els ajuntaments.
Amb l'Ajuntament de València ja hem avançat…, ja vam tindre una reunió.
L'Ajuntament de València té un punt molt important i molt gran, molts professionals.
Aleshores, ahí ja hem estat parlant com anem a fer la transició, perquè tenim de fer la transició.

Clar, en tot estos processos tenen vostés d'entendre quan un partix d'una situació en què és una empresa privada la que està gestionant-ho i el que volem és fer-ho servici públic…, que en acabant, a més, és més eficient, perquè o mos ix igual o mos ix fins i tot més barat.
I en qualsevol cas, estabilitzes l'ocupació, perquè és una ocupació normalment millor remunerada en l'empresa, perquè t'estalvies el benefici empresarial i, a més, són empleats públics que al final tenen una estabilitat en l'ocupació, que fan també molt millor la seua motivació i la seua dedicació.

Per tant, en els PTF estem igual, estem en eixa transició del que ara està privatitzat.
Probablement, bé, tindrem que mantindre uns mesos la situació esta de transició, fins que els ajuntaments puguen assumir… I aleshores, les transferències en compte de fer-les a l'empresa, li les farem als ajuntaments, que segur que ho gestionen molt bé açò.
Este és el pla per als punts de trobada familiar.

I jo crec que els he contestat a tot.
Si m'he deixat alguna cosa, perquè com n'hi ha un segon torn, doncs ja m'ho recorden i espere poder-los contestar.
L'enduriment de les penes, òbviament, no és una competència nostra, però forma part del pacte d'estat, del qual jo estava parlant també.
I crec que els he contestat a tot.

Moltes gràcies, senyories.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, vicepresidenta.

Ara el torn de rèplica, si volen vostés parlar.
(Veus) Sí.
Bé, comencem.
Podemos, aleshores, la senyora Cabedo.
Tindrà quatre minuts.

La senyora Cabedo Laborda:

Només és per a demanar-li a la senyora vicepresidenta que com és des del 2012 la primera i l'única avaluació que tenim de la llei, si ens la pot facilitar per a l'avaluació que estem fent des del parlament comptar amb l'avaluació del Consell, si tots els grups estan d'acord.
Només és això.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Té la paraula la diputada Blanca Garrigues pel Grup Popular.

La senyora Garrigues Francés:

Gracias, presidenta.

Bueno, intentaré ser breve.

Con los debidos respetos, señora vicepresidenta, creo que quien tiene un papel bastante difícil ahora mismo es usted, porque tiene que justificar que los números son cada vez peores y no reconocer que la gestión no es óptima.

Yo no seré quien le diga que todas las medidas que vayan encaminadas a favorecer a las víctimas no son buenas, no seré yo.
Tampoco seré yo la que diga que no se ha hecho nada.
Pero que queda mucho por hacer.
Y me parece muy preocupante, de verdad se lo digo, que usted me diga: Â«Solo con esas dos medidas ya deberíamos estar contentos y satisfechos.
Â» De verdad que no, ¿eh?
Por lo menos, yo y mi grupo no lo estamos.
Y creo que los miembros de la subcomisión no lo estaremos.
Vamos, por lo que he podido convivir con ellas durante estos meses.
Entonces, por ahí no, vamos.

Mire, ¿sabe qué es lo que hizo el anterior Consell, que usted…?
Porque me dice: Â«Usted debería reconocer que la medida para que cuando las que tienen deudas con seguridad social…Â», se la acepto, me parece buena medida y creo que era necesaria.
Me parece bien.
Yo no tengo ningún empacho en reconocer cuando las cosas se hacen bien, pero es que parece que ustedes sí que lo tienen.
Porque ustedes parece que lo hayan hecho todo ahora y que antes no existiera nada.
Y usted sabe que eso no es así.
De hecho, durante este hecho está gestionando los recursos que existían, porque todavía no han aumentado ni uno, y usted lo ha reconocido.
Están arreglando, están estudiando, están desarrollando…, pero los recursos, los que existían.

En sanidad, existía un protocolo.
No puede decir usted que se va a hacer un protocolo.
Desde 2009, existe un protocolo para la atención sanitaria de la violencia de género.
Y el EVES está incluyendo, en su oferta educativa, acciones de formación en violencia de género.
Luego, eso ya existía.

Mire, usted habla mucho de la comisión interdepartamental, habla mucho de que es la primera vez que viene.
Si nos ponemos en esos términos, también podemos hablar de que usted no estaba en las Cortes el día que se aprobó la ley de violencia de género.
¿Quiere decir eso que usted no tenía intención, no tenía interés en esa aprobación de esa ley?
Yo creo que no; con lo poco que la he visto, entiendo que no.
Entonces, ¿quiere decir eso que el gobierno anterior valenciano no tenía interés?

Mire, le voy a decir lo que hizo el Consell anterior, y que para mí es muy importante -y contesto un poco a la diputada del PSOE, y que decía que es la primera vez que se pone en la agenda pública-, elevar a rango de ley…, (remors) no, no, solo es…, elevar a rango de ley la cuestión de la violencia de género.
Si eso no es poner en la agenda pública del gobierno valenciano la violencia de género, no sé lo que es.
Porque, para mí, es muy importante tener una ley.
Y una ley que, por supuesto, estaremos de acuerdo en que hay que actualizarla, que hay cosas que se pueden modificar, que el paso de los años dan formas a nuevas violencias de género…, todo eso adecuado.
Pero, ¿que existe una ley, que existe un marco normativo, que existían unos recursos?
, que hay que mejorar, que hay que ampliar, que hay que fortalecer, claro que sí.
Pero no me pueden decir ustedes…, venir aquí, como que vienen ustedes ahora de salvadores y que no existía nada, porque ya existía.

Pero si hay una cosa que no me gusta nada en la política es la utilización de estos temas.
Y creo que en las Cortes hemos sido bastante respetuosos con estos temas, y los que estamos en la subcomisión lo sabemos.
Se han aprobado todas y cada una de las iniciativas que ha llevado cualquier grupo parlamentario por unanimidad; y nunca han habido debates fuera de eso, sino que nos hemos ceñido a lo que pensábamos que era una buena medida, viniera de donde viniera.

Entonces, si queremos hacer demagogia con que el parque móvil que…, el parque de viviendas que existe y demás, que si con lo que se gastó en la fórmula 1… También podemos decir: con lo que se gastó en Raimon, 310.
000, o en el vídeo… Eso es demagogia pura y dura.
Y eso de verdad que a las víctimas les da exactamente igual.
Les da igual que usted sea la primera vez que comparece.
Les da igual que la comisión interdepartamental se reuniera el 18 de abril -por cierto, después de que la diputada del Grupo Popular hiciera una solicitud de documentación el 25 de febrero, pidiendo las actas de dicha comisión, que no se había reunido hasta la fecha-.
Eso les da igual a las víctimas.

Las víctimas quieren políticas de protección, quieren ayuda, quieren colaboración, quieren coordinación.
Y en eso creo que es en donde tenemos que ponernos a trabajar todos.

Y ya le digo, vicepresidenta, y ahí le tiendo la mano, que al Grupo Popular nos va a encontrar siempre que las políticas vayan en esa dirección de apoyo a las víctimas de violencia de género.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

De acuerdo, muchas gracias.

¿Alguna diputada más?

Pues, entonces, tiene el tiempo de su intervención, por tiempo ilimitado…, no, cuatro minutos.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Por cuatro minutos, sí, sí.
Tiempo limitado, en este caso.

Molt bé, gràcies.
Molt bé.

Anem a vore, bé, jo li agraïsc que reconega que quan parlen d'allò del vídeo, de reparar, reconstruir, estan fent demagògia.
Està bé que algú del Partit Popular reconega que està fent demagògia.

Mire, jo li deia que sols estes dos mesures ja me feien estar satisfeta.
Perquè crec que reparar este tipus d'injustícies, com maltractar institucionalment les dones víctimes de violència de gènere, negant-los les ajudes per ser pobres, o que els fills i filles de les dones assassinades puguen cobrar l'ajuda, encara que la mare l'hagen matat en Terol, només per això mereix la pena este any, sap?
Perquè és una injustícia tan gran i era una reparació tan necessària que mereix la pena.

Però hem fet moltes coses més.
I hem reforçat serveis.
I estem dissenyant la xarxa.
I, per primera volta, per primera volta, este govern convoca la societat quan maten una dona, cosa que no feia el govern anterior.
I això és important, sap?
És important trencar les quatre parets on passen els assassinats, on passen les agressions.
És important que la societat s'implique en denunciar.
És important no llançar el missatge a la víctima i fer-la responsable de l'agressió que patix.

Vostés han sigut sempre especialistes en culpabilitzar les víctimes en esta societat individualitzada.
No li ho dic a vosté, senyora Garrigues.
Dic eixe discurs que vostés.
.
.
, que vostés implanten, quan culpabilitzen el pobre de la seua pobresa i la víctima de la necessitat d'anar a denunciar.

És la primera volta que se dirigix un missatge a l'agressor.
I la societat li diu a l'agressor: Â«¡Oiga!
, «No me toques el Whatsapp«, perquè mos l'estan tocant a tots.
Â»

És important que entenguen vostés este canvi de filosofia.
Hem de parlar-li a l'agressor, no fer-li més exigències a la víctima.
Totes les campanyes de Â«denuncia, denuncia, denunciaÂ», afegixen una pressió a la víctima que la fa sentir-se més culpable, de vegades, de com la fa sentir l'agressor.
Perquè eixe és el primer patró del maltracte.
El primer patró del maltracte.
.
.
Estic explicant-li.
¿Per què se sent al·ludida?
(Veus) Estic explicant-li.

El primer patró del maltracte i del maltractador és fer sentir culpable la víctima, mereixedora del maltracte.
Això és el que després s'ha de trencar, i no n'hi ha suficient en sis mesos per trencar-ho.

El primer que fa l'agressor és fer creure a la víctima que ella és responsable de la seua agressió, que ella és mereixedora d'eixa agressió.
I quan els poder públics li diuen, Â«has de denunciarÂ», i li posen el pes en els seus muscles, estan alimentant el marc que ja el maltractador ha gravat a foc.

Eixe canvi és important.
Clar que estic satisfeta d'eixa campanya.
Clar que estic satisfeta de la xarxa que s'està dissenyant, de la d'Infodona i de les xarxes de protecció.
Clar que estic satisfeta que estem ja treballant en l'Ajuntament de Torrevella per a tindre un centre 24 hores en Torrevella.
Clar que n'estic satisfeta, perquè això suposarà, quan acabe este any, passar de 98 places a 222 places, que és més del doble, senyora Garrigues, i en molt poquet d'esforç econòmic i en un poquet de dedicació de les persones a governar i no a altres coses.

I això de la vivenda, li ho dic, perquè vosté m'amolla això de la vivenda, i li dic això de la fórmula 1 perquè ix de la mateixa conselleria, i és dramàtic.
És dramàtic quan a la consellera li toca pagar els set milions d'euros i té el parc públic de vivenda com el té, perquè mos ix d'ací, del cor.
No és demagògia, és desesperació pel que vostés mos han deixat.
¿Vosté sap que cada volta que paguem eixos set milions a mi m'entra un mal de panxa, i no li dic jo a la consellera de vivenda què li entra?
Però és que açò és aixina.

És que vostés volen esborrar el passat, i no poden esborrar-lo.
En mi sempre van a tindre una mà estesa, sempre.
I saben en la llei trans com s'ha treballat en tots els grups.
.
.
Ací, sempre, en esta conselleria van a tindre una mà estesa i la porta oberta, tots vostés.
Però no poden esborrar el passat, perquè el passat se seguix seient en estos escons, perquè el passat seguix escopint-nos a la cara tots els dies, perquè estem pagant la ruina en diferido, perquè mos ix del fetge de no poder atendre altres coses més prioritàries i haver d'atendre les ruïnes que vostés ens han deixat.

Vostés estan entestats en esborrar el passat, però el passat no s'esborra perquè el passat el portem ací hui.
I hui també és ahir.
I estem pagant el d'ahir; i, el que és pitjor, ho està pagant tota la ciutadania i, en este cas, també les dones de violència de gènere.

Acabe de seguida, presidenta.

Vosté diu que jo no vaig votar eixa llei.
Mire, ¿sap vosté per què jo no vaig votar eixa llei?
Ho sap perfectament.
Això sí que és demagògia, senyora Garrigues.
No defense.
.
.

Mire, vosté és la nova generació del PP.
Vostés són les cares noves del PP.
Demostren-ho.
El seu partit necessita cares com les seues.
Demostren-ho.
Demostren-ho.

¿Sap vosté per què no poguérem vindre a votar eixa llei que havíem treballat en sis mesos en una comissió?
Perquè l'abús de poder que el PP tenia instal·lat en esta casa va fer que se convocara i se posara en l'ordre del dia el dia de la vaga general, quan sabien que n'hi havien forces polítiques que anàvem a recolzar eixa vaga.
Per això jo no vaig estar ahí este dia, perquè vaig estar amb els treballadors i treballadores, perquè vaig estar amb la gent que estava -i acabe de seguida-.
.
.
Eixa és la raó: l'abús de poder, no que jo no me creguera eixa llei, que vaig treballar en la ponència d'eixa llei.

Desfacen-se del passat o se convertiran en el passat que ja són alguns dels seus companys.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora vicepresidenta.
Muchas gracias por estar aquí y por haber, por lo menos, explicado los cambios, los avances que se han llevado a término.

Y, bueno, en realidad, en relación a la incomparecencia de otra persona fundamental en su trabajo, ¿no?
, el delegado del gobierno, que reitero no ha sido…, ha considerado improcedente su comparecencia por razones jurídicas, (veus) sí, por razones jurídicas…, no procedencia de su comparecencia ante la citada comisión.
Lo lamentamos mucho.

Muchas gracias, entonces.
La despedimos… (Veus)

La acompañamos.

Unos segundos de descanso, mientras cambia la mesa.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

Proposició no de llei sobre la realització d'un estudi de la realitat en què es troben els i les adolescents LGTB, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 2.
950, BOC número 23)

La senyora presidenta:

(Inoïble) … la comisión con el punto número 4: Â«Presa en consideració de la Proposició no de llei sobre realització d'un estudi de la realitat en què es troben els i les adolescents LGTB presentada pel Grup Parlamentari Compromís.
Â» Té la paraula el Grup Parlamentari Compromís.

El senyor Ferri Fayos:

Moltes gràcies, presidenta.

Senyories, per a este grup este tema és un tema d'una alta importància.
I és que el bullying homòfob que patixen els xiquets i les xiquetes en les etapes de la seua infància, de la seua adolescència, que són etapes en què estan conformant la seua personalitat que els marcarà per a tota la vida, els fa passar per un vertader infern.
No és la primera vegada que puc defensar una iniciativa d'este àmbit, però en este cas tinc l'honor de poder-ho fer en una comissió que es diu d'igualtat i de drets LGTBI.

Açò que és un infern per als xiquets i les xiquetes LGTB no ho dic jo, no ho diem nosaltres, ho diuen els estudis.
I els llegiré unes dades que vaig utilitzar per a la defensa d'una iniciativa similar la legislatura passada i diu així: Â«Aquest assetjament es produïx en una etapa de conformació de la personalitat, la qual cosa comporta una major gravetat de la problemàtica.
Hi ha estudis de la matèria que apunten sectors especialment afectats per l'assetjament escolar.
És el cas dels joves LGTB.

Â»L'estudi, dut a terme en l'àmbit de la Comunitat de Madrid pels investigadors J.
Generelo i J.
I.
Pichardo apunta a conclusions preocupants.
Al voltant d'un 30% dels estudiants ha portat a terme accions LGTBòfobes, com ara insults o comentaris.
Entorn a un 15% ha comés accions més greus com llançar coses, colpejar o aïllar.
Un 3% diu haver arribat a l'instant de participar en pallisses LGTBòfobes.
Un 6% dels enquestats diu que és correcte tractar amb menyspreu a persones homosexuals.
I un 7,4% més que és correcte tractar amb menyspreu a les persones homosexuals en alguns casos.
En total un 13,4% pensen que és normal tractar d'una manera amb menyspreu a les persones homosexuals.

Â»Des del punt de vista de la víctima, entre els xics exclusivament homosexuals, un 65% ha patit insults, un 30% exclusió, un 20% ha arribat a patir colps i un 10% pallisses.
Aquestes xifres, situades molt per damunt de la mitjana d'assetjament escolar, situen l'orientació sexual com un dels factors de risc important per a patir bullying per part dels companys i companyes.

Â»Un estudi pilot dut a terme per l'organització Lambda als instituts d'educació secundària valencians, situa el percentatge de rebuig de les persones LGTB entre un 10% i un 20% dels adolescents.
En l'informe Jóvenes LGTB 2009, coordinat per la Federació Estatal de Lesbianes, Gais, Transsexuals i Bisexuals, i finançat pel govern estatal, trobem una altra dada preocupant.
Un 49% dels joves LGTB valoren de manera negativa l'àmbit educatiu pel que fa a la seua acceptació en igualtat i un 57% afirma haver patit algun tipus de violència per l'orientació sexual en el seu centre educatiu, especialment en els casos dels xics i els centres educatius situats en poblacions de menor grandària.
Â»

Bé.
Estes dades són les que vaig utilitzar en la iniciativa que vaig defensar en la comissió en aquell moment que corresponia, que era de polítiques socials, en 2013.
Una iniciativa que va ser rebutjada amb els vots del Partit Popular i amb arguments, en aquell moment, que la veritat és que eren curiosos.
Després d'això va eixir un informe del Síndic de Greuges, precisament com a conseqüència d'una demanda per aquestes qüestions de les associacions LGTBI, entre les quals també estava Lambda que és la que va fer l'estudi que nomenava abans.

I el que fem bàsicament amb aquesta PNL és plasmar les recomanacions que feia el Síndic de Greuges en aquella resposta a la demanda de les associacions LGTBI.
I què proposem?
Doncs, bé.
Realitzar un estudi amb profunditat amb dates estadístiques dels instituts valencians a fi de conèixer la realitat en la qual es troben els i les adolescents LGTB.
Incloure en el currículum formatiu materials pedagògics que treballen la igualtat i la no-discriminació per motius d'orientació sexual, identitat de gènere, procedència familiar, suprimint en els llibres de text els continguts que degraden les persones LGTB.
Jo mateixa vaig denunciar que un llibre d'infermeria ens tractava a les persones homosexuals com si fórem.
.
.
, tinguérem uns comportaments sexuals perillosos respecte als altres comportaments sexuals.

En tercer lloc, facilitar la formació del professorat sobre diversitat sexual, així com la formació de la manera d'actuar en els casos d'assetjament en adolescents LGTB.
Incentivar les tutories d'atenció a la diversitat afectivo-sexuals en els centres educatius.
Impulsar i facilitar la col·laboració de centres educatius amb els col·lectius LGTB.
I, finalment, fomentar la coordinació entre les diferents conselleries en la formulació del pla de prevenció contra l'assetjament i les seues conseqüències d'aquells adolescents que pateixen discriminació per raó de la seua orientació sexual.

Senyories, jo crec que és un tema molt debatut.
És un tema molt treballat i que del qual s'ha parlat molt en els últims temps i crec que és un tema que és urgent abordar perquè, el que jo crec és que cap adolescent, cap xiquet o xiqueta mereixen que en la seua etapa de conformació de la seua personalitat hagen de patir este tipus d'assetjament que els marcarà per a tota la vida.

Moltes gràcies i espere el seu vot a favor.

La senyora Cabedo Laborda:

Gràcies, senyora presidenta.

Aquesta mateixa setmana hem rebut també les dades del col·lectiu Moviment contra la intolerància que en el seu informe Raxen, on es fa una avaluació de la situació dels delictes d'odi a la Comunitat Valenciana, es ratifica algunes altres dades que ja el ministeri d'interior va fer en tot l'estat espanyol al 2015.
L'informe del Moviment contra la intolerància indica com a principals causes de delictes d'odi el racisme, la xenofòbia, la disfòbia, la ideologia, però també l'orientació sexual.

Com dic, exactament igual que l'informe sobre els delictes d'odi en Espanya, que també identificava l'orientació i la identitat sexual com un dels majors incidents relacionats amb aquests delictes.
Però, m'agradaria sobretot indicar que només un 20% dels incidents són els que acaben sent denunciats.
Per tant, imaginem quants altres incidents relacionats amb l'orientació sexual són callats i, tanmateix, continuen produint violència o, fins i tot, més violència que la denunciada.
Perquè, al cap i a la fi, aquesta almenys es visibilitza i pot recollir els mínims recursos que a dia d'avui estan destinats.

Per altra banda, també l'informe del ministeri de l'interior és molt interessant perquè identifica com a partir dels 18 anys és quan més augmenta la violència en quant a l'orientació sexual.
Segurament perquè les persones LGTBI són quan comencen a visibilitzar i a mostrar les seues relacions de parella.
Hem de recordar també que les discriminacions per orientació sexual no només són un delicte d'odi sinó que és una violació dels drets humans, per tant, dels drets més fonamentals.

Des de Podem anem a donar suport contundent a la PNL que ha presentat Compromís.
En primer lloc perquè el primer punt tracta de realitzar un estudi amb profunditat, però ja no només de la Comunitat Valenciana sinó dels instituts valencians.
I, a més a més, dels instituts valencians -perdó- que creiem que contribuirà també molt bé a donar informació al coordinador d'igualtat o a la coordinadora d'igualtat que, a partir del pròxim curs, haurà d'estar implementat en tots els centres docents i que una de les seues tasques era la prevenció a través de l'aplicació de protocols contra l'assetjament també per orientació sexual.

Per altra banda, també creiem molt positiu incloure en el currículum formatiu materials pedagògics que treballen per la igualtat i que suprimisquen, com molt bé ha dit el portaveu de Compromís, continguts que degraden les persones LGTBI.
No només això contribuirà a denunciar aquells continguts que equiparen l'orientació sexual homosexual, bisexual, com a malaltia -què és una cosa increïble que encara a dia d'avui es produïsca- sinó que, a més a més, creiem que és necessari que es visibilitzen diferents famílies diverses a la tradicional visibilitzada fins al dia d'avui.

També creiem molt positiu que s'incentiven les tutories, l'atenció a la diversitat afectivosexual i per això creiem que és fonamental el punt tres, que és facilitar la formació del professorat.
Perquè, per molt que diguem que s'ha d'incentivar les tutories o que s'ha d'avaluar els continguts formals dels llibres o dels materials, si no tenim un mecanisme com són la formació del professorat, no podem garantir que efectivament es donen eixes altres pautes.

Així que, gràcies al Grup Compromís i votarem a favor.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, diputada.

Té la paraula el Grup Ciudadanos, el senyor Subiela.

El senyor Subiela Chico:

Gracias, presidenta.

Yo no voy a añadir muchos datos, por no decir ninguno, a la realidad que ya han mostrado aquí tanto el proponente como la compañera de Podemos.
Creo que todos sabemos, los que estamos aquí presentes en esta comisión, de la gravedad del asunto.
Y sí que coincido con el proponente, el señor Ferri, que es urgente de abordar este problema.

Hace unos meses yo mismo, en nombre de nuestro grupo parlamentario, presentamos una PNL sobre el acoso escolar, que abordaba el problema del acoso escolar y que acabó aceptando una propuesta que hacía el Partido Popular en esa PNL, una enmienda, y se convertía en una comisión de investigación, una comisión de estudio -perdón- de este problema que, bueno, pues como todos sabemos el problema que tenemos con las comisiones, está en lista de espera.
Y espero que, en el momento en que haya hueco para crearla, pues los portavoces tengan especial interés en colarla, ¿no?
Porque creo que por tiempo no es la primera.
Pero ojalá la puedan colar porque entendemos que es un problema urgente.

Y está claro que esta PNL podría formar parte de lo que allí deberíamos de trabajar, en esa comisión.
Pero aun así no vemos ningún problema en que esta PNL vaya llevando su camino y por eso vamos a votar a favor de ella.
Porque, al final lo que propone esta PNL es muy difícil que no sea también parte de lo que recoja la comisión, en definitiva, sobre el acoso escolar.

Porque hablamos de realizar un estudio en profundidad.
Claro que sí, nosotros, el partido Ciudadanos, hemos presentado mociones en ayuntamientos donde tenemos representación, pidiendo recopilación de datos en los consejos escolares.
Y bueno, donde las hemos presentado han sido aprobadas y animo al resto de partidos que, bueno, que lo sigan haciendo y que incluso las presenten ellos mismos y que se vayan recogiendo datos para que nos los hagan llegar a la próxima comisión.

Habla de incluir en el currículum formativo materiales pedagógicos.
Por supuesto.
Habla de facilitar la formación del profesorado.
Imprescindible.
El profesorado se tiene que seguir formando y más en este tipo de problemas tan actuales y tan graves.
Hablan de incentivar tutories.
Creo que es una de las principales soluciones que se pueden utilizar para abordar este problema.
Habla de col·laborar els centres educatius amb els col·lectius LGTB.
Por supuesto.
Y habla de fomentar la coordinació entre les diferents conselleries.
Si no n'hi ha coordinació entre les conselleries, apañados vamos.

Por lo tanto, no tenemos ningún problema.
Es más, apoyamos esta PNL con ganas, con entusiasmo y a ver si entre todos, con impulsos de este tipo, podemos empezar a atajar un problema que, de momento, al contrario, no vemos que le estemos ganando la batalla.
Parece que nos esté ganando la batalla él a nosotros.
Por lo tanto, vamos a aunar fuerzas entre todos y votaremos a favor de esta PNL.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señoría.

Tiene la palabra el Grupo Socialista.

La senyora Serna Serrano:

Gracias, señora presidenta.

Bueno, señorías, mi grupo va a votar a favor de esta iniciativa como no podía ser de otra manera.
Damos un respaldo total a esta propuesta, a esta iniciativa.
Porque nosotros los socialistas siempre vamos a estar en aquello, en todo aquello que signifique avanzar y proteger la igualdad y especialmente en el caso concreto que nos ocupa.
Y especialmente queremos felicitar al proponente por haber traído esta iniciativa con unas propuestas muy específicas que no voy a desarrollar porque están muy bien desarrolladas en la PNL propuesta.
Para poder frenar y acabar con el acoso escolar que se produce en nuestras adolescentes y jóvenes derivados única y exclusivamente por la orientación afectivo-sexual y por la identidad de género.

Miren, señorías, nosotros creemos que impulsar todas aquellas iniciativas y apoyar todas aquellas propuestas que nos lleven a proteger y a avanzar en nuestros propios derechos, en los derechos civiles y personales, es donde debemos estar todos los grupos, sin fisuras.

Porque le recuerdo que avanzar en la obtención y en la protección de los derechos es y ha sido durante muchos años muy difícil y, sin embargo, retroceder en ellos pues yo creo que todos sabemos que conseguir permanecer en nuestros derechos conseguidos es muy difícil.

Así que todo aquello que nos vaya a permitir defender nuestros valores, avanzar en nuestras libertades individuales y proteger nuestra identidad personal nos tiene que llevar a todos los grupos sin fisuras de ningún tipo a ponernos a trabajar y a no perder en ningún momento la oportunidad que se nos brinda para legislar y trabajar en favor de ello.
Cualquier otro tipo de voto no lo vamos a entender.

La libertad de derecho y de pleno respeto por todos y cada uno de los miembros que conforman nuestra sociedad debe ser uno de los objetivos prioritarios de cualquier tipo de políticas, y desde luego me consta que en la actualidad lo son para el gobierno del Consell.

Sin embargo la realidad es muy tozuda y muy dura, y la estamos viviendo y la conocemos.
Los que miran para otro lado mal hacen.
Porque, miren, la juventud LGTB es un sector de la población ninguneada y olvidada.
Ha sido muy olvidada y es una juventud con dificultades de socialización y desarrollo de su propia identidad, especialmente por las actitudes sociales negativas y además a veces sufren también la falta de integración en sus propios conflictos familiares.
Así que no estamos ante un problema irrisorio.

Así que lo primero que tenemos que hacer aquí hoy es reconocer que estamos ante un sector de la población con importantes riesgos de exclusión, que muchas veces ha sido silenciado e ignorado.
Nuestros jóvenes están necesitados de esa visibilidad con garantías de políticas y medidas específicas de protección.

El resumen que se recoge del informe realizado por la Federación estatal de lesbianas, gais, transexuales y bisexuales al que aludía el ponente nos habla de que el acoso escolar por orientación sexual e identidad de género es un fracaso del sistema educativo.

Señorías, la educación es el arma más poderosa con la que contamos en nuestra sociedad para cambiar la vida de las personas, su importancia va más allá de prepararnos única y exclusivamente para incorporarnos a la vida laboral.
La educación es sobre todo la transmisión de valores, valores tales como la solidaridad, la justicia social, la igualdad de oportunidades para todos y para todas, y evidentemente el respeto.
Es tan importante el poder de la educación que es la piedra angular de nuestra sociedad, nos llena de valores para construir nuestro propio proyecto vital, de eso se trata, de proteger.

Es competencia y responsabilidad de las administraciones públicas reforzar todas aquellas políticas que nos lleven a mejorar nuestra sociedad.
Las acciones por parte de la administración para evitar que nadie tenga ninguna exclusión, ocupe el espacio social que ocupe, y que nadie siga sintiendo miedo o exclusión por expresar su amor por alguien.

Señorías, querer ser libres.
Así que en nuestra comunitat actualmente estamos en disposición de dar pasos firmes en la fe de la sociedad valenciana, una sociedad educada en la inclusión y en el respeto.

Así que esta iniciativa que hoy aprobamos nos avanza en ese camino, en el camino del reconocimiento, de la protección y de la existencia de la homofobia y la transfobia en nuestra sociedad.
Los centros educativos no son actualmente un espacio seguro para los jóvenes, tenemos que tomar medidas decididas y sistemáticas para combatir esta lacra.

Gracias, señorías.

La senyora presidenta:

Muchísimas gracias, señora Serna.

Tiene ahora la palabra, María Bernal, por el Grupo Popular.

La senyora Bernal Talavera:

Muchas gracias, presidenta.

Buenas tardes, señorías.

Empezaré diciendo una frase: el acoso es violencia, no son chiquilladas.

Que sean niños y niñas no le quita importancia.
Se trata de una forma de violencia entre iguales, que se caracteriza por ser intencionada y recurrente y por dejar a la víctima indefensa ante un atacante que tiene más poder físico, psicológico y social.
Y esto no lo digo yo, lo dice el informe de Save the Children: Â«Yo, a eso no juegoÂ».

Pasa en la escuela, pero no familiares, profesores y directivos son responsables de un fenómeno que sale de los colegios e involucra a los mismos niños y niñas en parques, en calles o en las redes digitales.

Entre una generación de nativos digitales las tecnologías, las relaciones, la información y la comunicación son una herramienta esencial para la interacción, el aprendizaje y el juego.
Pero también hay riesgos asociados al tipo y cantidad de relaciones que se generan.
No hay contacto cara a cara y la violencia y el acoso puede amplificarse sin control y se prolonga más en el tiempo, ya que un insulto o una imagen se queda colgado en las redes.

Hoy vamos a aprobar aquí una PNL que no resuelve el problema, sino que apunta algunas medidas para seguir trabajando en la prevención del acoso.

Desde el Grupo Popular estamos totalmente a favor y nos van a encontrar siempre a la hora de luchar contra el acoso en todas las etapas, tanto en los menores como en los adultos.
Porque el acoso no solo pasa en los colegios, pasa también en las empresas, en las familias.
Y una persona que sufre acoso y no se le ayuda es siempre vulnerable.

Hoy estamos totalmente a favor que hay que luchar, trabajar y encontrar soluciones para el acoso, para todo tipo de acoso.

También hay que tener en cuenta que en estas Cortes, y como ha dicho el compañero de Ciudadanos, se aprobó una comisión para el estudio del acoso, de todo, porque por desgracia hay acoso de muchos motivos.

En la mayoría de las ocasiones empieza, como ellos mismos dicen, como una broma.
Pero después estas niñas y niños se sienten vulnerables en núcleos como la escuela, cuando ésta debería ser un lugar tranquilo, donde se aprende y se hacen amigos para toda la vida, o por lo menos eso es lo que yo me he llevo de esa etapa.

Por ello, creemos que como se trata de un problema que debemos atajar y un problema que no solo afecta a un sector de los niños y de las niñas, es importante que en esa comisión de estudio se valoren y se busquen soluciones.
Y a pesar de que la PNL solo apunta algunos pasos que hay que empezar a seguir, apoyaremos la PNL pensando que ya empezamos a poner en marcha barreras para que los acosadores encuentren un muro y encontrar soluciones.

Agradecerle al señor Ferri la propuesta.

Gracias.

La senyora presidenta:

Pues muchas gracias.

Pasamos entonces a la votación.
Parece que… Pues entonces, ¿votos a favor?
(Inoïble) .
.
.

Proposició no de llei sobre l'adopció de les mesures pertinents per a posar en marxa un centre Dona 24 Hores a Onda, Requena i Villena, presentada pel Grup Parlamentari Ciudadanos (RE número 22.
635, BOC número 76)

La senyora presidenta:

Punto cinco: toma en consideración de la Proposición no de ley sobre la adopción de medidas pertinentes para poner en marcha un centro Dona 24 Hores en Onda, Requena y Villena, presentada por el Grupo Parlamentario Ciudadanos.

Tiene la palabra la diputada Sánchez, del Grupo Ciudadanos.

La senyora Sánchez Zamora:

Muchas gracias.

Intentaré ser breve debido a que ya hemos pasado por toda una mañana de pleno bastante denso y por las tardes pues parece que este horario cuesta un poquito más; seré breve.

Diario de Levante, 21 de marzo de 2016 -cito textualmente-: Â«La lista de espera para atender a mujeres víctimas de la violencia machista se alarga hasta las seis semanas en el centro Mujer 24 Horas de Valencia, pese a los esfuerzos del actual gobierno de la Generalitat valenciana para combatir esta lacra social que provocó que se produjera una denuncia por malos tratos cada media hora, según los datos difundidos el pasado 11 de marzo por el Observatorio contra la violencia doméstica y de género, dependiente del poder judicial.
Â»

Saltaba la noticia y con ella una vez más la alarma de pensar que tal vez desde las instituciones algo fallaba, tal vez los centros Mujer 24 Horas de la Comunidad Valenciana no estaban teniendo todo el respaldo necesario para poder trabajar con los recursos necesarios asistiendo a las mujeres víctimas de violencia de género.
Y ésta era su forma de pedir a gritos una revisión del sistema.
Una lacra, un cáncer de nuestra sociedad tan deleznable y preocupante que bajo ningún concepto ha de quedar falto de recursos.

Precisamente, ante esta trágica problemática, la celeridad de actuación puede ser determinante, tanto física como psicológicamente.

Tras (inintel·ligible) … los recursos existentes y los datos objetivos de los que disponíamos, concertamos una reunión y recogimos de primera mano su situación, dotaciones, peculiaridades, carencias y necesidades.
El resultado de todo ello es esta proposición no de ley en la planteábamos la creación de tres centros Mujer 24 Horas en zonas del interior de la Comunidad Valenciana.

Vaya por delante que desde Ciudadanos celebramos la puesta en marcha de los obras del nuevo centro Mujer 24 Horas en la localidad alicantina de Torrevieja, cuya apertura está prevista para finales de año o principios del próximo, como bien ha dicho la consellera.

Nos parece necesario, y por ello celebramos este nuevo centro, pero creemos que todavía hace falta mucho más por hacer.
Por ello, en abril nuestro grupo parlamentario presentó esta propuesta, para pedir al Consell un mayor refuerzo y una mayor implicación en la lucha contra la violencia de género, un mal endémico que no conseguimos erradicar, un cáncer social que se ha cobrado injustamente la vida de tantas valencianas.

Hace falta un mayor esfuerzo político, pero desde el consenso y el diálogo, que es al final como mejor se solucionan los problemas de esta comunidad, muestra de ello es la enmienda transaccional a la que hemos llegado y que han firmado todos los grupos parlamentarios.
Y por ello quisiera agradecer especialmente a la diputada, señora Álvaro, por su especial trato, por su comprensión y sus ganas de llegar a un acuerdo.
Gracias.

En estos centros se presta atención integral a las mujeres víctimas de malos tratos físicos o psíquicos, de abusos o agresiones sexuales y de acoso sexual, tanto en el ámbito laboral, educativo como familiar; y además también se atiende a las hijas e hijos menores o las personas sujetas a su tutela o acogimiento que sufran cualquier perjuicio consecuencia de la agresión a mujeres con las que convivan.

Es fundamental la labor que desarrollan y es igual de importante impulsar una red de organismos coordinados que cubran todo el territorio de la comunidad, que vertebren el territorio de la mejor manera posible y que ninguna mujer decida no acudir a ellos porque tiene que desplazarse demasiados kilómetros y en algunos casos les resultaría imposible hacerlo.

Este servicio fundamental debe ofrecerse sin mucha demora por todo el territorio, tanto en la costa como en el interior.
Y además principalmente teniendo en cuenta los terribles datos de la violencia de género.
En 2015 hubo 12.
696 denuncias por violencia de género en la Comunidad Valenciana y 11 mujeres perdieron la vida.

En lo que va de año son ya tres las mujeres que desgraciadamente han perdido la vida en nuestra comunidad debido a este mal endémico.

Pedimos que se abran nuevos centros Mujer 24 Horas en tres localidades del interior, para que aquellas mujeres que tengan acudir a estos centros de comarcas del interior pueden acceder a ellos más fácilmente porque es necesario ponérselo fácil a quienes sufren esta violencia.

Es imprescindible facilitar este servicio y garantizar la proximidad y anonimato al mismo tiempo.
Y es por ello que las localidades que sugerimos desde Ciudadanos creemos que deberían estar bien comunicadas con grandes núcleos de población y donde se pueda garantizar el anonimato por la oferta de servicios que estas localidades puedan ofrecer.

Estos centros son una importante herramienta para detener las conductas violentas contra las mujeres.
Además en ello se trabaja para garantizar su salud integral, asesorar y proteger su integridad, no solo física, sino también psicológica.

Es por ello que solicito el voto a favor de todos los grupos parlamentarios para la creación de estos tres centros Mujer 24 Horas, por responsabilidad social y política, porque ante este cáncer social todos debemos ir cogidos de la mano.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Tiene la palabra la diputada del Grupo Podemos-Podem, Cristina Cabedo.

La senyora Cabedo Laborda:

Gràcies, senyora presidenta.

Celebrem el consens al qual s'ha arribat entre la proposta del Grup Ciutadans i l'esmena que li havia fet el Grup Compromís, i a la qual ens hem sumat tant el Grup Popular, com el Grup Socialista com Podemos-Podem.

Creiem que és un exemple del pacte d'estat que estem demanant a nivell estatal.
I per això lamentem que en el dia d'avui no ens acompanye, lamentem i denunciem que a dia d'avui no ens acompanye el delegat del Govern, perquè si certament no té una obligació jurídica a comparéixer en les Corts Valencianes, la veritat és que diu molt sobre la falta de voluntat a nivell estatal de començar a donar una coordinació efectiva i real per part del govern del Partit Popular, del senyor Rajoy, i contribuir que cada vegada ocórreguen coses, com que l'any passat, segons la plataforma Feminicidio, 13 dones foren assassinades en la província d'Alacant, una en la província de Castelló i 5 en la província de València, havent fet l'any passat el ministeri de l'interior del govern del Partit Popular un informe on indicava que la Comunitat Valenciana era una de les comunitats més afectades per la violència masclista.
Per això celebrem que almenys a nivell autonòmic sí que estiguem arribant a estos consensos tan importants.

Des de Podem-Podemos ja vam donar suport als pressupostos augmentant un 50% la partida que anava a fer polítiques per a eradicar la violència masclista i també creiem que s'han d'augmentar els recursos.
És una cosa evident, les supervivents de violència masclista que ens van visitar en la subcomissió ens ho van fer saber i ens ho van fer saber a través, a més, de la seua visió en primera persona.

Però creiem que no només s'han d'augmentar el nombre de centres sinó assegurar la seua eficàcia i la seua capacitat d'abordar una situació dramàtica i injusta i perillosa.

Per això, també ens hem dirigit al Consell perquè ens explique per què en alguns moments, certament en molts pocs moments, però en alguns moments, en alguns casos les dones han d'esperar més de quaranta-huit dies per a tindre una segona cita en els centres Dona 24 Hores.
Insistim que en el 70% dels casos la segona cita és en menys de dues setmanes, però igualment ens hem dirigit al Consell per a saber quins són els criteris en els quals han d'esperar més de quaranta-huit dies.

Per això, creiem que hem de continuar fent propostes com aquesta i fent altres propostes per a abordar l'eficàcia dels centres en si.

Donarem el vot a favor d'aquesta iniciativa.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, diputada.

Té la paraula el Grup Compromís.

La senyora Álvaro.

La senyora Álvaro Cerezo:

Efectivament, avui des del meu grup presentàvem una esmena que concretava esta iniciativa parlamentària i, sobretot, a ser un compromís ferm amb noms, cognoms i dades per a acabar amb eixa llista d'espera que concretament a Alacant, i per això allí n'hi hauran dos centres, doncs abasta a un 24% de les dones que necessiten d'estos centres i són d'Alacant.

Vostés demanen i nosaltres anem lluny perquè tenen raó, tenen raó en moltes coses de les que diuen en la seua proposta però n'hi ha altres.
I de cor, de cor li ho dic que n'hi havia una cosa que havia de comentar-la hui perquè òbviament serà un malentés però no podem acordar quan diuen vostés que les denúncies al País Valencià continuen sent excessivament elevades, i no ho són, senyories, no ho són.
El que és excessivament elevat és el nombre de víctimes, les que coneixem i les que no coneixem.
I els puc assegurar des del dia a dia, des del coneixement, que el nombre de denúncies, el nombre és només la punteta de l'iceberg.

El problema real no són les denúncies, li ho assegure, el problema real són les víctimes i les causes per les quals les víctimes no denuncien, i que afortunadament no són solament ateses pel centre 24 hores, que és un centre d'especialitat, sinó que també i afortunadament n'hi ha altres recursos que presten atenció directa i als que hui voldria agrair la seua tasca.

I segur que em deixaré algú però volia agrair als jutjats de violència de gènere, als ajuntaments, a les oficines d'atenció a les víctimes de delicte, al personal de les campanyes informatives, a tota eixa gent que està treballant, professionals, per a acabar amb tot açò.

Mire, som una de les comunitats autònomes amb més víctimes mortals (algú tus) per violència de gènere, i això és ¡tremend!
, però també som les xifres més altes de denúncies, i això és positiu, és un raig de llum i he de dir-lo: és el fruit, el treball de tantes i tantes persones, professionals i voluntaris que han treballat per consciència.

Jo no sé vostés, senyories, si han estat alguna vegada en un funeral per una víctima de violència de gènere.
Jo els puc dir que és horrible, els puc dir que en eixe funeral no tenien denúncia, no n'hi ha cap agressió prèvia, els veïns no van sentir res, en l'escola es feien creus, no n'hi havia cap recurs, cap cita presentada al centre 24 hores, cap cita presentada a la regidoria, no n'hi havia res, ¡res!
I segurament no n'hi havia res per por, senyories, segurament n'hi havia por, la mateixa que fa que si mirem hui per hui les estadístiques d'atenció a les persones no quadren amb les denúncies perquè n'hi ha por, perquè ben poc els podem oferir a les víctimes de violència de gènere, però ni nosaltres ni ningú davant de tot el calvari que han de passar si, hui per hui, denuncien.

He sentit com la vicepresidenta parlava d'eixe SMS que directament engegarà un nou sistema i me n'alegre moltíssim perquè el calvari és tremend, però el maltractament és pitjor i al final mata.
I el més greu, un 19,7% de les denúncies són retirades per eixa por, per eixa por.
Poques garanties, poques, no són altes les denúncies.
A mi em pareixen altes les víctimes i crec que en això estarem totes i tots d'acord.

Per això ens tindran a Compromís al seu costat, esperem que tots vostés estiguen també al nostre costat quan demanem més mesures contra la lluita de violència de gènere per a conscienciar, per a difondre, per a mantenir, per a ampliar recursos informatius, però també per les prestacions, per les proteccions, per les RAI que ara són tan necessàries, els recursos de teleassistència, els reforços en major formació en assistència professional, en la jurídica i en la policial a les víctimes, per a habitatges tutelats, i en tantes i tantes, tantes altres garanties que queden per construir amb la vista fixada en el problema però apuntant, ara ja sí, a la solució.

Moltíssimes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltíssimes gràcies a vosté.

Té la paraula el Grup Socialista.

La senyora Peris Cervera:

Gràcies, senyora presidenta.

Per a avançar el vot favorable del Partit Socialista a la iniciativa que presenta Ciutadans considerem que és necessari i, a pesar de totes les mancances i de les dificultats que tenim econòmiques a la nostra comunitat, també és cert que el Consell té voluntat d'anar solucionat el drama que vivim.

Abans es feia referència que a la Comunitat Valenciana l'any passat varen presentar-se 12.
696 denúncies.
Segons l'última macroenquesta feta pel CIS, a la Comunitat Valenciana hui n'hi ha al voltant de 66.
000 dones valencianes que patixen algun tipus de violència masclista.
Si fem la regla de tres significa que sols o menys d'un 20% de les dones que reconeixen ser víctimes de violència a la Comunitat Valenciana s'atrevixen a presentar una denúncia.

Per tant, senyories, el gran univers sobre el que hem de treballar és sobre les altres 53.
000 dones que ja sabem hui que són víctimes de violència però que no acudixen a cap recurs públic, que no presenten cap denúncia i, per tant, estan en un risc molt major.

El gran repte que tenim per davant, senyories, es diu Â«detecció precoçÂ», perquè quan una dona presenta una denúncia, millor o pitjor, el sistema es fica en marxa.
I, per tant, la protecció des de les diferents institucions funciona, és de veres -com deia- a la millor en terminis massa llargs, és de veres que a la millor els recursos no apleguen a temps, però és de veres que el sistema, malgrat tot, va funcionant.

En el que no sabem res, on n'hi ha el silenci i l'obscuritat absoluta és sobre estes 53.
000 dones valencianes que són víctimes de violència i que no sabem ni qui són, ni on estan, ni què els passa.
Per això són molt importants els centres 24 hores i altres recursos, com el 016 que deriva també als centres 24 hores.

I volguera aprofitar, jo crec que ho ha fet també alguna de les meues companyes, per a reconéixer la qualitat humana i professional de les dones, i també els homes però majoritàriament de dones, que treballen en estos centres 24 hores perquè així mos ho traslladen moltes de les dones víctimes que acudixen als centres 24 hores on reconeixen la gran tasca que fan, sols que moltes voltes no disposen dels mitjans adequats per a fer la seua faena, però són grans professionals a les que moltes dones els deuen la vida a elles.

Cal reforçar estos equips i cal fer una altra cosa molt important, que és, per la qual cosa també votem a favor de la seua iniciativa, perquè quan més allunyem els recursos de les dones víctimes de violència més difícil serà que estes 53.
000 dones acudisquen a un recurs o demanen ajuda; quan més a prop ho tinguen més fàcil serà que puguen fer un SOS, que puguen demanar una ajuda.
I, a més, una cosa que també està fent el Consell i la conselleria de sanitat: reforçar el sistema primari, l'atenció primària perquè és ahí on acudixen moltes voltes, o per primera volta les dones, amb patologies que no són malalties sinó que són conseqüències derivades de ser víctima de violència masclista.

Si som capaços d'articular esta detecció precoç en el sistema sanitari, apropar els recursos amb els grans professionals que tenim, probablement estarem en condicions de poder dir-les a eixes 53.
000 dones que les institucions estem fent les tasques per a traure-les també a elles de l'horror de la violència masclista.

Per tant, el nostre efusiu vot favorable a esta iniciativa.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Té la paraula la senyora Blanca Garrigues pel Grup Popular.

La senyora Garrigues Francés:

Gracias, presidenta.

Bueno, el Grupo Popular va a votar a favor de esta iniciativa, como no podía ser de otra forma y ya lo habíamos adelantado a la ponente.

Los números actuales en relación a los tiempos de espera a los centros Mujer 24 Horas no son aceptables, ya lo hemos dicho en numerables ocasiones, y no solo nosotros sino muchos de los ponentes que han venido a la subcomisión.

Las víctimas necesitan una atención integral, especializada y sobre todo inmediata.
La inmediatez es algo importantísimo, y para que la gestión sea eficaz no podemos tolerar que una víctima espere hasta seis semanas para ser atendida.

Por eso, cualquier medida tendente a disminuir estos plazos de listas de espera va a ser bienvenida, máxime cuando los números en lugar de acortar sino que se van ampliando, cada vez hay más víctimas, cada vez hay más agresores y cada vez todos ellos son más jóvenes.
Con lo cual, cualquier pequeño paso que se dé en el sentido de mejorar el servicio va a ser bien acogido.

Todo ello, y pese que acogemos con agrado esta iniciativa, pero no seríamos honestos si no reconociéramos que con ello no nos parece suficiente, que debemos ir mucho más allá, y más cuando con la enmienda que hoy se ha transaccionado, y de la que nos alegramos por el consenso pero no por el contenido, se ha dilatado en el tiempo mucho la creación de estos centros.

Entonces, acogiéndome a las palabras que decía anteriormente una diputada de voluntad política, esperemos que la voluntad política del Consell sea que estos plazos no lleguen a término y que mucho antes tengamos estos centros porque eso sí demuestra la voluntad política.
Alguna vez he oído hablar a la vicepresidenta de Â«cuando hay derechos no hay presupuestosÂ», pues espero que este sea uno de esos casos.
Hay un derecho, hay una necesidad y espero que no nos acojamos a la limitación del presupuesto.

Aprobamos esta iniciativa principalmente por dos cosas: por acortar los tiempos de espera, ya que durante el año 2015 se han atendido a 4.
372 mujeres, y aprovecho este momento -igual que han hecho mis compañeras- para felicitar a todos los profesionales que día a día se dejan la piel atendiendo en los centros Mujer 24 Horas, en los ayuntamientos, en las oficinas Infodona, a los cuerpos y fuerzas de seguridad del estado, a los centros de salud, al personal judicial, etcétera, porque ellos son los verdaderos héroes, ellos son los verdaderos responsables de que esta sociedad se involucre y nosotros lo que somos es un pequeño grano que tenemos que seguir apoyando a estos profesionales; y, en segundo lugar, el primero era por acortar los tiempos de espera, y en segundo lugar -como ya lo ha dicho alguna compañera- por acercar los recursos a las víctimas; una víctima no es (inintel·ligible) .
.
.
que necesite cien kilómetros desplazarse dos horas para ir a un recurso de este tipo.

Por ello todo esto nos parece bien, pero por ello nos parece también muy importante que esto no sea una sustitución, ni mucho menos, de todos esos recursos próximos que ya existen y que -como nos hemos referido anteriormente- volvemos a hacerlo: las oficinas de atención a las víctimas del delito y las oficinas Infodona.

Recordar -como lo ha hecho antes la vicepresidenta- que se han impartido 530 talleres dirigidos a alumnos de segundo de la ESO con un total de 1.
050 sesiones sobre la prevención de la violencia de género, unas charlas que todos estamos seguros que son importantísimas, todos hemos coincidido en multitud de ocasiones en que la educación es la única forma de prevención.

Por eso no podemos entender que esto se vaya al traste y que haya trabajadoras que puedan perder su puesto de trabajo, trabajadoras que llevan muchos años especializadas en esto y por ahí el Grupo Popular no va a pasar.

Y, como decía, la voluntad política del gobierno se muestra trabajando y la voluntad política del delegado del Gobierno se muestra trabajando, no viniendo a comparecer a estas Cortes.
Y se ha mostrado trabajando, e incluso lo ha reconocido la propia vicepresidenta cuando se ha reunido con el Consell en numerosas ocasiones para coordinarse, para pactar servicios y para trabajar en defensa de las víctimas de violencia, que es lo que tiene que hacer el delegado del Gobierno y el Consell en este caso.

Muchas gracias.

La senyor presidenta:

Muchas gracias, diputada.

Bueno, ha llegado a la mesa la transaccional.
Hay acuerdo unánime entonces.

Damos entonces por aprobada la proposición no de ley.
Darle la enhorabuena a la proponente y celebrar un acuerdo unánime más de la comisión.
(Algú tus)

Pronunciament de la comissió sobre la compareixença de la directora de l'Institut Valencià de les Dones i per la Igualtat de Gènere, per a explicar el pla de coeducació que, segons ha indicat, ja s'ha posat en marxa en centes docents, tal com ha quedat reflectit en diferents mitjans de comunicació el passat mes de març, sol·licitada pel Grup Parlamentari Podemos-Podem (RE número 22.
250)

La senyora presidenta:

Pasamos, entonces, al punto último, el pronunciamiento de la comisión sobre la comparecencia de la directora de l'Institut Valencià de les Dones per a la Igualtat de Gènere per a explicar el pla de coeducació, el qual ha indicat que ja s'ha posat en marxa en centres docents.

Tiene la palabra… (Veus) Lo votamos.
De acuerdo, sí.
Pues, entonces, pasamos directamente, si hay acuerdo y hay unanimidad, pasamos entonces a votar.
¿Hay alguna…?
¿Nada más?
Pues es unánime el acuerdo.
La comparecencia entonces queda aprobada.
(Veus i rialles) Enhorabuena, esta comisión funciona estupendamente.

Gracias a todos.

(S'alça la reunió a les 19 hores i 10 minuts)