Medi%20Ambient%909795.04.08%20macro.html





Comissió de Medi Ambient, Aigua i Ordenació del Territori realitzada el dia 8 d'abril de 2014.
Comença la reunió a les 16 hores i 31 minuts.
Presideix el diputat senyor Andrés Antonio Ballester Costa.
Reunió número 10/I.

El senyor president:

Buenas tardes, señoras y señores diputados.

Damos comienzo a la comisión de territorio, medio ambiente y agua, y para ello el señor secretario va a pasar lista.

(El secretari passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

Muchas gracias, señor Tena.

El primer punto del orden del día, bueno, en primer lugar, dar la bienvenida a don Roberto Martínez Correcher, a don Jordi Mayor Vallet, a don Fernando Pascual Moscardó y a don Rogelio Llanes Ribas como invitados a esta comisión.

El primer punto del orden del día es la lectura y aprobación del acta anterior.
Si hay alguna… No hay nada.
Se aprueba por unanimidad.

Pronunciament de la comissió sobre la compareixença del director de la Central Nuclear de Cofrents per a informar sobre el funcionament de la central, presentat pels grups parlamentaris Popular, Socialista, Compromís i Esquerra Unida (RE número 83.
411)

El senyor president:

El segundo punto es el pronunciamiento de esta comisión sobre la comparecencia del director jefe de la Central Nuclear de Cofrentes para informar sobre el funcionamiento de la central, presentado por los grupos parlamentarios, Partido Popular, Socialista, Compromís e Izquierda Unida.
Creo que pasamos a la votación directamente.
¿Votos a favor de la comparecencia?
Por unanimidad.

Proposició no de llei sobre l'assumpció pel Consell del total dels costos de les instal·lacions de filtres de carboni a les capçaleres de proveïment d'aigua potable de tots els pobles de la comarca de la Ribera afectats per la contaminació d'herbicides i nitrats, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 73.
652, BOC número 223)

El senyor president:

Tercer punto del orden del día es la toma en consideración de la Proposición no de ley sobre la asunción por el Consell del total de los costes de las instalaciones de filtros de carbono en la cabecera de abastecimientos de agua potable de todos los pueblos de la comarca de la Ribera afectados por la contaminación de herbicidas y nitratos, presentado por el Grupo Parlamentario Socialista.

Para ello tiene la palabra el portavoz del Partido Socialista, el ilustrísimo señor Francesc Signes.

El senyor Signes Núñez:

Moltes gràcies, president.

Recentment, senyories, s'han difós nous informes on ja es posen dates properes i amb un alt grau de certesa als efectes del canvi climàtic amb números concrets.
Com demostren estos números, la situació no està per a jocs ni perquè el Consell de La Generalitat s'amague darrere del Consell de Rajoy.

El canvi climàtic és una realitat i l'hem d'enfrontar amb valentia, racionalitat, competència i sentit comú.
Malauradament, no en trobem molt -d'açò que acabe de dir- en el Consell de hui en dia.

Segons estes mateixes previsions dels nous estudis sobre el canvi climàtic, en zones costaneres, com la zona costanera de la comunitat, són les que més van a patir, i si n'hi ha una cosa que serà preciosa en eixe context de calfament global serà l'aigua.

En un territori com el nostre, la major part del que és semiàrid i amb un règim de pluges tan escàs, la gestió de l'aigua amb destresa és precisa.
I, en este sentit, la planificació hidrològica resulta i encara més ho serà amb el calfament global, però la recent aprovació del Pla hidrològic del Xúquer suposa una autèntica catàstrofe per als valencians.

En cap dels problemes apressants que el Pla Hidrològic del Xúquer havia de resoldre, la solució, si és que ha existit, ha estat la que pertocava.
I això ha resultat així, bàsicament, perquè -diguem-ho clar- el Consell de La Generalitat, el govern que ha de representar a tots els valencians, a l'hora de la veritat, quan ens jugàvem el futur del Xúquer ha abandonat els valencians, ha desertat de complir la seua obligació.

Els ciutadans valencians havien de vore com es resolien en aquest Pla Hidrològic del Xúquer problemes que eren claus per al desenvolupament present i futur del territori valencià amb importantíssimes qüestions ambientals en allò tan representatiu i vital com pot ser l'Albufera de València i el tram baix del riu Xúquer.
Tanmateix, totes les opcions triades en el pla han acabat per ser les pitjors, les pitjors per construir camins que són significativament més dolents per al riu, per als regants valencians, per a l'Albufera i per als ciutadans de la Ribera als que condemna a beure aigua contaminada -com apareix ací en esta botella-, una aigua en la qual haurem de mesclar 10 hectòmetres cúbics d'aigua superficial del Xúquer amb 20 hectòmetres cúbics d'aigua amb nitrats i amb pesticides dels pous dels diferents pobles.

I això, senyories del Partit Popular, senyors del Consell, hauria de donar-los vergonya, ¡vergonya!
, que els veïns i veïnes de la Ribera no puguen beure aigua potable i, a més -segons este pla hidrològic- hagen, hagen de comprar eixa aigua als regants, hauria de donar-los vergonya.

El vicepresident i conseller Ciscar, malgrat que en l'univers dels consells del Partit Popular des de 1995 són una ampla majoria els consellers incompetents en la governança dels assumptes públics, que no dels seus privats -com saben molt bé-, està disposat a assolir un lloc de privilegi, el conseller Ciscar, entre els més destacats xapussers.
Este home ha fet un bon nap en tancar Canal 9 i, ara, persevera en les qüestions de l'aigua prestant-se en la comèdia de Cospedal i Cañete com a convidat de pedra.
Gràcies a ell, a Ciscar, el gran riu dels valencians, l'artèria que vertebra la nostra terra es va a convertir en un filet d'aigua sobre el qual poc a dir ens deixaran als valencians.
I això -repetisc- és una autèntica vergonya.

A la Ribera ja s'han adonat del que significa que els governe el Partit Popular; de moment, la pèrdua del riu i la condemna a beure aigua enverinada amb nitrats i pesticides -com esta.

Senyors, el Partit Socialista del País Valencià, fent ús de la seua responsabilitat cap als valencians, va fer en el seu dia al·legacions a l'esborrany del Pla Hidrològic del Xúquer i dels sis punts principals, en el quals el PSPV fonamentava les seues al·legacions a l'esborrany del pla sotmés a informació pública, i n'hi havia tres, tres especialment importants: els cabals ecològics mínims al riu i a l'Albufera; i l'assignació d'aigua superficial del Xúquer per a l'abastiment d'aigua potable per als municipis de la Ribera, els veïns dels quals ja es mereixen poder beure aigua potable.
En tots tres, els valencians eixim molt mal parats i en situació pitjor que amb aquella que teníem amb el vigent pla de 1998.

Quant a l'Albufera, l'assignació que es veu reflectida en el pla resulta clarament insuficient, els cabals que han d'aplegar al llac han de ser significativament superiors als que, finalment, s'han establert.
D'acord amb els informes tècnics, caldrien 250 hectòmetres cúbics per a una recuperació efectiva del riu, molt lluny dels 167 hectòmetres cúbics que, finalment, s'han consignat al pla, i, a més a més, el pla hauria de garantir que les aportacions per a satisfer els requeriments ambientals ho foren d'una qualitat adequada.

Quant a les mesures per a la recuperació i la supervivència del Xúquer, aquestes passaven, en primer lloc, per una disminució important de les extraccions, principalment de l'aqüífer de la Manxa oriental però, en compte d'açò, s'augmenta la reserva de 65 a 100 hectòmetres cúbics per a consolidació i nous desenvolupaments de regadius en la zona de la Manchuela.

Però una de les coses que més indignen i enfurixen -i, en particular, a mi, perquè em toca de prop com a ciutadà de la comarca- és que en aquest pla es continue sense formalitzar una concessió completa d'aigua superficial i neta del riu per a ús de boca de tots els ciutadans de la Ribera.
El que tenim -repetisc- és açò; resulta que del riu beu tota València i la seua àrea metropolitana, beu Sagunt, beu Albacete, i, tanmateix, es nega eixe dret als municipis riberencs del Xúquer a la Comunitat Valenciana i se'ls condemna a beure aigua contaminada -com esta- i, a més a més, a una permuta que els obligarà a pagar l'aigua que reben de la concessió dels regants, una absurda discriminació.
Així, esta ha contribuït a crear problemes territorials on no n'hi havia, en actuar deliberadament i sense transparència en benefici d'uns i perjudici d'altres.

Fa riure també que el Consell, com a un gran assoliment, ens vullga vendre que el ministeri va a finançar obres de modernització en els regadius tradicionals per 45 milions d'euros i que la seua mateixa conselleria ha compromés 1,8 milions.
Cal, per tant, que ací, ara, recordem que, en virtut del conveni d'Alarcón, el Consell es comprometia a realitzar de manera immediata les obres de modernització de regadius tradicionals del Xúquer, i ja han passat tretze anys, senyories, tretze anys del conveni i les obres encara estan per acabar i encara volen que pensem en un èxit; que un compromís del Consell amb els regants de la Ribera es retarde vora quinze anys i els ho concedisquen per a aconseguir que no es rebel·len i voten en contra del pla.
¡Quina poca vergonya, senyories, la del senyor conseller Ciscar!
I, a més a més, els estalvis produïts per la modernització dels regadius de la Ribera no van a anar destinats a l'abastiment de la nostra comarca, com haguera estat allò més lògic.

També hem de recordar ací una altra actriu amb un paper principal en la seua submissió als interessos aliens dels valencians: la presidenta de la Confederació Hidrològica del Xúquer -i natural de Sueca, per cert-, Maria Àngels Ureña, malgrat el seu caràcter de valenciana i suecana, l'organisme que presidix ha acabat confeccionant un pla de conca netament perjudicial per als valencians i, en particular, per als habitants de Ribera del Xúquer que continuen bevent aigua com esta.

Per a ser un partit que s'ompli la boca parlant de com volen a València, no ho han demostrat en absolut, senyories del Partit Popular.
Aquesta és l'enèsima demostració que el Partit Popular no té com a objectiu defensar els valencians ni millorar la seua vida, és l'enèsima ofrena de noves glòries a Espanya.
I ¡ja està bé!
, senyories, ¡ja està bé!
Hora és que els dirigents valencians comencen a pensar, primer, en València, en la Comunitat Valenciana, en defensar els valencians, en obtindre un finançament justa, un ús adequat del Xúquer en compte de pensar en anar a agenollar-se davant dels seus caps de Madrid o de Toledo, Rajoy o Maria Dolores de Cospedal.

Tot açò, senyories, fa que els pobles de la Ribera van a haver de continuar bevent aigua amb nitrats i pesticides si no s'ubiquen filtres de carboni pagant-los els mateixos usuaris, quan caldria pagar-los.
.
.
-segons el decret del Consell de 2006, regulador en l'àmbit de la Comunitat Valenciana de l'establiment dels criteris sanitaris de la qualitat de l'aigua per al consum humà- que hauria de ser el Consell el que els pagara.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Signes.

Tiene la palabra el señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Bé, nosaltres anem a donar-li el nostre vot favorable a la proposició no de llei perquè ens sembla raonada en la seua argumentació i, a més, ben justa, ¿no?

La Ribera està patint un greu problema d'aigües contaminades i enfront d'açò no se'ls aporten soluciones raonables i immediates.
La famosa solució dels pous del Caroig ja vam vore en què va quedar -vullc dir-, no es van poder, pràcticament, ni posar en marxa perquè -com ja se sabia abans de fer-los- anaven a assecar els ullals del riu Verd.
A pesar d'això, es van fer.
.
.
no sabem amb quins interessos darrere d'açò, ¿no?

I, ara, se'ls plantegen solucions que no van a resoldre els problemes de fons, ¿val?
El tema de l'aigua, una part molt menuda d'aigua superficial potabilitzada per a poder beure i una sèrie de filtres que tractaran d'evitar que els herbicides i altres contaminants químics arriben a les boques i als estomacs, als cossos dels habitants de la Ribera, i tot això -com molt bé s'ha dit ací- barrejant aigua superficial amb aigua que continuarà contaminada i, per tant, sense atendre la principal qüestió, que no és o que no hauria de ser -el que passa és que sí que és-, que no hauria de ser tractar que l'aigua estiga dins dels paràmetres, sinó tractar d'oferir l'aigua de millor qualitat per al consum, que és el que es busca, ¿no?
Vullc dir, ací sempre es tracta -diguérem- de la solució menys complexa, o menys complexa depén de com es mire, també, perquè tot açò (inintel·ligible) .
.
.

Però, en definitiva, ja hem parlat ací d'açò.
És increïble vore com el Consell es preocupa simplement de mantindre.
.
.
, o que els nivells de nitrats i tot això no passen les barreres legals, vull dir, quan els nitrats ja estan al límit del que és legal, ja l'aigua és de qualitat dolenta i eixa aigua no seria lògic que la gent estiguera bevent-la.
Malgrat això, es deixa que les coses estiguen d'aquesta forma i, en definitiva, no es solucionen els problemes de fons.

¿Com van a solucionar-se els problemes de fons?
Això seria la gran qüestió, perquè, en definitiva, el que planteja la proposició no de llei tampoc representa la solució definitiva, sinó, simplement, és de no fer més injusta la cosa per a la gent que haurà de rascar-se la butxaca, que, en definitiva, eixa va a ser la gran qüestió, per a pagar un aigua dolenta per a no caure malalt.
Sembla mentida, vull dir.

Sembla mentida, perquè el que estem dient, justet, és que la gent haurà de rascar-se la butxaca per a tapar les incompetències d'unes administracions i ho farà per a no caure malalta, per a protegir la seua salut.
Jo crec que plantejat així, senzillament demostra un fracàs estrepitós de les polítiques públiques d'aigua i demostra, claríssimament, que darrere de la gestió de l'aigua el que s'amaguen són una enorme quantitat d'interessos obscurs que es barregen amb qüestions que pretenen ser d'interés general.

¿Com es frenarà el problema?
¿Quan es plantejarà una investigació a fons de quins són els orígens del problema dels aqüífers contaminats?
¿Quan es plantejarà com s'han de protegir eixos aqüífers?
¿Com s'han de protegir uns aqüífers dels quals perfectament la gent de la Ribera podria beure si no estigueren en la situació en la qual es troben?
¿Quan els habitants de la Ribera tindran dret a l'aigua superficial que passa per davant de sa casa?
Perquè açò és increïble, vull dir.
Quan ací començàvem a parlar, i crec que els tres partits de l'oposició tenim presentada una proposició no de llei en el que eren els primers.
.
.
, el que es sabia en aquell moment sobre el pla hidrològic del Xúquer ja denunciàvem tota una sèrie de coses, però és que el més sorprenent és que al final.
.
.
, el que ha eixit al final encara és pitjor del que teníem davant dels ulls en aquell moment.
¿Quan?
És que no té sentit, vull dir.
És una qüestió, realment, també, que algú hauria d'explicar-la, vull dir.

¿On estan els famosos excedents -entre cometes, i vull que quede molt entre cometes- de l'aigua del Xúquer, que han de ser transvasats o han de ser aprofitats per altres comunitats autònomes?

Perquè, clar, quan un suma tots els drets generats pel pla hidrològic, resulta que hi han més drets que aigua du el riu en un any normal.
I això només vol dir una cosa, que el riu arribarà a Cullera eixut, directament.

Per tant, no és raonable que els habitants de la Ribera, que han gaudit sempre de la seua aigua, i no és perquè siga seua, perquè l'aigua no és de ningú, senzillament és perquè és l'aigua que tenen davant de la porta de sa casa i és l'aigua que han aprofitat sempre, eixa aigua es repartisca i es.
.
.
, home, jo la sensació que imagine que tindrà la gent de la Ribera és com si estigueren furtant-li la cartera i, a més, amb llum i taquígrafs, vull dir, «faça el favor, òbriga la butxaca, que ara li clavaré la mà i m'enduré el que té dins» i, damunt, han de dir que sí.
Realment és una qüestió molt escandalosa.

No entenem.
.
.
no entenem res del que està passant.
No entenem res, excepte que hi han poderosos lobbys de constructors, poderosos lobbys d'especuladors terratinents agraris, poderosos lobbys d'especuladors en obra pública, que estan esperant que escampe la boira de la bambolla urbanística per a reiniciar una altra no se sap quan i esperant, en definitiva.
.
.
, comptant amb els drets d'una aigua que no hauria de ser seua.
Està contravenint-se des de la primera lletra fins a l'última la directiva marc de l'aigua.

Jo espere que, almenys, per això, quan els recursos que toquen arriben on toquen, que supose que serà a Brussel·les, es derogue de dalt a baix i es desfaça aquest pla hidrològic que és una autèntica barbaritat.

Cal canviar les directrius de la política d'aigua, cal deixar de pensar en l'aigua exclusivament com un recurs econòmic.
L'aigua fonamentalment és font de vida.
L'aigua fonamentalment té un valor de caràcter ecològic que és el primer que s'ha de preservar i l'aigua té un cicle que ha de ser preservat per a poder gaudir d'eixe present tan important que és, en definitiva, el que ens permet la vida.
I per a això, només hi ha una solució, i és administrar l'aigua, no com si fóra un recurs il·limitat, sinó com un recurs extremadament escàs, i això comença per les aixetes, és a dir, per consumir l'aigua de la que disposem en la menor quantitat possible i buscar alternatives a estes barbaritats.

Com sé que el president m'ha donat més temps del que tocava i m'acabe d'adonar ara, ho deixe ací i, si de cas, com tenim una altra PNL, si dóna temps (inintel·ligible) .
.
.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Torró.

A continuación, tiene la palabra, señor Ponce.

Si necesita usted algo más…

El senyor Ponce Guardiola:

Asumo la restricción.

Vaya por delante el apoyo de Compromís a la proposición no de ley del Grupo Socialista, porque está en la línea de lo que hemos propuesto, defendido e intentado conseguir por diversos medios, tanto en las Cortes, como en los municipios y las comarcas afectadas.

Es absolutamente injusto, se ha justificado muy bien, el hecho de que nadie tenga que pagar por tener derecho a un agua más o menos de calidad.

Sin embargo, aquí, se da esta circunstancia, o sea, los habitantes de la Ribera tendrán que pagar para conseguir una permuta de un agua de cierta calidad que, a su vez, tendrá que ser mezclada con agua de mala calidad, porque la poca disponibilidad de agua a permutar hace necesaria esa mezcla, con lo cual es un absoluto despropósito.

El problema de fondo es, como bien se ha estado argumentando aquí, el uso que hace el Partido Popular del tema del agua.
Y cómo, de alguna forma, olvida todas las cuestiones básicas de normativa, también a nivel europeo; incluso, bueno, lo que dice la ONU, que declaró el abastecimiento de agua urbana y el saneamiento como un derecho básico de todos los ciudadanos, que, tristemente, parece que vayamos hacia atrás en este objetivo en esta Europa del siglo XXI en la que estamos, pero las políticas del Partido Popular van en este sentido.

También se ha mencionado, y es absolutamente impresentable, cómo partiendo de un borrador del plan hidrológico de la demarcación del Xúquer, que ya era bastante negativo para nuestros intereses, que no tenía en cuenta la directiva marco agua en muchos aspectos, cómo se ha conseguido en las últimas semanas, con negociaciones opacas, ocultas entre algunas de las partes, al margen de los procesos de participación, el señor Ciscar se ha inventado al final una serie de cuestiones que son absolutamente inasumibles.
Se han mencionado algunas de ellas, pero hay que recalcarlas.

Por ejemplo, se han inventado el concepto de excedentes, que antes se hablaba de sobrantes y los sobrantes era cuando el río llegaba al mar.
Sin embargo, ahora los excedentes sería cualquier agua que se pueda ahorrar o que venga de otros cauces distintos del principal del Xúquer y, de esta forma, poder hacer un trasvase que en ningún caso está acordado, ni justificado, ni consensuado, ni nada de nada.

Si ya lo decía, si el plan del año 1998 era malo, el del 2014 es peor, pero con un agravante, que la directiva marco agua es del año 2000 y no se ha tenido en cuenta prácticamente ninguno de los aspectos que marca como prioritarios la directiva marco agua.

Dice que, por ejemplo, hay que preservar las mejores masas de agua para el abastecimiento, y es por motivos económicos únicamente, porque si no, ya estamos viendo qué significa una masa de agua contaminada y cómo intentar hacer potable esa agua resulta carísimo para la sociedad en general.
Pero el plan de cuenca no tiene en cuenta este aspecto.

También dice que la prioridad…, el agua de mejor calidad ha de ser para abastecimientos urbanos.
Sin embargo, vemos cómo partiendo de unos diez hectómetros para la Ribera, en el borrador, cuando la Ribera necesitaba 31 y medio, se ha llegado a cero en el último documento, lo cual es absolutamente, insisto, impresentable, inasumible, injustificable.

Y, además, como también se ha mencionado, no existen medidas de recuperación de los acuíferos ni prevista, ni implementadas, ni en procesos, ni nada de nada.

El propio gobierno valenciano ha incumplido, repetidas veces, la aplicación de los perímetros de protección y el seguimiento que tiene que hacer que estos perímetros de protección se cumplan y aseguremos que no lleguen contaminantes a las aguas subterráneas.
No es solo eso, sino que en el último año o año y medio hemos visto cómo la contaminación con nitratos se ha visto agravada por la contaminación por pesticidas.

Hay que recordar que allí hay una iniciativa ciudadana europea que está pidiendo que se legisle en el sentido de que el agua sea un bien de uso público y que no se pueda especular con ella, porque la tendencia es precisamente a ir privatizando cada uno de los aspectos que tenga que ver con la gestión del agua.

Luego, resulta también absolutamente inconsistente que desde el ayuntamiento y desde el gobierno valenciano se hable de pedirle a la Albufera patrimonio de la humanidad, cuando resulta que no es que… llegue menos agua de la prevista o esté adjudicada.
De esos 167 hectómetros cúbicos, en realidad no hay más que 70, aproximadamente, que de alguna forma se podría asegurar que van a llegar a la Albufera; el resto, hasta los 167 que están consignados, no se sabe de dónde van a salir.
Y de ahí a los 250, que como mínimo necesita la Albufera, pues estamos en menos de la tercera parte.

Y también hay que recordar que el Xúquer ya tiene una cuña salina, por debajo, en la desembocadura, lo que implica que se está trasformando el ecosistema en los últimos quilómetros porque no llega agua al mar.

Si se pone en marcha este plan, tal y como está concebido, como bien se ha comentado, serán muchos los quilómetros en los que el agua del Xúquer no llegue al mar y, por tanto, el Xúquer dejará de ser lo que es.

Bueno, y se me ha acabado el tiempo…

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ponce.

Señora Iranzo, su turno.

La senyora Iranzo Martín:

Muchas gracias, señor presidente.

Señorías.

Señor Signes.

Permítame que muestre mi sorpresa por esta proposición no de ley.
La proposición que usted presenta es que es verdaderamente sorprendente y, por eso, lo que no me sorprende en este momento es que usted haya hablado absolutamente de todos, menos de la PNL que usted presenta.

Sabemos que tiene un discurso muy bien preparado sobre el agua y si usted quiere que le oigan, cosa que es una opción, lo que tendría que haber hecho es: haber retirado la PNL que usted presenta, porque razones hay para retirarla, y haber presentado una nueva PNL sobre el Plan hidrológico del Júcar o de lo que usted hubiera querido hablar.

Mire, en la PNL que usted presenta, dice: «Desde el pasado mes de enero los ciudadanos de la comarca de la Ribera no disponen de agua potable en sus casas, hecho que comporta un incremento de los gastos del hogar, ya que han de comprar agua embotellada para cocinar y beber.
»

En primer lugar, señor Signes, ¿de qué mes de enero está usted hablando?
¿El mes de enero de 2014?
No.
¿El mes de enero de 2013, que es lo que se deduce de su PNL, puesto que la presentó el 7 de enero de 2014?
Pues tampoco.

Mire, no es en absoluto cierto, no lo es, que los ciudadanos de la comarca de la Ribera -su comarca, por cierto- hayan estado sin agua potable desde enero de 2013.
No lo es, pues la PNL que usted presenta es absolutamente falsa.
Usted lo sabe igual que yo, lo que dice en ella es absolutamente falso.

Entre 2012 y 2013, sí señor, se dieron casos de detección de residuos de pesticidas en las redes de abastecimiento en cuatro municipios, Alcira, Carcagente, Llaurí y Corbera.
Primero, no en toda la comarca; en cuatro municipios hubo problemas.
Primera afirmación incierta, o sea, falsa.
Pero no la única.
Y sigo leyendo su PNL: «La solución que se ha dado es la instalación de un filtro de carbono en la cabecera de abastecimiento de los pueblos afectados para eliminar los herbicidas y disminuir la alta concentración de nitratos».

Mire, ante la aparición de estos restos, sí que es verdad que los ayuntamientos, que son las administraciones responsables del suministro de agua potable, decidieron, por razones de seguridad, usted lo sabe perfectamente, mejor que yo, prohibir temporalmente el consumo mientras adoptaban medidas para solucionarlo, entre ellas la instalación de filtros de carbono, que eso se hizo en dos municipios, Carcagente y Alcira.

Pues bien, tras la instalación de estos filtros, Carcaixent levantó, en octubre de 2012, las restricciones que había adoptado en junio de ese año.
Octubre de 2012.
Y Alcira lo levantó en mayo de 2013.
Por tanto, entre siete y quince meses antes de que el Grupo Socialista presentara esta proposición no de ley ya se habían levantado las restricciones para el consumo de agua de la red municipal en los principales municipios afectados.

Tampoco es cierto que la solución que se haya dado sea la instalación de un filtro de carbono, usted lo sabe perfectamente.
Esto son medidas provisionales tomadas por algunos ayuntamientos, como ya le he dicho fueron Alcira y Carcagente.
Ya lo han levantado.
Y también Llaurí.
Pero también en otros se tomaron otra medidas, como la instalación de fuentes públicas con tratamiento de ósmosis.

Pero es más, es que esta PNL usted la tendría que haber retirado porque es que está absolutamente desfasada, no es que diga cosas inciertas, es que está absolutamente desfasada.
Porque el 28 de enero de 2014, y usted lo sabe mejor que yo, el president de La Generalitat inauguró la planta potabilizadora, que desde entonces está suministrando agua de calidad a los cinco municipios de la Ribera que cuentan ya con las conducciones para recibir el agua y que han acordado incorporarse a este sistema de abastecimiento, y que son: Alcira, Carcaixent, Cullera, Favara i Llaurí.
Y es decir, y usted lo sabe también, que podrían estar recibiendo esta agua los vecinos de Corbera, pero su ayuntamiento, que es absolutamente pleno para tomar decisiones, gobernado por Compromís, se ha negado hasta ahora a incorporarse.

Mire usted -acabo enseguida, presidente-, La Generalitat ha aportado una solución definitiva a través del Plan de abastecimiento a la Ribera con una inversión cercana a 60 millones de euros.
Pero es que el Grupo Socialista ha sido perfectamente conocedor del desarrollo de este plan y del compromiso asumido por el Consell, compromiso que se ha cumplido con la inauguración de la potabilizadora.

Por todas estas razones, de verdad, yo creo que sería más digno que usted retirara esta PNL porque en absoluto obedece a la realidad.
Pero si no, mi grupo se va a ver obligado, razones tiene, a rechazarla.

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Iranzo.

Señor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, president.

Ací l'única indignitat que hi ha és la d'un Consell del Partit Popular o diversos Consells del Partit Popular que des de l'any 1998 no estan permetent que la Ribera puga veure aigua de l'aixeta, que ha de comprar-se l'aigua embotellada.
1998.
Quan feren aquella «xapussa» en els pous de la Garrofera, que els costà 60 milions d'euros, i que allí estan com a una mostra arqueològica de la inutilitat dels diferents president de La Generalitat que han passat.
Allí la tenen per a vore-la.
Des de 1998.

Han passat molts anys, molts anys des d'aleshores, i La Generalitat ha sigut absolutament incapaç de solucionar un dret bàsic i fonamental dels veïns i veïnes de la Ribera, que és el de veure aigua potable, aigua potable com cal, aigua potable sense cap mescla, com la d'esta botella, aigua potable sense nitrats i aigua potable sense pesticides, herbicides i terbumetona en definitiva.

Vostés han estat fent el ridícul tots estos anys.
Fracassaren en l'opció dels pous, en fer la potabilitzadora i, senyora Iranzo, el que hi ha executat i el que hi ha inaugurat pel president Fabra és la primera fase que soluciona el problema dels nitrats, no la segona fase.
Ací té a un portaveu del Partit Socialista de Cullera que pot dir-li si en estos moments Cullera pot veure aigua de l'aixeta o té problema de nitrats, perquè està la segona fase i, per tant, encara l'aigua no ha arribat i no arribarà fins 2016.

Mire, vostés en este tema, com en tots, han actuat fatal, fatal.
I el pitjor vindrà quan eixes inversions inútils i xapusseres que han executat hagen de repercutir-les en els rebuts de l'aigua potable dels usuaris i hagen de retornar part dels 60 milions dels pous de la Garrofera a la Unió Europea que els va subvencionar.

Açò ha sigut la gran «xapussa» de tots els consellers competents en aigua que han passat per esta Generalitat, presidida en tots els casos per uns presidents absolutament ineptes, com han sigut Zaplana, com ha sigut Camps i com està sent el president Fabra.
I això és la pura realitat.

I jo he de dir-li que els veïns i veïnes de la Ribera no estem disposats a seguir aguantant més greuges, més bufetades d'un Consell que ens menysprea, que menysprea una comarca que té més de 200.
000 habitants, que menysprea una comarca que és motor de la nostra economia en aspectes com indústria i agricultura.
Els veïns i veïnes de la Ribera, els riberencs, tenen dret a veure aigua potable com tots els valencianes i les valencianes.
No som Burkina Faso, senyora Iranzo, no som Burkina Faso, som la Ribera, estem en el centre del País Valencià, el centre de la Comunitat Valenciana, i no podem permetre ni anem a permetre-ho, ni anem a permetre-ho, un minut més el que estan fent-mos.
No anem a permetre el que mos han fet en el Pla hidrològic del Xúquer, un riu que passa per davant de mosatros i que no ens permet agafar aigües superficials per a solucionar la problemàtica d'aigua potable dels nostres veïns i veïnes.
No anem a permetre-ho.
Anem a anar als tribunals, anem a anar a Europa, anem a anar on calga en la defensa dels nostres veïns i veïnes.
Perquè si alguna cosa tenim el Partit Socialista, els alcaldes que estan ací del Partit Socialista, els portaveus, és que per damunt de la política, per damunt dels nostres partits, estan els nostres veïns, cosa que no passa en els alcaldes i alcaldesses del Partit Popular en la Ribera, com han demostrat en els plens a l'hora de votar determinades mocions.

Senyora Iranzo, li repetisc, li repetisc, anem a anar fins al final en la defensa dels veïns i veïnes de la Ribera, perquè mos ho hem proposat, perquè s'ho mereixen i perquè tenen dret ja d'una volta per totes a beure aigua potable com cal i com beuen els altres.
I anem a fer-ho.
I no anem a parar, no anem a parar, a pesar del Ciscar, a pesar de Fabra, a pesar de Bonig, no anem a parar.
I anem a acudir a totes les instàncies perquè es faça justícia amb els nostres veïns i veïnes.

Açò és absolutament insuportable.
Si açò, si açò és mal, açò és molt pitjor, molt pitjor, i açò és el que està bevent en este moment la gran part de veïns i veïnes de la Ribera, una mescla d'aigua amb nitrats, amb una mescla d'aigua comprada als regants per permuta del Xúquer.
I açò és injust, açò no hi ha dret i no anem a permetre-ho.
I anem a seguir la lluita fins al final.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Signes.

Su turno de réplica, señora Iranzo.

La senyora Iranzo Martín:

Muchísimas gracias, presidente.

Bueno, en primer lugar, después de oírle todo, es que como que viene a la mente que dónde estaba usted cuando apoyaron y apoyó usted la derogación del trasvase del Ebro, que era una solución que nos traía agua a toda la comunidad.
¿Dónde estaba usted?
Hubiera solucionado absolutamente a todos.
Pues ustedes estaban a favor de la derogación y su gobierno fue el que lo derogó, naturalmente, no diga que no.
¡Hombre!
Admítalo.
Eso por lo menos.

¿Ahora se dan cuenta de los problemas que podían surgir?
¿Ahora se quejan?
Si hubiéramos tenido, perdón, si hubiéramos tenido agua del Ebro, habríamos tenido agua para todos.
Eso es como yo le digo.

Y también hay otra cosa, hombre, que me llama muchísimo la atención.
Por qué no le decía usted al gobierno del Partido Socialista, a su gobierno, que eran ustedes «Bursina Fasio», como me ha dicho a nosotros, que la Ribera no era «Bursina Fasio» cuando hacían lo siguiente, que usted lo sabe bien, «Bursina Fasio», sí.

Porque (remors i pausa) …

El senyor president:

Por favor.

La senyora Iranzo Martín:

Quizá no he pronunciado bien.
El de detrás ha debido de pronunciar perfecto por mí.

El senyor president:

Siga usted con su intervención, por favor.

La senyora Iranzo Martín:

Bueno, pues el gobierno suyo destinó más de 500 millones de euros a desaladoras, desaladoras que están ahora absolutamente paradas.
Y no aportó, mire usted, ni un solo céntimo, ni un solo céntimo al abastecimiento de la Ribera, sino que se dedicó a entorpecer en todo momento el plan del Consell desde la confederación del Júcar, como le estoy diciendo.
La pura verdad.
Eso, cualquiera que lo ha visto.
Ahora hay un plan con 60 millones de euros, que usted reconoce, porque me ha dicho que se ha hecho la primera fase.
Mire usted, es que la segunda es la construcción de 50 kilómetros de conducciones para transportar el agua hasta Alcira, Carcagente, Corbera, Llaurí, Favara y Cullera.
Esa es la que ya se ha hecho.
Pero es que está en ejecución y se ha hecho.
Y hay una tercera, que es la construcción de 35 kilómetros de conducciones hasta los municipios de Algemesí, Polinyà del Xúquer, Albalat de la Ribera, Benicull del Xúquer, Sueca, Fortaleny y Riola.
Y depósitos en siete municipios.

Estas obras evidentemente están en marcha, no se pueden usar ya.
Pero sabe usted cuándo está previsto terminarlas: en el 2015, es decir, el año que viene.
¡En el 2015!
Se han reanudado en el 2014 y se van a terminar en el 2015.
Hay ya un contratista trabajando en ello y la inversión es de 13 millones de euros.

Mire usted, cero, 500 millones para la desaladora; cero para la Ribera, que yo desde luego nunca la he considerado ni mi grupo Burkina «Fasio» -¿lo he pronunciado bien?
-.
Sin embargo, su partido, por lo que se ve, sí.
Y ahora usted se queja cuando hay un 60 millones y una solución.

Mire usted, deje de ser catastrofista, porque en estos momentos sí que hay una solución.
Cosa que no había con anterioridad.
Anteriormente no la había.
Ahora sí, hay una solución definitiva.
Luego, naturalmente, cada ayuntamiento que es pleno puede tomar las decisiones que considere oportunas, unirse y conectarse a la potabilizadora o no hacerlo.
Eso ya es una decisión de cada ayuntamiento.
Porque las aguas potables dependen del ayuntamiento.

Y además, hombre, quería usted hablar del nuevo plan hidrológico del Júcar.
Pues vamos a hablar, vamos a hablar.
El 26 de marzo el Consejo Nacional del Agua dio su voto favorable al nuevo plan hidrológico del Júcar, que tenía que haber estado aprobado desde 2009.
¿Lo recuerda, verdad?
Pero que el gobierno socialista fue totalmente incapaz de sacarlo adelante.
Si es que siempre estamos en lo mismo.
Es absolutamente lo mismo.

Me quedan 17 segundos.
Le podría estar hablando aquí muchísimo tiempo, porque quiero decirle que de este plan -se lo explicaría, pero no me da tiempo-, la Ribera podrá disponer de más de 30 hectómetros cúbicos de agua superficial (veus) del Júcar.
Esto es una realidad y está sacado del plan.

Le vuelvo a decir: o retira usted su proposición no de ley, de la que no ha hablado ni un solo segundo, o tendremos que votar en contra, porque es que… Esto es así.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Iranzo.

Pasamos a la votación.
¿Votos a favor de la proposición no de ley?
7.
¿Votos en contra?
9.

Proposició no de llei sobre la finalització urgent de la consolidació de la xarxa Natura 2000, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 73.
222, BOC número 219)

El senyor president:

Pasamos al siguiente punto, que es la toma en consideración de la Proposición no de ley sobre la finalización urgente de la consolidación de la red Natura 2000, presentada por el Grupo Parlamentario Compromís.

Tiene la palabra (veus) el señor Ponce.
Perdone un segundo.
Dígame, señor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Hay una propuesta transaccional del Partido Popular y… (Veus)

El senyor president:

No, bueno…

El senyor Ponce Guardiola:

Lo digo porque iba a hacer la exposición teniendo en cuenta el cambio que va a haber en esta propuesta.

El senyor president:

¿Va admitir usted la transaccional del Partido Popular?

El senyor Ponce Guardiola:

Sí.

El senyor president:

¿La tienen por ahí?

El senyor Zaragoza Mayor:

Tenemos el texto alternativo, es decir, la resolución…

El senyor president:

¿El resto de los grupos son conocedores de…, además de ustedes dos?

El senyor Ponce Guardiola:

Lo cierto es que no.

El senyor president:

Lo cierto es que no.
¿Sería usted tan amable, señor ujier, de hacer unas fotocopias de la propuesta del documento que le va a dar el señor Zaragoza?
(Veus)

Con lo cual, vamos a interrumpir el pleno mientras el señor ujier… Interrumpimos el pleno durante cinco minutos.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

El senyor president:

Bueno, pues, continuamos entonces la comisión.
Estamos en el punto 4.
Nos notificaba el señor Ponce que había una transaccional que había presentado el Partido Popular.
Tiene la palabra el señor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Bien, la red Natura 2000 es considerada la más potente y ambiciosa herramienta de conservación de la biodiversidad que nunca ha existido en Europa.
Pese a estar reconocida como un instrumento básico imprescindible para la conservación del patrimonio medioambiental su aplicación se ha caracterizado por un preocupante retraso.
Atendiendo a que el impulso de las administraciones es determinante para su implementación, son los diferentes gobiernos los que deberían de impulsar procesos de designación de espacios responsables del cumplimiento o incumplimiento de los términos establecidos en la directiva hábitats.

La red Natura 2000 se creó al amparo de la directiva hábitats del año 1992 y de la directiva hábitats del.
.
.
, de la directiva aves del año 1979.
De las mismas se deriva la obligación por parte de los estados miembros de designar y proteger una red de espacios para garantizar la conservación de las especies y hábitats más amenazados de la Unión Europea.
De la directiva aves deriva la obligación de establecer zonas de especial protección para las aves para garantizar la conservación de las poblaciones de aves en Europa, y de la directiva hábitats.
.
.

El senyor president:

Por favor.
.
.
Por favor, un momento, señor Ponce.

Por favor, (inoïble per raons tècniques) .
.
.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Decía que de la directiva aves salen la obligación de establecer zonas de especial protección para las aves y para garantizar la conservación de las poblaciones de aves en Europa.
Y que de la directiva hábitats procedía la obligación de establecer lugares de importancia comunitaria que permitan garantizar la conservación de las especies de fauna y flora y hábitats naturales y seminaturales de interés comunitario, los listados están recogidos en los anexos 1 y 2 de la directiva hábitats, y la declaración es el paso previo y necesario para el establecimiento de las zonas especiales de conservación.

Seis años después de la publicación de la lista definitiva de lugares de interés comunitario por territorios biogeográficos, los estados miembros han de declarar estos lugares de interés comunitario como zonas especiales de conservación, exigiendo para estos espacios la elaboración de un plan de gestión que recoja los requisitos establecidos en las normativas europeas.
En el caso del estado español, correspondía a las administraciones autonómicas la realización de los listados de los lugares de interés comunitario.
Este listado, en lo que hace referencia a los LIC en el territorio valenciano, fue aprobado por la comisión europea el 19 de julio de 2006.
Para dar cumplimiento a lo que dispone la directiva del año 1992, La Generalitat designó un listado de LIC formado por 39 espacios con una superficie de 420.
000 hectáreas aproximadamente.
Esta propuesta fue objeto de evaluación por parte del Centro temático europeo para la conservación de la naturaleza, y del estudio de la adecuación de la propuesta a los criterios de la directiva derivó la necesidad de revisar la propuesta, entre otros aspectos, para cubrir íntegramente la deficiencias detectadas, tal y como reconocía en un documento la propia Conselleria de Medio Ambiente en 2001.

Recordemos que fueron considerados como insuficientemente representados el listado del año 1997, en el que, eso, estaban insuficientemente representados 27 hábitats y 13 especies.
Así, la nueva lista propuesta para enmendar estas deficiencias, atendiendo la propuesta de la conselleria, no cumplía con la directivas derivadas del evaluador europeo, y va a comportar que el número de espacios incluidos en la propuesta en lugares de interés comunitario tuviera que multiplicarse, pasando de 39 a 94 LIC.

También la propuesta inicial de la conselleria tuvo que ser modificada muy sustancialmente por el hecho de que la superficie prevista.
.
.
, por lo que hace referencia a la superficie prevista, pasando de 420.
000 hectáreas, aproximadamente un 7% de las mismas con ámbito marino, en el listado del 1997, a 685.
000 hectáreas en el listado corregido, de las que aproximadamente un 9% de las mismas corresponden a ámbito marino, siendo el acuerdo del gobierno valenciano.
.
.
, en el que se aprobó esta segunda propuesta, y su remisión al ministerio el 10 de julio de 2001.

Transcurridos más de doce años desde la remisión del gobierno valenciano de la propuesta corregida al ministerio y, antes que nada, y especialmente, transcurrido año y medio desde la finalización del término antes citado que establecía que seis años después de la aprobación de los lugares de importancia comunitaria, mediante la publicación de los listados por parte del Comunidad Europea, estos tenían que ser declarados como zonas especiales de conservación, término que en el caso concreto del espacio biogeográfico en el que está incluido el territorio valenciano, significaba que antes del 12 de julio de 2012 se tendrían que haber declarado todos los LIC como zonas especiales de conservación, junto con su correspondiente plan de gestión.

Bien, la red Natura 2000 se compone, además de por las zonas especiales de conservación, por la zonas de especial protección para las aves.
También la propuesta de ZEPA inicial del gobierno valenciano tuvo que ser revisada al ser considerada insuficiente, pasando de 18 a 43 las zonas propuestas y finalmente declaradas como ZEPA.
El estado español ya ha recibido condenas por el incumplimiento de la designación de zonas especiales de conservación para la región macaronésica, en este caso, y se expone a nuevas condenas que acarrearían nuevas multas.

En el caso del territorio valenciano, el gobierno valenciano después de transcurrido un año y medio de la finalización del término del plazo establecido, solo ha declarado como zonas especiales de conservación 17 hectáreas de las más de seiscientas ochenta y cinco mil que tenía que declarar y dotar de planes de protección.
Insisto, 17 hectáreas de más seiscientas ochenta y cinco mil.

Además, las únicas zonas declaradas como ZEC, zonas especiales de conservación, a día de hoy por el gobierno valenciano corresponden exclusivamente a cavidades con presencia de murciélagos, y la legislación y normas de protección en las cuales.
.
.
, se basan en trabajos previos.
Al respecto, hay que recordar que es necesario para que los procesos sean válidos, respetar el requisito de.
.
.
, lo requerido en las normas europeas, que establece que la redacción de los planes de gestión de las ZEC no pueden consistir en la simple adaptación automática de los planes de gestión existentes previamente, caso de los PORN o de los PRUG, planes de ordenación de los recursos naturales o planes rectores de uso y gestión.

Por todo ello, proponemos la siguiente propuesta de resolución: que las Cortes insten al Consell a que finalice de manera urgente la consolidación de la red Natura 2000 y, a tal efecto, proceda a la declaración como ZEC, zonas especiales de conservación, de los 77 LIC.
.
.
, en este caso, quedarían 76, que restan para dotarlos con los correspondientes planes de gestión, redactados con criterios de protección, conservación y vulnerabilidad de las especies, con medidas de conservación activas y de acuerdo con los requisitos legales establecidos en las normas europeas de aplicación.

Y el segundo punto de la propuesta de resolución sería que el Consell rendirá cuentas a las Cortes del grado de cumplimiento de esta resolución en el término.
.
.
, en el plazo máximo de tres meses.

Bien, he leído la exposición de motivos porque resume, yo creo que de forma completa y más o menos sintética, cuál es la situación en la que se encuentra la declaración de los espacios que han de componer la red Natura 2000 en el territorio valenciano, y lo triste es que, a fecha de hoy, pues, tenemos protegida, ¿eh?
, con normas de gestión, una superficie inferior al 0,1%.
Sí es cierto que se está trabajando desde conselleria en la elaboración de las normas de gestión para poder pasar lo que son LIC ahora mismo a ZEC, zonas especiales de conservación, y nos consta que los trabajos están bastante avanzados.

Bien, es fundamental que se cumplan estas normas de.
.
.
, que se elaboren y que se aprueben y que se cumplan estas normas de gestión, puesto que, como estamos viendo, la naturaleza valenciana no está adecuadamente protegida, las actuaciones que se desarrollan en muchos espacios naturales y en otros espacios naturales, pero no protegidos, como son las zonas forestales en sentido amplio, pues, dejan mucho que desear cuando no suponen, en determinados casos, expolios o desprotecciones o agresiones permitidas por la propia administración valenciana.

Por tanto, para Compromís es fundamental que estas normas de gestión que van a garantizar, insisto, que los hábitats singulares valencianos.
.
.
, que las especies protegidas valencianas tengan unas normas de gestión que aseguren su conservación, ¿eh?
, pues, insisto que para Compromís es fundamental que estas herramientas se aprueben en breve plazo, y es lo que.
.
.
, bueno, parece ser que va a realizarse.

El siguiente paso será que se dote económicamente de forma adecuada estos espacios protegidos, de forma que estas normas de gestión puedan implementarse como toca, ¿eh?
, y es algo que deberá debatirse más adelante, pero, en principio, pues, desde el Grupo Compromís estaríamos satisfechos si de ahí sale un acuerdo unánime en el sentido que hemos estado comentando, que parece ser que va a ser así, porque la.
.
.
Bueno, ahora hablaremos de la enmienda del Partido Popular, pero sería muy positivo, insisto, para toda la Comunidad Valenciana, que de estas Cortes saliera un acuerdo unánime en el sentido que hemos estado expresando, de forma que en breve plazo tengamos unas normas de gestión para toda la red Natura 2000 y que se puedan ir implementando y desarrollando adecuadamente.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ponce.

Tiene la palabra para exponer la enmienda el portavoz del Partido Popular, señor (inoïble) .
.
.

El senyor Zaragozá Fernández:

Gracias, señor presidente, y gracias también, señor Ponce, yo creo que sí que llegaremos a poder ponernos de acuerdo con este texto alternativo que se presenta.

Señor Ponce, la Generalitat valenciana ha dado sobradas muestras de su sensibilidad y preocupación para la protección y conservación de nuestra biodiversidad, y aunque es cierto que queda mucho camino por recorrer, no es menos cierto que es mucho el trabajo que se ha realizado.

Red Natura es una red ecológica de áreas de conservación de la biodiversidad de la Unión Europea, y como bien ha dicho el señor Ponce, es la herramienta más potente de la que disponemos en Europa para poder conservar nuestro patrimonio natural.
Se ha seleccionado 94 lugares de importancia comunitaria (LIC), y 43 zonas de especial protección para las aves (ZEPA), en la Comunidad Valenciana.
Es decir, más de ciento treinta espacios de la red Natura 2000 que abarcan un 37% del territorio valenciano, lo que supone el doble de la media europea, que está en un 18%, además de ser la Comunidad Valenciana la comunidad española con mayor porcentaje de espacios incluidos dentro de la red Natura.

Se han venido realizando evaluaciones de las repercusiones que los planes programas y proyectos pueden tener sobre la red Natura.
Usted bien sabe que el proceso para designar las ZEC.
.
.
, están siendo muy complejos para todas las regiones biogeográficas y no solo para la Comunidad Valenciana, es decir, no solo para la mediterránea.
En las demás regiones, por poner ejemplos, españolas, se está incumpliendo con tres y cuatro años de retraso el plazo de designación de ZEC, ya que esta designación debe de ir acompañada de unas normas de gestión cuya elaboración está siendo muy complicada, especialmente, porque ha costado mucho determinar el alcance y contenido de las mismas.

Hasta finales del 2011 no se disponía de unas directrices en las que se recogiese el alcance y contenido que han de incorporar las normas de gestión para la conservación de la red.
En concreto, la conferencia sectorial de medio ambiente, compuesta por el ministerio y todas las comunidades autónomas, se reunió para adoptar un acuerdo sobre las directrices a seguir para la conservación de la red Natura, unas directrices en cuya confección intervino de manera activa La Generalitat.

Con la modificación del artículo 28 de la Ley 42/2007 y del Real decreto ley 17/2012, de 4 de mayo, de medidas urgentes en materia de medio ambiente, dice que si se solapan en un mismo lugar distintas figuras de espacios protegidos, las normas reguladoras de los mismos, así como los mecanismos de planificación, deberán ser coordinados para unificarse en un único documento, al objeto de que los diferentes regímenes aplicables en función de cada categoría conformen un todo coherente, una unidad que sea más fácil de gestionar.

A diferencia de otras comunidades autónomas, en la Comunidad Valenciana se ha optado por agrupar los espacios próximos y/o similares desde el punto de vista ecológico en un número limitado de normas, de forma que aunque la tramitación pueda resultar más dilatada, se garantiza una gestión más coherente, una vez se hayan aprobado estas.

Como usted bien sabe, el ministerio de agricultura y medio ambiente, de acuerdo con la Unión Europea, ha ampliado el plazo hasta diciembre del 2014.
Y de acuerdo con la normativa de la Unión Europea, y como se señaló por la consellera de Infraestructuras, Territorio y Medio Ambiente en su interpelación sobre gestión de medio natural, se está en proceso de declaración de las zonas especiales de conservación (ZEC), y de sus correspondientes normas de gestión, un proceso laborioso en el que, en algunos supuestos hay que deslindar las zonas de competencia estatal y autonómicas, porque afectan a espacios marinos, y que requieren cada uno de los casos evaluación ambiental y estratégica, información pública y reunión de varios informes favorables, etcétera.

Hasta el momento, el Consell ha aprobado normas que afectan a 18 LIC, tiene razón, pero no ha dicho que ha superado la fase de exposición pública en un conjunto de espacios de la red Natura 2000, que suman más de 450.
000 hectáreas.
Y el objetivo es disponer de las normas de gestión de unas 800.
000 hectáreas aprobadas dentro de la legislatura.

Es importante, y agradezco muchísimo, que nos pudiéramos poner de acuerdo en poder seguir un solo camino, que no es otro que el de la preservación de nuestro medio natural, a través de las figuras que establece la red Natura.
Figuras importantísimas y sobre todo para lo que son los hábitats, lo que son las zonas, lo que son los ZEC, pero sobre todo, también, para las ZEPA es importante.

Y este acuerdo que adoptamos hoy va en la línea de lo que debemos seguir haciendo, es decir, el medio ambiente es una oportunidad para la Comunidad Valenciana, una oportunidad económica, social, medioambiental y una oportunidad también turística.
Debemos saber aprovechar este bien, este bien natural que tenemos para poder direccionar de forma adecuada, desde luego, garantizando en todo momento la biodiversidad, pero sobre todo su protección.

Gracias, señor presidente.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Zaragozá.

¿Le importaría de viva voz leer cómo quedaría la enmienda?

El senyor Zaragozá Fernández:

Sí.
La enmienda quedaría: «Les Corts instan al Consell…».
La voy a leer en valenciano si me la dejan.

«Les Corts insten el Consell a que finalitze el més prompte possible la consolidació de la xarxa Natura 2000 i a tal efecte procedix a la declaració com a ZEC dels LIC que resten, dotan-los dels corresponents plans de gestió, d'acord amb els requisits legals establerts a les normes europees d'aplicació.
»

El senyor president:

¿Estamos de acuerdo?
(Remors)

El senyor Zaragozá Fernández:

Dijimos un punto solo.
Lo que remití, si tienes el documento, tengo yo aquí la copia…

El senyor president:

Digamos que esto sustituye a la exposición de motivos… (Remors)

Tiene usted una intervención.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Para puntualizar.

En realidad yo daba por hecho que se iba a mantener la segunda parte del punto.
En cualquier caso no es lo sustancial.
Lo sustancial de esto es que salga, como he dicho antes, un acuerdo unánime de estas Cortes y que haya presupuestos en el año 2015 para que estos planes de gestión, que parece ser que van a estar aprobados a final de año, puedan ser implementados adecuadamente.
Ese va a ser el caballo de batalla con el que tengamos que luchar todos.
Espero que, ya que había espíritu de consenso en aprobar esta propuesta de resolución, esperemos que lo haya realmente y que, bueno, de cara a los presupuestos del año 2015 esto se pueda aprobar.

Lo que se ha eliminado del texto a fin de cuentas eran obviedades, porque es obvio que los planes de gestión se están elaborando, como no puede ser de otra forma, de acuerdo con lo que dice la normativa europea.
Para nosotros era importante recalcar que estuvieran redactados con criterios de protección, conservación y vulnerabilidad de las especies y con medidas de conservación activas, que es la clave de todo esto, que se puedan establecer medidas activas de conservación para asegurar que los objetivos se cumplen.

Por tanto, yo sigo pidiendo a los grupos de la oposición el apoyo para esta propuesta y esperamos que así sea.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ponce.

Para fijación de su posición, señor Torró, tiene un turno de palabra.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Nosaltres estem d'acord amb el que planteja la proposició no de llei, perquè, efectivament, encara que hi haja molta complexitat a l'hora d'elaborar els documents, la creació, la redacció i aprovació d'eixos documents, que en definitiva és la part que ha de determinar com s'han de gestionar estos espais, lògicament du un retard importantíssim, la qual cosa demostra no sols que siguen complexos sinó que a més les administracions no estan dedicant els esforços suficients per a complir adequadament els terminis que estaven fixats, la qual cosa no fa més que demostrar que este tipus de qüestions té una importància secundària a l'hora de gestionar el territori.
Hi ha molts pocs LIC encara amb normativa, molt pocs LIC transformats ja en zones d'especial conservació.
I esperem que això es complisca.

Jo, de tota manera, hi ha coses que no acabe d'entendre.
I m'agradaria si algú ho pot explicar.
Perquè puc entendre que hi haja LIC que siguen complexos, perquè hi haja diverses normatives que s'hagen d'aplicar, però també hi ha molts LIC en els quals no hi ha tanta normativa que aplicar.
Se suposa que, ací, per exemple, en la redacció que fa el senyor Ponce, diu i ho advertix que no val amb la transposició dels PRUG i els PORN als LIC, però açò val per als espais que estan considerats ja com a parcs naturals.
Però els que no estan considerats com a parcs naturals no tenen plans rectors de gestió, no tenen PORN i, per tant, la documentació o el pla que ha de valdre, precisament, és el que transformarà LIC i les ZEPA, no sols els LIC, en zones d'especial conservació.
Jo puc entendre que en un parc natural hi haja complexitat, perquè hi ha moltes coses, però hi ha moltes zones que no tenen eixa complexitat i, per tant, no acabe d'entendre la complexitat.

I no acabe d'entendre, és que no ho entenc, quin mal li fa a la resolució la frase «redactats amb criteris de protecció, conservació i vulnerabilitat de les espècies amb mesures de conservació actives».
Vull dir, no sé quin mal fa això.
Perquè, clar, puc entendre que s'elimine el punt dos, que d'alguna forma genera algun tipus d'obligació.
«El Consell ha de retre compte a Les Corts del grau de compliment d'aquesta resolució».
Algun tipus d'obligació que tampoc és que siga l'obligació del segle, perquè simplement enviar una carteta a Les Corts dient, «quan van discutir vostés esta PNL hi havien 18 LIC, 18 ZEC aprovats i ara en tenim 22 en tres mesos».
Ja està.
Això és l'única obligació que genera el punt dos, però és una obligació.

Però, insistisc, que «els plans de gestió estiguen redactats amb criteris de protecció, conservació i vulnerabilitat de les espècies amb mesures de conservació actives», no entenc per què s'ha d'eliminar.
M'agradaria que es justificara, perquè jo estic disposat a votar a favor d'açò.
M'agradaria que es justificara, perquè l'únic que dóna a entendre el llevar eixa cosa és dir que no van a ser redactats amb criteris de protecció, conservació i… Val?
Perquè si no té ningú sentit llevar-ho, dic jo.
Una altra cosa és que no estiguera i algú volguera afegir-ho, però estant ahí, si s'ha de fer amb els requisits legals, lògicament, això no sobra.

I per què plantege esta qüestió?
Perquè lamentablement els LIC, les ZEPA i ara les zones d'especial conservació, són figures que només servixen per a protegir l'espai si no hi ha alguna causa major que es plantege.

Estem cansats de vore com s'aproven documents normatius que transgredixen obertament estos LIC i estes ZEPA.
I ara, per parlar d'un que m'enrecorde, perquè a més ens afecta molt directament, per exemple el tema dels plans eòlics que han arribat a forçar reajustament de les zones ZEPA per a poder clavar els plans eòlics.
I, per tant, és a dir, açò és com el xicle, jo ho estire a vore i ho pose per ací i per allà per a que al final no em destorbe al que és important, que és que el senyor Florentino Pérez tinga uns molinets eòlics que li donen bona cosa de diners de forma gratuïta.
I, clar, quan un supedita totes les accions i totes les qüestions que han de vore amb el medi ambient a eixe tipus de qüestions, realment fa por.

I, sobretot, i amb això acabe, perquè no vull abusar tampoc del temps, la falta absoluta de recursos per a gestionar totes estes qüestions.
La xarxa Natura 2000 a penes ha tingut diners en els pressupostos, senzillament apareix en les fitxes FP4 sense que tinga pràcticament ninguna consignació, va vivint a partir d'allò que els tècnics de conselleria, de vegades amb el recolzament dels malaguanyats tècnics de VAERSA, perquè ara ja no estan, anaven podent fer poc a poc.
Clar, aixina les coses es fan llarguíssimes.
Però, a més, ací no hi ha ni tan sols demanat un compromís, perquè nosaltres vam estar a punt de plantejar una esmena, però ara veig que estava bé, però segurament no s'haguera aprovat, per a que hi haguera un compromís per escrit de dotació pressupostària.

I, per tant, bé, estic pensant encara què faré.
(S'interromp la gravació)

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, president.

Des del PSPV portem molts anys criticant la política de la conselleria sobre espais naturals protegits.
Recentment hem presentat una moció per a millorar la gestió del medi natural en l'últim ple que el Partit Popular va rebutjar de forma completa.
I és que si al cas dels parcs naturals amb el salvatge ERO de VAERSA, la situació ja és límit, crítica per a la nostra biodiversitat, amb la xarxa Natura 2000 el Consell i la Conselleria d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient fan palés el seu menyspreu més total a la natura valenciana.

La xarxa Natura 2000, que havia de servir per a preservar hàbitats prioritaris i entorns naturals singulars, ha estat tan sols una arma propagandística a les mans del Consell i del Partit Popular.
Durant anys i anys hem escoltat com s'incloïen les hectàrees delimitades dins la xarxa com a espais protegits, mentre allí no es feia cap tipus de gestió, ni comptàvem amb ningun tipus de ferramenta real per a la seua conservació.
A qui han volgut enganyar durant estos anys els governs del Partit Popular?

La posada en marxa de la xarxa Natura 2000 és una qüestió urgent i és per això que ens posicionem a favor de la PNL que presenta Compromís.
I que també esperem que el Consell informe del grau de compliment de la proposta.
I és que la conselleria que dirigix la consellera Isabel Bonig és més que opaca, és tan negra com la cendra dels incendis de 2012, ho vaig dir ja l'altre dia.
No hi ha hagut forma de que presenten les dades sobre l'estat en què es troben els plans rector d'ús i gestió, que estaven caducats, sense revisió o han sigut tombats pels tribunals.
Tan sols responen amb frases buides «s'està fent, estan revisant-se» i no és gens seriós que els nostres espais naturals més emblemàtics estiguen despullats sense les adequades ferramentes legals que ens permeten ser gestionats en pro de la conservació de la biodiversitat.

Per això ens pareix molt adequat el punt sobre l'obligació d'informar a estes Corts.
Corts on tantes vegades s'ha negat informació al poble valencià sobre l'accident de metro, sobre la fundació Agua y Progreso, sobre els parcs naturals, sobre contractes opacs.
És la seua forma de governar.

La conselleria quan s'inventa, perquè se les inventa, les xifres sobre l'àrea protegida al territori valencià sempre inclou la xarxa Natura 2000.
I el que no es pot fer és, el que és una hipocresia tremenda, és utilitzar una figura de protecció per al que els interessa, és a dir, propaganda pura i dura i després no fer ni cas a l'hora de destinar personal al pressupost i a l'hora de redactar les normes de gestió i transformar la protecció legal en conservació real.

En definitiva, el PSPV recolzem la proposició de Compromís, perquè entenem que demana al Consell coses a les quals el mateix Consell s'havia compromés, no està demanant-li coses que el Consell no s'haguera compromés a elles.
Que demana que deixen vostés de parlar per parlar i se posen d'una vegada per totes a treballar, que falta li fa al nostre ambient i al nostre país.

Gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Signes.

Pasamos a la votación de este punto cuarto.
¿Votos a favor de la PNL?
Por unanimidad.

Proposició no de llei sobre la declaració, pel Consell, de la serra de Fontcalent i les seues zones humides perifèriques com a paisatge protegit i com a zona d'especial protecció per a les aus (ZEPA) de la Unió Europea, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida (RE número 73.
382, BOC número 223)

El senyor president:

Pasamos, pues, al punto número cinco: toma en consideración de la Proposición no de ley sobre la declaración por el Consell de la sierra de Fontcalent y sus zonas húmedas periféricas como paisaje protegido y como zona de especial protección para las aves, ZEPA, de la Unión Europea, presentada por el Grupo Parlamentario de Izquierda Unida.

Tiene la palabra el señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

El topònim Fontcalent és lamentablement més conegut per la seua vinculació a un centre penitenciari que per la fita orogràfica que li dóna nom precisament a eixe centre penitenciari, que és la serra de Fontcalent situada a l'oest de la ciutat d'Alacant, anant en direcció a la ciutat d'Elx.

És una serra de 446 metres d'alçada que es troba fortament agredida, especialment la seua cara nord.
És que la gent que va a Alacant des de Sant Vicent del Raspeig, per l'autovia que baixa des d'Alcoi, la veu a l'encarada, amb una enorme explotació d'àrids que s'ha menjat una bona part d'eixa serra.

Però la serra no és només això, encara que es troba, diguérem, en un perill molt greu perquè, com passa cada vegada més en este país, les explotacions d'extraccions mineres tendixen a no complir amb la normativa que obliga a la restauració.
I, aixina, van creant paisatges dessolats en moltíssims paratges naturals del nostre país sense que ningú, aparentment, faça res per evitar-ho.

Però, dic que a banda d'això, la serra de Fontcalent té una sèrie de zones humides situades al seu entorn, com les llacunes i el saladar de Fontcalent.
I constituïx un dels espais d'interés natural i paisatgístic més rellevant del terme municipal d'Alacant.

A més, hi han espais de valor cultural, com pot ser les restes de l'antiga ermita de Fontcalent, la cova del Fum, la font de Fontcalent, que està ja molt deteriorada, i alguns conjunts d'interés etnològic, com el que es situa a la zona de la solana.

Els valors geològics, botànics, faunístics d'aquest espai, units al seu gran valor paisatgístic, justifiquen més que sobradament la seua protecció com a espai natural; una protecció, que cal insistir, de la qual manca en l'actualitat i que és independent de l'escassa protecció que a nivell urbanístic proporciona el vigent pla general d'ordenació urbana, mitjançant la figura de fita paisatgística.

I, per això, nosaltres plantegem que siga declarat com a paisatge protegit, que és una figura que definix perfectament la llei valenciana d'espais naturals protegits, i que seria la figura apropiada per a garantir la conservació dels múltiples valors que s'han de protegir en aquesta serra, tant en la serra, insistisc, com els aiguamolls de la seua perifèria.

A més d'açò, en la zona hi ha presència d'aus nidificants, diverses espècies que s'inclouen en l'annex 1 de la directiva europea d'aus, com l'àguila cuabarrada, el mussol reial o el còlit negre.
I, per tant, entenem que no sols s'hauria de declarar paisatge natural protegit, sinó també zona d'especial protecció de les aus.
I això lliga perfectament amb el que estàvem parlant abans, no?
Aquest espai, com moltíssims altres espais del territori valencià que tenen valors naturals més que sobrats que justificarien la seua protecció.
.
.
Vull dir, no sols és que no estan protegits o no estan reconeguts en la seua protecció amb figures que impliquen o que suposen la implicació de l'administració autonòmica en la seua protecció, de forma directa, sinó que, al revés, són agredits sense que ningú faça absolutament res per canviar-ho.

Lamentablement, la ciutat d'Alacant -com altres ciutats del nostre país, però particularment Alacant- està assetjada per un desenvolupament urbanístic gravíssim, que està generant a més problemes no sols d'ordre urbanístic, sinó també d'ordre judicial, i que ha fet que es tinga un pla general d'ordenació urbana que està com està i amb determinades qüestions que supose que acabaran resolent els tribunals; i que, en este cas lamentablement, també entenem que tot el que té a vore amb la possible protecció de la serra de Fontcalent també està, diguérem, condicionada per la propietat d'este espai natural i les possibilitats que tindre propietats en este espai natural poden brindar per a, diguérem, fer bescanvis o altre tipus de qüestions que podrien donar pas a, després, drets en les zones urbanitzables de la ciutat d'Alacant.

En definitiva, entenem que la figura de protecció és l'adequada; que la declaració de ZEPA és l'adequada; que només el Consell i, per tant, només la Generalitat valenciana, de la qual nosaltres som la seua institució més rellevant perquè som els únics que som elegits directament pel poble, tenim capacitat per a exigir al Consell que es faça este procés de declaració, i entenem que els valors de la serra s'ho mereixen i que no hauria d'haver cap dificultat per a procedir a esta declaració que, a més, lamentablement, a curt termini -ja s'ha vist- no suposa tampoc ninguna despesa per al Consell, sinó, simplement, el compromís de redactar unes normes de protecció que en un futur, lògicament, haurien de suposar la redacció també d'unes normes de gestió que ajudarien a preservar els valors de la terra i, sobretot, com a mínim, impedir l'avanç de la seua degradació que, insistisc, és molt important per la seua cara nord.

Res més.

Moltes gràcies, i espere que no hi haja problemes en aprovar la proposició no de llei.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Torró.

Tiene la palabra el señor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Bien, desde Compromís vamos a apoyar la propuesta de Esquerra Unida porque, bueno, está más que justificada.

Cuando se declara un espacio protegido es por dos motivos, básicamente: porque hay motivos para la conservación de sus hábitats, de sus ecosistemas, de sus espacios, quizás, humanizados; pero porque hay también unas amenazas que, bueno, hacen peligrar que se mantenga ese espacio en esas condiciones.
Por tanto, se elaboran unas normas que, pues, mantengan, aseguren el mantenimiento de los valores naturales que motivaron la protección.

Y éste es un caso típico.
Estamos hablando del propio municipio de Alicante.
Estamos hablando de una sierra que tiene múltiples impactos, que ha estado sufriendo durante muchos años.
De hecho, uno de ellos ha hecho que casi el nombre de la sierra deje de tener sentido, que es el hecho de la fuente caliente, puesto que diversos movimientos de tierras de algunas actuaciones han hecho que deje de salir agua caliente, como en tantos otros lugares con el mismo topónimo en nuestro territorio que se llaman fontcalent o font calenta, pero que ya no emanan aguas calientes.

Se ha hecho hincapié en el impacto, sobre todo visual, que tiene la cantera que ha estado explotándose durante mucho tiempo.
Se ha hecho hincapié también, que es triste, pero hay que recordarlo y hay que recalcarlo siempre, el hecho de que no se cumplan las medidas de restauración en las explotaciones a cielo abierto; que toda cantera tiene, a priori, aprobado un plan de restauración, que tal como se está explotando debería de ir restaurándose, sin embargo estamos tristemente acostumbrados a que esto no sea nunca así.

Dada la ubicación, muy próxima al mar, en el término municipal de Alicante, pues, el valor paisajístico es indudable.
Y, por eso, la figura de protección de paisaje protegido, pues, es la más adecuada.

También la presencia de algunas especies de aves protegidas, pues, podrían motivar su inclusión en la red Natura 2000, como figura ZEPA.
A este respecto, hay que recalcar la presencia de una pareja de águila perdicera, la rapaz más amenazada del territorio valenciano, que es la más amenazada porque su población está en regresión y porque los impactos pasados y presentes hacen que no se pueda garantizar la supervivencia de esta especie en nuestro territorio.

Es importante recalcar que la principal causa de muerte del águila perdicera, sobre todo de los juveniles, es el impacto con tendidos eléctricos.
Y, precisamente, la sierra está rodeada de estos tendidos eléctricos que deberían de contemplar todas las medidas de protección para las aves, si queremos evitar que año tras año los juveniles de esta especie, de esta única pareja que anida en la sierra, pues, puedan garantizar su supervivencia.

La declaración del espacio protegido, pues, de alguna forma, ayudaría en este sentido.
De la misma forma que ayudaría en el sentido de restaurar las zonas degradadas de la sierra y también el intentar recuperar los valores y lo que dio nombre a la sierra en su origen, que es la recuperación de esa surgencia de aguas térmicas.

Por tanto, pues, bueno… Y por supuesto hay que recordar la presión, la tremenda presión urbanística que tiene, no sólo de construcciones, sino también de infraestructuras de todo tipo.
Hemos hablado de las eléctricas, pero también de autopistas, carreteras y cualquier tipo de infraestructura.

Por tanto, se dan todos los valores -como he empezado razonando-.
Por un lado, valores ambientales, naturales, paisajísticos, para la protección; pero también todos los impactos que hacen necesario, que hacen prioritario que un hábitat, que un espacio de estas características, pues, se pueda mantener.

Por tanto, pues, nada.
Esperamos que el resto de grupos, en la misma línea que hemos estado hablando ahora y en el punto anterior, si estamos todos por la protección de nuestros valores naturales, pues, espero que todos votarán a favor.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ponce.

Su turno, señor Lorenzo.
(Veus) ¡Ay, perdón!
Perdón, me he saltado al señor Signes.

Su turno, señor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, president.

Vaja per davant el nostre recolzament a esta PNL que presenta Esquerra Unida sobre la declaració de la serra de Fontcalent i les seues zones humides perifèriques com a paisatge protegit i zona d'especial protecció per a les aus.

Afortunadament, la Llei 11/1994, que vàrem aprovar el PSPV, proporciona nombroses figures de protecció legal per als nostres espais naturals i la possibilitat d'escollir la més adient, segons l'ecosistema que es pretenga conservar.

Al cas de la serra de Fontcalent, coincidim en que el paisatge protegit és una ferramenta potent i que s'adapta molt bé a les característiques ecològiques, però també socioeconòmiques de la zona, que hi ha fins i tot grups, ciutadans i conservacionistes que en demanen la protecció amb insistència.
Cal saber aprofitar eixes sinergies, per tant; més encara quan el Consell d'Alberto Fabra i Isabel Bonig ha eliminat, ha esborrat la protecció genèrica a les zones humides i cal, aleshores, protegir i catalogar aquelles que queden fora del catàleg valencià de zones humides.

També, i segons els motius exposats i que poden ser verificats per qualsevol expert en la matèria, l'entorn mereix ser declarat com a zona ZEPA i garantir així la pervivència de les colònies d'aus i hi nidifiquen i que tenen rellevància fins i tot a nivell europeu, com les ja esmentades a la proposta de resolució.

Les serres, els ecosistemes, no són intercanviables.
El que hi ha a la serra de Fontcalent i a les zones humides associades pot no trobar-se tan sols uns quilòmetres més enllà.
A la natura no podem canviar els ecosistemes com cromos a un mercadet, i per això és tan important protegir allò que tenim la certesa que paga la pena conservar.

Remarquem així el caràcter singular de l'espai natural per l'entorn al qual es troba i el paper que pot jugar un àrea protegida en una zona com la de Fontcalent, ja no només per ella mateixa, sinó per la connectivitat que aporta al territori.

I hem de dir que són ja moltes les evidències que indiquen una degradació progressiva de les serres al sud de la província d'Alacant, un territori especialment castigat per l'especulació i la bombolla urbanística.
I mos preguntem si pensarà el Consell fer alguna cosa d'una vegada per totes, o es quedarà una volta més de braços creuats.

A nosaltres ens agradaria dir també que, més enllà de la conservació de la biodiversitat i de l'enorme patrimoni que tenim la sort de gaudir els valencians, cal recordar que el turisme d'albirament d'aus és una opció creixent entre els turistes estrangers.

Tant que parla el Consell de turisme de qualitat, declarar mantindre, gestionar i posar en valor una ZEPA és atraure turistes que coneixeran, estimaran i ajudaran a conservar el nostre medi natural.

Tant que parlen de dinamització d'espais naturals, d'utilitzar les àrees protegides per ajudar l'economia i la població local, ara tenen una oportunitat immillorable per a fer-ho.

Tot són avantatges, si parlem de declarar la serra de Fontcalent i les zones humides circumdants com a paisatge protegit: s'incrementa la protecció genèrica del pla general; no s'entra en conflicte amb els propietaris; i, a més, es crea un atractiu turístic, a l'hora que es posa en valor la natura de la província d'Alacant.

Però, evidentment, la qüestió no és només declarar per declarar.
I nosaltres volem que aproven la proposició que presenta Esquerra Unida.
Però no només això, volem que se la creguen, que se la crega el Partit Popular.
Volem que no declaren parcs naturals i s'obliden dels PRUG, que declaren LIC y ZEPA i deixen que se quede en paper mullat, només una línia en el mapa.

Per això, a més la declaració la qual -com ja he dit- recolzem, creiem que el Consell ha d'explicar quins mitjans posa a disposició del que esperem que siga un nou paisatge protegit, quin pressupost hi destina i quants treballadors van a destinar-se.
Treballadors està clar que no en tenim en este moment gràcies a l'ERO de VAERSA de la consellera Bonig i la seua voluntat de diàleg que ha tingut.

Protegir -i acabe ja- el medi ambient no és només penjar-se medalles la senyora Bonig, el senyor Fabra, els senyors diputats del PP.
És aconseguir preservar la biodiversitat, harmonitzar els usos socials i naturals, creure's que això que es protegix val la pena ser protegit, saber entendre les necessitats del territori i la biodiversitat.
Els socialistes creguem que cal protegir la serra de Fontcalent i les seues zones humides, que els ciutadans mereixen gaudir de l'espai protegit i la nostra natura deu ser preservada.

I per això, votem a favor de la seua declaració com a paisatge protegit, com a zona d'especial protecció d'aus i -com ja hem dit- instem el Consell que, si s'aprova esta PNL que presenta Esquerra Unida, no siga només una línia de tinta al mapa.
Que treballen vostés, els membres del Partit Popular i el Consell sobre el terreny, al bosc, a l'aigua, al sòl, al medi ambient.
Un territori que en definitiva no es mereix, al meu entendre, uns gestors com els que té.

Gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Signes.

Señor Lorenzo, ahora sí, su turno.

El senyor Lorenzo Paredes:

Muchas gracias, señor presidente.

Señorías, señor Torró.

Sobre este tema concreto ya plantearon ustedes en el Ayuntamiento de Alicante una declaración institucional de la que se dio debida respuesta, aunque supongo que a usted no le gustase el pronunciamiento que allí se produjo.
Pero, quedó bien claro que en esta zona concreta a la que se hace mención, por sus dimensiones, características, importancia ambiental y en nivel de conservación no ha tenido los valores mínimos establecidos para poder ser incluida en el catálogo de zonas húmedas principalmente.

Pero, además, todo ello basado en los estudios realizados y determinados por el órgano ambiental competente, donde se tuvieron en cuenta todo tipo de valores.
Este mismo órgano determinó que no estar incluido en ese catálogo no significa que exista una desprotección, puesto que además del propio plan general de ordenación urbana de Alicante, que contempla una clasificación de esa zona como suelo no urbanizable de especial protección, también aparece esa fórmula que usted menciona en su proposición, que es la de hito paisajístico.

De igual forma, indicar que entre otros muchos, uno de los criterios que marcaron la elaboración del catálogo de zonas húmedas de la Comunidad Valenciana fue que se entendió por primera vez que el valor de un humedal depende de la importancia de las múltiples funciones que este realiza en su entorno, de manera que este enfoque de asociar los valores ambientales a dichas funciones constituye el elemento más interesante e innovador del catálogo.
Se trata de una perspectiva que enriquece más una zona determinada y no la basa de forma exclusiva en las funciones biológicas de estos ambientes.
De manera que es una gran cantidad de valores bióticos y biológicos, hasta los económicos, culturales, turísticos y de protección frente a los riesgos ambientales.

De ahí que, si se tiene en cuenta estas determinaciones, la conselleria de medio ambiente ha considerado que estas zonas concretamente no han sido merecedoras de la inclusión en el correspondiente catálogo.
Y sobre las zonas adyacentes en las que ustedes también vienen a indicarnos algo, es que las existentes en los planes urbanísticos o actuaciones, todas ellas deben contar con su correspondiente evaluación ambiental para que en ellas se pueda desarrollar cualquier actividad.
En cualquier caso, la PNL insta a que el Consell la declare, la sierra de Fontcalent y las zonas húmedas periféricas, como paisaje protegido.

Ahora bien, una política responsable en materia de medio ambiente ha de tener en cuenta que una declaración como espacio natural protegido implica además necesariamente poner los medios personales y materiales para su concreta gestión, de modo que no quede en una mera declaración formal.
En la actual coyuntura económica se carece de esa posibilidad presupuestaria para abordar correctamente esta gestión, independientemente de lo que le dije anteriormente sobre su propia condición en la zona.
La gestión de un paisaje protegido e implantar infraestructuras y recursos humanos necesarios para poderlo mantener.
No obstante, se puede plantear la inclusión de la zona, dado su interés local, en otras categorías de espacios naturales.

Así, en la propia exposición de motivos de la proposición de ley, se reconoce que la sierra de Fontcalent y las zonas húmedas periféricas situadas en el entorno constituyen una zona de interés local para el municipio de Alicante.
Para formalizar la protección de estos espacios de interés local existen otras vías jurídicas de protección que resultan más idóneas, como pueden ser la declaración de zona como paraje natural municipal, que podría instar el Ayuntamiento de Alicante.

Esta categoría de espacio natural, recogida en la Ley 11/1994, de 27 de diciembre, de La Generalitat, de espacios naturales protegidos de la Comunidad Valenciana requiere su previa declaración por decreto del Consell y comporta, una vez declarado, que la gestión medioambiental del mismo corresponde al ayuntamiento del municipio que cuenta en su territorio con dicho paraje natural.

Por otro lado, otra vía posible de protección de los valores naturales de la zona puede ser la utilización del planeamiento urbanístico municipal ordinario por parte del Ayuntamiento de Alicante para dotar de una zona de régimen normativo y ordenación que se considere conveniente, en el ejercicio de las competencias municipales de dicha materia.

En la PNL, en su apartado segundo, insta en segundo lugar al Consell a la declaración de la sierra de Fontcalent y sus zonas húmedas periféricas como zonas de especial protección para las aves, ZEPA.
Respecto a la protección de las especies de aves mencionadas de la presente exposición, en concreto del águila perdicera, o el búho real o la collalba negra, si bien existe constancia de la presencia de estas especies en la zona, la actual red de protección de zonas de especial protección para aves de la Comunidad Valenciana ha sido considerada suficiente por la Comisión Europea a estos efectos.

En todo caso, y por lo que respecta a la protección de las especies amenazadas, como es el caso del águila perdicera, las herramientas legales ya disponibles son suficientes para garantizar su protección, en especial la Ley 42/2007, del 13 de diciembre, del patrimonio natural y la biodiversidad, y el Decreto 32/2004, del 27 de febrero, del Consell, por el que se crea y regula el Catálogo valenciano de especies de fauna amenazadas, estableciendo categorías y normas para su protección.
Modificado por el Decreto 21/2013, de 27 de enero, del Consell, por el que se regula el procedimiento de elaboración y aprobación de los planes de recuperación y conservación de especies catalogadas de fauna y flora silvestre y el procedimiento de emisión de autorizaciones de afectación a especies silvestres.

Por todo lo indicado anteriormente, y en base a los informes de los técnicos competentes que determinan que no se reúnen todos los requisitos necesarios para darle a esta catalogación la protección que ustedes nos indican, no vamos a aceptar su propuesta.

El senyor president:

Muchas gracias.

Turno de réplica.

El senyor Torró Gil:

Anem a vore si aconseguixc aclarir-me en el que vosté m'ha dit.
Primer ha estat dient que les zones humides han de complir una sèrie de múltiples funcions en l'entorn, sinó ho entés jo malament, i que, com esta no es complix, no estan dins del catàleg.
Però, a pesar d'això vosté diu que està protegit.
A mi m'agradaria que algun dia s'aclariren vostés en el tema de si les zones humides s'han de protegir o no s'han de protegir.
Perquè els criteris que es donen per a protegir-les o desprotegir-les són un poc laxes, com a mínim.

I, sobretot, el que més em xoca és quan diuen, «no, és que no anem a donar-li eixa categoria, però ja estan suficientment protegides».
Aleshores, si n'hi han diverses figures de protecció, se suposa que és per a dotar de més o menys protecció l'espai natural en concret que es pretén protegir.
I lògicament hi han figures que són més protectores i figures que són menys protectores.
I a mi m'agradaria que vosté s'aclarira.
Consideren que la serra de Fontcalent i les zones limítrofes són suficientment valuoses com per a protegir-les o no?
Perquè l'excusa -perquè això només és una excusa- que els polítics responsables no delimiten una declaració formal, sinó que han de posar els mitjans materials, jo no l'entenc, no l'entenc per moltes raons.

En primer lloc, perquè efectivament no és que no estan posant mitjans materials, estan llevant-los.
Estan desmuntant tota la xarxa de tècnics que tenia VAERSA a través de l'ERO -que vorem com acaba la història esta- i efectivament estan llevant mitjans materials.
Però, això què vol dir?
Que si llevem els mitjans materials, seguint eixe raonament hauríem de desdeclarar tots els parcs naturals que hi han, no?
Clar, un parc natural en què hi ha un tècnic per a no sé quantes mil hectàrees, eixe ja no té els mitjans.
Aleshores, què fem?
Li llevem la declaració de parc natural i -no sé- la reduïm a la quarta part?
A la millor això és el que vol la consellera Bonig.
Ara estan parlant de llevar les àrees PORN i tot això.

Per tant, si és perquè no tenen mitjans, no és una excusa.
Els mitjans ja no n'hi ha en ningun lloc.
Esta excusa valia quan el tema del paratge de la serra de l'Escalona que ací hem vingut a demanar no sé quantes voltes ja la seua declaració definitiva com a parc natural, i totes les voltes de forma sistemàtica, a pesar que consta en tots els documents de la conselleria, diuen que no, perquè haurien de posar mitjans, la qual cosa és un absurd, perquè clar, si està, està, i si no està, no està.
I açò és el mateix.
Està o no està.
Val o no val.
Perquè ahí està la qüestió.
Tot el que vosté ha estat dient ací del tema que les aus estan suficientment protegides no és cert.
Perquè en el moment en què apareixen nius en esta serra, per eixa senzilla raó ja tindria la categoria per estar considerat com a zona d'especial protecció de les aus.
I per això es demana.
No es demana perquè a algú se li ha passat pel cap en un moment determinat: anem a vore quina excusa busquem.
No.
És que perquè hi ha uns valors que estan reconeguts per la mateixa conselleria.
No ho diuen només les persones que estan -que hi ha un moviment ciutadà, per cert- darrere d'esta proclamació.

Però, clar, ací també passa com passa en el tema del parc natural de la serra d'Escalona, i és que n'hi han interessos urbanístics molt seriosos darrere de tot açò.
Molt seriosos.
Clar, quan un sap que Enrique Ortiz té propietats en esta zona, propietats que podrien servir-li després per a desenvolupar plans en Alacant.
Quan un sap que això està sub iudice, que Enrique Ortiz és possible que haja amanyat el pla general d'ordenació urbana, o millor dit els responsables polítics d'Alacant han amanyat el pla general d'ordenació urbana per a posar-lo al servei d'Enrique Ortiz, aleshores l'únic que es pot pensar és que tot el que mos ha dit vosté ací són excuses de mal pagador.

Són els arguments dels lacais al servei dels interessos urbanístics, que han de justificar-se d'alguna manera per a dir que una zona que es mereix una protecció.
.
.
Perquè una cosa és molt important -que s'ha dit abans- que jo (inintel·ligible) .
.
.
al senyor Ponce i que és molt important dir: el principal problema són les amenaces que té.
El principal problema són les amenaces que té.
Com van a protegir este paratge de les amenaces que té?
Com van a protegir-lo de les explotacions mineres?
Com van a protegir-lo perquè no es degraden més els espais humits?
Perquè la responsabilitat és seua.
Perquè són vostés els que ostenten el govern.

El senyor president:

Muchas gracias.

Turno de réplica, señor Lorenzo.

El senyor Lorenzo Paredes:

Muchas gracias, señor presidente.

Señor Torró, mire usted, indudablemente no soy yo quien protege o deja de proteger ninguno de los parajes, y le indicado anteriormente que siempre hay un procedimiento en base a informes técnicos que determinan el paraje y su protección, no el hecho de que nos guste más o nos guste menos, que a veces no nos gustan muchas de las cosas que se hacen.
Pero, no cabe duda que usted tiene como norma establecer sus peticiones en base a su causa, no a la causa de interés general o a la causa real y necesaria para cada uno de los términos.
De manera que de nuevo atribuirse usted la condición de salvador del mundo en estas cuestiones no ya de parques naturales, sino todo lo que tiene que ver con el medio ambiente, pues hombre, queda un poco desfasado.

En cualquier caso, ha utilizado usted el mismo argumento que su grupo utiliza en el Ayuntamiento de Alicante, y es justificarse con otras cuestiones.
Indudablemente, yo también le indiqué anteriormente que no cabe ninguna duda que cualquier situación que se dé dentro del ámbito de la protección será supervisada por la consellera competente.
No es una cuestión que nosotros vayamos a poner en duda.

Por lo tanto, no sabemos qué interés hay ahí, o al menos yo lo desconozco, y si lo hay o deja de haberlo, las medidas de protección garantizan suficientemente que tiene que tener un impacto o una evaluación ambiental que justifique cualquier tipo de actividad, si es que la hubiese.

En cualquier caso, también le tengo que indicar que no digo que no sean importantes los planteamientos que usted nos indica aquí respecto a las protecciones.
Estamos diciendo que, cuando se ha catalogado esa zona, las determinaciones que le dan o no esa protección están basadas en informes, y por lo tanto dice que no son suficientes para llegar a esa protección concreta que usted nos manifiesta.
No digo que no se proteja, le estamos diciendo sobre la petición concreta de protección que usted está indicando.

Indudablemente la objetividad y el equilibrio no hay que perderlos de vista, porque es que al final nos confundimos a la hora de determinar qué cuestiones son o no importantes.
Por supuesto que estamos nosotros por la labor de que las protecciones se produzcan en aquellos lugares donde indudablemente el propio valor medioambiental así lo determina.
No cabe ninguna duda en eso.
Es indudable también que toda protección -le vuelvo a repetir- tiene que estar acompañada de los documentos e informes que vienen a ser de técnicos y funcionarios que determinan si se ajustan o no a ese criterio concreto de protección.

Por eso le he dicho, también, que hay una serie de protecciones consolidadas en esa zona que podrán ampliarse o no dependiendo de si se hacen a nivel municipal o por la propia conselleria, pero en ningún caso las determinaciones de esos informes nos vienen a indicar que la protección concreta que ustedes piden está justificada.
Eso es lo que le estoy diciendo.
Y son informes que -ya digo- hacen los funcionarios, los técnicos de la conselleria, no nosotros ni los políticos.

Indudablemente, entrar en ese tipo de valoraciones pues, también, nos deja un poco a pensar que, bueno, aquí la cuestión de todo eso no radica en el hecho de que queramos que las cosas sean; si tienen que ser, serán, indudablemente, no por gusto o no gusto.
¡Claro que a mí me gustaría que aquella zona tuviese no sé cuántas condiciones mejores de las que tiene!
, pero es que tiene lo que tiene y no precisamente porque se haya actuado de una forma irregular, sino porque las determinaciones por las que se adopta este tipo de protección han sido las que han sido.

Y yo podría indicarle otras muchas cosas pero, bueno, como no es debate de esta propuesta, pues también quiero matizarle que poner en duda lo que significa la legitimidad del ayuntamiento a la hora de gestionar el urbanismo, pues, ¡oiga!
, yo tampoco voy a poner en duda eso.
Indudablemente, las herramientas que pueda utilizar el ayuntamiento para determinar qué es lo que hace o no con sus territorios son competencias estrictamente municipales y que, en cualquier caso, deben de ajustarse a la legalidad vigente.

Y cómo no podría, también, de alguna manera entrar a valorar los recursos humanos -eso que usted pone en duda- y otras muchas de las cuestiones que actualmente se vienen determinando y vienen actuando sobre las distintas reservas que tenemos y las distintas protecciones.
Y, bueno, indudablemente que no gusta que haya habido una serie de restricciones, pero eso no quiere decir que no se mantenga la misma actitud por parte de los trabajadores y, en este caso, por parte de la conselleria al respecto de llevar a buen fin lo que son todos estos recursos en cuanto a las protecciones de cualquiera de los parques o cualquiera de las protecciones, en general, de nuestra comunidad.

No le voy a repetir los porcentajes de protección porque ya se han indicado aquí anteriormente, pero no cabe duda que hay una voluntad manifiesta por parte del Consell de que las protecciones sean las adecuadas, que se ajusten -ya digo- a la normativa vigente en cada momento y, en cualquier caso, con los porcentajes que disponemos de reservas, de humedales y de protecciones -creo- no cabe ninguna duda de lo que es voluntad de este Consell y de este gobierno respecto a las protecciones.

Por lo tanto, en base a lo indicado anteriormente, le vamos a rechazar su propuesta.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Lorenzo.

Pasamos, entonces, a la votación de este punto número 5.
¿Votos a favor?
5.
¿Votos en contra?
8.

Proposició no de llei sobre l'impuls de mesures de control d'activitats per a assegurar un alt nivell de protecció del medi ambient i de la salut de les persones, presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 75.
794, BOC número 224)

El senyor president:

El punto número 6 es la toma en consideración de la Proposición no de ley sobre el impulso de medidas de control de actividades para asegurar un alto nivel de protección del medio ambiente y de la salud de las personas, presentada por el Grupo Parlamentario del Partido Popular.

Tiene la palabra el portavoz del Partido Popular.

El senyor Castejón Chaler:

Moltes gràcies, senyor president.

Bé, el Grupo Parlamentari Popular fa la presentació d'aquesta proposició no de llei, l'impuls de mesures de control d'activitats, per a assegurar un alt nivell de protecció del medi ambient i de la salut de les persones, per la qual el grup parlamentari insta el Consell a diverses coses, concretament a fer actuacions específiques i prioritàries de control de la sostenibilitat ambiental de l'activitat econòmica; també a la preservació i a la prevenció en el control integral de la contaminació; en les responsabilitats mediambientals, i tot això perquè garantisquen un alt nivell de protecció -com dic- del medi ambient i el que sempre ens preocupa a tots: la salut de les persones.

Naturalment, ja sabem que no són accions que fins ara no es duguessen a terme, no.
Per això el que proposem és que Les Corts insten el Consell a continuar desenrotllant mesures de prevenció -que augmenten-, fonamentalment que eviten i que reduïsquen, i, en la mesura que siga possible, eliminen la contaminació derivada de qualsevol activitat.
I ¿com es farà això?
Doncs, es farà a través d'autocontrols periòdics, amb la utilització de tecnologies i recursos energètics que eviten la contaminació tant de l'aigua, l'aire o el sòl.

Crec sincerament que és una proposta en la qual fàcilment es podem posar d'acord, que puga ser aprovada per unanimitat, donat que en moltes ocasions han passat per aquesta mateixa comissió iniciatives parlamentàries en aquesta mateixa línia.
És veritat que moltes vegades són més concretes, són genèriques, amb problemàtiques concretes -recordo temes molt puntuals en abocadors-, o totes aquelles PNL que fan referència, per exemple, a la problemàtica de Reyval, inclús qüestionant en algunes ocasions actuacions de les inspeccions de la conselleria que, per cert, sempre, sempre ha actuat de conformitat amb els principis de prevenció de la contaminació i del principi de qui contamina, paga, en resposta, com no pot ser d'altra manera, al que establix el règim de prevenció i control integrat de la contaminació tant de la directiva europea com dels decrets del Consell sobre emissions industrials o actuacions de control i seguiment del comportament mediambiental, i -com deia- tot això per a evitar, reduir i, en la mesura que siga possible, eliminar la contaminació derivada de les activitats fonamentalment econòmiques.

I en aquesta línia, doncs és la que presenta avui el Grup Parlamentari Popular a esta proposició no de llei, i ho fem per a avançar cap a la sostenibilitat de l'activitat econòmica, en general; també per a minimitzar els riscos associats i de reduir l'impacte sobre el medi ambient, que tots sabem que constituïx un dels eixos fonamentals d'actuació de les polítiques de qualitat ambiental en qualsevol territori.
Vullguem o no, la sostenibilitat ambiental de l'activitat econòmica requereix d'un ampli ventall d'obligacions ambientals que limiten i condicionen el mateix exercici econòmic.

En aquesta proposició no de llei el que fem és apostar obertament, apostem per les innovacions institucionals amb la finalitat que estes signifiquen un impuls, un canvi d'enfocament en el que és el control de la contaminació, un canvi -com dic- d'enfocament que perseguix que totes aquelles empreses afronten el control i la reducció de la contaminació des dels seus orígens, incidint en el que és el procés de producció i el seu disseny, i de forma integrada evitant els efectes creuats entre les emissions als diferents medis.

No podem ocultar que també esta PNL perseguix uns altres objectius; objectius d'eficiència econòmica i d'ús de recursos però, sens dubte, la primera raó, la principal d'este cos normatiu és, fonamentalment, garantir la seguretat ambiental i -com dic, no em cansaré de dir-ho- la salut de les persones.

En moltes ocasions, hem valorat en aquesta mateixa comissió la gran importància que té el principi de prevenció.
I amb este objectiu, precisament, per a evitar, reduir, en la mesura que siga possible, aquesta contaminació derivada de les activitats econòmiques, entenem que són necessàries actuacions específiques; específiques per al control i el seguiment d'aquestes activitats que garantisquen que el seu exercici es fa en un marc d'estricte compliment, del seus requeriments i de les seues obligacions; obligacions que compleixen els condicionants de la seua autorització, fer-lo a través d'autocontrols periòdics, que promoguen la utilització de les millores i de les millors tècniques disponibles, amb totes les tecnologies disponibles cada vegada més avançades, que utilitzen també l'energia de manera eficaç i que prenguen les mesures necessàries per a evitar la contaminació de l'aigua, de l'aire i del sòl.

Insisteixo que aquestes actuacions -a què fa referència la proposició no de llei que presenta el Grup Parlamentari Popular- ja sabem que estan sent posades en marxa pel Consell a través del Pla d'inspecció en matèria de qualitat ambiental de la Comunitat Valenciana i, també, pel Programa d'inspecció en matèria de qualitat ambiental.
Si proposem de forma específica este impuls de mesures de control d'activitats per a assegurar un alt nivell de protecció del medi ambient i la salut de les persones és, precisament, per a impulsar de forma decidida, de forma molt concreta el sistema d'inspecció medi ambiental, d'acord, naturalment, amb la normativa europea, donat que ja s'ha desenrotllat l'eina per a avaluar el risc ambiental d'instal·lacions i activitats sotmeses a l'autorització ambiental integrada.

Tot això ens servirà per a conéixer el grau de compliment de la normativa ambiental a nivell d'activitat i sector productiu i podrem (tussen) (inintel·ligible) .
.
.
també en tot moment els incompliments per a aconseguir millores mediambientals per mitjà de la prevenció i el control d'aquests, com l'alternativa més eficaç a la tradicional -i de vegades no sempre efectiva- acció sancionadora.

També, tal com arreplega el Pla d'inspecció en matèria de qualitat ambiental de la Comunitat Valenciana 2013-2015, pretenem millorar la qualificació del personal per mitjà d'activitats de formació sobre inspecció i verificació mediambiental, i també promoure la col·laboració entre les administracions i amb les empreses per a fomentar el desenrotllament de sistemes d'autocontrol que siguen molt fiables.

En definitiva, el que proposa aquesta proposició no de llei -que passem a consideració de tots els grups- proposa d'una forma molt clara i molt concreta que Les Corts insten el Consell a continuar desenrotllant mesures de prevenció que eviten, que reduïsquen i que, dins de les possibilitats, eliminen la contaminació derivada de qualsevol activitat.

Confio en el vot unànime de tota la comissió.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Tiene la palabra el señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Mire, ja duc quasi set anys de diputat i només havia vist una proposició no de llei més absurda que esta que tenim ací, ¿val?
, que era aquella que el valencià venia de l'iber, i ¡encara sort que eixa no vam arribar a discutir-la perquè allò havera sigut ja el súmmum!
, ¿val?

Anem a vore, senyor Castejón, molt clara no ho sé; de concreta, ¡res!
, ¿val?
Mire, el doble, ¡res de res!
Fins en tres voltes parlen «d'evitar i reduir en la mesura del que siga possible», ¿val?
, tres vegades utilitzen la mateixa expressió.
Vullc dir, ¿què és i què no és possible?
, perquè, clar, això dependrà que es prioritze, ¿no?
Allò possible caldria definir-ho abans de parlar d'això, ¿no?
, i se suposa que ha ser una cosa que siga un equilibri raonable entre diferents opcions que tinguen diferents costos d'oportunitat, ¿no?

Mire, el que no és possible, ¿val?
, és tindre futur amb la gestió que vostés tenen, una gestió absolutament depredadora i economicista del territori, amb això és impossible tindre un futur.
I és possible tot allò que cregam que amb els mitjans puga ser possible, però cal posar els mitjans i l'esforç.

Parla d'innovacions institucionals, però a mi m'agradaria que m'explicara quines són perquè, sens dubte, ¿on estan les innovacions institucionals?
, ¿quines són?
-ací, en els tres fulls que tinc jo no les veig per cap costat-, ¿en què consistirà?
, ¿que van a fer cas al que sempre estem dient-los de comptar les emissions i els impactes?
, ¿val?
, ¿tractar de vore el cicle complet dels materials des de la mina fins a l'abocador?
, ¿a reunir en l'origen?
, ¿és això?
, ¿les innovacions institucionals aniran per aquí?
Podrien fer alguna cosa en el tema d'embalatges, ¿no?
, per exemple, legislar per a evitar la producció d'embalatges i disminuir la producció d'embalatges innecessaris.
Però d'açò, ¡ací no apareix res!
¿Quines són eixes innovacions institucionals?
, senyor Castejón.

Després, diuen, «és necessari desenvolupar actuacions específiques per al control de seguiment d'aquestes activitats», ¿quines actuacions específiques?
«Promoure la utilització de les millores tecnologies possibles», que utilitzen les tecnologies de manera eficaç, ¿com?
, ¿fent que el tren no tinga paper, per exemple, hui en dia en el tràfic de mercaderies, que és el que han fet els seus governs?
, ¿com ho fem això?
«Prendre les mesures necessàries per a evitar la contaminació de l'aigua», ¡clar!
, acabem de parlar ací dels nitrats i dels pesticides a la Ribera, i vostés diuen això ací -vullc dir-, pareix que estiguen… ¡encara sort que no estan les persones ací!
perquè directament ja no es pot burlar u més dels afectats, d'estes coses, ¿eh?
«De l'aire», però si estan promovent la incineració de residus, ¿com parlen de no contaminar l'aire?
Jo, de deveres, ¿eh?
«Del sòl», ¿com ho fan això?
Estan segellant el sòl amb infraestructures excessives, ¡i parlen de no contaminar el sòl!

La proposta de resolució, bé, u llig tot açò i quan està llegint això diu: bé, ara quan arribe la proposta de resolució, doncs aquí m'ho aclariran tot, ¿val?
I ¿què mos ha aclarit la proposta de resolució?
Que Les Corts insten el Consell a fer actuacions específiques i prioritàries de control -específiques i prioritàries de control que no sabem quines són-, integrat de la contaminació.
.
.
, les responsabilitats,… que garantisquen un alt nivell de protecció.
» «L'alt nivell» ¿com s'avalua?
, perquè, en tot cas, digueren, «el millor nivell de protecció disponible», bé, aquí podríem discutir, si haguera alguna concreció, però no la n'hi ha.
Però «un alt nivell», no, no, el millor, el millor que pugam disposar d'ell, ¿val?
, incloent el més important, que és l'opció zero, que vostés no la consideren mai, en cap cas.
És a dir, ¿és millor fer-ho o no fer-ho?
, per a començar.
Això és el primer que haurien de plantejar-se.
Això vostés.
.
.
, no es plantegen ningun tipus d'actuació, cap ni una, i si ve d'algun privat, encara menys.
No es planteja la possibilitat de dir: «Mire, és que açò va a fer tant de mal que val la pena no fer-ho.
»

Després diuen: «A seguir.
.
.
» ¿A seguir les mesures de prevenció?
Però, ¿quines mesures de prevenció prenen vostés?
Si estan sistemàticament negant-se, cada volta que ací plantegem alguna qüestió concreta, ¿eh?
, concreta -no açò, que no és concret-, concreta sobre precaució i prevenció, sempre ho neguen; sistemàticament, apliquen el rodillo i tot això fora i, a més, es burlen d'això moltes voltes.

I, al final, clar, quan un arriba al tema de l'autocontrol, ja diu, «¡ah!
, açò és l'autocontrol», vull dir, cal fer anar a tots a meditació zen i enviar tota la gent a fer autocontrol, perquè ja em dirà vosté què és això de l'autocontrol.
Però a vore, estem parlant d'un partit que va instar a una administració i li insta a l'administració que els que estan administrats per ella tinguen autocontrol.
¡Però home!
¿Estan dient açò seriosament?
Açò pareix d'El club de la comedia.

Anem a vore, autocontrol.
Autocontrol, ¿què és?
¿El fa cada productor?
És una autolimitació privada.
Ací estem tractant del patrimoni natural i de l'interés general.
¡I no hi ha autocontrol que valga!
Hi han limitacions legals específiques i una administració que es gasta els diners que calga per a aplicar-les.
Fem control de riscos.

¿Tecnologies netes?
Ací no parlen d'això; d'incineracions nuclears, tampoc parlen; d'energies renovables, tampoc; de xarxes de transport d'energies centralitzades, de res, de res, de res, de res, de res.

Açò, senyor Castejón, és, com moltíssimes coses que pretén fer açò, un insult a la intel·ligència d'estos diputats que estan ací i, particularment, a la ciutadania.
No són tan imbècils com es creuen vostés, ¿eh?

El senyor president:

Gracias.

Señor Ponce, su turno.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Señor Castejón, yo alucino con los papelones que le toca hacer a usted aquí y no sé cómo puede defender algo así, que es absolutamente carente de contenido.
Es un brindis al sol…, sería un brindis al sol si hubiera algo de contenido a lo que agarrarse.
Sí, porque todo lo que se puede deducir de aquí está regulado.
Si hay una normativa vastísima que refleja todos los aspectos ambientales y, luego, todos los procedimientos de valoración del impacto ambiental de las actividades y, luego, el seguimiento de las mismas cuando están funcionando, incluso cuando se clausuran.
Pero el problema es que, en este territorio, la mayor parte de estas normativas no hay un control riguroso y estricto, o sea, están ustedes diciendo: «Con voluntarismo y medidas de autocontrol de las distintas actividades, vayamos mejorando.
»

Pero si esto lo han de regular ustedes, primero, haciendo cumplir la normativa que hay y, luego, ya, con planes concretos para cada tipo de actividad, para cada tipo de infraestructura, que sea lo más sostenible posible.

Pero, ¿cómo puede decir esto un grupo popular que apoya al gobierno del Partido Popular que está apostando por el fracking o por las prospecciones petrolíferas?
Actividades más insostenibles que esas, hoy en día, no las hay, porque es apostar por un modelo energético caduco, como bien saben, que nos ha llevado a este desastre de cambio climático en el que estamos.
Y ustedes siguen apostando por eso y, además, eso implica degradar el territorio.
O sea, la sostenibilidad no existe.

Pero es que si hablamos de bosques, del territorio natural, ya hemos visto lo que ha pasado con los espacios naturales protegidos: más desprotegidos que nunca, porque el poco personal que había para la protección se lo han cargado ustedes.

Pero es que si hablamos del resto de bosques: los vivos, estaban proponiendo quemarlos en centrales eléctricas y los que se han quemado, han sido arrasados para llevarse una biomasa a quemarla en centrales eléctricas italianas.
O sea, es absolutamente insostenible.

Y habla de mejoras, de técnicas disponibles.
O sea, parece que habla de I+D+I, cuando resulta que el apoyo al I+D+I valenciano ha caído en picado y nuestros investigadores están en el extranjero.

Y luego habla de seguridad…, de salud de las personas.
Y ustedes se han llevado las centrales de control de contaminación atmosférica de la ciudad de Valencia…, las que daban mayores niveles de contaminación, se las han llevado a la periferia, sin saber hoy en día qué niveles de contaminación se están tragando los valencianos.
Y eso es así, lo hemos discutido más de una vez.

Y el problema no es el CO2, que genera el cambio climático, que también, sino el NO2, los óxidos de nitrógeno y las partículas finas, que hace nada salió un informe que hay en España 16.
000 muertos al año por la contaminación atmosférica, informe de la OMS.
Yo no sé si alguien se está riendo de esto o será de otro tema.
Espero que sea de otro tema, porque el tema es gravísimo, gravísimo.

Luego, autocontroles, utilizando tecnologías y recursos energéticos para evitar la contaminación del agua, el aire y el suelo.
O sea, recursos energéticos.
Se han cargado todo el plan de impulso de energías renovables.
Se está quemando en gas constantemente en la central de Sagunto, porque ha habido un sobredimensionamiento de la previsión de consumos.
Y, además, ese sobredimensionamiento que ustedes han avalado lo vamos a tener que pagar entre todos.
Lo mismo que tendremos que pagar entre todos el exceso que se ha hecho…, la burbuja de infraestructuras con el tema de las autopistas, por ejemplo, pero siguen apostando por autopistas.

Es que, claro, podríamos estar aquí media hora hablando del sinsentido que es esto respecto a las políticas que ustedes han impulsado.
Porque si ustedes fueran un gobierno que acaba de llegar, un partido nuevo del que no tenemos precedentes, diríamos: «Bueno, qué buenas intenciones tienen, pero plásmenlas de alguna forma, algo concreto.
» No, no, pero es que son todo…, o sea, generalidades e, insisto, contaminación del agua.

Pero bueno, ¿qué han hecho para prevenir la contaminación en la Ribera?
Si cada vez el agua está más contaminada.
Y se impulsa el Júcar-Vinalopó para regenerar los acuíferos de ahí abajo, que se siguen sobreexplotando.
Y en realidad lo que había era una intención especuladora urbanística, nada de intentar regenerar los acuíferos del Vinalopó, ni el agua de los agricultores de ahí abajo.

La calidad del aire.
Están diciendo de quemar residuos en cementeras, en cementeras que están pegadas a los núcleos de población, como el caso de Sagunto o San Vicente del Raspeig, que está muy cerca, o Buñol, que tampoco está muy lejos.

Del suelo.
Si los residuos…, a ver, ¿qué planes de minimización de residuos hay?
Han elaborado un plan integral de residuos que no tiene lo básico, que son las tres erres, ni la minimización en origen, ni la reutilización, ni el reciclaje, nada de nada.
O sea, es que no tiene ningún sentido nada de lo que se está aquí proponiendo y, bueno, estamos intentando buscar algún sentido, pero, desde luego, no lo hay.

Insisto, todo está por regular.
Los principios de prevención de la contaminación y lo de que quien contamina, paga.
Cuando yo era joven, esto de que quien contamina, paga, ya estaba desfasado.
Lo que hay que hacer es no contaminar.
¿Cómo que quien contamina, paga?
Claro, si desde entonces ha salido muy rentable contaminar, y se sigue contaminando, y se siguen infringiendo las leyes.
¿Por qué?
Porque ustedes no obligan a su cumplimiento, y lo hemos visto con toda la especulación y con todo lo que ha pasado ahí abajo con el tema de los residuos, y en otras muchas zonas.

Entonces, es realmente indignante tener que justificar por qué nos negamos a algo que, a priori, sería tan bonito, pero, claro, no acabamos de nacer.
Señor Castejón y señores del Partido Popular, es realmente una tomadura de pelo y un insulto a la inteligencia de los valencianos, como bien se ha dicho antes.

Gracias.

El senyor president:

Gracias, señor Ponce.

Tiene su turno, señor Sánchez.

El senyor Martínez Juan:

Gràcies, president.

Sentir parlar al Partit Popular del que parla en la proposició no de llei, com a poc per al Grup Socialista és sorprenent.
I dic que és sorprenent, perquè una iniciativa parlamentària d'este caire, quan es tenen responsabilitats de govern, pot indicar dos coses: o que reconeix clarament que durant estos anys no s'ha fet res en la matèria del control d'activitat econòmica i referents al medi ambient, o és una evident crítica a la consellera i a la conselleria de medi ambient perquè han estat absents durant este temps.

I dic que és sorprenent que en el primer punt de l'acord es parle de fer actuacions específiques i prioritàries de control de la sostenibilitat ambiental i l'activitat econòmica, i jo pregunte: ¿i què s'ha fet fins ara?
¿A què estava dedicant-se el govern valencià durant este temps que no controlava les activitats econòmiques respecte al medi ambient?

Però, ben mirat, també és cert que vostés al llarg d'estos governs han estat absents, han estat totalment absents del control de les activitats econòmiques que tenen relació amb el medi ambient.

Mire, podem parlar del tema de residus.
El tema de residus, que és una activitat econòmica, genera uns residus que estan afectant al territori del nostre país.

Per exemple, podem parlar de la Murada, els seus lixiviats als terrenys i als camps que estan al voltant d'este abocador, dels lixiviats d'estos abocadors que passen als aqüífers i als productes que els nostres agricultors cultiven en la zona, i no s'ha controlat mai.
És més, ara tenen damunt de la taula una advertència de la comunitat europea advertint-los del tancament d'eixe abocador i de tots els abocadors que no complisquen la normativa, que són molts.

Podem parlar també de residus perillosos, com estaven parlant també els companys, com en el tema de l'Alcora, que ha segut una de les lluites que han tingut totes les associacions i totes les plataformes, inclús els propis ajuntaments, que hi haguera un control sobre eixos abocadors i sobre eixes empreses.

O també podem parlar del fracking, que durant tota esta legislatura ha estat damunt la taula en tants debats i que vostés han deixat com una qüestió que estava complint-se tot el que s'havia de fer.

També s'ha parlat també ací de la incineració, que amb estes plantes de cremar residus van a contaminar les nostres ciutats i van a contaminar l'espai del País Valencià.

Tampoc s'ha respectat en altres qüestions.
.
.
, com ha segut la riquesa del nostre litoral, que és una activitat econòmica i que podria ser una indústria sostenible, com és el turisme de qualitat.
Això tampoc s'ha controlat, ni s'ha respectat.

I tantes i tantes qüestions que, durant estos anys, almenys, per al Grup Socialista resulta tristament curiós que el govern responsable del descontrol en el nostre medi ambient siga ara el que vullga abanderar una acció de protecció del mateix medi ambient i que mosatros creem que arriba molt tard i molt mal, arriba molts anys després.

I, sobretot, que en segon punt de la proposició no de llei parlen d'instar al Consell a seguir desenvolupant mesures de prevenció que eviten, reduïsquen i eliminen la contaminació derivada.
¿I això ho demanen vostés?
¿Vostés demanen això?
Si això és el que s'hauria d'estar fent.

Durant legislatures i legislatures, qualsevol mesura o qualsevol proposició que ha fet -i jo sóc prou novell en este tema- des de l'oposició, no ha hagut ninguna d'eixes mesures que vosté parla ací i que s'han tractat en estes comissions i en el plenari, no s'ha donat ni a una proposició no de llei, ni a ninguna iniciativa recolzament per part del Partit Popular.
¿I ara són els que s'erigixen com els defensors del medi ambient, com si hagueren descobert hui o hagueren descobert esta temporada que el nostre territori està sofrint una contaminació, que l'aigua està sofrint una contaminació, que el sòl està sofrint contaminació?

Mire, l'altre dia parlàvem ací de la rambla Salada.
Es van negar també que fóra aprovada una proposició no de llei.
Qualsevol qüestió que siga per a millorar el medi ambient del nostre país, de la nostra comunitat, vostés, si ve de la part de l'oposició, estan en contra.

Per a mi el que demostra açò és que, o durant molt temps vostés sabien que passaven estes coses i negaven els arguments de l'oposició, perquè simplement venien des d'esta part, o que sabien perfectament que no estava controlant-se per part de les conselleries i per part del govern valencià el que estava passant en el medi ambient de la nostra comunitat.

Sorprenent és poc el que mos dóna la impressió a mosatros.
Jo crec que vostés em dóna la impressió que comencen a assumir un paper d'oposició, en el qual comencen a fer propostes per a tindre unes actuacions sobre algun govern i estan donant una imatge d'oposició, més que pròpiament ser el partit que recolza el govern d'esta comunitat.
I, sobretot, quan durant anys no han fet res i, ara, són els verdaders abanderats d'una qüestió que hauria de ser.
.
, com estava dient abans, una qüestió que hauria d'estar fent el govern de la Generalitat valenciana.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Martínez.

Turno de réplica…

El senyor Castejón Chaler:

Moltes gràcies, senyor president.

Jo pensava que això no despertaria tanta problemàtica, perquè.
.
.
si ho presentem perquè ho presentem, si no ho presentem perquè no ho presentem.
Està clar que acontentar l'oposició, cada dia ho tinc més clar, és impossible.

Abans vostés.
.
.
, crec que era el senyor Torró que parlava d'excuses quan per part de l'oposició se presenten propostes i que el Partit Popular, quan els presenta arguments, vostés ho consideren excuses per a anar en contra.
I el que aquí han fet ha segut presentar excuses; excuses, intentant parlar d'altres temes que, si tingués temps, doncs podríem entrar a cada un d'ells.

Començant per l'últim, pel que dia el representant del Partit Socialista, parlava que, bé, la qualitat ambiental, que no s'ha fet absolutament res, que això significa un caos, que no hi ha havut cap tipus de control.

I ja que tinc les dades aquí, doncs.
.
.
breument.
Només en este aspecte que vosté deixava entendre que per part de la conselleria no s'havia posat cap actuació, en el 2013 se van produir al voltant de 2.
000 denúncies, va suposar això la iniciació de 227 expedients sancionadors i des de l'any 2002 fins al 2012 se van presentar més de 16.
500 denúncies, que van derivar en 3.
853 expedients sancionadors, al voltant més o menys de 350 expedients per any.
I com si no s'ha fet res; doncs no, no, s'està actuant.

El senyor Torró també em preguntava algunes coses, que dic, quan se'ls dóna concreció, resulta que tampoc ho accepten, perquè anem a unes coses molt concretes.
Però si anem a l'àmbit global, mos demanen precisament esta concreció.

Doncs mire, mos fea referència a quines actuacions específiques se portarien a terme.
Li en podia dir unes quantes, però a vosté sembla que la inspecció presencial i documental que les actuacions, l'ampliació del que jo.
.
.
, i això en la proposta ja li ho vaig dir, és a dir, intentar formar nous inspectors perquè puguen fer front a noves problemàtiques, que hi haja una cooperació entre les diverses autoritats que se dediquen a tot el tema mediambiental, parlar de temes, és a dir.
.
.
, també dia, quin tipus d'inspeccions se poden fer?
Vosté sap perfectament que hi ha tota una sèrie d'inspeccions que són prefixades, que se fan en inspeccions podíem dir de caràcter integral per a vore si en cada una de les autoritzacions que ens donen se complix la normativa o no se complix la normativa, altres que no són prefixades, que moltes vegades van donat que hi ha denúncies o que s'aporten.
.
.
, el que siguen, gravetats.
Però, el que dia, vosté m'ha presentat aquí una sèrie d'arguments que jo considero que són excuses.

Que no compartixen quines són les nostres prioritats?
Jo ho puc comprendre.
Però la prioritat nostra, evidentment, vostés quan votaran avui en contra, votaran en contra que part del Consell es facen actuacions específiques, específiques, que hi hauria molt de parlar-ne, de control, de la sostenibilitat ambiental, de l'activitat econòmica, prevenció i control integral de la contaminació.
És el que fa la proposta de resolució, no li demano res més del que està en la proposta de resolució.

I el senyor Torró sempre diu el mateix, sempre el mateix.
Diu.
.
.
vosté sempre vol anar més lluny.
Si mosatros li expliquen què volem fer, vosté mos demana el com ho volem fer.
I si li diguem com ho volem fer, vosté també s'ho qüestiona.
És a dir, li diguem com i vosté ho considera impossible.
Són sempre les excuses que veig jo per part en este cas d'Esquerra Unida i moltes vegades per part de l'oposició.

Quines són les mesures de prevenció?
També li les podia dir.
A vosté sembla que crear un sistema d'inspecció mediambiental d'acord amb totes les normatives i que estiga coordinat, doncs li sembla que això sobra.
Desenrotllar una ferramenta per a.
.
.
Home!
El primer que li he dit jo és que el que volem és un impuls d'aquestes mesures.
Per tant, és a dir, no me diga quines normatives.
.
.
Impulsar la coordinació.
I ha arribat fins a una paraula que suposo que li ha sortit de l'inconscient, és a dir, com si nosaltres consideréssim imbecil·litats a aquelles persones que no compartixen les nostres tendències.
Perdone, doncs no, vosté tindrà la seua forma de vore i d'enfocar les coses, però pensem que per damunt de tot, jo pense que la cortesia parlamentària no implica que puguen sorgir estos termes en el debat.

Per tant, i al senyor Torró li podia contestar més coses, però per a poder contestar a tots.
Al senyor Ponce, vosté quan parla se perd, se perd i sempre me trau els mateixos temes.
És a dir, i fica en paraules o en acords nostres el fracking.
Vosté sap perfectament, les vegades que hem discutit el fracking, què és el que hem parlat del fracking.
No me diga que estem a favor del fracking quan ho hem discutit quaranta mil vegades quina és la postura del Partit Popular.

Ja mos ha soltat a mi aquí que estem a favor de les prospeccions petrolíferes.
És que més que en l'últim ple que li ho vaig explicar claret, claret, vosté ho torna a traure.

Me trau el tema de les autopistes.
Justet avui el tema ha sortit la consellera perquè també aquí les soltem.
Jo ahir llegia unes declaracions, en este cas del portaveu socialista, com si la consellera Isabel Bonig vullgués un cànon per a poder mantindre les autopistes de pagament.
Ha hagut de sortir hui novament per a deixar-ho claret, claret.

És a dir, mire, (veus) ho ha dit perfectament avui.
I si l'escolten bé, després no interpreten i no creen problemes on no n'hi ha.
Perquè precisament el Partit Popular si d'alguna cosa se caracteritza, sap del que és?
Que quan hi ha problemes donem solucions.
I està clar que vostés no ho reconeixeran.
Perquè aquí hem sentit moltes vegades: durant estos anys no s'ha fet res de res, nada de nada.
Doncs no, precisament el que passa és que vostés no escolten o no volen escoltar, perquè quan se'ls dóna els arguments de les coses que se fan no les tenen en compte.
Poden parlar de tot, però quan se presenta una proposta en concret també la desestimen.

Per tant, és a dir.
.
.
I és que inclús allò de la incineració, mos ha tornat a traure el tema.
I sap perfectament que nosaltres apostem per la valoració energètica, no traguem temes allà on realment no és el moment del debat.

Aquí hi ha una proposta damunt la taula, vostés la recolzaran o no la recolzaran.
El que està clar que per part del Grup Parlamentari Popular sí que anem a donar suport perquè se superen i augmenten estes mesures que es fan en la proposta de resolució.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Castejón.

Turno de réplica.

El senyor Torró Gil:

Anem a vore, senyor Castejón, val.

Supose que no haurem de recórrer al diccionari per a definir «específic».
Val?
Específic no és genèric, és específic.
Val?
Si vosté diu que «dins de la conselleria es feien actuacions específiques de control», quines actuacions?
Perquè sinó no són específiques!
Quines actuacions?
Vosté ha dit ara de formar nous inspectors.
Açò, ací no està en ningun lloc!
No, ni altres ni res!

Vosté el que no pot vindre ací és a que pretenguem endevinar què és el que volen fer!
Que hem d'endevinar-ho?
Això ja és nou!
Ara ja no sols hem de confiar en el Partit Popular, sinó també hem d'endevinar què és el que volen fer!
Aplausos!

Què hem d'aprovar ací?
Açò què és?
No res!
No és absolutament res!
I si jo li dia abans això, que mos prenen a tots per tontos, no té res a vore que es compartisca o no es compartisca la seua ideologia, en absolut.
Ha de vore en presentar coses com estes, que no diuen absolutament res, que l'únic que pretenen és enganyar la gent.
Aixina és!
Pretenen enganyar la gent.
Fer vore com si estan fent coses, quan en realitat no fan res.
Perquè no diu quines mesures pretenen.
.
.
No, no, si ho he escoltat perfectament.
El que sembla que no escolta és vosté.

Li ho preguntat abans: autocontrol.
Què és això de l'autocontrol?
Què és això de l'autocontrol?
Perquè si el que vosté ve ací és a demanar-mos que recolzem que el Consell recolze els empresaris que fan autocontrol, doncs mire, fins i tot podria ser que digueren, bé, anem a vore, anem a dir que sí, però haurem de vore de quina manera identifiquem els empresaris que fan autocontrol, dic jo, com a mínim.
Val?

Dic, val, anem ací, anem a premiar als qui no fa falta que vaja un inspector a posar-los una multa perquè ho facen bé.
Com els premiem?
Primer, com els identifiquem quin són eixos.
I, en segon lloc, com els premiem.
Tampoc està ací, senyor Castejón, no està ací.
On està això?
Clar, no pot contestar-me perquè no pot contestar-me.
No pot contestar-me perquè no està, no està!

I el que no pot vindre ací és a pretendre que li aprovem coses que no diu.
Val?
I pretendre a més que ratifiquem la política d'un Consell que en matèria mediambiental fa qualsevol cosa menys el que diu ací, menys el que diu ací.

I abans he sigut i molt clar, vosté diu «no parlen açò».
De l'únic que li he parlat és del text de la moció.
Mire, no tinc ni res escrit.
Val?
No duc ni res escrit.
Perquè vosté diu, no, és que ací em parla vosté de no sé què.
.
.
No li he dut ni res escrit.
El que hi ha ací.
Comentar-li de pe a pa el que diu esta moció, que és no dir res.
Val?
I com és això el que volen, jo li dic que d'un mode absurd ens fan perdre el temps miserablement ací, en compte d'estar discutint de coses serioses, ens duen propostes que pretenen ser propostes.
Jo no sé, vostés després aniran allí, no sé, a alguna convenció i diran, hem presentat una proposició no de llei per a mesurar el control de les activitats i de protecció del medi ambient i de la salut de les persones.
I algú es pensarà que, bé, açò.
.
.
, la proposició no de llei esta, vaja, ens va a salvar a tots, eh.
Ja no hi haurà més malalts per contaminació i no es contaminarà res perquè, bé, en esta proposició no de llei tan acceptada, tan afinada, en unes mesures tan concretes, tan específiques, tan clares, de com s'ha de fer les inspeccions, com han de fer autocontrols, quin.
.
.
Clar, tot això és precís, bé, estem salvats, senyor Castejón, salvadíssims.
Val?

No, no, jo no fique res.
Jo fique, jo fique el que hi ha ací.
I el que hi ha ací és tractar de vendre fum i fer-nos perdre el temps.

El senyor president:

Gracias, señor Torró.

Señor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Es que, señor Castejón, no hay nada de nada en concreto.
Si de alguna de estas buenas intenciones se plasmará una propuesta en concreto, podíamos debatirla y ver si realmente si están en la línea, si de esta forma se perfecciona cualquier aspecto, pero es que saben que no hay nada de nada.

Vamos a ver, en cuestiones, por ejemplo, energéticas y de transporte lo he mencionado antes.
Aquí se utiliza el ferrocarril menos que en el resto de España y en España muchísimos menos que en el resto de Europa, a niveles tan bajos o incluso inferiores de las pocas cifras que están en la Unión Europea.
O sea, ¿ese es el transporte sostenible?
Eso sería intentar mejorar la repercusión del transporte, la salud de las personas y del medio ambiente, y sus políticas no han favorecido para nada el transporte ferroviario.
Eso lo hemos hablado aquí, lo hemos justificado repetidas veces.

Bien.
Política energética, tres cuartos de lo mismo.
O sea, no me diga que están en contra de las prospecciones petrolíferas, cuando hay que pedirle a Madrid que haga una declaración de impacto negativa, que se le puede hacer porque es una decisión política, eh, y que ustedes la semana pasada se niegan a hacerlo.

Y no diga que están en contra del fracking o que ni a favor ni en contra del fracking porque están validando un tipo de tecnología con su inacción, un tipo de tecnología que, de llevarse adelante, va a hipotecar la mitad de la provincia de Castellón.

Y bueno, y no pueden hablar de sostenibilidad y de mejorar la vida de las personas cuando las funciones que están desarrollando en nuestros bosques, en vez de potenciarlas, las están disminuyendo con su política forestal.
Y además quieren que eso vaya a mucho peor.
Porque, insisto, sus planes de extracción de biomasa son absolutamente insostenibles.
Esperemos que las normas de gestión de los planes de la red Natura 2000 por lo menos preserven la biomasa, lo que ustedes llaman biomasa, que es la vegetación viva de aquellos bosques.

Y ustedes están, insisto, esquilmando, y desprotegiendo y machacando el suelo forestal permitiendo la extracción de la madera quemada a los pocos meses de los incendios, algo que está en contra toda la comunidad científica.

Y ustedes se han cargado la investigación y desarrollo, la R+D+I, del territorio valenciano, expulsando obligadamente a nuestros investigadores al extranjero u a otras zonas porque no hay recursos aquí para seguir investigando.

Y no pueden hablar de sostenibilidad ambiental cuando, insisto, y esto sería una medida concreta que nosotros llevamos, trajimos aquí, eh, y que ustedes se negaron a volver a devolver a las estaciones de control de la contaminación atmosférica a los puntos donde estaban para saber qué es lo que está respirando la gente que vive en la ciudad de Valencia.
800.
000 personas, eh?
, que antes había cuatro estaciones que medían los niveles de contaminación dentro de la ciudad, y ahora solo queda una.
Están todos en la periferia.

Ustedes están…, no es que estén intentando mejorar la salud de las personas, están intentando que no sepamos de qué forma la gente se está muriendo.
Insisto en que 16.
000 muertos al año por contaminación atmosférica en las ciudades, en el estado español.
¿Cuántos nos tocan a nosotros?
No lo sabemos.

Ustedes se han cargado todos los planes de las renovables, eh?
Se han cargado incluso a las pequeñas cooperativas eléctricas que hacían un uso un poco más sostenible porque por lo menos la distribución respecto a la producción era más cercana.

Y hablan de autocontroles.
¿Le pedimos a las cementeras que hagan autocontrol voluntario de dióxidos una vez al día, por ejemplo, o cada semana?
¿Se lo pedimos?
¿Se lo sugerimos?
Ni siquiera se lo sugerimos.
Hay un control mensual, eh.
Y ustedes quieren quemar, están quemando allí determinados residuos y quieren quemar el resto de residuos urbanos.
Y eso no es valorización energética, porque no se saca un aprovechamiento energético de allí.
Y si hubiera aprovechamiento energético es porque han hecho mal los deberes en la gestión de residuos, eh, no reduciendo, no minimizando y no reciclando y reutilizando como toca.
Porque si no esos residuos no tendrían el poder calorífico para volver a hacer esa valoración energética.

O sea que, esa política de residuos es perversa.
La política de bosques es perversa.
La política energética es perversa.
La política de transportes va a peor.
Y bueno, agua, aire, suelo.
El tema del agua lo hemos hablado aquí hace un rato.
¿Qué han hecho ustedes para proteger el patrimonio hidráulico valenciano?
Si por un lado se ha permitido la contaminación.
Si por otro lado lo único que apuestan es por trasvases…, y antes lo ha dicho la señora Iranzo, «ustedes que se cargaron el trasvase del Ebro, que nos iba a dar agua para todos».
Pero, bueno, aún estamos en esas falacias y en esos engaños a la población valenciana.
¡Por favor, por favor!

Y en el tema de… A ustedes no les gusta oír las verdades, pero es que se las tenemos que repetir una y otra vez, porque aquí estamos para eso, para debatir y para dar argumentos.
Ustedes no los dan o los que dan, eh, y nosotros tenemos que contrarrestar argumentando que esto es infumable, es inaprobable.
Y ya que tenemos el tiempo para decir la nuestra, pues lo tenemos que decir, eh.

Por tanto, insisto, esto es un papelón, señor Castejón, yo no sé cómo se presta a hacerlo.
Y bueno, esperemos que pronto cambien las cosas.

El senyor president:

Gracias, señor Ponce.
Ha hecho usted un… (Remors)

Señor Martínez.

El senyor Martínez Juan:

Gràcies, president.
Molt breu.

Mire, les mesures concretes que jo he vist de moment, i que vosté no ha especificat, són: l'ERO de VAERSA, que ha deixat descoberts molts treballs mediambientals en el nostre país; la reducció de personal en el CEAM, el Centre d'Estudis Ambientals del Mediterrani; altres que no atenen determinats estudis mediambientals per a evitar que es posen en marxa; monts d'utilitat pública que volen ser subhastats; reducció de personal en els parcs naturals, i en alguns quasi inclús fins i tot deixar alguns expedients caducar perquè no siguen sancionades determinades empreses.

Eixes són les mesures concretes que vostés sí que han fet fins ara, que són les impulsen la tasca del govern de la Generalitat valenciana, com bé vosté ha dit.

Res més.
Gràcies.
(S'interromp la gravació)

El senyor president:

Suspendemos la comisión y, posiblemente, la volvamos a retomar el día 6 de mayo -¿de acuerdo?
-, con los puntos que quedan pendientes.

(Se suspén la reunió a les 19 hores i 12 minuts)