Obres%20P%C3%BAbliques%289030.10.04%20macro.html





Comissió d'Obres Públiques, Infraestructures i Transports realitzada el dia 4 d'octubre de 2017.
Comença la reunió a les 10 hores i 38 minuts.
Presideix el diputat senyor Vicente Arques Cortés.
Reunió número 24/i II.

El senyor president:

Bon dia.

Doncs, abans de continuar la comissió d'ahir, tornem a verificar que n'hi ha quòrum.
Senyor secretari…

(El secretari passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

Compareixences en la fase de participació ciutadana del procés d'elaboració del projecte de llei, de La Generalitat, de l'horta de València (RE número 68.
227, BOC número 199).
Continuació

El senyor president:

Pues, dado que hay cuórum, vamos a continuar con la Comisión de Obras Públicas, Infraestructuras y Transportes en fase de participación ciudadana del procedimiento de elaboración del proyecto de ley de La Generalitat de la huerta valenciana.
Nos acompaña el señor Josep Benlloch.

Compareixença del senyor Josep Benlloch Serrano

El senyor president:

Le informo que tiene ocho minutos en su primera intervención, y posteriormente a las intervenciones de los grupos parlamentarios, podrá volver a intervenir por un tiempo de cuatro minutos.

Iniciamos cuando quiera.
Muchas gracias.

El senyor Benlloch Serrano:

Molt bé.

Bé, en primer lloc, volia fer entrega de tres documents, que són tres informes que l'associació de veïns La Taula per la Partida han fet des de l'any 2013 sobre l'horta de Campanar, d'acord?

El senyor president:

Informes que incorporaremos al expediente.

El senyor Benlloch Serrano:

Bé, Campanar tenia set partides d'horta de les quals actualment sols queda la partida de Dalt.
L'última en ser destrossada va ser la partida del Pouet en els anys noranta i dos mil, bé?
Està envoltada per València, la pedania de Benimàmet, Campanar, Paterna, Mislata i Quart de Poblet.
Té una extensió, aproximadament, de quaranta hectàrees i està en plena producció, malgrat el que es diu algunes vegades per interessos molt concrets.

Treballen més de dotze llauradors actius, ja d'una edat, alguns, avançada, i a més a més d'esta horta productiva, té uns béns patrimonials importants.
Entre ells, hi ha el Molí dels Frares, que dintre conté un fresc del segle XV, i el molí també, si s'excavara i se feren unes rases arqueològiques, possiblement descobririen que és del segle IX.
I també contenen una sèrie d'alqueries i l'assut de Rascanya totalment abandonat.

A més a més, en el que respecta a la cultura de l'aigua, la partida de Dalt, que rega de la séquia de Tormos, té una completa xarxa de regadius antics amb alguns empartidors d'origen àrab que pensem que és un patrimoni cultural important.

La Taula de la Partida és una plataforma que se crea en 2013 a partir d'una acció de l'associació de veïns junt amb uns alumnes d'arquitectura, que fan un treball sobre un procés participatiu sobre la partida de Dalt.
D'ahí es van incorporant altres organitzacions, com la Colla dels Dimonis de Campanar, l'Associació de Veïns de Benimàmet i Campanar, l'Assemblea de Joves de Campanar, la Fundació per la Justícia, que porta el projecte Agrosolidaris en terres de Campanar, les Espigoladores, veïns del Pouet i el col·lectiu La Dula.

Les propostes i al·legacions que van presentar a la llei en el seu moment partixen del treball dut a terme amb els mateixos llauradors i de l'anàlisi de les propostes desenvolupades per l'anterior govern que afectaven la partida de Dalt, que de dur-les a terme, avui dia pràcticament no existiria ja.

Volem una protecció amb grau màxim per a la Partida de Dalt.
Pensem que el seu futur deu ser un parc agrícola de producció ecològica que done garantia i rendibilitat als llauradors.
El procés actual, amb els majoristes estrenyent-los i sense unes polítiques de preus, fan que els llauradors cada dia estiguen més desmoralitzats i la pràctica agrícola siga cada dia menys rendible.

Per caminar cap a este fi, contemplem que és important que en la llei se reculla un ampli pla de residus, tant vegetals com d'envasos, plàstics, etcètera.
Pensem que, tal com està ara i com estem en estos moments, amb les polítiques actuals d'allunyament del que són les pràctiques agrícoles més petites, més xicotetes, si no se cuiden estes qüestions, pràcticament s'anirà desfent la pràctica agrícola.

Volem també representació directa dels llauradors a l'òrgan gestor.
La composició de l'òrgan gestor ens sembla bé, però existixen àmplies partides d'horta que no tenen representació.
Per què?
Perquè els sindicats no tenen cap implantació en eixes parts, perquè el consell agrari és el Consell Agrari de València i no pot acollir-ho tot i perquè la representació dels llauradors queda molt minoritària.
Per tant, pensem que, segons les zones de l'horta de València, deuria existir un plantejament de representació directa dels llauradors.

Bé, nosaltres pensem que fa falta un pla de mediació entre els llauradors i els ens gestors de la llei i de l'horta.
Per què?
Perquè hui en dia, que hem vist que en diferents estaments, en diferents activitats, en diferents processos, el tema de la participació ha sigut un tema fonamental per acostar les propostes, creiem que en este cas també se deuria contemplar un procés de participació, un procés de mediació per a acostar eixes propostes dels llauradors, dels afectats, als ens gestors.

La nostra experiència, que partix precisament d'un procés participatiu amb els llauradors de Campanar -pense que és la primera vegada que es fa una acció d'estes, vull dir, no portem ací teories, ni portem res, portem el que els llauradors han anat dient-, pense que ha sigut molt clarificador.

Bé, crec que en l'anterior pla general de València i tot el tema d'infraestructures viàries, a la partida de Dalt la travessava una gran via d'alta velocitat de quatre carrils per banda, una rotonda de cent metres d'ample al mig de la partida, que això haguera acabat destrossant tota la partida de Dalt.

A més a més, fruit d'eixa previsió, una part important de la partida de Dalt, ja està venuda a especuladors, immobiliàries, bancs, senyors com Roig i companyia, ho poden comprovar en el registre.
No volem que açò ocórrega, volem que tot açò s'anul·le, volem que la partida siga una partida d'horta, volem que continue en l'estat que està, potenciant, com hem dit abans, eixos usos agrícoles no intensius.

Per tant, volem que desapareguen de tots els mapes eixes carreteres i eixes rotondes tan bestials.
De fet, la de Pío Baroja no s'ha acabat, i sols el que era un sentit s'ha convertit en dos sentits, perquè no té per a més, no fan falta més carreteres, ni fa falta anar més de pressa des de la rotonda de Maestro Rodrigo a l'hospital de Quart de Poblet.

Pensem que això deu quedar tot anul·lat, que la llei deu procurar que totes estes qüestions s'eliminen i que junt amb açò el que sí que volem és que les parts que n'hi han en estos moments.
.
.
, millor dir, els viaris que n'hi han ara, se conserven, i se conserven en el sentit que tenen ara, el que és principal, que siga principal i que estiga asfaltat, i el que és camins d'entrar als horts i d'entrar als camps, que se conserve com està.

A més a més, es deuria conservar tota la xarxa de séquies que tenim en la partida perquè, d'alguna manera, el futur siga millor per als llauradors i per als ciutadans de València.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Comencem el torn d'intervencions dels grups parlamentaris.
Comença el Grup Parlamentari Ciudadanos, per un temps de quatre minuts.
Quan vullga.

La senyora García Jiménez:

Moltes gràcies, senyor president.

Moltes gràcies, senyor Benlloch, per estar ací, per explicar-nos un poquet el seu sentiment de l'horta, que ha anat desapareixent al llarg del temps, però és clar, el boom immobiliari ha fet molt de mal, molt de mal perquè molta gent tenia horta, i jo crec que ha caigut en les mans de vendre eixos terrenys, perquè potser veien que no tenien productivitat i els donaven prou diners per a comprar-los.
I és el que n'hi ha en la realitat, però bé, ara tenim altre cas, que volem preservar este paisatge, que me pareix ideal i molt bonic.

I nosaltres, des d'ací, veiem que vostés han presentat, pel que ha comentat, al·legacions.
S'han recollit algunes en la llei esta d'ací?
M'agradaria que ara, quan acabara, me contestara si s'han recollit, si n'han sigut moltes, si no, i ja ha dit algunes deficiències que n'hi han ací, però de les al·legacions que vostés presentaren, si almenys s'han tingut algunes importants.

Una altra cosa que m'agradaria.
.
.
Sé que estan molt propers del que és la ciutat.
Llavors, pensa vosté que la llei esta té mecanismes perquè la gent no furte, després de tindre la producció que vostés tenen en l'horta, doncs que no se l'enduguen a casa sense comprar-la, o siga, anar i agafar-la d'ahí?
Si n'hi han prou mecanismes perquè no la furten.
I si pensa vosté que esta llei ha ficat tots els mecanismes que deuria ficar perquè no se produïsca tot això?

I després, també, una altra de les coses que m'agradaria saber és que la gent que ve ací ve amb una mitjana d'edat doncs prou elevada, que se dedica a l'agricultura, i és una llàstima que n'hi ha jóvens que no estan fent res, que podrien dedicar-se a l'agricultura i, de fet, estem fent esta llei per a això, per a incentivar-los i motivar-los.
Però, pensa vosté que esta llei ha ficat algun mecanisme també per a incentivar que els joves se dediquen a l'agricultura -a l'agricultura, a l'horta o al que se puguen dedicar- i viure dignament d'això?

Serien les meues preguntes, perquè sé que ara li'n faran moltes.

Moltes gràcies per la seua intervenció.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Continua el Grup Parlamentari Podemos-Podem.
Quatre minuts.

El senyor Montiel Márquez:

Bon dia, senyor Benlloch.
Gràcies per vindre.
Agraït i reconegut per la seua presència.

Ha recordat, vosté, el procés de desaparició.
Jo recorde la batalla del Pouet, recorde al final dels noranta i el 2000, la desaparició de la partida del Pouet.
De fet, encara n'hi han, si no m'enganye -vosté ho sabrà millor que jo-, encara n'hi ha algunes alqueries en peu, allí abandonades, de les que se van expropiar per urgència i mai no se'ls va donar cap utilitat.

Jo estava quasi segur que eren les que jo recordava, i ahí estan, en runes.
Allò se va expropiar per urgència pel Partit Popular en un planejament, des de l'Ajuntament de València, per un planejament que suposava que anava a protegir-les, i que les ha abandonat completament.

Jo crec que vosté té raó a l'hora de defensar la partida de Dalt com un indret clau en l'articulació de la protecció de l'horta.
Crec que, a més, el rec de la séquia de Tormos rega prou, o siga, aplega amb normalitat, i sí que crec que n'hi han.
.
.
Em sorprén que el Molí dels Frares i algunes altres alqueries no estiguen dins d'un catàleg municipal com a béns a protegir.

De tota manera, em preocupa el que dia vosté de dotze treballadors actius, no?
, per a quaranta hectàrees -crec que ha manifestat, vosté-.
I vosté parla d'un parc agrari.
El que passa és que jo entenc que la idea de parc agrari, per a tindre, diguem, una massa suficient com per a fer-la viable, des del punt de vista de la gestió, necessitaríem més terreny.

Han pensat vostés com connectaria la partida de Dalt amb altres espais d'horta?
Quines connexions, quines infraestructures verdes, o quins connectors serien necessaris per a donar viabilitat i garantir la supervivència de la partida de Dalt i d'altres elements?

Després, pensa vosté que és prou el caràcter vinculant que té la llei?
A mi -és una impressió, encara preliminar-, em sembla que la llei no lliga prou als planejaments municipals, eh?
Jo crec que esta llei encara no és prou vinculant per als planejaments municipals, i de fet, sobretot, amb els planejaments que estan en curs, eh?
, perquè en este moment n'hi ha massa planejament i massa PAI vius com per a ficar-se còmodament a tramitar una llei i deixar que mentrestant el mercat vaja decidint per nosaltres sobre el terreny.

Em preocupa també el tema del relleu generacional.
Parlaven de dotze llauradors, i jo volia que vosté ens diguera què ha passat amb les famílies, què ha passat amb els joves, quin itinerari podrien tindre, quina formació, què faria falta, què hauria d'incorporar esta llei en matèria de formació professional, per exemple, perquè poguera haver-hi un relleu generacional en què el llaurador no fóra sols un que treballa la terra, sinó que fóra un tècnic en la gestió agrària i poguera tindre també un reconeixement social, perquè jo crec que és molt important el reconeixement social dels llauradors.

I volia saber també si havien fet vostés.
.
.
-m'ha dit que havien fet al·legacions a la llei en la fase de tramitació-, si també al pla d'acció territorial de l'horta feren al·legacions.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Continuem amb el Grup Parlamentari Compromís, per un temps de quatre minuts.
Senyora Ferrer.
.
.

La senyora Ferrer Matvieychuc:

Moltes gràcies, senyor president.

Moltes gràcies, senyor Benlloch, per estar hui ací exposant el seu punt de vista per millorar aquesta llei.

En relació amb el que ha comentat, a mi, una de les coses que m'ha semblat molt interessant, és que parlava dels mecanismes de mediació.
A mi, m'agradaria que poguera explicar un poquet.
.
.
, sé que tindrà molt poquet de temps després per a poder abundar.
Com considera que s'haurien d'arreplegar en la llei els mecanismes de mediació que comentava?
I també, els mecanismes de participació en el mateix contingut de la llei.

I una altra qüestió que volia preguntar-li és el seu punt de vista respecte als enclavaments de recuperació d'horta, i si el disseny segons està arreplegat en la llei, en l'avantprojecte de llei, considera que és suficient per a poder recuperar el patrimoni en el cas de la partida de Dalt, que comentava vosté, el Molí dels Frares, si és suficient o si cal fer algun tipus de matisació, o ampliació o inventari, etcètera, en la llei per tal d'afavorir eixa recuperació i protecció de l'horta, que és, en definitiva, l'objectiu de la llei.

M'agradaria també preguntar-li la seua opinió, en termes generals, sobre la repercussió que considera que tindrà aquesta llei sobre la conservació de l'horta i sobre l'impacte de cara a la revitalització de l'horta, pel que parlàvem del relleu generacional.

Res més per la meua part.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies.

Continuem amb el Grup Parlamentari Socialista.
El senyor Briet, amb un temps de quatre minuts.

El senyor Briet Seguí:

Gràcies, senyor president.

Benvingut, senyor Benlloch, i moltíssimes gràcies, sobretot per la presentació que ha fet de les al·legacions, de la seua intervenció, perquè ha vingut a dir-nos, al final, que no és una qüestió simplement d'idees, sinó una qüestió que naix des de la base social, des dels mateixos llauradors, i això s'agraïx.

Crec que es mostra també en les al·legacions presentades.
Són molt concretes, molt raonables, totes elles, que, almenys des del Partit Socialista, anem a estudiar i a tindre en compte perquè partixen d'una realitat.

Quan parlen de la funcionalitat com a corredor agrícola dels camins, és una realitat, què va a passar amb eixos camins si s'estableixen les activitats terciàries?
I ahí ja li faria la primera pregunta: què afegiria a la llei perquè aquestes activitats terciàries, que planteja, o que possibilita la llei implantar en la zona d'horta, què plantejaria vosté, què hi afegiria perquè aquestes no foren una font de conflicte de l'activitat agrícola i la mateixa acció d'implantació d'aquestes activitats?

M'agradaria també que ens explicara un poc més que vosté parla d'agents mediadors, vull dir, considera que l'ens gestor ha de ser el mediador, o considera, segons posa en les seues al·legacions -que he pogut llegir-, que parla de la figura concreta d'Â«agents mediadorsÂ»?
I si és així, com ho crearia?
Com una oficina itinerant, com agents puntuals en un lloc o vinculats als llauradors?
Perquè crec que fan alguna proposta d'utilitzar alguna de les figures existents per tal de dur-les a terme.

M'agradaria saber també l'opinió de l'associació que representa, si considera que aquesta llei és suficient per a protegir l'horta, o a més hi ha d'haver alguna cosa més, no quelcom més legislatiu, perquè jo pense que vosté ha expressat molt clar que deuria protegir l'horta amb la màxima protecció possible, però m'agradaria saber si pensa que amb la llei és suficient, o a més hi ha d'haver accions que no estan arreplegades en aquesta llei.
I si creu que aquesta llei enceta el camí oportú per arribar a eixa protecció que vostés desitgen.

Res més, moltíssimes gràcies.

El senyor president:

Gràcies.

Grup Parlamentari Popular, per un temps de quatre minuts.
El senyor Santamaría?
El senyor Santamaría.

El senyor Santamaría Ruiz:

Senyor Benlloch, en primer lloc vull donar-li les gràcies en nom del Grup Parlamentari Popular per acudir a estes Corts i exposar la seua posició en relació a una llei que ens preocupa.
Jo, a més, amb un important factor sentimental perquè m'he criat en l'horta de Campanar.
Quan botàvem la tanca del col·legi, quéiem dins de l'horta de Campanar, i també en la de Benicalap, i la veritat és que sí que ha desaparegut una gran quantitat d'horta i la trobem a faltar, no?

Pero, yo no sé si usted es agricultor o no lo es, pero me parece que sí que es importante ese inciso que ha hecho, en el que usted ha trasladado o nos ha comentado que trasladaba la opinión de los agricultores, que son los verdaderos protagonistas, y que creo que deben ser el objeto fundamental a salvaguardar, además de los valores paisajísticos que pueda tener la huerta de Valencia, pero sobre todo a las personas que viven de esta actividad.

Yo quisiera preguntarle si usted no considera que una ley que tiene 47 artículos y dedica solo 2 al fomento de la actividad de la competitividad del sector agrario, si no echa en falta más medidas para garantizar que, efectivamente, ese enclave difícilmente, partimos en nuestro partido de suponer que difícilmente lo podremos sostener si no es rentable económicamente, la actividad que desarrollan allí los agricultores.

Usted ha comentado que ha hablado con los agricultores.
Mi segunda pregunta iría en ese sentido.
¿Qué opinan los agricultores consultados cuando se habla de suelo infrautilizado, y sobre todo de las obligaciones que la norma y el posterior Plan de acción territorial de la huerta de Valencia (tus), perdón, que ya se está tramitando en el ayuntamiento y que impone unas enormes cargas a los agricultores?
, ¿qué opinan del suelo infrautilizado, de cómo está regulado?

¿Qué opinan de los enclaves de recuperación y de las obligaciones que se impone al agricultor, que a duras penas puede mantener la actividad económica?
¿Qué opinan de la obligación de restaurar y de la posibilidad de perder sus tierras si no están dedicadas a los cultivos que, como usted ha dicho, deben de estar orientados, por ejemplo, hacia la agricultura ecológica?
¿Los agricultores están de acuerdo en que su actividad tenga que tener esa limitación de uso vinculada a la actividad de agricultura ecológica?
Lo digo porque yo vengo de una familia de agricultores, mi abuelo, mi tío, mi madre, y por ejemplo, en Albuixech, que entra en el ámbito de aplicación de l'horta, se están poniendo nuevos cultivos para las comunidades islámicas, por ejemplo.
Esto no estaría contemplado en todos los cultivos tradicionales de l'horta, pero, sin embargo, están dando una respuesta a la situación de muchos agricultores.

Cuando habla usted de esa necesidad de mediación, ¿cuáles detecta usted que son las posturas enfrentadas, o dónde ve mayor conflicto en relación con lo que define la ley, que es una regulación genérica que a nosotros nos plantea serias dudas con respecto a las limitaciones u obligaciones que le plantea a los agricultores?
, ¿cuál ve usted que son esas principales diferencias y esa labor de mediación?

Estoy de acuerdo.
Yo creo que la presión urbanística de las infraestructuras viarias que se han construido en la ciudad de Valencia han tenido menoscabo para la huerta, pero también le preguntaría, en estos dos últimos años, qué se ha hecho desde ayuntamiento y Consell, si es que se ha hecho algo para evitar o para recuperar estas zonas, además de lo que estamos viendo o tenemos encima de la mesa, si hay alguna cuestión.

Temas de seguridad, los ha apuntado la compañera y no incidiré, pero temas como también el envejecimiento de la población rural.
En mi pueblo, el agricultor más joven es mi primo, y tiene cerca de cincuenta años, es decir, ¿no echa usted de menos medidas en ese sentido para que se puedan pasar de padres a hijos y se mantenga un sector tan tradicional, tan importante para nuestra ciudad, para nuestra comunidad?

Gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Santamaría.

Corresponde al señor Benlloch su respuesta conjunta, por un tiempo.
.
.

El senyor Benlloch Serrano:

Moltes preguntes, però…

El senyor president:

Serem flexibles.

El senyor Benlloch Serrano:

…el primer que faria és llegir-vos l'esmena del tema de la mediació.

Diu: Â«Ni la llei de l'horta de València, en la seua globalitat, ni el capítol específic dedicat a l'ens gestor, contemplen ni incentiven la creació de la figura d'agents mediadors entre els mateixos continguts i accions a desenvolupar per part de la llei, així com el Pla d'acció territorial de l'horta i els llauradors com a agents més implicats en la realitat de l'horta.

Â»Aquest fet amaga una pobra concepció de com es produeixen les relacions socials, ja que pressuposa que les accions esmentades seran automàticament conegudes, acceptades i ben rebudes pel col·lectiu de llauradors.

Â»Si es vol que les mesures contemplades, tant per la llei de l'horta com el pla d'acció siguen efectives, portades a terme i executades en la realitat, calen mecanismes mediadors amb els productors de l'horta.
Dit grup presenta, en línies generals, una considerable distància social de les administracions públiques, la informació de les quals els sol aplegar a través dels mitjans de comunicacióÂ».

Â»En aquest sentit, es pot partir de potenciar la figura d'agents ja existents en el territori, com ara els guàrdies rurals, els síndics (inintel·ligible) .
.
.
o de séquia.
Així mateix, també es pot contemplar l'opció de generar nous agents mediadors.

Â»Siga com siga, el desenvolupament d'aquesta iniciativa es deu fer amb sintonia amb els ajuntaments, i podem tenir altres funcions vinculades a la resolució dels conflictes entre els llauradors i els nous usos d'oci que es donen en l'horta.
Â»

Abans, algú ha comentat també el tema dels nous usos.
La persona que continuarà després de mi parlarà específicament d'eixe tema, perquè és un tema que s'ha tractat, tant en combinació entre assut i Campanar, i l'Associació de Veïns de Campanar, i la Taula per la Partida, i se va a fer una jornada específica per a aquest tema.
Ja després comentaran el tema.

La llei sí que recull moltes coses de les que hem plantejat.
De fet, nosaltres no sols presentàrem en el seu moment les esmenes, sinó que anàrem a parlar amb el director general de Territori i li portàrem els mateixos dossiers que hem portat aquí, per pressionar un poquet, que no siga sols presentar unes esmenes, no?
I ell ja ens va avançar alguns elements que se recollien.

Estem en converses amb l'ajuntament pel tema de la representació en l'ens gestor, perquè la representació directa dels llauradors siga tinguda en compte.

El tema de la protecció de l'horta, bé, jo crec que el Consell Agrari està movent el que abans era totalment ineficaç, que eren els guardes rurals, perquè no feien res, una banda d'enxufats del regidor que, pràcticament, eren tots del seu poble, i allí ningú feia res, passaven, pegaven una volteta i se n'anaven.

Això no pot ser així.
De fet, nosaltres, com a associació de veïns, tenim reunions cada trimestre amb la policia local i amb la policia nacional en el nostre districte, i un tema que s'ha plantejat allí i, de fet, patrullen ja, és la policia en els termes que toca, perquè després és Paterna i ja no poden passar.
Però això sí que s'està fent, no?

Molts de vostés han preguntat pel tema dels joves.
Evidentment, és un problema, el relleu generacional.
Nosaltres, dels dotze, doncs n'hi ha tres o quatre que estan treballant la terra, que són joves, tenen al voltant de trenta o quaranta anys, però la realitat és eixa.
Necessitem el tema de la formació, necessitem que l'escola de capatassos de Massanassa siga efectiva i se forme gent com toca, i necessitem que projectes com Agrosolidaris, que està formant gent en l'horta, gent amb risc d'exclusió social, i estan treballant allí i aprenent l'ofici, que ara ja obrin la parada en el mercat de Torrefiel i que puguen vincular per ahí un futur d'estes persones, siga un element implorant.

Evidentment que l'agricultura ecològica no és l'alternativa immediata.
Els llauradors, paraules d'ells és: Â«Si tirant tots els dies no cullc, què vaig a fer si no tire?
Â».
És la seua mentalitat, des dels seus iaios i de tota la vida, no?
, però pense que a poc a poc s'han de fer eixos projectes.

Nosaltres ara encetem un nou projecte amb l'ajuda de l'ajuntament, l'associació de veïns i La Taula per la Partida per difondre els productes de la partida de Dalt.
Se va a fer un tríptic amb les botigues, amb les verdureries de València que venen productes de la partida de Dalt, se van a fer unes plaques per a dir: Â«Ací se venen productes de la partida de DaltÂ», etcètera, etcètera.

Les alqueries estan al catàleg.
El que és un crim és que l'alqueria del Rei, l'alqueria més antiga de l'horta de Campanar s'expropiara de pressa i corrents i se deixara perdre, eh?
Això és un crim que no té ningun sentit, i més ara que pensen fer un parc aquàtic, i al qual també ens estem oposant i anem a continuar oposant-nos, perquè no té res a vore fer un parc aquàtic d'una recreació de l'Índia o no sé on.

Pense que el mal està fet, ja, estem pagant entre 700.
000 i 900.
000 euros a Rainforest, i damunt, un parc aquàtic que no sabem quant ens va a costar.
Nosaltres ens oposem que els valencians, els ciutadans de València, hagen de pagar un euro més per esta infraestructura caòtica amb un contracte de pistolers, eh?

El tema de connectar la partida amb altres zones és un problema.
A Campanar, ara se cria xufa i les màquines d'Alboraia no poden venir a Campanar perquè els denuncien per anar pels camins, per les carreteres.
Vull dir, necessitem un corredor verd que lligue totes les partides, que lligue l'anell verd de la ciutat de València.
No pot ser que no puguen circular lliurement perquè la policia, o les policies, o qui siga no deixen circular estes maquinàries pels camins, els carrers actuals.

Per tant, necessitem una pròpia infraestructura viària perquè se lliguen les diferents partides, i açò és el que constituiria l'anell verd de la ciutat de València i que lligaria unes zones amb unes altres, no sols per a transitar, sinó també per tot el tema del conreu i crear un anell verd, no?

Bé, com han comentat, el tema de la llei ha de ser superior i ha d'amarrar els plans generals.
No pot ser que els ajuntaments, perquè no tenen diners, se dediquen a fer plans generals que ocupen l'horta, i pense que, en eixe sentit, la llei ha de ser taxativa i no ha de deixar créixer el tema.

Bé, jo crec que la llei tindrà, supose que tindrà una repercussió molt interessant per a l'horta.
Possiblement, és la primera llei que tenim i que s'haurà de posar en funcionament en algun moment, i que vorem com el seu desenvolupament va afectant, i pense que això ens anirà donant pautes per a poder, en el seu moment o en successius moments, tractar de modificar el tema.

El ponent, o la persona que compareixerà després, parlarà del tema de la turistificació, perquè ell ha estat en el tema i és el que va a parlar d'això.

Bé, la rendibilitat.
La rendibilitat és un atracament.
Això, als llauradors els atraquen els mitgers i les grans superfícies.
No pot ser que això continue en l'estat en què està i les autoritats polítiques no prenguen partit en este tema, eh?

Jo no he parlat amb els llauradors.
Mosatros portem un any parlant amb els llauradors.
Jo no sóc llaurador, sóc fill de llauradors.
Les terres de la meua família les expropiaren els jesuïtes i, com que no hi havia llei d'arrendaments urbans, eren unes terres que venien ja de més de cent anys, mos tiraren al carrer i se acabó, eh?
, i mon pare se n'anà de carreter per ahí i després treballà en un molí.
Aixina que no, no sóc llaurador, jo.
Cultive terra en un tros que m'ha deixat un llaurador de Campanar i tinc un tros de terra per a treballar la meua terra.

Bé, a Campanar no hi ha terres infrautilitzades, estan totes en conreu, i els llauradors sí que coneixen que no van a perdre les terres per no cultivar-les.
Les cediran al que mosatros diguem el Â«banc de terresÂ», que estan en el banc, i si ells volen treballar-les en un moment donat, les recuperen i sanseacabó.
Jo pense que això és important tenir-ho molt clar, que no va a perdre ningú les terres, perquè això ja està ben parlat, no?
, i ells saben que això ha passat.

I de fet, en Campanar passa, vull dir, en Campanar moltes terres.
.
.
, moltes terres, no, la meitat de la partida, que està en mans de les immobiliàries i dels especuladors, les continuen treballant els llauradors.
Perelló porta 150 fanecades de lletuga i, potser 100 no són d'ell, no se sap de qui són, de la (inintel·ligible) .
.
.
, del tio Nelo, no se sap, ja.
I n'hi han horts ocupats que no passarà com en Benimaclet, per sort, però no se sap de qui són.
Per què?
Doncs perquè les compraren i després han passat de mans en mans, i ara ningú sap on estan, no?

Jo pense que eixe caos que n'hi ha en les terres de Campanar, en una part de les terres de Campanar, és una cosa que a poc a poc s'anirà aclarint, però de fet, ara se treballen totes les terres i no són d'ells, i és un fet constatable, que podeu anar allí i vore-ho, no?

I el tema de l'agricultura ecològica, nosaltres som conscients que és un procés.
Ells no volen parlar d'això, però de res del que siga agricultura ecològica.
Nosaltres ho plantegem com un futur, i nosaltres ho plantegem com una alternativa.
Per què?
Doncs perquè és un valor afegit que dóna molta rendibilitat, possiblement igual que allò de cultura, fer productes per a altres cultures que ara tenim al nostre voltant, però pense que la diversitat farà que totes estes qüestions facen més rendible la rendibilitat per als llauradors.

Bé, jo crec que, més o menys, he contestat a tot.
Si n'hi ha alguna cosa més que vulgueu que aclarisca.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Benlloch.

Finalitzem esta intervenció i sol·licitem la presència del senyor Lluís Benlloch, que deu estar a l'entrada.

Molt bé moltes gràcies.
(S'interromp la gravació)

Compareixença del senyor Lluís Benlloch Calvo

El senyor president:

Buenos días a todos.

Damos la bienvenida al señor Luís Benlloch, que inicia su turno de intervención con un tiempo de ocho minutos.

Cuando quiera.
Ya.

El senyor Benlloch Calvo:

Molt bé.

Bon dia, i gràcies per la invitació.

Jo vinc de la Taula per la Partida de Dalt, en l'horta de Campanar-Benimàmet, però concretament vinc representant un grup de treball que es creà fa uns mesos, un grup de treball sobre usos no agrícoles en l'horta, que agrupa una dotzena o catorzena d'entitats interessades o vinculades al món de l'horta: associacions de veïns de la ciutat de València -Carpesa, Castellar, Font d'en Corts, Campanar, Benimàmet-, entitats socials, com Cerai, Fundació Assut, o altres, com Defensa el Territori com Per L'Horta.

En aquests grups de treball, bàsicament es van plantejar què passava amb la implementació d'usos no agrícoles en l'horta, no?
, des d'una perspectiva on allò central era entendre l'horta com un paisatge productiu en què l'activitat dominant és i ha de ser l'activitat agrícola.

Des d'este punt de vista, qualsevol altre ús que es pense per a l'horta, per aquest grup de treball, ha de ser secundari, ha de ser complementari i ha de ser, d'alguna manera, subordinat a l'activitat agrícola central.

D'alguna manera, les conclusions d'aquest grup de treball es van presentar com a al·legacions al PATODHV i es va poder veure, en la reunió que vam mantindre amb conselleria, que alguns dels principis que es defensaven al grup de treball xocaven fortament amb el mateix pla, especialment, amb l'objectiu 3, revitalitzar l'horta introduint noves activitats econòmiques, i amb l'estratègia número 7, introduir nous usos terciaris a l'horta.

Des del nostre punt de vista, l'objectiu 3 no pot estar considerat, diguem, al mateix nivell o a la mateixa altura que la resta d'objectius, sinó que, com deia abans, ha de ser un objectiu o una qüestió complementària o subordinada al manteniment de l'activitat agrícola.

Pel que fa a l'estratègia número 7, introduir nous usos terciaris a l'horta, per a nosaltres, per al grup de treball, els nous usos terciaris que ha de contemplar l'horta han de ser, bàsicament, usos terciaris vinculats a la mateixa activitat agrícola, com puga ser la transformació del producte agrícola, l'obertura d'instal·lacions per a la venda directa, individual o col·lectiva, o, si parlem en l'àmbit del turisme o l'hostaleria, el principi o el plantejament de l'agroturisme.
M'estendré un poc en aquest camp.

En el grup de treball, a l'hora de plantejar-se les qüestions de l'hostaleria i el turisme, es feia una diferenciació clara entre aquelles instal·lacions ja existents, cap a les quals es pensa que s'han d'atendre aquelles qüestions més problemàtiques per als llauradors, sovint vinculades a la mobilitat, a l'accessibilitat, i a l'aparcament de les persones que hi accedixen, o els vehicles amb què accedixen les persones.

En canvi, cap al segon cas, cap a, diguem, aquelles instal·lacions o explotacions turístiques que es puguen obrir en el futur, en el grup de treball, com deia, plantejàvem que pensem que el principi que deu orientar aquesta activitat és la de l'agroturisme, en el sentit que es deu entendre, diguem, les activitats turístiques o hostaleres, es deuen entendre com un complement de rendes de les mateixes explotacions agràries o llauradors en actiu.

Per cert, se m'ha oblidat dir que, en el grup de treball, hi havien també llauradors de diferents zones de l'horta; es va tractar de representar, que hi hagueren de la zona nord, de Campanar-Benimàmet, per on venim nosaltres, n'hi havien molts, i també de la zona sud.

En aquest sentit, diguem, el tema de les explotacions turístiques, es plantejaven una sèrie de requeriments que pensem que el PATODHV deuria contemplar.
En un principi, aquestes deurien presentar un pla de viabilitat i seguiment que assegure que, d'alguna manera, l'activitat turística no serà en cap moment l'activitat principal de les explotacions agràries, sinó que, com es proposà per a la llei d'estructures agràries en el seu moment, sempre estarà per baix del 50% de l'activitat econòmica.

En línia amb el que ja he comentat, també es proposa un pla de mobilitat, accessibilitat i limitació de vehicles.
Aquesta és una qüestió que constantment els llauradors han posat damunt de la taula, ja que pensen que la introducció d'activitats terciàries pot obstaculitzar greument, diguem, l'activitat agrària.

D'alguna manera, també es plantejava l'existència d'espais d'assessorament o d'acompanyament perquè aquesta idea d'explotacions turístiques o activitats terciàries puga arribar als xicotets i mitjans llauradors, o empresaris agrícoles, i no només detindre's en els grans.

Com ja apareix reflectit en el PATODHV, aquestes activitats només es deurien poder desenvolupar, diguem, en construccions o en edificacions ja existents, i mai en noves edificacions.

Per últim, i anticipant-se a futurs problemes, el grup de treball també considerava la idoneïtat de plantejar un índex de saturació o ràtio que regulara i ordenara des del principi l'existència d'establiments turístics hostalers a l'horta, i previndre possibles processos de tematització, massificació o turistificació de l'espai agrícola.

Aquest índex de saturació o ràtio, entenem que, òbviament, no ens correspon, a nosaltres, determinar-lo, però plantejàvem una sèrie de qüestions o de punts que pensem es deurien tindre en compte, com la unitat per superfície a cada territori concret, o la distància per superfície a cada partida o zona d'horta.

Altres activitats econòmiques ja existents en eixa zona d'horta o partida, el tamany o la grandària de la zona a què ens referim, o qüestions relatives a les formes de mobilitat i accessibilitat.
El fet de considerar el tamany de la partida o altres activitats econòmiques ens sembla important, ja que no és el mateix introduir dos activitats turístiques o hostaleres en una zona tan sensible o fràgil com la partida de Campanar-Benimàmet, o en altres zones, com per exemple, la partida dels Plans, en el Puig, les característiques del qual són molt diferents.

D'alguna manera, també es plantejava que l'ens gestor de l'horta que es proposa al PATODHV, fóra aquell encarregat de regular tota aquesta qüestió de les llicències i les explotacions turístiques i hostaleres a l'horta.

En definitiva, el grup de treball es plantejava dos qüestions: en un primer punt -i acabe ja-, establir limitacions que previnguen la turistificació, massificació o usos que desplacen o minoritzen l'activitat agrícola a l'horta; i en segon lloc, que aquesta activitat hostalera, que ja està a l'horta, estiga vinculada a activitats agrícoles i explotacions agrícoles existents.

Gràcies.

Encara em queden vint-i-sis segons?

El senyor president:

Comencem les intervencions dels grups parlamentaris.
El Grup Ciudadanos, per un temps de quatre minuts.
.
.

La senyora García Jiménez:

Moltes gràcies, senyor president.

Moltes gràcies, senyor Benlloch, i gràcies per vindre a donar-nos ací una explicació de la problemàtica que ocorre hui en dia.
La veritat és que, home, dels ponents que hem vist ací, té una edat prou joveneta, me referisc, o siga, és prou jove.

Llavors, és clar, una de les coses que nosaltres preguntem, ho hem preguntat a diversos, ja, és si esta llei té prou incentius d'ajuda per als jóvens perquè se dediquen a l'agricultora, o vosté pensa que deurien haver-hi algunes coses més perquè la gent se la vera tan il·lusionada explicant el tema com està vosté en este cas, un poquet per a dedicar-se a l'agricultura.
Això ens preocupa.

Una altra cosa que també m'agradaria saber és a quantes persones representa vosté, perquè ens ha dit molts col·lectius, i és un poquet per saber en pla general, eh?
, simplement per tindre una idea de quants estan ahí, darrere, als que podem tirar una maneta o ajudar.

Més coses.
Encara que siga un, és igual, anem a ajudar-los, d'acord?
(rient), però per saber-ho.

Una altra cosa que vosté planteja és l'agroturisme.
Nosaltres estem conformes amb tot això, però s'ho ha plantejat per a l'agricultura tradicional o l'ecològica, o és en l'àmbit general, per a tot?
Un poquet, com es planteja això, en quin sentit.

I després, quan vosté diu Â«la venda directaÂ», és la venda directa ací, a soles, en la Comunitat Valenciana, o també li agradaria que se fomentara més en l'àmbit d'Espanya i, si poguera ser, a altres àmbits?

I, res, i comentar-li com seria la manera de donar-li un poquet de visibilitat a l'agricultura que vosté planteja d'establiments hostalers, i tot això.

Moltes gràcies per la intervenció.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora García.

Continuem amb el Grup Parlamentari Podemos-Podem.
Quatre minuts, senyor Montiel.

El senyor Montiel Márquez:

Bon dia, senyor Benlloch.
Moltes gràcies per vindre i per l'esforç que ha fet per (rient) clavar tot això en tant poc de temps, no?

A mi, em preocupa també el risc de terciarització.
Efectivament, jo crec que s'ha buscat un camí fàcil.
En els objectius de la introducció de noves activitats i nous usos terciaris, s'ha buscat un camí fàcil perquè s'han aixecat els braços, és a dir, s'ha baixat la guàrdia directament en la qüestió agrícola.

Jo crec que és com una mena de reconeiximent que l'agricultura és una activitat residual, en termes econòmics, i per tant, en lloc d'innovar o de fer una aposta més decidida per potenciar l'activitat agrària, el que hi ha hagut, és a dir, bé, s'ha de mantindre una població activa perquè existisca l'horta i, per tant, anem a donar-li rendes complementàries.

Jo crec que això té un risc, té un risc molt greu, i jo crec que vosté n'ha assenyalat alguns, no?
Jo crec que m'agradaria que vosté desenvolupara la idea del pla d'acció territorial, si pensa, perquè, clar, la llei és a soles la llei, necessita després eines, instruments de desenvolupament, i de.
.
.
, el pla agrari, el pla d'acció territorial, perquè, al final, és el pla d'acció territorial qui establirà la gradació i el règim d'usos i activitats permeses, i per tant, volia que donara la seua opinió al voltant d'este pla, perquè vostés hi han fet al·legacions, m'ha paregut entendre.

Després, si vosté creu que el disseny de l'ens gestor és prou, o siga, jo crec que és important que parlem de qui integrarà, com integrarà l'ens gestor, quina serà l'autoritat i la capacitat que tindrà, perquè vosté ha demanat que l'ens gestor tinguera capacitat reguladora en matèria de llicències i explotacions turístiques.
Això és molt (inintel·ligible) .
.
.
Em sembla interessant la seua idea.

També, quina capacitat pensa vosté que deuria tindre l'ens gestor en relació amb el planejament municipal dels diferents municipis que tenen territori d'horta.

M'ha paregut interessant la idea de l'agroturisme i, per tant, que n'hi haja uns mecanismes bàsics per a fer viable eixe agroturisme com a activitat complementària.
En tots els països d'Europa i en altres comunitats espanyoles, també existix el chambre d'hÃ´tes, el bed & breakfast, i un seguit d'oferta, que va lligada al món agrari, i per tant, podria ser part de la solució.

Però, sobretot, m'interessaria també quan vosté parla dels usos vinculats a la mateixa activitat.
Pensa vosté amb espais, no sé, un sequer de xufes, per exemple, o està pensant vosté en llocs de venda que no siga estrictament la venda a peu de porta, sinó en alguns espais que pogueren reutilitzar-se.

I pensant en espais a reutilitzar, m'agradaria que vosté em diguera si pensa que podria haver-hi, dins d'eixe procés, alguna capacitat de reutilitzar els espais de l'horta de La Punta, el que hui és la ZAL.

Gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyor Montiel.

Continua el Grup Parlamentari Compromís, la senyora Ferrer, per un temps de quatre minuts.

La senyora Ferrer Matvieychuc:

Moltes gràcies, senyor president.

Moltes gràcies, senyor Benlloch, per estar hui ací ajudant-nos a millorar aquesta llei perquè complisca amb el seu objectiu, que no és un altre que la protecció i la revitalització de l'horta com a espai viu, no?

A mi m'ha semblat molt interessant el seu punt de vista respecte a evitar previndre la terciarització.
I en eixe sentit, m'agradaria si pot donar-nos algunes idees de mesures que considera que hauria de contemplar la llei, i després la resta d'elements que conformen el desenvolupament de la llei, d'una banda, el pla d'acció territorial, que n'ha estat comentant alguna cosa, però també el pla agrari, respecte a com podem donar-li forma, a aquest paquet normatiu, per evitar això que vosté deia, la terciarització de l'horta, el que es convertisca en un parc temàtic, no?

I com podem articular, des del seu punt de vista, continguts en la llei, que bàsicament és el que tractem en aquesta comissió, per potenciar l'activitat agrària, per fer-li més fàcil l'activitat agrària als llauradors, que això, òbviament, el que portarà és que siga una activitat viable i rendible, des del punt de vista econòmic, i per tant, tindrà més capacitat d'atraure persones jóvens per a continuar treballant l'horta.

M'agradaria, també, preguntar-li sobre mecanismes de mediació i/o participació que considera que s'haurien de tindre en consideració dins el marc general de la llei per tal de fer viable l'activitat agrària, i al mateix temps, la conservació i protecció del patrimoni natural i del patrimoni cultural, construït, etcètera.

I per finalitzar, voldria preguntar-li sobre la seua valoració respecte a l'aportació que fa o quina és l'aportació que fa aquesta llei de cara a l'objectiu que perseguix de revitalització, de protecció, de l'horta.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies.

Grup Parlamentari Socialista, el senyor Briet, quatre minuts.

El senyor Briet Seguí:

Moltes gràcies, senyor president.

Moltíssimes gràcies, senyor Benlloch.

Jo crec que ha centrat molt la seua intervenció en el tema de la terciarització i, per tant, vaig a ser molt concret amb les preguntes.

M'agradaria que poguera clarificar, a la fi, si pensa que l'activitat terciària podria ser un complement a la renda de l'agricultor.
Ja ha explicat quins són els riscos, però si tinguérem en compte que complira amb tots els estudis de viabilitat, tots els estudis estratègics, tots els estudis a que vosté ha fet menció, pensa que complint tot això, podria ser un complement a la renda de l'agricultor?

M'agradaria també que poguera contestar-me si creu que els riscos poden salvar-se amb el control oportú, per part de l'ens gestor o per part de qui considere necessari.
Si opina que, en la situació actual, l'agricultura pot continuar amb el seu treball amb una renda digna, perquè jo crec que quan la llei pretén posar damunt de la taula la possibilitat de la terciarització, és perquè busquen complementar rendes, potser, en èpoques o en moments oportuns que puguen ser raonables sempre amb la finalitat de la mateixa llei.

M'agradaria fer-li, també, dos preguntes, per acabar.
Si no pensa que l'agroturisme pot, a la fi.
.
.
, perquè vosté, dins de les seues accions, ha contemplat l'agroturisme com una oportunitat, no?
, i dins de l'agroturisme, de vegades, en el que hem pogut llegir o en el que hem pogut veure en altres llocs, al final, acaba convertint-se, quasi, en un museu de l'horta, no?
, on es va a ensenyar que ací n'hi havien dos o tres llauradors.
Si pensa que això ara pot ser una mesura interessant, però a curt o llarg termini pot ser un problema.

I per últim, quins usos de transformació haurien de tindre cabuda?
Parla d'usos de transformació.
Quins usos, o alguns exemples d'usos que podrien tindre cabuda o que es podrien incentivar, per part de la llei, perquè fóra complementari.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Grup Parlamentari Popular, un temps de quatre minuts.

Senyor Santamaría.
.
.

El senyor Santamaría Ruiz:

Li done les gràcies en nom del Grup Parlamentari Popular al compareixent per la seua aportació.

No, jo vaig a ser molt breu perquè sí que estime que, bé, doncs, que una postura com la seua, que defensa que n'hi hagen activitats en l'horta addicionals a l'activitat fonamental, que és l'agrària, doncs a ningú crec que li pot paréixer mal, no?

Jo sí que tinc algun dubte, no?
, i és si no pensa vosté que donar-li competències en matèria a un ens depenent d'una conselleria, gestionat per un consorci, en què n'hi han, crec que són trenta-nou municipis afectats i setze pedanies per a on la representació dels municipis és xicoteta, doncs llevar-li les competències que puga tindre la conselleria o que puguen tindre els ajuntaments, si no li pareix que és, en fi, que pot donar lloc que n'hi haja conflictes jurídics importants, perquè, evidentment, els ajuntaments són entitats locals que gaudeixen d'autonomia constitucional reconeguda i, evidentment, llevar-los competències doncs, me pareix una miqueta confús.

Com que vosté diu que té relació amb els llauradors, doncs li preguntaré el mateix que li he preguntat a l'anterior compareixent, molt breument.
Què opinen els llauradors de les mesures que se contemplen en esta llei, que són limitatives quant als seus drets, drets fonamentals com és el de la propietat, no?
, que he dit també, que els imposen cedir l'ús de la seua terra, que els imposen haver de sotmetre's a expropiacions; ha dit vosté que ha estat en contacte amb ells, què opina o quina sensació té que opinen els llauradors d'esta qüestió.

L'activitat d'agroturisme, doncs molt bé, ens pareix bé sempre que siga, doncs, complementària, però no oblidem que el més important, evidentment, és l'activitat agrària, però sobretot les persones que viuen o que intenten viure de l'activitat agrària de l'horta de València.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Doncs ara, el senyor Benlloch, per un temps de quatre minuts, inicia el torn de respostes.

El senyor Benlloch Calvo:

D'acord.

Moltes gràcies per totes les qüestions.

A vore, començant pel principi, respecte als incentius i a les ajudes a l'activitat agrícola, personalment -en este cas, algunes qüestions em referiré a mode personal, perquè no han estat tractades per eixe grup de treball, aleshores contestaré a mode personal-, pense que el PAT té una perspectiva molt centrada des del paisatge i des de la regulació dels usos urbanístics, i que està poc desenvolupada la part dedicada a l'activitat agrícola, és a dir, en tot moment se referix a futures lleis que s'hauran de desenvolupar però que, en un principi, sembla, no sé, passar-les en tot moment a un futur, no?

En eixe sentit, demanàvem un poc una major presència o immediatesa de tot allò que tinga a vore amb l'activitat agrícola, o amb les lleis o les ordenacions referides a l'activitat agrícola, ja que, com hem dit al principi, eixe és l'ús central i la qüestió central de l'horta.

Respecte a quantes persones represente, bé, el grup de treball sobre usos no agrícoles estava conformat per unes vint persones, aproximadament unes deu o dotze, representants d'entitats que eren allí -no sabria dir a quantes persones al mateix temps representaven aquestes-, i d'altra banda, llauradors a títol individual, que estaven allí.

En tot cas, sí que em sembla, i aixina crec que s'ha viscut en les entitats vinculades a l'horta, que ha sigut un grup innovador o que ha posat damunt de la taula una qüestió preocupant, que preocupa a moltes entitats, no?

Respecte a l'agroturisme i la seua vinculació amb l'activitat ecològica o tradicional, entenem que no ha d'estar vinculada a l'activitat ecològica o convencional, específicament a una d'elles, sinó en general a les activitats agrícoles existents en l'horta, no?
, és a dir, que qualsevol llaurador o explotació familiar es puga acollir o puga mesclar les seues rendes agràries amb aquestes.

L'última pregunta crec que era respecte a la venda directa, de si l'entenia com un fenomen vinculat ací, al territori valencià, o a la resta de l'estat.
Per les característiques de la venda directa, pareix, en un principi, més vinculada al territori més proper, però si es desenvolupen formes, diguem, de transport on la venda directa puga aplegar territoris, diguem, més llunyans de manera ràpida, doncs es podria entendre també, diguem, així, no?

Sobre la visibilitat o la promoció de les explotacions turístiques, entenem que açò seria qüestió de futures campanyes, de vore com promoure, diguem, aquest tipus de turisme, no?
, que es podria pensar, sempre des de la filosofia que han plantejat, campanyes de promoció.

Respecte a l'opinió, aixina un poc general, en termes generals, sobre el PAT, un poc tracte de vincular-ho al que es parlà al grup de treball, es pensava que encertadament, o molt encertadament, el PAT planteja elements de protecció i de fre de l'expansió urbanística sobre l'horta, tot i que en açò podrien diferir alguns companys, però semblava molt preocupant certa ceguera o que no anticipava futurs conflictes sobre l'horta una vegada que esta estiga protegida o regulada, no?
Aquestes preocupacions s'incrementaren després de les reunions amb la conselleria.

Respecte al disseny de l'ens gestor i quina serà la seua capacitat d'actuació, tal volta no m'he expressat correctament en la meua intervenció, és a dir, no sé si l'ens gestor ha de ser directament -i amb açò també conteste la darrera pregunta- l'ens que atorga les llicències, o almenys sí que supervise eixe atorgament de llicències o regule amb quins criteris es donen aquestes, no?

Sobretot sí que pensem, i per l'experiència passada, que si algun ens ha d'haver-hi per damunt dels municipis, perquè si tots els municipis atorguen llicències i llicències d'activitat turística o d'activitat terciària, pot produir-se massificacions o problemes derivats que algun ens supramunicipal deuria controlar, supervisar o ordenar.

Respecte als usos vinculats a la mateixa activitat, bé doncs, s'han donat exemples, com el sequer de les xufes, espais de venda directa.
Sí, serien en aquest sentit els usos vinculats a la mateixa activitat.
Sí que ens pareixia interessant el tema de la transformació del producte agrari, no?
, és a dir, pensem que és una qüestió molt important a l'hora de pensar l'activitat agrària.

Respecte a l'horta de La Punta i la ZAL, una qüestió polèmica que també està damunt de la taula, personalment pense -i crec que també diferisc amb alguns companys-, que el que s'hauria de plantejar és una reversió parcial.
Pense que és molt difícil parlar o pensar en una reversió total dels usos o dels terrenys de la ZAL, i que més bé s'hauria de pensar en unes reversions parcials, sobre la base d'alguna mena de criteris, sobretot també pensant en el cost d'oportunitat que eixa inversió pot tindre en el conjunt de la ciutat, no?
, dedicar tota una inversió a revertir la ZAL.

Què més?
Respecte a mesures que deuria contemplar la llei per regular tota l'activitat turística, pensem que la qüestió de les ràtios o dels criteris d'ordenació, un mecanisme, diguem, vigent en algunes ciutats europees per a regular les activitats turístiques, deuria ser una de les qüestions que la llei incorporara de manera central.

Respecte al pla agrari, també, i com ja he dit abans, pensem que no es pot remetre tot a un futur, a la implementació de futures lleis agràries, sinó que en la mesura del que siga possible, aquestes deurien plantejar-se ràpidament, ja que, per exemple, no sé, els llauradors que participaren en els grups de treball en què hem estat ho consideraven central i el més proper a la seua activitat.

Respecte als mecanismes de participació i de dinamització dins del marc general de la llei, personalment, em dedique a eixa qüestió en concret, de processos de participació i mediació, i sí que pense que ahí n'hi han dos o tres qüestions interessants.

En primer lloc, que en l'ens gestor estigueren representats els llauradors, no només pels sindicats -per descomptat és un mecanisme molt interessant de representació-, sinó també per, diguem, les zones territorials, d'acord?

Nosaltres en concret, professionalment, tenim un projecte des de fa tres anys amb els llauradors de l'horta de Campanar-Benimàmet i entenem també que pensar que la implementació d'una llei va a arribar directament als llauradors sense l'existència de cap mecanisme de mediació, és un plantejament erroni.
La nostra vivència és que els llauradors, moltes vegades, no sé, necessiten elements de mediació, de traducció, de vegades, entre les lleis que es formulen i la seua activitat diària.

Més qüestions vinculades en si pensem que l'activitat agrària podria ser un complement de la renda dels llauradors.
.
.
Sí, bàsicament és el que defensem, diguem, que les activitats turístiques, hostaleres, que puguen haver-hi a l'horta siguen un complement de renda per als llauradors, o les famílies, o explotacions familiars que hi ha en l'horta, i no siguen un obstacle o res que es faça d'esquenes a aquests, i que sobretot puguen ser perjudicials, no?

En eixe sentit, el que pensem és que s'ha d'assegurar o assolir que el PAT, efectivament, siga un mecanisme que busque complementar les rendes dels llauradors o explotacions familiars.

Si l'agroturisme pot ser un perill per a la massificació de l'horta, tal volta, en una extensió desmesurada, ho pot ser.
D'ahí que plantegem també una regulació de qualsevol activitat turística, però pensem que un perill més greu de massificació és una activitat turística o terciària no vinculada als llauradors, sinó, diguem, que es puguen anar obrint qualsevol mena d'activitat o explotació.

Respecte a les darreres preguntes sobre l'ens gestor, un poc em remet al que he dit amb anterioritat, que tal volta m'he expressat erròniament, l'ens gestor no haja de ser qui directament atorgue les llicències, però sí qui supervise, d'alguna manera, les llicències o l'activitat existent en l'horta.

I per últim, respecte a l'opinió dels llauradors d'esta llei, jo agregaré dos qüestions: una, la necessitat d'elements de mediació, de debat, d'acostament de la llei als llauradors, ja que moltes vegades naixen d'uns contextos o amb uns llenguatges que jo crec que se fan molt llunyans a la realitat dels llauradors i donen lloc, com en els nostres espais de treball han donat lloc a moltes mal interpretacions o.
.
.
La nostra vivència és que se viu com una cosa molt llunyana, i en segon lloc, pensem, també un poc en la línia del que he dit abans, la necessitat que el PAT o la llei de l'horta vaja acompanyada de totes eixes lleis agrícoles, o lleis.
.
.
, no recorde ara el nom a què es referix, que és el que jo crec que ells demanen i viuen de manera més propera.

El senyor president:

Molt bé, moltes gràcies al senyor Benlloch.
Agraïm la seua intervenció, i anem a continuar amb la presència del senyor Josep Montasell.

Voleu.
.
.
Si anem cinc minuts avançats.
Descansem tres minuts, tres minutets, i a les dotze iniciem la sessió.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

Compareixença del senyor Josep Montasell Dorda

El senyor president:

(Inoïble) … el qual té huit minuts per a la seua primera intervenció.
Quan vullga.

El senyor Montasell Dorda:

Bé, moltes gràcies.

Dec ser l'únic no valencià que ve a aquesta comissió i, per tant, és un primer comentari.
La meva relació amb l'horta comença l'any 1993, quan aquí es fa el primer seminari internacional sobre l'horta de València.
Llavors, Pedro Salvador Palomo, que era de l'oficina tècnica del Pla Verd de València, va organitzar aquesta trobada.
Llavors estaven iniciant i debatent el Parc Agrari del Sabadell, i ens va cridar a participar, i d'allò, en un moment en què a ningú li interessava l'horta, eh?
, i ara no ho llegeixo, però a ningú, i ell ho denunciava en diferents documents.

Bé, jo m'acullo a dos documents que fan referència a la llei, que són el dictamen del Comitè Econòmic i Social Europeu i la Carta a l'Agricultura Periurbana.
I faig un punteig de l'articulat de la llei respecte d'això.

Evidentment, la llei encaixa perfectament amb aquests documents, sobretot el dictamen del Comitè Econòmic i Social Europeu, l'altre també, però l'altre és més intern, diríem, més nostre, però aquest és de l'àmbit europeu, que es va aprovar pràcticament per unanimitat; van ser 137 vots a favor i em sembla que 3 abstencions.
I tots sabeu el que és el Comitè Econòmic i Social Europeu, o els comitès econòmics i socials, que hi ha tothom, representat.
Per tant, va ser aprovat per unanimitat.

Allò plantejava tres objectius, que són: primer, un projecte territorial de preservació i desenvolupament, i això el teniu vosaltres també en l'estructura de la llei.
Per tant, el teniu.
.
.

Estabilitat en el sòl, i per tant, reconeixeu la funció social de la terra, per tant, també ho feu.
També un ens gestor, i per tant, la llei planteja un ens gestor.

Per tant, veiem que es planteja que hi ha d'haver un planejament territorial, urbanístic en el tema, hi ha d'haver un plantejament, que seria el pla de gestió, i també hi és, i hi ha d'haver-hi una seguretat que això té una continuïtat, i per tant, hi és.

Jo crec que és una llei interessant, i jo crec que és una bona llei, una llei molt urbanística, però que, evidentment, es resol, després, quan es planteja que s'han de fer els plans de gestió, diferents tipus de plans.
Una llei, jo crec que valenta, perquè planteja un model, perquè el problema, de vegades, d'aquestes lleis, és que no saps de què parlem.

I planteja un model que diu, Â«reconeixem l'estructura parcel·làriaÂ», i per tant, li donem importància, perquè això és una identitat de l'horta.
Â«Plantegem que l'ús global ha de ser l'agropecuari, i dintre de l'agrícola, l'herbaci enfront de l'arboriÂ», i per tant, això també és una opció.
Â«Volem fomentar les pràctiques de l'agricultura ecològicaÂ», però no és en contra de l'altra, sinó, diu, Â«reduint l'ús de productes fitosanitaris i fertilitzants de síntesiÂ», fet que vulguem o no, Europa ho està fent, quan està prohibint molts productes pesticides.
Per tant, estem tirant, vulguem o no, de l'agricultura convencional cap a l'ecològica, o per voluntat, o per llei europea, perquè ens suprimeixen molts productes, per tant, en això ja anem aquí.

Diu, Â«recursos hídrics de quantitat i qualitatÂ», i ara que ningú digui que, com que hi ha aigua que no té qualitat, no cal horta.
No, no, és al revés, heu de fer que hi hagi qualitat a l'aigua, que no serveixin de claveguera algunes sèquies que feu servir, per tant, no la feu, i doneu qualitat.
No és, l'aigua és dolenta, no horta, no.
Â«Jo vull hortaÂ», que és el que planteja aquí, Â«i per tant, posaré els mecanismes perquè allò funcioniÂ».

I després parla de la proximitat.
Volem treballar sobretot el tema de proximitat.
Volem donar resposta al consum ciutadà que tenim molt proper, de proximitat.
I això Â«de proximitatÂ», que sembla una cosa estranya, que eren quatre il·luminats que d'allò, mireu la publicitat que fan tots els centres comercials, i tots ara ens ensenyen, almenys a Catalunya, i suposo que aquí també, ens ensenyen pagesos.
Ara tots diuen: Â«Miri, jo produeixo a pagès, tinc un pagès de proximitat.
Â» Allò que semblava que era de quatre il·luminats, ara resulta que no és de quatre il·luminats; ara, fins i tot, és de les grans empreses que es dediquen a la comercialització.

Uns comentaris.
Alerta amb els hortets.
Diré quatre coses molt concretes.
En l'horta no hi ha d'haver hortets de seixanta metres quadrats, perquè això és un gran negoci.
Els horts són equipaments urbans, i han d'estar a la ciutat.
Jo, a Barcelona, dic que han d'estar a la plaça de Catalunya, els horts, eh?
Hortets?
Això, no, perquè això no és agricultura professional, i per tant, aquí s'està optant per agricultura professional.

Dos.
Quan es parla d'evitar un terciari massiu, alerta amb els terciaris massius!
Jo crec que hi hauria d'haver un pla d'usos terciaris i aclarir què vol dir Â«massiuÂ», eh?
Per tant, el terciari, alerta, i plantegem-ho clar, perquè no posem els peus a la galleda.

Quan es parla d'usos d'activitats permeses, alerta què vol dir Â«activitats permesesÂ»!
Les plaques solars no han d'estar a l'horta.
Allò, una horta solar, no.
A la ciutat.
Que les posin on vulguin, a les teulades, on sigui, però no busquem.
.
.
Molins eòlics?
No, perquè un molí eòlic no és la columna, és tota les servituds que creem, perquè l'electricitat no va per l'aire, va per terra, i per tant, això genera grans problemes.
Gosseres.
Els gossos no sabem on posar-los, i posem la gossera a l'horta.
Hípiques.
No sabem on posar les hípiques, i les posem allà.

Això s'ha de regular, s'ha de tenir molt clar si això es vol o no i en quines condicions.

Les alqueries, o les cases, com en dieu vosaltres, per turisme rural.
Alerta!
Una casa de turisme rural al mig de l'horta vol dir accés de vehicles.
.
.
Genera, això, ja n'hem parlat.
Una cosa és el turisme rural i una altra és l'agroturisme, que va lligat a l'activitat, eh?
, i per tant, jo crec que això és important.

Jo crec que és interessant el tema del sòl agrari i fertilitzat, de recuperar terrenys, però s'hauria de ser més valent, s'hauria de fer un banc de terres.
S'ha d'intervenir en el mercat de terres, com per exemple fa França.
A França, quan un compra i ven terres, va al notari, i el notari, com que ha fet l'escriptura, no la dóna per bona abans l'envia al banc de terres.
Li diu: Â«Escolti, aquest senyor ven aquesta terra a aquest preu; se la vol quedar vosté per aquest preu?
Â».
I el banc de terres té dret a quedar-se la terra per aquell preu que han escripturat.
Per tant, allò de pagar en negre i coses així ja no val, perquè tu escriptures deu, doncs l'altre.
.
.
I llavors es pot generar.
.
.
O no m'interessa.
A França, en tot el que són terres agrícoles és obligatori.
En espai urbà també existeix, i és voluntari.
Els ajuntaments poden triar o no, o fins i tot, bé.
.
.

Per tant, això seria una manera de poder adquirir sòl públic per incorporació de joves.
Perquè aquí, un element important és de quina manera s'incorporen els joves.
El problema no és com mantenim la gent gran que hi ha ara.
Jo sóc molt dur amb això.
La gent gran que hi ha ara, doncs molt bé, però com fem que aquesta gent gran tingui continuïtat amb gent de la família o amb gent que li ve de fora, i hem de posar mecanismes perquè això sigui.
.
.
I l'objectiu clar ha de ser la incorporació de joves, perquè si no hi ha joves, data de caducitat.

Jo, a Catalunya, demostro que l'any 2060, Catalunya, 0 pagesos.
Vaig al parlament, en una compareixença que vaig fer, i demostro.
Agafeu el cens agrari, i per exemple l'evolució, i voreu el nombre d'explotacions.
Algú diu: Â«No, és que les explotacions cada vegada són més grans i fa falta menys gent, menys empresaris.
Â» No, no, és que el model no és d'aquest.
Bé, és clar, és un altre model.
El model és que heu de tenir suficient diversitat de pagesos i llavors el model serà parlar com gestionem les explotacions, com entrem en el mercat, i això ja pita.
.
.
(Rient)

Llavors, un parell de coses més i ja acabo.
Jo crec que.
.
.
Bé, això.
L'acaparament de terres.
Alerta amb l'acaparament de terres, que és un altre model, eh?
Què vol dir?
A algú que li interessa va comprant terres de mica en mica, de mica en mica, al final va a l'ajuntament, i diu: Â«Miri, escolti, jo tinc tota aquesta terra, és meva; al final, l'he cultivat, però a mi no m'interessa cultivar.
Si no tinc ja ningú que em vulgui cultivar, hem de canviar el pla urbanístic i construir.
Â»

Això no és cap invent.
El senyor Reyna, que era l'anterior president dels constructors de Catalunya, ho va dir en el Parc Agrari, va dir: Â«Això és molt fàcil.
Comprem terres, anem a l'ajuntament i li diem, «escolti, si ningú no vol fer de pagès.
«Â» A més, ho va fer públic.

Per tant, no és que m'inventi una cosa, és que ja hi ha gent que ho està pensant, això.
Per tant, s'han de posar mecanismes per evitar l'acaparament de terres, eh?
, i aquí hi hauria la funció del banc de terres.

Bé, el pla de (inintel·ligible) .
.
.
agrari parla d'onze línies estratègiques.
Bé, jo agruparia, perquè potser s'hauria de fer una cosa més en cascada, perquè les coses quedessin molt més clares, quatre o cinc línies estratègiques, amb els objectius específics, mesures, una mica s'hauria de desenvolupar.

Després, alerta que la llei quedi morta, perquè la llei es pot matar molt fàcilment.
Aquí podríeu aprovar per unanimitat, i quedar morta.
Heu de desenvolupar els plans de gestió, tots aquells plans que hi ha d'allò.
.
.
I per això, jo crec que hauríeu de posar a les addicionals: Â«Escolti, en tres mesos hem de fer això, en quatre mesos, això, i en cinc mesos, això.
Â»

De la Llei d'orientació agrària a Catalunya, que és la que conec jo, de 2001, encara s'estan desenvolupant coses, i es va aprovar per unanimitat de tots els sectors agraris i per unanimitat de tots els partits polítics.
Unanimitat de tot, necessàriament no vol dir, a vegades, que es facin coses.
Pot quedar morta.
A un, no li interessa, a l'altre, no sé què, apareixen coses.
L'aproven perquè, mira, han fet un consens (inintel·ligible).
.
.
Vull dir que això és important tenir-ho clar.

Bé, em sembla que ja.
.
.
No?
O em falta.
.
.
?

Hi ha més temes, si de cas, ja.
.
.

El senyor president:

Molt bé, gràcies.

Anem a continuar amb les preguntes dels grups parlamentaris.
Comença el torn de preguntes el Grup Ciudadanos, per un temps de quatre minuts.

La senyora García Jiménez:

Moltes gràcies, senyor president.

Moltes gràcies, senyor Montasell, per la seua explicació.
Sé que s'ha quedat curteta, sé que ens voldria aclarir més coses, i a mi també m'agradaria que ens aclarira més coses, perquè no ha parlat de.
.
.

Esta llei té una part que és l'expropiació de quan no s'utilitza un terreny determinat.
El que ens agradaria saber és quina és la seua opinió davant d'eixa situació d'expropiació, si deurien tindre mesures abans de plantejar una expropiació o ficar-la ja i dir, Â«anem a expropiar eixe terreny perquè fa dos anys que no l'ha gastat una personaÂ».
D'acord?

Una altra cosa que veig jo amb el tema d'expropiació és: la gent, perquè no li expropien, dirà: Â«Doncs bé, plante ahí, -jo què sé- quatre matolls i amb això ja ho tinc clar.
Â» És a dir, que és el que pense jo que passarà, potser, amb molta gent perquè no passe eixa situació.

Una altra cosa que també ens preocupa, i que a vosté també li preocupa, és la incorporació dels joves al món agrari, perquè veiem que cada volta està més complicat, i ens agradaria que ens donara unes idees de com s'està gestionant allí els joves, perquè ho vegen com una mesura bona per a poder dedicar-se a esta activitat.

Després, també ha comentat que ha participat en la llei, o crec que he sentit que ha participat en la llei o en la regulació de la llei.
Ens agradaria saber si ha fet al·legacions, i si han sigut incloses, les al·legacions, a esta llei o no han sigut incloses.

I per la resta, bé, doncs, com que hi ha moltes més preguntes i sé que se li aclariran també en poquet de temps, doncs, done el torn a la resta de companys.

Moltes gràcies per haver vingut.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Continua el Grup Parlamentari Podemos-Podem.
Temps de quatre minuts.

La senyora Gascó Verdier:

Moltes gràcies.

Moltes gràcies, senyor Montasell.

En un temps breu.
.
.
Jo, que el conec un poc, sé que està un poc constret amb temps tan reduïts, i és una llàstima, perquè hauríem pogut aprofitar més de la seua presència ací.
Vegem si en les respostes té un poc més de temps.

A nosaltres, una qüestió que ens preocupa és la composició i les facultats de l'ens gestor.
No sé si vosté té alguns suggeriments que fer-nos sobre esta qüestió, perquè queda un poc en l'aire en la llei.

D'altra banda, les directrius que el PAT Horta establixen de quina manera hem d'aconseguir que siguen vinculants sobre el planejament municipal.
Els municipis continuen tenint, evidentment, potestat d'establir els seus plans urbanístics, però com vinculem aquesta llei amb eixos plans de manera que la protecció siga vinculant?

Un tema en què vosté és expert, que són els parcs agraris, però en general la participació ciutadana, l'establiment de les polítiques municipals, i ací territorials, com són els consells agraris, de quina manera les incloem en el pla de desenvolupament agrícola, però més enllà hi ha el que s'està creant recentment, que són els consells agroalimentaris, que van més enllà de la mera producció, que inclouen la ciutadania en general.
De quina manera creu vosté que cal incloure'ls en aquesta llei, perquè el pla de desenvolupament agrícola no sembla que siga el lloc adequat, no?

I finalment, doncs, vull reincidir en eixa premissa, que vosté feia i que és la preocupació general de tots els partits que estan ací, alguns més de boca que de fet, és assegurar la continuïtat.
Vosté té algun tipus de recomanació més concreta sobre com atraure jóvens a l'agricultura?
De quina manera fem que l'agricultura siga un sector suficientment atractiu?
Perquè, evidentment, ahí juga un paper important el tema del preu dels productes, el tema d'assegurar una renda digna, el tema de la formació.
Hi ha moltes qüestions vinculades a assegurar que els jóvens puguen tindre un demà en un sector que per a nosaltres és crucial, però no trobem el recolzament suficient, ni institucional, ni jo diria cultural, perquè això siga una realitat.

I ho deixe ací, perquè, de tota manera, el seu temps és molt limitat.
Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Continuem.
Grup Parlamentari Compromís, per un temps de quatre minuts.
Senyora Ferrer.
.
.

La senyora Ferrer Matvieychuc:

Moltes gràcies, senyor president.

Moltes gràcies, senyor Montasell, per ser ací hui amb nosaltres, per aportar el seu punt de vista i millorar el contingut, i sobretot l'efectivitat que tots esperem d'aquesta llei i paquet normatiu que l'acompanyarà.

A mi m'agradaria preguntar-li, des de la seva experiència en el Parc Agrari del Baix Llobregat, un poc quins considera que haurien de ser els aspectes fonamentals que hauria d'arreplegar la llei respecte al contingut del pla de desenvolupament agrari, d'una banda.

D'una altra banda, també m'agradaria preguntar-li sobre mecanismes de participació per tal que siga una llei que siga propera als principals destinataris que, en definitiva, són els llauradors i les llauradores, per poder desenvolupar la seua activitat i perquè l'horta continue sent un territori viu, social, econòmicament i ambientalment.

I en tercer lloc, a banda de, bé, per descomptat, la qüestió de la continuïtat de l'activitat agrària, que això passa per la incorporació de persones jóvens, i quin considera que ha de ser el paper o el lloc d'activitats terciàries o activitats de transformació dins de l'àmbit de l'horta.

Bàsicament, aquestes qüestions, i li torne a agrair la seua participació en aquesta comissió.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Grup Parlamentari Socialista, el senyor Briet.
Quatre minuts.

El senyor Briet Seguí:

Gràcies, president.
Moltíssimes gràcies, senyor Montasell.

Vaig a ser molt clar en les preguntes.
En algunes entrevistes i publicacions al seu bloc, expressava que calia preservar un mínim de terres de conreu de qualitat en funció del nombre d'habitants.
I ahir, en la intervenció de Josep Gavaldà, afirmà la necessitat de contemplar de manera seriosa la sobirania alimentària en totes les nostres decisions.

La pregunta seria: quin seria el mínim a exigir?
I si creu que seria més important canviar la imatge de l'horta en global o recuperar la major part de la seua activitat de l'explotació agrària.

Per un altre cas, vosté també és gestor, en este cas, sap que els recursos sempre són finits, i en el cas dels recursos que poguera posar la conselleria en aquesta llei per tal de dur-la a terme, quina seria la seua prioritat, la creació i potenciació de l'ens gestor, els programes i ajudes, la formació dels agricultors, la recuperació de la imatge degradada de l'horta, la desclassificació del sòl i la seua recuperació?
M'agradaria que, sota la seua experiència, també ens poguera dir on s'han de prioritzar els recursos.

En algun moment, també he vist l'afirmació que cal promoure la recuperació de finques abandonades o superexplotades per tal de fomentar el creiximent de la base d'explotacions agràries existents.
Pensa que els instruments urbanístics establerts en aquesta llei serviran per a recuperar una gran part de l'horta degradada?

Ahir també preguntàrem als compareixents quins sistemes de finançament es podrien utilitzar, i segons la seua experiència, vosté també, en algun cas, ha dit que seria interessant establir l'import de terres infrautilitzades.
En aquest cas, en aquesta llei, eixa possibilitat no es contempla, però es contempla l'expropiació de l'ús.
I la meua pregunta seria si considera que és una figura més adequada, perquè, al final, en l'expropiació de l'ús, posem les terres en funcionament, en ple rendiment.

També, què pensa de la implantació de les dotacions i activitats terciàries, tal com regula la llei, si aquesta creu que és racional, i si no és així, què hi afegiria perquè aquestes pogueren ser un complement a la rendibilitat de l'activitat principal?

I, per últim, com també hem pogut veure en moltes publicacions, i jo crec que coincidim molts, que tan sols la legislació no és suficient per a protegir, ni per a reactivar l'horta, que s'ha de transmetre la seua importància com a espai natural pels seus beneficis ambientals, com a zona identitària i, naturalment, també com a, fonamental, el tema de la sobirania alimentària.

Creu que aquesta llei enceta i va en el camí oportú?
Baix la seua experiència, suposa un avanç important per a la protecció i dinamització de l'horta, aquesta llei?

Moltes gràcies.

El senyor president:

Motes gràcies.

Finalitza este primer torn d'intervencions el Grup Parlamentari Popular.
Senyor Santamaría, quatre minuts.
Gràcies.

El senyor Santamaría Ruiz:

Senyor Montasell, en primer lloc, vull donar-li les gràcies per vindre des de Catalunya en un moment com este, a la comunitat, a parlar de futur i a parlar d'agricultura.
Gràcies, en nom del Grup Parlamentari Popular.

Vorà, jo escolte ací molt parlar de mediació, de participació, de si l'òrgan i ens de gestió, de les activitats addicionals, de la formació dels llauradors, de la imatge degradada de l'horta, del paisatgisme.
.
.
Ara acabe de sentir el concepte de la sobirania alimentària, que m'agradaria que algú m'explicara què vol dir això, en una societat com la nostra, no?

Però el que.
.
.
Sí, ara, quan (inintel·ligible) .
.
.
que m'ho expliquen, no dic que siga una barbaritat, dic que no sé què significa, no?
Però el que pense, com a nét i nebot de llauradors, és que no sé si algú coneix de què estem parlant, vull dir, tot això, si jo ho parlara en el meu poble, em dirien, Â«Mira, romanços.
La gent se'n va de la terra perquè no guanya prou diners per a viure.
Â» Eixa és la qüestió, i d'esta llei només n'hi han dos punts que fan referència a mantindre la competitivitat de la vida dels agricultors, l'article 45 o 46 i 47; vull dir, ¿n'hi ha prou regulació per a garantir la competitivitat del producte agrícola d'una terra superproductiva, com és la de l'horta de València, que tradicionalment, amb quatre fanecades de terra, podia viure una família sense cap problema dignament?

Segona qüestió que li volia plantejar.
Vosté ha parlat, i coneix o té experiència en el tracte amb els llauradors.
Els llauradors estan molt contents, en la seua experiència, quan se delimiten els drets de propietat privada, quan se'ls imposen determinades obligacions?
Vosté s'ha referit al que succeeix a França, però si jo no me'n recorde, i ara m'ho explica, m'ha semblat que és un dret de tanteig, que és prou diferent del que es contempla en la llei, que és que si tu no cultives, aire, ve el banc i te'l lleva.

Damunt, pregunte una altra qüestió.
Com tota expropiació, en Espanya, i s'aplica la Llei d'expropiació forçosa, la privació d'un bé, que encara que està justificada per l'incompliment o la funció social, en este cas, que se deixa de complir, necessita una dotació, necessita el pagament d'un justipreu -no sé si se diu aixina en valencià.

En qualsevol cas, què passa amb esta llei, que no té diners per a fer front a esta realitat?
Hauran de ser els llauradors qui hauran de cedir la seua terra sense ninguna compensació?
És a dir, han de canviar el cultiu, han d'assumir el cost del paisatge, han de vore com s'imposen els seus drets, han de viure que en dos anys, si un està malalt i no li dóna la gana plantar, o li dóna gust -jo què sé- tirar-se un any sabàtic, doncs també va a perdre la terra, no?
Vull dir, a mi, tot això me.
.
.
Voldria saber les seues observacions.

Sí que estoy de acuerdo amb vosté en unes coses, que compartisc les alertes quant que esta és una llei, per a mi, massa urbanística.
Hi ha la curiositat que és una llei urbanística i l'òrgan gestor va a dependre de la conselleria d'agricultura, no?
També crec que se poden donar problemes jurídics.
No sé si en els casos que vosté coneix.
.
.
És clar, quan els particulars veuen afectats els seus drets, normalment acudixen als tribunals, als advocats.
No sé si ens els casos que vosté coneix n'hi ha hagut molta judicialització dels problemes en l'aplicació de la llei o no, i si mos podria aclarir alguna cosa.

No sé si també jo.
.
.
Vosté ha parlat de l'aigua, i vosté ve d'ahí, d'una zona on té aigua sedentària en l'Ebre.
No sé si han perdut una oportunitat per regular el dret que tenen els llauradors a tindre una aigua de qualitat i regar els seus camps, ací, en València, no?
, sobretot en un temps en què no tenim.
.
.
, en fi, en què estem en sequera, no?

I per últim, sí que estoy de acuerdo totalmente en la falta de mecanismos de continuïtat en la labor agrícola de pare a fills o dins de la família, o de dur gent de fora a.
.
.
Que tampoc no entenc per què ha de tenir una condició, o si hauria de tenir o no una condició qualificada.
Al final, quan algú es dedica a un ofici que no és el seu, doncs fa una inversió, i aquí s'hauria de fer el mateix, entenc.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyor Montasell, té vosté el temps que necessite per a contestar.

El senyor Montasell Dorda:

Sí.
Moltes preguntes.
(Rient)

A veure, el tema de l'expropiació de l'ús.
Una cosa és expropiar la propietat, que això sí que s'ha de pagar un preu just, l'altra és expropiar-los.
Això és una llei que es va crear per a Andalusia, i va passar el Tribunal Constitucional, és a dir, que no sé si el Tribunal Constitucional d'ara diria que sí, però està passat pel Tribunal Constitucional i la va avalar per a l'ús, eh?

L'altra cosa és que s'hagi de regular què entenem per terra infrautilitzada, i llavors hauràs de regular-ho.
Anys sabàtics, pocs pagesos en fan.
Si hi ha algú que fa any sabàtic, ja dubtaré si és pagès, perquè deixarà algú, algun parent, que li ho fagi.
Per tant, és una llei que està contrastada.
.
.
(Algú parla amb el micròfon desconnectat) Sí, però.
.
.
La llei està contrastada, per tant, l'expropiació de l'ús, caldrà definir què entenem per Â«infrautilitzatÂ», eh?
, que pot passar això, que hi hagi algú que (inintel·ligible) .
.
.
, però escolti, els usos i costums, tothom ho sap, eh?
, i tothom sap, quan veus un camp, si ets del sector, jo sóc del sector, tinc terres, fill de pagesos des d'Adam i Eva, suposo (rient), vull dir, que això sí que no.
.
.
, i (inintel·ligible) .
.
.
del parc agrari, també.

Vull dir que, se sap, és un perill que hi ha, però que està contrastat.
Per tant, no hi entro, i més si no t'obliguen.
Diu: Â«Escolti, vosté, o la cultivem nosaltres o l'arrenda a algú perquè la cultivi.
Â» Per tant, tu pots tenir ingressos; et poses d'acord amb un altre i també la pots fer.
És a dir, que et posen les condicions.
Llavors, caldrà establir que durant un temps s'haurà de posar a informació pública, etcètera, que això ja està.

La qüestió dels recursos, que també se n'ha parlat.
A veure, evidentment que els recursos són finits.
Al parc agrari, els recursos fonamentalment vénen de la Diputació de Barcelona, i els ajuntaments aporten petites quantitats, i paguen algunes coses amb espècies.
Amb espècies, vull dir que quan s'ha d'arreglar un camí, doncs una part la paga el parc agrari i l'altra la gestiona l'ajuntament; llavors vol dir que no passen diners al consorci del parc agrari, sinó que la gestiona l'ajuntament.
Quin avantatge té l'ajuntament?
Que els projectes els fan des del parc agrari, i per tant, els enginyers i això, ja està.
Per això dic, es poden buscar mecanismes, programes europeus, és a dir, que hem de posar-hi imaginació.

És fonamental crear l'ens gestor, és fonamental.
Un ens gestor que el pots fer més gran, més petit, més d'allò, pots posar molta gent o poca gent, eh?
, o pots posar, com al parc agrari, gent que està en nòmina, com estava jo -m'he jubilat ara-, de diputació, o gent que està en nòmina del consell comarcal, o gent.
.
.
, és a dir, aportes tècnics, i per tant, pots fer una.
.
.
Ara, en comú acord, i treballen i tal, a través d'una comissió tècnica, l'ens gestor té una part que en diem la comissió tècnica, hi havia el director, el gerent, i llavors un tècnic de cada un dels.
.
.
, d'allò.

Per tant, això és (inintel·ligible) .
.
.
Per tant, l'ens gestor, és important crear-lo.
La discussió entre conselleries, això també ens ha passat a Catalunya, eh?
, vull dir que això.
.
.
La conselleria d'agricultura no s'entén amb la de política territorial; la de política territorial no s'entén amb la no sé què.
Es barallen entre ells, i tal.
Per tant, jo aquí, en el document aquest que he fet jo, proposava que s'ha de crear, de seguida que s'aprovi la llei, un grup de treball de les dues conselleries, de persones de confiança de les dues conselleries -les dues o tres, no sé, perquè això.
.
.
, és clar, no sé com aneu, aquí-, però totes les que hagin d'intervenir en això.
.
.
, i si convé la de cultura per no sé què més, un grup que tu sàpigues que no has d'anar a parlar amb el conseller, ni amb el director general de no sé què, que tu vas a parlar amb aquella comissió que, conjuntament amb l'ens gestor, treballen el tema, i després cadascú parlarà amb els seus; que l'ens gestor no hagi d'estar marejat d'anar amb el de política territorial, que resulta que no s'entén amb el d'agricultura.
No, no, això us ho resoleu vosaltres, perquè si no això sí que és un embolic.

Si feu el pla de desenvolupament, un pla de gestió i desenvolupament, bé, si feu el pla de desenvolupament, és l'estatut, és allà, les grans línies.
Després, en el parc agrari el desenvoluparem amb pla d'actuacions, que en diem.
Cada dos anys fem un pla d'actuacions, que està en funció d'allò que es considera més urgent de tot allò que s'havia dit que es faria, que pot ser per cent anys, com aquell qui diu, no?

Millorem la comercialització dels productes.
Molt bé, això és el pla de gestió.
Com ho farem?
Bé, doncs, ja mirarem.
Aquest any resulta que farem un mercat de pagès, com l'estem fent allà, a tal poble.
Bé, doncs això estarà allà dintre, no?
, i per tant, pla d'actuacions a dos anys, que vol dir que has de posar-hi pressupost.

Allò, la dotació.
Jo ja porto temps defensant el mateix que tots parlem, de nombre de llits per mil habitants en un hospital, o parlem de metres quadrats de zona verda en un municipi, hem de parlar de dotació d'espais agraris per habitant, de superfície agrària per habitant, superfície llaurada.

Ara jo donaré una xifra.
.
.
No us l'agafeu.
.
.
És una xifra amb què treballo jo, i una gent treballem amb això, però.
.
.
, bé, encara ningú no ens ha demostrat el contrari.
En climes com tenim aquí al mediterrani, o la d'allò, setanta metres quadrats per habitant per producció d'horta i fruita seria suficient, però bé.
.
.
Això caldria estudiar-ho més, però bé, estem treballant amb això, no?
, eh?

I per tant, és a dir, seria molt bo que aquesta llei digués: Â«Amb l'horta, volem garantir que a la gent de l'àrea metropolitana o de l'àmbit metropolità de València els hi garantim tants metres quadrats, i això va a missa.
Â» Existeix això en altres llocs?
No s'acostuma a fer.
Suïssa, ho té; el que passa és que allà ho calculen per calories, però bé, és una altra manera de.
.
.
, Suïssa, ho té, perquè com que Suïssa és un país molt especial.
.
.

I, per què es fa això?
En cas de catàstrofes, en cas de vagues, tu tens el menjar aquí.
D'això, hi va haver una experiència de vaga de transports i el poc menjar que arribava a Barcelona, a Mercabarna, era del parc agrari, eh?
, perquè havien tallat les carreteres.

Per tant, és bo que es plantegi aquest tema, perquè això vol dir que ens plantegem la sobirania alimentària, l'autosuficiència alimentaria d'això que, si cas convé feu un curset i ho expliqueu tot això.
Llavors en parleu perquè això.
.
.
, eh?
I tot això s'ha de plantejar, perquè la llei aquesta ha de resoldre això.

És una llei urbanística?
Sí, evidentment.
Evidentment.
.
.
, hi ha molta cosa urbanística, però és una llei que diu: Â«I tot el que no és urbanístic ho desenvoluparem amb el pla de gestió.
.
.
Â», amb una sèrie de plans que posen aquí, no, amb el pla de producció no sé què, hi ha diferents plans.

Per tant, això es treballarà, i s'ha de treballar.
I per això deia, s'ha de treballar, com?
L'ens gestor, abans de tres mesos d'aprovar-se la llei, s'ha d'haver fet, i posar en marxa, abans de sis mesos, tenir tot això ja treballat, perquè si no podem estar anys i panys aquí.
Que ho podem fer més curt i després ja ho anirem creixent?
Però fem-ho, no?
I per tant, és important treballar això.

Mecanisme de participació.
A veure, per participar, s'ha d'educar la gent.
M'explico.
Al parc agrari, l'experiència durant el temps que hi vaig ser jo -ara es torna a recuperar-, teníem el que en dèiem.
.
.
, el consorci el formen la Diputació de Barcelona, el Consell Comarcal, la Unió de Pagesos i La Generalitat, que es va incorporar uns anys més tard, eh?
Ara anava a dir una cosa que.
.
.
Puc dir-ho aquí: menys el rei i el president del govern, tothom hi és -el president de Madrid, eh?
(rient)-, vull dir que hi som tots, estan representats.

Després, hi havia un consell assessor, en què hi havien de ser les entitats, associacions de veïns, tots els sindicats agraris, etcètera.
Què passa amb els consells assessors, de vegades, els partits?
Allà cada u va a defensar Â«qué hay de lo míoÂ», i així no es poden fer consells assessors, eh?
, m'enteneu, Â«qué hay de lo míoÂ».

Quan el partit aquell diu Â«blancÂ», em veig obligat a dir Â«negreÂ».
Ja hi som, malament.
Jo, com a sindicat, no m'han dat un ajut que havia demanat, no per al parc agrari, sinó per a una altra cosa en relació amb la Diputació de Barcelona, llavors en certa manera boicotejo les reunions.

Si és per això, no cal fer participació.
Participació vol dir, a veure, un consell d'administració d'una empresa, si hi ha algú que va a favor de l'empresa de la competència, el fotran fora.
Doncs aquí és igual.
Vol dir que són gent amb voluntat, de procedència de partits, de sindicats, associacions de veïns, però amb voluntat de construir, de construir l'horta, de defensar l'horta, de promocionar l'horta.
Si no van per això, no hi val cap participació, això són guerres que s'han de fer al bar, eh?
I això s'ha de tenir molt clar, perquè és que, si no, realment no acaben de funcionar.
T'estan neguitejant i t'estan impedint fer coses per no resoldre res.
No, no, aquí hem d'anar a resoldre, i és urgent.

El tema dels joves, i gràcies perquè.
.
.
(Rient) El tema dels joves.
Els joves són fonamentals, i el problema dels joves, sempre que parleu amb els joves i d'allò, i experiències que hi ha, de l'escola de pastors, per exemple, que està funcionant molt bé, eh?
, i que estan introduint molta gent a fer de pastors i alguns de pagesos, però pastors al Pirineu, però també a Sant Boi de Llobregat, que han posat pastors pel bosc.
Estan fent selecció.
A la gent que es presenta cada any, els fan una entrevista i n'hi ha a qui els diuen, Â«tu no serveixes, no cal que vinguis a estudiarÂ», no el volen.
Estan fent selecció, i si no, un dia demaneu a l'escola de pastors com ho estan fent.

Quin és el problema?
Tenir accés a pastors, a ramats, a terres, que això ja s'està buscant.
Per tant, és l'accés a la terra.
Gent que no és fill de pagesos.
.
.
Llavors, hauríem d'incorporar, o s'ha d'incorporar, o s'incorpora els acords, o pagesos grans que aviat deixaran la terra, que no tenen descendència, els que puguin incorporar gent que vol fer de pagès, a veure si arriben a entendre's.
Hi ha hagut experiències d'alguns que s'han entès, han vist que funcionaven, diu: Â«Jo estic disposat a tenir aquest noi, que treballi, li arrendo les terres i, fins i tot, com a jubilat, vaig a estones a ajudar-lo.
Â» Això no es pot dir, però funciona així (rient), no?
, allò que fan els pagesos quan pleguen, no?
Per tant, continuen.

Hi ha experiències, d'aquestes.
Altres que diuen, Â«l'arrendoÂ», i alguns altres que diuen, Â«la terra la dono a la cooperativa, i la cooperativa, doncs, gestiona terraÂ», eh?
Vull dir, que hi ha fórmules que podem buscar i s'han de buscar, moltes, però cal imaginació, el mateix que en altres sectors, cal imaginació i treballar-ho.

I no sé si em deixo més coses.
.
.
Ah!
El tema dels consells alimentaris.
Una de les coses que estic defensant jo ara, molt important.
.
.
Si llegiu el document del Comitè Econòmic Social Europeu, que us recomano que llegiu, aixina entendreu moltes coses de la llei, parla de projectes agrourbans.
La diferenciació entre Â«urbàÂ» i Â«ruralÂ», o Â«urbàÂ» i Â«campÂ», Â«campÂ» i Â«ciutatÂ», això, ha de desaparéixer, s'ha d'anar diluint.

Un municipi, tot el seu terme municipal és un, amb dues especificitats diferents, però és el mateix, són complementaris.
Per això, quan en un lloc diu que s'han de resoldre les zones limítrofs, d'allò, jo dic, hauria de quedar clar que el que ha de créixer és el camp cap a la ciutat, no la ciutat cap al camp.
M'explico.

Si aquestes zones de límit, de transició entre ciutat i camp, resulta que hi posem hortets, i anem posant una cosa, una escola que li fa falta un pati més gran perquè està tocant i li creixem l'escola, ens anirem menjant de mica en mica, aplicarem la política de l'arrossegada, que és el que heu fet aquí -i al Baix Llobregat, també, eh?
-, ara traiem set hectàrees d'aquí, ara en traiem cinc, ara passem una carretera, i va arrossegant.
No hi ha pitjor mort que et vagin matant a mossegades.
Val més que et fotin un tret d'una vegada, almenys et mors de cop i no pateixes.
En canvi, l'altre.
.
.

I aquí és el que s'ha estat fent, i allà també, eh?
És que aquestes polítiques estan arrossegant una miqueta d'aquí, una miqueta d'allà, per interès es pot justificar tot aquest món.
No, no, això, ho tenim molt clar.
L'horta és l'horta, la intentem preservar, és un patrimoni, i a més a més, el.
.
.
, el patrimoni és important, però és que l'horta ha donat noms, és un nom geològic.
Quan parles de l'horta, tot el món entén què és l'horta, és una zona amb unes qualitats concretes, no?
, i per tant, és un patrimoni important, i jo crec que s'ha de resoldre.

I no sé si tinc més coses.
.
.

M'agradaria acabar amb una frase.
Ja sé que algú s'enfadarà, però.
.
.

El senyor president:

No dic res.
Acabe, acabe amb eixa frase.

El senyor Montasell Dorda:

Sí, perquè em va agradar llegint el llibre d'en Joan Mira, el Tramvia groc, amb què em sento molt reflectit, perquè doncs és la vida de casa, de pagès, d'allò, eh?
, que diu, a les pàgines 78, 79, 80: Â«He vist terres bellíssimes en diferents parts del món, i moltes altres les he vist en llibres, en documentals, en reportatges, però com escaquer, -eh?
, com allò quadrat- de terra conreada no he vist res, mai, igual que l'horta de València.
Ningú no pensa que s'acosta el temps -això ho deia l'any 2013- en què haurem de plorar per haver destruït aquesta part, la nostra, la del millor patrimoni de la humanitat -parla per ell, per la zona- perquè qui és capaç de destruir una herència com la bellesa impecable d'aquests camps d'horta, serà capaç de destruir-ho tot.
Â»

Carregar-se l'horta, eh?
, vol dir acabar destruint-ho tot.
Intenteu, vosaltres, que sou d'allò, gestionar l'horta, buscar-hi solucions, que hi hagi pagesos, perquè si no hi ha pagesos, no hi ha agricultura.
Ara, és cert, si no hi ha terra, segur que no hi ha agricultura.
Si hi ha terra, potser hi pot haver agricultura, hi pot haver llauradors.
Per tant, a mi, quan a vegades un polític em diu: Â«Escolti, i perquè n'hi ha d'haver?
Â», Â«Miri, escolti, perquè si no en té, segur que no n'hi ha.
Almenys, si n'hi ha, hi podrà caure algú a fer de pagès.
Â» A fer de llaurador, que dieu vosaltres aquí, o llauradora, eh?

Moltes gràcies.

El senyor president:

Molt bé, moltes gràcies, senyor Montasell.

Despedim el senyor Montasell, i sol·licitem la presència del senyor Enric Navarro.
(Pausa)

Compareixença del senyor Enric Navarro Valls

El senyor president:

Molt bé.
Continuamos con la comisión.
Nos acompaña el señor Enric Navarro.
Inicia su intervención con un tiempo do ocho minutos.
Cuando quiera.
.
.

El senyor Navarro Valls:

En primer lloc, voldria agrair-los l'oportunitat de estar hui ací, en les Corts Valencianes, seu de la sobirania popular per a fer escoltar la veu de la gent de la terra, de la gent que té la pell del color de la terra.

El parlament és també la seu de la paraula, i en estos dies convulsos no està de més recordar els verbs Â«parlarÂ», Â«debatreÂ», Â«consensuarÂ», i és que la llei que ens ocupa, ja entrant en el tràmit parlamentari, naix també de la voluntat popular, expressada en l'ILP de l'any 2001, que amb vora cent vent mil signatures, va portar una demanda ciutadana important, i perquè també la llei que ens ocupa tracta d'apuntalar el sector, un sector específic, de l'agricultura periurbana, que hauria de ser capaç de generar el màxim consens entre les diferents forces polítiques.

Tant de bo siga esta llei l'espill en el qual es miren tantes altres viles i ciutats al llarg del nostre territori, ja que si hi ha una cosa que vertebra i unix els valencians de sud a nord, és precisament l'horta periurbana.

Deia l'altre dia el mestre Joaquín Araujo, en Carrícola, que la paraula agricultura és anterior a la paraula cultura, i és que etimològicament agricultura és tindre cura de la terra, d'allò que ens envolta i és més proper.
Per tant, el paper dels llauradors i les llauradores és precisament eixe, tindre cura dels nostres aliments, tindre cura de tots nosaltres.
Ha de ser, per tant, esta llei, una llei que tinga cura de qui té cura de nosaltres.

Em permetran que em centre, per tant, en esta exposició, en els capítols VI i VII del projecte, que són els que tenen un contingut específicament agrícola i que, per a mi, són els més rellevants.

Parla, el capítol VI, de l'ens gestor, una de les pedres angulars d'esta llei perquè suposarà una ferramenta indispensable en el seu èxit o fracàs.
Suposarà donar veu als vertaders protagonistes de l'horta, constituint un consell agrari d'àmbit comarcal.
La figura del consell agrari, regulada per la Llei 5/1995, de 20 de març, i a la que s'hauria de fer esment en l'exposició de motius d'esta llei, dóna veu als veritables protagonistes d'esta història, facilitant la seua implicació i participació en el bon govern de l'espai agrícola periurbà.
Hem de saber escoltar els llauradors i les llauradores.

Fóra bo que la dotació econòmica i les competències de què es dota l'ens gestor, siguen suficients i plenes, incloses les sancionadores.
Entre d'altres, s'assenyala en la llei com a fins de l'ens gestor la divulgació dels valors i beneficis de l'horta per al conjunt de la societat.
La promoció de les seues produccions a través de la marca de qualitat de productes de l'horta.

Vull recordar ací ja els treballs dels professors Ernest García i Mara Cabrejas, en els anys noranta, ja concloïen que un 65% dels valencians estarien disposats a pagar un import superior per un producte garantit de proximitat.
Sóc de l'opinió que este percentatge, a pesar de la crisi, ha augmentat en els últims anys per la presa de consciència de la societat en la importància d'un model econòmic circular.

L'assessorament tècnic als productors i productores, destinat a l'obtenció d'una major qualitat en la revalorització del nostre patrimoni genètic, i la combinació del coneiximent tradicional agrari amb les modernes tècniques, per exemple en el control biològic de plagues i malalties, ha de ser una altra de les finalitats de l'ens, dotant l'horta d'un enfocament netament agroecològic.

I per últim, per a mi, el que és rellevant de l'ens en la part agrícola és, sobretot, el que ha de suposar una ferramenta de gestió de les infraestructures i els servicis que demanen els productors de l'horta en matèries tan diverses com residus i subproductes, la dotació d'aigua, els combustibles agrícoles, la guarderia rural, l'aprovisionament de matèria orgànica, els camins, les séquies, i per últim, no per això menys important, les infraestructures per a les TIC.

En el capítol VII, sens dubte per a mi, un dels més importants de la llei âsi el que es pretén es tindre una horta de llauradors i llauradoresâ, és el referit al pla de desenvolupament agrícola, un pla que s'hauria de fonamentar, al meu parer, en tres eixos.

El primer, la gestió d'estes infraestructures i servicis agrícoles dels quals parlàvem en l'ens gestor.
Primer, entre altres, afavorint el reciclatge dels residus agrícoles, com els plàstics o les mantes tèrmiques, la recollida d'envasos de fitosanitaris.
En segon lloc, millorant les xarxes de distribució del regadiu i els punts de càrrega d'aigua per als tractaments fitosanitaris.
En tercer lloc, ficant a l'abast dels productors matèria orgànica de qualitat, recuperant per a l'ús agrícola el compost de residus urbans.
No fa falta, crec que esmente ací, la relació que hi ha hagut sempre entre el residu sòlid de la ciutat de València, el compost que feien els llauradors en les seues explotacions per a utilitzar-lo com a adob.
Hem de recuperar eixa ferramenta.
I per últim, fer arribar les xarxes de telecomunicació a tots els racons de l'horta per tal de modernitzar, per exemple, l'organització dels torns de reg o la comercialització online dels nostres productes.

En segon lloc, el segon eix del pla de desenvolupament agrari, per mi hauria de ser la millora de les condicions de comercialització.
Més enllà de la marca de qualitat, hem de saber recuperar la relació simbiòtica, com es deia, que ha existit sempre entre l'horta i la ciutat, entre llauradors i consumidors.
Sense deixar de vista la vocació exportadora dels darrers decennis, la recerca de la màxima qualitat en les nostres produccions, ens ha de fer acurtar eixa cadena de comercialització perquè el valor afegit de les produccions quede en la butxaca del llaurador.

I per últim, el tercer eix, per a mi, del pla de desenvolupament hauria de ser la governança de l'espai agrícola periurbà.
Necessitem la implicació de tots en esta llei, especialment dels més joves, que han de prendre el relleu, i de les dones, recuperar el seu paper, tan destacat, que han tingut des de sempre, per exemple en la gestió econòmica de les explotacions agràries de l'horta.
La formació i la transferència de la tecnologia agrària i de les noves vies de comercialització que se'ns obrin han de ser explicades i assumides pel teixit productor.

Volguera ressenyar per últim que esta llei és una llei necessària, que quasi arriba tard, que hem sabut esperar pacientment perquè ha d'acabar amb l'oblit i menysteniment de la població rural més propera.

Voldríem que amb esta llei s'acabara el discurs que hem sentit tots els fills i néts de llauradors: Â«Estudia, i no et dediques a la terra.
Â» Esta llei ha de servir per a retornar la dignitat a la professió agrària, a la societat.
És una llei carregada de futur, perquè ha de garantir la pervivència de l'activitat agrària en l'entorn més proper a la metròpoli més important del territori i perquè és estratègica a l'hora de fer front a les crisis ambientals, com l'escalfament global, o les energètiques o polítiques, en tindre garantida una font propera d'aprovisionament d'aliments, que referma la nostra identitat cultural i com a poble, amb el fonament dels valors tradicionals de la població agrària valenciana, l'estima pel treball ben fet, l'autoorganització social de la comunitat, la mediació en la resolució de conflictes, o el respecte per la gent gran i la seua experiència.

Perquè és una llei bàsica, també, en el canvi del sistema agroalimentari d'una societat que cada vegada pren més consciència de l'origen dels seus aliments i que ara té l'oportunitat de conéixer fins i tot quin és el llaurador que produeix allò que alimenta la seua família, garantia màxima de seguretat, i sobretot de sobirania alimentaria.

I, finalment, perquè és un nínxol d'ocupació a tindre molt en compte, un territori on l'atur juvenil continua fregant taxes del 50% i una població agrària envellida, tenint en compte també les dades del darrer cens agrari.
El 70% dels titulars d'explotacions en l'any 2009 a l'horta tenia més de cinquanta-cinc anys.

Els demanaria que em deixaren acabar amb una reflexió que em va fer una volta Pepe, el de Pipa, un llaurador de l'horta d'Alboraia, afectat per una expropiació forçosa.
Em va dir: Â«L'horta és una assegurança de vida.
Â» A mi, en recordava les paraules d'aquell cap indi que deia allò que la terra no ens pertany, a nosaltres.
L'horta és una assegurança de vida, que els nostres pares ens l'han donat i nosaltres hem de saber donar-la als nostres fills, almenys perquè tinguen l'oportunitat de decidir si volen ser llauradors com els seus pares o els seus fills.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Comencem el torn d'intervencions amb el Grup Parlamentari Ciudadanos, per un temps de quatre minuts.
Gràcies.

La senyora García Jiménez:

Muchas gracias, señor presidente.

Muchas gracias, señor Navarro por estas palabras desde el sentimiento que nos ha trasmitido -vaig a canviar-me al valencià, perquè estava pensant, ací, en escriure en castellà per això, però.
.
.
-, doncs per eixe sentiment que ha ficat vosté a l'hora d'explicar-mos tot el tema que n'hi ha ací, però jo voldria vore-ho des d'un punt que sí que li ficarem sentiment, però voldríem també que ens assessoraren un poquet en unes qüestions.

I és, vosté ha parlat de l'ens gestor, d'acord?
Pensa vosté que l'estructura que indiquen ací, en la llei, en l'article 42, és l'adequada?
Deuria haver-hi més gent, deuria haver-ne menys?
Perquè ací han passat diversos ponents, que diuen, Â«a nosaltres no ens han inclòsÂ»; altres, Â«n'hi ha molta gentÂ».
Com deuria ser?
Si és l'adequada o deuria ampliar-se un poquet més.

D'altra banda, ha dit que s'haurien de millorar les infraestructures, els servicis agrícoles, les telecomunicacions.
.
.
, moltes coses, però jo no veig ací ninguna línia pressupostària que s'ha ficat per a recolzar tot açò.
Com se va a recolzar per a millorar, o pensa vosté com se deuria recolzar per a millorar tot això que vostés volen millorar, que me pareix molt lícit, però que no veig que la conselleria ha ficat res econòmic en tota esta llei; fica una llei, però no n'hi ha línia pressupostària per a millorar tot açò.

I després el paper de la dona.
És un paper prou important.
Jo pense que les dones poden arribar on vullguen arribar elles i fer el que vullguen fer elles, però n'hi ha alguna manera d'incentivar-les, tant igual que ha parlat abans dels jóvens, ara que parla vosté de la dona, n'hi ha alguna manera per a incentivar, perquè la dona se'n vaja a treballar al camp perquè no és una cosa que jo crec que cride molt.
Potser, econòmicament, si és rendible, possiblement, però si no, a la millor, si no n'hi han incentius d'alguna mena, com pensa vosté que deuríem incentivar eixa persona o quines mesures perquè la dona també s'incorporara en eixe món, que pense que també és molt important?

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies.

Continuem amb el Grup Parlamentari Podemos-Podem, per un temps de quatre minuts.
Quan vullga.

La senyora Gascó Verdier:

Gràcies, president.

Moltes gràcies, senyor Navarro, per portar-nos ací, en primer lloc, el trist record de la incapacitat que va tindre aquesta institució d'escoltar la veu del poble, eixa reclamació que ara fan contínuament, i que fa setze anys vostés varen portar una iniciativa que no va ser escoltada i que, a mi, em va omplir de vergonya que esta institució no els escoltara.
Aixina és que, primer de tot, agrair-li el paper que vosté i els col·lectius amb què va col·laborar varen jugar.

En segon lloc, vosté ens ha portat ací una anàlisi de dos, en efecte, dels pilars de la llei, com ara l'ens gestor i el pla de desenvolupament agrícola, però ens preocupa que l'ens gestor es queda molt en blanc encara respecte a quina hauria de ser la seua composició, amb quines proposicions, i m'agradaria saber si vosté té alguna proposta, com a llaurador, i com a membre de col·lectius que treballen en la defensa de l'horta, si vostés ja tenen una idea de quin percentatge almenys hauria de jugar cadascun dels actors i quina composició ha de tindre eixe ens.

D'altra banda, vosté ens parla de tres pilars per al pla de desenvolupament agrícola en què, en efecte, la cadena alimentària ha de jugar un paper fonamental, és a dir, donar un preu digne al llaurador per al seu treball és una clau essencial perquè, si no, la gent no voldrà continuar i no atraurem els joves; però, vosté té alguna proposta per atraure joves a l'horta de València?
Ja no sols a l'agricultura i la ramaderia valenciana, al sector primari valencià.
Però el problema que tenim greu, com deia el senyor Montasell, si establim un percentatge de terra per habitant necessari per a nodrir-lo, com assegurem que hi haja continuïtat en eixa feina, en eixa tasca?

La governança, de què vosté ha parlat, que és un altre pilar fonamental, també, quina vinculació podem trobar entre la llei i els consells agraris, d'una banda, però també els consells agroalimentaris, que van més enllà de la mera producció i que inclouen la ciutadania en general.
Com podem incloure esta perspectiva de participació ciutadana àmplia en la llei?

Finalment, una qüestió que, un poc, a la que posem atenció és que, per ara, no sembla que hi hagen plantejament vinculants entre el pla d'acció territorial, el pla d'ordenació urbana, i els plans d'ordenació urbana municipals, és a dir, el PAT Horta, que és una part de la llei, i els plans municipals no sembla que hi haja una vinculació, però sobretot que siga vinculant, aquesta llei, per a impedir les barbaritats que el Partit Popular ha permés durant vint-i-quatre anys en la ciutat de València, i durant vint anys al davant de La Generalitat.

Nosaltres no voldríem que aquesta llei fóra una oportunitat perduda, i volem assegurar que, en cas que canvien els partits que estan al govern i arribe un partit amb molta menys sensibilitat, com ja han demostrat alguns, que esta llei els obligue a complir amb allò que s'ha establert.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Grup Parlamentari Compromís, per un temps de quatre minuts.
Senyora Ferrer.
.
.

La senyora Ferrer Matvieychuc:

Moltes gràcies, senyor president.

Moltes gràcies, senyor Navarro, per estar hui ací, amb nosaltres, cooperant i col·laborant en el debat parlamentari en la millora d'aquesta llei, que no té un altre objectiu que revitalitzar l'horta perquè continue viva, sent el nostre patrimoni, com vosté molt bé dia.

Respecte a les qüestions que volia fer-li, m'ha semblat molt interessant el que ha comentat respecte al pla de desenvolupament agrari a l'horta de València.
En la llei, s'estableix tot un ventall prou ampli d'objectius.
A mi, m'agradaria, a banda de les tres, diguem, qüestions que ha ressaltat, si podria establir una jerarquització d'objectius, i també preguntar-li pel seu punt de vista respecte a l'ordenació de les activitats terciàries que se puguen desenvolupar en l'àmbit de l'horta de València i com fer-les compatibles o com fer-les, diguem, sinèrgiques amb l'activitat agrícola, que és la principal de territori.

Després, m'agradaria preguntar-li per una qüestió que no ha comentat, però sí que m'interessa la seua opinió.
Ens interessa la seua opinió respecte a la regulació que conté la llei en la definició de Â«sòl infrautilitzatÂ», i quins considera que són els mecanismes, bé, que estan continguts en la llei, d'una banda, un mecanisme de mediació, i d'una altra banda, o com a últim pas, la qüestió de l'expropiació de l'ús, m'agradaria conéixer la seua opinió respecte a l'enfocament que es fa, si considera que s'ha de reforçar algun tipus dels mecanismes esmentats o altres que no han estat presentats en la llei.

I també m'agradaria preguntar-li, respecte a la seua opinió, com a persona que és a peu de camp cada dia, quines considera que haurien de ser les fonts de finançament dels programes d'actuació que s'articularien en el pla de desenvolupament agrari, és a dir, com podem aconseguir ingressos per a poder prestar els serveis, per exemple, que vosté comentava de gestió de serveis agrícoles, o d'infraestructures.

Res més, i moltes gràcies per ser ací hui, amb nosaltres.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyor Briet, del Grup Socialista, per quatre minuts.

El senyor Briet Seguí:

Moltes gràcies, senyor president.

Moltíssimes gràcies, senyor Navarro, per acompanyar-nos aquest matí i explicar-nos la seua visió de la llei i l'oportunitat.

A mi, m'agradaria començar per dos frases seues que deia: Â«En una mà l'aixada, i en l'altra, el mòbilÂ», i Â«la importància de definir un camí i una estratègiaÂ», vull dir, crec que és una visió molt actual del que ha de ser la figura de l'agricultor.
I la pregunta seria si pensa que aquesta llei contempla eixa visió, perquè estem parlant, durant tot el matí, a vegades de la figura de l'agricultor, del llaurador, com una mera persona que es dedica tan sols al camp, però crec que és part fonamental eixa visió més moderna que ha de tindre perquè, al final, les rendes siguen reals, siguen dignes d'eixa visió més oberta.
I si, en algun cas, quan parla d'exportació, que al final jo crec que també ha fet un incís sobre eixa possibilitat, si entra en contradicció amb el tema del comerç de proximitat.

D'altra banda, també he sentit parlar en nombroses ocasions de la recuperació dels ponts entre la ciutat i l'horta, i m'agradaria també que em poguera explicar quines serien les seues accions concretes que caldria dur a terme per a la recuperació d'aquests ponts.

Igual que el compareixent anterior, el senyor Montasell, li he fet dos preguntes de les quals ens agradaria saber la seua opinió.
Com tots sabem, una llei necessita recursos, i els recursos sempre són finits.
En cas d'haver de prioritzar, ¿prioritzaria en la creació de l'ens gestor, en els programes i les ajudes o les accions, com per exemple ha dit, de les telecomunicacions al camp, que són necessàries, en la formació dels agricultors, no tan sols en el cultiu dels camps, sinó en tots els àmbits que són necessaris per adaptar a la nova societat, en la recuperació de la imatge degradada, o en la desclassificació del sòl, que alguns compareixents també ens han dit que és important aquell sòl que siga urbanitzable, poder-lo desclassificar, i a la fi, doncs, també té un cost?

M'agradaria preguntar-li també -que ja he fet la pregunta al senyor Montasell-, sobre l'import de terres infrautilitzades, si creu que és oportú, o pareix que més oportú la figura que arreplega la llei de l'expropiació de l'ús, ja que aquestes terres, al final, acaben podent tenir productivitat.

Per la seua trajectòria com a agricultor professional, quina és la seua opinió sobre les terres que estan abandonades, i què és el que causa o el que provoca en els agricultors del voltant?

I per últim, igual que ha fet algun company, m'agradaria saber dos qüestions.
L'última, si creu que aquesta llei va en el camí oportú, si enceta noves oportunitats, no sols de protecció, sinó de dinamització de l'horta, i què pensa de tot el que són els sectors de recuperació i els enclavaments de recuperació.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Acaba el senyor Santamaría, el Grup Parlamentari Popular, amb un temps de quatre minuts.

El senyor Santamaría Ruiz:

Muchas gracias, agradeciéndole al señor Enric Navarro su comparecencia y sus aportaciones.

Comenzaré haciendo una referencia que nada tiene que ver con la comparecencia del señor Navarro y sí con alguna de las intervenciones de los compañeros de mesa, diciendo que si el Partido Popular ha gobernado y ha tomado decisiones lo ha hecho porque ha contado con la mayoría del respaldo de los ciudadanos de esta comunidad, normalmente con mayoría absoluta, y además no solo en la ciudad de Valencia, sino en la práctica totalidad de los cuarenta municipios en los cuales se va a aplicar esta ley, quiero decir, que los ciudadanos de esos municipios, creo que no eran niños de teta, y que por tanto, eran capaces de prestar su confianza política al partido que estimaran oportuno.

Dicho lo cual, vamos al turrón, como dice el clásico señor Marí.
A nosotros, nos plantea algunas dudas desde el punto de vista de lo que significa esa ley en términos de, bueno, de restricción de una institución básica en un sistema político como es en la propiedad privada.
Nos plantea dudas, y usted, que habla también en nombre de los agricultores, me gustaría que nos transmitiera qué sensación le generan a los agricultores esas limitaciones a su derecho de propiedad y esas limitaciones que también se incluyen en la ley al ejercicio de su tarea agrícola, porque la ley, aunque lo prevé con carácter general y remite a una posterior regulación, parece ser que de la posterior regulación, se podrán introducir una serie de obligaciones a los agricultores en cuanto al desempeño de su actividad cuando la ley no viene acompañada de ningún tipo de ayuda económica, ni siquiera a ese agricultor para poder asumir esas obligaciones que parece que van a derivarse.

A nosotros históricamente no nos gustan los organismos de centralización de la actividad económica, ni de planificación de la actividad económica; creemos que históricamente no han funcionado bien, y en ese sentido, nos da miedo, nos asusta, que ese ente gestor que se está creando, pues termine siendo quien decida qué actividades se hacen, qué actividades no se hacen, qué proyectos se acometen, cuáles no, qué obligaciones imponen, cuáles no, qué cultivos sí y que cultivos no.

En definitiva, me parece que dejar una institución, como la propiedad privada, el buen saber de los agricultores, pues a un instituto centralizador me parece que plantea serias dudas, además de dudas jurídicas desde el punto de vista de las competencias locales que van a afectar y que van a verse afectadas, y que eso veremos a ver si entra en colisión con el ordenamiento jurídico.

Me da la sensación de que cuando se habla de los conceptos a los que ustedes a veces hacen referencia, pretendemos hacer un dibujo del cuadro que nos gustaría tener, y un dibujo no es más que una foto estática de l'horta que nos gustaría conocer o de l'horta que todos recordamos cuando la hemos conocido bien.

Lo que ocurre es que aquí yo veo que faltan ayudas, falta régimen económico de apoyo a los agricultores, pero faltan, además, otras cuestiones.
No hay ningún tipo de regulación para garantizar lo que es la clave, o la madre de todas las cuestiones, que es la rentabilidad del producto agrícola que se crea en esa huerta.
Todo lo que no sea avanzar en la rentabilidad, en la competitividad de ese producto agrícola, me parece que es intentar hacer una foto fija o ver el cuadro de los girasoles o cualquiera de los cuadros paisajistas; es decir, me parece que es pretender solo, y creo que, a esta ley, le faltan muchos de esos instrumentos, y yo quisiera conocer su opinión al respecto.

El senyor president:

Muchas gracias.

Pues ahora sí, inicia el turno de respuestas, por un tiempo de cuatro minutos flexible, el señor Navarro.

El senyor Navarro Valls:

Intentaré agrupar algunes de les respostes per arribar a tot.
M'agradaria començar per l'últim dels diputats, que m'ha interpel·lat.

Bé, tindria diverses coses a comentar, evidentment.
La situació que hi ha actualment, de desregulació, crec que és la que ens conduïx irreversiblement al desastre i a la percepció que el millor sòl és el sòl urbanitzable, i nosaltres volem acabar amb eixa percepció.

És a dir, vosté parla de la propietat privada.
Jo voldria parlar també de la propietat privada dels agricultors que volien continuar amb la seua activitat agrària i van ser expulsats de les seues terres.
Parle del meu cas particular, eh?
, on el govern del Partir Popular d'esta ciutat li regalà el sòl que nosaltres cedírem, una reparcel·lació forçosa, no una expropiació forçosa, una reparcel·lació forçosa, de la LRAU, per a equipaments públics, i que l'ajuntament d'esta ciutat li regalà a una empresa privada, el València Club de Futbol, Societat Anònima.
(Algú diu: Â«Molt bé.
Eixa és.
Â») Volia començar per ahí, per deixar les coses clares.

Quant a la figura de l'expropiació, que també he sigut interpel·lat en diverses de les intervencions, l'expropiació d'ús està reconeguda, n'hi ha jurisprudència del Tribunal Constitucional, és una figura que, en casos en concret, crec que era en Andalusia, es va presentar, que a mi, sobretot, el que m'interessa és que hi haja una mediació, però una mediació.
.
.
En definitiva, tot açò es reduïx en la gestió.
El que falta en l'horta és gestió.
Vull dir, no és possible que, per al lloguer d'un habitatge, sí que permetem les agències de mediació, d'acord?
, i en el cas del lloguer de terres, existixca una absoluta desregulació.

Un jove que vol incorporar-se a l'activitat agrària, si no és del poble, si no coneix fulanito o menganito, si no està imbricat dins de l'activitat agrària de l'horta, és impossible que tinga accés a eixes terres.
Per tant, no es tracta de fer un banc de terres o regular el lloguer de terres, sinó es tracta de fer gestió i mediació.
És a dir, no parlem de la imposició d'absolutament res i la vulneració de ningun dret de propietat, parlem de gestió.

Vostés no són partidaris d'organismes de planificació econòmica, però a continuació, em reconeix que, actualment, no existix ningun tipus de regulació que avance cap a la competitivitat de les explotacions agràries.
És això el que demanem!
Demanem que el llaurador, com ha fet històricament, apostant per la qualitat dels seus productes i de la vinculació directa amb el consumidor més proper, puga tornar a gestionar, per exemple, parades en mercats municipals, amb condicions prioritàries, evidentment, puga estar present en la tira de comptar de Mercavalència, puga exercir qualsevol dels mecanismes que hi ha hui en dia per botar les barreres intermediàries.
.
.
Doncs això, parlem de gestió.
El que fa falta en este cas és gestió.

Bé.
Passe a contestar, que també feia esment al tema econòmic, és una de les preocupacions màximes d'esta llei, d'on van a eixir els diners.
D'acord.
Jo volia recordar, ja que està encara ací, entre nosaltres, el senyor Montasell, com el Parc Agrari del Llobregat va nàixer a partir d'un programa Life de la Unió Europea.

És indubtable que hem de recórrer a qualsevol tipus de convocatòria europea, siga les urban innovative actions, d'economia circular, siga els projectes Life, siga qualsevol de les convocatòries de fons europeus que isquen, perquè a la Unió Europea, l'agricultura periurbana preocupa cada vegada més, cada vegada som més els europeus que vivim en les ciutats, i aquella terra, aquell terreny agrícola que està més proper a les ciutats, és el que, el dia de demà, ha d'alimentar prioritàriament els habitants d'estes ciutats.

És evident que en estos moments que estem reformant la PAC, la visió mediterrània d'eixa agricultura de proximitat, l'agricultura periurbana que entenem nosaltres i la gent de Roma, no l'agricultura dels horts d'autoconsum que n'hi ha als voltants de Berlín, Hannover o el que siga.
L'agricultura periurbana de veritat és la que ha d'estar present en la propera reforma de la PAC.
Per què?
Perquè en el nou PDR nostre, l'autonòmic, puguem incloure vies de finançament per a este tipus de planificacions.

N'hi haurien moltes més preguntes per respondre.

La composició dels òrgans.
.
.
, per cenyir-me a preguntes que m'ha fet per diversos grups.
La composició dels òrgans de gestió i de governança, com l'ens gestor.
Mire, la meua experiència des del Consell Local Agrari de València és la següent: hem de donar entrada a tot el món, a tot aquell, com ve diu la Llei 5/1995, de consells locals agraris, a tot aquell que tinga qualsevol cosa a dir sobre l'activitat agrària en el nostre entorn, de manera organitzada, és clar; nosaltres funcionem en comissions de treball, és clar que, dins d'eixe ens gestor, diguem, en l'assemblea de l'ens gestor hauria d'estar representada tot aquell que vullguera estar-ho i tinguera alguna cosa a dir, però després, operativament, la manera de funcionar hauria de ser a través d'una comissió executiva i d'uns responsables últims que foren els que treballaren en el dia a dia.

Quina és la representació ideal, o la representativitat ideal?
En la llei valenciana de consells locals agraris, torne a dir, es parla d'un 50% per part de l'administració, 50% per part del sector productiu, o de sector productiu i tot aquell que tinga alguna cosa a dir, en el cas de l'agricultura.
Bé, són pistes de per on haurien d'anar les coses.

Quant a la jerarquització d'objectius, em preguntava on prioritzaríem.
I jo, des del meu punt de vista, ho tinc clar.
El llaurador vol vore resultats, ja, demana serveis, demana infraestructures, poder carregar el tanc per a sulfatar en un punt d'aigua, saber on ha de tirar els residus plàstics per a no contaminar i no provocar ningun efecte sobre l'entorn, formació, assessorament tècnic.
I jo prioritzaria, si haguérem de ficar els diners en algun lloc, en eixos conceptes de serveis a l'agricultor.

No voldria deixar-me alguna cosa… Ah, sí!
L'ordenació d'activitats terciàries.
Em pareix un tema, també, molt interessant.
Jo crec que només hi ha un.
.
.
, diguem, la manera de fer-ho és molt clara: sempre hi ha d'haver una vinculació directa entre l'activitat agrària i eixa explotació terciària de l'horta.
Vull dir, el model de les orxateries que estan al mig de l'horta, a mi em pareix molt bé sempre que, evidentment, se respecte l'entorn, val?
, però, seria sempre producció unida a ús terciari de l'horta.

I quant a.
.
.
No sé si em deixe alguna cosa més.
La vinculació dels plans generals amb el que diu el PAT, és evident que l'ens gestor no només ha de comptar amb finançament, sinó també amb capacitat, com a mínim informadora, i haurà d'informar sobre eixos plans generals d'ordenació urbana i en quina mesura afecten el territori que volem protegir o gestionar.

I quant a la incentivació del paper de la dona, i dels joves, que no volia acabar sense parlar d'això, també.
Bé, tenim la generació de joves més ben formada dels últims anys, gent jove que se n'ha hagut d'anar a altres països.
Això, jo ho veig com una oportunitat, també per a les joves, també per a les dones d'este territori que poden perfectament ocupar-se'n, no només de la part de la gestió econòmica, que ho han fet sempre -jo, el que he viscut en ma casa és un cert matriarcat, perquè qui gestionava els diners de casa eren les dones, i la comercialització dels productes en molts casos-, sinó també per als nous usos i nous productes de l'horta, per la transformació de la producció primària, etcètera.

De quina manera atrauríem els joves?
Doncs, és evident.
Primer i fonamental, amb la formació.
No existix ningun tipus de formació professional agrària, per exemple, en l'Horta Nord reglada, d'acord?
Existixen els cicles de formació professional bàsica, però seria precís completar els itineraris formatius dels joves amb formació professional agrària reglada i no reglada, i a partir d'ahí, ser capaços de crear un planter però de nous llauradors, de llauradors que tingueren, efectivament, en una mà el mòbil i en l'altra, l'aixada, i sigueren capaços de fer, com feien els nostres iaios, de ser capaços de produir el millor producte del món, però també de defensar-lo en els millors mercats, sobretot en el local, i si cal fora, amb la màxima qualitat, també.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Doncs, molt bé.
Moltes gràcies al senyor Navarro.

Anem a iniciar l'última intervenció, que li correspon al senyor Cristóbal Aguado.

Molt bé, gràcies.
(S'interromp la gravació)

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

Compareixença del senyor Cristóbal Aguado Laza

El senyor president:

(Inoïble) .
.
.
amb la comissió, amb l'última intervenció, que li correspon al senyor Cristóbal Aguado, el qual comença amb huit minuts.

Quan vosté vullga.

El senyor Aguado Laza:

Bon dia i gràcies per la invitació.

Com sabeu, AVA va presentar al projecte de la llei de l'horta de València una sèrie d'al·legacions.
Ho presentà primer a la Conselleria de Vivenda, Obres Públiques i Vertebració del Territori i, a continuació, en febrer de 2017, ho presentà també a través de la Confederació Empresarial Valenciana al Comité Econòmic i Social de la Comunitat Valenciana.
Lamentablement no s'ha tingut en compte l'opinió d'AVA.

L'últim document del projecte de l'horta, com he dit, no ha rebut cap de les nostres peticions en la posada en pràctica.
I, per tant, seguim entenent que s'ha de modificar l'esborrany i pels motius següents:

Pensem que el projecte de la llei de l'horta és una idea magnífica, necessària, estupenda, però les idees, l'important no és tindre-les, l'important és desenrotllar-les adequadament i que això done un resultat.
Per tant, és precís i molt important saber què es pretén amb el pla agrari, és precís saber quin és el pressupost.
Tenim en compte que a l'horta el que cal fer és facilitar l'activitat agrària, que és essencial perquè funcione fer-la rendible i que la base no és fer un catàleg extens d'obligacions i limitacions.

El pla de l'acció territorial de l'ordenació i dinamització de l'horta a València és el document que contindrà la caracterització de la infraestructura verda que és l'horta de València, aixina com els seus usos, activitats a desenrotllar entre d'altres.
I que contempla una sèrie de documents.

Com estava dient abans, és inacceptable que els documents de normativa, el pla d'ordenació i catàleg de proteccions siguen obligatoris mentre que els documents d'objectius, estratègies i accions dinamitzadores -que justament són els que més beneficien els llauradors perquè puguen realitzar la seua activitat- tinguen un caràcter indicatiu.

Les persones de l'horta són el més important per tindre l'horta.
L'horta no ha sigut mai fixa.
L'horta de València ha sigut canviant, evolutiva, s'ha adaptat a les circumstàncies del mercat i a les necessitats de la societat.
I ho han fet unes persones que són els llauradors.

És a dir, no sabem d'on es trauran els diners per a finançar programes de formació, incentivar produccions de qualitat, campanyes de publicitat en mitjans de comunicació, conservació del patrimoni hidràulic, arquitectònic, etnològic, etcètera.
Ni sabem -perquè no està marcat aixina- qui seran els seus beneficiaris.
Necessitem saber -i és el que nosaltres voldríem saber abans de l'aprovació del pla d'acció- quin és el pla agrari perquè no només cau en este error el mateix pla d'acció territorial sinó que el mateix projecte de llei contempla mecanismes de compensació econòmica a les persones que es dediquen a l'agricultura i, en especial, per al manteniment de les activitats agràries, establiment d'un pla de desenrotllament agrari de l'horta de València, taxes, preus públics i altres ingressos que pogueren correspondre, recursos de naturalesa fiscal o tributària.

La veritat és que no sabem què es vol fer amb tot açò i voldríem saber-ho, però voldríem saber-ho abans d'aprovar la llei, que és l'important.

Per això és tan importat el que jo he referit que la memòria econòmica és essencial.
Sense memòria econòmica només que és una idea que té poc aspecte d'avançar i, per descomptat, molts problemes.
Els brindis al sol, es deuen fer al sol però, per descomptat, cal basar-se en realitats.
Tenint en compte que tenim 22.
900 hectàrees de quaranta municipis, més val que es protegisca el que estiga dotat amb un correcte finançament per a fer viable l'activitat agrària.

Sabeu que l'activitat agrària en este moment són els preus baixos i, amb preus baixos, hem vist com s'ha destruït campanyes en l'horta de València -enguany especialment creïlles i cebes- mentres es venien als nostres mercats tota classe de productes hortícoles d'altres procedències.
Tinguen en compte que el futur de l'horta i la salvació en l'horta està que hi haja rendibilitat.
Si no n'hi ha, no hi haurà relleu generacional ni ja cultiu en l'horta.

Respecte al sòl que hi ha agrari infrautilitzat, l'obligació dels propietaris, a mosatros no mos pareix ni just ni democràtic que un agricultor puga ser víctima d'abusos comercials en la cadena alimentària, que ha de sofrir, a més, el castic de l'administració.
En les normes va a haver-hi un castic per als llauradors que ja tenen prou de sofriment en la cadena alimentària.
Recuperar els terrenys baix l'amenaça, creiem que no és el que ha de ser un estat democràtic i reducció de fins a un 50% del valor preu just als agricultors que no seguisquen les normatives encara que estiguen ofegats, me pareix que no són mesures massa incentivadores, sinó que són mesures repressores.

Volem saber l'ens gestor.
L'ens gestor de l'activitat agrària ha d'estar format essencialment pels representants agraris.
El patrimoni hidràulic s'ha de mantindre.
Volem saber quines compensacions econòmiques va a haver-hi per a això, perquè és una estructura arcaica, vella i que, per descomptat, necessita moltes reformes.

Reenfocar totes les activitats i actuacions a agricultors professionals pot ser contraproduent.
Facen un cens de les persones que treballen l'horta i s'adonaran e quina és la realitat de l'horta de València perquè, si no, és somniar.
No ha de limitar-se a establir normes que limiten l'activitat econòmica.
Vull dir: conservar el sistema, negar-se a la modernització, negar-se al canvi d'estructures.
Això significa ser menys competitiu.
Això s'ha de dotar econòmicament i ha de tindre una possibilitat.
El que vull dir és que s'ha de deixar llibertat a l'agricultor per a elegir quina producció ha de produir per a ser competitiu i intentar viure del mercat.
I s'han de facilitar les execucions de construccions i altres infraestructures agrícoles per a poder desenrotllar l'activitat i no burocratitzar més les activitats de les possibles sol·licituds.

I jo pense que els agricultors també de l'horta, d'esta horta protegida, haurien d'estar inclosos en altres sectors amb aprofitaments urbanístics.
I hauria d'haver-hi un període de transició per adaptar-se a les noves exigències i, al mateix temps, els titulars haurien de ser atesos.

En conclusió, l'experiència de l'Associació Valenciana d'Agricultors són en aquells dels seus associats que són titulars de parcel·les ubicades dins de diferents espais protegits, és la tremenda insatisfacció d'estos al respecte perquè no han tingut cap avantatge i, en canvi, han carregat amb moltíssimes limitacions, prohibició de canviar de cultiu, restriccions en tractaments fitosanitaris, danys ocasionats per la fauna silvestre.
Exacte.
Ahí tenim la Camarga a França on caçadors, agricultors, hostalers, tot el món forma la gestió.
El govern simplement posa diners i deixa que ho administren.
Funciona magníficament i no tenen quasi burocràcia.
Crec que seria bo anar-se'n a l'altre costat dels Pirineus i vore-ho.

El que vull dir és que, si volen conservar l'horta de València en els termes que proposa la llei, açò no pot convertir-se en una reserva índia o en un circ o en un aparador.
L'horta té molt valor, el manteniment gratis de l'horta algú està equivocant-se, no pot ser un gran jardí i cal pensar en els llauradors.
Esta llei, si volem que servisca per a protegir l'horta, facen que protegisca la llei als llauradors i tindrem una horta viva, sana i magnífica.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.

El senyor Aguado Laza:

Lamente passar-me setze segons.

El senyor president:

No, que va!
(Riuen) Astò està molt bé.

Comencem les intervencions dels grups parlamentaris.
Grup Ciudadanos, un temps de quatre minuts.
Senyora García.

La senyora García Jiménez:

Muchas gracias, señor presidente.

Muchas gracias, señor Aguado, perquè sé com d'involucrat està vosté en el món de l'agricultura.
Hem raonat diverses voltes per altres coses de tema de problemàtica de l'agricultura i és una cosa que veiem que sí, que estem igual que vosté.
Nosaltres també hem preguntat a moltes persones què passa ací amb l'ajuda econòmica.
On està l'ajuda econòmica darrere d'esta llei?
I ens han dit: Â«Es buscaran mesures -almenys el que diu molta gent- en pla de la Unió Europea, ajudes de la Unió Europea.
Â» Però jo crec que la Unió Europea, no sé.
.
.
M'agradaria que m'explicara vosté si amb ajudes només de la Unió Europea es pot ficar en marxa una llei que perdure al llarg del temps.
És una de les coses que m'agradaria que ens explicara.

Després, ací també fica que Â«velarán por garantizar el suministro hídrico en cantidad y calidad suficiente en la huerta de ValenciaÂ».
Sé que no es pot garantir tal i com fica ahí.
Els deures dels poders públics és garantir tot això.
Vosté pensa que, si no hi ha dotació econòmica, es pot garantir tot això?
I no havent-hi dotació econòmica, com es podria garantir el subministrament hídric i quantitat suficient perquè tinga aigua l'horta?
Que sap vosté que hi ha camps que necessiten més i camps que necessiten menys.

Per altra banda, estem preocupats també per altra cosa, que vosté no ha parlat, però m'agradaria vore la seua opinió perquè ací hi ha una cosa que fiquen que és l'expropiació de l'ús de les terres.
Si en dos anys tu no utilitzes les teues terres, te les expropien.
Sí que hi haurà, se suposa, una mediació abans, però, si no, la finalitat és l'expropiació de l'ús.
Què és el que pensa vostè davant d'eixa situació?

I per últim, sé que vosté sempre està a favor dels joves agricultors, que sempre està fomentant els agricultors.
Com podríem vore que esta llei fóra atractiva per als agricultors quan no hi ha dotacions econòmiques?
Però com podria ser no havent-hi això, si podria ser un poquet factible perquè els joves cuidaren almenys l'horta o treballaren a l'horta?

I des del nostre punt de vista, hi ha moltes coses que ens agradaria preguntar més, però com van a ser moltes preguntes, pel moment acabem ahí.

Moltes gràcies per la seua intervenció i per vindre.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Continuem amb el Grup Parlamentari Podemos-Podem per un temps de quatre minuts.

Quan vullga.

La senyora Gascó Verdier:

Gràcies.

Moltes gràcies, senyor Aguado, per comparéixer i vindre a portar la veu dels llauradors valencians.

En efecte, vostés han fet un treball d'anàlisi intens de la llei, però vostés vénen a comparéixer sobretot per a portar-nos les que consideren són les alternatives al text i, aixina, tractar d'influenciar-nos a nosaltres perquè nosaltres presentem les esmenes que representen eixe esperit que vosté troba a mancar.

Aleshores, amb les crítiques -que entenc que constructives, si no, no estaria ací- a la llei, en efecte, falta el pressupost, però això imagine que anirà a banda, anirà en una memòria pressupostària.

Sobre el pla agrari, que és on vostés tenen més a dir, m'agradaria saber si té unes premisses ja clares d'elements que considera que han d'estar sí o sí en el pla de desenvolupament agrari de la llei.

El tema de la renda, d'aconseguir que siga rendible l'activitat agrícola, en efecte, els objectius de la gent a la qual ens preocupa el sector, però em pregunte si vosté té alguna altra recomanació a fer-nos de cara que l'activitat de llauradors siga rendible en l'horta, no sols en l'horta, evidentment, però en este cas en l'horta, en particular, de quina manera atraiem els joves per a assegurar la continuïtat d'este treball mil·lenari.

Ja ho hem parlat vosté i jo en alguna altra ocasió: hi ha papers que queden poc delimitats i un poc fluixos, com el paper dinamitzador.
De quina manera pensa vosté que això s'ha de limitar i de -com es diu?
- definir eixe rol, eixe paper?
Quines són les activitats que vosté deia que han de ser obligatòries?
No sé si té vosté desenvolupat millor, si han pogut estudiar millor quins aspectes han de ser obligatoris i quins.
.
.
, perquè els ha anomenat.
.
.
Ho dic perquè jo m'imagine que vostés analitzaran la llei i farà una proposta escrita, la qual cosa ens vindria molt bé, però, si tal volta vosté ja té alguna d'estes qüestions que ens vol avançar, serà benvinguda.

Per acabar, si l'ens gestor, que es queda un poc en l'aire també, quina proporció pensa vosté que haurien d'ocupar les associacions de llauradors?
De quina manera se'ls ha de donar un pes en eixe ens gestor?

Estem d'acord amb el que vosté afirma que l'horta no pot ser sols un gran jardí, que hem d'aspirar a molt més, però, per això, nosaltres creiem que aquesta llei és una llei necessària, que arriba tard perquè, per desgràcia, s'ha destrossat molta horta en benefici de sectors que creen una renda immediata, però després, a llarg termini, creen més bé pobresa, com és la urbanística i és el que estem veient ara.
Aleshores, estem convençuts nosaltres també que l'activitat agrària ha de tindre futur i ho volem fer de la mà dels sindicats que representen els interessos de tots eixos llauradors i llauradores.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Continuem amb el Grup Parlamentari Compromís.
Senyora Ferrer, un temps de quatre minuts.
Quan vullga.

La senyora Ferrer Matvieychuc:

Moltes gràcies, senyor president.

Moltes gràcies, senyor Aguado, per estar hui ací portant-nos el seu punt de vista per enriquir una llei que té com objectiu protegir i revitalitzar l'horta i, evidentment, jo crec que tots coincidim amb vosté que l'horta, sense persones llauradores, no és una horta.
Potser siga una al·legoria o un parc temàtic, però no és una horta.

En relació amb això, m'agradaria preguntar-li diverses qüestions.
En relació amb el pla de desenvolupament agrari, en l'articulat hi ha un conjunt d'objectius per a eixe pla de desenvolupament agrari.
M'agradaria conéixer la seua opinió respecte a una jerarquització d'eixos objectius.
És a dir, què és el més important o quins són els blocs amb els quals s'hauria d'articular eixe pla agrari?

També al llarg d'estos dos dies de compareixences i també de l'anàlisi de la mateixa documentació que acompanya la llei, una preocupació és respecte a l'excessiva terciarització, turistificació de l'horta.
M'agradaria conéixer el seu punt de vista respecte eixos possibles usos terciaris que es puguen donar en l'àmbit de l'horta, quines característiques, quins tipus de serveis s'haurien de fer i com haurien d'articular-se perquè l'activitat principal -que no és altra que l'activitat agrària- es puga desenvolupar d'una manera viable a llarg termini per a tindre rendes dignes.
En principi, es plantejava tindre activitats terciàries que servirien per a complementar rendes.
Un poc la seua opinió respecte a això.

Vosté ha comentat, ha fet èmfasi en la manca d'un pressupost per a això.
M'agradaria preguntar-li respecte a propostes que puga tindre l'Associació Valenciana d'Agricultors sobre possibles fons de finançament per donar els fons, els ingressos suficients per a poder desenvolupar el pla de desenvolupament agrari i els plans d'actuació en els quals s'articule.

També preguntar-li la seua opinió respecte a tant la figura de l'enclavament de recuperació de l'horta com als sectors de recuperació de l'horta.
Quina opinió li mereixen eixes dues figures.

I també preguntar-li respecte a quins considera que són els mecanismes adients per facilitar l'accés a la terra per a persones joves que vulguen dedicar-se a l'agricultura.

I ho deixe ací que, per una vegada, no em passe de temps.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Continuem.
Quatre minuts per al Grup Parlamentari Socialista.
Senyor Briet.

El senyor Briet Seguí:

Moltes gràcies, senyor president.

Moltíssimes gràcies, senyor Aguado, per la seua compareixença.

Preguntes molt concretes.
Algunes ja les han formulades els meus companys.
Per tant, no les tornaré a reiterar.
Però vosté ha manifestat que el problema no és com obligar la gent a treballar en el camp, sinó més bé com incentivar com la gent puga viure d'este.
I m'agradaria que poguera concretar quines mesures proposaria.

També m'agradaria que, si quan parlem d'obligació, està parlant pel cas concret de la recuperació de les parcel·les per mitjà de l'expropiació del seu ús.
Quines serien les seues propostes?
Perquè moltes d'aquestes parcel·les no pertanyen ja a l'agricultor.
Algunes d'eixes parcel·les que estan abandonades pertanyen a entitats bancàries i, per tant, és molt difícil incentivar la seua recuperació per a l'ús, llevat que hi haja una obligatorietat.

També pensa si l'actual realitat és millor que les propostes que regula aquesta llei?
No pensa que el canvi que incentiva aquesta llei és necessari?
Com han dit els meus companys, és una llei que possiblement arriba tard.
I arriba tard perquè durant molt de temps han anat arrossegant-se moltes parcel·les que eren cultivables pel desenvolupament urbanístic i necessitem una llei que frene aquesta reconversió de sòl cultivable en sòl urbà.
Per tant, què pensa d'esta, de la finalitat d'aquesta llei també de protegir l'horta?

També m'agradaria saber la seua opinió respecte a la competitivitat, a la capacitat productiva, a la tecnologia, a les infraestructures i en la generació de plataformes comercials.
Creu que aquesta llei pot potenciar-les?
Creu que el mitjà per a potenciar-les és el pla agrari?

I, per últim, dos preguntes: què pensa vosté de la sobirania alimentària, del canvi climàtic i de l'agricultura ecològica?

I una pregunta molt concreta, que supose que tindrà les dades, possiblement ací no les tindrà, però potser ens ho pot dir aproximadament: quantes hectàrees, pregunte, poden estar abandonades actualment en l'horta de València?

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Finalitza el torn d'intervenció el Partit Popular per un temps de quatre minuts.
El senyor Calpe.

El senyor Calpe Saera:

Moltes gràcies, senyor president.

També moltes gràcies, senyor Aguado, per la seua compareixença.
I gràcies a la seua organització per l'estudi que ha fet de la llei, les aportacions que ha tractat de fer i que, fins ara, vosté ens ha dit que no han tingut èxit, però esperem que esta compareixença aprofite perquè, a través d'esmenes, es puga modificar la llei i donar satisfacció als interessos dels llauradors que vosté representa.

Nosaltres compartim amb vosté també el criteri que la millor garantia de futur de l'horta és la rendibilitat de les seues parcel·les.
I que, per tant, tots els esforços que han de fer-se és per a garantir que el llaurador puga tindre una activitat rendible i que, per tant, puga ser atractiva també per a generacions futures i que no es perda l'horta.
I que qualsevol altra cosa que fem que no vaja en eixa línia, probablement no és una aposta segura.

Sobre algunes observacions que vosté ha fet molt en general, volguera alguna concreció més.
Per exemple: vosté ha dit -i nosaltres ho compartim- que negar-se a la modernització de les parcel·les, de les tècniques de conreu és antieconòmic.
I, per exemple, la llei hi ha algun article en el qual, en concret l'article 19, en el qual parla com a principi fonamental el manteniment del reg tradicional per gravetat.
Considera vosté que això caldria corregir-ho i no posar este criteri estricte del manteniment del reg per gravetat per a permetre altres tècniques de reg, en concret el reg localitzat?

D'altra banda, també vosté ha parlat, efectivament, de la rendibilitat de l'activitat, però la llei sempre es referix -inclús quan definix els elements de l'horta- a l'agricultor professional.
I després en el pla de desenvolupament de l'horta que preveu, també quan parla de possibles ajudes està pensant en la figura de l'agricultor professional.
No sé si vosté -m'imagine que sí, però l'associació que presidix i pels socis que té- podrà dir-nos quina és la realitat de l'horta.
Si moltes parcel·les estan en mans de persones, són titulars d'elles persones que no caben dins d'eixe concepte d'agricultor professional i si això no caldria corregir-ho i no seria millor tractar a tots per igual.
O siga, tractar les parcel·les per igual no en funció de qui siga el seu titular.

D'altra banda, també sobre la regulació del sòl agrari infrautilitzat, clar, ací inclús la representant del Grup Ciutadans ha parlat del sòl que no està cultivat durant dos anys.
Però és que jo crec que la regulació és molt més vaga.
Posa massa -el que diem els juristes- conceptes jurídics indeterminats quan parla de tècniques de conreu que no siguen les adequades o de males pràctiques agràries, qui decidix això?
Caldria fer un catàleg de quan estem en presència d'alguna d'estes pràctiques.
No sé si vosté sobre açò podria fer-nos alguna apreciació més.

I jo crec que vosté ha fet una crítica general a que la llei imposa massa obligacions als agricultors, però tenint en compte el principi eixe que el que volguérem és que la parcel·la fóra rendible i no tinguera obligacions, considera que estes obligacions en qualsevol cas es podrien -o algunes d'elles- es podrien mantindre en el text de la llei?
Però partint d'una situació en la qual, efectivament, el llaurador traguera una rendibilitat de la seua parcel·la i que, per tant, eixes obligacions estarien, en fi, serien menys gravoses, per dir-ho d'alguna manera.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Comencem el torn d'intervenció de resposta als grups parlamentaris per un temps inicial de quatre minuts.
Si necessita un poc més, es pot.
.
.
, flexibilitzar.
El senyor Aguado.
Anem.

El senyor Aguado Laza:

N'hi ha preguntes per a dos dies.

El senyor president:

Sintetitzem, però tranquil pel temps.

El senyor Aguado Laza:

Jo represente una organització agrària, AVA; només té.
.
.
, dels molts milers de famílies que hi ha a València només represente unes vint mil famílies i he de dir-los una cosa: el camp, els agricultors són empresaris.
Produïxen un producte per a viure del que trauen del producte.
Si no poden viure del que trauen, han de tancar l'empresa com fan en qualsevol empresa del món industrialitzat, hoteler, del que siga.
És que vull que ho entenguen aixina.
Els agricultors tenen una doble faceta: al mateix temps que fan la seua activitat empresarial i econòmica, cuiden el paisatge, fan el paisatge verd, fixen carboni i alliberen oxigen en les seues plantacions.
Però sobretot, per a mantindre el camp verd, han de tindre una viabilitat econòmica.

El sector econòmic, que els últims deu anys ha tingut viabilitat econòmica, els caquis, ha crescut el cultiu, els camps estan magníficament cultivats, no hi ha cap camp de cultiu de caqui abandonat i s'han modernitzat les tecnologies i tot per a poder atendre el camp i els agricultors eixos tenen una qualitat de vida millor.
Quan un cultiu no renda, s'arruïna i es perden els camps.
Això ha portat.
.
.
, no sé en l'horta en concret la terra abandonada, però sí que a la Comunitat Valenciana tenim -som número 1 a Espanya i a Europa- 160.
000 hectàrees abandonades.
Fa cinquanta anys pràcticament no hi havia cap hectàrea abandonada.
Alguna cosa hem fet malament.
Alguna cosa estan fent amb les lleis europees que ens estan deixant en una situació difícil.

Mireu, mosatros hem presentat al·legacions i no ens n'han agarrat ninguna.
Hem parlat amb el cor en la mà del que pot pensar un agricultor.
Les clàusules penalitzadores que hi ha ahí posades, si el camp fóra viable i rendible no tindria ninguna importància.
Ninguna.
Però amb les mans nugades no podem competir.
Si jo he de pagar ics euros per hora treballada en ma casa i a Egipte o al Marroc en eixa hora poden treballar dotze hores, a mi m'esteu deixant malament.
Si a Holanda o a Almeria han trobat altra fórmula, a Almeria han fet un mar de plàstic, però ací el mar de plàstic no es pot fer a l'horta.
A Holanda tenen mar de plàstic més separat, allí són de cristall i tenen instal·lació ramadera, uns camps productius a últim grito, com el millor parc natural d'Espanya.
L'Albufera no és res comparat si aneu als voltants d'Holanda agraris.
Aneu i ho voran.

Instal·lació ramadera, ací en l'horta, ni pensar-ho; instal·lació de cavalls, ací en l'horta ni pensar-ho; activitats agrícoles complementàries, ni pensar-ho.
Alguna artesania, alguna floritura d'alguna melmelada.
Si cregueu que d'això podran viure tots.
Un podrà posar melmelades, altre tindrà uns cavalls, altre tindrà un restaurant que el compaginarà i els seus aliments que fa en la seua parcel·la ho podrà fer.

Si han de mecanitzar-se, han de tindre possibilitat de mecanitzar-se.
I l'aigua, si volem fer producció ecològica, ha d'arribar filtrada, a degoteig o com vullgueu, però ha d'anar un aigua segura i neta, i hem de tindre els condicionants.
I això costa diners.

L'estructura ha de ser l'adequada per a estar al segle XXI perquè no podem tindre l'estructura de fa dos mil anys que tenim a gran part de l'horta.
Eixa és la realitat.
Tot a mà no es pot fer.
S'ha d'utilitzar mecanització i ha d'haver-hi una mecanització especial per a xicotetes extensions, que encara llevant la meitat dels marges que tenim a l'horta, no es pot mecanitzar.
És el vull que m'entengueu.
Aleshores, jo, com organització agrària dic: s'ha de fer una comissió de treball, de posar en pràctica i de fer realitat, però fa falta un compromís econòmic.

Els agricultors de l'horta faran l'agricultura que demanen els consumidors.
Si voleu ecològics, si voleu orgànic, si voleu convencional, la que vullgueu, que la demanen.
Però algú ha de fer unes campanyes de conscienciació, algú ha de vendre que hi ha un producte de proximitat, perquè açò no se pot fer a altres països d'Europa, però València és especial.
Per això vos he dit al principi, Â«la idea és molt bonaÂ», si l'aplicació se fa amb els peus en terra.
La idea és molt bona, és que no me canse de dir-ho.
Tenim una horta magnífica i mos queden molts pocs llauradors perquè s'han rendit.
Mireu, si un no té viabilitat, no s'incorpora.
Amb la crisi econòmica hi ha hagut muntonades de gent que ha tornat al camp.
Només han durat un any.
És que se n'han tornat a anar perquè els pocs estalvis que tenien els han perdut al camp.
És que vull que m'entengueu.
I pregunteu als que tenen horts ecològics d'agricultura de ciutat que diem, d'hortets xicotets, el que els costa fer una tomata i el que els costa fer un pimentó.
Perquè eixos són els millors aliats que tenim, els que tenen horts urbans que saben el que costa fer l'agricultura i combatre les plagues amb els pocs productes que tenim.
Aleshores, si no fiquem els peus en terra.
.
.
, si hi ha activitat econòmica positiva, els joves acudiran.

Fa dos revistes d'AVA, en la revista d'AVA anava una fotografia en primera plana d'un tractor triturant.
.
.
No recorde com es diu el poble que hi ha abans de la Fira de Mostres.
.
.
Beniferri.
A Beniferri hi ha havia un tractor triturant un camp de cebes.
És que no compensava ni l'arrancada i s'havia hagut de criar.
.
.
La persona propietària d'eixes cebes és enginyer, cinquanta anys i tants, i està al camp intentant viure.
És que vull que m'entengueu.
Si ell se n'ha d'anar del camp, com va a incorporar-se gent?
És que vull que posen les mans al cor.
Si a mi no em paguen per una tomata el que val ni una miqueta de benefici per a poder viure, no puc fer tomates.
I, hui, Almeria, amb el mar que té de plàstic, fa la tomata molt barata.
Aleshores, si no li fiquen el valor afegit de la proximitat i el ciutadà de València i dels voltants compra el producte i ho paga, no ho fa.

Jo fa dos setmanes envií una carta a tots els supermercats perquè havia començat la taronja valenciana de clementines i no n'hi havia més que de Sud-àfrica.
En este moment ja estan.
Immediatament ens posàrem mans a l'obra perquè vaig fer una carta un poc amenaçadora.
Perquè a França ja no envien les cartes, ja ho fan els supermercats.
Però jo no negue que estiga la de Sud-àfrica; el que dic és que a un lloc preferent ha d'estar la nostra, demostrant que ha vingut ja i que està de qualitat.
Doncs, amb la fruita de l'horta nostra, que tenim una horta molt reduïda, cal estudiar-ho.

I amb els temes de camps abandonats, que són de procedència urbana, o de reversions, o del que siga, és de veres, es pot fer un trage a mida, però si l'agricultor que està patint les conseqüències del mercat li posem (inintel·ligible) .
.
.
 al coll, li pegarà foc.
Això que algú vindrà i ho treballarà, sí, vindrà i ho treballaran, a la millor un any, però a l'altre any potser no estaran.
Ací se tracta de donar continuïtat a un equip de persones que siguen jóvens, si és possible per al futur, i que hi haja un relleu generacional.
Hi ha homes de huitanta anys, moltíssims, treballant a l'horta de València.
És que voldria que sabéreu el cens de la realitat de qui treballa, que és el que no sabem.

Aleshores, l'avanç tecnològic no es pot negar en cap sector econòmic.
Si voleu llogar els agricultors de l'horta perquè vos cuiden l'horta com un jardí municipal, ahí no hi ha problema; es fa una nòmina i tindreu l'horta magníficament cultivada.
Però això no és una activitat econòmica.
Això és un jardí urbà, subsidiat i mantingut de forma artificial.

Perdó que m'allargue, però és que tenim tantes coses que no puc.
.
.

El senyor president:

Té vosté un parell de minuts més.
Té dos a tres minutets més.

El senyor Aguado Laza:

.
.
.
no puc arribar.

La dinamització d'activitat.
Hi ha d'haver una formació.
Els millors especialistes s'han de buscar; els millors científics perquè ens donen cultius específics per a l'horta; la millor mecanització de la universitat s'ha de posar a les mans dels llauradors perquè puguen disposar-ho perquè puguen ser competitius a l'horta de València.
Això és el que donaria vida perquè li donaria viabilitat.
Però l'avanç tecnològic és essencial en qualsevol empresa.
En l'horta, més que en cap lloc.

Recuperar els camps abandonats que hi ha a l'horta, estem totalment d'acord.
No només eixos, els altres, també.
Tenim molta capacitat, però fa falta fer un pla ambiciós econòmic.
Jo dubte que la Unió Europea solte els diners aixina com aixina.
La PAC és com és i això està com està.
Jo mai sóc partidari d'expropiar la terra i reduir; jo seria incapaç en un estat democràtic de dir eixa fórmula.
Si he d'expropiar, expropiaré i pagaré el preu que marque la llei i, després, eixa terra, jo tinc una responsabilitat si l'expropie, i és aconseguir que el motiu pel qual s'expropia no es torne a repetir.
Perquè, si es repetix, és el fracàs del que ha fet la llei i el que ha fet la iniciativa.
I jo, el que m'haguera agradat més és que de veres hi haguera una voluntat política més oberta.

Ací m'imagine que, per la llista de persones que han intervingut, haurà dit cada un la seua idea i hauran exposat moltes formes de vore les coses.
Jo el que dic és que el camp està ahí, la terra és magnífica, tenim un clima estupend.
El 90% del que produïx la Comunitat Valenciana ho ven en els mercats del món, però podem garantir la millor alimentació a València, als voltants de l'àrea metropolitana, etcètera, si hi haguera de veres una política identificativa, una marca de qualitat i una sèrie de coses.

Jo no he sigut mai ambiciós.
Sempre pense que cal fer illes d'exemple, que econòmicament fins els ajuntaments poden fer front amb els seus fons, en un xicotet fons i demostrar que el model és viable.
I quan el model és viable, els altres el copien i no gastant massa.
Perquè la idea ben aplicada i per fases és molt viable.
Agafar més del que un pot agafar, creant malestar i generant una consciència diferent és un error.
Això és el que hem vist en l'agricultura nostra.

Com he dit, diverses activitats caben a l'horta de València.
Diverses.
I, per descomptat, també caben el que, no sent un aparador, no deixe de ser una sèrie de camins visitables, d'exposició, de visites temàtiques, que els llauradors cobrarien per explicar i ensenyar a col·legis, a persones, a col·lectius i associacions, altres coses que es fa en altres llocs del món i que ací no s'ha posat en pràctica.
Idees, en vindrien a soles.
Per això dic, per a desenrotllar el tema agrari, les organitzacions agràries -que sabem on xafem i que escoltem tots els pobles i agricultors, i que estem formats exclusivament de llauradors- ahí tenim molt a dir.
Deixeu-nos un lloc i encertareu.
Si aneu per lliure, amb només la idea i no xafeu terra, doncs no eixirà tan bé com podria eixir.
No vol dir que vaja a eixir malament.
Potser ix regular.

El senyor president:

Molt bé.

Moltes gràcies al senyor Aguado i amb la seua intervenció acabem esta comissió de participació.

S'alça la sessió.

(S'alça la reunió a les 14 hores i 6 minuts)