Untitled Document

<!--
body {
color:black;
}
.text3 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text4 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text2 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.text1 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:black;
}
.para1 {
text-align:justify;
}
.para4 {
margin-right:29,2px;
text-align:justify;
}
-->



Comissió de Política Social i
Ocupació realitzada el dia 2 d'octubre de 2008.
Comença
la reunió a les 16 hores i 34 minuts.
Presideix el diputat senyor
Diego Macià Antón.
Reunió número 6.

Compareixença del conseller de Benestar Social,
senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer, per a explicar la situació en
què es troba l'Ivadis i també les perspectives per al
futur, sol·licitada pel Grup Parlamentari Esquerra
Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís (RE número 20.
396)

El senyor president:

(Inoïble) .
.
.
el secretari de la comissió procedix a
la comprovació de l'existència de quòrum, per
favor.

(El senyor secretari passa llista per tal de comprovar
si hi ha quòrum)

El senyor secretari:

Hay quórum, señor presidente.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Anem a passar, per tant, al primer punt de
l'ordre del dia: lectura i aprovació, si escau, de
l'acta de la reunió anterior.
Alguna observació a
l'acta?
(Pausa) No
havent-hi ninguna observació, s'aprova per unanimitat.

El senyor president:

El punt dos: compareixença del conseller de
Benestar Social per a explicar la situació en què es troba
l'Ivadis i també les perspectives per al futur,
sol·licitada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Verds:
Compromís.

Té la paraula el senyor conseller, a qui li
agraïsc la seua presència.

El senyor conseller de Benestar Social:

Gràcies, senyor president.

Senyores i senyors diputats, moltes gràcies.

El passat mes de maig tinguérem
l'oportunitat de debatre en el Ple d'estes Corts una pregunta
oral referent a la situació o funcionament de l'Ivadis.
Hui de
nou tinc l'oportunitat de parlar del treball, de les iniciatives de
l'Institut Valencià d'Atenció a les Persones amb
Discapacitat.

L'Ivadis és una entitat, com bé
coneixen tots, que presta un paper importantíssim en
l'atenció a les persones amb discapacitat psíquica, i
és una institució que està creixent en
competències, en nombre de centres, en nombre d'usuaris, i en
projectes nous i  en qualitat.

L'Ivadis té una plantilla de 600
professionals, atén 1.
200 persones amb discapacitat, té 25
centres d'atenció directa.
Duu a terme, especialment en
períodes vacacionals, distintes activitats, que atén 3.
000
persones a l'any.
I a la vegada, aconseguix i forma a més de
1.
000 voluntaris, que al llarg d'estes activitats que organitza per a
persones amb discapacitat treballen per a traure endavant totes les
activitats que es desenrotllen en períodes vacacionals.

És, per tant, un ens viu, actiu, que treballa
crec que en la línia adequada per a les necessitats de les persones
que s'atenen.
I en els últims temps, l'Ivadis ha
experimentat una ampliació en col·lectius atesos, un
creixement en els servicis que presta i un gir innovador en els seus
programes.
Jo pense que açò ha sigut a causa que s'ha
apostat per la inserció sociolaboral de les persones que atén
l'Ivadis, sense descuidar la seua atenció directa.

L'Ivadis, en els últims temps, ha obert
un centre a València, Torrefiel, i un altre centre per a atendre
persones majors i amb discapacitat a Carlet.
Té previst, en un
termini molt curt de temps, obrir un nou centre de discapacitat
intel·lectual que atendrà 40 places i un centre
d'ocupació de 20 places amb un centre de dia.

Els programes que l'Ivadis.
.
.
, per exemple,
«Ivadis contigo», en el qual es financen fins a 1.
400 bons de
respir per als familiar i cuidadors habituals, 1.
250 bons de vida
diària i 150 bons de cap de setmana, sense oblidar-se d'altres
programes que els usuaris tenen a la seua disposició, com
l'assistència deontològica, tan important per a la
salut i tantes voltes a vegades oblidada.

Esta és la situació actual de
l'Ivadis, que se resumix en un nou projecte per a les persones i per
a les famílies que tenen este tipus de necessitats, i un projecte
que treballa per al conjunt de la societat valenciana per a fer més
digna i confortable la vida de moltes de les persones, i de les
famílies i del seu entorn que ho necessiten.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Té la paraula la il·lustre diputada
senyora Gloria Marcos.

La senyora Marcos Martí:

Moltes gràcies, senyor president.

Gràcies, senyor conseller, per la seua
compareixença.

Efectivament, vàrem fer una pregunta oral de
control al govern al Ple de Les Corts el dia 30 de maig, però com
resulta que vosté va donar unes explicacions paregudes a les que ha
donat ara, però que no corresponen a les dades que nosaltres tenim,
i sobretot s'han canviat poques coses després d'aquella
pregunta oral, és per la qual cosa hem fet la sol·licitud
d'aquesta compareixença.

Mire, senyor conseller, la situació continua
sent igual que fa uns mesos, que la mateixa que descriguérem en esta
pregunta oral del 30 de maig.
De fet, el que està passant és
que cada vegada es destinen menys recursos per a garantir el funcionament
de l'Ivadis.
Cada vegada estos escassos recursos es destinen
més a la gestió interna i no per garantir la qualitat de vida
dels usuaris.

Parlàvem, i vosté parlava, dels recursos
humans, tant el dia 30 de maig com ara mateix.
Jo continue dient-li que
tots els llocs importants són de lliure designació: gerents,
directors, secretaris de direcció, secretari de les
secretàries.
.
.
Però quan acaben les seus funcions,
continuen estant en la plantilla de l'Ivadis.
Per tant, tenim poca
gent que es destina directament a prestar el servei i molta gent,
diguérem, en la gerència, en al gestió de l'
institut.
De fet, s'està invertint la piràmide.

I vosté, en la contestació a la
pregunta, i ara mateix, ha parlat de 1.
200 usuaris.
Algú a
vosté li ha donat les xifres que no corresponen a la realitat,
senyor conseller.
La realitat és que no són eixos
números.
És cert que hi ha entre 1.
200 i 1.
300 persones
ateses en els campaments, ja que ací es concentren, en els
campaments d'estiu, moltes persones que vénen d'altres
entitats privades i d'altres centres.
Però els usuaris als que
s'atén de manera directa i permanent al llarg de l'any,
senyor conseller, són aproximadament 700 persones, entre lleugers,
profunds i severs.

Vosté va dir que tenia aproximadament, i ho ha
dit també ara, 600 treballadors, dels quals, i ho va dir el 30 de
maig, 449 són per a l'atenció directa dels usuaris i
usuàries, i aproximadament 100 es destinen a l'atenció
indirecta.

Mire, si tenim en compte el nombre de centres que hi
ha, i en cada un d'elles atenció i directa a soles el director
o directora i l'administratiu o administrativa, això no supera
les 40 persones.
On estan les 600 que falten cap a la plantilla de 600 que
vosté diu que té?
És a dir, hi han moltes menys
persones de què vosté diu atenent directament les necessitats
dels usuaris.

Què fan, per exemple.
.
.
?
A més, per
exemple, la càrrega de treball és diferent.
Per exemple, si
parlem en estos moments dels psicòlegs dels centres, hi ha gent que
atén 40 usuaris o 80 perquè sols n'hi ha un per centre.
Però és que a més de les plantilles de fisios i de psicòlegs,
vosté està reduint els que atenen l'atenció
directa als centres -abans de cinc dies a la setmana i ara passen a
tres-, i els altres segur que fan tasques molt importants,
però no l'atenció directa a les persones.
Per tant,
s'estan reduint els efectius que se dediquen directament a atendre
els usuaris dels centres.

Però mire, a més a més de tot
açò, el més greu és que no es fan les
substitucions.
Si vosté parla d'una plantilla i després
resulta que les substitucions no es fan, doncs en les activitats es
planteja el personal mínim i, per tant, insuficient per a
desenvolupar-les.
La càrrega de treball és excessiva i, a
més, està mal organitzada.

Des de l'any 1995 no hi ha oferta
pública.
De fet, hi ha una consignada entre el Consell,
l'Ivadis i l'UGT des de fa més de dos anys i encara no
s'ha complit cobrir les vacants amb oferta pública.
Això vol dir que la major part del personal és interí,
i això vol dir que és pressionable perquè demà
s'accepte l'increment de la càrrega de treball sense rechistar.
Està pendent la
reclassificació de personal i la negociació de les
retribucions.

Senyor conseller, tots els directors i directores i el
personal directiu està contractat a dit, de manera que la
participació està cada vegada més allunyada del
funcionament real de l'Ivadis.

Pel contrari, com li dia adés,
s'està pressionant els treballadors i les treballadores i les
pares i les mares, que tenen por que si diuen les coses com són, al
final, com hi ha pocs llocs on portar els seus xiquets i xiquetes, la
veritat és que estan fent un silenci, sabent les dificultats
que.
.
.
realment de l'atenció que se'ls està
prestant.

Hi ha un dèficit de places, vosté ho
sap.
A l'estiu.
.
.
Vostés dia: «Tenim tants
centres.
» A l'estiu sols han oberts cinc centres:
l'Humanitat de Xest, l'Almara de Burjassot, el Carme
Picó d'Alzira i el de Manises, que funcionen com a recursos
d'emergència per a atendre tots els usuaris dels centres
públics i privats.
Això vol dir que els usuaris, que a
més tenen greus problemes, van a eixos centres, però a
més el professorat i la gent que treballen en eixos centres no els
coneix, la qual cosa genera moltíssimes dificultats.

Però si parlem de les instal·lacions,
senyor conseller, la situació de deteriorament permanent i creixent
dels centres més antics és evident, i els centres nous
són de molt mala qualitat i mala construcció.

La situació de les piscines, dels llits, de les
grues és deplorable.
Hi han humitats, goteres, portes i armaris que
no taquen.
I en alguns centres fins i tot les assecadores estan trencades
des de fa mesos i els tècnics no vénen a reparar-les
perquè no han cobrat.

Els proveïdors no cobren des de fa més
d'un any.
Se'ls deu a les ferreteries i fins i tot als taxis
que traslladen els usuaris.
I alguns proveïdors diuen que continuen
servint perquè si no, se'ls amenaça de no pagar-los el
que se'ls deu.

Mire, fins i tot a Xest s'ha presentat una
denúncia, vosté la coneix, a la inspecció de treball
respecte a les infraestructures, al material fungible i a la
inspecció.
L'inspector de treball que ha anat a fer la
inspecció ha corroborat totes les deficiències.
I a
més a més, ha instat l'Ivadis a seure's amb els
representats dels treballadors i les treballadores en un termini per a vore
com totes estes anomalies se solucionen.
I faran més
denúncies, senyor conseller, perquè la situació de
Xest està també en altres llocs.

Què dir de la dotació de material
fungible?
Sap vosté que hi han centres on hi han cartells on
se'ls demana a la gent que porte cadires, motxilles.
.
.
tot el que
puga?
, perquè moltes vegades el material fungible
s'està duent pels treballadors i treballadores, els coneguts i
els seus amics.
I aleshores, això és una situació
absolutament tercermundista i que mos recorda a documentals de la
postguerra.

A més, què dir de la qualitat dels
productes?
Vosté sap que els metges estan aconsellant que canvien
els productes sanitaris perquè els usuaris estan plens de dermatitis
i estan patint greus problemes per la utilització d'uns
productes d'una ínfima qualitat?

S'han retallat els diners de les activitats
d'oci i els directors estan dient als mestres de taller
-vosté parlava de la inserció sociolaboral- que
facen programacions de cost zero.
És a dir, que no coste ni un duro
la programació dels tallers, perquè les màquines no
funcionen, no hi ha material fungible.
.
.
Vosté dirà de
què estem parlant quan parla vosté d'integració
sociolaboral?

En alguns casos, com és el centre de Rocafort,
a més respecte a les instal·lacions, hi ha un sostre, que
és d'amiant, i des de fa tres anys hi han 90.
000 euros
programats per a substituir eixe sostre.
Doncs eixos diners no
s'estan executant.
Ningú sap quan eixe sostre, que a
més és perillós per a les persones que viuen i
treballen per allí.
.
.
, resulta que vosté no.
.
.
en fi,
no està posant la voluntat política de resoldre-ho.

A més, jo crec que vosté ha de saber que
en estos moments tota l'atenció tècnica i
rehabilitadora es queda en mans de la bona voluntat dels treballadors i
treballadores, però això genera un desencís i un greu
desgast de la gent que treballava en estes condicions, dient que hi ha una
frase que diu: «Els deixarem llavats i planxats perquè
és l'única cosa que podem fer, perquè no tenim
mitjans per a fer activitats per als usuaris dels centres de
l'Ivadis.
»

I si parlem dels pisos tutelats, senyor conseller,
estos tenen el mateix pressupost que en l'any 1997.
I quan es trenca
alguna cosa, finestres que no obrin perquè tenen silicona,
assecadores que no funcionen, sap el que els diuen els directors?
Doncs que
el que han de fer és retallar els diners que es dediquen al menjar
dels usuaris.
I sap vosté quants són eixos diners?
4 euros
per persona i dia.
Per tant, vosté me dirà, senyor conseller,
com s'han de retallar encara més els diners que es destinen.

I ha parlat vosté del bo d'atenció
domiciliària, això de «l'Ivadis contigo»?
Té una partida d'1,5 milions d'euros, partida que no
està contemplada en els pressupostos, se li paga a una UTE.
Però vosté vol dir que eixos bons funcionen?
La gent els
demana?
, perquè no se té coneixement.
Últimament es va
fer un viatge a Benidorm, on realment els qui anaven eren els directors i
les directores de l'Ivadis amb les seus famílies, i molts
poquets usuaris.
Jo vull que vosté vinga ací i avalue
realment eixe bo com funciona, perquè això se li està
pagant a una UTE més de 60.
000 euros per a dur-lo en marxa i
ningú sap el que està passant amb això.

Senyor conseller, no estem parlant de caritat, estem
parlant de drets i estem parlant d'unes condicions de vida que
afecten unes persones que tenen una terrible fragilitat social i que no
tenen altre lloc on anar.

I, senyor conseller, crec que el govern
valencià, a més a més dels grans esdeveniments, hauria
d'estar molt interessat en vore com es duu a terme la
protecció d'estes persones, que són les més
fràgils socialment.

Gràcies.

El senyor president:

Gràcies.

Té la paraula l'il·lustre diputat
senyor Antonio Torres.

El senyor Torres Salvador:

Gracias, señor
presidente.

Nuestro grupo, hasta el día de la fecha, no
había presentado ninguna iniciativa sobre la situación del
Ivadis, pero queremos aprovechar esta oportunidad para manifestar la
inquietud que genera a nuestro grupo la situación en la que se
encuentra el Ivadis.

Y como en esta comparencia de lo que se trata es de
ver, en primer lugar, en qué situación se encuentra el Ivadis
y, en segundo lugar, cuáles son las perspectivas de futuro, yo creo
que sería conveniente que, desde nuestro punto de vista,
analizásemos un poco cuál la situación en la que
actualmente se encuentra.

En primer lugar, creemos que hay un elevado nivel de
deuda por parte de este organismo.
En este momento, y según las
últimas estimaciones, la deuda del Ivadis supera los 9,5 millones de
euros.
Con una deuda semejante, sobre un presupuesto de 21 millones de
euros, difícilmente puede funcionar como debiera esta
institución.

Hay a todas luces una insuficiencia presupuestaria que
no es achacable en concreto al actual conseller, sino que ya viene desde lejos.
Es decir, se está
incrementando el presupuesto año tras año en cuantías
que ni siquiera llegan al IPC.
Y, por lo tanto, si un instituto como este
cada día tiene más actividad, cada día va
incrementando el número de atendidos y el número de centros
y, sin embargo, el presupuesto ni siquiera se incrementa en el IPC,
difícilmente se puede atender en condiciones a todas las personas
discapacitadas que están en esos centros.

Como señal de muestra, en el ejercicio de 2008,
a parte de haber crecido el presupuesto solamente en un 0,5%, el
capítulo II, que es fundamental porque afecta al funcionamiento de
los centros, a la alimentación, en definitiva, a las cuestiones
básicas del día a día de los centros, no es que se
haya incrementado el IPC, es que ha disminuido en 1,5%, es decir, un 1,5%
menos que el año anterior, que a su vez ya había tenido un
presupuesto bastante ajustado.

No quiero insistir en lo mismo que ha dicho mi
compañera Gloria Marcos, no se paga a los proveedores.
Hay
proveedores que llevan 10 y 11 meses esperando a que se paguen las facturas
de los servicios que han prestado.
Y eso influye de una forma directa en la
calidad de los propios productos.
Es decir, aquí hay empresas de
cáterin que están subministrando los alimentos y las materias
primas no solamente para los campamentos, sino también para el
día a día de los centros.

Entonces, claro, si a una empresa se le deben 10 y 11
meses, evidentemente la primera reacción ante el impago por parte
del Ivadis es disminuir la calidad de la alimentación y de los
productos que se están subministrando a los centros, lo cual influye
de una forma directa en la calidad de vida de las personas que hay
allí atendidas.

Nosotros tenemos también conocimiento -no
sé si será cierto o no, para no alarmar- de que en
estos momentos el instituto está prácticamente sin liquidez,
que veremos si se pueden pagar las nóminas del mes de noviembre.
Por
una razón muy sencilla: porque los bancos o las cajas no quieren
suministrar más pólizas para el funcionamiento de estos
centros.
Y lo que es más grave, que incluso han tenido que pedir un
aplazamiento del pago de la Seguridad Social de los trabajadores porque no
disponen de cuantía alguna para hacer frente a sus gastos.

Y eso se empeora con, por ejemplo, la
resolución de 7 de abril de 2008, por la cual se hace una encomienda
de gestión para el centro de día para la atención del
daño cerebral sobrevenido de la ciudad de Valencia.
Es decir, nos
parece muy bien que se haga una encomienda de gestión por parte de
la conselleria al
Ivadis, pero, claro, si se hace una encomienda de gestión para el
mantenimiento o para el funcionamiento de un centro, lo normal es que eso
fuese acompañado de los recursos necesarios para que ese centro
pudiese funcionar.

Como tampoco entendemos que se encargue también
el Ivadis de la puesta en marcha del centro de día de personas
mayores y de alzhéimer de Carlet y tampoco se pongan las dotaciones
presupuestarias correspondientes para que ese centro funcione.

Eso ¿qué quiere decir?
Que el Ivadis
está en una situación de tal endeudamiento que no se pueden
realizar las cosas de la manera adecuada.
Y si a eso añadimos
-que lo ha dicho ahora el propio conseller- que se le va a encomendar también la
gestión de dos centros nuevos, entonces la situación al final
va a ser total y absolutamente explosiva.

Yo quisiera que el conseller
recordara cómo se creo este Ivadis.
Este
Ivadis, en sus orígenes, se crea con un Convaser, con un Consorcio
Valenciano de Servicios Sociales, porque hay varios centros de
discapacitados en nuestra comunidad que han llegado a una situación
de quiebra, que no disponen de recursos, que no disponen.
.
.
, que
prácticamente no pueden ni atender a los discapacitados que
había en esos centros.
Y por eso la administración, en este
caso, la Generalitat valenciana, se hizo cargo de este grupo de centros,
que luego se han ido ampliando sucesivamente, con la única
intención de que, efectivamente, no pagasen el pato aquellas
personas que se encontraban en situación de discapacidad, sino que
hubiese un organismo detrás, en este caso, la Generalitat
valenciana, que garantizase la calidad de vida y las prestaciones que
deberían recibir esas personas.

Entonces, si al final resulta que de empresas
particulares la situación es de lucro.
.
.

El senyor president:

Vaya finalizando, por favor.

El senyor Torres Salvador:

.
.
.
que dejan su gestión en manos de La
Generalitat, para que a su vez La Generalitat pueda garantizar esa
prestación, si al final resulta que La Generalitat tampoco la puede
garantizar, entonces no hemos avanzado, sino que hemos dado un paso
atrás.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Té la paraula la il·lustre diputada.

La senyora Iranzo Martín:

Gracias, señor presidente.

Señor vicepresidente, quiero que mis primeras
palabras, después de oírle, sean de felicitación.
Créame, felicitación sincera para usted, para su equipo
directivo y para todo el equipo humano que, después de oírle
los centros que están trabajando el Ivadis, tanto directa como
indirectamente, merecen, desde el punto de vista del grupo parlamentario,
esa felicitación.

Quiero decirle que es tremendamente gratificante para
nuestro grupo, para todos los que lo integramos, y expresamente los que hoy
estamos aquí, constatar, como lo hemos hecho, que el Ivadis
está regido por una persona de su valía y calidad humana,
señor vicepresidente, con la sensibilidad demostrada que usted tiene
hacia las personas que más lo necesitan.
Y yo creo que eso lo
sabemos absolutamente todos.

Pero además, también es tremendamente
gratificante para nuestro grupo parlamentario el saber, como valencianos
-muy tranquilizador, se lo digo también, que da mucha
tranquilidad, y mucha tranquilidad moral-, saber que está
regida nuestra comunidad y liderada por un presidente y por un gobierno (veus) que todas sus acciones
políticas, como ahora lo acaba de demostrar, van dirigidas de manera
más importante a las personas que lo más necesitan, como es
el caso en el que hoy estamos, el de las personas discapacitadas, que son
valencianos, bien de nacimiento o porque viven y habitan en nuestra tierra
y se sienten valencianos, y saben que tienen un gobierno que les apoya y
les ayuda.

Porque mire, sí que es verdad que el Ivadis
existía antes, pero fue el Partido Popular quien estableció
la Dirección General de Discapacitados.
Y tengo que decirle que
acaba de reconocer el señor Torres en su intervención que los
presupuestos dirigidos al Ivadis se aumentan y se incrementan todos
años.

Pero si todo esto nos gratifica, les aseguro que es
realmente emotivo y tranquilizador para el Grupo Parlamentario Popular
saber que en el Instituto Valenciano de Atención a los
Discapacitados, como usted bien ha dicho, una entidad de derecho
público adscrita a la Conselleria de Bienestar Social, trabajan 600
personas, que se dedican en cuerpo y alma, de manera abnegada, a atender a
más de 1.
2000 personas en todos los centros del Ivadis, que usted ha
dicho que son 25 -yo creo que un número importante.
Y que lo
hacen continuamente de manera abnegada, porque lo sabemos, lo sabemos los
que los vemos, y a través de sus palabras, que viven su trabajo y
saben lo importante que es.
600 personas que en su mayoría,
concretamente más del 83% de la plantilla, se dedican a la
atención directa de los usuarios.
Atención, que la conocemos
a través de los usuarios y a través de las palabras del conseller, que es directa,
cariñosa y dedicada, es decir, de calidad.

A todos ellos quiero enviarles el reconocimiento del
Grupo Parlamentario Popular, por lo que entendemos que es un trabajo bien
hecho.
Transmitirles también el ánimo para seguir trabajando
en la línea que lo hacen, porque -de verdad se lo digo,
señor vicepresidente, yo sé que usted está totalmente
concienciado con ello, pero se lo digo como valencianos que somos-
nuestra comunidad les necesita.

Y humildemente me atrevería a pedir a todos los
grupos que hicieron lo mismo, porque un trabajo de tanta dedicación
y tanto esfuerzo requiere mensajes de ánimo y de apoyo, y no, por
decirlo de alguna manera, poner chinitas en el camino.
Y yo, desde luego,
no dudo, y lo digo de verdad, que estas chinitas se pongan de buena
voluntad.
Pero creo sinceramente que el esfuerzo que realizan estas 600
personas es digno de admiración, y no necesitan chinitas, ni
siquiera las de buena voluntad.

Y también creo, y lo vuelvo a decir muy
sinceramente y muy humildemente, que dan un servicio de calidad, el
servicio de calidad que reciben las más de 1.
200 personas que son
atendidas en los servicios del Ivadis.
Y creo, de verdad, que estas
personas también necesitan una labor conjunta positiva y
unánime de todos.

Y yo creo que el conseller en su comparecencia ya ha dado datos que demuestran lo
que yo les he dicho.
Estamos hablando de 25 centros, 600 personas que
trabajan en ellos, 1.
200 usuarios atendidos y más de 3.
000 personas
en el programa de ocio.

Nada más, señor vicepresidente.
Transmitirle el mensaje de ánimo, de solidaridad y de apoyo a sus
políticas y al trabajo que están realizando todos los
integrantes del Ivadis.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Té la paraula el senyor conseller i
vicepresident del govern.

El senyor conseller de Benestar Social:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyora Marcos, jo li he contestat similar -no
crec que siguen les mateixes paraules textuals, però sí el
mateix fons- que li vaig contestar a vosté en la pregunta
oral.
Li diguí aleshores el que li dic ara.

Mire vosté, jo no dubte que vosté haja
preparat molt bé esta compareixença i que vosté haja
dit el que possiblement a vosté li han informat, però els
seus informadors, en esta matèria, pense que no han sigut tan
objectius com deuen ser.

En primer lloc, per citar algun dels temes que
vosté ha dit, el tema de les jornades substitutives.
Doncs mire,
s'han fet 40.
721 jornades substitutives en els 1.
587 contractes al
respecte, que s'han fet per l'Ivadis i els treballadors.
Li
donem eixa dada perquè pense que no cal donar totes les dades.

Respecte d'un tema que vostés han tocat i
que.
.
.
exactament, és molt preocupant donar la impressió que
a la gent que està en l'Ivadis no se li estan donant els
productes de qualitat que els correspon.
Mire vosté, això
és molt greu.
Dir que a unes persones, que estan ateses, no
se'ls dóna els productes de qualitat adequats, se podrà
discutir si un proveïdor de ferreteria -com ha citat- o un
altre proveïdor d'una altre tema pot cobrar abans o pot cobrar
després, però que alguna persona done -utilitzant
l'argot popular- gat per llebre, mire, això no es pot
tolerar.
Això és una irresponsabilitat sempre.

Per tant, les persones que a vosté l'han
informat d'estos temes, doncs pense que l'estan informant
malament.

Un altre tema molt important és que
l'Ivadis té lligats de mans els treballadors o lligats de mans
els familiars.
Però escolte, en quina societat vivim?
Els
treballadors, -que jo m'he reunit amb el comité
d'empresa de l'Ivadis en diferents ocasions i que, per motius
diferents, quan han estimat oportú, han fet les seues manifestacions
i les seues negociacions- mire vosté, mai en la vida
ningú ha plantejat els temes que vosté està plantejant
ací.

Que li he de dir que bé, que pense que
són un poquet greus perquè estem parlant de temes de
responsabilitat de la salut en uns centres que tenen un control sanitari,
en uns centres que hi ha uns responsables que se dediquen a que la qualitat
i la salut de les persones que estiguen allí siguen les més
adequades possibles.
Mire, és una irresponsabilitat
-pense- fer estes denúncies.

Podia dir tota la resta de coses que fa
l'Ivadis.
Però, mire, li done estos dos detalls perquè,
amb estos dos detalls que crec que estic dient-li, doncs mire vosté,
ve a desbaratar la informació que a vosté li han facilitat.
Doncs no és de veres i com eixa informació no és de
veres, doncs mire, jo les vull desmentir en este moment.
I que totes eixes
coses que vosté està plantejant ací, doncs no
s'ajusten a la realitat de l'Ivadis.

Possiblement, eixe seria l'Ivadis si, a la
millor, el gestionara vosté, però no és l'Ivadis
gestionat per les persones que estan al front d'ell.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Té la paraula la il·lustre diputada
Gloria Marcos.

La senyora Marcos Martí:

Moltes gràcies.

Senyor conseller, mire vosté, jo tinc absoluta
fiabilitat en les persones que, efectivament, no sols m'han passat la
informació, sinó que m'han dut a alguns centres a vore
algunes de les coses de les quals jo estic parlant, senyor conseller.
Per
tant, a la millor, el que no està massa informat és
vosté.
Primer, perquè, segurament, a vosté li preparen
les coses i jo no, jo me les prepare jo personalment i, per tant, jo li puc
dir, d'allò que li estic dient, que és absolutament
real.

Deia vosté que ha fet 40.
000 substitucions?
Doncs mire, això són deu persones que estiguen d'una
baixa llarga al llarg d'un any.
Què me diu vosté amb
això?
D'una plantilla de 600 persones, que puguen estar
malaltes, d'una baixa de llarga durada, 10?
Li sembla a vosté
molt?
Jo li dic que no s'estan cobrint les substitucions
genèricament, sobretot les d'aquelles persones que atenen
directament els usuaris.

I, mire-ho.
Deia vosté que jo parlava dels
productes de neteja corporal i que estava dient barbaritats.
No,
està en els informes dels metges que diuen que són
d'una ínfima qualitat, que s'han incrementat les
dermatitis, els èczemes i els picors.
Senyor conseller, comproveu-ho
vosté, perquè a mi me consta que eixos informes existeixen.

Deia vosté que.
.
.
Parlava vosté, senyor
conseller, que jo estic fent denúncies al voltant de determinades
qüestions?
Què m'ha de dir de les denúncies que
s'han presentat en la inspecció de treball de Xest?
No
són de debò?
.
Allò que li estic contant del sostre del
taller de Rocafort, no és de debò?
Que als mestres del taller
se'ls ha dit que programació dels costos zero, no és de
debò?
Tot això és comprovable, senyor conseller.

I no m'ha parlat vosté del «Ivadis
contigo», perquè, què me pot contar?

I deia vosté, parlava vosté que van a
atendre la gestió, l'encomanda de gestió del centre de
Torrefiel i de Carlet: 40 places més i 20 places més.
I
què me contarà d'eixos 11 centres nous que deien
vostés que anaven a assumir també la gestió
d'eixos 11 centres?
On estan?
Jo també li parlava de futur.
I
eixos 11 centres, també algú ha parlat d'ells, no?
I ha
sigut la seua conselleria i supose que també serà una bona
informació dir que vostés anaven a fer-se càrrec
d'eixos 11 centres.
El que passa és que algú ací
no s'assabenta.

El senyor Torres deia que tenen vostés un deute
de 9,5 milions d'euros i que, en el pressupost d'enguany, hi ha
hagut 200 milions de les antigues pessetes menys que l'any anterior.
Els pressupostos no s'incrementen, es redueixen, però
s'incrementa la quantitat de gent, en teoria, a la qual se li ha de
prestar el servei i això fa una rebaixa en la qualitat del servei.

Parlava el senyor Torres de les retribucions.
Jo
sé que hi ha hagut una mesa de retribucions, que, en teoria tenen un
acord d'incrementar 45 euros lineals més 1,5 euros per hora de
festiu i nocturnitat, però això tampoc sabem per què
no s'està pagant.
En teoria, s'aplegà a
l'acord, però no se paga.

El que passa és que, senyor conseller, la
veritat és que, de totes estes informacions, vosté no
m'ha pogut dir que no a cap de les coses concretes que jo li he dit.
Quatre euros per persona per al menjar?
En els pisos tutelats, el mateix
pressupost que en l'any 1997, senyor conseller?
A això, no
m'està dient vosté que no i eixa és la trista
realitat, malgrat, malgrat la dedicació magnífica dels
professionals que estan treballant allí.
Que jo també me sume
a donar-los, per descomptat, les gràcies a la gent que està
patint un desgast permanent, perquè es dóna compte que no
té mitjans per a atendre, com seria raonable, les necessitats dels
usuaris, perquè La Generalitat està dedicada a altres coses,
en comptes d'atendre els lleugers, els severs i els profunds, que
són, normalment, la gent a la qual se l'atén.
.
.
se
l'hauria d'atendre en tot.
En fi, tota la cura, tot el mimo, per banda de La Generalitat,
senyor conseller.

I jo no dubte de la bona voluntat de les persones mai,
però si dubte del que són les propostes polítiques del
seu partit i, en este cas, senyor conseller, faça-s'ho mirar
perquè, a l'Ivadis, no s'està donant la quantitat
de recursos i d'esforços que serien necessaris per a que
això funcione.

I torne a dir: els proveïdors no cobren.
Diga
vosté que això no és de veres.
No estan cobrant ni els
dels taxis.
Diga'm vosté que això no és de
veres.
És que tot això és real i tot això
està passant.

Hi ha gent que està demanant-li una entrevista
a vosté per a contar-li el que estan passant els seus fills i no els
ha rebut, senyor conseller, i eixa gent també ha parlat amb mi.
Està clar, senyor conseller?
Perquè estan vivint, com els
seus fills i filles, que no poden anar a un altre lloc perquè no hi
ha, estant patint unes condicions de vida diàries terribles.
I jo
pense que vosté no voldria que això estiguera passant.

Aixina, senyor conseller, que, en comptes de destinar
diners a altres coses, a fastos, realment mire el que està passant,
perquè jo estic molt ben informada de com estan funcionant els
centres.
A la millor, a vosté no li ho conten, però,
realment, hauria d'anar al dia a dia, no a fer-se la foto, eh?
No a
fer-se la foto el dia dels campaments.
El que ha d'anar vosté
és a vore el que mengen eixos xiquets i xiquetes tots els dies,
eixes persones que estan ahí i que, a més, són de les
més fràgils de la societat i hauríem de fer, entre
tots, tots els esforços per a estar atesos.
I a mi me consta que el
professionals ho estan fent.
El que no està fent-ho, senyor
conseller, és ni la seua conselleria ni el govern valencià.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyor Torres.

El senyor Torres Salvador:

Sí, gracias, señor presidente.

A nosotros nos preocupa, realmente, la grave
situación de falta de liquidez y de falta de presupuesto que existen
en estos momentos en el Ivadis y que, vuelvo a repetir, que no es una
situación de ahora.
No es una situación ni de hoy ni del
año pasado, sino que es una situación que se viene
arrastrando de años atrás y a la que nadie le ha hecho
frente.

Entonces, en este momento, la deuda que tiene
acumulada este instituto es una deuda muy importante, sin contar ahí
con determinados servicios que correspondan a este año.
En este
año, se han licitado, se han hecho más de 13 adjudicaciones
de determinados servicios: del «Ivadis contigo», del
cáterin, de la limpieza, del transporte, de los víveres de
los centros.
Solamente en víveres de centros hay 2.
500.
000, entre
los campamentos, entre el mantenimiento de los centros y, claro, casi todos
los tiene la misma empresa adjudicataria.
Entonces, si esa empresa
adjudicataria no cobra, la conclusión es lógica y así
nos lo han dicho desde los centros.
Es decir, las empresas no cobran,
disminuyen la calidad de los alimentos que están suministrando
porque no cobran y porque unos pueden tener más aguante y otros
tienen menos aguante.

Entonces, el resultado final: se deteriora, de una
forma lamentable, la prestación del servicio de alimentación.
Ya no hablo del servicio que ha mencionado Gloria, sino del servicio de
alimentación­ de los residentes.

Yo creo que la Conselleria de Bienestar Social, es
decir, el área social no puede pagar los excesos del gobierno del
señor Camps en otras áreas, que en otras áreas no
tiene ningún inconveniente en gastar lo que haga falta.
Pero, en
cambio, en el área social sí se tiene inconveniente en
gastar, no ya lo que haga falta, sino lo que es necesario, y a las pruebas
me remito.

Usted, tanto en el convenio de 2006, como
posteriormente en el convenio de 2007, de la ley de la dependencia, ha
presentado como justificación las estancias en centros de
determinados centros de la comunidad, entre ellos, algunos centros del
Convaser, del Ivadis y, sin embargo, ese dinero no ha repercutido
directamente en el Ivadis.
Y el presupuesto del Ivadis está cerrado
en 21 millones de euros y, si están viniendo aportaciones
adicionales del Gobierno de España, que después se pueden
justificar como estancias en los centros del Ivadis, pues lo normal
sería que, de esa deuda que tiene el Ivadis y que es una deuda
acumulada anteriormente, se pudiera ir eliminando para garantizar la
normalidad.

Un gerente de un instituto como éste o un
director de un centro, que no dispone de presupuesto, que no dispone de los
presupuestos mínimos para poder funcionar, difícilmente puede
obtener una rentabilidad de los recursos escasos que tiene.

Y yo lo he dicho antes.
Es decir, si en el año
2008 sólo ha crecido el presupuesto en un 0,5%.
El IPC ha subido
más y este centro ya tenía déficit en el año
2007.
Si este centro tiene déficit en el año 2007,
¿cómo va a funcionar en el año 2008 con un incremento
presupuestario del 0,5%?
Es total y absolutamente insuficiente.

Y, por lo tanto, yo creo que el gobierno valenciano,
en este caso, y el vicepresidente del área social deberán
pedir al señor conseller de Hacienda que aporte un crédito extraordinario
para normalizar la situación de este instituto.
Porque los propios
representantes sindicales, en su reunión del día 26 de mayo
de 2008, cuando se les anuncia que el nuevo centro de día de Carlet
va a ser asumido por el Ivadis, lo primero que dicen.
.
.
le preguntan al
gerente y el director gerente dice que, a fecha de hoy, no se ha dotado del
correspondiente crédito para el funcionamiento de ese centro y que
están esperando recibirlo.
Y la respuesta de las centrales
sindicales en esa reunión es que manifiestan públicamente que
es una grave irresponsabilidad abrir nuevos centros cuando ni siquiera hay
dotación presupuestaria suficiente para mantener los que, en este
momento, están funcionando.

Es decir, sí que hay actas y hay reuniones
donde los representantes de los trabajadores y los propios directores de
los centros han manifestado que la dotación presupuestaria es
insuficiente para que estos centros funcionen con normalidad, cuanto
más si se van acumulando nuevos centros.

Es decir, a mí me parece muy bien que el
Consell no quiera incrementar su deuda y que, entonces, recurra a
organismos de este tipo o a empresas o a fundaciones para difuminar un poco
la deuda, pero, al fin y al cabo, y cuando se trata de institutos o de
instituciones de esta índole, que están tratando directamente
con las personas, el gobierno del presidente Camps tendrá que hacer
un esfuerzo especial y distinguir que esos presupuestos van dirigidos al
bienestar, a la calidad de vida de las personas y si hay que quitarle
500.
000 euros o un 1.
000.
000 o los 9.
000.
000 que se deben aquí, en
el Ivadis, a la esfera armilar, pues se le quita a la esfera armilar y
esperamos un poquito más.
O se le quitan a cualquiera de las grandes
obras, y en vez de hacerse en un año que se hagan en un año y
cinco meses.
Pero lo que no puede ser es que determinados proyectos
dispongan de todos los recursos necesarios.
.
.

El senyor president:

Vaya terminando.

El senyor Torres Salvador:

.
.
.
y, en cambio, la
atención a las personas en situación de dependencia se
convierta en algo secundario y no estén disponiendo de los recursos
que necesitan y a los que tienen derecho.

El senyor president:

Muchas gracias.

Tiene la palabra, señor conseller.

El senyor conseller de Benestar Social:

Moltes gràcies.

Senyora Marcos, mire, en la primera intervenció
de vosté dia que no contractàvem a gent per a treballs
substitutius.
Quan li dic que s'han contractat 40.
721 jornals,
aleshores, me diu que són pocs.
Quan, adés, vosté dia
que el problema era la qualitat dels productes, si li dic que això
és intolerable, me diu que és el detergent.

Mire vosté.
Vosté.
.
.
jo he parlat en
més famílies de l'Ivadis que vosté.
Jo he
visitat l'Ivadis i he visitat els campaments perquè és
la meua obligació.
I com és la meua obligació vaig amb
foto i sense foto, i vaig quan crec oportú que he d'anar, i
parle amb tot el món i no solament en uns d'un lloc determinat
i en un moment determinat, que és el que vosté va fer i, a
més, els tinguérem presents en l'últim acte que
tinguérem en este ple.
No fa falta anar a estudiar a Salamanca, si
ací tot el poble és xicotet i ens coneixem tots.

Mire, senyor Torres, no me fique vosté
ací el tema de la dependència per davant.
No me fique
vosté el tema de la dependència.
L'Ivadis,
l'Ivadis sol costa, com vosté bé sap, 21 milions
d'euros de manteniment.
En l'Ivadis n'hi han 550
persones, encara que són grans dependents, 600 persones en
dependents moderats i 150 lleus.

Mire vosté, això, el conveni que el
govern del senyor Zapatero vol fer en la Comunitat Valenciana, que encara
no ha ficat damunt la taula ni l'esborrany d'enguany, solament
vol conveniar i pagar 12,5 milions d'euros, per a tota la comunitat.
I solament l'Ivadis, solament l'Ivadis en costa 21.
(Remors)

Mire, per cada euro que fica el govern valencià
per a les persones majors i per a les dependents, el govern del senyor
Zapatero en la dependència vol ficar el 0,15, vol dir, el 15%.
Eixa
vergonya és aixina.
Vostés estan parlant dels grans
esdeveniments, estan parlant de projectes de la Comunitat Valenciana, i
dels jornals que se creen ahí, dels diners que poden deixar eixes
iniciatives en el conjunt de la Comunitat Valenciana perquè pugam
tindre diners i atendre els necessitats, d'això vostés
no parlen.
No enganyen més la Comunitat Valenciana.
(Remors)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Anem a suspendre la comissió per a.
.
.
(veus) No, a favor de.
.
.
per a
despedir el senyor conseller i agrair la seua presència una volta
més.
(Pausa)

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

Compareixença del conseller
d'Immigració i Ciutadania, senyor Rafael Blasco Castany, per a
explicar els criteris i les mesures recollides en el Pla
d'immigració i convivència 2008-2011,
sol·licitada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR:
Compromís (RE número 20.
395)

El senyor president:

La reunió és.
.
.
tercer punt de
l'ordre del dia, -i agraïsc la presència del senyor
conseller- la compareixença del conseller
d'Immigració i Ciutadania.
.
.
(remors) -señor José Camarasa, ¿le
interesa el punto?
- per a explicar els criteris i les mesures
recollides en el Pla d'immigració i convivència
2008-2011, sol·licitada pel Grup Parlamentari Esquerra
Unida-Bloc-Verds: Compromís.

Té la paraula el senyor conseller.

El senyor conseller d'Immigració i
Ciutadania:

Bona tarda.

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

El pla director d'immigració i
convivència és una iniciativa de la Conselleria
d'Immigració i Ciutadania destinada al conjunt dels ciutadans
de la Comunitat Valenciana i, en especial, a les 838.
224 persones que
conformen la població estrangera resident a la nostra comunitat, que
ja suposa el 16,7% del total.

L'objectiu d'este pla és incidir a
garantir la cohesió social i la igualtat en drets i deures entre les
persones immigrants i els ciutadans de la Comunitat Valenciana per al
manteniment d'una convivència en harmonia.
Un pla que respon a
l'increment constant de la població estrangera, que
només en este últim any ha segut del 14,5%, com també
respon a les demandes de la societat valenciana per afavorir la
integració social.

És una iniciativa que implica a tots el
departaments del Consell, a fi que en la comunitat coexistisquen les
diverses ètnies, religions i cultures, sempre que això siga
compatible amb el respecte i l'acceptació dels valors i
principis del sistema constitucional espanyol i del nostre Estatut
d'autonomia.
El pla afavorix la integració en tots els
aspectes, fins i tot, l'educatiu, on des d'un primer moment
l'alumne immigrant forma part del sistema educatiu en les mateixes
condicions que l'autòcton.

Este pla compta amb un total de 188 mesures destinades
a donar resposta a la integració de les persones d'origen
estranger que residixen a la nostra comunitat, i recull les
competències de la Comunitat Valenciana en matèria
d'immigració, d'acord amb el que assenyala el nostre
Estatut d'autonomia, i fixa el marc futur d'ampliació
competencial respecte de les autoritzacions d'arrelament i
reagrupació familiar o la contractació de la
destinació entre altres.

D'altra banda, i una cosa de màxima
importància per a la seua eficàcia en
l'execució, és l'alt grau de consens que es va
obtindre en l'elaboració, ja que este pla director és
fruit del diàleg amb els agents socials i s'ha redactat amb
l'aportació de les entitats pertanyents al Fòrum
Valencià de la Immigració i, a través de la
Conselleria d'Immigració i Ciutadania, s'assegura la
cooperació entre les distintes entitats públiques i privades.

Però, a més, i recalcant la
importància de la reacció entre els distints actors que
incidixen en l'àrea de la immigració, el Consell ha
creat i impulsat una sèrie d'òrgans i instruments que
reforcen i coordinen les polítiques i accions migratòries
previstes en el pla, com són: el Fòrum Valencià de la
Immigració, la Comissió Interdepartamental
d'Immigració, l'Observatori de la Immigració, les
agències de mediació per a la integració i la
convivència social o les xarxes locals d'integració.
Així mateix, col·labora amb entitats relacionades amb la
immigració, com són les universitats de la Comunitat
Valenciana, la fundació Ceimigra, associacions i diferents ONG.
Són més de deu àrees d'actuació concretes
per a impulsar la integració social, entre les quals destaquen
l'acollida, educació, sanitat, ocupació,
formació, habitatge, entre altres.

El pla recull moltes altres mesures concretes
-n'assenyalaré algunes-, allotjaments temporals,
assessorament jurídic i plans personalitzats, la introducció
a l'idioma i al coneiximent de la nostra història o els
nostres costums, la lluita contra la violència de gènere, la
protecció del menor, programes de qualificació per a joves
professionals majors de setze anys, prevenció de l'absentisme
escolar o la col·laboració amb la xarxa de mediació
valenciana de lloguer per a afavorir l'accés a
l'habitatge.

El pla director també impulsa el
codesenrotllament, és dir, actuacions de caràcter
transnacional i interinstitucional, orientades a fomentar la
implicació i la participació activa dels col·lectius
d'immigrants amb major presència en la comunitat en el
progrés dels seus països, com puga ser el retorn voluntari
d'immigrants amb la inserció laboral o la posada en marxa de
programes de formació i ocupació en el països
d'origen.

De la mateixa manera, senyories, fa un especial
èmfasi en la família, la infància i la joventut.
Per
això, un dels programes importants del pla és la
sensibilització entre els menors sobre els aspectes positius
d'una societat caracteritzada per la diversitat.
D'esta manera
s'impulsen accions per a la prevenció de conductes
xenòfobes i racistes, fomentant entre els jóvens activitats
culturals, d'oci a temps lliure, esportives, etcètera,
dissenyades des de la perspectiva de la integració.

En l'àmbit laboral vol afavorir la
participació dels empresaris i sindicats en
l'orientació de polítiques d'ocupació per
als immigrants.
I, per això, a fi d'adaptar la mà
d'obra estrangera a les noves demandes, el pla promourà cursos
de formació laboral especialitzada en els sectors de major demanda o
de difícil cobertura.

Finalment, en matèria educativa cal destacar
l'increment i la potenciació del mediador de la diversitat
cultural i el foment dels servicis de mediació en els centres.
Es
vol potenciar la integració de l'alumnat immigrant en el
sistema educatiu i les iniciatives encaminades a facilitar
l'accés dels mateixos estudiants als centres.

I, per a concloure, senyories, dir-los que este pla
d'immigració i convivència, que té una
previsibilitat des del 2008 al 2011, i que va ser aprovat pel Consell en el
passat mes de juliol, té una sèrie de mesures encaminades
fonamentalment a servir d'instrument de planificació de cara a
l'aprovació pròxima de la llei
d'integració dels immigrants en la Comunitat Valenciana dins,
com he dit, del període que està previst per als quatre anys
següents.

Moltes gràcies, president.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Té la paraula la il·lustre diputada.

La senyora Marcos Martí:

Moltes gràcies, senyor president.

Gràcies per la seua compareixença,
senyor conseller.

Mire vosté, tots sabem que hi hagué
ací un primer pla valencià d'integració, del
2004 al 2007, que en principi se regia per tres principis:
normalització dels serveis, cooperació i
col·laboració social i integració.
I, per això,
es va posar en marxa alguna eina important, com era el Fòrum
Valencià de la Immigració.
I ara se mos anuncia un pla que
s'ha aprovat en juliol, que és el segon pla director de la
immigració del País Valencià.

Però igual que en estos moments nosaltres estem
pendents que algú avalue quin va ser el resultat del primer pla i, a
primera vista, la veritat és que una vegada superats els focs
d'artifici d'eixe contracte d'integració que avui,
vosté sap que la llei s'ha reduït a meres activitats de
formació, tots sabem, per eixa avaluació que vosté no
ha dut ací, però sí que han fet que els agents
socials, que el pla 2004-2007 ha segut un fracàs.
Ja el varen
advertir en el seu moment les organitzacions socials que era un pla de
propaganda, buit de contingut, i tot açò s'havia fet
sense comptar amb la població immigrant i les seues associacions.

Ara, vosté porta un pla que diu que ha
consensuat amb les organitzacions d'immigrants en determinades ONG,
en organitzacions socials.
Però, la veritat, senyor conseller,
és que és un pla que, a més, que els números no
quadren, és un pla que no té concrecions al voltant de quines
són les actuacions concretes que es van a dur a terme.

Mire, senyor conseller, jo he fet un estudi dels
números, d'eixos mateixa que vosté ha fet
públics al llarg d'aquestos últims dies, i els
números no em quadrem, no?
De moment, no sabem ni a quants mos estem
referint.
Per exemple, en abril, el 2 d'abril d'aquest any
mateixa, dia vosté que els immigrants que hi havia al País
Valencià eren 732.
000.
A hores d'ara, el 2 d'octubre,
hui mateixa ha fet vosté, ha publicat una nota de premsa on diu que
en són 838.
224.
És a dir, 100.
000 immigrants més, en
el termini de quatre mesos?

En abril dia vosté que anaven a destinar-se
1.
816 euros per immigrant, d'eixos que eren 732.
000.
I ara diu
vosté que va a destinar 665 euros per immigrant a l'any.
En
quatre mesos, la veritat és que les xifres, per una banda, els
diners destinats s'han reduït a més de la meitat,
però, per una altra banda, els immigrants han crescut en 100.
000, en
quatre mesos.

Després, quan vosté parla del pressupost
del pla també.
.
.
el 10 del juny del 2008 dia vosté en el pla
que se destinarien 6.
420 milions d'euros.
Ara, avui mateixa, parla
vosté de 5.
800, és a dir, molts milions d'euros menys.
Fa dos anys el conseller d'Educació dia que gastava 3.
257 de
mitjana per alumne immigrant, i això suposava 237 milions a
l'any.
Hores d'ara se parla ja de 472 milions any.
Això
vol dir que d'eixe pla quadriennal, dels 5.
800 milions es destinaran
2.
000 milions -en alguns moments diu vosté fins a 3.
000-
a educació.
Sanitat, diu vosté que se destinaran 3.
200
milions, i les xifres ja no quadren, eh?
Si són 3.
000  a
educació més altres quasi 3.
000 a sanitat, ja són
més dels 5.
800 que vosté diu que se destinen al pla.
Per
tant, què mos queda?

En teoria, els diners que va vosté a destinar
en este pla d'educació i la sanitat estan comptats ja en les
conselleries, i estan comptats ja quan el govern diu que va a incrementar
la despesa social.
Però vosté el torna a comptar, és
allò del pressupost caramel, eh?
, agarra el caramel li canvia
l'embolcall i el compta en un lloc, li canvia l'embolcall i el
compta en un altre.

De fet, este pla.
.
.
al final li queda a vosté,
doncs, crec que són 41 milions d'euros per al quadrienni, si
comptem que per a polítiques d'integració i acollida en
té vosté 20,91; per accés a la vivenda, 12,6; per a
polítiques de benestar, 5,7 i 4 milions per a les agències de
mediació, per als AMICS sol.
Molt aldarull per a un no res.
Açò està passant com en les polítiques que feen
referència a compromisos concrets.
En el primer Pavace parlaven de
12 centres d'acollida.
Quants se n'han fet?
El del Grau?
Punt.
Ara en el Pavace, en estes coses que fan referència a la
immigració, cap concreció perquè ningú els
pille en falta, ni ningú els faça reclamacions.

Aleshores, jo estic disposada, perquè cal
parlar d'un pla director per a la immigració en el País
Valencià, però el que no pot ser és que vosté
enganye els ciutadans.
Quan va presentar este pla davant del fòrum
social, del fòrum de la immigració, senyor conseller, les
organitzacions amb més presència entre els immigrants, el que
li han dit és, cortina de fum, una altra vegada més, i una
enganyifa als ciutadans i a les ciutadanes.
És a dir,
s'està parlant de 6.
000 milions de pessetes que ja estan
aportats en altres conselleries per a altres coses.
I vosté realment
no pot dir que té un pla que, a més, excedeix en molt els
diners que vosté pot gestionar des de la seua conselleria.

Per tant, açò, quan vostés
presenten els pressupostos de La Generalitat i diguen allò de la
despesa social, jo ja li explicaré de nou a la ciutadania el que
estan fent.
Que és el mateix comptar-ho unes quantes vegades, i
té.
.
.
-en fi, senyor conseller, com li explicaria jo?
-
molt mal gust el que s'estiga enganyant els immigrants que, a
més, en estos moments, vosté com jo sabem que de
l'ocupació destruïda a tot l'estat, el 70%
s'ha destruït al País Valencià, fonamentalment;
això colpeja els ciutadans i ciutadanes que vénen
d'altres països, perquè, a més, molta de
l'ocupació destruïda és de la construcció,
on molts immigrants estaven treballant ahí.

I, clar, vosté parla de la xarxa
d'AMICS, no concretem, dien que anaven a ser més dels que
érem i tampoc sabem quines i quantes van a ser, quan en teoria
hauríem de ser les eines que haurien de ser capaços
d'orientar els ciutadans que tenen més dificultats.
I aplega
el senyor Camps i diu: «Anem a buscar el mecanismo per abaixar les hipoteques a la gent amb més
problemes.
» Això també està en el seu pla, eh?
Va ser la mateixa quantitat?
Estan pensant en les mateixes coses?

Senyor conseller, jo crec que en estos moments.
.
.
vosté crec que.
.
.
-no sé si va ser ahir o fa uns
dies- va fer unes declaracions diguent que el pla per a la
immigració al País Valencià tenia menys diners i era
més llarg que en cap lloc de l'estat.
Però què
compta per a dir això?
Compta el que realment se va destinar com a
mesures de la seua conselleria?
O compta amb això que li està
diguent que, a més a més, quan compta se'n passa dels
diners que vosté diu que té per als quatre anys?
Jo, senyor
conseller, això  me sembla.
.
.

Torne a dir, estem parlant de problemes greus, estem
parlant d'una important incidència per a una població a
la qual vosté, bé, quan va anunciar la llei i va anunciar el
contracte d'integració i, clar, l'ha tingut que tirar
arrere, i ara són cursets, cursets.
Això també
està dintre del pla d'igualtat?
Està planificat
ahí?
Senyor conseller, és que això no es
seriós.
Jo entenc que vosté té una conselleria de poc
calat polític i té vosté de fer grans declaracions,
coses per a poder eixir mediàticament.
Però, clar, hi han
coses en les quals no es pot jugar.
I jo crec que, en estos moments,
vostés en tot açò el que estan intentant és,
una vegada més, enganyar la ciutadania, perquè estan fent un
pla sense avaluar l'anterior, sense proposar mesures concretes i, a
més a més, parlant d'unes xifres, que és un
embolic, que cada vegada diuen unes, però a més en termes
tan.
.
.
o siga, un pot tirar arrere les seues paraules, però com a
mínim en un poquet de temps.
Però és que en el termini
de quatre mesos, cada dia diuen una xifra i, cada vegada, més grossa
a vore si aixina cola.
Clar, això és absolutament
inassumible, senyor Blasco.

Jo crec, i torne a dir, estem disposats a parlar,
perquè en la situació en la qual estem, en la pèrdua
de determinats referents socials i en la situació de crisis
grossíssima que estem patint, precisament, crec que és
més necessari parlar de com integrar, de com fer multiculturalitat,
de com evitar que hi hasca un rebuig i com assumir el que ha dit fa tres
dies en Madrid, al final, el Fòrum Social i Mundial de la
Immigració.
Jo crec que eixes coses caldrà assumir-les,
caldrà apostar per això, però, clar, amb propostes
serioses, senyor conseller.
I, jo crec que el pla, partint que no
està avaluat i diguent que no té mesures concretes,
vostés parlen: «188 mesures, 10 hores de
funcionament.
.
.
» Molt bé.
Però, després,
això com es tradueix, senyor conseller?

En estos moments, torne a dir, ni suport pressupostari
ni mesures concretes i, per tant, falta de voluntat política
d'actuacions concretes.
I no ho dic jo, ho estan diguent
organitzacions representatives en el món de la immigració.

Gràcies, senyor president.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Algun grup vol fer ús de la paraula?
Té
la paraula el Grup Socialista.

El senyor Torres Salvador:

Gracias, señor presidente.

Por una indisposición de mi compañera
Nuria Espí, trataré, por lo menos, de fijar la
posición de nuestro grupo parlamentario.

En primer lugar, nosotros echamos también en
falta el hecho de que no se haya hecho una evaluación detallada del
primer plan.
Si se hubiese hecho una evaluación de todas las
propuestas que contenía aquel plan y de los resultados que se
hubieran podido obtener, pues en este momento sería, sería
fácil el poder dar una opinión sobre las medidas de
continuidad o las nuevas medidas que se proponen dentro de esas 188 en el
nuevo plan.

A nosotros nos interesaría saber del anterior
plan qué es lo que ha pasado con el estudio o la evaluación
que se haya hecho sobre el número de inmigrantes en los centros de
educación.
Es evidente que en muchas poblaciones la población
inmigrante está almacenada, está masificada, está
concentrada en determinados centros públicos, casualmente centros
públicos, mientras que en los centros privados prácticamente
no hay ningún alumno.
Le hablo de Elche, le hablo de Crevillente, le
hablo de Santa Pola, para no hablar más, que son las tres ciudades
que están en nuestra área o por lo menos en el área en
la que yo habito.

Entonces es vergonzoso y es clamoroso el que haya
centros como, por ejemplo, el Casablanca en Elche, que tienen cerca de un
60% de alumnos inmigrantes sin, ni siquiera, un traductor.
Son los propios
alumnos los que ejercen de traductores (so per
interferència d'un telèfon mòbil) para poder hablar con los padres, para poder hablar con
los familiares, para intervenir en las disputas que se pueden ir generando,
y los directores de los centros se apañan como pueden en la
mayoría de los sitios, porque evidentemente recursos y ayuda por
parte de la administración educativa, nada de nada.

En esa misma zona existen también colegios
privados y, sin embargo, da la casualidad de que no hay -se ve que
será por el sorteo, ¿no?
- no hay ni una sola persona
inmigrante que acuda a este centro.
También nos preocupa que
también hay poblaciones en las que hay un elevado índice de
personal o de personas inmigrantes y que desde el área de servicios
sociales no se incrementan los recursos ni un solo euro.
O sea, será
normal que si en una determinada población el porcentaje de personas
 inmigrantes es más elevado de lo normal y hay una
población importante, que también tendrá sus propias
necesidades, pues que estos ayuntamientos pudiesen disponer del recurso
más idóneo, que son las ayudas individualizadas, que usted
bien conoce, y por lo tanto, ese ayuntamiento poder disponer de más
recursos a parte de los programas específicos que vengan a
través de la Federación Valenciana de Municipios y
Provincias, que eso es otra cuestión.

Estoy hablando ahora de lo que es la atención
social de esas personas.
Y, sin embargo, en estos ayuntamientos no se
incrementan las aportaciones de la Generalitat valenciana, en este caso, de
la Conselleria de Bienestar Social, para poder prestar una atención,
dado que presumiblemente puede haber un porcentaje mayor de
población que necesite de esas ayudas, y lo que no se puede hacer,
para evitar después los conflictos que surgen entre la propia
población, es que tengan que reducir el número de personas (so d'un telèfon mòbil) y cada vez sea menor el número de ayudas que se
están concediendo en esos municipios.
Por lo tanto, ahí,
evidentemente, habría que hacer un esfuerzo para poder colaborar con
estos ayuntamientos y mantener una cierta estabilidad.

En tercer lugar, también se observa que en
determinados municipios los inmigrantes acuden a determinados barrios;
determinados barrios en los que el precio de la vivienda es más
barato, en el que hay menos dotaciones, en el que los pisos están
más deteriorados.
Y tampoco hay ninguna actuación en este
momento en marcha, ni conocemos, para poder incidir directamente sobre esos
barrios con equipos de trabajadores sociales, con intervenciones por parte
de la conselleria de
obras públicas, es decir, actuaciones conjuntas que en este caso
deberían de ser realizadas en determinadas zonas para evitar que
surjan focos de tensión, que todos lo sabemos, que existen al final
o surgen al final focos de tensión por la falta de atención,
en unos casos, sanitaria o escolar o de los propios servicios sociales, y
que eso perfectamente se podría frenar si hubiese una
intervención directa de las administraciones.

Yo no voy a hablar de las cifras porque también
es un poco demagógico.
Es decir, aquí hubo un proceso de
normalización y, después de ese proceso de
normalización, más de 56.
000 inmigrantes pasaron a cotizar a
la Seguridad Social.
Eso significa una generación de riqueza para
nuestro país, significa que en nuestra comunidad existen muchos
inmigrantes, pero comen, comen, se visten, utilizan la gasolina, utilizan
el transporte, es decir, están gastando, están gastando,
están contribuyendo a la riqueza, a la generación de riqueza
en nuestra comunidad, y  eso no debería de verse como una
carga.
Tenemos un mayor número de inmigrantes que en otras
comunidades autónomas, pero tampoco es tanto, ¿eh?
, somos la
tercera comunidad, tampoco es tanto el número de personas
inmigrantes que hay ahí, y hay que verlo por el lado positivo,
porque aportan mucho, generan gasto, contribuyen y, por lo tanto, lo
único que habría que hacer es, dado que se van a poner en
marcha una serie de medidas que pueden contribuir de una forma eficaz a
mejorar la situación, pues que se hiciese un poco un análisis
(so per interferència d'un
telèfon mòbil).
.
.

El senyor president:

Vaya finalizando.

El senyor Torres Salvador:

.
.
.
de las cuestiones que hemos mencionado
anteriormente.

El senyor president:

Muchísimas gracias.

Tiene la palabra la representante del grupo del
Partido Popular.

La senyora García Herrero:

Gracias, señor
presidente.

Señor conseller, en primer lugar, darle las gracias por su presencia y su
comparecencia esta tarde en esta comisión, para explicarnos los
criterios y las medidas de este Plan de inmigración y convivencia
2008-2011 de la Comunidad Valenciana, porque yo creo que estamos hablando
de la Comunidad Valenciana y de ninguna otra cosa.

Después de escucharle, señor conseller, este grupo
parlamentario, sólo nos queda el darle la enhorabuena.
Enhorabuena
por el trabajo que usted y la conselleria que dirige y todo el gobierno valenciano realiza cada
día por la efectiva integración de los inmigrantes en esta
comunidad.

No debemos olvidar, señorías, que si
España es el segundo país europeo con mayor número de
extranjeros, la Comunidad Valenciana es la segunda comunidad,
también, en número de inmigrantes -como bien ha dicho
usted-, 838.
224, habiéndose convertido la inmigración
en la principal preocupación de los valencianos y dejando patente la
necesidad de abordar esta realidad de una manera eficaz.

Ante la cada vez más caótica
gestión de la inmigración por parte del Gobierno de
España, del gobierno socialista de Rodríguez Zapatero, es
gratificante -como decía anteriormente mi compañera
Enma Iranzo- contar, señor conseller, en esta comunidad con un gobierno del Partido Popular
serio, responsable, preocupado y ocupado con las personas inmigrantes que
llegan y viven en ella.

Señorías, el Consell, presidido por
Francisco Camps, ha afrontado el importante reto de alcanzar la
integración de los inmigrantes en la sociedad valenciana,
integración que parte del reconocimiento de la riqueza cultural,
trabajo, inversión, consumo y el imprescindible incremento
demográfico para nuestra sociedad.

Este gobierno del Partido Popular, consciente de la
riqueza que supone esta sociedad diversa en cuanto a orígenes,
religiones, culturales y minorías étnicas, ha diseñado
este Plan director de inmigración y convivencia 2008-2011, que usted
muy bien nos ha explicado esta tarde, señor conseller, para lograr la plena
integración de los inmigrantes, integración cultural,
integración social e integración laboral, contemplando la
inmigración como un activo social y no como un pasivo.

Usted también nos ha expuesto muy bien,
señor conseller, que este plan se propone garantizar la cohesión social, la
igualdad de derechos y obligaciones y el sentido de pertenencia a una
comunidad que se construye con la participación de todas las
personas que la componen.
Por ello, el Consell asume el compromiso de
destinar más de 5.
794 millones de euros a lo largo de cuatro
años para cumplir los 31 objetivos planteados mediante 49 programes
que incluyen las 183 medidas, promoviendo la imprescindible
colaboración entre las iniciativas públicas y privadas,
implicando desde el principio a todos en su elaboración y acogiendo
sus sugerencias y contando con todos los implicados en este proceso.

Por todo esto, señor conseller, otra vez enhorabuena, por el
alto grado de consenso que ha obtenido en la elaboración de este
plan, por crear e impulsar esos importantes órganos e instrumentos
que nos ha detallado y, en definitiva, señor conseller, enhorabuena por implicar a
toda la sociedad civil en la construcción de una sociedad justa,
tolerante, solidaria e integrada.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Gracias, señora diputada.

Tiene la palabra el ilustre conseller.

El senyor conseller d'Immigració i
Ciutadania:

Muchas gracias, señora presidenta.

Expresarle a la ilustre diputada del Grupo Popular el
agradecimiento por sus palabras y el apoyo que ha prestado a la
intervención de este conseller en relación al plan de inmigración.

Y dirigiéndome ya a los representantes de los
grupos de la oposición, en primer lugar, señor Torres,
decirle que las observaciones que usted ha hecho me parecen razonables
desde el punto de vista de que abramos un debate sobre las ideas que puedan
afectar al fenómeno de la inmigración, podemos estar
más o menos de acuerdo en lo que usted ha dicho, desgraciadamente ha
hecho pocas referencias al motivo de esta comparecencia aquí, que
era que habláramos del plan de inmigración y de convivencia,
pero creo que el fenómeno de la inmigración necesita un
acercamiento, una proximidad, desde las posiciones racionales e intentando
cada uno defender las posiciones que estime oportunas, pero, sobre todo,
salvaguardando el que estamos delante de una cuestión de mucha
sensibilidad, desde el punto de vista social y humano, y yo perfectamente
entiendo y encuentro comprensible hasta las discrepancias que sobre este
particular podamos tener.

Me gustaría que si en alguna otra oportunidad
tuviéramos ocasión de comentar la propia estructura y la
propia elaboración del plan, pues podríamos a lo mejor saber
si estamos en acuerdo o en desacuerdo en algunas de las medidas o de las
sugerencias que en el plan se plantea.

Y decirle a usted, señora Gloria Marcos, que
también yo entendería cualquier posición que se haya
explicado, incluso desde el punto de vista de la discrepancia.
Pero, cuando
usted se atreve a afirmar aquí que este conseller o este gobierno está engañando a la
población -y ha llegado a decir, concretamente a los
inmigrantes-, usted se descalifica políticamente, se comporta
como una política sin escrúpulos que no tiene el
mínimo recurso a la dignidad para saber hablar de cosas tan
importantes como las que estamos hablando.

No se puede acusar de que se esté mintiendo a
una población, en este caso a una población inmigrante,
porque eso, como le digo, no es que esté ya en una demagogia, que
podía ser hasta entendible desde el punto de vista de su
posición política de marginación y de aislamiento,
pero acusar a un conseller, a una persona que ha venido aquí a explicarles un plan de
inmigración, que está perfectamente pormenorizado, sobre el
que usted ha pasado con afirmaciones sin ninguna base real en lo que
está diciendo, y pasar a acusaciones de tipo personal y calumnioso,
la descalifica para que se pueda entrar, incluso, a explicarle que algunas
de las cosas que usted ha dicho no tienen ninguna base.

Y le voy a decir una más.
Ya la he escuchado en
un par de ocasiones hablar de lo que es el contrato de inmigración
e, incluso, que usted plantea la retirada que se ha hecho sobre este
particular.
Vuelvo a decirle que usted no está diciendo la verdad
sobre este particular.
El conseller de Inmigración y Ciudadanía en
ningún momento ha hablado de contrato de inmigración.
Está exactamente en los mismos términos que se han planteado
desde el primer momento.
Y decir que eso se ha quedado en un cursillo de
idiomas expresa la ignorancia que usted tiene sobre este particular, la
falta de rigor que tiene en sus apreciaciones y, desde luego, el desprecio
que usted está expresando por un colectivo tan importante como el de
los inmigrantes, que en una persona de su procedencia tendría que
ser más cuidadosa y atender mucho mejor la sensibilidad que estas
personas se merecen.

El senyor president:

Gracias, señor conseller.

Tiene la palabra, la señora Marcos.

La senyora Marcos Martí:

Moltes gràcies, senyor conseller.

A mi me sembla que vosté està tirant
balons fora.
Jo li he dit a vosté que els números no li
quadren, continue dient-ho.
Crec que vosté quan està
plantejant que té 5.
800 o 6.
400 -depén dels dies-
destinats al pla de la immigració, el que està fent és
enganyar a algú, i, en este cas, enganyant la ciutadania
perquè -reitere- vosté està comptant en
eixe pla amb diners que no té.
I sap vosté que no els
té.
I quan u diu una cosa que no correspon a la realitat, doncs,
efectivament, està enganyant.

Si vosté per això, perquè jo
estic denunciant això, diu que no tinc escrúpols, que
utilitze la demagògia, que faig un menyspreu a la immigració,
doncs, mire, jo no vaig a entrar en eixe parany, senyor conseller, primer,
perquè a mi me mereixen el màxim respecte tots els
col·lectius socials i, sobretot, sempre treballaré a favor
dels més fràgils.

I per tant, me sap malament que quan estem en una
situació tan complexa, en una situació tan complexa que, a
més a més, la greu crisi que estem patint afectarà amb
més profunditat eixos col·lectius amb més dificultats,
que vosté diga que jo, que estic denunciat un fet objectiu, estic
fent demagògia i no tinc escrúpols.
.
.
vosté
mateix.
Jo no pense insultar-lo a vosté.
Jo el que estic dient
és que vosté està fent un pla i dient coses que no
corresponen a la realitat, que està mentint i enganyant la societat
valenciana i, sobretot, els col·lectius afectats.

Diu vosté que no he parlat mai del contracte
d'integració.
Jo, alguna vegada li portaré ací
tots els reculls de premsa que recollien les seues paraules literals.
El
que passa és que és fàcil dir una cosa i,
després, com les circumstàncies van canviat dir: «Jo
això no ho vaig dir, sinó que ara estic dient una altra
cosa.
»

Jo no menyspree a ningú.
Jo li estic dient
-i la llei està ahí- que el que en el seu moment
era un contracte d'immigració, d'integració
-i així se'ls va plantejar, i vosté ho
plantejà així en declaracions que estan en les hemeroteques,
jo no les porte en la butxaca, però estan en les
hemeroteques-, en estos moments seran cursos -jo no he dit
cursets-, cursos de cultura, de llengua, etcètera, com
correspon al que s'està fent, segons les directives europees,
en altres països europeus, i, fins i tot, a l'estat espanyol.
Jo
això ho vaig dir i ho mantinc, senyor conseller.
I hem tingut algun
debat, a més en el plenari, per a parlar d'aquest contracte
d'immigració.

Continue dient, senyor conseller, vosté se va
oferir a tots els agents socials, en abril, que recolliria tot allò
que estàvem proposant dintre del pla director
d'immigració.
I jo voldria saber si, efectivament, va fer cas
al que en seu moment li digueren AVA-Asaja, Comissions, l'Institut
Social Obrer.
.
.
Tots els cossos que varen proposar les mesures
concretes.
Això en el pla?
Jo no ho sé.
I el mateix, continue
reiterant-li que, quan u fa un pla, ha de fer l'avaluació de
l'anterior.
I vosté no ho ha fet.
I ací no ens consta
que haja fet vosté l'avaluació.

I, per tant, senyor conseller, jo mantinc totes les
coses que he dit, que vosté ha donat uns números que no
quadren, que no pot ser que els diners que es destinen a educació i
a sanitat compten en este pla.
Perquè, mire, en
l'educació, ni en el pla Previ ni en el pla PASE, que
ací no s'està dedicant res més que el
voluntariat dels professors, dels centres públics o dependents de La
Generalitat, però fonamentalment els públics perquè
ahí n'hi ha una manera de posar els xiquets i les xiquets en
els centres públics perquè els centres privats no volen
atendre'ls, val?
I en això no hi ha una ordre que regule la
matriculació dels alumnes que permeta que es distribuïsquen per
igual en els centres mantinguts amb fons públics.
I no hi ha cap
qüestió que faça real el que se van a destinar entre
2.
800 i 3.
000 milions d'euros a actuacions educatives
adreçades directament als immigrants.
Açò vosté
ho dirà, estarà en el pla, però això no
correspon a la realitat.
I com no correspon a la realitat, és una
falsedat.
I quan u diu una falsedat, és una mentida.
Si no li
agradada, molt bé.

Jo li he dit que eixos són els números,
eixes són les actuacions i això és el que vosté
ha fet.
Que vol vosté dir que ací hi ha una sèrie
d'actuacions concretes de les quals podem parlar?
Clar, però
haurà vosté de reconéixer que dintre del pla hi ha
quantitats pressupostades  que no corresponen a la realitat.

I torne a dir.
Estem parlant d'un fenomen
absolutament sensible i que, a més, pot generar greus problemes, i
vosté ho sap i vosté és conscient d'això.
I, per tant, en estos casos, jo crec que l'actuació del govern
ha de ser absolutament acurada i no fer cap falsedat que, al final,
desvirtue, fins i tot, les possibilitats d'actuació de
l'administració en un tema tan sensible com és la
immigració i les conseqüències que es poden derivar de
com colpejarà la crisi als col·lectius dels immigrants al
País Valencià.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyor conseller.

El senyor conseller d'Immigració i
Ciutadania:

Precisament, senyora Marcos, perquè estem
parlant d'un tema tan sensible i que afecta les persones, és
tan important no fer afirmacions tan irresponsables com les que
vosté torna a insistir i a reiterar.

Si vosté no ha tingut l'oportunitat de
dedicar-se a estudiar, a llegir, ací on està perfectament
quantificat amb llums i taquígrafs, totes les quantitats, totes les
mesures i totes les àrees, doncs, és un problema que
vosté creu que ací improvisant sobre la marxa i fent quatre
afirmacions demagògiques cobrix el seu expedient.
I el cobrix i jo
ho lamente, perquè podria cobrir-lo amb un poquet més
seriositat i amb un poquet més de responsabilitat.

D'eixa forma, en ser un tema tan sensible com el
que vosté diu, precisament en una comunitat com en esta, on hem
crescut en un 370% la immigració i les persones estrangeres que han
vingut en els últims huit anys a esta comunitat, on el nivell de
convivència que tenim és un nivell molt més que
notable, on l'harmonia entre la diversitat cultural i la forma
d'integració de les persones ací està fent-se
d'una forma raonable, precisament en eixe moment, quan a més
colpeja una crisi econòmica com la que tenim, és quan eixe
tipus d'afirmacions són les que servixen per a encendre alguns
focs que, després, són difícils d'apagar.
I
creure's vosté que per fer eixes afirmacions, vosté
també és del costat d'eixos col·lectius, que
són molt vulnerables i són molt sensibles a estes coses,
expressa -i li ho dic, senyora Glòria Marcos-, expressa
el nivell de desconeixement, perquè no vull pensar una altra cosa
per molt que vosté faça afirmacions reiterades d'estar
intentant defensar eixos interessos.

No és eixe el camí, no és eixe el
camí, senyora Marcos.
Estem parlant d'un tema en què un
necessita aproximar-los amb molta racionalitat, intentar discutir les coses
perquè, efectivament, és molt probable que hi hagen algunes
coses  en què no coincidim en els enfocaments, però el
que no es pot és marejar la qüestió i intentar posar
sobre la taula qüestions que no són certes i que no responen a
la veritat, perquè és així.

O siga, la política que s'està
fent en esta comunitat és millorable, al voltant del fenomen de la
immigració.
Però, ninguna persona que estiga mitjanament
assabentat de quina és la realitat socioeconòmica
d'esta comunitat pot pensar que no s'estiga fent bé en
termes generals.

Vosté ací diu: «És que les
xifres, vosté algunes vegades diu.
.
.
».
Mire, 838.
224
immigrants i estrangers és un cens oficial a data 1 de gener de
2008.
Hui ja no és eixe, hui ja és un altre.
Però la
dada oficial és eixa.

Vosté pot dir: «És que no
és veritat la quantitat pressupostària».
A vosté
li podrà agradar o no li podrà agradar, però enguany,
en el curs escolar que ha començat, s'han inscrit més
de 90.
000 xiquets i xiquetes immigrants i estrangers.
Només
l'any passat.
.
.
Això ha costat 475 milions d'euros a
la Generalitat valenciana.

Si vosté creu que eixa aportació no
és un factor d'integració dels immigrants i dels
estrangers en el context social, cultural, educatiu, de la Comunitat
Valenciana, vosté està absolutament fora de joc del que hui
s'entén per un factor d'integració.

Si vosté creu que gastar-se 780 milions
d'euros en la sanitat estrictament per als immigrants i els
estrangers, que això no és un factor
d'integració de persones que vénen ací en unes
condicions moltes d'elles molt doloroses, des del punt de vista del
que són les polítiques de salut i l'atenció
sanitària, i que comporta una despesa molt important per a La
Generalitat, exclusivament per a La Generalitat, doncs, vosté no
està, no està al corrent de per on van les polítiques
d'integració hui en dia.

Si vosté me diu que jo he parlat del contracte,
i fa vosté un seguiment de l'hemeroteca.
.
.
Jo li torne a dir a
vosté que això no és cert.
Perquè jo sí
que sé el que he dit.
No sé el que vosté
pensarà què és el que jo he dit.
Però jo
sí sé el que he dit, eh?
I li ho dic molt clar, no he parlat
del contracte d'immigració, que pel que s'ha vist
vosté, en la seua afirmació, diu que està ja vigent en
totes les parts d'Europa, eh?
(Remors) Bé!
, en molts països d'Europa,
vosté diu.
Bé, que les directives europees.
.
.
(algú parla sense micròfon), que les directives europees arrepleguen contractes
d'integració.

Bé, doncs escolte, li ho dic jo, li ho dic.
En
els països més avançats de la democràcia mundial,
que solen estar en Europa, existixen, amb eixa denominació,
contractes d'integració i contractes explícits
d'integració, directives europees, expressions literals,
convenis i contractes explícits d'integració.
I
Dinamarca ho fa d'una forma.
Alemanya ho fa d'un altra manera.
Holanda inclús no deixa entrar en el país sense que
prèviament n'hi hasca fins a una entrevista a través de
mecanismes informàtics on les persones, a més de pagar, eh?
,
han d'expressar un nivell de coneixement de l'idioma,
etcètera, etcètera.
I això passa en Suècia, en
el Regne Unit, en França.
.
.
, en molts països europeus.
Precisament països a on les democràcies estan molt
consolidades, i a on la defensa dels drets humans està, per suposat,
molt més generalitzada que en alguns altres llocs.

Ací, eh?
, doncs el que estem és
intentant, davant d'un fracàs de política
migratòria, com ha portat el govern socialista, com molt bé
assenyalava la representant del Partit Popular en els últims anys,
és intentar acomodar-mos, per la via racional, al que són
directives europees; no a la trágala, com està passant ara en estos últims moments,
gràcies a la política que està duent el govern del
socialista, intentant, en l'últim moment, pujar-se'n al
tren, probablement de les directives més dures que n'hi han en
Europa, cosa que eixe criteri no l'acabem de compartir ni tan sols
ací.

Però jo el que li he de dir a vosté
és que, primera, vosté no s'ha llegit el que és
el compromís d'integració, i és molt
difícil poder a vosté contraargumentar-li quan vosté
no s'ha llegit això.
Té una ocasió, i jo a
més li la brinde, i li ho dic sincerament, senyora Marcos.
.
.
Ara
dins de poques setmanes anem a entrar en el que va a ser el debat
parlamentari de la Llei d'integració dels immigrants, a on un
dels elements que s'introduïxen és eixe compromís
d'integració.
Si vosté creu que, inclús des del
seu punt de vista, només fent cursets de valencià i de
castellà li pareix poc, bé, almenys no s'opose.
Perquè si li pareix que per a alguna cosa pot servir, doncs estic
segur que vosté estarà disposada a recolzar-ho i a poder,
inclús, si és factible, fins a millorar la redacció.
Perquè vosté pot plantejar-se que li pareix poc o li pareix
molt.
Però si li pareix que és una cosa que puga servir-li a
un immigrant només, que tinga una millor oportunitat de
conéixer els dos idiomes oficials d'esta comunitat, i
gràcies a eixe coneixement bàsic poder integrar-se de forma
més fàcil i més ràpida en la societat
valenciana, doncs és una cosa que vosté no té per
què oposar-se, perquè jo crec que podem compartir eixe
criteri.

Anem a tindre molt prompte oportunitat de veure si
l'interés que tenim és treballar de forma conjunta per
eixa política cap a eixe col·lectiu tan sensible de persones,
o el que estem, o el que estem, senyora Marcos, és
instal·lats en uns clixés i en unes idees preconcebudes, que
li farem una mala raó, eh?
, a l'objectiu que perseguim.

Jo li torne a dir a vosté, o siga, ací
hi ha un pla, que a més ha sigut un pla debatut.
Vosté me
pregunta si és que l'Institut Social Obrer, m'ha paregut
que m'ha dit, o Comissions.
.
.
o UGT.
.
.
Però si estan
completament d'acord!
Però si han participat en
l'elaboració!
Si mos han fet les propostes!
Però si han
participat més de cent associacions d'immigrants!
Si fins
algunes de les quals vosté ha citat, que són marginals en el
moviment migratori, però respectabilíssimes, sense estar en
el Fòrum de la Immigració, han sigut invitades, han pogut
alçar-se i parlar i donar la seua opinió, i els hem recollit
al lloc que enteníem que era vàlid per a millorar la proposta
d'ací!
¿Com vosté diu que és que
això, és que a uns sí i a uns altres no?

A vore, ¿quin interés ha de tindre el
govern, en un fenomen tan humà, tan sensible com vosté molt
bé acaba d'assenyalar, fer alguna cosa que anara en contra
dels interessos d'eixes persones?
¿Quin interés ha de
tindre el govern i els grups de l'oposició de, davant del
fenomen de la immigració, compartir criteris, encara que en alguns
estiguem en desacord, per a intentar fomentar la convivència i per a
intentar fomentar la integració?
Cap.
Cap.
Si és que
açò no permet tindre un debat que tinga algun tipus de
concessió, ni tan sols ideològica, en el que estem parlant!

I la prova esta que no ho té, és que en
esta comunitat el problema no és eixe, senyora Marcos.
El problema
és que les 838.
224 persones que han vingut de totes les parts del
món ací, no compten a l'hora del finançament
dels servicis públics bàsics per part del govern socialista.
Perquè ignora que en esta comunitat n'hi ha un milió de
persones més, i mos continuen computant el cens de l'any 1998.
Escolte!
, eixe el vertader problema que mos hauria d'interessar
ací.
Eixa seria la preocupació que hauríem de buscar
ací.
Perquè si d'eixos set-cents i escaig milions
d'euros exclosos de la Sanitat, o els 475 que li he dit jo a
vosté de l'educació, i li podria dir el mateix en
servicis socials, en vivenda, etcètera, etcètera, comptara
amb la part proporcional que deuria tindre per part del Govern
d'Espanya, doncs probablement podríem inclús fins a
impulsar nous objectius en el que són les polítiques
d'integració.

En qualsevol del casos, jo crec que hui és una
oportunitat que espere que almenys pugam tindre la continuïtat en el
que puga ser el debat exacte de les qüestions que figuren en este pla,
que hem volgut inclús fer públic, imprimir-lo, editar-lo i
repartir-lo a tots el que s'han interessat per ell.

N'hi hauran coses que seran millorables.
N'hi hauran coses que a vosté, potser, no li quadraran els
números, però jo li'ls aclariré.
Perquè
els números estan molt ben pensats, estan molt ben quadrats i estan
molt ben pressupostats.
Li ho dic jo, li ho dic jo, perquè si no jo
no ho hauria posat.

Ara, si vosté interpreta que els 800 milions
que van a la sanitat no han de computar en un pla d'integració
d'immigrants i de convivència, doncs és el seu
problema.
Però això ja no passa ni en Corea del Nord, eh?
Si
vosté pensa que la despesa que va a educació, en una
comunitat com esta, on n'hi han més de noranta mil xiquets i
xiquetes, en la matrícula d'enguany no ha de comptar amb el
que és la integració educativa i cultural, doncs, bé,
doncs eixe és el seu problema.
Però això ja no ho fan
en ningun lloc.

Les despeses del govern de La Generalitat estan
distribuïdes d'una forma transversal, com és el cas
d'este pla.
No és un pressupost que està exclusivament
en la Conselleria d'Immigració i Ciutadania, perquè
és un pla transversal.
Per això està agrupat en 10
àrees, en 10 àrees, i en 188 mesures que estan
distribuïdes en els distints departaments de La Generalitat.
I per
això des de la conselleria el que estem és coordinant i
fiscalitzant i avaluant totes eixes mesures, en eixes àrees.

Escolte, que mos hàgem equivocat en alguna, que
alguna, potser, no represente l'excel·lència del que
algú puga entendre?
, doncs estem disposats a vore-ho.
I jo la
invite, senyora Marcos, perquè crec que estem -i li ho torne a
dir, amb paraules de vosté- davant d'un fenomen molt
sensible, a on la condició humana és molt sensible i a on les
persones estan passant-ho molt mal, específicament per la crisi
econòmica en la qual estem.
I crec que els grups parlamentaris i el
govern -i jo els transmet l'opinió del govern-
estem en l'obligació de fer un exercici, un exercici, de
democràcia, de discussió civilitzada i procurar arribar a
alguns acords.

Mire vosté, anem a tindre ara
l'oportunitat del projecte de llei, però -li vaig a
dir- en esta comunitat hem d'arribar, i arribarem, li ho
avance, arribarem a un pacte valencià per la immigració, amb
els principals agents econòmics i socials.
No se queden
vostés fora d'eixa oportunitat que va a donar-se ací,
com en Espanya no tardarem molt en tindre un pacte d'estat sobre la
immigració.
Perquè el que no es pot fer és una
política migratòria, sobre la qual té
competències exclusives el Govern d'Espanya, sobre la qual
té competències exclusives el Govern d'Espanya, i eixa
política, sobre la qual el Govern d'Espanya té
competències exclusives, no consensuar-la, no coordinar-la amb en
les comunitats autònomes i amb els ajuntaments, que són els
que atenen les polítiques socials dels immigrants i dels estrangers.
Perquè, clar, ningun immigrant que arriba a Espanya se queda a la
porta de la Moncloa ni de ningun ministeri; se queda a la porta d'un
hospital, d'un ambulatori, d'una escola, d'un ajuntament
o una comunitat autònoma.

Aleshores, jo crec que inclús que el gir
-i perdona president, i acabe-, el gir que està
imprimint el govern socialista -que jo el veig amb una certa
confiança i esperança- crec que està fent
possible apropar-mos a una posició conjunta amb la qual arribarem a
acords i podrem consensuar la política d'immigració.

I un grup com el de vosté, senyora
Glòria Marcos, i vosté mateixa, eh?
, faça
esforços per poder debatre, per poder mantindre la seua postura,
però per a apropar-se, i també mosatros si fa falta, per fer
concessions per al final, davant dels instruments que tenim, legislatius,
en esta cambra, poder arribar a acords, que seran sempre beneficiosos i
que, a més, exerciran de pedagogia davant de la ciutadania, davant
d'una situació econòmica molt dolenta, que va a obrir
fronts, que necessitem apagar-los abans que s'encenguen.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Conclou la sessió, i aprofitem per a despedir
el conseller.

Gràcies a tots.

(S'alça la reunió a les 18 hores i
10 minuts)