Untitled Web Page



**Ple de les Corts Valencianes celebrat el dia 29 de novembre de 2000.
Comença la reunió a les 10 hores i 35 minuts.
Presideix la Molt Excel·lent Senyora Marcela Miró Pérez.
Sessió plenària número 34.
Primera reunió.**

 

 

 

***Proposta de creació d'una comissió no permanent d'investigació sobre l'actuació dels serveis de salut pública i mediambiental de la Generalitat Valenciana, així com de les responsabilitats que d'aquestes es puguen derivar relacionades amb els successius brots de legionella apareguts a Alcoi des de setembre de 1999, presentada pel GP Socialista­Progressistes (RE número 17.
864).***

 

**La senyora presidenta:**

 

Bon dia.
Pregue que ocupen els seus escons.

El primer punt de l'ordre del dia és la proposta de creació d'una comissió no permanent d'investigació sobre l'actuació dels servicis de Salut Pública i Mediambiental de la Generalitat Valenciana, així com de les responsabilitats que d'esta es puguen derivar, presentada pel Grup Parlamentari Socialista-Progressistes, segons el procediment dels articles 69 i 84 del Reglament de les Corts Valencianes.

Torn a favor de la iniciativa?
La senyora Mendoza té la paraula.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

El Partido Socialista presenta esta iniciativa, el Grupo Parlamentario Socialista, movido por un interés claro de de-fensa de la salud de los valencianos y de las valencianas.

Esta petición que nosotros hoy defendemos es hoy ya un clamor popular, es una demanda de todos y cada uno de los ciudadanos, no sólo de Alcoy y su comarca sino de todos los ciudadanos valencianos.

La propuesta presentada no es la única que ha presentado nuestro grupo como iniciativa de control del gobierno en este tema.
El día 14 de noviembre solicitábamos ya la comparecencia con carácter urgente del conseller de Sanidad.
A fecha de hoy, ya debería haber comparecido a petición propia.

Nuestro grupo quiere una comisión de investigación que, efectivamente, clarifique, que no sea una vez más una huida hacia delante y un ejercicio malabar de este gobierno de oposición de la oposición.
Queremos una comisión de in-vestigación efectivamente clarificadora, efectivamente ca-paz de sacar conclusiones que prevengan que hechos como los que hemos podido observar en los últimos días se vuelvan a repetir.
No queremos una comisión trampa, queremos una comisión que, efectivamente, acabe con la dejadez y laxitud de este gobierno en todos y cada uno de los temas que afectan a la salud pública.

Los ciudadanos han evidenciado que el Gobierno Valenciano en este tema no ha sido contundente, no ha sido rápido, no ha sido eficaz y no ha sido transparente.
La consecuencia de todo ello es que, tras catorce meses, sigue sin atajarse el problema y, que nosotros sepamos, hasta la fecha todavía no se conoce la fuente de infección.
Y lo que es más grave, lo que es más grave de todo: los ciudadanos y las ciudadanas ya no confían en el gobierno como defensor de su salud.
Han perdido toda la credibilidad.
Y ustedes saben que cualquier medida de salud pública, para que sea efectiva, hace falta que los ciudadanos y las ciudadanas colaboren y participen.
Se ha evidenciado, y ese es el objetivo, vamos a ver si eso es así, que efectivamente no está al frente de la Conselleria de Sanidad ni de la Dirección de Salud Pública quien debería estarlo, porque no han sabido actuar.

La situación real en estos momentos es de caos informativo y de ocultación de la información, y esto es en absoluto tolerable, no es tolerable en una sociedad democrática avanzada y en una sociedad democrática madura.
Los ciudadanos están alarmados porque no tienen información.
La información nunca crea alarma, es la no información la que crea alarma.
Y es la no actuación en tiempo y forma adecuados la que, efectivamente, crea inquietud y nerviosismo entre los ciudadanos.

Nuestro grupo presenta esta propuesta para que se clarifiquen todas y cada una de las actuaciones de las administraciones implicadas en el estudio y seguimiento de los sucesivos brotes de legionella.

Hasta el día 22 de noviembre oficialmente se reconocía que había afectado a 123 personas.
Hoy ya sabemos que son más y que muchos casos no se han contabilizado.
Ha habido un baile continuo de cifras.
No se sabe exactamente cuál es el número de afectados y no se sabe exactamente cuál ha sido la actuación del gobierno en este tema.

Sorprendentemente, el director general de Salud Pública dice el día 22 de noviembre que desde el día 3 de noviembre no se registra ningún nuevo caso, y consideraba muy improbable y sorprendente que pudiera aparecer alguno más.
Ese mismo día ingresaba una persona en el hospital de Alcoy con el diagnóstico de neumonía por legionella.

Se refuerzan los equipos técnicos y se anuncia el día 23 de noviembre, dos meses y muchos días después de iniciado el tercer brote y más de catorce meses después de haberse iniciado el problema, en septiembre de 1999.

Mire, no estamos ante una enfermedad nueva.
Es conocida, hay una amplia experiencia en el estudio de brotes.
Los conocimientos y las instrucciones de qué es lo que hay que hacer ante un brote de legionella están claros.
Hay sucesivos documentos del propio Ministerio de Sanidad que explicitan todas y cada una de las actuaciones que hay que hacer ante un brote de legionella.

En la comisión de investigación deberá responder el Gobierno Valenciano en qué momento crean, efectivamente, un comité de expertos y un comité de crisis; dónde están las resoluciones de ese comité, quiénes lo componen, quién lo preside, qué sentido tiene que el coordinador técnico máximo sea un microbiólogo que no es un experto en el estudio de brotes epidémicos, no lo es.
Los expertos en estudio de brotes epidémicos son expertos de salud pública y epidemiólogos.
Y evidentemente, también tienen que haber microbiólogos en un comité de trabajo, pero no les corresponde la dirección del tema y no les corresponde la dirección del estudio.

Las medidas preventivas que ha adoptado este gobierno, ¿las ha hecho en tiempo y forma?
¿Realmente han sido adoptadas con la celeridad que el caso requería?
¿Se han tomado decisiones claras?
Las decisiones que se han tomado ¿han sido colegiadas?
, ¿Han sido responsabilidades compartidas por la Conselleria de Sanidad, la Conselleria de Medio Ambiente y el Ayuntamiento de Alcoy?
¿Está justificado en salud pública escudarse tras la no existencia de una normativa para no realizar actuaciones?
Eso, nunca.
Un problema de salud pública nunca se soluciona con un decreto.
El decreto es una conclusión más, pero no es la solución.
A partir de la existencia del decreto se podrán prever en el futuro muchas cosas, pero el brote en la ciudad de Alcoy se tenía que trabajar y se tenía que atajar independientemente de que existiera un decreto, que por cierto, ustedes han tardado más de catorce meses en plantearse que realmente hacía falta.

Aquí realmente lo que hace falta es una dirección clara que marque el rumbo y que dirija todos y cada uno de los esfuerzos a resolver el problema, porque es un problema de salud, porque está afectando a algo más que a la salud de personas: está afectando a la vida cotidiana, a la vida social de Alcoy y de la comarca, está disminuyendo la credibilidad de los ciudadanos en las autoridades responsables de defen-der la salud de los valencianos y las valencianas, y eso es gravísimo.
Yo espero que, como resultado de la comisión de investigación, sea posible clarificar responsabilidades políticas y sea posible garantizar que al frente de la Conselleria de Sanidad y al frente de la Dirección General de Salud Pública y al frente de la Conselleria de Medio Ambiente, gobierne quien gobierne, siempre habrá alguien que vele por los intereses de la mayoría de los ciudadanos.

Y eso es, en definitiva, lo que hoy nosotros pretendemos con esta propuesta: prevenir que en el futuro pueda pasar lo que está pasando en estos momentos, más allá de clarificar cada una de las actuaciones técnicas si ha sido correcta.
Porque no tiene valor la corrección de actuaciones técnicas aisladas, lo importante es que se hagan en el momento oportuno, de la forma oportuna y en el contexto adecuado.
Fuera de contexto, ninguna actuación, por muy correcta que sea, tiene valor.
Y se ha evidenciado porque ayer y hoy siguen ingresando enfermos con diagnóstico de legionella.
Y esa es la realidad, esa es la realidad.

No se ha atajado el problema, no se ha clarificado el origen y se ha evidenciado que sistemáticamente han ocultado información.
La normativa europea es clara.
Están obligados a informar a la población cuando existe un riesgo potencial en la red de abastecimiento de agua potable.
Están obligados a actuar rápidamente.
No pueden esperarse quince días a tener el resultado de un cultivo para comunicarlo a la población.
La población tenía que tomar una serie de medidas y tenía que saber por qué se estaba.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Mendoza, vaja finalitzant.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

.
.
.
clorando la red de abastecimiento de agua de Alcoy.

Desde luego, es imprescindible que esta comisión llegue hasta al final, que no tenga restricciones y que todas las personas competentes y con capacidad para definir efectivamen te cómo se debe actuar en una situación como esta comparezcan; que ustedes no hagan una comisión a su medida, que ustedes no hagan una huida hacia delante y que ustedes no conviertan la comisión de investigación de las Cortes en una comisión trampa del Gobierno Valenciano.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Mendoza.

Després de la votació, i d'acord amb el Reglament, podran explicar el vot els grups que no hagen participat en el debat.

Correspon, per tant, a continuació, la votació ordinària de la proposta de creació d'una comissió no permanent d'investigació sobre l'actuació dels servicis de Salut Pública i Mediambiental de la Generalitat Valenciana, així com de les responsabilitats que d'estes es puguen derivar, presentada pel Grup Parlamentari Socialista-Progressistes.

Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 86 vots a favor, cap en contra, cap abstenció.
Queda aprovada la creació de la comissió.

Correspon, a continuació, l'explicació de vot.
En primer lloc, té la paraula la senyora Llinares, en representació del Grup Parlamentari Esquerra Unida.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Nosaltres hem votat afirmativament a la constitució d'aquesta comissió, i ho hem votat perquè alguna cosa haurem de fer des d'ací, des de les Corts, sobre el problema de la legionel·la i Alcoi.
I açò ho dic perquè nosaltres, Esquerra Unida, ja vam presentar el dia 2 d'agost, quan oficialment s'havia acabat el segon brot de la malaltia, ja vam presentar eixe 2 d'agost una proposició no de llei perquè es fera, amb caràcter d'urgència, un protocol preventiu d'utilització i tractament de torres de refrigeració.
Lògicament, havíem consultat tècnics sanitaris, i ens van dir que la primera cosa que calia fer, i ràpidament, era això, i que si a Madrid ja ho havien fet.
.
.
bé, vam estar investigant.
La veritat és que la nostra proposició va caure en el pou de l'oblit.

El dia 18 d'octubre, quan el tercer brot duia ja un mes, vam demanar la compareixença del senyor conseller d'Indústria per a vore quin control realitzava la Conselleria de Indústria en el sistema d'aire condicionat en les indústries i edificis.
Lò-gicament, va caure al mateix pou de l'oblit que l'anterior.

El dia 9 de novembre, i en ple tercer brot, vam sol·licitar la compareixença de l'honorable senyor conseller de Sanitat per a explicar, davant d'este ple, les mesures portades a terme per la conselleria per a determinar les causes que estan produint casos de legionel.
la a Alcoi.
No ha tingut temps el senyor conseller d'atendre la nostra petició de compareixença davant d'estes Corts.
La sorpresa ens la vam dur quan van anar al principi del mes de novembre a Alcoi i resulta que investigaven l'origen del brot de legionel.
la dos becaris i dos inspectores que buscaven les torres.
La sorpresa, almenys per a mi, d'un equip científic de tan poqueta altura em va deixar sorpresa.

I és per això que hui, davant de la prompta resposta del Partit Popular a la petició del Partit Socialista que es forme una comissió, ens apressem a dir que sí, que facen les coses les diga qui les diga.

Ara bé, volem posar algunes condicions i alertar sobre alguns mals hàbits d'aquestes Corts.
Nosaltres no volem una investigació que traga conclusions mèdiques.
Nosaltres te-nim prou en saber que de tots els tipus de legionel.
la existents la que s'ha manifestat a Alcoi mata.
I amb això tenim prou.
Nosaltres volem la investigació per a aclarir les responsabilitats polítiques, perquè açò és una cambra política i no pot tindre altres fins que els polítics.

Si en la investigació està la idea que no arribe a res, perquè les seues senyories no volen aclarir res, diguen-ho hui, ací i ara.
Però, si sí que es té el desig que s'arribe a alguna conclusió i que es posen de manifest els responsables polítics i les seues responsabilitats, si n'hi ha, vostés no poden actuar com en altres comissions on vostés han vetat les compareixences demanades per l'oposició, no poden vetar cap compareixença, no poden fer una comissió per a dur personal més o menys afí a la conselleria i que ens faça sols lloances de les actuacions molt eficaces de la conselleria.
I, torne a repetir, que és la història d'aquesta Cambra la que em fa tindre aquestes precaucions.

Cal que vostés accepten qualsevol proposta de compareixença.
Les propostes de nosaltres, d'Esquerra Unida, de tota l'oposició, seran, almenys, tan útils i necessàries com les que proposen vostés.
I si després que hagen comparegut totes les persones propostes per les seues senyories i per nosaltres, per l'oposició, no hi ha responsabilitats polítiques, doncs, ens fe-licitarem.
Però, si n'hi ha, esperem alguna dimissió.

I per acabar, una pregunta.
El molt honorable senyor president ha manifestat als mitjans de comunicació que es fa la comissió perquè no es té res a amagar.
Es dedueix d'aquí que quan Esquerra Unida va proposar crear una comissió sobre Inscaner vostés es van oposar perquè tenien alguna cosa.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Llinares, atenga's a la qüestió.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

.
.
.
a amagar?

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Llinares.

En representació del Grup Palamentari Popular, té la paraula el seu síndic, senyor Font de Mora.

 

**El senyor Font de Mora Turón:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Señorías.

Mi grupo, con su voto, ya ha refrendado la constitución de esta comisión y la ha refrendado por una razón bien sencilla, y es porque, evidentemente, estamos ante un tema que ha causado una gran alarma social y porque es preciso que con rapidez esa alarma se disipe.

Debo decirles que en la cuestión misma, el fondo de la cuestión, el procedimiento que se ha seguido, nosotros estamos básicamente de acuerdo, y ahora hablare brevemente de ello.
Es decir que, si en el fondo de la cuestión se cuestiona la actuación de la administración sanitaria, nosotros no estaríamos de acuerdo con ella.
Pero, comprendemos que la población se ha visto sacudida por una serie de informaciones múltiples y por una serie de temores inducidos y esto conviene disiparlo cuanto más rápidamente mejor.

Esta investigación debe ser planteada con inmediatez.
Y desde aquí, ahora mismo y en este acto, ruego a la presidenta que, en virtud de las atribuciones que tiene conferidas por el Reglamento, impulse lo más rápidamente posible la constitución de esta comisión y manifiesto ante la Cámara que mi grupo, en menos de 24 horas, pondrá en poder de la presidencia los nombres de las personas integrantes de esta comisión para que en el plazo más breve posible esta comisión comience a trabajar.

Esta comisión deberá ser, desde luego, constituida por cuantos cargos públicos la oposición tenga a bien apuntar.
Pero, desde luego, tendrá que estar nucleada por un grupo de técnicos de prestigio intachable, de neutralidad probada y de capacidad manifiesta; de otro modo también la oposición se sesgaría de manera indeseable.
Porque lo que nos interesa, señorías, a nosotros, es saber la verdad, la verdad de lo ocurrido, y saber si el gobierno en definitiva y la administración sanitaria ha actuado bien o no lo ha hecho, porque el problema es un problema de gran complejidad.
La legionelosis es un tema que sucede en nuestro entorno.
Éste no es, por supuesto, ni el único brote, ni siquiera el brote más grave de los habidos, aunque curiosamente sea quizá el brote que más atención de medios haya concitado.
Probablemente, porque al suceder en esta comunidad, todos sabemos que esta comunidad tiende más a exagerar ante todos sus defectos que sus virtudes, *(remors, protestes)* algo que forma parte.
.
.
*(Pausa)* Nosotros hemos escuchado con mucho interés lo que ha tenido que decir su portavoz.
No sé si esto se me descontará de mis escasos segundos.

Pues bien, decía que la cuestión es llegar al conocimien-to de la realidad concreta.
Y la realidad concreta solo puede ser una, señorías.
Aquí estamos básicamente ante un problema sanitario.
Podrá haber un problema político o no, pero derivado de un problema sanitario.
Por tanto, el problema es básicamente técnico.
Tendremos que oír en esta comisión a técnicos y a expertos en sanidad pública.
Porque la responsabilidad política no se edifica sobre el aire; tiene que haber un ilícito, algo, un daño objetivo sobre el cual haya de responder el responsable político.
Por tanto, además debe existir una relación de causalidad entre la actuación del responsable político y el daño que se le atribuye en este caso de sa-lud pública.
Si se reconociera que las actuaciones en materia técnica de salud pública son correctas, difícilmente o nunca se podría sustentar ningún tipo de responsabilidad política, porque una acción sin repercusión sobre la salud obviamente no es una acción por la cual pueda serle reclamado nada.

Se habla de información, se habla de.
.
.
Nosotros apoyamos que nuestro gobierno ha actuado en cada momento de acuerdo con los datos que en cada momento se disponían.
Sanitariamente.
.
.
¡Oiga!
, si en materia de relaciones públicas nuestro gobierno o alguno de los miembros, algún miembro de la administración, se puede discutir algo por otros expertos en materia de relaciones públicas informativas, ahí ya no entramos.
Pero, eso es materia, en todo caso, opinable.

De manera que las actuaciones se han pautado de acuerdo con lo que en cada momento se conoce.
Y lo que en cada momento hemos venido conociendo, porque ha habido ya manifestaciones públicas de expertos en la materia ­y tengo aquí las propias manifestaciones-, es que la actuación de la administración sanitaria ha sido básicamente correcta, se han seguido los pasos y las pautas nacionales e internacionales en esta materia, pautas en las que, por cierto, en esos protocolos de los que se ha hablado ha intervenido de manera activa la administración sanitaria valenciana a través de sus expertos.
Por tanto, si es autora de las pautas, cuánto más las va a ir aplicando

Nosotros no nos vamos a oponer a que razonablemente se constituya esta comisión con los expertos neutrales, científicamente solventes para que nos puedan informar a todos.
Y esto es así porque nosotros confiamos en las Cortes, confiamos en esta institución, y, cuando no hay problemas, como en este caso, donde no hay injerencias, no hay mezclas de problemas judiciales en curso, estamos siempre volcados a la creación de este tipo de órganos de investigación, no como sucedía en el pasado, y tengo la obligación de recordar aquí un caso sanitario también de la misma área de Alcoy, el caso Ardystil, donde el Partido Socialista rechazó la creación.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Font de Mora, vaja finalitzant.

 

**El senyor Font de Mora Turón:**

 

Acabo, señora presidenta.

.
.
.
rechazó la creación de una comisión, por cierto, por cierto, sin que la comisión en aquellos momentos fuera apoyada tampoco por Izquierda Unida.

Decía entonces el representante del socialismo, en aquel momento decía: "es patético que se pida la creación de una comisión que lo único que quiere es politizar el tema y rentabilizar las cosas electoralmente".

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Font de Mora, atenga's a la qüestió.

 

**El senyor Font de Mora Turón:**

 

Acabo.

Muy bien, muchas gracias, señoría.
*(Remors)* Y le reitero mi petición de agilización de la comisión.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Font de Mora.

Conclòs el debat.
.
.
*(remors)* Senyora Mendoza, per a què demana la paraula?

 

**La senyora Mendoza García:**

 

Por alusiones y porque no se ha atenido al tema, evidentemente.
¿No?

 

**La senyora presidenta:**

 

Por alusiones, señora Mendoza, no ha habido ninguna alusión en este caso que permita a usted darle la palabra.

Lo siento mucho.

Se suspén la sessió per 10 minuts.

 

*(Se suspén la sessió a les 11 hores)*

*(Es reprén la sessió a les 11 hores i 30 minuts)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, es reprén la sessió.

*(Pausa) (Remors)*

Senyories, pregue ocupen els seus escons.

*(Pausa) (Remors)*

Esta presidencia, una vez consultados los portavoces de los tres grupos parlamentarios, y de acuerdo con los mismos, pone en conocimiento de sus señorías que a partir de este momento se abre un plazo de veinticuatro horas para que los grupos parlamentarios designen a los componentes de la comisión de investigación que acaba de ser aprobada como primer punto del orden del día, y que se acaba de aprobar por el Pleno de esta Cámara.
La composición de la comisión será igual al resto de composiciones de comisiones existentes en las Cortes Valencianas.

También los portavoces han facultado a esta presidencia para que convoque la sesión constitutiva de esta comisión, una vez realizado el trámite de designación, de acuerdo con la Mesa de las Cortes Valencianas, Mesa que tendrá lugar mañana, una vez terminado el plazo de remisión de los diputados componentes de la comisión por parte de los tres grupos parlamentarios.
Y la Mesa tendrá lugar a continuación y una vez terminado este Pleno, con lo cual la comisión de investigación podrá empezar sus trabajos de la manera más rápida posible.

 

***Debat i votació del Dictamen de la Comissió de Medi Ambient sobre el Projecte de llei de residus de la Comunitat Valenciana (BOCV número 70).***

 

**La senyora presidenta:**

 

Pasamos a continuación al segundo punto del orden del día: debate y votación del dictamen de la Comisión de Medio Ambiente sobre el Proyecto de ley de residuos de la Comunidad Valenciana.
Presentación del dictamen de la comisión, tiene la palabra el ilustrísimo señor Prieto.

 

**El senyor Prieto Honorato:**

 

La Comisión de Medio Ambiente ha tenido a bien designarme para presentar ante el Pleno el dictamen del Proyecto de ley de residuos de la Comunidad Valenciana.
Comparez-co, pues, en esta tribuna con una doble satisfacción: la que me proporciona ese signo de confianza, y la que me produce el poder presentar para su debate y votación en el Pleno, el dictamen de un Proyecto de ley mediante el que se ejerce la competencia legislativa y de ejecución que le corresponde a la Generalitat, tanto en materia de protección de medio ambiente, así como la competencia exclusiva que tiene atribuida en materia de ordenación del territorio y del litoral, urbanismo y vivienda.
Todo ello conforme a lo previsto en los artículos 31.
9 y 32.
6 de nuestro Estatuto de Autonomía.

El proyecto de ley fue presentado en las Cortes Valencianas el día 19 de junio del 2000, y publicado en el *Boletín Oficial de las Cortes* número 51, de 17 de julio del 2000.
Efectuada esta publicación, el plazo de presentación de enmiendas terminó el 18 de septiembre del año 2000.

Se presentaron dos enmiendas a la totalidad del proyecto de ley por los grupos parlamentarios Socialista-Progre-sistes y Esquerra Unida del País Valencià respectivamente.
Dichas enmiendas fueron rechazadas por el Pleno de las Cortes en la sesión celebrada el 4 de octubre del año 2000.

Se presentaron 161 enmiendas al articulado del proyecto de ley.
Por parte del Grupo Parlamentario Popular 10, por parte del Grupo Parlamentario Socialista 53, y por parte del Grupo de Esquerra Unida 98.
El día 19 de octubre del 2000, la Comisión de Medio Ambiente designó la ponencia que ha-bía de elaborar el informe correspondiente, el cual fue aprobado el 23 de octubre y publicado en el *Boletín Oficial de las Cortes Valencianas* número 63, de fecha 25 de octubre.

La comisión debatió las enmiendas presentadas al proyecto de ley en la sesión celebrada los días 6 y 14 de noviembre.
El dictamen elaborado por la comisión fue pu-blicado en el *Boletín Oficial de las Cortes* número 70, de 27 de noviembre.
De las 161 enmiendas parciales presentadas, 13 fueron aprobadas por la comisión, y una fue retirada en el curso del debate.

Esperamos, señorías, que en esta sesión plenaria se a-pruebe con el mayor consenso posible un proyecto de ley de indudable trascendencia para nuestra comunidad, habida cuenta de que con el mismo se establecen las bases para convertir la gestión de residuos, en una práctica adecuada, que garantice la salud de las personas, y un alto nivel de calidad en nuestro medio ambiente.

Nada más y muchas gracias, señora presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Prieto.

Comença a continuació el debat de les esmenes presentades, i correspon en primer lloc el debat de l'esmena número 2, del Grup Parlamentari Esquerra Unida, a l'article 1.

Senyor Ribó, té la paraula per al torn a favor.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Bon dia.

Des de la satisfacció ­satisfacció, per suposat, entre cometes- que cap de les 98 esmenes -99 esmenes- que vàrem presentar fóra aprovada -ens ha recordat un aparell que funciona amb profusió en els camins per aplanar concretament, i fer planet els camins i les carreteres- doncs anem a començar el debat.

Jo crec que això indica un talant evidentment.
Però per a nosaltres sí que hem de dir que aquesta llei és una llei fonamental, que venim reclamant des de fa molts anys.
I que pensem que és una llei que s'ha de debatre en calma, perquè és una llei que al nostre entendre va a decidir el futur dels residus d'aquest país, i pensem que no d'una manera satisfactòria.

Bé, doncs anant a la primera esmena, l'esmena número 2; l'article 1, que és l'objecte d'aquesta esmena, planteja en el capítol de principis generals que la present llei té per objecte, en el marc de les competències de la Generalitat, establir el règim jurídic de la producció i la gestió de residus així com la regulació dels sòls contaminats.
Nosaltres plantegem en a-quest article que a més d'açò, que ens sembla bé, és imprescindible plantejar-se la prevenció en la producció de residus.

Per quin motiu?
En primer lloc, perquè també és una competència de la Generalitat.
En segon lloc, perquè si no es planteja com un objectiu, automàticament, com veurem després al llarg dels plantejaments, la reducció i la prevenció en la producció de residus és un tema que s'oblida sistemàticament.
A nosaltres ens sembla preocupant que aquesta llei a-bandone un dels temes fonamentals en el tractament de residus, ho abandone en els seus grans objectius i ho abandone posteriorment al llarg del desenvolupament de la llei.

Qualsevol plantejament de residus, des d'un punt de vis-ta mediambiental -presenta ja- sempre es planteja amb les tres erres.
Comença per la reducció, i d'açò estem intentant parlar.
L'objecte d'aquesta llei no es planteja, per tant, la reducció de residus.
I hem de dir que al llarg dels últims anys el creixement en la producció de residus en el nostre país ha augmentat de forma molt important.
Prevenir la reducció de residus, la prevenció en la producció de resi-dus, ha de ser un objectiu fonamental quan es planteja aquesta llei.
Perquè, entre altres coses, a més d'afectar al medi ambient, afecta directament a l'augment dels costos en l'adequada gestió d'aquests residus.
Afecta automàticament en la major necessitat d'abocadors, major necessitat d'instal·lacions.

Però clar, açò és una cosa que no és fàcil de privatitzar.
Açò és una cosa que necessita, concretament, fer uns plantejaments per part de la Generalitat Valenciana, uns plantejaments públics encaminats a les empreses, encaminats als centres de comercialització, encaminats a campanyes de difusió, que sembla que aquesta llei no ho té com objecte, i després no es planteja d'una forma determinada.
Nosaltres pensem que és un mal començament d'aquesta llei, abandonar a la seu sort, concretament, la minimització, la reducció en la producció de residus.
I per tant, per aquest motiu, nosaltres plantegem que s'incloga la prevenció en la producció de residus en l'objecte d'aquesta llei.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Torn en contra.
Té la paraula el senyor Botella, en representació del Grup Parlamentari Popular.

 

**El senyor Botella Crespo:**

 

Señora presidenta.

Señores diputados, señoras diputadas.

Bien, empezamos en Pleno el debate de una ley propuesta por el gobierno del Partido Popular para su refrendo por la cámara legislativa de todos los valencianos.
Aquí tendremos oportunidad de aprobar una ley que va a ser para todos los valencianos, democráticamente, o bien, bueno, oponernos a ella.
Quiero dejar esto claro, porque es una ley pedida desde hace muchos años, es una ley necesaria, y creo que en este tema hemos coincidido todos los grupos parlamentarios.

Que llega a lo mejor un poco retrasada, que a lo mejor no es todo lo perfecta que según grupos de oposición podría ser.
Hemos intentado convencer a los grupos de la oposición, a través de todas sus enmiendas, de que sí es buena.
Hemos estado dando multitud de argumentos en comisión.

Y también quiero decir que cuando los argumentos de comisión, aquí en el debate del Pleno sean reiterativos, como comprenderán no vamos otra vez a volver a esgrimir los mismos argumentos, porque casi todo son argumentaciones legales.
Se proponen varias enmiendas en un futuro que para nosotros no tienen sentido más que el boicotear una ley que, como digo, es necesaria para la comunidad y que el gobierno dice que es buena.

Yendo a la primer enmienda, quiero decirles lo siguiente: aquí lo que se nos propone en la primera enmienda es que se introduzca en el objeto de la ley, y no en el objetivo, en el objeto, que haya la prevención en la producción de residuos.
Bien, en el objeto de la ley no puede ponerse.
En el objeto de la ley tendrá que decirse sobre qué se va actuar en esta ley, y así, como muy bien decía el portavoz de Izquierda Unida, dice que se establece que "la presente ley tiene por objeto en el marco de las competencias de la Generalidad Valenciana establecer el régimen jurídico de la producción y gestión".

Bien, la prevención no es ni más ni menos que producir menos.
Entonces, el objeto de la ley será ese, será actuar sobre la producción, no sobre que se produzca menos, que será un objetivo, que después viene señalado en el apartado segundo.
Entonces, lo que sí estamos ya indicando al decir "en el objeto de la ley", que vamos a hacer una norma reguladora, para que actuemos sobre todo en la producción y en la gestión, esa producción hay que entenderla tanto como más producción o menos producción.
La menor producción, que luego se desarrolla en los objetivos, sería un poco lo que se está planteando en esta enmienda, que es la prevención de la producción.
O sea, me imagino que cuando dice que previene la producción, es que quiere que se produzca menos residuos.

Bien, al final estamos hablando de la producción.
Entonces no podemos admitírselo porque el objeto de la ley efectivamente es este y no es otro.
Entonces, el querer ya directamente meter un objetivo como un objeto, bueno, pues sería el dar en una normativa legal un menor entorno o una peor estructura legislativa.
Por lo tanto, no estando descabellado lo que propone el señor portavoz, puesto que nosotros así lo reflejamos en el artículo segundo, sin embargo, en el objeto no podemos admitírselo.

Ya en comisión se lo dijimos.
Se lo reitero.
Estamos en disposición de intentar que esta ley sea de todos los valencianos.
Pero no a costa de ilegalidades, por derecho comparado, por derecho comunitario, o por cualquier historia, o bien por desestructuración de la propia ley.
Lo que sí estaríamos dispuestos es a admitir algo que la ley no diga, algo que sea bueno para mejorar cara a todos los valencianos, o al propio servicio que se le va a dar.
Lo que sí sería absurdo es desestructurar una ley, cuando no debe ser, insisto, en el objeto, sino en los objetivos.
Por lo tanto, tendremos que votar en contra.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Botella.

Per a rèplica, per tres minuts, té la paraula el senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Jo estic segur que el que ha plantejat el portaveu del Partit Popular al boicotejar aquesta llei no es referia a què nosaltres haguem presentat esmenes, perquè del contrari jo pense que això aniria contra, clarament, la forma, la forma de confecció de les lleis en qualsevol sistema democràtic.
Estic segur que no ha volgut dir açò i estic segur que des de qualsevol grup s'entendrà la presentació d'esmenes no com un element de boicoteig de la mateixa llei sinó, pel contrari, com una voluntat clara de millorar una llei des d'evidentment el nostre punt de vista.
Estic segur que quan ha plantejat, per una altra banda, el tema de què siga una llei dels valencians, no s'estava referint a un grup parlamentari que no ha gaudit de què cap esmena, concretament en comissió, haja estat aprovada.

I anant al tema.
Jo crec que hi ha una cosa que està clara.
Quan ens plantegem l'objecte d'una llei, jo crec que l'eliminar la prevenció en la producció de residus implica fer un determinat tipus de política: la política de tractar els residus només a nivell de final de canonada.
I aquesta no és una política seriosa a nivell mediambiental.
És un objectiu fonamental en qualsevol plantejament dels residus començar per reduir la producció de residus.
I això no vol dir disminuir la producció, però sí que vol dir, per exemple, en determinats mecanismes de comercialització, intentar que determinada producció de residus es puga reduir.
I hi ha en molts països plantejaments en aquest sentit, en molts països de la Unió Europea, polítiques concretes encaminades a reduir, a prevenir la producció de residus.
No ficar-lo en l'objecte de la llei és eliminar una part substancial de la política que es desenvolupa en la mateixa Unió Europea respecte el tema de residus; és donar per bo que els residus vagen creixent la seua producció, com han estat creixent durant els últims anys, acceptar els creixements que estan.

I nosaltres pensem que es poden fer coses, que en altres països es fan coses i que no plantejar-lo en l'objecte d'aquesta llei implica renunciar de forma definitiva a què hi haja un política de prevenir el creixement en la producció de residus.
És molt greu, no és una cosa baladí, és molt greu, perquè en definitiva tot açò després afectarà fins i tot als costos, a les necessitats d'inversió, als costos de gestió dels residus.
Fer una política de final de canonada, com es planteja ací, és fer una política clarament antimediambiental.
És molt clar des de fa molts anys que s'ha d'actuar també des d'allí, no plantejar-lo en l'objecte significa que després s'oblida de forma sistemàtica.
I per a nosaltres és començar molt malament una Llei de residus amb un oblit per a nosaltres intolerable.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Senyor Botella, per a rèplica, té la paraula.

 

**El senyor Botella Crespo:**

 

Gracias, señor presidenta.

Yo no creo lo de boicotear, si ha sido así como lo ha entendido, no, no quiero que su grupo quiera boicotear.
Lo que sí que de algún tipo de manera lo que no quiere es abrir su razón, porque ya tenga presentadas unas enmiendas que de verdad no sé quién se las habrán hecho, porque luego veremos, a lo largo del tema, de todo el debate de la ley, cómo van contradiciéndose sus propias enmiendas con ustedes mismos.
Pero da igual.
Vamos a hablar para la Cámara, hablaremos para la Cámara y entonces quiero insistir desde la razón, desde la razón.

Nosotros estamos hablando de establecer en el artículo uno, objeto de la ley, establecer un régimen jurídico de producción.
Y en el objetivo de la ley, artículo segundo, que viene justo después, en el apartado b) dice: "dar prioridad a las actuaciones tendentes a prevenir y reducir la cantidad de residuos generada".
¿No entiende usted que es diferente el objeto del objetivo?
¿Y que no podemos tener como objeto de la ley el regular algo que no sabemos cómo se puede producir, que tiene que estar en el objetivo?
Pues eso es una desestructuración, que es lo que yo le hablo, de la ley sin ningún sentido.
Porque me dice: "es que luego no lo pone, es que la ley no lo va a contemplar, es que si no está aquí.
.
.
" Se lo digo, es el artículo siguiente, es en el apartado b), y es su texto, es su texto.
Lo vuelvo a leer: "dar prioridad a las actuaciones tendentes a prevenir y reducir la cantidad de residuos generados".
Y usted lo que propone es lo siguiente: "la prevención en la producción de residuos".
Entonces ¿dónde está la diferencia?
Que no es un objeto, que es un objetivo, naturalmente, porque el objeto tiene que ser más amplio y tiene que actuarse sobre la producción.
Y ¿en qué sentido dentro del objeto de la producción vamos a actuar?
¿Cuál es el objetivo de ese objeto?
El disminuirlo, el prevenir que haya menos.
Y si no lo entiende, yo, perdóneme, no puedo explicárselo mejor.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Botella.

Passem, per tant, a la votació de l'esmena número 2 a l'article u.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 34 vots a favor, 42 en contra, cap abstenció.
Queda rebutjada l'esmena número 2.

Debat corresponent a l'esmena número 3, de l'article u, del Grup Parlamentari Socialista-Progressistes.
Té la paraula l'Il·lustre Diputat Senyor Peris.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyors i senyores diputats.

Comencem el debat, debat final d'una llei que per al Grup Socialista-Progressistes, però jo crec que pel conjunt de la ciutadania, per a tots els grups, per a tots els ajuntaments, és una llei molt important, era i és una llei molt ne-cessària que nosaltres hem fet un gran esforç d'aportar totes les nostres millors propostes per a entendre que efectivament aquesta llei va a marcar la gestió dels residus, el tractament de residus, que és un dels més greus problemes de contaminació del nostre territori.

En aquesta intervenció agrupem les esmenes números 3, 4, 9 i 75, que tenen en comú una opinió, una idea, que no solament és nostra sinó que és amplament compartida avui amb un model sostenible del tractament de la producció i de la gestió de residus.
Que és que l'esforç més important que cal fer des de les administracions, a l'hora de fer normes, normatives al voltant dels residus, és que l'objecte no ha de ser la gestió dels residus, l'objecte de la Llei de residus ha de ser la prevenció i la reducció dels residus, perquè eixe és el problema.
El problema no és com es fa després la gestió de residus; el problema més important és la gran producció, l'excessiva producció de residus que es fan.
I al nostre territori som la segona comunitat autònoma, la segona comunitat autònoma amb més residus per habitant dia, som la segona, solament està per davant nosaltres les Illes Balears, som la segona.
El 13% dels residus generats en el conjunt de l'Estat espanyol es generen a la Comunitat Valenciana, al País Valencià.

Per això nosaltres pensàvem que en l'article primer, en el començament de la llei, l'objecte de la llei ha de tindre eixa paraula: la prevenció, la reducció dels residus és l'objecte d'aquesta llei.
Hem de previndre tant en els processos de producció, en els mateixos processos industrials, en els processos que es fan els productes valencians, fer ja menys residus en els mateixos processos de producció i, efectivament, hem de fer polítiques de generar molt menys residus domiciliaris tots els dies i en els processos de la construcció també.
Per això nosaltres, en l'objecte de la llei.

Després incidim en la necessària minimització en les indústries i també en els plans zonals, en els plans de zona, quan es discutisquen, pensem que l'objecte i els objectius han de ser permanentment la prevenció, la política de reducció d'eixes més de tres milions de tones anuals que generem de residus sòlids urbans o eixos més de quatre milions de tones anuals que generem de residus de la construcció.

Per això hem fet en tots els apartats que consideràvem fonamentals i, com no, en el primer article, en l'article d'objecte de la llei, pensàvem que millorava la llei; que era un punt clau, un punt estratègic parlar que l'objecte d'aquesta llei és la prevenció, és la reducció del gran nombre de residus.
I en eixe sentit hem fet eixes esmenes, la 3 i la 4, donant també un ordre a eixa gestió de residus, donant-le un ordre polític, una voluntat política que primer ha de ser la reducció, després ha de ser la recollida selectiva, després ha de ser la reutilització i acabar després amb altres necessitats de valorització.
Per això pensàvem que això també calia fer una aposta política d'un model específic de tractament de residus i després posar-lo en tots els nivells de la llei.
Per això les defensem conjuntament, perquè les quatre són esmenes en eixe sentit de recordar que sobretot un plantejament de tractament sostenible de residus ha de ser, en primer lloc, no generar-los, no produir-los.
I per això pensem que en l'objecte de la llei ha de ser la prevenció.
I això s'ha oblidat en la llei i pensàvem que era una aportació positiva a eixe canvi de plantejament a l'hora de plantejar-se el tractament de residus tan necessari en la Comunitat Valenciana.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Peris.

Torn en contra per a l'agrupació d'estes esmenes.
Senyor Maluenda, té la paraula.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Moltes gràcies.

Molt Excel·lent Senyora Presidenta.

Senyories.

Quant a l'esmena número 3 i número 4, jo per no cansar a les seues senyories, no vaig a estendre'm molt en elles, perquè ja el senyor Botella, l'il·lustre senyor José Manuel Botella ja en la seua intervenció a unes esmenes similars d'Esquerra Unida ja ha manifestat el criteri.
Però sí que volia incidir en la qüestió que una cosa és l'objecte de la llei, que és el que contempla l'article 1, que és literal, és una còpia literal de l'article 1 de la Llei 10 de residus, és exactament el mateix, i deixa ben clar que l'objecte de la llei és, en el marc de les competències de la Generalitat, establir el règim jurídic de la producció i gestió de residus, així com la regulació de sols contaminats amb el fi de protegir la salut humana i el medi ambient.

I l'article segon parla dels objectius.
I aquí, quan parla dels objectius, sí que en l'apartat b) deixa constància clara, donar prioritat a les actuacions tendents a previndre i reduir la quantitat de residus generats i la seua perillositat.
Per tant, no sé per què vostés s'empenyoren en què figure en l'article 1, quan ja està en l'article 2.
I això és el que vosté planteja amb l'esmena 3 i 4.

Quant a l'esmena número 9 em sorprèn, encara que respecte la seua decisió, que la defense abans de l'esmena número 8.
Perquè amb l'esmena número 8 vosté demana la supressió de l'apartat b), de l'article quatre, i amb l'esmena número 9 el que fa és modificar la redacció.
Imagine's vosté a quina situació es podia aplegar si ací ens tornàrem així un poquet despistats i li acceptàrem a vosté ara l'esmena número 9 i després, quan defense la número 8 se li acceptàrem també, aniríem en contra dels propis actes.
No sé, però, en fi, respecte l'ordenació de vosté.
Faltaria més.

Mire, quant a l'esmena número 9, cal tindre en compte que el terme "desprendre's" és necessari que es contemple en la llei.
En estos moments el que no existisca un vocabulari que siga comú, que siga comú en esta matèria, als efectes de l'aplicació de la llei, seria contraproducent a l'hora d'interpretar què és el que vol dir la llei.
És més, li dic més, mire, al llarg dels dos anys que ha estat funcionant la Llei 10/1998 ha generat una sèrie de dubtes sobre què vol dir el terme "desprenderse", i clar, per a evitar que es continue amb eixa situació, la llei el que fa és aclarir clarament que "desprenderse" és eliminar alguna cosa, soltar-la, apartar-la, siga el final el que haja de ser.

Creem que s'entén, i d'acord amb el que diu l'exposició de motius de la llei, per "desprenderse" destinar una substància o un objecte a una operació de valorització o d'eliminació, i està perfectament definit en la llei, però créiem que era necessari matisar-ho.

Mire, la llei deixa ben clar també què és la valorització, segons l'article 4 apartat p, el qual vostés no han esmenat en qualsevol moment, i diu que és "l'aprofitament dels residus o dels recursos continguts en ells mitjançant la recuperació, la regeneració, la reutilització i el reciclatge, sense posar en perill la salut humana i sense utilitzar mètodes que puguen posar en perill el medi ambient".
Mire, això és còpia literal també de l'article 3 apartat k de la Llei 10/1998.

I l'eliminació, que està també en l'article 4, que vostés tampoc han esmenat, diu: "tot procediment dirigit bé a l'abocament controlat de residus o bé a la seua destrucció total o parcial, realitzada sense posar en perill la salut humana i sense usar mètodes que posen en perill el medi ambient".
També és còpia literal de l'article 3, apartat b, de la Llei 10/1998.
Vostés això tampoc ho han esmenat.

Per tant, no entenem que no havent presentat esmenes a estos apartats pretenguen ara modificar l'article 4 apartat b en un text que res té a vore amb el que conté el text del projecte, perquè fixe's l'esmena el que diu, l'esmena número 9 que vosté defensa: "Minimización: reducción cuantitativa y cualitativa de residuos en procesos de fabricación, transformación o prestación de servicios".
No té res a vore, no és sinònim del que vosté tracta d'esmenar.
El que diu l'apartat b de l'article 4 és concretament: "Desprenderse: S'entén per desprenderse el fet de destinar una substància o objecte a una operació de valorització o d'eliminació".

I per què volem que figure en la llei?
Perquè l'article 4, que és el de les definicions, d'alguna forma ve a aclarir el dubte que al llarg d'estos dos anys.
.
.
l'experiència que s'ha tingut de l'aplicació de la Llei de l'Estat en què eixe terme "desprenderse" generava algun dubte.
I en estos moments és una terminologia que està afavorida des de la Unió Europea.
Vosté sap que l'advocat general Jacobs és el que diu que és un terme adequat i que cal buscar un vocabulari que siga coincident per a tot l'Estat i que s'homologue d'alguna forma i evite dubtes d'interpretació.
En este sentit pretenem que en eixes definicions en deixe ben clar quin és el significat del terme "desprenderse".
No entenem que vostés vulguen canviar-lo per "minimització: reducció quantitativa i qualitativa de residus en processos de fabricació, transformació o prestació de servicis".
Creem que no té res a vore, i per tant, volem, senyor Peris, que continue figurant en l'article 4 apartat b en la forma que el projecte de llei ens ha portat a la Cambra.

Res més i moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, il·lustre senyor Maluenda.

Té la paraula, per a rèplica, l'il·lustre diputat senyor Peris.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Vaig a intentar explicar a la Cambra, perquè si no, possiblement poden pensar que fem esmenes contradictòries.
No.

En primer lloc, efectivament, la directiva europea de residus el que planteja, té una voluntat harmonitzadora de crear tot un vocabulari per al tractament de residus harmònic en totes les nacions.
I efectivament, el terme "desprenderse" el presentem com a novetat mundial en la Llei de residus de la Comunitat Valenciana, és a dir, no existix en cap legislació i en cap normativa el verb "desprenderse", perquè "desprenderse" és una acció que pot ser de residus o de qualsevol acció.
"Desprenderse", ens podem desprendre de qualsevol cosa, o des de qualsevol lloc pot haver un despreniment, senyor Maluenda.
I per tant, la paraula "desprenderse" no té cap contingut específic de residus.
I nosaltres pensàvem que, efectivament, marcant tota una sèrie de continguts específics, no enteníem, no li veiem la millora en eixe sentit.
I per tant, per això fem l'esmena d'eliminar, després de "residu" la paraula "desprenderse".
I per això fem l'esmena.
I també li ho ha dit el Consell Jurídic Consultiu.

Però, efectivament, no és una esmena essencial.
És una voluntat de posar la paraula "desprenderse"?
Està bé.
En canvi, sí que existix una paraula de l'argot de residus que a més incorporen les normatives, els reials decrets de tractament de tòxics i perillosos, que és la paraula "minimització".
Sí que existix, es tracta, perquè, efectivament, és la minimització en la producció de residus en els mateixos processos productius o de comercialització.
I per això, com nosaltres entenem que l'objecte de la llei ha de ser, efectivament, promoure la reducció en origen dels residus, pensàvem que era molt millor eliminar la paraula "desprenderse", que no s'utilitza com a argot, torne a dir, com a argot, en el tractament de residus, i sí que quedava bé, després de "residu", de la definició de "residu", que seria la primera de l'article quart, la segona ja introduir eixe concepte, el de "minimització", després de "residu", el segon concepte de l'argot del tractament de residus, que és produir menys residus en els mateixos processos de producció.
Però això sí que és coherent.
Una altra cosa és que no estiguen d'acord vostés, el Partit Popular, amb les esmenes, però sí que és coherent amb la nostra filosofia que li donaríem a la llei: després de "residu" ja parlar de "minimització", com efectivament reducció de residus en el procés de producció mateix.
I no entenem com, si volem normativitzar el lèxic del tractament de residus, ara ací som la novetat mundial i apareix la paraula "desprenderse", que no està ni en la Llei de residus ni en la directiva europea del tractament de residus.

Moltes gràcies.

 

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Peris.

Per a rèplica, té la paraula el senyor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor Peris.

Reconec amb tota sinceritat que vosté en l'agrupació que ha fet m'ha descol·locat, m'ha descol·locat, perquè jo esperava primer que defensara l'esmena 8, i en base al que jo pensava dir-li de l'esmena 8, la continuació de la 9 estava claríssima, però bé, està en el seu dret i que respecte, ja li ho he dit anteriorment.

L'article 4, apartat a, diu: "Residu: qualsevol substància o objecte del qual el seu posseïdor es desprenga o que tinga la intenció de desprendre's, pertanyent a alguna de les categories que s'inclouen en l'annex 1 de la Llei 10/1998, del 21 d'abril, de residus".
Bé.
També eixa llei té eixa definició quant a residu.
Vosté no l'ha esmentat.
Vosté, el terme "desprenderse" l'accepta, perquè no ha presentat ninguna esmena a eixe apartat.
Per tant, si vosté el dóna per bo, haurà de deixar ben clar en la llei què és "desprenderse".
Per què?
Perquè l'experiència d'aplicació de la llei general ens ha portat eixe dubte.
A més, mire.
.
.
Esquerra Unida tampoc ha presentat esmena a eixe apartat, indubtablement.

Però el Consell considera convenient, si així ho estimen les Corts, que en este article 4 que són les definicions, s'aclarisca el terme de forma que ja no hi haja més dubtes, i el Consell, la Conselleria en este cas de Medi Ambient, no ha elegit un terme capritxós, sinó que utilitza la definició per la que aposta de forma majoritària la doctrina o l'OCD mateixa, i que respon a les conclusions, com li he dit abans, de l'advocat general Jacobs, en una de les poquíssimes sentències del Tribunal de Luxemburg sobre el concepte de residus.

Entenem, per tant, que la definició del terme "desprenderse" aporta una seguretat jurídica que fins ara no existia.
I cal no oblidar que la Resolució 97/C76/01, de 24 de febrer de 1997, del Consell de la Unió Europea, insta a la Co-missió, en cooperació amb els estats membres, i tenint en compte els treballs realitzats amb fons internacionals, que intensifique els seus esforços per a establir una terminologia i unes definicions acordes amb el fi de facilitar un major grau de comprensió en tota la legislació dels estats membres de la Unió Europea.

I també l'exposició de motius de la llei mateixa deixa ben clar que "el concepte de residu es definix expressament el vocable 'desprenderse' ­i diu­ crucial per a considerar com a residu una substància i, en canvi, orfe de definició en la legislació estatal i comunitària".
I mereix la pena que ací adoptem eixa decisió, que segur que va a ser utilitzada també per la legislació en altres comunitats, perquè fa falta un vocable que siga comú i que no genere dubtes com fins ara ha generat.

I per tant, el terme "desprenderse" creem que és el més idoni, a més atenent allò que el Diccionari de la Llengua Espanyola mateix diu clarament, que és "desapropiarse, deshacerse, desposeerse, tirar", etcètera.
Per tant, considerem que estos sinònims deixen ben clar que "desprenderse" és el terme més adequat per al fi que perseguix la llei i amb l'objecte de la llei mateixa.

Per tant, no podem acceptar les seues esmenes.

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Maluenda.

Correspon, per tant, la votació, si no hi ha inconvenient, conjunta de les esmenes 3, 4, 9 i 75.
Votació conjunta si no hi ha inconvenient.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 35 vots a favor, 44 en contra, cap abstenció.
Queden rebutjades les esmenes 3, 4, 9 i 75.

Votació a l'article 1.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 44 vots a favor, 36 en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article 1.

Debat de l'esmena número 5, a l'article 2, del Grup Parlamentari Esquerra Unida.
Torn a favor?
Té la paraula el senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Anem a debatre conjuntament l'esmena número 5 i l'esmena número 6, que són les dues esmenes que vàrem presentar a l'article 2.

Com s'ha dit abans, l'article 2 es referix a objectius.
En el seu objectiu c parla concretament d'"obtenir un alt nivell de protecció, utilitzant procediments o mètodes que no provoquen incomoditat pel soroll o per les olors, que no atempten contra els paisatges o llocs d'interés especial ni perjudiquen el medi ambient creant riscs per l'aigua, l'aire, el sòl, la flora i la fauna.
"

Nosaltres plantegem una esmena d'addició a continuació d'açò: "S'aplicarà el principi de precaució o cautela en totes les activitats y actuacions susceptibles de posar en perill la salut humana o de perjudicar el medi ambient".

En el seu moment, en la comissió se'ns va dir que igual se'ns oferia una esmena transaccional.
No s'ha oferit de moment.
Però nosaltres sí que voldríem justificar aquesta esmena perquè ens sembla important.

Pensem que en el tractament dels residus hi ha determinats tractaments, i després posaré alguns exemples molt concrets, que hi ha dades o hi ha possibilitats que afecten seriosament algunes d'aquestes situacions que es menciona.
I pensem que moltes vegades açò no es té adequadament en compte.

El principi de precaució entenem que és un principi fonamental.
Quan hi haja dubtes raonables envers determinada tecnologia o determinats usos dels residus, s'ha d'utilitzar aquest principi i anar per un altre determinat.
Jo posaria tres exemples en aquesta direcció.

És molt conegut que les vaques, per exemple, són uns animals herbívors, i que quan en un moment determinat es fan farines de carn amb determinats elements procedents moltes vegades dels *mataderos*, ens passen determinats problemes com és, per exemple, la síndrome de les vaques boges.
Açò és un problema que estava, que hi havia un perill des de fa anys, i les seues conseqüències de no fer cas a un principi de precaució fonamental les estem patint en aquests moments d'una forma molt clara en el tema tan de la sanitat animal com posteriorment en el tema de la sanitat de les persones.
No s'ha aplicat en la Unió Europea el principi de precaució, i com a conseqüència d'açò estem davant d'un problema d'incalculables conseqüències.

Exemple número dos.
És molt conegut que la incineració de residus, i està documentat científicament, produeix, entre altres coses, la substància més tòxica que en aquests moments coneix el ser humà, que són, concretament, les dioxines.
Està documentat científicament per molts articles.
Per tant, la incineració està sotmesa a seriosos dubtes des d'un punt de vista mediambiental, amb perills per la sanitat de les persones, dels animals, de les plantes, en general de tota la biosfera.

Entenem que és important en este sentit, com s'ha fet i com ho discutirem després, aplicar el principi de precaució i utilitzar una altra tècnica.

Exemple número 3, que és un exemple molt concret.
Com és conegut i parlarem després, en aquest text de llei no es parla mai dels residus inerts.
S'està aplicant al País Valencià últimament una nova tecnologia d'utilitzar els residus inerts, utilitzar-los concretament per a anivellar les grans explotacions que s'estan fent concretament roturant terrenys.
Tenim coneixement de com afectarà açò als aqüífers?
Tenim coneixement que açò pot contaminar concretament les plantes i als aqüífers?
No tenim coneixement d'açò.
Però s'està fent, segons diuen els mitjans de comunicació en aquests moments.

Entenem que un principi de precaució hauria d'impedir, mentre no es tinguen les dades, fer concretament determinades actuacions com les que he mencionades.

La segona esmena que plantegem està lligada a l'anterior.
Evidentement, si l'objecte, concretament ací es plantegen els objectius, en l'apartat d) es parla de desenvolupar instruments de planificació, inspecció i control que afavorisquen la suficiència, seguretat i eficiència de les activitats de gestió de residus.
Però, a continuació és diu: ¿Com?
Nosaltres entenem que s'ha de prioritzar.
Entenem que hi ha moltes tècniques per a tractar els residus.
Hi ha unes tècniques que són favorables en l'àmbit mediambiental, que són sostenibles mediambientalment, i hi ha altres tècniques que no ho són.
Per a nosaltres, este és un element que hauria de quedar clar.

Per tant, entenem que a continuació d'ací, i és una altra esmena d'addició, s'hauria de plantejar la reducció ­abans ho he parlat, ho reiterem-, en la gestió dels residus també s'ha de plantejar la reducció de forma molt clara, en la gestió.
S'ha de plantejar la reutilització, que no ho hem vist pràcticament enllà, s'ha de plantejar el reciclat i altres formes de valorització, perquè entenem que estos són els ca-mins normals en la gestió de residus.
I s'ha d'impulsar en aquesta direcció.
No en altres direccions de tractament a final de canonada.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Té la paraula per al torn en contra, el senyor Botella.

 

**El senyor Botella Crespo:**

Gracias, señora presidenta.

Bien, un poco sorprendidos, pero me imagino que a lo largo del debate seguiremos sorprendiéndonos más, un poco sorprendidos en que no sabemos qué tiene que ver ahora en la Ley de residuos las vacas locas.
.
.
todo el tema que ha estado usted comentando.
Si me parece muy bien, me parece muy bien que el Pisuerga pase por Valladolid, y usted, de repente, meta esto aquí.
Bien, pero no está carente de un poco salirse del tiesto.
No tiene nada que ver.
Pero, eso sí, hace una cosa que es muy hábil, como gran parlamentario, y además he de reconocérselo.
Meter aquí en este tótum revolútum.
.
.
, y decir ¿por qué empieza por las vacas locas, después por los inertes?
"Y la incineración es muy mala que lo dicen todos los expertos".
Y, entonces, ya empieza a introducir aquí un concepto de las dioxinas que nos va a matar a todos los valencianos en un momento determinado, y dice: ".
.
.
para cuando luego venga.
Y entonces ya lo voy introduciendo y ya vamos llegando".

Imagino que con esta técnica, pues, dentro de poco, la siguiente, o dentro de poquito, empezará a decir que lo que queremos es privatizar, y entonces ya lo va llevando.
.
.
, pues, los inertes, la incineración, la privatización.
.
.
O sea, me i-magino qué es lo que va a hacer, visto que aquí de repente aprovecha el tema de las vacas locas para empezar ya a hilar un argumento que lo llevará hasta el final, pero nada que ver con las enmiendas que presenta.
Ahora bien, que es su discurso y que es su estrategia.
Ya le digo, como buen parlamentario tiene todo el derecho para hacerlo, pero no va a convencer a nadie, está desfasado ya ese tema.
Porque estamos aquí con argumentos científicos o legales, consolidados.
Y sí es cierto lo de la precaución y cautela, pero no porque sean malas las dioxinas, sino porque en el momento actual ya se sabe cómo prevenir esa emisión.
Y eso es lo que usted oculta.

Es cierto que la ley, y además aprovecho aquí también pa-ra decírselo, cuando hablábamos del PIR decíamos: que se ha-ga primero el proyecto de un plan, que puede variarse, que la ley no debemos de cambiarla una vez aprobada.
Ahora tene-mos la ley.
Y esto ya viene muy mal, viene muy mal a conceptos que luego van a venir detrás.
Pero, además usted sabe que no es cierto nada de lo que ha dicho, y voy a demostrárselo.

Mire usted, la enmienda número 6 dice que se añada lo siguiente: "fomentar su reducción, reutilización, reciclado y otras formas de valorización", porque, claro, esto tiene que ir dentro de la gestión.
Perfecto.
Si nos vamos al artículo 15, por ejemplo, en el apartado b) pone: "principios generales y finalidades de la actuación administrativa"; apartado b), "valorizar los residuos mediante reutilización, reciclaje, recuperación o cualquier otro procedimiento".
Si nos vamos al artículo 23, apartado b), dice: "garantizar que todo residuo susceptible de ser valorizado se destinará a tales fines, fomentando la recogida selectiva, la reutilización, recuperación y el reciclado.
.
.
" Y esto se da como objetivos de la planificación.

Ahora, ¿qué interés tiene usted en esta dos?
Ninguno.
El poder salir a la tribuna, hablar y decir: "no, no, es que ustedes ni quieren minimizar, ni quieren reciclar, ni quieren hacer ni quieren dejar de hacer, y las vacas locas son una cosa que es muy mala".
Sí, estamos todos de acuerdo.
Pero, no como un hilo argumental para sostener estas dos enmiendas.
¿Que us-ted quiere ir introduciéndolo?
Bien.
Es correcto, es legítimo, pero, ya le digo, ya somos todos viejos en esta cámara.

Si quiere, seguimos discutiendo del tema de la ley, de sus propuestas, y, si no, pues, no metemos en otro tipo de debate, que a mí me gusta más, ¿eh?

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Botella.

Per a rèplica, té la paraula el senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Sens dubte, tinc la sensació que el tema de les vaques boges no és que l'haja tornat boig però sí nerviós.
Però, efectivament, és un exemple d'un residu industrial que ha estat utilitzat de forma inadequada i que no s'ha respectat el principi de cautela.
I és una cosa claríssima.
Jo estic segur, i confie i desitge, que els brions que generen aquest problema no passen també per exemple als peixos, a les granges de peixos, perquè tothom jurava fa una temporada, els tècnics oficials, que no podien passar a l'ésser viu.
Però, este és un problema claríssim de no respectar el principi de cautela.
Igual que és un problema el tema de la incineració, igual que és un problema el fet que es facen abocaments de residus inerts en zones que concretament en aquests moments s'estan roturant.
És un problema, perquè no sabem el que passarà.

Afirmar que en aquests moments estan controlades les dioxines de les incineradores és aproximadament el mateix que nosaltres pensem quan hi ha un vaixell amb una avaria nuclear a Gibraltar i ens afirmen concretament que no hi ha cap problema.
Mire, no m'ho crec.
No.
No ens ho creguem, tenim molts elements per a pensar que açò no és cert.
Hi ha molts anàlisis i estudis científics que diuen que açò no és cert, i pensem que és important, que és imprescindible aplicar el principi de cautela en aquests temes, sobretot quan hi ha altres mètodes en l'àmbit tecnològic per a fer el mateix.
Si hi ha diferents possibilitats s'han d'utilitzar les possibilitats més segures, o aquelles que impliquen menys risc.
I això és el que vol dir el principi de cautela, d'una manera molt clara.
Però, a vostés no els interesa perquè hi ha determinades tecnologies que són millor negoci, efectivament.

Li dic amb molta claredat: efectivament, per a grans empreses el gran negoci és la incineració.
Estem parlant d'a-çò.
Clar que sí que estem parlant d'açò.
Evidentment que es-tem parlant d'açò.
Clar que sí, que açò està relacionat en la incineració.
Naturalment que sí, naturalment que sí.
És la primera aplicació.
.
.
no aplicació concreta d'aquest principi, que en altres comunitats es fa.
Naturalment que sí.
I s'ho tornarà a sentir, que vostés en aquest projecte de llei estan permetent la incineració.
De vegades la impulsen.
Naturalment que sí.

El segon tema.
Evidentment, hi ha moltes formes de gestió.
Li he dit abans que hi ha gestions de final de canonada, hi ha gestions que el que es pretén és anar escalonant els mecanismes i que només vagen a un abocador els productes després que s'hagen reduït, que s'hagen reutilitzat, que s'hagen reciclat.
Hi ha altres formes de fer-ho.
Tirar-ho tot a un abocador.
És el que s'està fent, per exemple en Dos Aigües, es tira tot.
Eixe és la seua política, no és la nostra.
Clar que hi ha diferències.
Clar que hi ha diferències.
Eixa és una gran diferència.
Nosaltres tenim profundes diferències en aquesta llei i per això hem presentat 99 esmenes.
Clar que sí!
I esta és una d'elles.
I que vosté em diga que després està en l'article 15, doncs, estem en objectius, l'article 15 abans ens dirà que "hay que valorizar energéticamente" i totes aquestes coses.
O siga, que cal incinerar, clar que sí!
I després em diu: "bé, reutilitzarem un poquet per a fer una campanya d'imatge".
No, no, no, s'ha de ficar en objectius, s'ha de ficar en objectius perquè després es tradueix que els elements que es fiquen de compromís, concretament de reutilització i de reducció, són elements totalment accessoris i secundaris.

Per a nosaltres estem en un element clau de la llei: la delimitació d'objectius.
I si aquestos objectius no apareixen clarament definits, després açò es tradueix concretament en molts articles i automàticament açò perd contingut.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Té la paraula per a rèplica el senyor Botella.

**El senyor Botella Crespo:**

 

Sí, señor Ribó.

Efectivamente, el tema de las vacas locas no me pone nervioso, me preocupa, entiendo, como a todas las personas medianamente con una sensibilidad social, pero de momento.
.
.
a mí, a mí no me ha afectado, he tenido esa suerte.
Pero, claro, la sintomatología.
.
.
yo de usted estaría preocupado.

Vamos a ver.
Insisto, ya sabemos qué es lo que va a hacer.
Ya lo sabemos.
Pero no es cierto.
Usted va a repetir ya de forma sistemática: "esto es una ley para que.
.
.
", y, al final, privatización y, al final.
.
.
Vamos a ver, señor Ribó, tiene usted muchas intervenciones más.
¿Dónde está la planta de incineración de la Comunidad Valenciana?
Ahora sale, luego es turno y dice: "y está.
.
.
y esto es lo que ustedes hacen".
Porque es que a lo mejor no existe.
Y, claro, entonces, ya empieza usted mintiendo en su debate; pues, dígalo, diga dónde está y cuál es nuestro tratamiento.
"Es que vamos a privatizar".
Bueno, ¿el qué?
, que ya en estos momentos a-yuntamientos de su propia ideología.
.
.
-porque, claro, su go-bierno nunca va a llegar al poder, los ayuntamientos- si hay alguno que colabore, no esté haciendo ya.
*(Pausa)*

Seño Ribó, yo, antes le he dado una argumentación, pero no van a servir para nada, con lo cual me parece que voy a salir ya pocas veces a la tribuna y voy a tener que hacer lo que hicimos en comisión.
Mire, usted, diga usted lo que quiera, salga usted, repita el mensaje a ver si la prensa al final lo recoge, y, bueno, a ver si alguien se lo cree, a ver si tiene usted suerte; porque, desde luego, lo que sí le digo es que no hay nada en lo cual sus argumentos se refieran a nuestra Comunidad Valenciana que se esté haciendo o que ponga que se va a hacer, sino que son suposiciones dogmáticas, es decir: "bueno, es que si esto lo dejamos ustedes van a incinerar.
.
.
" Pero, ¿por qué?
Si llevamos en el gobierno ya.
.
.
llevamos ya en el gobierno.
.
.
venimos de otro gobierno, no hemos incinerado nada, no hemos autorizado plantas de incineración.
¿Por qué dice que lo vamos a hacer?
¿Porque usted se lo imagina?
¿Porque le viene bien escandalizar al público?
¿Porque puede ser una nota de prensa?
*(Pausa)* No merece la pena hacer eso.

Si en la ley usted ve que eso está puesto, que eso va a ser así, vayamos todos juntos, que a lo mejor tiene usted razón, pero en estos momentos no, en estos artículos no.
Y el empezar ya en la ley.
.
.
*(inoïble per raons tècniques)* .
.
.
está todo en la ley.
Sabe usted que está en un hilo conductor, en una estructuración legislativa adecuada.
¿Que a usted no le va a convencer que esté en el capítulo quince o en el veinticinco, porque nosotros, como legisladores pensemos que es mejor llevar un hilo conductor de una ley, en una ley que tiene que ser armónica e inteligible para el ciudadano?
Bien.

¿Que lo quiere usted cambiar que esté aquí?
¿Pero es algún concepto el que usted quiere cambiar que no venga en la ley?
Eso es lo que me gustaría saber.
Que discutiéramos de conceptos.
¿Contra qué está usted?
Es lo que al final de todo este debate es el que hoy quisiera saber.
Usted está, ¿contra qué?
Que esta ley diga que sí.
Y así nos diferenciaremos políticamente o ideológicamente.
Pero si lo que estamos hoy diciendo, no, que no quiero que esté en la página tres, que quiero que esté en la página siete; de la página siete, no; no, aquí no lo ponga, lo pone usted allí.
Hombre, eso no es de recibo para un debate ya en Pleno, porque es que si no al final vamos a aburrir a todas sus señorías.

Muchas gracias.

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Botella.

Correspon la votació a les esmenes 5 i 6 a l'article dos.
Votació conjunta si no hi ha inconvenient?
Votació conjunta, senyories, comença la votació.
Resultat de la votació és de 34 vots a favor, 45 en contra, cap abstenció, queden rebutjades les esmenes 5 i 6.

Votació a l'article dos.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és 43 vots a favor, 9 en contra, 22 abstencions, queda aprovat l'article dos.

Senyories, a l'article tres no hi ha esmenes presentades.
Per tant, votació corresponent a l'article tres.
Senyories, co-mença la votació.
El resultat de la votació és 74 vots a favor, cap en contra, 4 abstencions, queda aprovat l'article tres.

A l'article quatre, debat de l'esmena número 7, del Grup Parlamentari Socialista-Progressistes.
Té la paraula el senyor Peris, per al torn a favor.
*(Remors)*

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

En aquest cas també agruparem quatre esmenes, la 7, la 8, la 10 i la 152.
Esta agrupació.
.
.
aquestes esmenes tenen la voluntat del nostre grup, com ja havia anticipat anteriorment en l'anterior debat que s'encobrirà un poc en aquest, de justament donar-li coherència i homologar les nostres definicions en la Llei de residus, al que preveu i diu i tenia voluntat la directiva europea de la Unió Europea de residus 91/156, quan en el tercer considerant de la llei, de les motivacions de la llei, planteja la necessitat d'anar a una terminologia comuna, que això ho milloraria moltíssim en la política de residus de l'àmbit de la Unió Europea.

En eixe sentit, pensàvem, i així està, no està ni en la definició de la directiva europea ni en la Llei de residus estatal, una definició en negatiu com també se'ns presenta en aquesta llei valenciana de residus de manera nova; és a dir, es defineix el que és residus i després ens apareix "no es tindrà consideració de residus", i es fa tota una explicació d'allò que no és residu.

Nosaltres considerem que no hi ha perquè plantejar que no es considerarà residu, sobretot perquè a nosaltres ens agradaria que eixa no consideració de residus, no deixara sense tractament alguns productes que entrarien ací, i que són molt necessitats de tractament.
I per tant ens agradaria que des de la comunitat, des de la Generalitat Valenciana, s'impulsaren polítiques de tractament, de recuperació, de reutilització de tota una sèrie de residus que segons eixa definició ja vorem si són considerats o no residus.
Per exemple, de la construcció, que poden ser utilitzats després de nou en la construcció, si es fa una política adequada no d'enderrocament, sinó de deconstrucció i d'afavorir eixe nou concepte que és de la deconstrucció i no de l'enderrocament.

I per tant, no ens agradaria que en eixa definició negativa dels residus.
.
.
per això es justifica que no aparega cap línia de tractament, per exemple dels residus de la construcció, que efectivament poden ser utilitzats després altra vegada sense tindre cap variació de la seua composició.
Per això a nosaltres ens agradaria que quedara la definició de residu, i hem esmenat que desaparega allò de "no es considerarà residu".
També ací, en eixe paquet d'esmenes està allò del perquè no entenem que el verb "desprenderse" torne ací i estiga ací, i eixe és el plantejament que jo crec que ja hem discutit anteriorment en l'anterior proposta.

I després sí que ens preocupa molt, i per això també ho hem proposat una esmena, ens preocupa molt que desaparega del terme, del concepte "productors de residus" els residus domèstics, és a dir, que la llei no considere productors de residus als ciutadans en el moment que consumim; és a dir, quan produïm residus domèstics, nosaltres no estem d'acord que desaparega i es diga "productors són aquells que generen residus.
.
.
, excepte els usuaris domèstics o en la producció domèstica".

Nosaltres pensem que un dels grans problemes de residus és l'excés de producció de residus domèstics.
Nosaltres pensem que no està bé la llei diga que els ciutadans no són productors de residus.
Perquè jo crec que això va a dificultar eixe necessari procés de conscienciació col·lectiva de tota la ciutadania valenciana en la necessitat d'apostar per la reducció, per reduir la nostra producció de residus.
I per tant, com a productors, grans productors de residus, eixos més de tres milions de tones anuals de residus domèstics, col·laborar, insistir en la solució dels problemes de residus i en les campanyes de recollida selectiva.

Però clar, la llei ja comença a dir: mire, vosté no són productors de residus, vostés no són productors de residus.
I nosaltres pensem que això.
.
.
Tampoc està a la Unió Europea, en la directiva.
Sí que està en la llei estatal, això sí que està en la llei estatal.
Fa el mateix la llei estatal, la llei del 98 fa el mateix, però nosaltres és que no estem d'acord en què això ho faça la llei estatal.
És a dir, la directiva europea, quan defineix el concepte de productors de residus, no eximeix de productors de residus als ciutadans en el domicili, quan produïm residus.

Per tant, nosaltres considerem que la millor homologació de la nostra terminologia de residus, passaria perquè no hi haguera eixa definició en negatiu del que no és residu, que desapareguera el vocable "desprenderse"; que és un verb que, efectivament, com ha dit molt bé el senyor Maluenda, ja està en l'Acadèmia de la Llengua, i per tant pensem que no aporta res de nou.
I ens preocupa molt que es lleve del concepte de productors de residus els residus domèstics.
És a dir, que no són productors en el moment que estem produint residus en el domicili particular.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Peris.

Torn en contra, el senyor Maluenda té la paraula.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Molt excel·lent senyora presidenta.

Senyories.

L'agrupació d'esmenes que fa el senyor Peris, la 7, la 8, la 10 i la 152, mire, quant a la 7, ja tenim novament aquí una esmena que afecta al concepte de residu, i a l'exclusió que en el projecte de llei realitza d'allò comunament denominat subproducte o matèries fines secundàries.
El projecte aposta per la clarificació d'este concepte en la línia d'altres països pertanyents a la Unió Europea, en l'objecte que no se sotmeta a determinades substàncies al règim jurídic propi dels residus que no tenen modificades les seues característiques inicials, i que, per tant, complixen les mateixes especificacions de la matèria prima original i tenen el mateix valor econòmic i que s'utilitza de manera directa en el procés.
Per tant, esta esmena, senyor Peris, no podem acceptar-li-la.

Quant a la 8, la 8 ja tenim novament el terme "desprenderse", i reitere allò dit, considerem que és fonamental per a realitzar esta distinció la inclusió de la definició del terme "desprenderse" com element determinant per a la consideració d'una substància com a residu.
I torne a apel·lar a la doctrina europea, a l'OCD i a les conclusions de l'advocat general Jacobs, per tant, no vull cansar a les seues senyories repetint arguments ja utilitzats.

L'esmena 10; bo, l'esmena 10, adés deia que donen per bo l'article quatre apartat a) quant al terme "desprenderse", i tanmateix, després, quan definim el que és "desprenderse", ací és on volen que no es faça eixa clarificació.
Aquí passa una cosa semblant.
Vostés no volen que segons la seua esmena 10, que l'apartat g) de l'article quatre diga el mateix que diu l'apartat e) de l'article tres de la Llei 10/1998, de residus.

Mire, l'apartat e) diu: "productor, cualquier persona física o jurídica cuya actividad, excluida la derivada del consumo doméstico"; això diu la llei general, per tant, això és el que pretenem que diga també la nostra llei.
No podem considerar de cap manera, que als efectes de la llei es considere productor a les persones que generen residus derivats del consum humà.
No és intenció en cap cas del Consell ni del text d'este projecte de llei gravar en cap cas a les ames de casa ni a qualsevol altre ciutadà que, fora de l'activitat professional, pel seu consum humà genere residus.
Per tant, en cap cas anem a acceptar-li eixa esmena, va en contra de la filosofia que nosaltres defensem en la llei, i que està inspirada -com he dit anteriorment- en l'article tres apartat d) de la Llei 10/1998, de 21 d'abril, de residus, que és la norma marc en la que estem nosaltres legislant en estos moments.
Per tant, senyor Peris, jo crec que deu considerar esta esmena, concretament esta, l'esmena 10, i retirar-la.

Quant a l'esmena 152, bo, altra volta "desprenderse".
Clar, vosté, en coherència, ara sí, li ho reconec, en coherència en la defensa que ha fet de la supressió d'este terme en la llei, no en coherència en el que deu de ser la llei, és el seu criteri particular.
.
.
Jo dic que atés que en l'apartat a) de l'article quatre es parla de "desprenderse" fa falta clarificar-ho per a què no hi hagen confusions en el futur conforme n'ha hagut fins ara.
I clar, vosté dic que en coherència en la defensa que ha fet, pretén també que desaparega de l'exposició de motius.
En l'exposició de motius la referència és molt clara quan, junt al concepte de residu es definix expressament el vocable "desprenderse, crucial per a considerar com a residu una substància, i tanmateix orfe de definició en la legislació estatal i comunitària".

Creiem que és bo que figure, a l'igual que en el text del projecte que figura en l'exposició de motius, que d'alguna forma ens sentim satisfets de la inclusió d'este terme, que esperem i estem convençuts que va a ser utilitzat en el successiu en la legislació referida a residus d'altres comunitats.
Perquè creiem que dóna seguretat jurídica, és un terme adequat que d'alguna forma ve a acabar en eixos dubtes que al llarg d'estos dos anys s'ha tingut respecte de la Llei 10/1998.

Res més i moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Maluenda.

Senyor Peris, té la paraula per a rèplica.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Ací hi ha una opció; és a dir, en el debat es comproven les opcions dintre de la necessària harmonització dels vocables, del lèxic, de l'argot del tractament de residus; la Unió Europea no elimina del concepte de productor la producció de residus domèstics, i tal vegada siga així i s'estiga fent una aposta important per eixa major implicació, en sentir-se productors, major implicació del consum domèstic a l'hora de reduir els residus.
I tal vegada per això siguen les polítiques de què sí que s'entén com a productor la producció de residus domèstics a l'hora de disminuir eixos 1,2 que deia en el PIR, actualment estiguem no per baix, no estarem per baix segur de l'1,2 quilos habitant dia que produïm els valencians i valencianes -cada dia- de residus.

Per tant, nosaltres, justament eixa harmonització que es fa amb la llei estatal però no amb la Unió Europea, nosaltres pensem que la problemàtica concreta nostra, que ja he dit que som de les comunitats autònomes la segona comunitat autònoma que més produïm residus sòlids urbans, que fonamentalment la majoria, la majoria són domèstics, pensem que estaria bé que es quedara eixe concepte de productor també el consum domèstic.
Per això pensem que en línia de fer eixa política de reducció de prevenció pensàvem que queda millor harmonitzar a la Unió Europea i en aquest cas no a la Llei estatal de residus, que tampoc hauríem estat d'acord amb això.

En canvi, estem d'acord en què s'harmonitze, i ací ve la discrepància, en la Unió Europea, i en la llei estatal que no apareguen termes, que són termes generals i no són de l'argot dels residus.
Per això, torne a dir, malgrat la seua conscient i coherent defensa en el seu plantejament, senyor Maluenda, nosaltres no compartim la novetat valenciana, que pensem que no aporta, pensem realment que malgrat la sentència no ho aporta.

I, per tant, considerem que la llei, per als objectius sobre tot que ens hem de marcar, que és una bona política de residus, que sobre tot s'ha de marcar la prevenció i la producció en origen, pensem que faria bé de deixar-nos a tots, perquè tots som productors de residus, deixar-nos a tots en el concepte de productor de residus per a què tots augmentem la nostra conscienciació, i per tant el nostre gra l'aportem en la reducció de residus que tenen cada dia que resoldre els nostres ajuntaments de la borsa de fem de tots els ciutadans.

Jo pense que estaríem fent una aposta important, a l'hora del conjunt de la ciutadania, deixar en el concepte de productor, com en la Unió Europea es deixa en el concepte, tota la producció de residus, també els residus domèstics.
I pensàvem que podrien acceptar eixa esmena.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Peris.

Senyor Maluenda, té la paraula per a rèplica.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Senyor Peris, mire, nosaltres estem satisfets per l'aportació nova d'este terme, desprendre's, i reitere que va a ser utilitzada en el futur, perquè sí que d'alguna forma estem homologant alguna cosa necessària quan estem parlant de residus i anem a acabar amb eixa inseguretat jurídica que havia.
Per tant, estem satisfets i anem a mantindre'ns en la teoria.

Clar que som una comunitat que genera molts residus.
Som possiblement la comunitat proporcionadament més activa d'Espanya; som una comunitat molt activa i, lògicament, a major activitat, major generació de residus.
Ara, això no són arguments com per a què considerem que siga productor de residus aquella persona o aquella ama de casa o aquella família que per consum humà genere residus.
És inevitable.
Però es considera que és productor de residus qui en l'exercici de la seua professió els genera.
Però mai estem disposats a catalogar, ni molt menys a *encorsetar* a les persones en eixa qüestió, perquè és ineludible que ho facen.
Com anem a previndre que en una família no es generen residus?
La vida quotidiana per sí els genera, així que anem a distingir el que és l'ús domèstic que es puga fer i la generació del que és la pròpia generació per part de qui desenrotlla una professió.
Ha de tindre un tractament totalment distint.
I, li reitere, és que ho diu la Llei 10/1998, no hem inventat res, no hem inventat res; hem fet una transcripció literal del que diu l'article tres de la Llei 10.

Per tant, considerem que és un text adequat, que és una exclusió encertada i, com és una exclusió encertada, nosaltres volem que també en la llei de la Comunitat Valenciana, en esta llei que hui les Corts estan aprovant, es faça eixa exclusió, perquè entenem que no es pot *encorsetar*, ni perjudicar, ni gravar aquelles persones que pel ús domèstic, per la gestió domèstica, puga generar algun residu, perquè entenem que seria equiparar-los amb aquelles altres persones físiques o jurídiques que pel desenvolupament de la seua activitat professional generen residus.
Eixos són els productors de residus i no les ames de casa en cap cas.

Res més i moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Maluenda.

Votació de les esmenes 7, 8, 10 i 152.
Votació conjunta si no hi ha inconvenient.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 33 vots a favor, 44 en contra, cap abstenció.
Queden rebutjades.

Abans de continuar amb la defensa de l'esmena número 11, vull recordar a les senyories que, segons l'article 75, "durante el desarrollo de la votación ningún diputado podrá entrar en el salón ni abandonarlo, salvo caso de fuerza mayor y con la venia de la Presidencia".
Lo recuerdo para la buena ordenación de este debate y de este proyecto de ley.

Continúa el debate.
Esmena 11, del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.
Té la paraula el senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Abans de començar m'agradaria recordar.
Jo tinc un amic que es diu Eberhard Grosske i, malgrat el seu nom d'origen suec, és diputat en les Illes Balears per Esquerra Uni-da.
I aquesta persona que era diputat en el parlament anterior de 1995 al 1999, els dirigents del Partit Popular que governaven des de l'inici de la transició li deien: "vosté no governarà mai, vosté no governarà mai".
Efectivament.
En aquests moments és conseller.
Malgrat la situació de bonança.
I jo després voldria recordar una cosa que és freqüent, no només ja ho deia la Bíblia de les vaques grosses i les vaques flaques, açò passa en política, en economia, en moltes altres coses.
Per tant, utilitzar la bola de vidre del futur, jo crec que seria important ser previngut, seria important ser previngut perquè potser algú es pot dur sorpresetes en el 2003.
Gràcies.

Anem a l'esmena.
Efectivament, entrem en el tema de la valorització energètica o entrem en el tema de la incineració.
Quan es planteja la qüestió de noms, nosaltres en l'apartat p) veiem concretament un apartat p) que diu: "Valorització: l'aprofitament de residus o de recursos continguts en aquest mitjançant la recuperació, la generació ­no sabem molt bé de què, no sabem molt bé de què-, la reutilització i el reciclatge.
.
.
" Com que no ho diu clarament, i a nosaltres ens sembla important, posem al final una esmena d'addició que diga el següent, eh?
.
.
.
a continuació parla que s'ha de respectar el medi ambient, la salut humana, sense utilitzar mè-todes que perjudiquen, i nosaltres posem a continuació: "Per aquests motius s'exclou la incineració com a mètode de valorització de residus".
Ens sembla important ficar-ho.
Efectivament ens sembla important ficar-ho, perquè en a-quest país, en aquests moments no està funcionant, almenys que coneguem, cap incineradora, i per tant és fàcil continuar amb polítiques que no utilitzen la incineració.
Seria més difícil en altres comunitats autònomes, Catalunya, País Basc, Madrid, que tenen incineradores i canviar de sistema seria complicat, hi ha moltes inversions fetes.
Ara es pot fer si és vol, ara es possible fer-ho si es vol.

Jo vull recordar que en aquest país hi ha hagut fortes mobilitzacions front a qualsevol intent de ficar en marxa una incineradora, en molts llocs.
Jo vull recordar el recent cas, concretament d'Ador en la incineració de residus hospitalaris tota la problemàtica que ha generat.
Si volem, si vostés volen, ara podem utilitzar mètodes que no implique la incineració.
I no em diguen que la legislació europea ho permet, ho sé, i l'espanyola, evidentment, però no obliga; es tracta de voluntat, es tracta de voluntat d'aplicar unes tècniques o unes altres.

Nosaltres el que proposem, i hi ha altres comunitats que ho tenen d'aquesta forma, Comunitat d'Aragó, per exemple, que és pràcticament taxatiu exactament el que diem, on s'exclou la incineració en els mètodes de valortizar residus.
Depén de què vostés vulguen, depén de què vostés vulguen.
No hi ha cap problema significatiu en aquests moments amb la incineració, no hi ha cap incineradora, efectivament funcionant.
Però vostés amb aquesta llei obrin el camí a la incineració i l'obrin ací i l'obriran després d'una manera més contundent.
Nosaltres li proposem que anem per un cami que és possible, perquè hi ha comunitats que no ho tenen i tenen residus i que, evidentment, des d'un punt de vista de sostenibilitat, són mètodes molt millors, hi ha moltes altres tècniques.
Vostés manen.
.
.
en aquest sentit.

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Senyor Botella, té la paraula per a torn en contra.

 

**El senyor Botella Crespo:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señor Ribó, se me había olvidado que efectivamente habían sacado votos suficientes en Baleares para gobernar.
Usted perdone*.
(Pausa)*

Bien, yendo a su enmienda.
Vamos a ver, era su oportunidad, señor Ribó, es su oportunidad; todavía queda prensa.
La enmienda es la que tenía que ser.
Yo se lo había puesto preparado: ¿dígame usted dónde están nuestras incineradoras?
Su enmienda es la que dice que excluyamos.
.
.
Vamos a leerla exactamente, porque, claro, luego sino nos llevamos a confusión.
"Por estos motivos se excluye la incineración como método de valorización de residuos".
O sea, su oportunidad.
No me ha contestado dónde están las incineradoras que el Partido Popular ha autorizado en esta comunidad.
No me ha dicho dónde pone que estamos autorizándolo.
Aquí todavía queda prensa, aquí estamos todos para escucharle, para admitirle.

Lo que entiendo que después, siendo lícito, pero como partido político, no como parlamentarios, es que después: *"*es que quieren incinerar".
No, si es que se lo estoy diciendo, se lo estoy poniendo facilísimo.
¿Dónde están las incineradoras aprobadas por el Partido Popular?
Y dice: "no entiendo la redacción".
Perdón, no quiere entender la redacción.
Estamos refiriéndonos al artículo cuatro, al punto p), que yo voy a ver si leyéndolo yo se entiende mejor.
Voy a intentarlo.
"Valorización: el aprovechamiento de residuos o de los recursos contenidos en los mismos mediante la recuperación, la regeneración, la reutilización y el reciclado ­y ahora dice, y ahora dice- sin poner en peligro la salud humana y sin utilizar métodos que puedan causar perjuicio al medio ambiente".
Eso es lo que dice la ley.

Usted antes, nada más empezar, había otra enmienda en la cual le decía *ad cautelam,* y yo decía: tiene usted razón, pero utilizándolo bien.
Esto es *ad cautelam.*Aquí estamos previniendo que si de verdad la incineración, esa que, como usted reconoce aquí, está permitida por la Comunidad Económica Europea, por la legislación española, no tiene garantías suficientes para que sea perjudicial contra la salud humana o contra el medio ambiente, no será esta Comuni-dad ni esta ley la que lo autorice, sino esta Comunidad y esta ley es la que lo prohíbe.

Entonces, ya por lo menos tenemos desenmascarados uno de los grandes *bluff,* a no ser que usted diga lo contrario, porque en la ley sí lo pone.
Y esto es lo que quiero que tengamos.
.
.
Hombre, para poder ya estar tranquilos y uno de todos los clichés que va a querer llevar a lo largo de toda la ley, que por lo menos este ya lo dejemos claro aquí; estamos en el artículo cuatro, nos quedan un montón.
Entonces, en este artículo en el que usted propone que se quite: "por estos motivos, que se excluya la incineración como método de valorización", no.
La incineración, no; cualquier método, como dice el párrafo, que ponga en peligro la salud humana y utilice métodos que puedan causar perjuicio en el medio ambiente.
Porque no sabemos qué nuevos métodos van a venir.
Y, como decía al principio, es una ley para los valencianos, para que perdure, y no sabemos con las nuevas tecnologías qué es lo que va a venir.

Entonces, esto creemos que es correcto.
Lo de, de repente, quitar normativas comunitarias.
.
.
, que nos la obligarían a po-ner, porque claro, usted sabe perfectamente como yo que la Decisión de la Comisión 96/350, el catálogo europeo, de 24 de mayo de 1996, lo dice muy claro, e incluye valorización, la utilización de residuos como combustible o como otro medio de generar energía.
Entonces, ¿qué quiere, que no se ponga pero que exista?
Que no se ponga pero que exista, porque si se prohíbe nos dirán: "Oiga, ¿qué ley están ustedes haciendo?
"

Entonces, hemos considerado bastante más inteligente, para proteger la salud de las personas y el medio ambiente, ponerlo de esta manera.
Por eso yo así lo entiendo, yo creo que si alguien está siguiendo el debate también lo entenderá.
Lo que no sé exactamente es si usted en la ley quiere excluir algo que la comunidad y las leyes españolas autorizan y usted quiere excluirlo, quiere separarse de Europa y quiere separarse de España, o quiere que no se ponga cuando aquí de momento y que yo sepa, insisto, desde que el Partido Popular está gobernando, no se han autorizado incineradoras, por un lado, y por otro lado, la Ley de residuos queremos que salga, y aquí está.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Botella, vaja finalitzant.

 

**El senyor Botella Crespo:**

 

Tengamos un poco de confianza.

Muchas gracias, señora presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Ribó, té la paraula per a rèplica, per tres minuts.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Senyor portaveu.

M'ha deixat profundament preocupat, o siga, no per la història d'anar-se'n d'Europa sinó perquè vosté ha fet una afirmació que, com a conseqüència d'una directiva europea, ens podien obligar aquí a ficar incineradores.
Açò ho haurà de mostrar legalment, eh?
Perquè clar, si açò és cert, automàticament ja sabem l'argument que vostés empraran quan determinada empresa els plantege ficar incineradores en aquest país.
No, no és cert açò, eh?
El fet que estiga contemplat com una possibilitat, totes les possibilitats no són obligatòries de contemplar, no és cert.

Mire, el que estan fent vostés és permetent que en el futur, no havent-ne en el present, puga haver incineració en el País Valencià.
Ho estan permetent en aquests moments, ho estan permetent.
I eixe és el problema que ens estem plantejant ací.
Estem davant d'una llei en què hi ha coses que es permeten, hi ha coses que no es permeten, etcètera, i vostés estan permetent una cosa que, efectivament, en aquests moments no s'està fent aquí.
I açò és un pas positiu, aconseguit moltes vegades amb no massa entusiasme de les autoritats, però aquesta és la situació, i vostés estan permetent que canvie de situació.
Eixe és el problema.

Jo espere que vosté el que no estiga fent ací és intentant continuar permetent que hi haja, en algun determinat centre privat, mecanismes d'incineració no controlats del món de la sanitat, del món de la indústria, etcètera.
Espere que no serà açò.
Però el que és clar és que vostés van a canviar la situació o permeten que canvie la situació dels residus, i a nosaltres ens sembla aquest tema molt complicat.
Si vostés no ho han plantejat fins ara, per què ho permeten?
Quina obligació legal hi ha?
És que ha estat recorregut el decret, concretament, de la comunitat d'Aragó que exclou açò?
No, no ha estat recorregut, i també està en la Unió Europea, eh?
, també està en la Unió Europea.
Per tant, és possible fer-ho o no fer-ho.
Vostés admeten la possibilitat de fer-ho.
I després, quan parlem de projectes de gestió, que ho poden fer determinades empreses, si una empresa planteja incinerar està contemplat ací que és possible fer-ho.
Està claríssim que vostés estan acceptant aquesta possibilitat.
I que tenen la possibilitat en aquests moments que aquesta pràctica no s'utilitze.

I quan vosté parla de futures tecnologies no estem parlant d'açò, estem parlant de cremar els residus, el sistema d'incineració.
Jo crec que és un tema claríssim.
No em traga el biogàs, no estem parlant d'açò.
Si vosté vol parlar d'açò, no estem qüestionant eixe tema.
És una qüestió claríssima en el tractament dels residus, per exemple ramaders, etcètera.
Açò no és incinerar.

Mire, vostés, en aquest tema, estan fent una opció molt perillosa per al País Valencià a nivell mediambiental.
Estan permetent que a partir d'ara canvie la forma del tractament de residus, que no és bona però pot ser pitjor encara si s'introdueix aquest mecanisme, que clarament aquesta llei permet.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Per a rèplica, té la paraula el senyor Botella.

 

**El senyor Botella Crespo:**

 

Gracias.

Señor Ribó.

Ya se ha terminado su oportunidad.
Sí.
Ya no nos ha dicho dónde está.
Ya no ha encontrado usted esa planta que estamos contaminando y quemando.
Ya se lo he preguntado tres veces.
Bueno, damos por concluido que de momento es que no existe, que después de cinco años de gobierno popular no se ha autorizado ninguna.
Damos ya por concluido el debate, para ya irnos a otro lado.
Bien.
Ahora ya empezamos como este.
Hemos tenido que huir de él, entonces ya nos vamos a otro.

Mire usted, señor Ribó.
Se lo vuelvo a leer, y si no quiere entenderlo por más que yo se lo vuelva a leer es imposible.
Mire usted.
¿Cuál es el problema que puede existir en el tratamiento de los residuos?
Que sea perjudicial para dos cosas, pero no que sea la incineración o que sea la transformación de biomasa o que sea a través de láser la reducción a porcelanas.
Si da igual.
Pero ¿qué es lo que tenemos que preservar en una ley?
Lo que decíamos como objeto ya al principio: primero, que se produzca menos; segundo, que se gestione mejor, y que desde luego, no vaya ni contra el medio ambiente ni muchísimo menos contra las personas.

¿Estamos de acuerdo?
Yo creo que como principios básicos.
Bien.
"Es que no me gusta no sé qué.
" Bueno, si a mí tampoco.
"O no sé cuántos.
" Puede que tampoco.
Lo que sí quiero es preservarlo en la ley, y en la ley, se lo vuelvo a leer, lo que pone es: "Valorización ­dos puntos, en definiciones, para que ya sigamos todo clarísimo­: el aprovechamiento de residuos o de los recursos contenidos en los mismos mediante la recuperación, la regeneración, la reutilización y el reciclado, sin poner en peligro la salud humana y sin utilizar métodos ­métodos, los actuales o los futuros­ que puedan causar perjuicio al medio ambiente".
Si usted de repente en un futuro hay algo que se apruebe por el gobierno que sea y que vaya contra la salud y el medio ambiente, va y dice: "Señor juez, mire usted el artículo, aquí lo pone, está yendo contra esto".
Y el señor juez actuará, porque para eso es para lo que estamos haciendo leyes, para que luego no sea arbitrario por parte de una administración, de esta o de cualquiera, el hacer lo que le dé la gana.
Y entonces nosotros, con esto, que es una ley, es lo que estamos diciendo.
Y usted dice: "No, eso quítelo que da igual".
¿Cómo va a dar igual?
Dice: "no, es que solamente lo contaminante es la incineración".
No, la incineración o lo que sea, o lo que esté por venir, señor Ribó.

Y por lo tanto, usted comprenderá que en esta enmienda que teníamos nosotros toda la esperanza de haber tenido un debate bonito, porque usted hubiera dicho que las incineradoras del Partido Popular están en tal sitio o en tal otro o en tal otro, no nos lo ha dicho; que encima hemos demostrado que en este artículo lo que nosotros intentamos preservar, mediante ley, es la salud humana y la contaminación ambiental, que ustedes seguirán, me imagino, a lo largo de la ley diciendo lo mismo que vienen diciendo ahora.
Eso sí, yo creo que cada vez ya con un poquitín menos de credibilidad en sus afirmaciones.

Gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Botella.

Correspon, a continuació, la votació de l'esmena 11, a l'article 4.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 31 vots a favor, 43 en contra, cap abstenció.
Queda rebutjada l'esmena 11.

Votació a l'article 4.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 44 vots a favor, 34 en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article 4.

A l'article 5 no hi ha esmenes presentades.
Per tant, votació a l'article 5.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 76 vots a favor, cap en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article 5.

Esmena número 12, a l'article 6, del Grup Parlamentari Socialista-Progressistes.
Té la paraula el senyor Peris.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyors i senyores diputades.

Ara agrupem dues esmenes, la 12 i la 130, que ambdues tenen el motiu d'intentar que en la llei quede millor reflectida la competència municipal en matèria de residus, i sobretot, en l'esmena 12 ens preocupa que després del dictamen del Consell Jurídic Consultiu no s'haja recollit pel govern abans de portar-nos el projecte ja definitivament a les Corts eixa recomanació que fa el dictamen del Consell Jurídic Consultiu, que en l'article 6.
1 estaria millor definit que tinguera clarament consonància amb la legislació estatal, amb la Llei de bases de règim local, quan diu que com a mínim són funcions obligatòries que han de prestar els ajuntaments com a servei obligatori la recollida dels residus, com a servei obligatori com a mínim.
I eixa és una esmena que vam estar discutint, que no va estar recollida.
Nosaltres pensem que en eixos objectius que s'ha marcat el govern de màxima sintonia amb la legislació estatal, no entenem que ací, que a més a més el dictamen ho diu, no quede clar que el servei de recollida i transport i eliminació, com a mínim ­"eliminació" és una paraula que, efectivament, en la Llei de bases de règim local no és una paraula de l'argot, però seria valorització, seria tractament, però la Llei de bases diu, efectivament, recollida, transport i eliminació­, això és un servei obligatori que han de donar els ajuntaments.

Nosaltres pensem que quedaria millor definit així l'article 6.
1, com també pensem que, quan es parla de la funció inspectora del tema de residus, quede clar que els ajuntaments tenen unes competències en allò que és la inspecció de residus i la Generalitat en té unes altres, per això també fem l'esmena "en l'àmbit de les seues competències", les competències de cadascuna de les institucions.
Però sobretot ens preocupa l'article 6.
1, perquè després ja en un debat jo pense que eixirà del cor de la llei, ens preocupa molt que es puga fer la competència des d'àmbits de fora de l'administració local en matèries que la Llei de bases de règim local considera servei obligatori dels ajuntaments.
Ens preocupa que eixe no fer-li cas a eixa aportació que fa el Consell Jurídic Consultiu siga per a llevar-li obligatorietat als ajuntaments, perquè així facilitem eixa flexibilitat que vol donar la llei, que ahí està, jo pense, la cruïlla, està el debat més important d'aquesta llei: eixa facilitat que es vol donar a la presentació de projectes des de fora dels ajuntaments, des de la iniciativa de fora dels ajuntaments.

Per tant, nosaltres pensem que, fent cas, a més, al Consell Jurídic Consultiu, quedaria molt millor l'article 6.
1, i també el 130, però sobretot l'article 6.
1, si reconeguera eixe servei obligatori per eixa prestació de serveis que la Llei de bases de règim local, llei fonamental de l'Estat, diu que tenen els ajuntaments: la recollida, el transport i, en paraules no d'un argot homologat, eliminació de residus.

Moltes gràcies.

*(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor José Cholbi Diego)*

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Botella.

Per al torn en contra, senyor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Molt Excel·lent President.

Senyories.

Continuant amb el debat de les esmenes del Grup Parlamentari Socialista, cal tindre en compte que l'esmena 12, que pretén la inclusió del terme "obligatòria", quan en l'article 6 es parla de les competències municipals, "correspon als municipis la prestació de serveis públics de recollida, transport, valorització i eliminació de residus urbans o municipals en la forma que s'establisca en les seues respectives ordenances i d'acord amb els objectius marcats per la Generalitat a través dels instruments de planificació sectorial contemplats en esta llei, així com la inspecció i sanció en l'àmbit d'estes competències", pretenen que diguem "obligatòries".

L'article 4.
3 de la Llei bàsica de residus, la 10/98, a la que estem referint-nos al llarg del matí, estableix: Corres-ponde a los municipios como servicio obligatorio la recogida, el transporte y, al menos, la eliminación de los residuos urbanos en la forma que establezcan las respectivas ordenanzas.
Per la seua part, la Llei 7/85, de bases de règim local, disposa en el seu article 26, estableix concretament que els municipis per sí mateixos o associats hauran prestar, en tot cas, els servicis de recollida de residus en tots els municipis i tractament de residus en els municipis amb població superior a 5.
000 habitants.
La no utilització de l'expressió "tractament" en la qual quedaria inclosa tan la "valorització" com "l'eliminació" en la Llei bàsica de residus, pot plantejar dubtes interpretatius sobre si la valorització constitueix o no un servici obligatori a càrrec dels municipis, ja que l'expressió "almenys" utilitzada en la Llei bàsica de residus podria donar peu a considerar o a pensar que el que es pretenia era poder deixar la valorització fora dels servicis públics obligatoris a desentrollar pels municipis.
Si mantenim que l'expressió "tractament" de la Llei de bases de règim local continua incloent la valorització, podríem estar davant un conflicte amb la legislació bàsica de règim local.

Per tot allò exposat, l'omissió del terme "obligatori" es realitza a consciència, no és cap lapsus, en l'objecte que haja de ser interpretat mitjançant la integració dels diferents preceptes concurrents i sense dir explícitament que la valorització és un servici públic obligatori per als municipis, perquè és la Llei de bases de règim local qui ho estableix en el seu article 6.

Quant a l'esmena 130, mire, estan clarament establides les competències en la Llei de bases de règim local quant a les diferents administracions.
I aceptar la seua esmena, que en principi sembla un matisació.
.
.
és una matisació, però no solament és que la considerem innecessària, sinó que la considerem també perillosa; innecessària perquè ja és una cosa que se sap, i perillosa perquè si ens dediquem en la legislació de les Corts Valencianes a matisar aquelles qüestions de la legislació de l'Estat podríem incórrer en errors, podríem incórrer en interpretacions errònies i podríem d'alguna forma lesionar la responsabilitat de cadascuna de les administracions afectades.

Mire, hi ha diverses formes d'autoritzacions de les diferents administracions.
Hi ha diversos tipus d'autoritzacions.
Aleshores, què passa?
Que segons s'actue en funció de l'autorització que s'haja concedit per una administració o altra, es té la competència inspectora.
O siga que si l'ajuntament, en funció de l'autorització que dóna ha de fer una inspecció, està perfectament legitimada per a fer-la.
Però, pel contrari, si és la Generalitat qui atenent al compliment de l'autorització que ha donat vol fer la inspecció, tindria també perfectament legitimitat.

Per tant, considerem que no seria bo el que entrarem en eixa matisació que podria ser motiu de dubtes.
Està clarament especificat en el reglament jurídic.
I, per tant, senyoria, pense que eixes dues esmenes.
.
.
, i li ho dic amb tristesa, perquè m'agradaria poder incorporar la participació del seu grup a este projecte de llei tan important per a la nostra comunitat, però li ho dic amb tristesa el que no podem acceptar estes esmenes perquè serien redundants però a la vegada perilloses en la interpretació, podrien confondre i no volem que eixa possibilitat existisca en esta llei tan important per a la nostra comunitat.

Res més i moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Maluenda.

Per a rèplica, senyor Peris.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyor president.

Sí que es preocupa el fet que no reculla l'esmena, senyor Maluenda, es preocupa pel que pot significar ara de desintonia amb la llei estatal.
És a dir, la llei estatal davant d'eixe conflicte, davant d'eixe conflicte de la llei de bases de règim local i el fet de fer una llei on plantege els serveis obligatoris dels ajuntaments, tenint en compte que la Llei de bases de les coses que té clares que ha de fer un ajuntament és la recollida de residus sòlids, el seu tractament, el legislador diu: "vegem com això es clarifica en una llei estatal en l'aplicació de la directiva europea".
"Són competències obligatòries la recollida, el transport i com a mínim l'eliminació" ­diu-.
I, efectivament, dintre de la paraula "eliminació" és on està el debat de la "valorització, eliminació i tractament".
Ací està el debat, però no està el problema en la recollida i el transport.

I, per tant, vostés han optat per donar-li la solució màxima.
És a dir, davant del possible conflicte en el final, en el tema de l'eliminació de si és tractament, eliminació o valorització i què seria allò obligatori o no per als ajuntaments, no posem res ni en recollida ni en transport.
A nosaltres ens preocupa això, a nosaltres ens preocupa que no es recorde en la llei, en la nostra llei, com sí que ho fa la llei estatal, la llei de l'any 98, que és un servei obligatori dels ajuntaments.
Perquè, efectivament, després pensem que això té conseqüències posteriors en els altres articles que vénen després en la llei.

Per això, nosaltres pensem que eixa competència, que és clara, que la reconeix la pròpia Llei estatal de residus, com no podia ser d'altra manera, que està en la Llei de bases, hauria de quedar clara, hauria d'estar molt clara.
Els ajuntaments valencians tenen com a servei obligatori que prestar a la seua ciutadania la recollida de residus, el transport i, com a mínim, l'eliminació o el tractament, i ací podríem discutir.
Però, això de reconéixer un servei obligatori també reconeix una competència; no és solament un servei, reconeix una competència a l'hora de plantificar, de planificar, el tractament, com es fa eixa recollida, com es fa eixe transport i com es fa eixa eliminació, valorització o tractament, que podríem posar-nos d'acord.

I per això els preocupa que, evidentment, no és un oblit.
Està clar.
No és un oblit.
El legislador de la Llei de residus, el proposant de la Llei de residus valenciana efectivament vol anar llevant-li, llevant-li en el sentit formal, perquè no ho pot llevar, perquè això està en la llei estatal i en la llei de bases, però si no posem la paraula "obligatòria", millor, perquè així, després, quan ens vinguen altres articles estem facilitant el terreny.

I per això nosaltres voldríem que, almenys, i podria ser, aquí no hi ha sintonia estatal, aquí no és com en altres argumentacions que vostés diuen que han volgut fer una llei amb sintonia estatal i, en canvi, ací resulta que no hi ha sintonia estatal.
Ací ens agradaria a nosaltres que hi haguera sintonia estatal, senyor Maluenda.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Peris.

Senyor Maluenda, per a rèplica.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Molt Excel.
lent Senyor President.

Senyories.

Senyor Peris, mire, jo li recomane a la seua senyoria que llisca l'article 5 de la llei.
L'article 5 de la llei diu: "Competències locals.
Les entitats locals són competents per a la gestió dels residus urbans en el termes establits en la Llei 10/1998, de 21 d'abril, de residus, i en la present llei, així com en la Llei 7/1985, de 2 d'abril, reguladora de base de règim local".

O siga, en eixos termes, en l'obligatorietat, perquè ho diu clarament.
L'article 26, de la Llei 7/1985, bàsica de règim local, diu clarament: "Correspon als municipis.
.
.
como servicio obligatorio ­és una llei de l'Estat- la recogida, el transporte y, al menos, la eliminación de los residuos urbanos en la forma que establezcan las respectivas ordenanzas".
La Llei de residus 10/98 diu això.

I la Llei de bases de règim local, en l'article 26, diu que: "Els ajuntaments per si mateixos o associats hauran de prestar, en tot cas, els servicis de recollida de residus en tots els municipis i tractament de residus en els municipis amb població superior a 5.
000 habitants".

Però és que l'article 6 de la Llei que ací estem aprovant, en concordança amb el que diu l'article 5, diu: "Competèn-cies municipals.
Correspon als municipis la prestació de servicis públics de recollida, transport, valorització i eliminació de residus".
Com?
En aplicació de les competències que tenen.
I les competències són per als drets i per a les obligacions.
Està clarament establit en l'ordenament jurídic al respecte.
I no considerem necessari tornar-ho a recollir.

I també, quant a l'esmena 130, vull que quede ben clar això, que estan clarament establides en la Llei de bases de règim local les competències municipals.
Este tipus de matisació, que vosté vol que es faça, podria induir a errors.
I no és escaient.
Ja que està ben clar, ho deixarem conforme està, ja que saben les administracions quines són les seues competències, que no tenim nosaltres ací competència -valga la re-dundància- per a establir-les, no tenim nosaltres competència per a establir quines són les competències de l'administració local i l'administració autonòmica, almenys en esta llei.

Per tant, deixe ben clar el que he dit abans que qui té la possibilitat d'inspecció és aquella administració actuant en funció de per què actua; si actua pel compliment o pel control de la llicència o l'autorització que ha donat l'administració local, serà en primera instància l'administració local qui té la potestat inspectora.
Però, si és a través del compliment d'una autorització de l'administració autonòmica, serà l'administració autonòmica qui pot, perquè l'ajuntament dóna llicència d'activitats i, per tant, té la facultat de fer eixa inspecció.
Però com també la conselleria concedeix autorització, per eixe mateix motiu, pel compliment d'eixes autoritzacions, pot iniciar la inspecció.

Per tant, creem que està summament clar, no solament en la llei, sinó en la concordança que esta llei fa d'allò que és l'ordenament jurídic de l'Estat.
Per tant, no li acceptarem les seues esmenes.

Res més i moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyories, procedim a la votació de les esmenes que han estat defeses anteriorment pel Grup Parlamentari Socialista, que eren la 12 i la 130.
Senyories, comença la votació.
35 vots a favor, 41 en contra.
Per tant, queden rebutjades.

Continuem amb l'esmena número 14 del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida del País Valencià.
La 14, que va després de la 13.

Té la paraula el senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

En primer lloc, dir que agruparé les esmenes 13 i 14 que es refereixen les dues a l'apartat segon de recollida selectiva.
Diu l'apartat segon del projecte de llei: "Així mateix els municipis de més de 5.
000 habitants estan obligats a implantar sistemes de recollida selectiva de residus urbans o municipals".
Açò és la transcripció estricta de la llei.

Nosaltres entenem que hi ha elements que no es contemplen de la situació peculiar del nostre país i proposem dues esmenes, dues esmenes, repetisc, d'addició; estant d'acord en açò pensem que és insuficient.

La primera esmena seria la 13, "així mateix els municipis turístics amb més de 5.
000 habitants equivalents -el terme equivalents és un terme que està utilitzat de forma habitual, per exemple en els sistemes de depuració d'aigües residuals en la Unió Europea- i els municipis ubicats en espais naturals protegits i espais de valor ecològic".

Per què plantegem aquesta esmena?
Doncs jo crec que és molt clar, que al llarg de la costa del País Valencià, i no només de la costa, hi ha municipis on hi ha empadronats un número determinat de persones menor de 5.
000 habitants.
Però que en l'estiu i en les zones, en els moments on hi ha un creixement turístic, augmenten de forma considerable fins a deu i més vegades la seua població empadronada.
No tractar aquest tema entenem que és deixar de banda molts municipis amb una elevada producció de residus.
I que nosaltres, de la mateixa manera que es contempla en aquest sentit en el tema de les obligacions de depuració de les aigües residuals, entenem que s'ha de contemplar en el tema de la recollida selectiva.
El nostre país té una forta component turística, i pensem que açò no tractar-ho de forma específica és obviar un dels problemes dels residus importants que, repetisc, en molts municipis està.

Ens sembla important també amb caràcter exemplificador, i després plantegem en alguna altra esmena que s'ajude, que aquells municipis que estan ubicats en espais naturals protegits i espais d'especial valor ecològic, contemplen també de forma obligatòria la recollida selectiva.
Perquè en-tenem que un espai protegit ha de ser també un espai amb uns plantejaments de residus a nivell sostenibles mediambientalment.

I per últim, l'esmena 14 que plantegem, "així mateix -també és d'addició- així mateix implantaran la recollida selectiva els municipis menors de 5.
000 habitants que desenvolupen l'Agenda 21".
Quan parlem de pressupostos, per exemple de la Conselleria de Medi Ambient, es veuen iniciatives per a potenciar l'Agenda 21.
A nosaltres ens sembla un tema positiu.
Però entenem que aquells municipis que vulguen adherir-se a aquests plantejaments, desenvolupar municipis de caràcter mediambiental, una de les coses, de les primeres coses que ha de fer i s'hauria de contemplar al nostre entendre en aquesta llei, és que contemplen la seua recollida selectiva.

És una forma de deixar clar que l'Agenda 21 és més que una declaració d'intencions, que a vegades es queda en una mera declaració d'intencions, i entrar realment en un procés i amb unes obligacions determinades.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Senyor Botella, per al torn en contra.

 

**El senyor Botella Crespo:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

Señor Ribó.

Me parece que cuando se hace el recibo de la contribución urbana, creo recordar, pero, vamos, puedo estar equivocado, pero usted me rectificará, pero creo que viene el canon de saneamiento, canon de agua, recogida de basuras.
O sea, que en esos municipios turísticos, donde va a haber esa gran afluencia de gente durante todo el año, entiendo que se está cobrando por ese servicio, y el ayuntamiento tiene previsto lo que recauda para la función que tiene que dar.
Yo simplemente quiero recordarlo que es así.
Entonces, si lo que está usted diciendo es "vamos a ayudar porque hay mayor gente", no hay mayor gente, hay mayor uso.
Pero un uso que previamente ya existe, en teoría, porque los recibos se pagan.
No sé.
Ya le digo que, exactamente, si es así o no.
.
.
o no he entendido muy bien.
Simplemente era una reflexión antes de empezar la argumentación.

Vamos a ver, a la enmienda primera que usted plantea, dice usted que incluyamos: ".
.
.
los municipios turísticos con más de 5.
000 habitantes equivalentes y los municipios ubicados en espacios naturales protegidos y espacios de especial valor ecológico".
Eso es lo que usted propone que incluyamos aquí.
Voy a leerle el artículo 61, donde dice que la conselleria competente en Medio Ambiente "prestará especialmente su colaboración y apoyo en programas de recogida se-lectiva para los municipios de hasta 5.
000 habitantes, y de a-quellos que se encuentran en espacios naturales protegidos".

Claro, ¿esto qué es?
Esto es el capítulo V, que es régimen jurídico de la gestión de los residuos urbanos o municipales.
Entonces tenemos eso que usted quiere que se ponga aquí, nosotros lo tenemos cuando hablamos del régimen jurídico de la gestión.
O sea, a qué está obligado o qué compensaciones tiene, o qué pasa cuando esos municipios no llegan a poder recaudar.
¿Tienen derecho a pedir una ayuda a la administración?
Pues sí, en el punto 2 de ese mismo artículo que le he leído, dice: "los municipios podrán solicitar de la conselleria competente en Medio Ambiente, la dispensa de la obligación de recogida selectiva, cuando por sus características resulte imposible o muy difícil su cumplimiento".

Quiere decirse que sí que viene, es un poco lo que le decía atrás.
No se desanime.
Pero claro, a nosotros no nos parece adecuado hacerlo en el artículo que estamos hablando de la organización y de las competencias municipales, porque sería en estos momentos quitarle competencias o ayudas.
Porque las competencias no podemos nosotros recortárselas.
Por lo menos mi grupo no quiere recortárselas.

Respecto a la segunda enmienda, que es referente a la Agenda 21.
Usted sabe que la Agenda 21 es voluntaria, y en-tonces dice: "así mismo implantarán ­implantarán- la recogida selectiva en los municipios menores de 5.
000 habitantes que desarrollen la Agenda 21".
Hombre, los municipios marcarán los objetivos que entiendan oportunos en la agenda lo-cal, en el caso de que la desarrollen.
O sea, hay dos preámbulos que la Agenda 21 da; primero, que ellos marcan sus objetivos y, segundo, que pueden desarrollarla o no.
Y eso es potestad del ayuntamiento.
Y usted, sin embargo, con lo que propone, dice: no, no, que se implante obligatoriamente.

Hombre, es quitar un poco la competencia municipal.
Por un lado, yo comprendo su afán de querer ayudar al mu-nicipalismo, pero por otro lo que no entiendo es por qué obligarles a algo en una enmienda, si ellos no quieren desarrollarlo o no está dentro de sus objetivos.
Entonces yo creo que con lo que ha dicho mi compañero anteriormente, la Ley de régimen local está perfectamente establecida, nosotros en el artículo 62, luego lo desarrollamos.

Efectivamente tiene que haber competencias.
Ahora, también entiendo de eso que me habla de los municipios tu-rísticos, que si me hubiera referenciado a municipios con pa-rajes naturales o de especial protección, que no vive allí la gente y que van a esos municipios, a esos parajes naturales, y que efectivamente el ayuntamiento tiene que hacer un esfuerzo para mantener esos parajes para tal y para cual, porque sí se genera unos inertes.
.
.
Bien.
Pero para los turísticos, yo creo recordar lo que antes le he dicho.
Ahora, todo lo que sea apoyar e incentivar el turismo en nuestra comunidad, si eso es bueno, pues también.
Pero de momento no hemos tenido un requerimiento por parte de los municipios turísticos en ese sentido.
Entonces, no vamos a poderle aprobar ninguna de las dos enmiendas.
Lo siento mucho, porque sé de su preocupación, pero su preocupación no va con la realidad, y sí, sin embargo, se desarrolla posteriormente.

Muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Muchas gracias, señor botella.

Per a rèpliques, senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

En primer lloc, comentar el tema dels municipis turístics, efectivament es paga un cànon de "escombreries", si no recorde malament, en funció de la propietat d'algun habitacle no en funció d'estar empadronat o no.
Precisament el problema està en què hi ha municipis on el cens d'aquestes poblacions és molt baix, i en moltes temporades el cens d'aquestes poblacions.
.
.
la població real d'aquests municipis es multiplica per deu o per quinze, etcètera, independentment que hagen pagat o no el cànon de "escombreries".

Per tant, aquesta argumentació precisament aniria a favor que en aquells municipis que tenen més de 5.
000 persones de població equivalent, i li repetisc que és una terminologia utilitzada en la entitat de sanejament, per exemple, en els plantejaments de la Unió Europea, en els requeriments de la Unió Europea de depuració d'aigües, ens ajudaria a millorar la recollida selectiva.
Per tant, jo crec que aquest tema està clar.

O siga, en definitiva, tenim municipis de menys de 5.
000 persones empadronades, que si fem la mitjana a tot l'any en podem tenir 15, 20, 25.
000 etcètera.
I esta és una peculiaritat no només d'ací, però és una peculiaritat d'ací, que no es contempla en la llei estatal, però que s'hauria de contemplar concretament en la Llei valenciana de residus.
I si no es contempla, es deixa en la realitat a ciutats o a poblacions importants que tenen més de 5.
000 habitants en la realitat de mitjana sen-se recollida selectiva.
Eixe és el problema i vostés eixe tema no el volen contemplar, eixa peculiaritat.
I que el turisme és important ho sabem tots.
Però, per açò precisament s'hauria de contemplar aquesta obligació dels municipis, no de tots, d'aquells que tenen més de 5.
000 habitants equivalents.

El punt següent a nosaltres ens sembla clar, municipis ubicats en espais naturals protegits i d'especial valor ecològic.
Jo tinc molt clar que després hi ha un article que es diu que es potenciarà, em sembla molt bé.
Però nosaltres entenem que açò hauria d'anar acompanyat en el tema de la recollida selectiva, acompanyat del tema d'espais naturals.

I en el tercer cas, el tema de l'Agenda 21.
Home, hi ha una cosa que està clara.
De les primeres coses que pot fer un municipi, si vol fer alguna cosa més que dir estic en l'Agenda 21, queda molt bonic, però després no faig res.
Que açò està passant en el nostre país, i no li vaig a citar determinades ciutats importants del nostre país.
Home, el primer pas que ha de fer és plantejar-se la recollida selectiva.
Evidentment que açò és potestatiu.
Un municipi entra en l'Agenda 21 o no, no és obligatori.
Però si entra en l'Agenda 21 el primer que hauria de fer és implantar la recollida selectiva.
És donar un mínim de serietat al tema de l'Agenda 21.
I a nosaltres ens sembla que s'hauria de fer i s'hauria d'implementar.
I és aquí precisament on s'hauria de fer.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Senyor Botella, tiene la palabra para réplica por un tiempo de tres minutos.
*(Remors)*

 

**El senyor Botella Crespo:**

 

Gracias, señor presidente.

Señor Ribó.

Una caja de sorpresas, *(rient-se)* es usted una caja de sorpresas.
Vamos a ver.
Hace muy poco usted era uno de los detractores de la Ley de municipios turísticos.
*(So produït per la interferència d'un mòbil)* Era cuando aquí para potenciar el turismo en nuestra comunidad se hizo la ley que compensa la diferencia de esos municipios, que son turísticos, que los compensa, para, entre otras cosas, eso.
Y que hay esa diferencia.
Usted se opone a eso, y ahora propone aquí que los municipios turísticos tengan algo que en otra ley está compensado.

Yo le insisto y le sigo diciendo: me hubiera parecido muy bien su argumentación en lo que la Conselleria de Medio Ambiente tiene que hacer, que es la protección de los parajes naturales o de especial protección.
Pero el que un municipio tenga más, si eso se incentiva.
Si hay una ley que incentiva el turismo, que trata el turismo, que además compensa ese aumento de turistas, que ojalá siga compensando año a año.

Por otro lado, tiene usted todo el tema de la Agenda 21 que quiere imponer.
¿Pero cómo va a imponer la Agenda 21?
¿Cómo vamos a estar nosotros ahora diciendo al ayuntamiento, mire usted, que la desarrolle y que tal?
Dentro de sus competencias nosotros podemos incentivar que se haga, pero le insisto: los objetivos los marca el ayuntamiento.
Yo no puedo obligar a un ayuntamiento a que haga lo que yo quiera.
Mire usted, la autonomía municipal existe, creo que debe ser respetada y además más por esta Cámara.
Y desde luego, pues no sé, lo que sí subo a decirle que nos es muy grata su argumentación, no sus enmiendas, por la rectificación que supone en cuanto al apoyo implícito a la Ley de turismo de la Comunidad Valenciana.
Por lo tanto, subo a agradecerle su argumentación, porque entiendo que no es contradicción sino una rectificación en el tiempo.
Y bueno, pues nada más.

Muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gracias, señor Botella.

Senyories, procedim a votar les esmenes presentades pel Grup d'Esquerra Unida del País Valencià, la 13 i la 14.
Senyories, s'inicia la votació.
Per 34 vots afirmatius, 44 en contra, queden rebutjades.

Continuem en les esmenes del Grup Parlamentari Socialista-Progressistes.
La número 15 i les que considere convenients agrupar el seu portaveu.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyor president.

Agruparem tres esmenes, que són la 15, la 26 i la 64.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Peris.

Té vosté la paraula per a defendre les agrupades.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Aquestes tres esmenes són fruit d'una preocupació del nostre grup per tal de millorar, dintre del contingut de la llei, l'atenció que en el tractament de residus s'ha de fer des de la Generalitat Valenciana a impulsar la recollida selectiva i les noves maneres de tractar els residus sobretot en les poblacions rurals, en les poblacions més menudes de muntanya, de zones de població dispersa.
Per exemple, hi ha moltes zones al nostre país, sobretot en les zones rurals d'interior, que hi ha moltes masies o hi ha molta gent que encara viu, per sort, en el camp i, per tant, ens ajuda a mantindre eixa natura i eixe camp.
I per tant, nosaltres pensem que la Generalitat Valenciana en la llei ara que estem fent, la Llei valenciana de residus, quedava millor que quedara eixe compromís, eixe compromís des de la Generalitat, des de les institucions valencianes, que la Generalitat recolzara els ajuntaments menuts, eixos que tenen menys de 5.
000 habitants que estan en zones disperses, en zones que tenen part del seu territori dintre de paratges naturals, zones de bosc, etcètera, i en canvi en estiu reben població estacional, perquè efectivament hi ha moltes persones que tornen al poble o hi ha gent que va a estiuejar a eixes cases, i resulta que no tenen suficient ajuda, suficient capacitat econòmica, per a desenvolupar les noves tècniques de recollida, la recollida selectiva, les noves tècniques de valorització.

Per això pensàvem que en l'article 15 estava bé ja posar-ho, encara que siguen les competències municipals està bé ja posar ahí dintre d'eixes competències municipals: "I per a les poblacions de menys de 5.
000 habitants ahí hi haurà una ajuda tècnica i econòmica de la Generalitat".
I després, la llei planteja que es crearà reglamentàriament un fons ambiental de gestió de residus.
Nosaltres considerem que eixe fons s'hauria de crear en la llei, en la llei mateixa.
Després ja es desenvoluparia reglamentàriament, però que la llei ja diga: "es crea el fons ambiental de gestió de residus", no que es crearà, sinó que es crea.

I que pensem que eixe fons vindria molt bé dotar-lo per a això, és a dir, una part important d'eixe fons hauria de ser pensant en eixes ajudes especials que s'han de fer a les po-blacions de menys de 5.
000 habitants, perquè efectivament les altres també han de fer esforços propis a l'hora del plantejament del tractament de residus en el rebut de la recollida, etcètera, però en eixes poblacions menudes que haurien de suportar infraestructures que no poden, per la seua dimensió, etcètera, pensem que eixe fons ambiental de gestió de residus s'hauria de crear ara en la llei, no esperar-nos a un reglament que el cree sinó que es crea.
I en eixe sentit diu l'esmena 64 "es crea al fons ambiental", i ja li donem un contingut sobretot, no l'únic, no volíem tancar el debat tampoc, pensem que reglamentàriament el fons ambiental pot tindre altres continguts, però sí que pensàvem que en eixa voluntat quedava clar que es crea el fons ara, en aquest debat, en aquesta llei, quan s'aprove la llei que ja es quede creat el fons, i que a més so-bretot se li done eixe contingut, eixe objectiu especial per a atendre la recollida dels municipis d'interior, rurals o de muntanya de més de 5.
000 habitants.

Pensem que són tres esmenes que van en eixa línia d'ajuda econòmica de la Generalitat a eixos tractaments especials i pensem que són esmenes que milloren, millorarien la recollida de residus en totes eixes poblacions rurals del nostre territori, que possiblement convinga cada vegada més fer més esforços per mantindre la població i per tal que el tractament de residus allà més, perquè són zones naturals que encara ens cal preservar, puguen fer un tractament òptim, sostenible, dels residus, i que per això compten amb l'ajuda de la Generalitat.
En eixe sentit féem i mantenim i esperem la votació favorable d'eixes tres esmenes.

Gràcies.

*(Ocupa la presidència la presidenta, senyora Marcela Miró Pérez)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Peris.

Té la paraula el senyor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Molt excel·lent senyora presidenta.

Senyories.

El senyor Peris agrupa les esmenes 15, 26 i 64.
En l'esmena 15, que és al capítol II, a l'article 6, al punt 2 concretament, pretén que quede constància en este apartat que la Ge-neralitat col·laborarà tècnicament i econòmicament en la im-plantació de la recollida selectiva en les poblacions de menys de 5.
000 habitants.
Entenem que ja ho diu la llei, senyor Peris.
Entenem que l'article 61 ho deixa ben clar.
L'article 61 diu: "Recollida selectiva.
Els municipis de més de 5.
000 habitants tenen l'obligació de prestar el servici de recollida selectiva de residus urbans en les condicions establides en el Pla integral de residus i en els plans zonals.
Els municipis poden sol·licitar de la conselleria competent en medi ambient la dispensa de l'obligació de recollida selectiva quan, per les seues característiques, resulte de compliment molt difícil o impossible.
La conselleria competent en medi ambient ha de prestar especialment la seua col·laboració i suport en programes de recollida selectiva per als municipis de fins a 5.
000 habitants i d'aquells que es troben en espais naturals protegits.
" O siga, que el 61.
3 ho diu molt clar.

Però és que a més també podria interpretar-se el 8.
4, quan parla: "La col·laboració amb les administracions locals per a l'exercici de les seues competències de gestió de residus urbans o municipals.
En especial, ha de fomentar la valorització de residus d'acord amb el que es disposa en l'article 17 i ha de prestar ajuda tècnica per a la redacció d'estudis i projectes.
"

Considerem que és innecessari que s'incorpore l'esmena 15.

Quant a l'esmena 26, diu: "afegir al punt 4 de l'article 8: 'i econòmica per al seu desenrotllament i posada en funcionament".
Bé, creem que és innecessària esta esmena perquè seria reiterativa, ja que amb el terme "foment", que contempla este apartat, este punt 4 de l'article 8, el terme "foment" implica també.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Un moment, senyor Maluenda.

Per favor, pregue.
.
.
Senyories, silenci.
Gràcies.

Continue, senyor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Gràcies a vosté, senyora presidenta.

El terme "foment" implica també les ajudes econòmiques.
Per tant, considerem que és innecessari que incorporem esta esmena.

Quant a l'esmena 64, que diu: "Substituir: 's'ha de crear reglamentàriament un fons ambiental de recuperació d'àrees degradades".
Vosté vol que diga concretament: "es crea el fons ambiental de gestió de residus".
Bé, mire vosté.
És que no vo-lem que es cree en la llei, volem que siga reglamentàriament.

Res més i moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Maluenda.

Rèplica?
Per al senyor Peris.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

L'esmena 15 per nosaltres és important, i encara que l'article després fa la referència, quan es parla de competències municipals, el punt 2 ens preocupa molt que acabe dient que els municipis que no puguen podran demanar la dispensa en la prestació, ens preocupa moltíssim que acabe així, ens preocupa moltíssim que acabe en dispensa de prestació de serveis de recollida.
I per tant, pensàvem que era important ahí en eixe punt recordar o que quedara clar que, a més de les competències municipals, hi havia una línia d'ajuda de la Generalitat Valenciana a eixos municipis, torne a dir, d'especials característiques, sobretot perquè són població rural, dispersa, en zones que tenen creixements de població estacional i en canvi en hivern tenen molt poca població i, efectivament, molt poca capacitat econòmica.
I pensàvem que en eixe moment de les competències municipals no passava res, per eixa voluntat que la llei manifesta, que darrere estiguera ahí, per tal que no poguera passar que només ens llegírem els articles de les competències municipals i s'oblidara que darrere hi ha una administració que té voluntat, i per tant, d'alguna manera estaríem dient: "mire, vosté no haurà de demanar eixa dispensa perquè ací està la Generalitat Valenciana".
En eixe sentit pensàvem que quedava millor el final del punt 2 de competències municipals.

I nosaltres pensem que la llei justament una de les mancances que té és la intemporalitat, és a dir, és la manca de compromisos temporals de la llei.
En tota una sèrie de punts, en tota una sèrie d'aspectes, la llei ens preocupa que no aborde la solució marcant terminis, marcant finalitzacions.
I efectivament, quan ha de crear alguna cosa diu: "es crearà reglamentàriament", i en les transitòries mai acaben posant data.
I per tant, nosaltres pensem que eixa voluntat de fer un fons especial de gestió a nosaltres ens agradaria més que fóra ambiental de gestió de residus i, efectivament, que es creara.
Després ve el segon pas, que és fer el reglament, però ja tenim alguna cosa avançada.
Perquè si no, anem posposant: "es crearà", "els estatuts de la l'Entitat de Residus ja es faran".
No, no.
Ens agradaria que la llei tinguera molts més compromisos de temporalitat, perquè el tractament de residus, que és el que ens preocupa, crec que ens preocupa a tots, nosaltres pensem que demana compromisos temporalitzats, compromisos amb termini concret.

I per tant, nosaltres pensem que ja que es te voluntat de creació d'un fons ambiental especial, que no passa res perquè diga la llei: "es crea al fons ambiental".
I torne a dir, a nosaltres ens agradaria que eixa voluntat que en l'article 63 o 64 està, tornara a fer insistència que eixe fons, una gran part d'eixe fons, va a dedicar-se a eixa recollida de residus d'eixes poblacions, d'eixos nuclis dispersos, que acaben tenint un gran problema i que en eixes zones t'endús sorpreses moltes vegades molt desagradables.
És a dir, zones que són de protecció de natura, de les poques zones que ens queden d'una natura molt conservada, resulta que pel tractament de residus acabem tenint el femer de tota la vida, perquè efectivament hi ha poca capacitat de fer-ho.
Jo pense que caldria fer una especial insistència en el fet que eixe fons ambiental fóra per a eixes àrees, que allí efectivament fer recollida selectiva té uns costos molt més grans perquè.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Peris.

 

**El senyor Peris i García:**

 

.
.
.
la població és molt dispersa.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Peris.

Per a rèplica, té la paraula el senyor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Molt excel·lent senyora presidenta.

Senyories.

Senyor Peris.

L'article 61, quan parla de la dispensa, volem que conste així en el projecte de llei.
Per què?
Perquè diu que "els municipis poden sol·licitar de la conselleria competent en medi ambient la dispensa de l'obligació de recollida selectiva quan, per les seues característiques, resulte d'acompliment molt difícil o impossible".
Què vol dir?
Que és l'excepcionalitat, o siga, que normalment els ajuntaments tenen clarament definides quines són les seues obligacions, però perquè no quede en situació de falta de cobertura la recollida selectiva, aquells ajuntaments que per la seua complexitat siga impossible que desenrotllen eixe acompliment tenen la possibilitat de demanar la dispensa a la conselleria, i la conselleria, òbviament, donaria la solució més adequada.

Quant al fons ambiental de gestió de residus, és que no, és que la llei ho diu molt clar, no queda res en l'aire.
Nosaltres volem que es cree reglamentàriament.
Però no diem que es podrà crear, sinó que diu clarament el text de l'article 21: "S'ha de crear reglamentàriament un fons ambiental".
El dubte seria si diguera: "Es podrà crear".
"Es podrà crear" no t'obliga a crear-lo, però es diu rotundament: "S'ha de crear reglamentàriament un fons ambiental de gestió de residus".
Per tant, hi ha una garantia clara que es va a crear.
Però es va a crear reglamentàriament.
Per què?
Perquè cal desenrotllar les seues competències, la seua missió, la seua posició, etcètera.
I si haguérem de portar-ho tot a la llei, per a què volem els reglaments?
Jo ho dic moltes voltes, repetisc sempre la mateixa frase.
Faríem d'un text legal el Llibre Gros de Petete, i això no pot ser.
O siga, que cal deixar per als reglaments allò que és propi dels reglaments.
I en este cas concret el que sí que hi ha és la garantia jurídica de l'article 21, que diu: "S'ha de crear reglamentàriament un fons ambiental de gestió de residus a fi de finançar les inversions per obres i servicis que siguen servici públic de la Generalitat o de l'administració local, que no estiguen suficientment desenvolupades per la iniciativa privada, o els destinats a les tasques de recuperació d'àrees degradades".

O siga, queda ben clara la cobertura jurídica i la seguretat jurídica que eixe Fons Ambiental de la Gestió de Residus s'està creant-se, i es crearà conforme diu el projecte de llei: "a través del desenvolupament reglamentari de la llei".

Res més i moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Maluenda.

Correspon a continuació la votació de les esmenes 15, 26 i 64.
Votació conjunta, si no hi ha inconvenient.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 34 vots a favor, 45 en contra, cap abstenció.
Queden rebutjades estes esmenes.

Debat de l'esmena 16 a l'article 6, d'Esquerra Unida.

Té la paraula el senyor Ribó per al torn a favor.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Sí, l'esmena que plantegem és a l'apartat cinquè, de l'article 6, que parla del caràcter de substitució i subsidiari a les competències municipals.
Diu que: ".
.
.
si els municipis no presten els serveis obligatoris de gestió de residus urbans o incompleixen els objectius de valoració, aquesta ­parla de la Generalitat- pot requerir-los.
.
.
" Jo vull ressaltar que si pot, evidentment la llei també diu que cap la possibilitat que no el requerisca i, per tant, ací hi ha una ambigüitat molt clara respecte a poder o no poder i voler o no voler i, per tant, permet situacions que determinats municipis siguen considerats d'una forma en funció d'amistats, en fi, en funció de relacions polítiques, en funció de qualsevol terme.

I, després, diu: " .
.
.
i els ha de concedir a aquest efecte el termini que calga".
Hi ha una altra ambigüitat claríssima que també possibilite relacions diferenciades entre la Ge-neralitat i determinats ajuntaments que incomplisquen les seues obligacions.

Nosaltres entenem que açò no es pot plantejar d'aquesta forma.
Estem d'acord en el caràcter substitutori i subsidiari d'aquest apartat.
Entenem que si els municipis no compleixen les seues obligacions la Generalitat ha d'intervenir, però ha d'intervenir, no com a conseqüència que siga un municipi d'un caràcter determinat o amb una situació determinada, sinó que ha d'intervenir quan no es complisquen les obligacions que li corresponen.
Per tant, el que plantegem no és que es puga requerir-lo, sinó que es requerisca d'una manera clara.

I, a continuació, la segona indefinició: ".
.
.
pel termini que calga", doncs, nosaltres proposem un temps que siga igual per a tots els municipis, un temps ample de nou mesos, superior a aquell que es planteja ací i, passat aquest termini, doncs, després el que ve a continuació a nosaltres ens sembla correcte.

Entenem que no es pot plantejar en un tema complicat entre dues administracions elements d'ambigüitat, elements de voluntat o no voluntat per part de la Generalitat Valenciana, i elements d'indefinició respecte als terminis que poden ser variables en funció d'uns ajuntaments o uns altres, perquè entenem que es produeix automàticament o es pot produir per part del govern que siga situacions de greuge comparatiu entre uns municipis i uns altres.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

El senyor Botella té la paraula per al torn en contra.

 

**El senyor Botella Crespo:**

 

Gracias, señora presidenta.

El artículo al que estamos haciendo referencia, como siempre, no es ni más ni menos que intentar sembrar la duda de que puede ser.
.
.
se haría.
.
.
podría ser.
.
.
es que ustedes esto lo hacen para sus amigos y entonces ya.
.
.
esto luego va a ser el contubernio aquí.
.
.
porque ustedes son muy malos.
.
.
nosotros muy buenos.
.
.
tenemos que.
.
.

Vamos a ver, señor Ribó.
Lo que dice el punto 5 es, y voy a leerlo entero porque es que no propone nada que luego no ponga: "En los términos previstos al efecto en la legislación de régimen local ­o sea, que nosotros nos referenciamos a lo que ya viene en la legislación de régimen local-, coma, si los municipios no prestaren los servicios obligatorios de gestión de residuos urbanos ­aquí estamos hablando de la Ley de régimen local- o incumpliera los objetivos de valorización fijados por la conselleria competente en medio ambiente, ésta ­la conselleria- podrá requerirles concediéndose al efecto un plazo que fuere necesario".
-¿Cuánto es ese plazo?
Y ahora ustedes ya no lo vuelven a requerir, ya no vuelven a hacer nada.
.
.
Vamos a ver.
Punto.
Seguido-.
"Si transcurrido dicho plazo, coma, no inferior a tres meses, coma -aquí dice que vamos a darle el plazo que queramos, un plazo de tres meses- el incumplimiento persistiera, la Generalitat Valenciana procederá a adoptar las medidas necesarias para el cumplimiento de la obligación a costa y en sustitución de la entidad municipal".
Y ya es la Generalitat, no la conselleria.
Ya estamos hablando del departamento correspondiente a poner las sanciones.

Y, ¿dónde ve usted aquí que puede haber el ami.
.
.
?
Vamos a ver, estamos hablando de un municipio que tiene unas obligaciones recogidas por ley, que de repente se detecta que no cumplen, se le dan tres meses y, si no lo pone en orden, de acuerdo a la conselleria, se ejecuta por parte de la Generalitat.
¿Qué es lo que usted quiere decir de amiguismo?
¿Qué es lo que quiere insinuar?
¿Dónde están?
¿Dónde está aquí su deterioro?
Porque es que usted, que nosotros damos tres meses, lo que propone.
.
.
Dice: ".
.
.
ésta le requerirá y les concederá un tiempo máximo de incumplimiento de nueve meses".
O sea, nosotros tres ¿y, usted, nueve?
Y eso es, bueno, pues, no lo sé.
¿Eso es defender el medio ambiente, defender la Ley de residuos?
¿El que nosotros demos tres y, usted, nueve?
Porque eso al final es lo que queda si usted lee el texto tal y como está.
Bueno, pues, nosotros creemos que tres meses es suficiente tiempo como para que cuando se incumple una normativa, y más en el tema de medio ambiente, se ejecute por parte de la Generalidad Valenciana todo aquello que sea conveniente en sustitución del propio ayuntamiento que ha incumplido sus obligaciones.

Por lo tanto, no vamos a aceptar que en vez de tres sean nueve.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Botella.

Per a rèplica, té la paraula el senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

Sí, jo voldria deixar molt clar que jo he dit que qualsevol govern.
El que passa és que com es té la bola de vidre i ens governarà sempre, doncs, es pensa que m'estava referint.
.
.
No, no, jo m'estava referint ­i ho he dit- taxativament a qualsevol govern.
També pot ser el vostre, però poden ser altres.
El que passa és que vosté té el pilot automàtic d'eixa bola de vidre que es pensa que tornarà a governar sempre.
No.
Esta llei jo espere que dure un poquet, m'agradaria que durara.
Estic parlant de qualsevol govern.
També el seu.
Naturalment que sí.
Però no només el seu, qualsevol govern.
Perquè una llei es fa per a qualsevol govern mentre no es canvie.
Per tant, no se sentisca tan directament aludit.
Ho feia en sentit general.

Segon tema.
Jo li agrairia que de vegades tornara a llegir l'esmena i entenguera les coses.
Primer he dit: pot requerir-los.
Si pot requerir-los, evidentment no està obligat a requerir-los.
Perquè si diu "pot", doncs, s'entén perfectament que no pot i que és potestatiu requerir-los o no.
És evident en lògica mínima.
I el primer que plantegem és que el requerirà, si no compleixen les sues obligacions.

Segona cosa.
"El termini que calga".
Vosté no ha dit.
.
.
Mire, aquest article no diu tres mesos.
Diu: ".
.
.
no inferior a tres mesos".
Diga el que diu aquest apartat.
Però, abans diu: "El termini que calga".
Ambigüitat absoluta.
Nosaltres, efectivament, posem un termini més ample, nou mesos, però que siga un termini més ample però igual per a tots els ajuntaments.

Aquest apartat és un apartat que permet, li reitere, a qualsevol govern tractar de forma diferenciada els ajuntaments en funció dels seus interessos, a qualsevol govern, i que li permet generar greuges comparatius entre el tractament d'uns ajuntaments i uns altres.

Nosaltres li proposem, per tant, no que "podrà requerir-los", sinó que "els requerirà", que és molt clar, als amics i als que no siguen tan amics, a tots.
I li proposem que "el termini que calga", doncs, que no siga una cosa en funció de les situacions que volem, sinó un termini màxim per a tots: als ajuntaments, amics i als menys amics.
És molt clara.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Per a rèplica, té la paraula el senyor Botella.

 

**El senyor Botella Crespo:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señor Ribó.

Yo he leído el artículo enterito para que no hubiera discusión, no lo que me interesa, entero.
Es el problema que usted tiene, que estoy dispuesto a tantas veces como haga falta salir aquí a decir lo que pone en la ley.
O sea, no me va a cansar.
Usted, *p'alante.*

Pero, fíjese usted.
Estamos hablando en el capítulo II, organización y competencias, artículo 6, como genérico: Competencias municipales.
¿Tiene o no tiene dentro de las competencias municipales un ayuntamiento la potestad o la obligación de la recogida de tal.
.
?
Cómo va usted de repente, sin decir que puede usted entrar a quitar parte de esas competencias o a sancionar si no las cumple, a coger y decir: "No, no, le requiero obligatoriamente.
.
.
" ¡Hombre!
¡Hombre!
Mire usted, que lo de Fuenteovejuna fue muy malo.
*(Remors)* ¡Claro!

Con los ayuntamientos, yo creo que hay que, como mínimo, reconocerles su capacidad que le otorga la ley, y, segundo, el mínimo respeto porque los votantes luego están allí.
Entonces, yo creo que hay que ir acordándonos un poco de Fuenteovejuna y no ser tan taxativos a la hora de hacerlo.

Entonces, nosotros, ¿qué es lo que estamos diciendo?
Se lo vuelvo a leer: "En los términos previstos al afecto en la legislación de régimen local.
.
.
" Le insisto, a esos efectos.
Y usted quiere que a esos efectos, o sea, a los que garantiza su legalidad, dice que "se les requiere y se les concede un tiempo máximo y se.
.
.
" Yo comprendo, lo comprendo perfectamente, es su filosofía.
Pero, ya tenemos ejemplos de donde alguna vez se puede aplicar.
Pero, nosotros nos somos.
.
.
nuestro grupo no es dictatorial.
Entonces, lo que hacemos es que "podrá requerir concediéndoles a este efecto un plazo", que podrá requerirlos.
¿Por qué?
Porque hay una intrusión dentro de la Ley de régimen local para hacer cumplir un efecto.
Entonces, no vamos a entrar como un caballo en una cacharrería, señor Ribó.

Y también quiero decirle que yo no me doy por aludido, si yo no soy concejal de ningún ayuntamiento.
No sé lo que es un ayuntamiento amigo, un ayuntamiento enemigo.
Yo voy a todos.
Entonces, lo que no puede es ver a todo aquello que ustedes no gobiernan o a todo aquello en lo que no participan como enemigo propio.
No pueden.
Y no tengo ninguna bola de cristal para saber cuál es el futuro de Izquierda Unida en nuestra comunidad.
Lo que sí sé es lo que usted en sus declaraciones dice.

 

**La senyora presidenta:**

 

Señor Botella.

 

**El senyor Botella Crespo:**

 

Gracias, señora presidenta.

"Nosotros vamos a ser los intermediarios de esta entesa".
Bueno, pues se quedarán ustedes en papel de intermediario, pero no de gobernante.

Muchas gracias.

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Botella.

Senyories, correspon la votació a l'esmena 16, de l'article sis.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 32 vots a favor, 42 en contra, cap abstenció, queda rebutjada.

Debat de l'esmena 17, de l'article sis, d'Esquerra Unida.
Té la paraula el senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Jo en cap moment voldria cansar a ningú, i per suposat al portaveu del Partit Popular que m'està.
.
.
està intervenint.
No és la meua intenció cansar-lo, en absolut.
L'única intenció meua és defensar noranta-vuit esmenes que hem presentat.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Un moment, senyor Ribó.

Per favor.
Per favor, pregue silenci.
Gràcies.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Aquesta esmena per a nosaltres és una altra esmena important, està en el mateix article però planteja un altre tema.
En aquesta llei hi ha una sèrie de residus que s'han oblidat.
En parlarem de més, però, per exemple, el tema dels residus inerts i de materials d'enderroc és un dels grans oblidats d'aquesta llei.
És estrany que se n'oblide qui ha fet aquest projecte llei, perquè només ha d'eixir a qualsevol poble per ací i els trobarà en abocadors incontrolats continus.
És estrany, però realment no estan contemplats en aquesta llei.
No són ni competència autonòmica, ni competència municipal.
No sabem exactament on estan.

Jo he de dir una altra cosa que em sembla important.
Nosaltres hem estat discutint en l'anterior legislatura, un altre projecte de llei que en aquest tema sí que avançava respecte a esta; és a dir, aquesta llei ha donat un pas endarrere molt significatiu en el tractament dels residus inerts, perquè senzillament no els contempla.
L'anterior llei plantejava un tractament dels residus inerts, i els plantejava d'una forma comparable a com nosaltres la plantegem ací.

Els residus inerts, fonamentalment es produeixen de residus de deconstrucció, no exclusivament, però fonamentalment.
Els municipis tenen la competència de les llicències d'obres, sembla lògic que aquesta competència siga una competència municipal.
I per tant, nosaltres plantegem, correspon així mateix als municipis la gestió dels residus inerts i de materials d'enderroc, com també la inspecció i la sanció en l'àmbit d'aquestes competències.
És un dels problemes importants que nosaltres tenim en tema de residus en el nostre país.
I aquesta llei senzillament obvia el problema, i a nosaltres ens sembla que és molt negatiu.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Té la paraula el senyor Botella.

 

**El senyor Botella Crespo:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Señor Ribó.

Ya hemos llegado a otro de sus puntos fuertes de la ley.
Ya desmontamos el tema de las incineradoras, ahora estamos con el tema de los derribos que la ley no contempla.
Bien, bueno, vamos a intentar demostrar que también es incierto, que la ley lo contempla.

Como usted comprenderá, ni hemos contestado a todas las cosas que usted como titular ha querido sacar en este tema, porque como nuestra seguridad que está aquí y voy a demostrárselo.
.
.
¿para qué?
Que se haga eco quien quiera de las cosas que usted dice, pero sabiendo que no es la realidad.

Mire, vamos a ver, de momento hay una cosa que dice: "es que no están obligados los municipios por la Ley de ré-gimen local a atender los asimilables en residuos urbanos".
Mire usted, sí.
Sí están obligados.
Y hay una legislación, que es toda la competente en esa materia, que ya viene recogida en el artículo quince, en el artículo cinco, que son las competencias municipales, donde ya en la Ley de 98, del 12 de abril, de residuos se lo pone.
Los que son asimilables a residuos, que demás enlaza con la Ley 75/85, del 2 de abril, de régimen local.
O sea, de momento la legislación relacionada que se pone en las competencias locales del artículo cinco, está claro que sí que lo reglamenta.

Pero como no nos queríamos quedar únicamente con eso, en el articulado de esta ley, de la valenciana, específicamente, nos vamos por ejemplo al artículo 48, por ser, yo creo, el más cercano.
Y en el artículo 48, dice: "catálogo de residuos de la Comunidad Valenciana ­incompleto, por cierto, y que habrá que desarrollarlo o ampliarlo en un futuro, según vayan produciéndose o aumentando nuestras industrias- en todo caso -párrafo segundo-, en todo caso, la Ge-neralidad Valenciana en el marco de la presente ley dictará normas específicas para la gestión de residuos inertes y agropecuarios".

O sea, no es que no se recoja, sino que obliga a la Generalidad Valenciana, porque esta ley sí lo desarrolla en su artículo cinco, y está obligada a hacerlo, sí quiere desarrollar una normativa específica, para cómo, en aquellos municipios de menos de 5.
000 habitantes a los que usted hacía referencia, que de cuando en vez tengan dificultades para eliminarlo, que la Generalitat está obligada a ayudarlos, pueda de un tipo de manera, meterse a eliminar los residuos inertes y agropecuarios.

Luego todo lo que ha estado usted diciendo: "no se recoge nada en la ley, la ley ni siquiera habla de los residuos inertes, es que no hay obligación, es que es un tema que se ha abandonado", otra vez más no es cierto.
Está aquí y está negro sobre blanco.
Ahora, ¿que usted lo va a querer seguir diciendo?
Siga usted diciéndolo, y nosotros seguiremos aprobando lo que el gobierno nos manda, porque creemos que está recogido, igual que usted lo sabe.
Otra cosa es que usted la realidad.
.
.
bueno, pues no sé qué quiere hacer con ella.
Eso sí, desde luego le está dando titulares, le doy la enhorabuena.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Botella.

Senyor Ribó, per a rèplica té la paraula.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Jo, en primer lloc he de felicitar, no sé si a vosté o a l'ordinador que ha buscat les paraules, i ho ha aconseguit trobar: "en l'article 48, catàleg de residus de la Comunitat Valencia-na".
Ho ha trobat, eh?
Normes específiques.
Ni reglament, ni article, ni absolutament res.

Si vosté compara, senyor diputat, senyor conseller, amb l'anterior llei que estiguérem discutint ací, en l'anterior llei hi havia diversos articles respecte a aquest tema.
Per tant, és objectiu, és una cosa absolutament objectiva, que aquesta llei, en el tractament dels residus inerts, ha perdut pràcticament tot.
Efectivament, sí senyor, normes específiques per a la gestió dels residus inerts.
El felicite, ho ha trobat, eh?
Ho ha trobat.
Però, per suposat, ni en la categoria d'article, ni en la categoria de reglament.
En la categoria de normes específiques.
Ho ha trobat.

I mire, vosté em diu que açò està en les obligacions dels municipis.
¿Aleshores per què posa vosté la recollida selectiva, que també és una obligació que està en la llei?
O està en tot o no està en tot.
Nosaltres, precisament aquelles coses que no estan clares pensem que s'ha de posar.
I mire, no ho pensem nosaltres, ho pensava fins i tot un conseller que va presentar una llei, que en aquest punt en aquell moment li vàrem dir que era un pas positiu.
I continuem dient que en aquell projecte de llei era un pas positiu fer un tractament clar dels residus inerts.
Perquè entenem que és un pas negatiu.

El que és un pas negatiu és que els residus inerts s'estiguen abocant per sota, concretament, de transformacions que vostés han possibilitat concretament modificant la Llei forestal.
Açò sí que és un pas negatiu.
I és el que s'està fent ara.
I si vol vosté el puc acompanyar a un lloc en concret per veure-ho.
Açò sí que és un pas negatiu.
Els residus inerts, al no tractar-se en la llei es fa d'ells el que es vol.
I només cal eixir fora i veure-ho.
I vostés ho han reduït a la categoria de normes específiques.
Estupend.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

El senyor Botella té la paraula per a rèplica.

 

**El senyor Botella Crespo:**

 

¿A que he tenido suerte encontrándolo?
¿Pero a que estaba?
¿ A que usted no se lo había leído en la ley y por eso no lo encontraba?
¿O es que quería mentir cuando decía que no estaba?
*(Remors)* Yo lo he encontrado porque estaba, efectivamente, señor Ribó.

Y después de decirle esto, tiene usted que tener una cosa muy clara.
Si específicamente, porque estos residuos, con obligación, y no por lo que se ponga en una ley, una ley con más artículos no es una ley mejor; si una ley tiene que ser amplia y dejar libertad a los ciudadanos, si no pueden estar encorsetados, y mucho menos, insisto, el municipalismo, que con sus obligaciones tiene que atender a toda esta normativa.

Y lo que no puede ya seguir, y antes ya le he dicho, las incineradoras, ya, ya lo tenemos encauzado.
Bien.
Ahora, esto de los inertes.
Ah, bueno, que también viene.
Ah, bien, también.
¿Que era mejor un proyecto de ley que no pudimos desarrollar que un proyecto que se va a poder aplicar?
A usted cada día le gustan las cosas más raras, ¿eh?
Yo creo que es mejor una ley que se pueda aplicar que un proyecto de ley que no se pudo aplicar.
*(Remors)*

Claro, entonces, bueno, vamos a la realidad.
Existe ya en la ley, señores de la Cámara, ya lo saben todos ustedes, que sí que hay un apartado específico para el tratamiento de inertes.
Luego, cuando el señor Ribó vuelva a decir que no, diciendo en la tribuna que ya lo ha encontrado, como comprenderán no he buceado, ¿eh?
, simplemente he leído.

Muchas gracias.

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Botella.

Correspon la votació a l'esmena 17, de l'article sis.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 4 vots a fa-vor, 41 en contra, 30 abstencions, queda rebutjada l'esmena.

Votació a l'article sis.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 44 vots a favor, 35 en contra, cap abstenció, queda aprovat l'article sis.

Senyories, se suspén la sessió que es reprendrà a les quatre i mitja.

*(Se suspén la sessió a les 14 hores i 30 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 16 hores i 37 minuts)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Correspon el debat de l'esmena número 18, a un nou article, del Grup Parlamentari Esquerra Unida.
Té la paraula el senyor Ribó.
*(S'interromp la gravació)*

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

.
.
.
l'esmena número 18 i l'esmena número 19, que són dos articles que el nostre grup proposa.

En l'esmena número 18 nosaltres parlem dels ens supramunicipals, igual que en el 19.
Parlem dels ens supramunicipals per un motiu, i és perquè entenem que són uns dels grans oblidats d'aquesta llei.
No els hem vist pràcticament al llarg de la llei mateixa.
Sí que es parla de diputacions, es parla d'ajuntaments, es parla de Generalitat, però s'oblida que moltes de les competències municipals es gestionen concretament en mancomunitats, es gestionen en ens metropolitans, etcètera.

Per tant, l'esmena que plantegem és la següent: "Per a l'exercici de les seues competències, els municipis podran constituir consorcis o mancomunitats.
Els ens metropolitans, les comarques i les mancomunitats de municipis subministraran alternatives addicionals gestores de dret públic.
Els municipis i els ens interlocals podran crear societats gestores, íntegrament locals, mixtes o amb participació mitjançant accions de les diputacions i de l'entitat de residus.
" Per a nosaltres és important ressaltar una cosa que després discutirem, que és la participació de l'entitat de residus com un element actiu de l'instrument de la Generalitat Valenciana per fer avançar una política de gestió sostenible de residus.

Per últim, en l'esmena número 19 nosaltres parlem dels ajuntaments, i diem concretament que "els ajuntaments podran realitzar la gestió dels residus de la seua competència mitjançant qualsevol de les formes de gestió previstes per la legislació de règim local.
" Ens sembla important insistir en açò, perquè posteriorment, quan parlem de projectes de gestió, etcètera, al nostre entendre es restringeixen algunes de les possibilitats contemplades en la legislació de règim local per la gestió de residus, en concretar-se en una única forma.

Per tant, insistir en la idea de la importància de les mancomunitats i els consorcis per a la gestió de residus, i en segon lloc, insistir que els ajuntaments han de mantenir totes les possibilitats de gestió previstes en la legislació de règim local.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Té la paraula el senyor Botella.

**El senyor Botella Crespo:**

 

Gracias, señora presidenta.

Para recordar una vez más que lo único que está haciendo el señor proponente es lo que ya recogemos en el artículo pasado, el artículo 5, que es recoger todas las competencias municipales y la Ley de régimen local, y no está proponiendo nada que no esté ya en la Ley de régimen local y que sea además una cosa bastante clara.

De cualquier manera, en el artículo 5 ­ya se lo hemos dicho­ viene recogida la Ley 7/1985, del 2 de abril, reguladora de bases de régimen local, y por otro lado, el cumplimiento y obligaciones referentes a la recogida, transporte y eliminación de residuos que la ley básica estatal impone a los entes locales debe tener en cuenta, en primer lugar, lo establecido en el artículo 20.
4 de la Ley de 1985.

Por lo tanto, lo consideramos innecesario desde que en la ley ya, y ya aprobado, existe ese artículo 5, donde se recoge de una forma implícita todo lo que usted propone.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Botella.

Senyor Ribó, per a rèplica, té la paraula.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Gràcies.

Nosaltres volem insistir que, concretament, el tema dels ens supramunicipals és un capítol que no està pràcticament contemplat en aquesta llei.
Està, per suposat, el tema en l'article anterior de les competències municipals, que també estan contemplades en la llei de què es fa menció, però el tema dels ens supramunicipals, en la pràctica concreta, en la majoria de les comarques del nostre país són els organismes encarregats de gestionar els residus, i concretament aquests ens són precisament una mancança clara d'aquesta llei.
Nosaltres entenem que açò s'ha de contemplar, perquè del contrari, no és comprensible.
Es menciona la funció específicament de les diputacions, de la Generalitat, i no es menciona precisament la funció dels ens que estan fent la gestió de residus en la majoria de les comarques del País Valencià.

Nosaltres entenem que açò no és només una carència sinó que és una certa animadversió respecte a aquest ens supramunicipals, al procés de comarcalització, que a nosaltres ens sembla molt negativa i que, per tant, entenem que ha de constar d'una forma clara en aquesta llei.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Té la paraula el senyor Botella, per a rèplica.

 

**El senyor Botella Crespo:**

 

Gracias, señora presidenta.

Para recordar que esta Cámara ya ha aprobado el artículo 5: "Competencias locales.
Las entidades locales serán competentes para la gestión de los residuos urbanos en los términos establecidos en la Ley 10/1998, de 21 de abril, de Residuos, y en la presente ley, así como en la Ley 7/1985, de 2 de abril, Reguladora de las Bases del Régimen Local.
"

Por lo tanto, como ya está este artículo aprobado ya en esta Cá-mara, no podemos aceptar nada que no vaya con este articulado.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Botella.

Correspon, a continuació, la votació de les esmenes 18 i 19.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 24 vots a favor, 40 en contra, cap abstenció.
Queden re-butjades les esmenes.

Correspon l'esmena 20 a l'article 7, del Grup Parlamen-tari Socialista-Progressistes.
Té la paraula el senyor Peris.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

És una esmena simplement de canvi de denominació.
En comptes de dir "competències de les diputacions" pensem que és més apropiat dir "funcions de les diputacions", perquè efectivament les diputacions no tenen competències legals en la gestió de residus però sí funcions a l'hora de coordinar i afavorir la gestió de residus dels ajuntaments.
I per tant, simplement és canviar la paraula "competències" per "funcions", i pensem que no caldria utilitzar més temps en la defensa d'aquesta esmena.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Peris.

Senyor Maluenda, té la paraula.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Jo vull recordar-li al senyor Peris que estem debatent els articles del capítol II, que es titula "organització i competències": l'article 5, "competències locals"; l'article 6, "competències municipals"; l'article 7, "competències de les diputacions"; el 8, "competències de la Generalitat", i el 9, "altres òrgans competents de la Generalitat".
Per tant, entenem que són competències que estan bé en el text, i per tant, anem a rebutjar l'esmena.

Res més i moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Maluenda.

Passem a votació de l'esmena 20, a l'article 7.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 30 vots a favor, 40 en contra, cap abstenció.
Queda rebutjada l'esmena número 20.

Votació a l'article 7.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 43 vots a favor, 24 en contra, 4 abstencions.
Queda aprovat l'article 7.

A l'article 8, debat de l'esmena 21, del Grup Parlamentari Esquerra Unida.
Torn a favor?
El senyor Ribó té la paraula.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Anem a defensar conjuntament l'esmena número 21 i l'esmena número 24, que són les dos referents a l'article 8, competències de la Generalitat.

L'esmena número 21 es refereix al punt tercer, on es declara servei públic de titularitat autonòmica la valorització i eliminació dels residus següents: piles botó i acumuladors, frigorífics amb clorofluorocarbonis, làmpades de mercuri i medicaments caducats.
Nosaltres proposem substituir-lo per: "Es declara servei públic de titularitat autonòmica la valorització i l'eliminació dels residus següents: piles de botó i acumuladors, frigorífics i altres aparells amb clorofluorocarbonis.
.
.
" El motiu és molt clar: els CFC no estan només en els frigorífics; estan, per exemple, en els aparells de refrigeració, estan en molts altres llocs.
I evidentment, si estem preocupats per aquest tema, ho estem per l'efecte de la contaminació, de la destrucció de la capa d'ozó.
Destrueix exactament el mateix el CFC provinent d'un frigorífic que el provinent d'un aparell d'un aire condicionat que provinent de tots els sistemes en què s'utilitzen els CFC com a vehicles transmissors de calor.

Parlem de les làmpades de mercuri, estem d'acord amb açò, però hi ha moltes altres coses que al nostre entendre no es contemplen: medicaments caducats, el tema de les pintures i dissolvents, que són problemes que a nosaltres ens semblen seriosos.
Problemes que nosaltres pensem que no es contemplen i fins i tot es van establir línies per part de la Conselleria de Medi Ambient i d'Agricultura, el tema d'envasos de fitosanitaris en agricultura i en ramaderia, que és un problema del camp.
El tema dels productes fitosanitaris que han estat prohibits o almenys restringits, que hi ha estocs per ahí que no se sap què fer.
Qui ho va a controlar açò?
El tema concretament dels olis amb difenils, amb PCB.
Transformadors elèctrics, que n'hi ha molts en el nostre país, que hi ha una directiva europea que contempla açò.
Qui va a resoldre aquest problema?
El tema dels residus de pneumàtics, qualsevol residu urbà perillós que figura com a tal en el catàleg.
I acabem.
De la mateixa forma, qualsevol residu que es determine per via reglamentària.

Bé, a nosaltres ens sembla que la Generalitat, per dir-ho d'una manera ràpida, passa de molts dels problemes me-diambientals que no són competència municipal i que no se sap de qui és la competència.
Ja no és el problema dels residus inerts, ara són problemes de substàncies amb un elevadíssim problema mediambiental, els cas dels PCB, el cas de molts altres.
Nosaltres entenem que la Generalitat s'ha de fer responsable d'açò, ha de gestionar aquest tema, que no pot passar d'aquest tema, que moltes vegades està en directives europees no transcrites de forma en absolut o de forma adequada en el nostre país.

Eixa seria la primera esmena, la número 21.
L'esmena número 24 té un altre contingut.
O siga, l'últim paràgraf diu: "Promoure les operacions de valorització de residus no urbans".
.
.
Perdó, en el punt tercer, m'he equivocat.
"La Generalitat Valenciana ha de prestar els serveis de valorització o eliminació de residus declarats servei públic de titularitat autonòmica preferentment a través de la gestió.
.
.
" en valencià és "directa", se'ns va aclarir, evidentment, que no es referia a açò, s'havia equivocat el traductor, és gestió indirecta, gestió privada.

Nosaltres presentem una esmena en aquest sentit que diu el següent: "La Generalitat Valenciana prestarà els serveis de valorització o eliminació de residus declarats servei públic de titularitat autonòmica preferentment mitjançant la gestió directa i amb instal·lacions de titularitat pública.
" Evident-ment, és la nostra manera d'entendre la gestió dels residus.
Entenem que d'aquesta manera hi ha una garantia clara de com es poden gestionar aquests residus, i no compartim la forma de gestió indirecta que prefereix aquest govern: donar a la funció privada, al negoci privat, la gestió d'aquests residus.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Té la paraula el senyor Botella.

 

**El senyor Botella Crespo:**

 

Señora presidenta.

Entendemos que se han defendido las dos enmiendas conjuntamente, la 21 y la 24.
Gracias.

Bueno, una forma de entender o de no querer entender lo que son residuos industriales y lo que son residuos urbanos.
.
.
Estamos en el capítulo, dentro del título de organización y competencias, referido al tema local, e intenta meterse aquí todo el tema industrial.
No es el momento para nosotros adecuado.
De cualquier manera, su preocupación yo creo que se centra en lo de "servicios públicos de titularidad autonómica preferentemente a través de la gestión indirecta".
Ya lo saca ahora e imagino que ya es lo único que le queda para seguir ya la línea argumental que anunciábamos esta mañana que iba a hacer una vez desmontadas las dos anteriores.

Es una de las fórmulas recogidas en la ley: la gestión directa y la indirecta.
El que sea preferentemente una o sea preferentemente otra no es ni más ni menos preferencias de un gobierno que entiende una fórmula o entiende otra, pero sin que haya detrás ninguna concesión, porque es que la ley ni siquiera está aprobada.
O sea que, vayamos con una cierta tranquilidad en las aseveraciones.

De cualquier manera, voy a leerles el artículo porque parece ser que.
.
.
, como si nosotros no hubiéramos contemplado en este artículo lo que usted propone, que es quitar el artículo y poner éste adicional.
Nosotros decimos en el punto 3: "Declarar servicio público de titularidad autonómica o local todas o algunas de las operaciones de gestión de determinados residuos, de conformidad a lo dispuesto en el artículo 12.
3 de la Ley 10/98, de 12 de abril, de residuos, que deberá realizarse mediante norma con rango de ley formal.
Se declara servicio público de titularidad autonómica la valorización y eliminación de los siguientes residuos: pilas botón, acumuladores, frigoríficos con fluorcarbonos, lámparas de mercurio y medicamentos caducados".
Quiere decir que se recoge en este apartado lo que ustedes están proponiendo.
"La Generalidad Valenciana prestará los servicios de valorización o eliminación de residuos declarados servicio público".
Servicio público, y quiero que quede bien claro, el servicio es un servicio público, la titularidad es autonómica, pero la gestión proponemos que sea indirecta.
Y aquí caemos en lo mismo de siempre.
Vamos a ver, ¿qué es lo público y qué es lo privado?
Mire, usted, la titularidad, pública; la responsabilidad, autonómica; la gestión, privada y vigilada.
Ese es nuestro criterio.
Sí.
Ese es nuestro criterio.
Y, además, ¿cuál es el problema?
Si por ley, además, se está aplicando en diferentes ayuntamientos.
Pero no ayuntamientos gobernados por el Partido Popular, ayuntamientos de todos los signos están haciendo gestión indirecta.

Entonces, claro, el coger esto y decir: "No, es que ustedes no quieren hacer nada con los fluorcarbonados.
Es que ustedes no recogen lo de las pilas botón.
Es que ustedes lo que quieren es dar negocio a los amigos".
No, no es lo que pone aquí.
Esto es lo que lo impide.
Esto es lo que claramente lo impide.
Lo que pasa es que hay que leerse el artículo entero.
Y como ya vamos con unas predisposiciones muy extrañas, bueno, sigo leyendo: "La colaboración con las administraciones locales para el ejercicio de su competencia de gestión de residuos urbanos o municipales ­que es de lo que hablamos, no de los industriales- en especial fomentará la valorización de residuos, de acuerdo con lo dispuesto en el artículo 17, y prestará ayuda técnica para la redacción de estudios y proyectos, velará por la adecuada prestación de los servicios municipales obligatorios respetando las competencias locales en la materia".
No hay aquí nada que eliminar.
Estamos dando todas las garantías que tienen los ayuntamientos y colaborando desde la administración autonómica en aquello que se nos requiera.
Enton-ces, decir: "que quiten este que ahora quiero yo poner uno de los míos", y lo único que cambia al final, de todo el contexto en las dos enmiendas que presenta, es que sea de gestión directa preferentemente o sea de gestión indirecta preferentemente.
Bueno, son dos formas de ver el tema.

Lo que es cierto es que con la gestión directa los resultados hasta el momento actual no son excesivamente satisfactorios.
Y no vamos a seguir en sistemas no satisfactorios y, además, desechados, insisto, no por nosotros, sin por ayuntamientos, que además se lo permite la Ley de régimen lo-cal, no gobernados por el Partido Popular.
Luego, entonces, a lo mejor no es que es tan malo.
Dejémoslo como está.
Y, desde luego, lo que sí es de titularidad pública, y eso es lo que por más vueltas que usted le quiera dar yo saldré detrás para decirle que no es privado, que no es privado, que no es privado, y usted dirá: "que sí es privado", y yo le diré: que no es privado, que lo pone aquí.
Y usted dirá que sí.
Pues, bueno, usted diga lo que quiera.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Botella.
.
.

 

**El senyor Botella Crespo:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

.
.
.
pero la letra está escrita aquí.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Botella.

Té la paraula per a rèplica, el senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Vegem.

En l'esmena 21 nosaltres l'única cosa que plantegem és que s'augmenten aquells residus que entenem que han de ser de titularitat pública.
I jo ho he intentat explicar.
Jo comprenc que de vegades no s'entén, però, en primer lloc, nosaltres quan dèiem que en lloc de "frigorífics" es ficara "aparells" era perquè hi ha més aparells que frigorífics.
És evident.
Però, a més a més que es contemplara altres residus que no estan contemplats i que no són, concretament, competència municipal, ni de ningú: les pintures, els dissolvents, els envasos fitosanitaris -que no estan, és que no estan, el que volem és que estiguen, els que estan ens semblen bé, el que volem és que es contemplen aquests problemes que no estan contemplats; jo tampoc he vist envasos de fitosanitaris per exemple en tota la llei, i residus hi ha al camp-; els productes fitosanitaris, que han estat prohibits; els olis amb PCB, que hi ha una directiva europea que ho contempla i que no hem vist enlloc, per exemple en la legislació valenciana, que es contemple; el tema dels residus dels pneumàtics.
Fins ací, pensem que són una sèrie de problemes que s'haurien d'afegir concretament en el sentit que fóra titularitat autonòmica.

Aquesta és la primera esmena que és clara.
Jo crec que és clara.
Vostés volen que açò estiga o no estiga?
Vostés vo-len que continuen aquestes coses funcionant al seu aire o vo-len que ho assumisca la Generalitat?
Nosaltres entenem que ho ha d'assumir la Generalitat perquè és l'única possibilitat que algú controle aquests residus.
Esta és l'esmena número 21.
Vostés poden pensar que hi ha prou amb els frigorífics, que per exemple els aparells d'aire condicionat, que també tenen PCB, doncs, estos no contaminen la capa d'ozó, no la destrueixen, perquè no són frigorífics.
Ho poden pensar, estan en el seu deure, estan en el seu deure de fer el que consideren millor, evidentment.
Però, nosaltres pensem que açò és important per al medi ambient del nostre país.

En la segona part, mire, estem d'acord concretament fins el moment que vostés diuen: "preferentment mitjançant gestió indirecta".
Doncs, nosaltres diem: preferentment mitjançant gestió directa.
És una diferència.
És que estem molt contents de no paréixer-nos a vostés en aquest tema.
Estem molt contents.
I ho manifestarem permanentment, encara que s'avorrisca.
No hi ha problema.
És una diferència de formes d'entendre els serveis públics i nosaltres respectem la llibertat perquè "preferentment" no vol dir obligatòriament, però nosaltres pensem.
.
.
, igual que vostés diuen: "que vaja per la gestió privada".
Doncs, mire, nosaltres diem: preferentment preferim que vaja per la gestió pública.
És un filosofia distinta.
És que tenim filosofies distintes i, per tant, es manifesten en articles.
Així de senzill.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Senyor Botella, té la paraula per a rèplica.

 

**El senyor Botella Crespo:**

 

Gracias, señora presidenta.

Sí, efectivamente tenemos filosofías distintas.
Está claro.
Pero, me agrada el que reconozca que lo que está diciendo es que preferentemente quiere una gestión directa.
No, no, si lo tiene puesto, pero que se recalque en esta cámara.
O sea, que no excluye la gestión indirecta, que no es el que cuando se pone "gestión indirecta" no es para favorecer a nadie, sino que usted querrá la gestión directa hasta donde el Estado pueda llegar y, a partir de ahí, que el problema se solucione de alguna otra manera, siempre con la responsabilidad del Estado.
Y es cuando entraría la gestión indirecta.
Pero no la desautoriza de entrada.
Entiendo que es eso.
Y nosotros, al revés, pensamos que todo lo que sea descargar de impuestos a los ciudadanos, pues, es mejor, siempre y cuando el servicio esté garantizado, porque le supondrá al ciudadano menos impuestos, menos dinero y tendrá el mismo servicio.
Efectivamente, esa es la diferencia.
Y cuando no puedan, entonces tendrá que ir el Estado, bueno, en este caso la autonomía, precisamente a que se cumpla lo por él dictado.

Pero de lo que estoy muy contento esta tarde es que por primera vez y ya no vendremos nadie a decir que porque exista gestión indirecta ustedes están en contra.
No.
Por primera vez en esta tarde y en esta cámara sabemos que a Izquierda Unida no le molesta la participación de la gestión indirecta siempre que preferentemente la haya directa.
Pues, bien.
Entonces, en ese mínimo que ustedes admiten de gestión indirecta, ¿qué es lo que están admitiendo?
Para nosotros, que lógicamente cuando se pone que la gestión no es de la comunidad, tampoco es para favorecer a nadie, porque, si no, ustedes también en la parte que dicen "preferentemente" ­no ponen "exclusivamente"- también sería para favorecer a alguien.

Luego entendemos que la gestión indirecta simplemente es eso, son dos maneras filosóficas de ver: uno, que quiere gravar al ciudadano con más impuestos, que es la suya, y, otro, que queremos quitárselo.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Botella.

Correspon a continuació la votació de les esmenes 21 i 24 del Grup Parlamentari Esquerra Unida.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 30 vots a favor, 41 en contra, cap abstenció.
Queden rebutjades.

Per al debat de l'esmena 22, del Grup Parlamentari Socialista-Progressistes, té la paraula el senyor Peris.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Defensarem tres esmenes conjuntament, que són la 22, la 23 i la 154.
les tres tracten de la mateixa problemàtica, de la problemàtica del tractament i de la titularitat del tractament de productes que no són residus sòlids urbans, ni són residus inerts, sinó que són productes tòxics, productes perillosos i que nosaltres pensem que de manera més amplia han d'estar contemplats com a serveis públics, de titularitat autonòmica, de titularitat de la Generalitat Valenciana, de la Conselleria de Medi Ambient, en el sentit que siga la Generalitat la que controle, normativitze, gestione amb convenis, amb pactes, amb els gestors, amb els productors d'eixos residus.
.
.
Però, nosaltres pensem que no solament pot quedar en allò dels frigorífics, les piles botó i algunes coses més.

Nosaltres pensem que hi ha una gran problemàtica.
Ja està manifestada permanentment pel sector, com és el cas, per exemple, dels pneumàtics.
El gran problema dels pneumàtics usats que molt prompte les directives europees, les normatives europees, plantegen que en el 2002 ja no podran ni triturats portar-se a abocadors, com fins ara sí que es toleren, haurà un període efectivament d'adaptació d'eixa normativa, però quan acaben alguna cosa caldrà fer amb eixos pneumàtics.
Nosaltres pensem que caldria reciclar tot allò que poguérem, perquè els pneumàtics són plenament reciclables els seus productes, el cautxú és perfectament utilitzable en tasques d'asfalts, el ferro que contenen també, etcètera, etcètera.

Hi ha un altre problema important, que és efectivament la paraula "frigorífics", que sembla que s'ha col.
lat aquí.
Hi ha més aparells, per això nosaltres diem "aparells", que no diga "frigorífics", sinó aparells que continguen PCBs i altres productes que en tenen, no té perquè limitar-se a la gestió dels frigorífics, sinó de tot un ventall d'aparells que tenen eixos productes dintre i que, per tant, és necessari que hi haja un tractament controlat per la Generalitat.

Després ens preocupa moltíssim la problemàtica de què passa amb els envasaments dels productes fitosanitaris del camp.
Hi ha un gran problema, està molt dispers.
Ara, aquests dies que hem tingut la gota freda, jo pense que hem pogut comprovar tots com totes les barrancades, tots els rius, aporten moltíssims, moltíssims, productes fitosanitaris, que són perillosos, que són tòxics i que no tenen cap sistema organitzat de gestió.
És de veres que hi ha algunes línies de subvenció, però que la final això resulta que no està ahí i tenim a tot arreu del medi gran quantitat d'envasaments que han utilitzat eixos productes i estan ahí sense cap tractament.

I nosaltres pensem que s'ha quedat curta la llei.
Pensem que la llei, a més de parlar de les piles botó, dels frigorífics, hauria d'ampliar eixa cobertura de titularitat pública en la gestió d'eixos residus o d'eixos envasaments que tenen dintre residus tòxics i perillosos i eixamplar, ampliar, la cobertura.
I per tant, les esmenes 22, 23 i 154 plantegen que, a més a més del que diu, del que diu en els articles i després és una esmena, la 154, que està en l'exposició de motius però que planteja la mateixa problemàtica, seria important que la Generalitat assumira com a de titularitat pública.
.
.
i després, efectivament, la gestió ahí ja vorem com acaba la llei, però efectivament seria molt important que la Generalitat assumira com a titularitat pública per a fer les normatives i controlar la gestió d'eixos productes; on, efectivament, caldria implicar els sectors productors d'eixos residus.
Evidentment, haurien de participar en els costos, perquè així, a més, ho diu la llei i el decret de tòxics i perillosos, que ells han de participar en eixa gestió.
Però caldria que almenys fóra la Generalitat la que donara l'embranzida, l'impuls, al tractament no solament dels productes que ahí diu la llei sinó a més sobretot dels pneumàtics; ampliara a aparells la paraula "frigorífics", aparells que continguen CFC; a productes fitosanitaris i altres productes tòxics i perillosos que els tenim tots en el cap i que seria important que la Generalitat assumira eixa gestió.

Per tant, pensem que eixes tres esmenes són importants.
Són de productes que no estan suficientment tractats en la llei, i nosaltres fem eixa aportació per tal de si ara, encara que estem en l'últim moment del debat, pogueren ser assumides pel Partit Popular i, per tant, pel Govern Valencià.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Peris.

Té la paraula el senyor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Molt excel·lent senyora presidenta.

Senyories.

Entenem, i ho dic amb tota claredat, que no és casualitat que l'article 8, en el seu apartat 3, parle de frigorífics i no d'aparells amb clorofluorocarboni, perquè volem referir-nos exclusivament als frigorífics.
Canviar "frigorífics" per "aparells" seria molt més ampli i donaria cobertura a altres residus provinents de la indústria, i ací el que es pretén en este article és que d'alguna forma la Generalitat tutele els residus provinents de.
.
.
, com díem este matí, que considere com a servici públic de titularitat autonòmica i tutele els residus provinents del servici domèstic i no els industrials.
Els residus que genere l'activitat industrial han d'estar finançats i han d'estar amb cobertura econòmica per part de les indústries mateixes i no per part de la Generalitat.
Per tant, si vosté ens obliga que canviem "frigorífics" per "aparells" seria un concepte molt més ampli i d'alguna forma desvirtuaria el sentit que se li dóna en la llei a este article.

I la 23 està clarament relacionada.
També vostés pretenen declarar servici públic de titularitat autonòmica els residus industrials, també en la 23.
Es referixen les dos al mateix apartat, a l'article 8.
3, i clar, tindria la mateixa situació.
Els residus industrials han de ser les indústries mateixes les que els donen la cobertura econòmica i el finançament.
Per tant, allò que no podem fer mai és declarar-los servicis públics de titularitat autonòmica.

La tercera esmena que vosté ha defensat és la 154, que és conseqüent amb el criteri que vostés mantenen en la 22 i la 23, i pretenen que també en l'exposició de motius se li done cobertura o coherència a les esmenes que acaba de defensar.
Si jo li acceptara l'esmena 154 seria coherent amb açò que li estic dient.
Per tant, jo respecte el criteri de la seua senyoria i del seu grup però li dic que no, que la intenció de la llei no és precisament la que vosté vol traslladar mitjançant les seues esmenes.
I el Grup Parlamentari Popular, que li dóna cobertura al govern, creu que és una decisió encertada tant la redacció de l'article 8 com les altres que en la llei mateixa i l'exposició de motius es referixen a este tema, i per tant, no anem a acceptar les seues esmenes.
Agraïm indubtablement la seua bona intenció de traslladar el criteri del Grup Parlamentari Socialista al projecte de llei, però estem en un projecte de llei que és un desenrotllament del programa de govern que el Partit Popular va presentar en el seu dia a la societat civil valenciana, i nosaltres, fidels a eixe compromís amb la societat, no anem a abdicar dels principis que inspiren la promulgació d'esta llei, que esperem que al llarg d'este debat les Corts Valencianes aproven.

Per tant, senyor Peris, sent comunicar-li que no anem a acceptar les seues esmenes.

Res més i gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Maluenda.

El senyor Peris té la paraula per a rèplica.

 

**El senyor Peris i García:**

Gràcies, senyora presidenta.

El problema està, senyor Maluenda, que hi ha molts serveis públics que presta l'Administració i després els cobra, però els presta l'Administració, els promou l'Administració, i després els usuaris del servei els paguen, però són serveis públics.

A nosaltres ens preocupa que al final, si no pren la iniciativa l'Administració, hi ha tota una sèrie de productes que estan mancats de tractament.
En aquests moments és una realitat que pneumàtics usats tenim per tots els llocs, per tot arreu, uns abocadors famosos que han aparegut allí pneumàtics i a vore quina és la solució, que estem pendents que se'ns done.
Vull recordar-ne un que està propet, el de Riba-roja del Túria.
El problema dels envasaments de productes fitosanitaris i altres plàstics que també s'utilitzen moltíssim en el camp i tampoc tenen cap tractament.
I frigorífics no solament hi ha en les vivendes, hi ha un muntó de frigorífics industrials.
Amb eixos ja no sabrem què fer, perquè clar, hi ha un muntó de frigorífics que s'utilitzen en empreses, que se-gons la llei sí que tindrien tractament de titularitat pública, i ahí faríem una distinció entre el frigorífic del bar i el frigorífic de la veïna del cinqué.
I per tant, clar, això ens preocupa.

Nosaltres pensem que caldria abordar des de la titularitat pública, que pot prestar un servei en la gestió, efectivament, que al final es decidisca, però pot tindre un preu públic eixe servei públic, el tractament necessari de productes que en aquest moment estan contaminant el nostre medi i no tenen tractament: pneumàtics, envasaments del camp fitosanitaris i altres plàstics i altres aparells no solament frigorífics que tenen dintre tota una sèrie de productes perillosos i contaminants de l'atmosfera.
I per tant, nosaltres pensem que caldria donar un pas endavant i eixir, donar un nou pas, és a dir: Ara també anem a tractar, anem a fer, un impuls de la gestió del residus perillosos, de pneumàtics, aparells i fitosanitaris del camp, torne a dir, i altres productes com poden ser els plàstics que també s'utilitzen.
I a partir d'ahí pensàvem que podria ser assumida aquesta esmena, perquè no té res a veure que siga servei públic o no, perquè si és un servei públic que després, efectivament, els productors han de pagar una taxa o preu públic, la Generalitat ja farà les gestions oportunes perquè en eixe tractament es pague eixa taxa oportuna.

I per tant, jo crec que no és incompatible, és a dir, que no és excusa que siga servei públic o no perquè la Generalitat assumira, torne a dir, una iniciativa que no la veiem per ahí, no veiem massa iniciatives privades per al tractament dels pneumàtics ni massa iniciatives privades per arreplegar tots els envasaments de productes fitosanitaris que acaben per ahí pel camp i que, torne a dir, i vull tornar-ho a dir perquè aquests dies s'ha pogut comprovar que quan ve qualsevol pluja torrencial o intensa tenim les platges i els finals de tots els barrancs omplits de productes d'envasos de plàstic amb contingut tòxic i perillós dintre, que són les restes que queden d'eixos tractaments que es fan en el camp.

I per tant, nosaltres pensem que, en eixa dispersió d'utilització d'eixos productes, hauria de ser l'Administració la que arribara al camp.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Peris.

 

**El senyor Peris i García:**

 

.
.
.
per eixe tractament.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Peris.

Per a rèplica, el senyor Maluenda té la paraula.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Molt excel·lent senyora presidenta.

Senyories.

Senyor Peris.

És que jo crec que vosté no ha llegit l'article 8 o que no ha comprés bé quin és el seu sentit.
Perquè allò que diu l'apartat 3, que és al que estem referint-nos, és: "Declarar servici públic de titularitat autonòmica o local totes o algunes de les operacions de gestió determinats residus ­de determinats residus­ de conformitat amb allò que disposa l'article 12.
3 de la Llei 10/1998, de 21 d'abril, de residus, que s'ha de realitzar mitjançant una norma amb rang de llei formal.
Es declara servei públic de titularitat autonòmica la valorització i eliminació dels residus següents: piles botó i acumuladors, frigorífics amb clorofluorocarbonis, làmpades de mercuri i medicaments caducats".

Estem ací en la llei mateixa declarant-ho, perquè volem que tinga eixa declaració rang de llei.
Si vosté allò que vol és fer-ho més ampli a tot tipus d'aparell que tinga clorofluorocarboni, estaríem d'alguna forma alterant allò que és el criteri del Govern Valencià a l'hora de redactar el projecte de llei i sotmetre'l a la consideració de la Cambra, i eixa no és la nostra intenció.
O siga, que volem limitar exclusivament referir-se als frigorífics, a les piles botó, a les làmpades de mercuri, medicaments caducats i acumuladors, o siga, no com vosté vol.

I en l'esmena 23 també vosté vol ampliar-ho a més, que es declare també altre tipus de residus industrials que no passen per allò que pretén el govern, que no coincidix amb el que pretén el govern.
I el Grup Parlamentari Popular, com vosté sap, no solament és que té la missió, la important missió, de recolzar les iniciatives del govern, sinó que ho fa en este cas concret satisfet i orgullós de vore este important projecte de llei que ens han portat a la Cambra, que a més coincidix plenament amb els plantejaments del Grup Par-lamentari Popular.

Per tant, comprenga la seua senyoria i el seu grup parlamentari que, amb el màxim respecte, hem de rebutjar in-cloure eixa modificació, ja que, repetisc, no coincidix en ningun cas ni s'assembla al que pretén el govern i que el Grup Parlamentari Popular coincidix plenament amb eixe criteri.
Per tant, senyor Peris, anem a votar-li en contra a estes esmenes, perquè creem que així estem fent un bon servici a la societat valenciana, perquè estem mantenint un text de llei adequat i convenient per a l'objectiu que marca l'article 1, que no és altre que garantir la salut humana al mateix temps que l'equilibri mediambiental a través de l'aplicació d'esta llei.

Per tant, res més i moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Maluenda.

Correspon a continuació la votació de les esmenes 22, 23 i 154.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 31 vots a favor, 41 en contra, cap abstenció.
Queden rebutjades les esmenes.

Votació a l'article 8.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 42 vots a favor, 31 en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article 8.

A l'article 9 no hi ha esmenes presentades.
Per tant, votació a l'article 9.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 70 vots a favor, cap en contra, 4 abstencions.
Queda aprovat l'article 9.

A l'article 10 no hi ha esmenes presentades.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 70 vots a favor, cap en contra, 4 abstencions, queda aprovat l'article 10.

A l'article 11, hi ha una esmena, la número 27, del Grup Parlamentari Socialista-Progressistes.
Té la paraula el senyor Peris.
*(Remors)*

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Ací farem una agrupació de cinc esmenes, que són les cinc que aborden les nostres esmenes al voltant de l'entitat de residus.
Una entitat que es crea ara, en la Llei de residus, que són les esmenes 27, 28, 37, 50 i 104, en les quals nosaltres intentarem, d'alguna manera, explicar quines són les nostres posicions o matisos que fem a eixa creació en la Llei de l'entitat de residus.
Que en principi nosaltres saludem i considerem positiva que la llei genere una entitat de residus per a què dirigisca, gestione i planifique globalment el tractament de residus en la nostra comunitat, en el nostre territori.

El que passa és que nosaltres, en eixos cinc articles que esmenem o matisem, que són l'article 11, el 12, el 14 i el 41, ens agradaria, en primer lloc, que els estatuts que planteja la llei que s'hauran de fer d'eixa, de com ha de ser com ha d'organitzar-se eixa entitat.
A nosaltres ens agradaria que la llei tinguera un termini, marcara, que el legislador li diguera a l'executiu, que, com tenim un gran problema de residus, com tenim moltes coses a abordar en la problemàtica de residus; les Corts Valencianes li digueren al govern, però mira, els estatuts no tens tota la vida per a fer-los.
Tens un termini.
No-saltres diem tres mesos a partir de l'aprovació de la llei.
Hau-ríem estat d'acord en transaccionar algun termini concret.

Però efectivament, pensem que la llei una de les carències que té en aquest apartat, i no solament en aquest apartat, sinó en tot al llarg de tota la llei, és sempre que parla d'alguna cosa que s'ha de fer ho diu així, es farà, o es crearà, però mai acaba dient en el termini de, mai acaba posant data.
I per tant, a nosaltres ens preocupa molt que acabem una Llei de residus que ha d'abordar la problemàtica, una de les problemàtiques més importants que tenim de contaminació del nostre territori, i acabem la llei sense posar cap data.
A nosaltres ens agradaria que quedaren fixats clarament que l'entitat de residus ha de tindre molt prompte, ha de tenir molt prompte els estatuts aprovats.

Després, en l'article 12, en els seus objectius, en els objectius de l'entitat repetim el que hem vingut dient des del principi del debat en aquest plenari, i del debat d'aquesta llei.
Que el primer objectiu que ha de tindre l'entitat de residus és el foment de la reducció en origen de la producció de residus.
És a dir, que el primer objectiu no ha de ser planificar la gestió de residus, sinó que ha de marcar-se l'entitat de residus el primer objectiu.
Per això parlàvem de l'objecte de la llei ha de ser la prevenció, la reducció en origen de la producció de residus.

Després ens preocupa molt que en eixa voluntat de després de l'entitat fer societats, anar a societats mixtes, societats en altres empreses.
A nosaltres ens preocuparia molt que s'acabara en una entitat de residus que les societats que fa són totes minoritàries.
I per tant, que ací es perd l'entitat de residus, i tornem, no solament pels projectes de gestió, sinó també a través de l'entitat, acabem les infrastructures, unes i les altres, acaben fent-les i controlant-les les empreses privades.
A nosaltres almenys ens agradaria que l'entitat de residus, si fa alguna societat per a gestionar i per a fer infrastructures eixes que s'haurien de fer segons el Pla integral de residus, ens agradaria que si fa alguna societat per a fer eixa gestió, majoritàriament la participació fóra pública, la participació d'eixa societat.

Pensem que almenys com a simbolisme, perquè, efectivament, almenys com a principi, diguérem educatiu, estiguera clar que les sancions, que la quantitat, que el muntant de les sancions que es puguen fer partir de l'aprovació d'aquesta llei, per aquella persona física o jurídica que complisca la llei, que eixe muntant econòmic que s'arreplegue de sancions d'una mala gestió de residus, o d'una gestió contaminant de residus, acabara formant part, fóra una de les parts dels fons que té l'entitat de residus.
Això no té perquè fer-se automàticament, ja ho sé que se'm dirà que això no ho permet la llei de tal.
Però estaríem parlant del muntant global, no que fóra directe.
És a dir, no que fóra, ja sé allò de la caixa única.
Però podria calcular-se a l'any el que es percep per denúncies d'una mala gestió de residus o una gestió contaminant, i que això formara part com a voluntat política d'augmentar el fons que gestiona l'entitat de residus.

I després pensem, i ací hi ha una esmena important, pensem, o nosaltres defensem la teoria, el principi, que les infrastructures de tractament de residus han de ser de titularitat pública.
Pensem que els mecanismes que dóna la llei d'utilitat pública, és a dir, els mecanismes d'ocupació immediata i d'expropiació forçosa, sempre foren sempre que la infrastructura de residus siga pública i no privada.
És a dir, que no posem en mans de la pura iniciativa privada els mecanismes que preveu la llei, torne a dir, d'expropiació forçosa i d'ocupació immediata a una iniciativa privada, de les que es podran fer si aquesta llei s'aprova com està el projecte, fins i tot en competència en els propis ajuntaments.

Nosaltres pensem que les infrastructures, les grans infrastructures de tractament de residus, les hauria de fer l'entitat de residus en base a un finançament suficient del PIR.
I a partir d'ací, que efectivament, els mecanismes dels drets de la utilitat pública que preveu la llei, estigueren en mans de l'entitat de residus perquè estaríem parlant d'infrastructures de tractament de residus públics i no privades.
I per tant, eixes són en conjunt.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Peris.
.
.

 

**El senyor Peris i García:**

 

.
.
.
el contingut de les esmenes.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Peris.

Té la paraula l'il·lustre senyor diputat Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Molt excel·lent senyora presidenta.

Senyories.

Senyor Peris.

Mire vosté, l'esmena 27 vol que s'afegisca a l'article 11 en el punt 2, "en el termini de tres mesos des de l'entrada en vigor de la present llei".
I no volem de cap forma establir terminis per al desenrotllament de l'entitat de residus.
O si-ga, que anem a fer-ho.
.
.
-ah, no el veia, quan.
.
.
*(rient-se).*Perdó- anem a posar en funcionament però sense encotillar-nos.
Sense pauses tampoc, però tampoc volem que ens fixen un termini de tres mesos, que a la millor és suficient però podia no ser-ho, i si podia no ser-ho no volem caure en la temptació d'acceptar-li-ho, i que després, per uns dies o per uns mesos, ens pogueren culpar d'incomplir la llei.

L'esmena 28.
Mire, vostés volen en l'esmena 28 que siguen funcions de l'entitat de residus el fomentar la reducció en origen dels residus mitjançant aplicació de tecnologies que afavorisquen la reducció o la concentració i l'estalvi de recursos naturals, la fabricació, comercialització i ús de productes, les característiques dels quals faciliten la recuperació i reutilització com a subproductes i primeres matèries, substitució de materials o substàncies perilloses en tot el seu cicle de vida, etcètera, etcètera, etcètera.
Nosaltres entenem, en tota sinceritat, que això son funcions pròpies del Centre de Tecnologies Netes, i que no deuen ser assumides per l'entitat de residus.

L'esmena 37 diu: "sempre que en la seua participació supere el 50% del capital en les empreses participades".
Per què?
Jo crec que esta esmena no és necessària, perquè en la derogació de la Llei de contractes, la Llei 7/1985, de lectura conjunta, dels articles 85.
3, de la Llei de bases de règim local, gestió directa, i l'article 155.
2 de la Llei 7/1985, es deduïa que la participació majoritària en una societat mercantil es considerava gestió directa.
Però del Reial Decret 2/2000, del 16 de juny, pel que s'aprova el text refós de la Llei de contractes de les administracions públiques, no és possible inferir esta conclusió, ja que s'ha eliminat del text legal la referència a participació majoritària.

Quant a l'esmena 104, afegir al final "de titularitat pública", mire, creiem que és limitatiu en relació al que es preveu en la Llei bàsica de residus, la Llei 10/1998, que es manifesta en termes idèntics en l'article 12.
4.

Per tant, senyor Peris, tampoc anem a acceptar-li estes esmenes.
Li agraïm la seua intenció de col·laborar per millorar la llei, però crec que si les acceptàrem no la milloraríem, crec que queda millor conforme està en el projecte.

Res més i moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Maluenda.

Senyor Peris, per a rèplica té la paraula.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Jo entenc que el grup que dóna suport al govern no vulga posar en problemes al seu propi govern, i no li vulga plantejar un termini curt; possiblement tres mesos podria entendre's un termini ­diguérem- d'esmenar l'oposició.
I per tant, és a dir, mira, tres mesos no són massa temps per a una vegada aprovada la llei i posada en funcionament, estiguen redactats i aprovats els estatuts de l'entitat de residus.
Però podria fer-se una esmena de.
.
.
on diu tres mesos que foren sis o un any.
El que nosaltres no estem d'acord és acabar el debat d'una de les lleis més importants que s'aprovaran en aquesta legislatura, una de les lleis més importants que s'aprovaran en aquesta legislatura, sense cap termini concret, ni en el reglament de l'entitat de residus, ni en la modificació o actualització del PIR, ni en la normativa que s'hauria de fer no sé què.
És a dir, cap; en tot cas sempre que es diu es crearà, es reglamentarà o es desenvoluparà, acaba eixe debat sense termini, sense termini concret.

Torne a dir, el debat podria estar en tres mesos o un any.
Posem un any?
Però posem un termini.
És a dir, perquè és que si no sí que no és creïble.
No és creïble davant d'aquesta problemàtica que aprovem una llei sense cap termini, sense cap temps, és a dir, *in illo témpore*, qualsevol, quan vulga, quan vulga el govern.
Jo crec que nosaltres estem forçats, la problemàtica és de suficient importància per a marcar un termini.
Torne a dir, possiblement tres mesos no siga el termini que estiguen d'acord el grup majoritari.
Però, parlem de terminis.
No deixem sense cap termini aquesta llei, l'entitat de residus s'ha de posar prompte en funcionament perquè té molts problemes a abordar.

I per tant, pensem que no totes les esmenes són rebutjables, és a dir, hi ha esmenes que pensem que sense tocar, efectivament, els punts on és difícil que hi haja consens, però que d'alguna manera no entenem que acabe la llei sense aprovar cap esmena d'aquestes i sense cap termini.
Pensem que no és de rebut, torne a dir, davant d'una de les problemàtiques més importants de la nostra comunitat, i per tant, hauria d'acceptar-se algun termini per a estar aprovats els estatuts.

I pensem que com a objectiu de l'entitat de residus, que després efectivament nosaltres també pensem que això, fomentar la minimització en la producció de residus en els processos productius i de serveis, ha de ser un centre concret.
El centre que nosaltres li diem de minimització en la producció de residus.
Però això no lleva que hi haja un centre en concret que el primer objectiu de l'entitat siga la reducció dels residus, siga, torne a ser, el que no hi haja tanta producció de residus, perquè així no haurem de fer tantes infrastructures ni tanta gestió de residus.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Peris.

Per a rèplica, té la paraula el senyor Maluenda.

Pregue als diputats que ocupen els seus escons.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Molt excel·lent senyora presidenta.

Senyories.

Senyor Peris.

Veu com no tenen un criteri format?
Vosté ja passa de sobte de demanar que siga en tres mesos a dir que pot ser en dotze mesos.
Veu com no?
Veu com no és bo que ens encotillem?
Veu com no és escaient?
De tres mesos ja està proposant que poguera ser 12 mesos.
Fixe's, ja està multiplicant per quatre.
D'un trimestre ja passa a un any.
Això em demostra que no tenen un criteri format.
Caldria presentar una esmena que fixara, que encotillara d'alguna forma al govern per allò, i ara vosté mateix està reconeixent que, possiblement ­i li ho dic amb el màxim respecte- hagen comés una errada.
Sí, sí, igual com han comés una errada en l'esmena 50.

Mire, en l'esmena 50, que es refereix a l'article 14, l'article 14 vosté sap molt bé que són recursos de l'entitat de residus, i vostés diuen: "g) El importe de las sanciones correspondientes a incumplimiento en la legislación y normas de residuos".
Veu com no tenen un criteri?

Mire, l'entitat de residus no té potestat sancionadora.
No, no la té.
El Decret legislatiu, de 26 de juny del 91, del Consell de la Generalitat, pel que s'aprova el text refós de la Llei d'hisenda pública de la Generalitat, en el seu article 7 estableix que "la hisenda a la Generalitat estarà constituïda pels ingressos procedents de les multes i sancions que impose en l'àmbit de les seues competències el Consell".
Qui té la potestat sancionadora és el Consell.
I vosté sap que el projecte de llei més important que en cada any s'aprova ací a les Corts és el projecte de llei de pressupostos.
I ací en els ingressos és on estan els ingressos per aplicar la potestat sancionadora de la Generalitat.
¿O vosté vol que vulnerem eixe decret i la pròpia Llei d'hisenda pública de la Generalitat, que la van fer els mateixos companys que en estos moments té vosté en el seu grup parlamentari?
Bé, altres persones possiblement, però càrrecs públics sota les mateixes sigles polítiques que vostés estan ara.

Per tant, repetisc i reitere, això demostra que no tenen un criteri formal al respecte.
I caldria presentar moltes esmenes perquè vosté ho ha dit ací: "Esta és una llei de les més importants que aprovarem en esta legislatura".
Clar que és una llei de les més importants.

Per això, jo esperava que l'aportació del grup majoritari de l'oposició fóra més positiva, que presentaren esmenes que es podrà discrepar o no del seu fons, però, d'alguna forma, que volgueren participar en la redacció final d'esta llei aportant alguna cosa que millorara la llei.

Fins ara, en el que hem debatut, senyor Peris, no veig res que siga motiu d'incorporació, res que poguera millorar el text de la llei.
I no li negue que m'agradaria enormement poder acceptar-li les esmenes.
Però, si les esmenes són com les que vosté acaba de defensar, malauradament he de dir-li que no puc acceptar-se-les, que el meu grup no pot acceptar-se-les perquè no estaríem col·laborant a millorar un text, sinó que el que estaríem és introduint una confusió en la pròpia norma legislativa i estaríem dubtant de l'objectivitat de l'ordenament jurídic que en anterioritat existeix en esta comunitat i, més concretament, el que ha estat afavorit, plantejat i aprovat per una majoria a la qual vosté pertany en estos moments, encara que es troben en esta situació de ser el grup majoritari de l'oposició.
Però, quan governaven són els que van fer el Decret del 91 i van fer la Llei d'hisenda pública valenciana, que crec que és una bona llei.
Per tant, cal complir-la o reformar-la.
I nosaltres en estos moments no estem ni per reformar-la ni per vulnerar-la.

Res més i moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Maluenda.

Correspon la votació de l'esmena 27.

Senyories, comença.
.
.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Excepte que algun grup tinga inconvenient, el meu grup és partidari de votar conjuntament la 27, 28, 37, 50 i 104, que són les que hem debatut ara.

 

**La senyora presidenta:**

 

Si no hi ha inconvenient, es voten conjuntament.

Votació, per tant, a la 27, 28, 37, 50 i 104.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 32 vots a favor, 38 en contra, cap abstenció.
Queden rebutjades estes esmenes.

Votació a l'article 11.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 39 vots a favor, 27 en contra, 4 abstencions.
Queda aprovat l'article 11.

Debat de l'esmena 29 del Grup Parlamentari Socialista-Progressistes a l'article 12.

En senyor Peris, té la paraula.
Torn a favor.
5 minuts.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Agrupem les esmenes 29, 38, 56 i 109.
Les quatre parlen de la necessitat de crear.
.
.
, que nosaltres considerem que ha de ser en la llei i no és una altra de les vegades que la llei diu que "es crearà reglamentàriament", que no és el mateix que "es crea ara".
Diu que s'ha de crear, allò que dèiem que "en el Credo está el que ha de venir".
*(Remors)* Nosaltres considerem, utilitzant l'argot de residus, que s'hauria de dir Centre de Minimització per a la producció neta, que pensem, primer, que s'ha de crear en la llei i que és un centre que haurà d'estar dintre de l'entitat de residus, efectivament, i per això fem una esmena perquè en el punt 1, apartat h), així ho diga.
Pensem que és un centre que ha de treballar fonamentalment en la promoció de tecnologies i de processos de producció que eviten la generació de residus en processos de producció i en processos de comercialització i de prestació de serveis.

És a dir, en eixe ample ventall de la indústria en el sentit ample valenciana, pensem que.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Un moment, senyor Peris.

Per favor, pregue silenci als diputats i diputades.

Moltes gràcies.
Continue, senyor Peris.

 

**El senyor Peris i García:**

 

.
.
.
pensem que hauria de fer-se un esforç per a, dintre d'eixe centre, d'alguna manera fer un centre docent investigador en matèria de residus, de noves tecnologies i tecnologies netes; impulsar un laboratori d'anàlisis d'aquesta problemàtica d'àmbit del territori valencià, de la Comunitat Va-lenciana; impulsar un centre tecnològic de residus per a la caracterització dels residus, per allò de després dels catàlegs de residus, quins tipus de residus i, per tant, quins tipus de tractament són els escaients, segons els residus; impulsar, ser un centre d'assessorament a las empreses per a eixa gestió menys generadora de residus i també la gestió posterior de residus industrials dels seus processos productius; i també seria important que fóra un centre d'homologació o acreditació dels laboratoris privats en matèria de residus.
És a dir, que d'alguna manera fóra el centre que homologa o acredita la gestió o els anàlisis de residus que puguen fer empreses privades que també tracten de la problemàtica de residus.

Nosaltres pensem que eixos serien els objectius, els continguts d'eixe Centre de Minimització per a la producció neta.
Altrament podríem dir "Centre de Tecnologies Netes".
A nosaltres ens agrada més eixe nom, però no és qüestió de noms.
A nosaltres ens agradaria que en eixe contingut i avui en aquesta llei s'aprovara que ja es crea, encara que després s'haguera de fer el reglament, els estatuts, etcètera, però que acabàrem el debat d'aquesta llei ­i ho torne a dir una vegada més- perquè és la característica, una de les característiques més importants d'aquesta llei és que acabem dient que es crearà, que es farà, però no acabem creant ni fem quasi que res.

I, per tant, nosaltres pensem que hauria d'acabar aquest debat amb la creació d'eixe Centre de Minimització per a la producció neta, amb eixos objectius, amb eixes actuacions, efectivament estaria dintre de l'entitat de residus, i, com no, per tant, dintre del ventall de les competències de la Conselleria de Medi Ambient.

Eixes són, en definitiva, eixa agrupació d'esmenes, i esperem que en el debat poguera eixir endavant.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Peris.

Senyor Maluenda, té la paraula.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Molt Excel·lent Senyora Presidenta.

Senyories.

El senyor Peris acaba de defensar l'esmena 29, 38, 56 i 109.
109, senyor Peris?
I 109.
Moltes gràcies.

Mire, en l'esmena 29, senyor Peris, vosté pretén que es canvie el nom del "Centre de Tecnologies Netes" pel "Centre de Minimització per a la producció neta".
Jo no sé per què vosté vol.
.
.
té eixa obstinació que es canvie eixe nom.
Les esmenes següents continuen sent semblants, totes estan relacionades entre sí, les que ha defensat, la 38, la 56 i la 109.
I nosaltres entenem que és molt més adequat que parlem del Centre de Tecnologies Netes, perquè així no limitem en cap cas les seues funcions a la reducció de residus.
Clar, i vosté el que parla de minimitzar.
.
.
Què és el que vol?
Reduir?
No, no, no solament.
O siga, cal donar-li prou més competències, prou més missions, i, per tant, no li acceptem el canvi de denominació perquè creem que estaríem limitant les seues funcions.

Mire, la filosofia és la creació d'un centre de prevenció integral de la contaminació, i no limitant-se exclusivament a la reducció de residus seguint l'esperit de la directiva europea per a impulsar l'adopció de pràctiques i tecnologies encaminades a la reducció en origen de residus i emissions contaminants que generen els processos productius.

L'esmena 56.
.
.
bé, pensem que es tracta d'una matèria que és en principi pròpia del desenvolupament reglamentari que comprén els aspectes organitzatius de l'Administració, i no ha d'incorporar-se al text de la llei.
Les competències per a açò es regulen en els articles 69 i següents de la Llei 5/1983, de 30 de desembre, la Llei de govern valencià.
En cas de crear-se este centre, no convé limitar les seues funcions a la reducció de residus, com deia abans, perquè si la filosofia es crear eixe centre de prevenció integral de la contaminació, no hem de limitar-lo exclusivament a la reducció dels residus.

Mire, creem que no és correcte la remissió que vosté vol fer en l'esmena 109.
L'esmena 109 diu que cal afegir al final: "de conformitat amb el que hi ha establert en el Reial Decret 995/1997, de 20 de juny".
Creem que no és correcta la remissió a eixe decret pel qual es modifica el reglament per a l'execució de la Llei 20/1986, de 14 de maig, de 1986, de règim jurídic bàsic, aprovat pel Reial Decret 833/1988, de 20 de juliol, de 1988.
No s'estima necessària esta cita.
Estos plans seran objecte d'un desenvolupament reglamentari.

Per tant, senyor Peris, no podem acceptar en cap cas estes esmenes pels motius que li he indicat.

Res més i moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Maluenda.

Senyor Peris, per a rèplica té la paraula.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Jo he llegit, abans he volgut llegir el contingut, les funciones, abans de la defensa de les esmenes vull llegir les funcions del centre de minimització per a la producció neta, perquè efectivament no poguera entendre's que solament es tractava de la problemàtica de la minimització.
Però nosaltres hem volgut mantenir eixe nom, perquè a més a més és una de les línies d'actuació que repeteix la conselleria any darrere d'any en els seus pressupostos en el programa 442.
50, de qualitat ambiental, que a nosaltres ens agrada i no esmenem.
És a dir, en el seu punt 3.
1.
1 permanentment planteja i, torne a dir, ací no fem esmenes, diu: "impulsar l'adopció de tècniques de minimització en la producció de residus per part de les empreses industrials valencianes".
3.
1.
1 dels pressupostos de 2000 i ara altra vegada del 2001.

Nosaltres simplement el que volem és caracteritzar eixe centre: primer volem que es cree ara, no que es crearà quan ja vorem, volem que es cree ara i donant-li eixe nom volem marcar una línia política d'actuació, i torne a dir que és des del principi del debat d'aquesta llei, de la producció de menys residus en els processos productius.

I després, efectivament, coincidim, senyor Maluenda, en què eixe centre solament ha de ser per això, és a dir ha de ser per a promoció de tecnologies noves, de noves tecnologies, tecnologies netes, laboratori d'homologació de les empreses de residus, de les empreses que gestionen residus i altres funcions docents i investigadores, evidentment.
Però el debat és que nosaltres pensem que donant-li eixe nom, eixe nom que, torne a dir, la conselleria vol impulsar any darrere d'any en els seus pressupostos, pensem que queda clara la línia; és a dir, que és una referència de dir, mire, la Comunitat Valenciana, el País Valencià, s'ha plantejat com a objectiu tindre unes empreses que generen menys residus en els seus processos productius.
I eixe és el debat i, efectivament, aquí es pot optar o no optar.

I la referència al reial decret és que el propi reial decret planteja que les empreses han de fer plans, eixos plans que també diu la llei.
I, per tant, pensem que era una bona referència tindre eixa referència de marc referencial de reial decret que parla en la seua addicional, en l'addicional segona parla de què els productors de residus tòxics i perillosos estan obligats en un període de temps a plantejar a la seua comunitat autònoma eixe pla de reducció en origen en producció d'eixos residus tòxics i perillosos.
I pensàvem que per això no venia mal en referència a l'esmena, a la darrera que estic defensant, la referència al reial decret i pensàvem que era una esmena de matís plenament arreplegada pel grup majoritari.
Gràcies.

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Peris.

Senyor Maluenda, per a rèplica, té la paraula.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Molt breument, senyor Peris, perquè és que vosté no ens ha convençut de què per què vol canviar-li el nom al centre.
Fixe's si és complet el que diu l'apartat h), de l'article 12, funcions de l'entitat de residus, diu: "promoure, impulsar i desenrotllar programes d'investigació i desenrotllament de tecnologies netes en col·laboració amb el Centre de Tecnologies Netes que s'ha de crear reglamentàriament -o siga, que no hi ha dubte que va a crear-se, no diu que podrà crear-se, que es va a crear, necessàriament s'ha de crear- amb la finalitat d'integrar les actuacions que prenga la conselleria competent en medi ambient, dins un programa específic de prevenció i control integral de la contaminació".

No tinga el mínim dubte la seua senyoria de què esta és la millor forma de desenrotllar les funcions que l'entitat de residus atorgarà al Centre de Tecnologies Netes, a través del desenrotllament reglamentari de la llei.
I no tinga el mínim dubte la seua senyoria i el seu grup, ni tampoc el Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, de què es crearà este Centre de Tecnologies Netes.
L'incorporem al text de la llei en el projecte del govern perquè entenem que és convenient el crear-lo i entenem que és molt important la missió que ha de portar endavant.
I per això no diem que es podrà crear sinó que diem que es crearà, que es crearà i això ens dóna la seguretat jurídica de què va a crear-se i va a portar endavant la labor tan important que la pròpia entitat de sanejament i l'articulat d'esta llei li confereix.

Per tant, senyor Peris, ho lamente novament, però he d'inclinar-me pel text que el govern ha plantejat per a la seua aprovació a la Cambra, perquè crec que és molt convenient, més adequat, més encertat i més beneficiós per a l'objectiu que la llei s'ha marcat.
Per tant, anem a votar en contra d'estes esmenes que vosté ha defensat.

Res més, senyories, i moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Maluenda.

Correspon a continuació la votació de les esmenes 29.
.
.
Senyor Ribó, demana la paraula?

 

**El senyor Ribó i Canut:**

*(Inoïble) (Parla sense micròfon)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Votació, per tant, de l'esmena número 29.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 31 vots a favor, 40 en contra, 3 abstencions, queda rebutjada l'esmena 29.

Votació de les esmenes 38, 56 i 109.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 33 vots a favor, 39 en contra, cap abstenció.
Queden rebutjades estes esmenes.

Defensa de l'esmena número 30, del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, a l'article 12.

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Per a defensar conjuntament totes les esmenes de l'article 12, que són la 30, la 31, 32, 33, 34, 35 i 36.

Bé estem parlant de les funcions de l'entitat de residus.
Per a nosaltres l'entitat de residus hauria de ser l'element fonamental, instrument fonamental de la gestió de residus de la Conselleria de Medi Ambient, quelcom paregut, per exemple, a l'entitat de sanejament en el tema de sanejament de les aigües residuals.
Per desgràcia, nosaltres estem notant que l'entitat de residus ha eixit si no mutilada sí almenys disminuïda seriosament.
Respecte a qui?
Respecte en legislació comparada a altres comunitat autònomes, per exemple com està funcionant a Catalunya, i respecte també a un projecte de llei anterior que va a estar en aquestes Corts en la passada legislatura.
S'ha restringit per tant les competències i a nosaltres ens sembla que açò no és negatiu.
Entenem que fo-namentalment les competències en tema de gestió de residus de la conselleria, del govern valencià, haurien d'estar ací.

Què és el que passa?
Ho veurem després.
Nosaltres pensem que l'instrument fonamental de la gestió de residus del govern valencià no és l'entitat de residus sinó que són els projectes de gestió cap a determinades empreses que realitzen a posterior.
Per açò perd competències l'entitat de residus.

Nosaltres pensem, i ja entrant en les esmenes, pensem que hi ha una sèrie de funcions que s'han d'atribuir.
Evidentment no es poden atribuir a empreses privades, a determinats elements de gestió concret.
La primera, promoure i incentivar la investigació sobre temes de residus, que és el cas de l'esmena 30.
La segona, realitzar campanyes de prevenció a tots els nivells de la societat.
Ens sembla un element fonamental promoure la participació ciutadana, impulsar la participació de la societat mitjançant el desenvolupament de programes de formació ambiental, informació, sensibilització i consciència social; fomentar la reducció en origen de residus.
Tornem al tema de la reducció, clar, és un tema que s'oblida perquè la gestió va a determinats llocs molt concrets, a aquells llocs en els quals recaurà després dels projectes de gestió.
Però pensem que s'hauria d'avançar en l'aplicació de tecnologies que afavorisquen la reducció, la concentració i l'estalvi de recursos materials, la fabricació, comercialització i ús de productes amb característiques que faciliten la recuperació i reutilització com a subproductes i matèries primes.
Aquí tothom fa els envasos com li sembla millor des d'un punt de vista de comercialització, no hi ha cap norma, com hi ha normes en molts països de la Unió Europea per afavorir posteriorment la reutilització, el reciclatge, etcètera, la substitució progressiva de matèries o substàncies perilloses en tot el seu cicle de vida.

Aquesta seria la primera banda respecte a competències.
Però hi ha un segon aspecte: com fer-ho?
A nosaltres ens sembla important que s'assumisquen les activitats relacionades amb la gestió de residus que conforme a aquesta llei i la planificació aprovada li siguen delegades o encarregades per la conselleria de medi ambient o també li puguen encarregar les entitats locals.
Efectivament, hi ha una diferència de filoso-fia, per a nosaltres és l'entitat de residus la que hauria de fer açò, la que hauria d'intervenir directament.
Construir o explotar les instal·lacions públiques previstes en el Pla integral de residus, l'actual, l'actualment vigent de la Comunitat Valen-ciana, que li encarregue la conselleria en la seua funció de cooperació amb les entitats locals per integrar o donar suport al serveis de gestió de residus de competència municipal.

I, en tercer lloc, evidentment, administrar directament, arrendar o concedir els serveis de gestió de residus assumits per la Generalitat Valenciana.
No diem exclusivament administrar directament, que és l'opció que preferim, donem to-tes les possibilitats que contempla la legislació, no per baixar impostos, si no hi ha impostos hi ha taxes, no perquè no tenim diners sinó perquè pensem que hi ha mecanismes de preferències econòmiques sinó senzillament per a respectar en aquests moments i ser el màxim neutres.
Però sí que ens sembla que l'ens que hauria de dur la gestió diària, l'instrument de la Conselleria de Medi Ambient de gestió de residus hauria de ser aquesta entitat.
I, per desgràcia, com veurem després en altre tema, aquesta entitat queda profundament minusvalorada i si no quasi mutilada.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.
*(Pausa)*

No hi ha intervenció.
Per tant, passem a continuació a la votació, si no hi ha inconvenient, conjunta de les esmenes 30, 31, 32, 33, 34, 35 i 36.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

 

Señora presidenta, votaríamos todas en bloque, separando la 36.

 

**La senyora presidenta:**

 

Votació, per tant, de l'esmena 36 per separat.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 4 vots a favor, 40 en contra, 28 abstencions.
Queda rebutjada esta esmena.

Votació de les esmenes 30, 31, 32, 33, 34 i 35.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 30 vots a favor, 40 en contra, cap abstenció.
Queden rebutjades.

Votació a l'article 12.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 40 vots a favor, 31 en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article 12.

Senyories, se suspén la sessió per quinze minuts.

*(Se suspén la sessió a les 18 hores i 7 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 18 hores i 45 minuts)*

 

*(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor José Cholbi Diego)*

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyories, reprenem la sessió.

Esmena número 39 del Grup Parlamentari Esquerra Unida del País Valencià.
Té la paraula el senyor Ribó.
*(S'interromp la gravació)*

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Entrem en l'article 13, sobre l'organització de l'Entitat de Residus.
Nosaltres afirmàvem abans que l'Entitat de Residus s'ha vist disminuïda de forma important, i a aquest article 13, on es planteja l'organització de l'Entitat de Residus, jo crec que el mínim que se li pot dir és que s'ha ji-varitzat, recordant aquella tribu que reduïa els caps; de la mateixa manera l'Entitat de Residus, si la comparem amb altres legislacions, ha sofrit una reducció important.

Nosaltres plantegem en una sèrie d'esmenes que anem a defensar conjuntament com entenem que hauria de ser l'organització de l'Entitat de Residus.
Són les esmenes 39, 40 ­perdó, 40 no és nostra, m'he equivocat­, 41, 42, 43, 44 i una relacionada, que és la 45.

Aleshores, al nostre entendre, l'article 13 planteja: "L'Entitat de Residus està composta, almenys, dels òrgans següents: Un consell de direcció; un president, que és el conseller competent en medi ambient, i un gerent.
" S'ha acabat la pel·lícula.
Diu.
"La composició, facultats i funcionament dels diferents òrgans s'han de determinar en els estatuts de l'entitat.
" Qui fa els estatuts de l'entitat?
Eixa és una pregunta important, clar.
Imaginem que, per eliminació, els estatuts els farà el president, perquè els altres no poden ser nomenats si no és a conseqüència del president.
Jo no vaig a dir que és un dret d'aquests de l'Edat Mitjana, però es podria afirmar una cosa d'aquest tipus, perquè tot el poder per al president sense cap tipus de contemplació.
Ja no és ni una qüestió reglamentària.
Senzillament els estatus no es defineix qui els fa, per eliminació ha de ser.

A nosaltres ens sembla important que en l'Entitat de Residus es clarifiquen les seues competències, la seua organització, per llei, mitjançant un articulat.
I per açò nosaltres plantegem aquest articulat.
Jo vull ressaltar que aquí també d'una manera clara hi ha passes enrere respecte l'altre projecte de llei que discutírem, que era molt més avançat que este.
S'ha anat enrere respecte l'anterior llei.
Per suposat, si ho comparem amb altres projectes de llei de residus, amb altres lleis de residus, també està clar que aquí es deixa tot el poder als estatuts de l'Entitat sense concretar.

Nosaltres plantegem, efectivament, que hi haja un consell de direcció, que hi haja una presidència i que hi haja una gerència, però a continuació plantegem en l'esmena 41 qui ha de composar el consell de direcció i plantegem una sèrie d'elements.
Hem de dir que nosaltres presentàrem en el seu moment un avantprojecte de llei, i és exactament el que nosaltres plantejàrem.
Plantegem a continuació les competències, perquè no hi ha cap delimitació de competències.
Imaginem que serà tot el poder per al president, perquè evidentment, si no es delimiten i ja comença fent els estatuts, totes les competències seran per al president, i el consell de direcció serà, com a màxim, un consell d'assessorament, perquè no s'aclareix en cap lloc.

Per a nosaltres el consell de direcció ha de tenir el màxim de competències, a més que ha de tenir una participació.
No hi ha prou amb dir que hi ha d'haver representació de les corporacions locals, dels agents econòmics i socials.
Clar que sí, clar que sí, però açò s'ha de concretar.
A nosaltres ens sembla molt important que es concrete en el cas de l'Entitat de Sanejament: les presidències de les diputacions provincials, la Federació Valenciana de Municipis i Províncies, persones que siguen representants d'associacions que tinguen com a objectiu la protecció del medi ambient, organitzacions empresarials i sindicals, representació de les cambres de comerç, etcètera, i una persona experta nomenada, per suposat, per la Conselleria de Medi Ambient, però em sembla que això s'hauria de concretar.
No concretar-ho a nosaltres ens sembla molt perillós.

I a continuació hem de donar-li competències.
Per açò plantegem l'esmena número 42, després de l'article 13, que és generar un nou article, com estava abans en l'altra llei.
Plantegem després les competències de la presidència.
Ens sembla important delimitar competències de cadascun dels tres elements que es planteja.
Les competències de la gerència també ens sembla important deixar-les molt clar, perquè és el millor camí per a no tenir problemes en un futur.

I per últim, en l'esmena número 45 plantegem una cosa: que el Centre de Tecnologies Netes.
.
.
Nosaltres no plantegem canviar el nom, per això ens hem abstingut abans en una esmena del Partit Socialista, ens sembla millor el Centre de Tecnologies Netes, que és més ampli, però sí que plantegem una sèrie de funcions que hauria de tenir i que, per suposat, no hi ha prou amb un plantejament reglamentari.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Per al torn en contra, senyor Botella.

 

**El senyor Botella Crespo:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

De lo que estamos hablando en el momento actual es de la Entidad de Residuos.
Entonces, la ley lo que hace es, primero de todo, definirla.
En el artículo 10 dice qué es.
En el artículo 11 se da el régimen jurídico por el cual esta ley debe funcionar.
En el artículo 12 dice las funciones de la Entidad de Residuos.
En el artículo 13, que es en el que estamos, se habla de la organización, de cómo debe organizarse, y luego en el 14 los recursos que la Entidad debe tener.

Nos encontramos aquí con algo que entiendo que para ustedes es preocupante, debe de ser preocupante, y me explicaré.
Debe de ser preocupante en el sentido de que, al ser una alternativa de gobierno, ¿qué es lo que se pretende?
Que haya una ley más o menos flexible donde se pueda, en un momento determinado, poder funcionar administrativamente.
Cuando no se tiene opción real o inmediata todos caemos en la misma equivocación.
Nosotros cuando estábamos en la oposición queríamos que en las leyes estuviese todo para que no hubiera más movilidad.
Bien, es legítimo, y además es lo que usted hace basando todas sus en-miendas.
"No, yo quiero que en la ley se especifique, dentro de la organización de la Entidad de Residuos, todo, has-ta las competencias, hasta lo que tienen que hacer, hasta sobre lo qué decidir, hasta cómo tienen que hacerlo, hasta quién tiene que formar parte".
Bueno, llega usted a proponer, por ejemplo, dice: "No, es que lo tienen que componer tres personas representantes de las asociaciones o entidades que tengan por objeto la protección del medio ambiente", o sea, tres personas aleatorias, porque vamos, dentro de este párrafo podría caber cualquiera de los cuatro millones de valencianos.

Bueno, es una preocupación que usted tiene para que se recoja en la ley, pero no es la preocupación de un gobernante que quiere dar una ley flexible, eso sí, garantizando algo que para nosotros es fundamental: que sea de consenso y participativa esta ley.
Y por lo tanto, ¿qué es lo que nosotros decimos?
Hombre, esta organización ¿cómo tiene que ser?
Tiene que tener un consejo de dirección, tiene que tener un presidente y tiene que tener un gerente.
Bueno, se nos queda cojo, porque si queremos que sea participativa tiene que haber más gente, que es lo que usted propone.
Y nosotros decimos, en punto y aparte pero dentro de la organización de la Entidad de Residuos: "La composición, facultades y funcionamiento de los distintos órganos serán determinados en los estatutos de la entidad".
O sea, esta entidad tiene que tener unos estatutos, pero unos estatutos que pueden ser cambiantes, dependiendo de las necesidades medioambientales de la sociedad que vaya creando.
Porque además estoy convencido de que dentro de quince años no serán las mismas necesidades.
Entonces, unos estatutos podrán variarse, pero una ley no, en teoría no debería cambiarse.
Entonces nosotros queremos que existan unos estatutos.

Dice: ¿pero quiénes tienen que estar seguros si queremos además que sea participativa y de futuro?
"En todo caso, en la composición de los órganos de la Entidad de Residuos existirá representación de las corporaciones locales ­como venimos diciendo toda la mañana­ y de los agentes económicos y sociales.
" ¿Quiénes son los agentes económicos y sociales?
Pues en estos momentos, unos.
En otros momentos podremos entender la sociedad valenciana otros.
Entonces, el ya fijar, como quieren ustedes hacer, qué es lo que tiene que hacer, cuántos días a la semana tienen que reunirse, quién tiene que estar allí, bueno, pues dependerá.
Yo creo, insisto, que la estructuración que hemos dado a esto que se crea nuevo es suficientemente ágil como para en el tiempo ir adaptándose.
Y sobre todo, con los criterios de integración de los agentes económicos y sociales obligatoriamente, de los ayuntamientos obligatoriamente y que sea participativa.
Pero eso sí, en un desarrollo estatutario.
Por-que eso sí podrá ser cambiante y eso sí podrá adecuarse al funcionamiento de cualquier opción política, que será sensible con las modificaciones sociales del momento en el tema medioambiental.

Por eso yo creo que es una muy buena estructuración, se lo digo de verdad, el que esta Entidad de Residuos venga definida así en pocos artículos y en artículos amplios, pero fijando sobre todo que sí tiene que estar representado eso que todos entendemos como cuerpo social o entidades que tienen que estar ahí, que son, por un lado, los afectados como entidad, que son los ayuntamientos, y por otro lado, los ciudadanos, a través no tanto de los partidos políticos sino de la base social de sus representaciones sociales.

Por lo tanto, el limitar directamente en este procedimiento y en este proceso quién tiene que ser, cuándo, cuántos y de qué manera en la ley no creemos que sea procedente, porque es estar poco en la vanguardia de lo que tiene que ser el medio ambiente, y más aún de las necesidades medioambientales de futuro.
Y estamos haciendo una ley, insisto, de futuro, participativa y sin ningún tipo de resquicio, y además buena.
Y esto de la Entidad de Residuos que sea así, con estos apartados, que se ponga ya hasta de dónde tiene que venir la financiación, es.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Termine, señor Botella.

 

**El senyor Botella Crespo:**

 

Entonces nosotros, por esta razón, no porque no termine ­gracias, señor presidente­ no porque no termine, cuando se desarrollen los estatutos, a lo mejor calcando lo que usted propone hoy aquí, que a lo mejor es un calco cuando se desarrollen los estatutos, pero no necesariamente tiene que venir en la ley.
Dejemos un poco que se desarrollen estas funciones.

Muchas gracias.

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gracias, señor Botella.

El senyor Ribó, per a rèplica, té la paraula.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Jo crec que si fem una anàlisi comparativa amb la legislació, amb el projecte de llei que es va presentar en aquestes Corts pel seu govern i Unió Valenciana, ahí hi havia un altre plantejament, i crec que estaven vostés governant.
El que passa és que segurament estaven governant d'una altra forma que ara.
Volien presentar cara a la societat un plantejament molt més clar que ara.
Si fem una comparació, li repetisc, per exemple amb la Llei de residus catalana, que està governant també el mateix partit des de fa molt de temps, es concreten aquestes coses d'una manera molt clara.

Vosté no m'ha dit qui va a fer els estatuts.
M'imagine que ho podem deduir.
Però en qualsevol cas jo li vull dir: el rang és molt clar.
Hi ha una llei, hi ha un reglament i després hi ha nivells inferiors, per exemple, els estatuts.
No es pot plantejar una llei de residus com una cosa intocable.
Intocable no és ni la Constitució.
I per suposat, les lleis en aquest país, en aquest país, són molt tocables amb les lleis d'acompanyament, massa, massa.
Jo li recorde que el seu grup li pega uns tocs a les lleis aprovades en aquestes Corts amb una alegria sistemàtica.
Per tant, no em parle d'una llei com una cosa intocable, perquè després quan parlem, dintre de pocs dies, de la Llei d'acompanyament veurem com vostés a les lleis els peguen els tocs corresponents pràcticament sense debatre.
Per tant, eixe no és l'argument.

Jo crec que l'argument de fons és que vostés no volen plasmar en la llei un mecanisme de participació.
I vosté em diu: "Això és restringir".
Mire vosté, quan jo li plantege tres persones representants d'associacions o entitats, vosté em diu quatre milions de valencians.
Tant de bo els quatre milions de valencians estigueren associats en entitats de protecció del medi ambient.
Tant de bo.
Tant de bo.
Segurament estaríem discutint en unes altres condicions.

Estem parlant d'associacions i entitats.
Que evidentment el govern ha de dir quines són, nosaltres ho tenim clar, el conseller de Medi Ambient.
Però deixar-ho com ho deixa, concretament, a nosaltres ens sembla un tema absolutament boirós.
I esperarem a veure aquests famosos estatuts si són més participatius que la proposta que nosaltres li fem.
Esperarem, esperarem a veure si estan les entitats defensores del Medi Ambient, esperarem a veure si estan els sindicats, les organitzacions.
.
.
Esperarem.

Però vostés, de moment, sembla que no tenen cap interés, i si tingueren interés en dir ens interessa la participació de la societat, ho plasmarien en articles.
Clar que sí.
Hi ha coses que es plasmen en articles d'una manera molt clara.
¿Per què vostés han canviat respecte a la llei anterior, han eliminat tots els mecanismes de participació que estaven en articles?
Quin és el motiu?
Doncs el motiu d'una major participació, doncs mire, no és aquest el mecanisme normal.
Els mecanisme és que no queden clars en els articles sempre acaben en menor participació.

I els altres temes; nosaltres ho tenim molt clar.
És un procés de reduir el pes de l'entitat de residus, i per tant no importa concretar o no importa delimitar les competències, perquè en definitiva l'entitat de residus serà una entitat menor.
Eixe és el problema fonamental d'aquesta entitat de residus, que es converteix en una entitat menor perquè l'entitat major és una altra cosa, els programes de gestió concrets, que després en parlarem.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor Ribó.

Senyor Botella.

 

**El senyor Botella Crespo:**

 

Gracias, señor presidente.

Señor Ribó.

Yo se lo reitero, lo vuelvo a decir, creo que es su papel, creo que es su obligación.
También le he dicho: a lo mejor el desarrollo estatutario es un calco de lo que usted propone ahora.
Y hace referencia a otra ley que presentamos.
Noso-tros siempre vamos a perfeccionar.
No hemos quitado nada.
Lo que estamos es abriendo más para que pueda ser mejor.

Vamos a ver, en las leyes hay dos conceptos.
O las leyes son cortas porque no hace falta una ley grande cuando sabe qué se quiere decir, o de muchos artículos, y se deja luego que se pueda participar en esa ley.
O se hace una ley restrictiva que tiene muchos artículos y todo concretado.

Mire usted, señor Ribó, voy a ser más claro.
Imagínese un gobierno con mayoría absoluta parlamentaria; si hubiera querido hacer una ley restrictiva no hubiera dejado nada al estatuto, no hubiera dicho que estarían los agentes sociales si no querían que estuviese.
Hubiera puesto quién quería que estuviese, y se habría votado.
Con esto quiero decirle que nuestra sensibilidad es clara, queremos la participación.
Cuando empezamos la ley se lo dijimos, queremos el consenso.
Al no haber consenso en este momento del procedimiento parlamentario, nos gusta cada vez más esta ley que se queda abierta, que van ustedes como grupos parlamentarios a poder participar en el desarrollo de todos estos estatutos.
Y podíamos haber hecho lo contrario, señor Ribó.
Y no lo vamos a hacer.

Es que fíjese que podíamos haberle hasta aceptado las enmiendas y haber bloqueado el desarrollo de esta ley.
Y haber nombrado nosotros quiénes son las entidades representativas, quiénes son los sindicatos representativos, quiénes son.
.
.
Y ya los dejamos ahí, ¿fijos?
*(Remors)*

¿No comprende que eso lo podíamos haber hecho, y por la abertura precisamente de esta ley, porque queremos que sea participativa, queremos que tenga un desarrollo posterior en todos y cada uno de los apartados, donde sin la sociedad esta ley estaría muerta?
¿Cómo me va a decir que es peor una ley con pocos artículos, abierta a la participación, que una ley en un parlamento con mayoría absoluta, donde se podía haber puesto todo y no se ha hecho?

Por lo menos yo sí le llevo a la reflexión, porque creo que ahí, si no había caído en esto, sí se lo digo.
Y creo que es mejor esta redacción que la que había en la anterior ley, y que queda más abierto.
Y que además le invito desde ya, desde ya, a que se incorpore cuando esta ley se apruebe, aunque usted la vote en contra, para el desarrollo, porque a lo mejor en ese desarrollo es calcado, y se lo he dicho a lo que usted dice.
¿Por qué no?
*(Remors)* Pero después.

Y si no es así, ¿ya es malo?
¿Si no es lo que usted dice, ya de entrada va a ser malo?
¿También se va a oponer a lo que salga luego, se va a oponer a la ley?
Si al final va a funcionar.
Si al final los residuos de nuestra comunidad se van a recoger, si vamos a estar funcionando después de muchos años sin funcionar.
Si hemos estado esperando mucho tiempo esta ley, y no vamos a estar eternamente el Partido Popular en el gobierno.

Señor Ribó, estamos haciendo algo para que dure, para que participen.
Con constancia de que queremos esa participación y ese consenso.
Que no es posible, insisto, ahora, queremos que en el futuro sí lo sea.
Usted, y de forma sistemática, quiere negarse.
Pero sin darse cuenta de que podíamos perfectamente haberle aprobado lo que usted propone y haber hecho de esta ley una ley monolítica, cerrada, donde no pudiera entrar ya nada más y aprovechando sus enmiendas.
Y no lo hemos hecho.
Por lo tanto, vamos a votarle en contra en aras a la libertad de los ciudadanos de esta comunidad.

Muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gracias.

Senyories.
.
.
anem a procedir a la votació de les esmenes del Grup d'Esquerra Unida del País Valencià, la 39, 41, 42, 43, 44 i 45.

Senyories.
.
.
*(remors)*

Perdón, si estaba esperando es porque esta presidencia ha tenido la delicadeza de que unas señorías estaban yendo a su escaño, y he querido que estuviesen sosegadamente para poder ejercer su derecho.
*(Remors)*

Senyories, comença la votació.
Per 40 vots negatius, 6 afirmatius i 24 abstencions, queden per tant rebutjades les esmenes referenciades anteriorment.

Continuem en l'esmena del Grup Parlamentari Socialista-Progressistes, la número 40.
.
.
*(pausa)* L'esmena número 40, del Grup Parlamentari Socialista-Progressistes.
*(Remors)*

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyor president.

Agrupem en aquesta defensa les esmenes 40, 53.
.
.
Perdó, senyor president.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Un moment.
Si és vosté tan amable, pot repetir-les i pujar un poc la veu per a què?
.
.
.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Sí.
Que agrupem, senyor president, l'esmena 40, la 53, la 60 i la 111.

Aquestes quatre esmenes van en el sentit d'eixa participació que s'anuncia, com podíem seguir en el debat anterior, concretar-la més, concretar més la participació que preveu la llei, fer-la més amplia.
I nosaltres sí que pensem que en els futurs òrgans de l'entitat de residus no passaria res, pensem que seria positiu que quedara més clar quins són eixos agents econòmics i socials que han de participar en els òrgans de direcció.

I ens mouen aquestes esmenes, ens mouen a una convicció, que és que hi ha una sèrie de polítiques europees, definides i aprovades, traspassades a la nostra legislació i ara traspassades a la legislació valenciana, com és la recollida selectiva, que està en el PIR, que no van a funcionar sense una participació activa i diària dels veïns, dels consumidors, en definitiva, del conjunt de la ciutadania.

És a dir, estem convençuts que si els agents socials i econòmics i les seues representacions, arribats a les darreres conseqüències, és a dir, al més a prop possible, no els convencem que eixes àrees d'aportació d'eixos tres contenidors -el blau, el verd i el groc- no van els veïns a omplir els contenidors i fan eixe triatge en casa, en el domicili, de allò orgànic i no orgànic, del vidre, del paper i dels envasos lleugers, sense eixa participació, és a dir, sense que facen seua eixa nova manera de fer un triatge, una política una recollida selectiva de residus, dic que sense eixa participació va a ser difícil que funcione.
No hi ha recollida selectiva, no hi ha nova política de residus sense la participació.

Per això nosaltres pensàvem i defensem, que en l'entitat de residus quede clar que eixos agents econòmics i socials són, i cada vegada seran els representants que envien, seran els representants d'eixos sectors, evidentment, però són les organitzacions empresarials i sindicals, i sindicals -que s'havia oblidat-, "i sindicals més representatives"; la universitat, per allò de la investigació, les universitats i les organitzacions dels consumidors, per allò d'un consum menys productor de residus, és a dir, cal tindre als consumidors participant en l'entitat de residus, les organitzacions que representen als consumidors, els veïns, i alguns representants de les organitzacions naturalistes o ecologistes.

Nosaltres pensem que cal fomentar, i per això hem fet una esmena de matís, que subratlla el que nosaltres pensem que està previst, però que ho diem així i subratlla les campanyes d'informació dirigides al foment de la recollida selectiva.
Nosaltres pensem que hi hauria que fer una gran campanya de foment de la recollida selectiva en l'àmbit del País Valencià semblant en esforços i en finançament al *Vosté dirà*.
A mi m'agradaria més que hi haguera un *Vosté reciclarà* i que ací es gastaren tants diners, publicitaris, per a en espots, a través de la televisió pública, dels mitjans de comunicació, que quedara clara eixa voluntat del *Vosté reciclarà*.
Eixa seria una gran campanya informativa.
I per això nosaltres, en eixe sentit, pensem que cal concretar un poc més, ampliar i concretar que són les organitzacions més representatives les que poden i deuen col·laborar.

I també fem una esmena simplement com a aportació que hem recollit de les centrals sindicals, que a l'hora d'elaborar el catàleg d'empreses productores de residus, elles -i així nosaltres ho hem arreplegat- estarien interessades en participar, en col·laborar amb l'administració en eixa llista, en eixa detecció d'empreses productores de residus.

Gràcies, senyor president.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Peris.

Per a torn en contra, senyor Maluenda, don Rafael.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Molt excel·lent senyor president.

Senyories.

Senyor Peris.

Estiga tranquil·la, estiga tranquil·la seua senyoria que seran els agents econòmics i socials més representatius.
Estiga tranquil·la la seua senyoria.
O pensa, és capaç de pensar que anem a incorporar als menys representatius?
És que jo crec que pensar això seria no tindre els peus en la terra, i jo crec que vosté té els peus en la terra.

Mire, l'organització de l'entitat de residus diu ben clar en el seu l'apartat 2: "la composició, facultats i funcionament dels diferents òrgans s'han de determinar en els estatuts de l'entitat i, en tot cas, en tot cas, en la composició dels òrgans de l'entitat de residus i ha d'haver representació de les corporacions locals i dels agents econòmics i socials.
Això és el que vosté vol respecte de l'esmena 40 que vol afegir "de les organitzacions empresarials i sindicals representatives, universitats, consumidors, veïnats i ecologistes de la Comunitat Valenciana".
Jo crec que si estem parlant de què estaran presents la representació de les corporacions locals i dels agents econòmics i socials creem que estem d'alguna forma arreplegant el que vosté pretén.

L'esmena 53 és similar, es refereix a l'article 15.
1, lletra i), que també vol que quan diem: "Facilitar el diàleg i compromís i també, si és el cas, la consecució d'acords concrets entre les administracions públiques i els agents econòmics i socials i de l'associacionisme ecologista i ciutadà".
Vosté també vol afegir una altra volta "més representatius".
Estiga tranquil·la la seua senyoria que seran molt representatius.

Quant a l'esmena 60, l'esmena 60, senyor Peris, és la que jo en comissió em vaig permetre, fent una broma, de qualificar-la d'esmena cap i cua; sí vaig dir cap i cua, perquè vostés amb l'esmena 60 el que demanen és que l'article 19, a l'apartat b), s'afegisca al final "mitjançant campanyes de formació i informació de la ciutadania".
I deia que era de cap i cua, perquè en l'article 19 en el seu començament ja diu açò, diu: "Informació i conscienciació.
En el marc dels criteris públics d'actuació s'han de desenrotllar accions de formació i conscienciació ciutadana dirigides a informar de les conseqüències, etcètera, etcètera".
Per tant, seria repetir al final, a-fegir un punt després de l'f), afegir un nou punt que diguera el mateix que ja diu la introducció del propi article.
Per això no podem acceptar esta esmena que dic que és de cap i cua.

L'esmena 111 esta és pintoresca, és pintoresca perquè vosté demana, senyor Peris, que la conselleria, quan estiga elaborant el registre oficial, col·laboren els agents econòmics i socials.
O siga, l'article 46 diu: "Creació del registre de productors de residus de la Comunitat Valenciana.
Sense perjudici dels registres ja existents en matèria de producció de residus perillosos, es crea el Registre de Productors de Residus de la Comunitat Valenciana.
" Vosté demana que s'incloga i s'afegisca que col·laboren els agents econòmics i socials.
¿De veritat, senyor Peris, vosté creu que la conselleria per a crear registre de productors de residus de la Comunitat Valenciana ha d'incorporar la col·laboració dels agents econòmics i socials?
És que creu que els funcionaris no són suficients i estan el suficientment capacitats per a portar endavant esta labor?
Jo crec que no té cap sentit que aquí s'incorporen els agents econòmics i socials, perquè això conllevaria també una sèrie de despeses, una sèrie de modificació de l'organigrama de funcionament de la conselleria i una sèrie de coses rares i absurdes que l'únic que podrien és generar desconfiances davant la societat.
Jo crec que els funcionaris estan el suficientment capacitats per a portar endavant el compliment de l'article 46 i vosté l'únic que ha fet és que l'ha llevat la inèrcia d'alguna esmena més exigint que s'incorpore la presència dels agents econòmics i socials.

Per tant, senyor Peris, creem que no té sentit i per tant sentim no poder recolzar les seues esmenes.

Res més, senyor president, i moltes gràcies.

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Maluenda.

Senyor Peris, té vosté la paraula.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyor president.

Nosaltres ens quedaríem més tranquils, senyor Maluenda, si ens acceptara les esmenes, ens quedaríem més tranquils si ens acceptàrem alguna esmena, estaríem més tranquils.
Perquè algunes vegades, algunes vegades algunes entitats, alguns agents econòmics i socials no tan representatius com alguns altres, estem veient que hi ha una sèrie de línies d'actuació que es tenen en compte més possiblement que algunes altres.
I, per tant, a nosaltres ens agradaria que a la Llei de residus quedara clar, efectivament, que són els més representatius de cadascú dels sectors els qui participen en eixa entitat.

Nosaltres l'esmena en la que pensem que poden i haurien de col·laborar en la detecció, en el llistat d'empreses productores de residus tòxics i perillosos, efectivament l'hem recollit d'un agent econòmic i social més representatiu, molt representatiu, que és una proposta de col·laboració amb l'administració.
I, per tant, pensem que estaria bé, efectivament, possibilitar eixa col·laboració que no lleva, efectivament, en què han de ser els funcionaris els qui han de fer eixe llistat, els qui han de detectar eixa producció de residus tòxics i perillosos.
Però vosté sap, efectivament, que per la representativitat en els sectors de la producció de les centrals sindicals, efectivament, sempre podia, si la llei ho permet, estaria oberta eixa possibilitat d'eixa col·laboració que ha estat manifestada en negre sobre blanc per una d'eixes centrals sindicals més representatives.
I nosaltres, escoltant eixa participació en el tractament de residus dels agents econòmics i socials, pensàvem que era oportú aportar-lo ací al debat i pensem que no passaria res.

I les campanyes informatives pensem que efectivament, encara que -i ho he dit jo en la meua intervenció- en el marc de l'article que suposa que fomentarà la participació i la informació, nosaltres volíem concretar, i ho he posat així, campanyes informatives, perquè pensem, i seria molt important, i la Llei de recollida selectiva que obliga a totes les poblacions de més de 5.
000 habitants a fer-ho ja és a partir del primer de gener de 2001, estem a novembre i nosaltres no hem vist encara cap campanya informativa d'eixe àmbit que nosaltres hem demanat, d'eixe àmbit, torne a dir, semblant al *Vosté dirà*, al *Vosté reciclarà*, d'eixe àmbit; per això nosaltres pensàvem que si està aquí, en la lletra de la llei quedarà més clara la voluntat de fer-les, com fins ara no ha hagut.
Fins ara no hem vist una campanya d'eixe nivell del que pensem que nosaltres hauria de posar-se davant d'eixos tres contenidors que l'1 de gener de 2001 haurien d'estar fixats i jo crec que no van a poder estar-ho en totes les poblacions de més de 5.
000 habitants del País Valencià.
I, torne a dir, sense que els veïns els òmpliguen, els tindrem buits si els tenim.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor Peris.

Senyor Maluenda.

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Gràcies, senyor president.

Per a rèplica al senyor Peris.

Mire, senyor Peris, jo tampoc sóc l'home tranquil, ni sóc John Wayne, ni vaig participar en una pel·lícula.
Ara sí, vaig participar en la "Caiguda de l'imperi romà", en la pel·lícula, clar està, amb Steven Boyd, amb Sofía Loren, amb Alec Guiness i ens va dirigir ­estic parlant en serio- ens va dirigir Anthony Mann.
Però sí que estic tranquil del que estem fent a la llei, enormement tranquil; quan perdria eixa tranquil·litat seria si cometera el lapsus d'acceptar alguna de les esmenes que vosté està defensant; sí, sí, li ho dic amb tota sincerat i amb el màxim respecte; aleshores sí que perdria eixa tranquil·litat perquè no milloraria el text de la llei.

Si vosté en algun moment haguera fet un plantejament, mitjançant una transaccional o tal, d'alguna cosa que fora positiu per a millorar el text de la llei, que no li càpiga el mínim dubte a la seua senyoria que haguera sigut acceptada per este diputat i pel seu grup.
Però clar, com no vull perdre eixa tranquil·litat, a pesar de no ser l'home tranquil, no vull perdre la tranquil·litat de consciència de saber que estem fent una bona llei, no puc acceptar-li eixes esmenes.

Res més i moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Maluenda.

Senyories, anem a procedir a la votació de les esmenes números 40, 53, 60 i 111.
Senyories, comença la votació.
40 vots negatius i 28 afirmatius.
Queda, per tant, rebutjades les esmenes assenyalades anteriorment.

A continuació passem a votar l'article número 13.
Senyories, s'inicia la votació.
Per 40 vots afirmatius i 28 negatius, queda aprovat l'article número 13.

A l'article 14 l'esmena número 46 del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida del País Valencià.
Senyor Ribó, la número 46 i si considera convenient agrupar alguna ho manifesta.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Seguint les suggerències del vicepresident, vaig a agrupar unes quantes esmenes, la 46, la 47, la 48, la 49 i la 51.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor Ribó, per la seua amabilitat.
Té la paraula.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Es tracta del tema de recursos de l'entitat de residus.
Clar, nosaltres anem dient que, efectivament, el tema de l'entitat de residus ha quedat disminuïda, ha quedat disminuïda en les atribucions, ha quedat disminuïda en la composició, en l'organització i també ha quedat disminuïda, al nostre entendre, en el tema dels recursos.

Nosaltres entenem que hi ha altres recursos que s'haurien d'adjudicar a l'entitat de residus.
Un primer que fins i tot en comissió se'ns va suggerir que era possible que potser es poguera plantejar una transaccional que no hem vist després i és qualsevol altre recurs públic o privat que es puga assignar al compliment de les seues finalitats.
És una terminologia prou freqüent en aquests tipus d'organismes i que per a nosaltres ens sembla important.

Un altre aspecte que sí que creem que s'hauria d'assignar com a recurs, el tema de les sancions, de les taxes i dels tributs que s'imposen i que no corresponguen a residus gestionats pels ens locals.
Evidentment, nosaltres si pensem que l'entitat de residus ha de ser l'instrument de la gestió de residus, entenem que el tema de les sancions, taxes i tributs han de passar i han de ser una font d'ingressos.
Si s'entén una altra cosa, si s'entén una qüestió menor, evidentment no seria així.
Però per a nosaltres pensem que això hauria d'estar clar.

També ens importa l'esmena 48, que les subvencions que li siguen concedides, els llegats i aportacions per institucions, entitats o particulars, hi ha moltes possibilitats en aquest sentit.
I un altre aspecte que per a nosaltres és important.
En el seu moment parlàrem de la creació del fons ambiental de gestió de residus, nosaltres entenem coherentment amb el que diem que aquests recursos provinents del pressupostos haurien de ser també recursos gestionats per l'entitat de residus.
En definitiva, es concedir una sèrie més de recursos a aquesta entitat, coherentment amb el que hem dit abans, però que sembla que no té massa èxit.

Plantegem també un article nou i és un article referent a la xarxa d'instal·lacions de gestió.
Diu el següent: "Sense perjudici de les competències municipals, l'Entitat de Residus impulsarà l'existència d'un conjunt d'equipaments adequats per la gestió dels residus de la comunitat, d'acord amb les previsions del Pla integral de residus de la Comunitat Valenciana.
Amb aquesta finalitat les instal·lacions integrants de la xarxa tindran la consideració d'infrastructures públiques supramunicipals".

Nosaltres entenem que aquest tema és important.
Entenem que és una competència que ha de tenir i que hem plantejat abans en l'Entitat de Residus i, naturalment, com abans s'ha parlat de consens, a nosaltres és una paraula que ens agrada, però el consens nosaltres el mesurem, entre altres coses, pel grau d'aportació o de possibilitat de consensuar al-guna esmena.
De moment, si aquest és l'aparell de mesura que acostuma ser l'habitual, el consens per part del Partit Po-pular, almenys respecte al nostre grup, és igual a zero.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Senyor Botella.
*(Pausa.
Remors)*

Señor Botella, ya le manifesté anteriormente que tenía usted el uso de la palabra.
*(Remors)*

 

**El senyor Botella Crespo:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

Bueno, para que no vayamos a cero le voy a decir que le voy a aceptar la enmienda sin transaccional y sin nada.
*(Pausa)* Si usted cada vez que pide algo.
.
.
Está claro.
Y, además, cuando tiene razón, tengo que dársela.

Mire usted, se nos había olvidado.
He de reconocerlo, se nos había olvidado.
Y, además, creo que es un hilo conductor que sí que tiene coherencia y que en comisión no nos habíamos dado cuenta.
Pero, ahora ya vemos que sí tiene coherencia el hilo conductor con la enmienda que usted plantea.

Esta mañana, cuando decía: "que la gestión preferentemente pública" estaba dando una puerta de entrada de alguna manera a que pudiera existir la posibilidad privada.
Bien, esta mañana simplemente lo hemos dejado ahí y ahora la propuesta que nos hace es que para que tenga recursos esta entidad dice "que pueda tener dinero de cualquier otro recurso público o privado que se pueda asignar en cumplimiento de sus fines".
Perfecto.
Pero ya, bueno, pues, sí tienen el hilo conductor, que de alguna manera dejan una puerta abierta a la iniciativa privada y que aquí, además, admiten que el dinero privado venga a gestionar esta ley.

Por lo tanto, bueno, en mayor o menor medida, sí vamos teniendo un consenso de que no puede ser una ley comprimida a solamente lo público, y, por lo tanto, ya le adelanto que vamos a votar por separado y vamos a aceptarle que el dinero privado venga a ser un recurso de la entidad de residuos.

Por lo tanto, para que vean que sí que llegamos a consenso cuando se plantea.
¿Y si volvemos a lo de antes?
Ve cómo, de alguna manera, cuando antes decíamos cuál era el régimen jurídico, después las funciones, después la organización y ahora los recursos.
Bien, a nosotros se nos había olvidado, pero es que usted nos quiere dar muchos o quiere aportar muchos recursos.
El problema está en que no podemos aceptárselos, pero no podemos aceptárselos, no porque no sean buenos para el desarrollo de esto, sino que, por ejemplo, en su segunda enmienda dice que "el producto de las sanciones de tasa de tributos que se impongan y no correspondan a residuos gestionados por entidades locales".
.
.
¡Ojalá ahí pudiéramos aceptarle que eso se pudiera incluir!
Lo que pasa es que usted sabe que rige el principio de caja única respecto a los ingresos de la Generalidad, sin afecciones a fines concretos.

Por lo tanto, no puede, porque la normativa de hacienda esto lo impide.
¡Ojalá ahí pudiéramos tener afección a fines concretos de la recaudación!
Pero, no es así.
Paga la caja única de la Generalitat.
Por tanto, no es que no queramos, que nosotros sí que querríamos, lo que pasa es que no podemos.

Respecto a la tercera, dice: "las subvenciones que le sean concedidas, las donaciones, los legados y aportaciones realizadas por instituciones, entidades o particulares".
Otra vez deja la entrada de todo el tema de las aportaciones y tal.
.
.
Y, mire, sería muy bueno, sería muy bueno, sobre todo por las exenciones fiscales que podría producir en cuanto a donaciones y, a lo mejor, una forma de invertir en el tema, pero si ya anteriormente hemos dejado que entre la iniciativa privada de alguna manera, pues esa forma de entrar en la iniciativa privada, ¿cómo puede ser?
En donación directa, en donaciones por legados.
.
.
O sea, que ya está recogido en el primer preámbulo.
Ya vamos a la mayor, no hace falta la menor.
Ya tienen la puerta de entrada.
Y así evitamos también la disminución de la fiscalidad de las posibles donaciones.

Y en cuanto a la otra, bueno, pues, no le vemos de momento ningún tipo de utilidad.
Pero, vamos, ya le adelanto que si en la base, que es un poco lo que desarrolla todo, los recursos procedentes del Fondo Ambiental de Gestión de residuos y tal.
.
.
Los recursos públicos o privados yo creo que contienen ya todas las demás enmiendas que usted puntualiza.
Aceptándole la primera creo que es la forma de aceptar todas, pero, claro, tenemos que eliminar todas porque, si no, sería reiterativo con la primera.

Por lo tanto, ya le digo que le aceptaremos la enmienda y que ya vemos, por lo menos vislumbramos en un futuro inmediato, que ya no va a haber tanta polémica con lo público, lo privado, los amigos, no amigos, y todas esas cantinelas, que ya hemos llegado a un consenso, que unos en mayor grado, otros, en menor grado, la iniciativa que tiene que entrar a generar recursos o a gestionar, en su caso, bajo la tutela de la comunidad autónoma y la conselleria, puede ser o público o privado en mayor o menor grado dependiendo de la filosofía de cada uno.

Por lo tanto, vamos a aceptársela para que no diga que estamos a cero.

Muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Muchas gracias, señor Botella.

Senyor Ribó, té vosté la paraula per a rèplica.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Senyor portaveu del Partit Popular, sentint les seues paraules tinc la sensació d'haver-me caigut del caball com aquell Pablo de no sé on.
Però, mire, no, no, així de tranquil, estiga tranquil.

Si vosté per exemple ha sentit la meua intervenció, per posar-li un exemple recent sobre el Pla eòlic, nosaltres plantejàvem una societat mixta en la gestió del Pla eòlic.
Una societat mixta vosté sap perfectament el que vol dir.
I nosaltres ho plantejàvem i em sembla important.

Nosaltres no plantegem que totes les coses hagen de ser públiques.
El que ens preocupa és una intenció deliberada perquè totes les coses siguen privades.
I eixa és la seua intenció.
Jo crec que és una cosa que està apareixent en la llei: "preferentemente gestión indirecta, privada".
Sempre, sempre, sistemàticament.

Nosaltres seguim preferint que les coses siguen públiques, podem entendre que un moment determinat aquest objectiu no es puga acomplir en determinats nivells, però seguim preferint açò.

Per tant, de caiguda del caball res, ni abans era tot ni ara és les seues posicions.
En absolut.

Anant al tema del qual estem parlant.
Mire, jo m'alegre que hàgem passat de consens igual a zero, segons l'aparell de mesuratge, a consens igual 1/100, que és 0,001.
Val més això que res!
Jo ho celebre, efectivament, ho celebre.
Però, exactament és així.

Però, mire, a nosaltres sí que ens preocupa.
Nosaltres sí que pensem que el tema de les sancions en gestió mediambiental -que després en parlarem- pensem que hauria de ser un recurs.
I açò no està contemplat.
Pensem que quan es parla de taxes, les taxes no afecten a tots els ciutadans, no són impostos, afecten a aquells que senzillament fan.
.
.
Per exemple, el cas que ha quedat en la llei sobre els acumuladors.
No tothom té residus d'acumuladors.
Entenem que seria lògic que hi haguera una taxa.
I entenem que si és competència de la Generalitat, com s'ha afirmat abans, i estic ficant un cas que s'ha aprovat, entenem que aquestes taxes les hauria de gestionar l'Entitat de Residus.
És el que estem plantejant.
No afecta a tota la societat ni als impostos ni a res, però sí que pensem que açò hauria de ser un fons de l'Entitat de Residus.

Ens sembla important també que el Fons Ambiental de Gestió de Residus també hauria de ser un recurs, perquè és una cosa que després en parlarem.
Vostés ho digueren reglamentàriament, nosaltres pensem que hauria d'estar en article, però estem d'acord que hi haja un fons concretament ambiental de gestió de residus.
Però, entenem que qui l'hauria de gestionar és concretament l'Entitat de Residus, perquè pensem que és l'instrument de la Generalitat Valenciana per desenvolupar la política de residus.
Li torne a posar l'exemple de l'entitat de sanejament, que és l'instrument en la política.
.
.
*(Remors)*

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyor Ribó, moltes gràcies.
Continue vosté en l'ús de la paraula.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Sí, però, comence a tenir la gola una mica així, d'alçar la veu.
I preferiria no alçar-la tant.

Bé, aleshores, deia que entenem ­gràcies- que l'Entitat de Residus hauria de ser l'instrument d'aplicació de les polítiques de residus i, per tant, hauria de disposar de tots els recursos que arriben a la Conselleria de Medi Ambient en aquest tema.

Jo voldria insistir en l'esmena número 51 perquè quede clar el tema.
Nosaltres pensem que hem de parlar de la xarxa d'instal·lacions de gestió, del seu caràcter públic i del caràcter supramunicipal.
L'Entitat de Residus hauria de tenir un paper decisiu en açò.
Nosaltres som conscients que açò no lliga massa bé amb el que després veurem, concretament, dels projectes de gestió.
Però, entenem que l'Entitat de Residus hauria de tenir aquest paper d'una manera clara.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Per a rèplica, el senyor Botella.

 

**El senyor Botella Crespo:**

 

Gracias, señor presidente.

Empezando por detrás, quiero decirle que en el artículo 12, esto que usted me habla de la enmienda 51, que yo la consideraba muy interesante porque, claro, son las infraestructuras supramunicipales, pero, en el artículo 12, que ya lo hemos aprobado, en el párrafo c) decimos: "Construir o explotar, directamente o mediante la celebración de convenios ­que es lo que usted está proponiendo a través de sus dos enmiendas- o la constitución o participación en sociedades, instalaciones públicas supramunicipales de gestión de residuos".

Se lo digo porque esta mañana también hablaba de que no estaba lo de "supramunicipales".
Sí, lo tenemos perfectamente, pero lo tenemos en las funciones que tiene que desarrollar la entidad, no como ingresos, que es de lo que trata este apartado donde estamos ahora.

Mire, yo creo que no he dicho en ningún momento que usted se caiga en el caballo en su planteamiento, sino que me recuerda un poco lo del cuento aquel de que está Alicia perdida en el laberinto, y, de repente, no sabe para dónde ir y, por suerte, aparece un gatico por allí y Alicia le pregunta: "¿Oye, cómo se sale de aquí?
" El gato la mira y le dice: "¿Dónde quieres ir?
" Y es una pregunta que de vez en cuando tenemos que hacernos.

O sea, aquí, ¿qué es lo que ha pasado?
No se ha caído de ningún caballo, ni mucho menos.
Yo no se lo he dicho.
Lo que pasa es que tiene delante una obligación moral como portavoz de medio ambiente que es dar viabilidad a un proyecto.
Y sabe que solamente con lo público y con la gestión pública no entra.
Y, entonces, si de verdad quiere ir a que alguna vez funcione la Ley de residuos, tenemos que empezar a admitir en mayor o menor parte la iniciativa privada, que es lo que usted hace, y no por eso para mí usted se cae de ningún caballo, sino que tiene una contradicción dentro de ese laberinto donde están metidos ahora mismo, que es, bueno, ¿cómo damos viabilidad a esto, aunque lo hiciéramos nosotros?
Pues, bien, con esta enmienda.
Perfectamente.
Eso simplemente es el hilo conductor, yo le decía de lo de esta mañana.

Pero, claro, eso también tiene que servirle para en el futuro, cuando se refiere a esta ley, no me importa cuando hable de otras cosas, por supuesto, como si se refiere a esta ley, pero que tenga conciencia de cuando dice "es que lo que quieren es privatizar para sus amigos y tal", que usted lo está proponiendo.
Dice: "¿En qué medida?
" "¿En menor que nosotros?
" Si es que no se es buena o mala persona, tal o cual cosa, por ser mucho o ser poco, sino por serlo.

Y, bien, aquí estamos.
La salida es clara: tenemos que dar entrada a esto, y usted también lo ha reconocido como portavoz de medio ambiente que, además, entiendo que quiera dar viabilidad a esta ley.
Por lo tanto, no entienda.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Termine, por favor.

 

**El senyor Botella Crespo:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

.
.
.
como una aberración ni como un menosprecio a su partido ni nada que usted quiera meter a la iniciativa privada, porque simplemente lo que quiere dar es viabilidad a una ley.

Muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Muchas gracias, señor Botella.

Senyories, les esmenes que s'han defés són la 46, 47, 48, 49 i 51, i si esta presidència no ha entés malament, la 46 el Partit Popular demana que es vote independentment, o siga, individualment.
És així, senyor Botella?
*(Remors)* Me alegra coincidir.

Senyories, anem a votar l'esmena número 46, d'Esquerra Unida del País Valencià.
*(Remors)* 46, repetisc, 4, 6.
En castellà, 46.
Comença la votació.
68 vots afirmatius.
Queda, per tant, aprovada l'esmena número 46.

A continuació, passem a votar agrupades les altres esmenes, que són la 47, 48, 49 i 51.
Senyories, comença la votació.
28 vots afirmatius i 41 vots negatius.
Per tant, queden rebutjades.

A l'article número 14, anem a iniciar la votació.
Senyories, comença la votació.
41 vots afirmatius, 28 negatius.
Queda, per tant, aprovat l'article 14.

A l'article 15, l'esmena d'Esquerra Unida del País Valencià número 52.
Senyor Ribó.

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Vaig a defensar les dues esmenes referents a l'article 15, l'esmena número 52 i l'esmena número 54.

Estem ara en principis generals i finalitats de l'actuació administrativa, i parla a nivell de principis generals: "La Generalitat i les administracions locals valencianes han de coordinar les seues competències a fi de realitzar una planificació concertada i una execució conjunta de les accions necessàries per a.
.
.
" i a partir d'ahí planteja una sèrie d'accions.
Nosaltres entenem, en primer lloc, que cal afegir una altra acció.
En l'apartat a) afegir que "tindran especial atenció els programes de recollida selectiva encaminats a millorar la conscienciació ciutadana mitjançant campanyes específiques a nivell escolar, d'educació ciutadana, moviment veïnal i ecologista, etcètera".

Aquest apartat parla d'impulsar la participació, però pensem que és important insistir concretament en una sèrie d'elements concrets de participació com és la participació a nivell escolar, el tema de moviment veïnal i ecologista, perquè es pot quedar només, per exemple, en unes campanyes de publicitat que poden ser importants, però que pensem que s'ha de baixar a les escoles, s'ha de baixar al moviment veïnal, s'ha de baixar al moviment ecologista en aquest sentit.

En l'esmena 54 plantegem afegir un apartat nou que diu: "Promoure l'estandardització dels residus, especialment dels envasos, reduint el nombre de tipus i formes i determinant les millor condicions per a la seua valoració".
Una altra vegada estem en un tema que afecta a la producció de residus i que està relacionat també amb la disminució de residus i, sobretot, amb el tema de la possibilitat d'utilitzar aquests residus després per a millorar la seua valoració.
Com és sabut, en aquests moments hi ha residus, sobretot envasos i embalatges, que són molt difícils de poder ser valorats posteriorment, i que hi ha instàncies a nivell d'Unió Europea, hi ha mecanismes precisament per a estandarditzar i per a millorar la seua capacitat de ser reutilitzats i reciclats posteriorment.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Torn en contra, senyor Botella?
Senyories, no havent torn en contra, avisarem perquè vinguen els senyors diputats i diputades.
*(Pausa)*

Senyories, anem a votar les dos esmenes del Grup Esquerra Unida del País Valencià, la 52 i la 54.
Senyories, comença la votació.
26 vots afirmatius i 39 en contra.
Queden, per tant, rebutjades.

A continuació, anem a votar l'article 15.
Senyories, comencem la votació.
41 vots afirmatius i 24 negatius.
Per tant, queda aprovat l'article 15.

Senyories, es suspén el Ple, que es reprendrà demà a les 10 del matí, a las 10 de la mañana.

*(Se suspén la sessió a les 19 hores i 53 minuts)*