Untitled Web Page



**Ple de les Corts Valencianes celebrat el dia 23 de maig de 2000.
Comença la sessió a les 10 hores i 38 minuts.
Presideix la Molt Excel·lent Senyora Marcela Miró Pérez.
Sessió plenària número 25.
Primera reunió.**

***Presa en consideració de la Proposició no de llei sobre transferència a la Generalitat Valenciana de la gestió dels aeroports valencians, presentada pel GP Socialista­Progressistes (RE número 7.
303, BOCV número 34).***

 

**La senyora presidenta:**

Comença la sessió.

El primer punt de l'ordre del dia és: Proposició no de llei sobre transferència a la Generalitat Valenciana de la gestió d'aeroports valencians, presentada pel Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.

Senyor Camarasa, en representació del Grup Parlamentari, té la paraula per a la presentació i defensa.

 

**El senyor Camarasa Albertos:**

Gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Intervengo hoy en representación del Grupo Parlamentario Socialista para defender la proposición no de ley en solicitud de instar al Consell de la Generalitat para recuperar la gestión de los aeropuertos de Manises y El Altet.

Hay veces que el retraso en tratar una proposición de ley, una iniciativa parlamentaria, desvirtúa la propia esencia de la proposición, pero, en este caso, señorías, afortunadamente no ha sido así.
Como todos ustedes sabrán, el pasado lunes nueve representantes de nueve autonomías se reunieron en Las Palmas para tratar precisamente de este tema.
Comunidades que están gobernadas por distintos partidos políticos, pero que tenían, que tienen un objetivo común, que es tratar de que un instrumento fundamental de desarrollo, como son las infraestructuras aeroportuarias no pasaran a ser gestionadas por mercantiles, por empresas que nada tienen que ver con los intereses de cada una de las comunidades.

Señorías, el 26 de febrero presentamos esta proposición, hace ya cuatro meses, para conseguir ­como ya les he dicho­ la gestión de los aeropuertos de Manises y El Altet.
Y la presentamos porque conocimos, y, como conocieron todos ustedes, la pretensión del señor Arias Salgado, a la sazón, entonces Ministro de Fomento, y del presidente de Aena, el señor Calpardo, de proceder a la privatización de la gestión de los aeropuertos.

El motivo que guiaba a mi grupo no era otro que el de evitar que un instrumento fundamental ­como decía antes­ de desarrollo de nuestra comunidad autónoma, una comunidad que tiene en el turismo uno de sus ejes fundamentales de desarrollo, pudiese ser utilizado única y exclusivamente desde la óptica del beneficio privado.

Como todos ustedes saben, actualmente la gestión aeroportuaria le corresponde a la entidad pública empresarial Aena, una entidad que está gestionando 42 aeropuertos en España, alrededor de 14 ó 15 en Latinoamérica, que está encargada del mantenimiento, desarrollo y el control de los aeropuertos y que, fundamentalmente, como saben, se dedica a adjudicar los derechos de aterrizaje y despegue, se dedica a confeccionar lo que se denomina en el argot los *slots*, derechos de aterrizaje y despegue, el *handling*, que es la gestión de mostradores, *fingers,* monitores, y que, además, tiene como misión fundamental el mantenimiento de las infraestructuras de los aeropuertos, como son las torres de control y las propias pistas de los aeropuertos.

Los resultados que ha tenido Aena en el pasado año 1999, señorías, a juicio del Grupo Socialista no han sido nada despreciables.
Aena ha tenido una cifra de negocio de 209.
000 millones de pesetas y ha obtenido más de 23.
000 millones de pesetas de beneficio.
O sea, un 12% y un 30% más que en el año precedente.
Y decimos que creemos que son unos buenos resultados porque hay que tener en cuenta que Aena no recibe subvenciones del Estado, sus tarifas son las más baratas de toda Europa, así como lo son también para los destinos turísticos del Mediterráneo y del Caribe.

Mi grupo se pregunta, señorías, dónde considera el gobierno de la nación que está el problema.
¿Por qué el Ministerio de Fomento encargó en su día un informe a dos consultoras, a la consultora Ineco y a la consultora Arthur Andersen, por valor de 400 millones de pesetas, un informe, señorías, de 40 páginas, 40 páginas, 400 millones de pesetas, para que les dijesen, para que les condujesen hacia la privatización de los aeropuertos.
¿Dónde está el problema, señorías?
Desde nuestra perspectiva creemos que el señor Aznar más que pretender solucionar el caos aéreo, que con esta medida modestamente desde mi grupo creemos que no se soluciona, lo que pretende, lo que pretendía es obtener un buen botín económico de más de billón y medio de pesetas, que es el valor en libros que tiene Aena, y de paso quitarse de encima un problema que es la gestión aeroportuaria.

¿Qué propone el proyecto, señorías?
El proyecto propone la creación de un nuevo ente público denominado Artaes, Agencia reguladora del tráfico aéreo español, que estaría encargado de ejecutar las directrices en cuanto a navegación aérea que emanasen desde la Dirección general de aviación civil, y, luego, dividir a su vez Aena en dos nuevas compañías.
Una de ellas, Nadia, debería encargarse del control del tráfico aéreo que seguiría estando en manos del gobierno de la nación, y, la otra, Ares, encargada de la gestión de los aeropuertos.
Y esta última sociedad, señorías, es la que se privatizaría en dos fases: una primera fase el 49%, con lo cual aparentemente, y en realidad también hay que decirlo, el control de la sociedad seguiría estando en manos del gobierno, y, en una segunda fase, señorías, el 51% restante, con lo cual se conseguiría la privatización total de la gestión aeroportuaria.

Con la excusa de mejorar el funcionamiento de los aeropuertos, se elimina, además, con este nuevo modelo, la posibilidad que podrían entender algunas personas de fomentar la competencia entre aeropuertos.
Porque, señorías, con este proyecto no se fomenta la competencia entre aeropuertos.
Este proyecto persigue la sustitución de un monopolio estatal por un monopolio privado, porque la gestión del control del tráfico aéreo va a seguir permaneciendo en manos del gobierno de la nación y va a pasar a ser gestionado desde los intereses públicos toda una serie de actividades que no son precisamente las que han generado los problemas en los aeropuertos.
Entonces, ¿qué se persigue, señorías?
¿Qué se persigue?

Creemos desde mi grupo que los objetivos reales que pretende el gobierno no son otros que realizar un activo real, como es el de los aeropuertos españoles, su gestión, y convertirlo en un activo financiero.
Señorías, conseguir dinero a cualquier coste, y conseguir dinero para dedicarlo a minorar el déficit público del Estado.
Con eso, además, el gobierno del señor Aznar conseguiría evitar la necesaria financiación de los aeropuertos españoles, y más concretamente de los valencianos; Alicante necesita entre 18 y 20.
000 millones de pesetas y Valencia una cantidad aproximada, no tendría que hacerse ya desde la iniciativa pública y debería hacerse desde la privada.

Ante esta amenaza, señorías, que nosotros creemos latente y real, y al amparo de lo que dispone el artículo 33, apartado 7 de nuestro Estatuto, es por lo que hoy nos dirigimos a ustedes creyendo que van a entender el espíritu, el sentido y la profundidad de esta proposición no de ley, necesaria en unos momentos de globalización y en el que los entes públicos necesitan de la ayuda de aquello que tienen más a mano, que no son otra cosa que las instituciones de la comunidad: la Generalitat, los ayuntamientos, los cabildos, las diputaciones y las organizaciones empresariales y sociales, que son las que verdaderamente tienen interés en la defensa de lo que es suyo, de lo que es nuestro, señoría.
En este caso, los aeropuertos de Manises y El Altet.

El aeropuerto de Alicante, señorías, como ustedes conocen bien, podríamos considerar que tiene todas las condiciones posibles y necesarias para ser calificado como un aeropuerto suprarregional.
Atiende los flujos turísticos de la Costa Blanca y de Murcia.
Es la primera y la última imagen que tiene el turista, que tiene el usuario, cuando llega a nuestra comunidad y cuando se va de ella.
Está aumentando notoriamente sus servicios al tráfico aéreo regular.
Es de los primeros en España en número de viajeros, y, además, señorías, obtiene regularmente beneficios en su gestión.

Entonces, ¿qué necesita el aeropuerto de Alicante?
El aeropuerto de Alicante, señorías, necesita inversiones para competir en el tráfico regular.
Necesita conseguir de las autoridades europeas la calificación oficial de aeropuerto suprarregional.
Necesita unos horarios que permitan enlazar con Madrid, Sevilla, Barcelona, Bilbao.
.
.
, y que la ida y la vuelta se pueda realizar en la misma jornada.
Necesita también enlaces directos con las ciudades europeas de nuestro entorno y con las cuales tenemos un comercio regular fluido.
Necesitamos enlazar con Roma, con Lisboa, con Düsseldorf, con Viena y con Berlín.
Y una de las cuestiones no menos interesante sería que el aeropuerto de Alicante, en su función necesaria de intermodalidad, conectara con la línea férrea Madrid­Alicante.

El aeropuerto de Valencia, señorías, es el referente en el tráfico aéreo regular de nuestra comunidad y tiene grandes posibilidades en la carga aérea.
Así lo ha hecho saber últimamente en un documento que ha presentado la Cámara de Comercio.

¿Qué necesita entonces el aeropuerto de Valencia?
El aeropuerto de Valencia, señorías, necesita inversiones que lo hagan atractivo, que permitan a las compañías ofertar frecuencias de vuelo y mejores conexiones con los países y ciudades de nuestro entorno.
Y eso, señorías, es un esfuerzo de todos, fundamentalmente del gobierno de la nación, pero también del gobierno de la Generalitat.
Manises hoy puede que no sea rentable desde los estrictos términos económicos, pero es imprescindible, es importante.
Tiene que seguir siendo el referente de nuestra comunidad.
Hay que luchar porque Valencia tenga las inversiones necesarias.
Valencia debe tener una pista más.
Debe ampliarse la pista existente.
Debe comenzar de inmediato la construcción de una terminal de carga aérea.
Actuaciones que no supondrán menos de 20.
000 ó 25.
000 mil millones de pesetas.

Si hasta ahora, señorías, una institución pública, el Ministerio de Fomento, encargada de las inversiones en las infraestructuras de transporte, no ha destinado todavía ni una sola peseta, perdonen que simplifique, a las inversiones necesarias en Valencia y Alicante, ¿creen ustedes de verdad que, en el caso de privatizarse la gestión, una empresa privada va a ejecutar las inversiones que no se han hecho desde la iniciativa pública?
Creo que tendrán que convenir con nosotros, señorías, en que eso es mucho esperar del mercado.

Las urgentes inversiones que necesita Alicante y que necesita Valencia, señorías, tendrán que venir de la mano de las instituciones que sí tienen interés en defender los intereses de esta sociedad, de la Generalitat y de los ayuntamientos de Alicante y de Valencia y de las cámaras, con la ayuda de las organizaciones sociales, con ayuda de los sindicatos.

Para alcanzar este objetivo, señorías, me refiero a la gestión, mi grupo cree que una vez obtenida.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Camarasa, vaja finalitzant.

 

**El senyor Camarasa Albertos:**

 

Muchas gracias, señoría.
Termino enseguida.

.
.
.
una vez alcanzado este acuerdo podrían estudiarse fórmulas societarias por parte de la Generalitat que posibilitasen la entrada en el capital social de este nuevo ente que gestionaría los intereses aeroportuarios.

Y finalizo, señorías, y ahora sí, diciéndoles que presentamos esta proposición no porque creamos que Aena lo ha hecho mal.
Aena ha tenido errores, fundamentalmente de la gestión y control del tráfico aéreo.
Esos errores hay que rectificarlos, sus responsables deben ser relevados.
Pero entendemos que sustituir un monopolio público por uno privado no nos va a llevar necesariamente a buen puerto, y posiblemente dentro de algún tiempo, si esto no lo remediamos entre todos, nos pueda llevar a unos servicios de peor calidad y a unas tarifas mucho más caras.

Por todo lo cual, señorías, espero que la proposición no de ley sea bien acogida por todos ustedes.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Camarasa.

A esta proposició no de llei hi ha una esmena presentada, la número 11.
885, del Grup Parlamentari Popular.
Per a la seua defensa i presentació té la paraula el senyor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Molt excel·lent senyora presidenta.

Senyories.

Crec que és oportú parlar hui dels aeroports.
Sempre és oportú parlar dels nostres aeroports, però hui, en un dia tan significat, en què milers i milers de valencianes i de valencians estan utilitzant el nostre aeroport de Manises per a desplaçar-se a París en este cas concret per a acompanyar al nostre València en la final.
.
.
, als que desitgem que tinguen una anada i una tornada sense ningun problema, també als que van per carretera i als que van per ferrocarril, faltaria més.
Però dic que és oportú parlar hui dels nostres aeroports i solidaritzar-nos amb els problemes que hagen pogut tindre eixes valencianes i valencians que estan utilitzant el nostre aeroport i que entre tots procurem millorar eixos servicis en benefici de la nostra societat.
I dia que ens solidaritzem amb ells, amb els problemes que hagen pogut tindre i també amb les seues il·lusions, amb les seues ambicions, amb el motiu d'eixe viatge que els ha portat a París, i que València aconseguisca guanyar la Champions League, que és allò que la majoria dels valencians i valencianes volem.

Però entrant en el tema de la qüestió, mire vosté, senyor Camarasa, jo crec que la proposició arreplega la mateixa postura, vosté ho ha dit, que van manifestar els consellers de Transports de Catalunya, del País Basc, de Canàries i Balears, reunits a Barcelona el passat 25 de gener.
I què és allò que van fer?
Mire, jo crec que allò que van fer realment va ser una declaració política en vespres de les eleccions.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Maluenda, un moment.

Per favor, pregue silenci, perquè el senyor Camarasa tampoc el pot escoltar.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Li dia al senyor Camarasa que crec que allò que van fer va ser una declaració política electoralista en vespres d'eixes eleccions que a continuació van vindre, generals, ja que es tractava de dates pròximes a elles.
I és molt significatiu que únicament participara en eixa reunió, de les comunitats que governen els socialistes, el Psoe, només Balears, mentre que Andalusia, que té molts aeroports i que té una afluència de trànsit important perquè té zones turístiques, en canvi no va participar ningun representant del govern d'Andalusia en eixa reunió de Barcelona, cosa que em fa pensar a mi i al meu grup que el Partit Socialista, a nivell general d'Espanya, no compartix en la totalitat el plantejament que vosté ha fet aquí.

Mire, la proposta juga amb l'engany ­o amb la confusió, no vull que es prenga en sentit pejoratiu­ a l'entorn dels possibles sentits de la gestió directa.
La menció a l'article 33.
7 de l'Estatut d'Autonomia, sobre la competència de la Generalitat per a executar la legislació de l'Estat en matèria d'aeroports d'interés general quan l'Estat no es reserva la seua gestió directa, es referix al fet que la legislació estatal poguera previndre la participació en la gestió d'altres administracions territorials, i així sí que podria entrar a exercitar la Comunitat Valenciana eixa competència d'execució.

Jo crec que és una interpretació errònia.
Però no vol dir això que seria absurd que l'Estat poguera establir les normes per les quals deixaria de prestar una competència que en estos moments és exclusiva d'ells.
No vol dir tampoc que l'Estat no poguera respectar, que ja ho fa, la participació que els governs de les nostres comunitats puguen tindre en les decisions, les grans decisions que puguen afectar als nostres aeroports en el moment de decidir les inversions, de decidir les millores, de decidir les ampliacions.
Acceptar la interpretació que fa la proposició no de llei sobre allò que entenem que seria la privatització crec que és erroni, que no respon a la realitat.
Mire, l'Estat no crec que renunciara a una competència inequívocament d'ell, que ho diu clarament l'article 149.
1, clàusula 20, de la Constitució.
No crec que l'Estat renunciara a eixe dret.

La proposició parla també del dèficit històric, inclús ha dit en algun moment "recuperar la gestió".
Bé, jo crec que recuperar és sinònim, d'alguna forma, de tornar a exercir alguna cosa que hem tingut, i jo he de dir a la seua senyoria que este diputat no recorda que en ningun moment hem disposat els valencians ni ninguna altra comunitat de la gestió dels seus aeroports.
Per tant, no es tracta de recuperar, es tracta d'aconseguir una cosa nova.

Es pot admetre que els aeroports no han rebut determinades inversions amb la urgència que seria desitjable, però allò que no es pot és parlar de dèficit històric, ja que cal assenyalar com a exemple les recentíssimes obres de remodelació de la terminal de passatgers de la terminal de Manises, que han requerit una gran inversió i que s'ha fet i que està fent-se.
Els plans directors de l'Altet i de Manises, instruments exigits per la llei, ordenaran grans inversions que es realitzaran en estos aeroports en els pròxims anys, i això sap vosté que està planificat i va a fer-se; de fet, ja s'ha presentat el projecte del Pla director de l'Altet a finals del passat mes de gener.

L'actual model de gestió dels aeroports és certament millorable, i el Consell compartix la necessitat de perfeccionar-lo i el Grup Parlamentari Popular també.
En este sentit, entenem que la Comunitat Valenciana deuria tindre participació en la gestió dels aeroports i es podria buscar un altre model, similar al dels ports estatals després de la reforma que ha introduït el govern del Partit Popular, que està donant bons resultats.
Podria ser un model, entre altres, per als nostres aeroports.
Però en els ports no s'ha transferit la gestió a les autonomies, no s'ha transferit la gestió a les autonomies.

L'important és que els aeroports funcionen bé.
Això és el que nosaltres volem.
Si per a això la cosa més adequada és que es privatitzen determinats servicis dels aeroports o donar vies de participació al capital privat, no tenim res a oposar, amb independència que els aeroports siguen de l'Estat o de les comunitat autònomes.
De fet, segons la premsa, això mateix és el que opinen les quatre autonomies que es van reunir a Barcelona, que no rebutgen la privatització de tot o de part de la gestió; allò que reclamen és que siguen les autonomies mateixes les que privatitzen.
Mire vosté si li ho dic clar: independentment de qui siga la titularitat, de l'Estat o de les autonomies, nosaltres allò que volem és que es funcione millor, que els aeroports donen un servici millor a la societat, i si per a això és necessari privatitzar-los, no tindrem res en contra de la privatització.

És necessària una mínima prudència en este tema a l'hora de reclamar les transferències de la gestió.
Jurídicament ja s'ha assenyalat que la Constitució fa de l'Estat el titular de la competència exclusiva sobre els aeroports d'interés general.
Des del punt de vista de la gestió, no pareix aconsellable suprimir la visió del conjunt i de l'equilibri financer que necessàriament ha de tindre este sistema aeroportuari nacional.
Cal no oblidar que l'Altet té superàvit, però Manises és deficitari.

El Psoe hauria d'aclarir i definir millor quina és la seua proposta, perquè només ens diu que cal reclamar la competència en la gestió d'eixos aeroports, però no ens diu quin seria el model a utilitzar després.
Que anem, a anar d'una forma irresponsable a demanar una cosa sense saber primer què és el que volem fer per a millorar-ho?
Jo crec que seria un error.
Ara, això sí, al que no renunciem és al nostre dret a participar en les grans decisions que ens puguen afectar.

Per això li hem presentat una esmena alternativa que diu: "Les Corts Valencianes insten al Consell que, conjuntament amb el Ministeri de Foment, estudie possibles vies de modificació de l'actual marc jurídic aeroportuari, per a permetre una major participació de la Generalitat en la gestió dels aeroports d'interés general situats a la Comunitat Valenciana".

Què vol dir açò?
Que no renunciem a la participació del nostre govern, del govern de la Generalitat, en eixes grans decisions.
Ara, tenim clar que són d'interés general, i la gestió per interés general està en mans de l'Estat; ara bé, que el govern de la Generalitat tinga un major grau de participació, tinga un major grau de participació en eixes grans decisions, en eixes inversions, en eixos projectes.
Què volem per als nostres aeroports és la Generalitat la que ha de dir-ho, què necessitem per als nostres aeroports és la Generalitat la que ha de dir-ho.
I que no siga com fins ara, només exigir que es facen inversions per a millorar eixos aeroports, sinó participar, clar que sí, participar en tot allò que ens puga afectar.

Mire vosté, nosaltres som partidaris inclús que la Generalitat Valenciana puga participar en les grans decisions que es prenen en la Unió Europea en totes aquelles qüestions que ens afecten als valencians.
Com no anem a ser partidaris que participe també en la gestió de les grans decisions de l'Estat espanyol?
És un dret que tenim, al qual no renunciem.
Però això no passa necessàriament perquè es transferisca la gestió, sinó que en eixa gestió participe la Generalitat.
Eixa és l'esmena alternativa que presentem i que espere que vosté, el seu grup, senyoria, accepte.

Quant a la notícia que vosté ha mencionat aquí sobre la reunió de fa uns dies a Canàries, he de dir-li que el titular que ha aparegut en un periòdic no té res a vore amb la realitat d'eixa reunió, no té res a vore amb eixa reunió.
Jo no he estat, senyor Gozalbo, però crec que vosté tampoc.
Però jo en tinc coneixement perquè és un tema que em preocupa, com he dit anteriorment, puntual de què és allò que la Generalitat ha fet sobre això.
I la Generalitat, el nostre govern, el que diu és que sempre està disposat a la participació en totes aquelles reunions en què hi haja un diàleg, en què hi haja un possible enteniment per a millorar les coses que ens afecten, en este cas els aeroports.

Encara que el conseller d'Obres Públiques no va estar a Canàries, sí quan li van consultar què pensaria si s'aplega a un acord de demanar diàleg.
.
.
, diàleg que ha oferit ja el ministre de Foment.
El senyor Álvarez Cascos ja ha oferit eixe diàleg, perquè en estos moments crec que no té clar quina és la via més apropiada perquè acaba d'arribar al ministeri, no té clar quina és la via més adequada per a aconseguir allò que tots volem.
I sí que està obert a una reunió, a un estudi amb els consellers competents de cada comunitat afectada per a poder aplegar a conclusions.
I això sí que diu la Generalitat, la nostra Generalitat, sí que diu a través del conseller senyor García Antón: sí, sí que estem disposats a participar en eixa reunió en què es busca aplegar a un enteniment, en què es busca aplegar a conclusions i en què ja per anticipat hi ha una oferta de voluntat de diàleg per part del nostre ministre, del ministre español de Foment, senyor Álvarez Cascos.

I això sí que és veritat.
Però en ningun moment la Generalitat ha dit que reclamarà a Foment la gestió dels aeroports de Manises i l'Altet.
Això és un titular grandiloqüent d'un diari d'esta comunitat però que no ha sigut exrpressat en ningun moment pel responsable de la Conselleria d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports de la nostra Generalitat, que és el senyor José Ramón García Antón.
Això no ho ha dit el senyor García Antón, però sí que ha manifestat la seua voluntat de participar en totes les reunions que busquen l'enteniment, que propicien el diàleg entre les comunitats espanyoles per a millorar la gestió dels aeroports, i per a aconseguir participar directament en la gestió dels seus aeroports, en tot el que puga afectar i que puga repercutir en una millora del servici que els aeroports deuen donar a la societat.

Per tant, espere, senyor Camarasa, que tinga a bé acceptar la nostra esmena, perquè ens encantaria votar a favor esta iniciativa.
Perquè compartim la seua preocupació, encara que en matisos, en matisos com li he dit.
Però crec que seria bo que donàrem un primer pas, i crec que el text alternatiu que li plantegem no és contrari al que vosté planteja.
Possiblement siga com una acció més pròxima en què caldrà anar avançant en el futur fins el que vosté pretén, però en la forma que estipule l'ordenament jurídic, i en la forma en què l'estat considere la participació dels governs autonòmics en eixes grans decisions dels nostres aeroports.

Li deia i repetisc, espere que accepte l'esmena perquè ens encantaria aplegar una volta més al consens, no solament en vostés, sinó en tota la cambra, també en el Grup d'Esquerra Unida, en tot allò que puga afectar a la societat civil valenciana, en tot allò que siga tendent a millorar els servicis que els poders públics tenen l'obligació de donar cada volta millor a la nostra societat.

Res més i moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Maluenda.

Per a acceptació o no d'esmenes, té la paraula el senyor Camarasa.

 

**El senyor Camarasa Albertos:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señorías.

En primer lugar, felicitarme por la presencia del vicepresidente del Gobierno Valenciano que no ha podido asistir al principio, pero ya se ha unido a la discusión de este tema tan interesante.
En cualquier caso, felicitarle y felicitarnos de que pueda asistir y si es posible.
.
.
interpretar el sentido de lo que estamos defendiendo.

Mire, señor Maluenda, permítame una pequeña licencia.
Usted hacía referencia a la declaración de Barcelona y a cuatro autonomías.
Claro, es que yo al principio de la discusión hablaba de que habían transcurrido cuatro meses, y en cuatro meses, como su señoría sabe, y saben el resto de sus señorías, pues han pasado muchas cosas, incluso que el Valencia ha llegado a la final.
No estaba.
Y en ese marasmo y con un cierto forofismo por su parte, que admiro y me alegro -le veo ahí con la bufanda haciendo tal­, pues se le han pasado algunas cosas.
Mire, como a veces podemos estar más dedicados a si juega el Kily González, que a la defensa u oposición de la enmienda, pues no sabemos que en la reunión de Las Palmas han estado no solamente los cuatro firmantes de Barcelona, ha estado Castilla­León y ha estado Murcia.
Mire usted, en Castilla­León hay un correligionario de ustedes, que es el señor Lucas, y en Murcia hay un correligionario, que no se lleva muy bien con ustedes pero que sigue también siendo del PP, el señor Valcárcel.
Y han firmado esa declaración, eh, han firmado esa declaración, lo que pasa que usted, o no lo sabía, está más atento a la prensa deportiva, y es comprensible, la prensa económica estos días tiene menos que hacer.

Pero mire, dicha esta licencia, le quiero decir lo siguiente.
Andalucía también se ha incorporado, Andalucía también está entre las nueve que han firmado en Las Palmas.
Y yo, por lo que decía usted del titular de un diario de esta comunidad, lo he leído, tampoco me lo he creído del todo, ya sabe usted que hay formas de titular.
En cualquier caso, lo que sí que decía el diario es que estuvieron todos, todos, menos José Ramón García Antón.
Todos menos la Comunidad Valenciana, señorías.
Todos.
El 70% del tráfico aéreo español estuvo en Las Palmas.
La Comunidad Valenciana, no.
Eso es lo que sabemos.

Mire usted, que el gobierno de la nación ha hecho inversiones en Manises y ha hecho inversiones en El Altet, en el aeropuerto de Alicante­Elche.
Claro.
Claro que ha hecho.
Mantenimiento.
Y digo mantenimiento, porque eso es lo que dicen determinados señores que tienen una mayor sensibilidad por la forma de cómo hacen ustedes las cosas que con nosotros.
Yo leo declaraciones del señor Virosque, leo declaraciones del señor Federico Félix, y dicen que piden lo que estamos defendiendo en este momento nosotros.
Ahora, eso sí, dicen que primero el Estado se gaste el dinero para arreglar los aeropuertos y que después privatice, esa es la diferencia.
Pero están pidiendo, eh, quiero decir, eso está aquí, eso está aquí.

Mire usted, el problema, señor Maluenda, no está en la gestión comercial.
El problema de si los aeropuertos funcionan bien o mal está en el control del tráfico aéreo.
Y vuelvo a repetirle que ése el gobierno no lo privatiza.
Señor Maluenda, lo que quieren hacer es la gestión comercial, gestión comercial.
Y sacar un billón y medio de pesetas, como mínimo, para hacer caja.
Y eso no lo dice este modesto diputado.
Eso lo dice el señor Barea Tejeiro, hasta hace cuatro días gran gurú de las cuentas públicas de su partido; dice: ¿privatizar, para qué?
Con mucho gusto le pasaré un artículo que yo creo que tiene un fuerte contenido en el fondo y en la forma.

Y preocuparse por los aeropuertos de Alicante y Castellón, yo creo que es una posición que debemos compartir todos; que usted mismo y el señor Quirós defendían con mucho entusiasmo, y con razón que no les faltaba, en el año 91, y ahora veo una cierta debilidad en la defensa.
Veo que ha atemperado usted el entusiasmo en la defensa.
Claro, también hay que comprenderlo que hoy está usted en una posición diferente de la que tenía en el año 91.
Yo, lamentablemente para mí, no estaba en el 91, estoy en el 2000, y me toca defender una cuestión que creo que es legítima y que además sé, señor Maluenda, que su grupo está de acuerdo.
Ahora, mire usted, aceptar una enmienda que dice la enmienda es estudiar.
.
.
Pues mire usted, estudiar, sí, todo lo que haga falta, pero es poco compromiso para que lo que nosotros solicitamos.

Y, mire usted, señor Maluenda, yo no sé qué pasa cada vez que hay que evidenciar el poder valenciano, que no se evidencia.
Mire usted, el señor Lucas defiende las posiciones de sus aeropuertos.
Poco tiene que ver Castilla­León con la Comunidad Valenciana en la necesidad de tener unas infraestructuras aeroportuarias de calidad.
Poco, pero defiende su territorio.
Poco tiene que ver el señor Valcárcel, que solamente tiene el aeropuerto de San Javier, y defiende su posición; aeropuerto, que, ojo, podría entrar en colisión con el de Elche­Alicante, con el de El Altet.
Y lo defiende y no tiene ningún temor a enfrentarse a su propio gobierno.
¿Por qué?
Porque cree lo que está defendiendo.
Cree lo que está defendiendo.

Mire, señor Maluenda, yo creo que ustedes pueden haber hecho un esfuerzo de aproximación, pero su posición de estudiar es poco comprometida para mi grupo; no avanza significativamente en nada de lo que pretendíamos; no satisface las necesidades de la comunidad; no conecta con los intereses de las organizaciones camerales de la comunidad.
Y, además, en esa definición-indefinición de mayores competencias para la Generalitat Valenciana, señor Maluenda, yo en este momento no sé qué competencias tiene la Generalitat Valenciana en las gestiones aeroportuarias y espero con mucho gusto que usted pueda indicármelas, para saber qué estudiaríamos más, simplemente por entender qué es lo que nos ha querido decir.

Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Camarasa.

Per a rèplica, té la paraula el senyor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Molt excel·lent senyora presidenta.

Senyories.

Mire, senyor Camarasa, quan vosté parle que no s'entenen, que si es porten bé o mal, per favor, no mire a este grup.
Ací en este grup tot el món es porta bé.
Tot el món se sent integrat en un important projecte que presidix el president de la Generalitat, el senyor Eduardo Zaplana.
Tot el món té la seua participació en les decisions que pren el partit a través dels òrgans col·legiats, i que establix el nostre estatut intern de funcionament.
Perquè on la gent no s'entén bé és ací, on la gent discutix, on la gent es *navaixeja*, on la gent s'enfronta constantment.
I és trist i lamentable, i que li conste que ho sent enormement.
Ho sent enormement, perquè el Partit Popular necessita enfront un partit d'oposició seriós, i sempre un interlocutor vàlid, que estiga investit d'autoritat pel seu propi partit.
Per tant, per favor, no ens faça eixes comparacions.
I repetisc, que és trist i lamentable i jo ho sent.
Volguera que acabaren quan ans possible en eixa situació.

Quant als elogis que fa dels nostres companys el president de Castilla­León, senyor Lucas, i del senyor Valcárcel a Múrcia, li ho agraïsc enormement.
Fa justícia.
És veritat que són dos grans presidents que estan funcionant molt bé.
I a més, fixe's si dic que fa justícia, li agraïsc fins els gestos de reconeixement, perquè li enviaré els diaris de sessions, vaig a enviar-li'ls als seus companys en l'oposició, tant a Múrcia com a Castilla­León, per a què sapien què és el que es pensa aquí dels dirigents populars al front d'eixes institucions tan importants per als murcians i per als castellans.
Moltes gràcies pel seu reconeixement.

Mire vosté, què és el que s'ha aprovat a Canàries?
Està vosté confós.
*(Remors)* El senyor García Antón i el Govern de la Generalitat ha dit sí al que s'ha aprovat a Canàries sense necessitat d'anar.
Perquè el que ha sigut és acceptada eixa reunió d'oferiment de diàleg que ha fet el ministre de Foment, senyor Alvarez Cascos.
Eixa és la realitat.
L'única cosa que s'ha aprovat en eixa reunió de Canàries no és reclamar la gestió a Foment, en absolut.
El que allí s'ha aprovat i s'ha traslladat per escrit al ministeri és demanar eixa reunió, acceptar eixe oferiment que ha fet el ministre de Foment, per a poder avançar en la participació de les nostres comunitats, dels nostres governs comunitaris en les grans decisions dels aeroports de cadascuna d'eixes comunitats.
Que en definitiva és el que jo a més estic dient-li en la nostra esmena alternativa.

Mire vosté, no em parle d'abandó dels aeroports.
Jo he sigut cuiner abans que frare.
Jo he sigut membre de l'oposició, i estic orgullós d'haver-ho sigut durant dotze anys, i m'he preocupat també de demanar que els governs de torn, els legítims governs que en cada moment han tingut els valencians, recabaren de Madrid les inversions necessàries en els nostres aeroports.
I per això estic en condicions de dir i de recordar que no és precisament el Partit Popular qui té la responsabilitat que Iberia abandonara l'aeroport de l'Altet, que ens quedàrem sense la terminal de mercaderies.
Vosté pot a més mirar els diaris de sessions, els diaris oficials de les Corts, el *Butlletí de les Corts*, i comprovarà quantes i quantes preguntes he plantejat demanant que es millorara la il·luminació de l'Altet, que era un desastre i era perillós per aterrar els avions.
I quantes voltes demanava allò de la torre de control, les obres de la torre de control i les inversions necessàries.
O siga, que no és una cosa nova.

En estos moments jo crec que és important que aquí existisca la voluntat, i crec que en això sí que coincidim tots, que el nostre govern puga participar en eixes decisions que afecten als nostres aeroports.
Per això jo entenc que l'esmena que plantegem, ve a reforçar la pretensió que porta a la reunió en el Ministeri de Foment a les comunitats autònomes.
Perquè ve a reforçar, perquè van a dialogar, a buscar, que existisca una nova forma de funcionament en què els governs autonòmics tinguen major participació en eixes decisions.

Bo, doncs això és el que diu la nostra esmena.
Ara, que a vosté li pareix poc.
¿Vol que posem a més que no solament que insten a què conjuntament en el ministeri estudi, sinó que impulse al mateix temps?
No tenim cap inconvenient.
Bo, que impulse.
El que no podem acceptar en este moment és que aquí s'acorde exigir o demanar la gestió a Foment dels aeroports de Manises i de l'Altet, perquè eixa no és la voluntat tampoc que han expressat els governs de les altres comunitats.
No és la voluntat.

És veritat que va haver aquella primera de Barcelona i ara la de Canàries.
És veritat que aleshores el València estava en la fase prèvia i hui va a guanyar la *Champions League*.
Ha passat un temps, és veritat.
Però, també és veritat que la nostra voluntat és que en totes les coses, en totes les coses que afecten als valencians, el Govern de la Generalitat tinga la possibilitat de participar en les altres decisions.
Siguen decisions de l'estat espanyol, siguen decisions de la Unió Europea.
En totes, sense exclusió.
Bo, anem a avançar en això.

L'esmena el que diu és: "les Corts insten al Consell a què, conjuntament en el marc del Ministeri de Foment, estudie ­i estaríem disposats a incloure en la transaccional "i impulse"­ possibles vies de modificació de l'actual marc jurídic aeroportuari, per a permetre una major participació de la Generalitat en la direcció dels aeroports d'interés general que estiguen en la Comunitat Valenciana.
Jo crec que seria bo que adoptaren este acord.

 

**La senyora presidenta:**

Senyor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

Acabe, senyora presidenta.

Per tant, li mantinc eixa possibilitat de transaccional i, si no ho accepta, sí que li dic que conseqüents en la voluntat del govern de tots els valencians i totes les valencianes, el Grup Parlamentari Popular, si vosté em rebutja l'esmena, presentarà una proposició no de llei en este sentit, perquè crec que és el sentit majoritari de tota la societat civil valenciana i de tots els col·lectius que es vorien beneficiats per eixes mesures que el govern de la Generalitat està impulsant.

Res més i moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Maluenda.

Senyor Camarasa, per a rèplica, té la paraula.

 

**El senyor Camarasa Albertos:**

Gracias, señora presidenta.

Señor Maluenda, le agradezco los esfuerzos que hace por irse aproximando a la proposición.
Se lo digo sinceramente.
Pero lamentablemente creo que mi grupo no va a poder aceptarla.
Es avanzar muy poco en la idea inicial que teníamos, sobre todo porque de verdad, señor Maluenda, algo deben de haber visto el resto de comunidades, incluso sus comunidades gobernadas por el Partido Popular, cuando como mínimo han hecho un gesto de interés, se han desplazado hasta Canarias, han hecho una apuesta en común que a mí, personalmente, y a mi grupo nos hubiera gustado también que hubiese hecho el gobierno valenciano.
Es ya de entrada una posición que no entendemos.
Posiblemente, el señor García Antón tuviese compromisos previos, pero podía haber ido cualquier miembro de su departamento, como mínimo para haber evidenciado el interés que tenía la Generalitat Valenciana en este tema.
Y eso, señor Maluenda, no se ha producido.

Y eso a mi grupo le hace pensar que lo que el gobierno pretende es ganar tiempo, a ver qué se decide en una supuesta o una probable entrevista con el señor Álvarez Cascos y situarse al pairo y ser un gobierno y ser un presidente complaciente que no crea problemas en Madrid.
Esa es nuestra impresión, probablemente no sea así y estaré equivocado, *(remors)* estaré equivocado.

Mire usted, señor Maluenda, a mí el subconsciente no me traiciona, a usted probablemente sí, porque lleva en esta Cámara muchísimo más tiempo que yo y ha tenido que mantener dos posiciones: desde pedir que se pusiera en el aeropuerto de Alicante, Elche­Altet, todo lo que usted creía conveniente, a decir ahora que se hacen obras de mantenimiento, que, mire usted, es que se ha arreglado un hangar y se ha reparado un bache.
Más menos interpretación libre, pero lo que ha dicho usted.

Yo lo que le repito es que la gente que utiliza el aeropuerto de Elche, Alicante, El Altet, y la gente que utiliza el aeropuerto de Valencia se quejan; que se quejan los usuarios, que se quejan las organizaciones camerales, que les dicen a ustedes que tienen que arreglarlo, que eso es infumable.
Y no me hable usted de planes directores.
Es que me dice "estamos con el plan director".
Pues, mire usted, como si están con la chata.
El plan director si no se concreta no vale para nada.
Y eso hubo una reunión.
.
.
*(remors)*

¿Puedo continuar, señora presidenta?

Eso no lo decimos nosotros solamente, lo dicen las personas, lo dicen las empresas, lo dice el tejido civil y empresarial valenciano.
Y ustedes, que saben que es necesario, temen molestar al señor Aznar, que manda mucho, y se puede cabrear.
Yo creo que esa es la interpretación que tenemos que sacar.

Y, mire, tema aeropuertos, vuelvo a insistirle.
No es un problema de la gestión comercial, no es un problema del que tiene que llevar la concesión de los parkings, no es un problema de las tiendas, no es un problema de los restaurantes, no es un problema de las jardineras, no es un problema de los *fingers*; es un problema del control de la navegación aérea.
Y esa, le repito, señor Maluenda, se la sigue reservando el Estado.

¿Entonces de qué se trata?
Vuelvo a insistir: de hacer caja, de sacar billón y medio de pesetas, de no poner ni una sola peseta en los aeropuertos españoles y valencianos.
Por cierto, sin embargo ­y lo digo, me sale del alma­, no entendemos por qué sin embargo ese esfuerzo en sacar un aeropuerto que sin embargo no está tan reclamado por el tejido civil valenciano, como es el de Castellón.
Ahí sí, ahí sí.
Y sin embargo en los que necesitan apoyo e inversión, lanzamiento, que tienen futuro, a eso parece ser que ustedes se niegan a entrar en el control de la gestión.

Es por eso, señor Maluenda, que, ya le digo, en el fondo agradeciendo la intención que tiene su señoría de incorporarse a la filosofía de esta proposición no de ley, no podemos aceptarlo y lamentamos, además, que una parte importantísima del tráfico aéreo español, como es la Comunidad Valenciana, no pueda o no quiera incorporarse a un grupo de comunidades que han decidido hacer frente a las posiciones privatizadoras del gobierno de la nación, en la que están incluidos, y en ese sentido se lo decía antes, presidente del Partido Popular que sí no tienen ningún inconveniente en defender su comunidad por encima de la subordinación a los intereses del presidente del Partido Popular.

Muchas gracias.

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Camarasa.

Per a fixació de posició té la paraula el senyor Oltra, en representació del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

Gràcies, senyora presidenta.

En primer lloc, manifestar la nostra posició favorable a votar la proposició no de llei presentada pel Grup Socialista.
Dit això, també volíem fer constar la nostra preocupació pel fet que el nostre conseller d'Obres Públiques i Transport, senyor García Antón, no haja estat en esta reunió molt recent en les illes Canàries, on s'ha estat debatent el tema del futur dels aeroports espanyols.
Creem que no hi ha cap justificació a eixa absència.
Pareix que demostra, per una banda, un desinterés en un tema que crec que ens ha de preocupar a tots nosaltres, tenim dos dels grans aeroports espanyols en el nostre territori i per tant hauria d'haver estat allí, hauria d'haver participat, hauriem de saber quina és l'opinió, de veritat, del conseller sobre aquest tema, com altres consellers d'altres comunitats autònomes, inclús amb menys importància aeroportuària, han manifestat.
Això ens preocupa i no considerem que estiga cap justificat.

Després, entrant en el fons de la qüestió.
Jo crec que la proposició no de llei el que planteja és una realitat que ha estat anunciada reiteradament per part dels responsables estatals de l'administració.
I és de nou un altre exemple d'eixe afany privatitzador que des del Partit Popular estem patint des de fa uns quants anys.
Vostés començaren ja a privatitzar els avions, continuen privatitzant els aeroports i qualsevol dia acabaran privatitzant el propi aire, o siga, que això un dia caurà també.

A nosaltres ens dóna por eixa tendència.
Nosaltres no som partidaris d'eixe afany privatitzador.
Creem que inclús, i més en determinats sectors, és un tema molt delicat, molt perillós i estem parlant d'un sector públic, d'unes instal·lacions molt sensibles en les quals s'ha de tindre una cura molt especial.
Tenim inclús exemples propets de gent inclús que té un cert ascendent amb vostés, com era la senyora Thatcher, quan va governar a Anglaterra, i va privatitzar absolutament tot el que es va trobar per allí i, entre altres, per exemple, la xarxa ferroviària.
La xarxa ferroviària, que era una xarxa exemplar, l'anglesa, avui en dia és un motiu de queixa constant, de perill constant.
Inclús recentment, amb motiu d'un accident que hi hagué, pareix recordar que en el propi Londres, amb una certa xifra de víctimes, isqueren a relluir en els informes oficials tota una sèrie de qüestions que tenien molt a vore amb el fet de què des que s'havien privatitzat tota una sèrie de mesures de manteniment, de millora, etcètera, etcètera, d'aquesta xarxa ferroviària, havia estat simplement abandonada.
I això o part d'això pot passar perfectament si s'introdueix el sector privat en un sector tan sensible com és l'aeroportuari.
Ens dóna por que els criteris de rendibilitat econòmica puguen anar per damunt de criteris del que és un servici públic, un servici obert a tota la societat.

I com els exemples estan aquí, que no els estem inventant, estan aquí, la veritat és que això ens preocupa molt i creem que inclús vostés mateixa han tingut una oportunitat d'or de què el seu conseller sabera de primera mà què és el que estava dient-se per allí i a partir d'aquí poder informar amb més garantia.

I això no vol dir que la gestió actual siga satisfactòria per a nosaltres.
Nosaltres creem que no és satisfactòria.
No nosaltres sols.
Abans s'ha dit i és correcte, que sectors socials més propers teòricament al que vosté representen també han manifestat queixes serioses de què el funcionament dels aeroports no està sent correcte, no està sent a gust d'ells.
Que pensen que d'alguna manera es troben en una situació de mancança d'inversions, de mancança de millores, absolutament necessàries per a ser cada volta més competitius i més segurs.
I estem parlant, per exemple, de les Cambres de Comerç i les recents manifestacions que han fet en el tema, fonamentalment de l'aeroport de l'Altet, que és un probablement dels grans aeroports espanyols.

Ha sigut una gestió absolutament deficient en general en tot el sector aeroportuari, una gestió deficient d'un ministre deficient.
Tan deficient que, evidentment, no ha continuat sent ministre d'este sector, perquè pràcticament ja es trobava en el disgust de quasi tot el món per la seua gestió ineficaç.
Ara, és cert que hi ha un altre ministre, de moment no ha dit que vaja a tirar endarrere aquesta proposta.

Per tant, nosaltres continuem, per una banda, exigint millores, siga de qui siga la gestió dels aeroports, en els nostres aeroports.
Pensem que eixes millores que vénen sent demandades des de fa molts anys és necessari que quan ans es duguen endavant.
I estem parlant ­no vaig a repetir algunes de les qüestions que abans s'han dit, però és cert­ de les terminals de càrrega, ampliacions de pista, etcètera, etcètera, que estan allí i que van passant els anys sense que això es duga endavant.
Això cal fer-ho.

Nosaltres, evidentment, som partidaris de què els aeroports continuen dins el sector públic.
Si l'Estat decideix continuar conforme està fins ara, nosaltres en principi no tindríem cap inconvenient.
Precisament el fet que anunciaren i que ratifiquen eixa voluntat privatitzadora és el que fa que ens posicionem absolutament en contra d'eixa posició.
Si l'Estat vol deixar eixa responsabilitat creem que estem en condicions els valencians i valencianes de poder reclamar assumir eixa competència.
Tenim inclús la pròpia cobertura del propi estatut que ens ho diu.
Crec que tenim la suficient capacitat i la suficient voluntat política, si així ho volguérem, de dur-lo endavant.
Crec que prestarem un gran servici a tots els valencians i valencianes si la gestió fora directament per part de la Generalitat, si és que l'Estat, torne a dir-lo, definitivament vol renunciar a ella.
Crec que seria un flac favor, quan no inclús un propi perill, el que instal·lacions d'aquesta importància es pogueren privatitzar i a partir d'aquí no sé què passaria.
Crec que tenim les condicions ideals en estos moments perquè açò no passe.
Es tracta simplement de manifestar eixa voluntat i tenim l'oportunitat avui, mitjançant la votació que a continuació anem a fer, de què eixa manifestació de la voluntat valenciana es manifeste.

I jo crec que és important, crec que en aquestos moments el nou ministre d'alguna manera el que està fent és un poc una ronda de converses a vore de quina manera pot emparellar una qüestió que no ha rebut, diguem, l'audiència tan positiva que ells creien que anava a rebre, perquè hi ha sectors que plantegen dubtes i no són solament des dels partits d'esquerra; hi ha inclús, ja dic, institucions proclius a ells, evidentment inclús, antics socis de govern, com podria ser Convergència i Unió, però també responsables del propi Partit Popular, que plantegen qüestions aquí.

Crec que és el moment adequat per a evitar que es note clarament que des de la Comunitat Valenciana estem en contra d'eixa idea que es va llançar fa uns mesos de poder privatitzar els aeroports.
Això s'ha de fer constar, això s'ha de notar.
I a partir d'aquí, a partir d'aquí, lògicament, oberts a participar en qualsevol discussió, en qualsevol mesura per la millora dels nostres aeroports.
Però, en primer lloc, crec que hem de manifestar la nostra oposició contrària a eixe intent de privatitzadors.

Moltes gràcies.

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Per a rèplica, té la paraula el senyor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

Molt Excel·lent Senyora Presidenta.

Senyories.

Molt breument per a deixar constància, senyor Oltra, en torn de rèplica a la seua senyoria, que no és cert que el conseller d'Obres Públiques no volguera assistir a la reunió de Canàries ni que passara d'ella.
No és cert.
Se li va comunicar telefònicament dies abans de la reunió, però el conseller d'Obres Públiques tenia altres compromisos ja adquirits, altres temes importants també ­no oblidem que estem parlant d'una macroconselleria que té departaments importants, tots els departaments són summament importants, i que inclou moltes competències­, i li era impossible acudir a la reunió, però en cap moment fa ver cap menyspreu al que allí es poguera acordar.
Prova inequívoca és el que he dit abans: que el que estava mal era el titular, que eixe titular no responia a la realitat, que eixe titular, que deia que la Generalitat reclamarà a Foment la gestió dels aeroports, no és veritat.

No obstant això, sí que és veritat el que diu en la informació, que diu que posteriorment, i prèviament per telèfon, quan va ser convocada eixa reunió i es va excusar el conseller García Antón, ja va dir que estava d'acord en participar, en anar i participar en eixa reunió amb el ministre, que és el que allí es va acordar en Canàries; en eixa reunió amb el ministre, atenent a l'oferta de diàleg que el mateix ministre de Foment, el senyor Francisco Alvárez Cascos, ha fet als consellers de la matèria competent en les distintes comunitats.

Per tant, que no quede aquí eixe missatge que vosté ha deixat, que passen, que no vulguen saber res, que no els preocupa en absolut.
Això no és veritat, senyor.
Crec que està vosté confós, o l'han informat malament, senyor Oltra.
El senyor conseller sí que tenia interés en participar en eixa reunió, el que passa és que, per la proximitat amb la qual se li va convocar, li va ser impossible, però ja va anunciar al consejero de Canarias, en este cas, que estava disposat a acompanyar-los a Madrid i, aprofitant eixa oferta de diàleg del senyor Alvárez Cascos, aplegar a les conclusions més convenients per a tots en la millora del servici d'eixos aeroports.

Però és que jo no sé per què vosté ens culpa a nosaltres d'eixa situació dels aeroports.
Jo he de dir-li que durant tots els anys en què van governar altres, durant els anys en què va governar el Psoe, mai es va plantejar transferir la gestió dels aeroports a les comunitats autònomes.
Mai.
A més, li dic més, tot el contrari.
L'actual model de gestió dels nostres aeroports, que té origen en la creació d'Aena, és per Llei 4/1990.
I sap vosté qui governava amb majoria absoluta?
Governava el Partit Socialista.
És una llei socialista la que crea Aena per a la gestió dels aeroports.
Eixe és el model que els socialistes, fent ús legítim de la potestat que els va atorgar el poble lliurement en una votació ­això no ho discutisc­, són els que van fer eixe model de funcionament, promulgant una llei quan tenien una majoria absoluta.
Per tant, no ens reprotxe a nosaltres eixe funcionament, que nosaltres sí que volem buscar noves vies.
.
.
nous models de funcionament dels nostres aeroports perquè puguem participar en eixa gestió.

Per això, la nostra esmena, que ara ja no té cap sentit, perquè qui tenia la potestat exclusiva d'acceptar-la o no era el Grup Parlamentari Socialista, i fent ús del seu dret legítim, encara que jo pense que de forma equivocada, l'ha rebutjada, el que pretenia és que es canviara eixe model, que s'estudien nous models de funcionament dels aeroports que possibiliten la participació del nostre govern.

Mire, l'oferta de diàleg l'ha feta l'actual ministre de Foment, senyor Alvárez Cascos, han arreplegat el guant els consellers de les comunitats, i també el senyor García Antón, preocupat per eixe tema, ha arreplegat eixe guant i s'ha sumat a l'acord, es va adherir a l'acord per telèfon perquè tenia la impossibilitat física d'estar en dos llocs al mateix temps.
I eixa és la realitat.
I anirà a eixa reunió de Madrid, i participarà en eixes decisions i defensarà el que entenga que és més convenient per al millor funcionament dels nostres aeroports.

Per tant, que no es diga ací el que no és, perquè les coses estan molt clares.
I si algú ha abandonat eixa situació dels aeroports i si algú ha creat eixe model de funcionament dels aeroports, han sigut els que legítimament governaven abans, i quan tenien les competències plenes, ni demanaven ni transferien la gestió d'eixos aeroports, sinó que a més van crear per llei, en 1990, Aena, que és el model de funcionament dels aeroports espanyols.

Res més i moltes gràcies.

 

**La senyor presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Maluenda.

Té la paraula, per a rèplica, el senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

La qüestió jo crec que té poc debat, o siga, el conseller no va anar.
Jo crec que és lògic que vosté busque una excusa, però és una excusa, en tot cas, de mal pagador.
A més, molt pobra.
Perquè diu: "És que va rebre un avís telefònic en poquet temps.
" Xe, tan poqueta consideració tenen al nostre conseller a nivell estatal que l'avisen quasi l'últim i a última hora!
Home, a mi pareix que això no és seriós.
Alguna cosa deu haver passat ahí.
Jo no sé.
.
.
La qüestió real és que ell no va anar.
I tampoc va enviar a ningú, pel que pareix ser, algun director general, algun càrrec per a dir: "Bé, açò funciona.
.
.
" No.
Pareix ser, segons la premsa, que allí no hi havia ningú i tot va ser a base de telèfon.
Home, jo crec que no hem quedat bé, a pesar que s'intente dissimular.
I jo crec que no és un bon exemple el que ha passat ahí.

Tampoc crec que siga correcte que per a contrarestar açò, tornem a parlar del Psoe que fa cinc anys estava dalt.
És evident que estaven ahí.
I vostés i nosaltres m'imagine que quan correspondria els criticaríem i tal.
Però ja duen cinc anys, cinc anys en els quals s'han fet moltíssimes coses i s'han deixat de fer altre moltíssimes.
Per tant, la responsabilitat de vostés està ahí.
Jo crec que ningú plantejaria fer-se càrrec aquestos moments dels aeroports, si no és que algú que està per damunt el que ha plantejat és la privatització, perquè probablement les comunitats autònomes que estan en un procés encara de consolidació, probablement tinguen altres prioritats.

Però, clar, quan algú plantege la privatització pura i dura, em pareix absolutament legítim que des de les comunitats autònomes que tenen interés en el tema, es plantege que això no passe i fer-se càrrec de la gestió.
Això fins ara no havia passat.
No podem saber què haguera passat si aquells hagueren continuant governant, però la història ens diu que els qui governen són vostés i els qui han platejat la qüestió són vostés.
Per tant, el que estem parlant ara és d'un tema, no d'un tema hipotètic del que podria haver sigut i no va ser.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Conclòs el debat, correspon a continuació la votació de la proposició no de llei sobre transferència a la Generalitat Valenciana de la gestió dels aeroports valencians, presentada pel Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.

Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 38 vots a favor, 42 en contra, cap abstenció.
Queda rebutjada la proposició no de llei.

Se suspén la sessió per deu minuts.

 

*(Se suspén la sessió a les 11 hores i 45 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 12 hores i 15 minuts)*

***Presa en consideració de la Proposició no de llei sobre creació del Fòrum de la immigració de la Comunitat Valenciana, presentada pel GP Socialista­Progressistes (RE número 7.
587, BOCV número 34).***

**La senyora presidenta:**

 

El punt dos de l'ordre del dia és la Proposició no de llei sobre creació del Fòrum de la immigració de la Comunitat Valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.

Per a la seua presentació i defensa, té la paraula la senyora Espí.

 

**La senyora Espí de Navas:**

 

Gracias, señora presidenta.

Buenos días, señores diputados y señoras diputadas.

Pensamos por parte del Grupo Socialista que es un momento de vital importancia para presentar esta propuesta no de ley.
Y sobre todo pensamos que, antes de entrar al desarrollo de la misma, sí que es necesario que hagamos un pequeño recorrido a lo largo de la historia para saber por qué es importante debatir en este momento la inmigración, por qué pensamos que es un tema que debe requerir la atención de todos los grupos políticos y de todos los que hacemos política cotidianamente para dar una solución de una forma rápida y para que nuestro país sea, en definitiva, un ejemplo de saber adaptarse y saber solucionar los temas que, por la experiencia de otros, ya sabemos que existen.

¿Por qué consideramos que es importante la inmigración?
Yo creo que todos coincidiremos que es importante, tanto que afecta al desarrollo de los derechos humanos.
La Declaración Universal de los Derechos Humanos, en su artículo 13, declara el derecho a viajar y a establecerse; derecho que en muchos casos no se puede ejercer.
Es verdad que se puede salir, pero en la mayoría de los casos no se puede entrar.
No les dan los visados, por lo tanto, no pueden establecerse.
En todo caso, el derecho de la Declaración Universal de Derechos Humanos queda claro que, de momento, en algunos casos es inaplicable.

Prueba evidente de ello también es el creciente número de personas que en nuestro país ­hombres, mujeres y ya niños­ salen en pateras, o como pueden, para acercarse a nuestro país y, en caso de llegar en condiciones y de no ser interceptados, también tienen que soportar duras condiciones para poder establecerse y poder encontrar un puesto de trabajo o garantizarse unas mínimas condiciones de vida para vivir en nuestro país.
Sin ir más lejos, y prueba de la eficiencia de nuestros cuerpos policiales, ayer, en un día, se detuvieron a 130 personas en Ceuta y Marruecos.
130 personas.
Los que no interceptaron, andarán vagando seguramente en el camión de algún escrupuloso que no tendrá ningún inconveniente, cobrándoles un reducido precio, en traerlos a cualquier parte de nuestro país para que puedan establecerse, como vuelvo a decir.

Es importante porque ha sido cuestión central en los países de nuestro entorno más inmediato en la Comunidad Económica Europea, como Francia, Alemania, Inglaterra.
La inmigración es un elemento básico de cualquier programa electoral de cualquier partido en un país democrático.
Es importante porque estamos hablando de que afecta a una media de un 10-12% de la población activa en la Comunidad Económica Europea, hablamos de un 12% sobre la población activa.

En nuestro país, hoy, la inmigración representa un 1,7% de la población activa.
Lejos estamos de la media, lejos de los punteros, como por ejemplo Luxemburgo, que tiene en torno a un 31% y lejos de la media, que, como Francia, tienen en torno al 9 y el 11%.
En nuestro país, a día de hoy, a día de hoy, sin la regularización a 31 de julio, que volveremos a hablar, tiene un 1,7% de población activa; lógicamente población activa registrada de forma legal.
Esos son los datos de nuestro país.
Si nosotros estamos en la Comunidad Económica Europea, lo lógico de la tendencia es que en todo lo demás nos acerquemos a las condiciones de vida del resto de Europa y que lleguemos a unas cuotas en la inmigración que bordeen la media, que bordeen ese 12%.

Luego, por tanto, estamos en un tema que consideramos importante porque afecta a los países de nuestro entorno, a los países de nuestro grupo común de convivencia y de política que es Europa, pero también afectará a nuestro país de una forma mucho mayor a lo que afecta actualmente, a nuestro país y a nuestra comunidad en especial, por sus circunstancias tanto económicas como geográficas ­y lo sabemos-: agricultura, empresas manufactureras, sectores que requieren una especialización mediana.
Por eso también pensamos que es importante.

Es importante porque caminamos hacia 20 millones de personas en la Comunidad Económica Europea que van a vivir inicialmente, o que viven, sin tener el pleno reconocimiento de los derechos políticos.
Saben ustedes tan bien como yo que son personas que conviven en nuestra comunidad y que en algunos casos podrán votar en las municipales, siempre que haya un acuerdo entre los dos países, pero en muchos casos no podrán ni en las municipales y nunca, nunca, en las generales.
Vivirán en países sobre los que no podrán aplicar o decidir qué políticas quieren que se desarrollen.
Es importante porque estamos hablando de procesos éticos y morales de los países y también de procesos de consolidación de la democracia.
Importante.

Es un tema de futuro, señoras y señores.
Es un tema de futuro porque la mundialización y la globalización que todos tanto comentamos no sólo afecta al dinero y a los productos, también afecta a las personas.
No nos podemos olvidar, cuando hablamos de la globalización y hacemos ese discurso que tan bien nos sale a todos, que detrás de esa globalización, detrás de incrementar la rapidez de generar un producto, que una misma noticia la tengamos aquí y en Tailandia en tres minutos y medio, que las nuevas tecnologías avancen a esa velocidad de vértigo, que el dinero sea multinacional, que los estados estemos empezando a defendernos porque en algunos casos tienen más poder las empresas que los propios países y los propios gobiernos.
.
.
Eso que es globalización va seguido de personas con caras, con nombres y apellidos, que son parte de ese proceso y, por tanto, tienen que tener, como contrapartida a mejorar las condiciones del mercado y como parte también del mercado ­que esa cara humana siempre se olvida­, tienen que tener la contrapartida de obtener, mejorar e incrementar sus condiciones de vida.

Es un tema, por tanto, clave en el siglo XXI.
Y va a ser un tema clave en el siglo XXI porque estamos convencidos, desde mi grupo, y yo creo que en general cualquier persona que reflexione sobre la evolución en nuestro continente, de que el mestizaje, señores y señoras, es el futuro.
La inmigración será un tema clave en el siglo XXI.
O la entendemos o no entenderemos parte de los problemas de este siglo.
Ahí tenemos el reto.

Va a ser importante, y es, hasta el extremo de que no podemos comprender.
.
.
nunca podríamos comprender áreas de población, sus culturas, la lengua de los pueblos, sin entender antes los movimientos humanos que ha habido a lo largo de la historia.
Por ejemplo, los negros en África, el vudú en el Caribe, el inglés en Australia, el español en América y rubios con ojos azules en Andalucía por una colonia de holandeses que un día pasó por allí.

Por citar ejemplos históricos, diríamos la Edad Antigua, por ejemplo.
Los griegos se movían de las polis y venían hasta Altea, creo que llegaron.
También, en la Edad Media, por migraciones religiosas o por cuestiones ideológicas que siempre iban vinculadas a la iglesia, el Islam se desplazaba kilómetros para llegar a su tema de confrontación en las cruzadas con los cristianos.
Grandes movilidades humanas.

En los tiempos modernos los descubrimientos geográficos, migraciones a América, los grandes viajes de aventuras a Sudáfrica o a Australia.
Los siglos XVII y el XVIII, tres millones de europeos en América; 7 millones de negros africanos en las plantaciones americanas.
En los contemporáneos, el siglo XVIII, hasta la II Guerra Mundial, inmigraciones transoceánicas, Estados Unidos, América y Canadá.
Del año 1815 al 14, 65 millones de europeos van a estos nuevos países, 65 millones de europeos, es decir: nosotros.
Del año 1850 China y Japón se van hacia California y América del Sur.
Eso nos trajo a Fujimori; bueno, a nosotros no, a los peruanos.

Estas últimas aportaciones están motivadas en lo fundamental, y yo creo y sabemos todos que los movimientos humanos se producen buscando mejores condiciones de vida.
La última y en los últimos procesos por la revolución industrial y también la agrícola, las nuevas tecnologías desplazan a los campesinos, primero, hacia las zonas urbanas, y las zonas urbanas, en zonas con revolución industrial, se desplazan hacia donde pueden trabajar en mejores condiciones.

Y, en nuestros días, y sin repetirme en el argumento anterior, podemos hablar de que la inmigración es la consecuencia de la universalización, de la expansión comercial, de la búsqueda de mercados, de la globalización, del imperialismo, de la expansión planetaria.
En fin, llamémoslo como queramos, miles de formas hay.
Los teóricos en eso se empeñan para que lo entendamos, pero verdaderamente hoy en día eso es lo que hace mover, eso es lo que está haciendo mover en nuestro marco de actuación ­vuelvo a repetir­ 12 millones de inmigrantes y en el resto del mundo, pues, hablamos de muchos más, en torno a ciento y pico millones de personas que se mueven todos los días.
Por qué se produce la globalización lo sabemos.
La parte positiva: las nuevas tecnologías, las comunicaciones, el poder mover ingentes cantidades de productos en prácticamente pocos días para cruzar el mundo porque tenemos unos medios de transporte rápidos y eficaces también que mueven grandes volúmenes, que hacen mover la producción.
Porque la tecnología moderna facilita que la gente cualificada pueda participar en los procesos de producción rápidos, pero también cada vez más los no cualificados.
Tenemos que tenerlo en cuenta.

Por tanto, los procesos de producción se pueden controlar a distancia, incluso cada día más los procesos de control de calidad.
No hace falta que al final de la cadena de producción haya alguien controlando los procesos de calidad que desde el despacho, por ejemplo, de Levis Strauss, de Bélgica, controlan el denim azul de aquí que tenemos en Navarrés.
Lo digo porque son temas que son importantes a la hora de entender también el tema de la inmigración.

Para conseguir ese desarrollo de la globalización, quien de alguna forma en este momento es la parte fuerte, porque la parte social espero que llegue y que empecemos a hablar también de ella y de la necesidad de la contraparte de conseguir esas mejoras en la calidad de vida, para conseguir este desarrollo, quien tiene el poder, estas grandes empresas, de momento demandan, mantienen y fomentan países que no tienen problemas arancelarios, países que tienen legislación permisiva en cuanto al medio ambiente y que aún no tienen leyes que lo protejan, países donde no hay impuestos que tengan salarios bajos, faltas de libertades, no sindicación, no partidos políticos, empleo juvenil, pero sí televisión, que hace que las personas vean todos los días países donde se vive.
.
.
como muchísimo mejor, y niños que están nutridos.
Y esos mismos niños que van corriendo y viven en una chabola sin condiciones y que trabajan a lo mejor 13 y 14 horas, cuando llegan a sus casas puede ver en la televisión el juego favorito de mi hija que acabo de comprarle en el supermercado más cercano a mi domicilio.

En esas condiciones, señores y señoras, lo único que se está creando es un modelo dual de desarrollo, un modelo económico dual, que, por un lado, es poderoso porque tiene beneficios, está ligado a las grandes empresas, a las multinacionales, a los grandes grupos extranjeros ­como digo­ y, por otro, genera situaciones de subsistencia sólo para comer y que afecta a la mayoría de la población.
Es un modelo que fomenta la inmigración en la medida que fomenta y mantiene la miseria y el hambre, un modelo que en su fase poscolonial fue utilizado para importar mano de obra útil y barata en la reconstrucción de la Europa de la posguerra.
En definitiva, es un modelo que, por un lado, no les deja vivir en sus países pero que tampoco quiere que vengan.

Pero, señores diputados y señoras diputadas, la realidad es que aunque no quieren que vengan, vienen.
Y vienen, y no como antes, que se desplazaban sólo las capas más bajas y especialmente agrícolas.
Ahora vienen también las capas urbanas, clase media e incluso titulados universitarios que quieren quedarse, frente a otra vieja concepción de que venían temporalmente.
Son personas que consideran que el poder político les corresponde, pero que está en manos de otros.
Ayer eran militares, hoy empresas multinacionales, también dictadores.
.
.
Son países que, realmente, aún no han tenido la posibilidad de decir que son mayores.

Esta es la realidad y se nos exige entre otras cosas afrontar la cuestión sin demagogia, aportando soluciones por tres motivos básicos: por solidaridad, por justicia y por interdependencia.
Por solidaridad porque la debemos.
Nosotros hemos sido inmigrantes.
Y no sólo después de la II Guerra Mundial y no sólo después de nuestra guerra.
Hemos sido inmigrantes históricamente.
Hemos sido inmigrantes y, por tanto, debemos esa solidaridad.
Por justicia, porque como parte de miembros del primer mundo y de nuestra comunidad de alguna forma habremos contribuido a hacer este mundo del que somos parte, este primer mundo.
Y por interdependencia, porque vivimos en un único mundo en el que ­como dice el jesuita Vicente Ferrer, que lo oía el otro día y creo que me venía la frase al pelo­ en el que la humanidad es indivisible, no se puede dividir.
Cuando hablamos de interdependencia hablamos de que vivimos en un mundo que está interrelacionado entre sí, y, por tanto, nos afecta a todos lo que le pase a un ser humano en la otra parte del mundo, del globo de la tierra, nos tiene que afectar a todos nosotros.
Porque, vuelvo a repetir, considero que la humanidad en sí misma es indivisible.

Ello supone trabajar por potenciar planes de desarrollo para los países que permitan desarrollarse y vivir esas personas en libertad en su propio país.
De otro lado, exige leyes y políticas de acogida que respeten los derechos humanos y permitan la integración social.
Recientemente, en fecha de 23 de diciembre, se ha aprobado de forma definitiva en el Congreso de los Diputados la nueva Ley orgánica de derechos y libertades de los extranjeros en España.
*(Pausa)* Dicha ley insta en su artículo 63 a la creación de un foro para la inmigración en el ámbito estatal.
Comunidades como la catalana y la extremeña tienen constituidos sus propios foros de inmigración anteriormente a la ley.
Con posterioridad se han creado también en Cataluña, Andalucía y Madrid.

El Grupo Socialista plantea la necesidad de la creación de un foro a nivel autonómico con el fin de facilitar la aplicación de la propia ley en nuestra comunidad, repito, *(so per interferència d'un mòbil)* la creación de un foro autonómico, porque será en nuestra comunidad donde tendremos que escolarizar a niños y a niñas, porque será en nuestra comunidad donde tendremos que dar asistencia médica, porque será en nuestra comunidad donde trabajarán y será nuestra responsabilidad la aplicación de la legislación en materia laboral; porque será en nuestra comunidad donde tengamos que facilitar vivienda en condiciones, garantizando que el mercado no ejerza desde la discriminación y garantizando la no "vetización", impidiendo los suburbios para las personas inmigrantes que vengan o crear ghettos.
Podemos evitarlo, tenemos experiencia de países que ahora tienen el problema.
Nosotros estamos a tiempo de evitarlo.
Repito, a nuestro país sólo representa de momento un 1,7% de la población activa.

Será nuestra comunidad quien tenga que dar asistencia jurídica gratuita.
Será nuestra comunidad donde de forma temporal vendrá a trabajar la agricultura.
Será en nuestra comunidad donde el sector de la pesca en Castellón ­es decir, es en nuestra comunidad­ por imprevisión se quedó sin cubrir la demanda en el ejercicio del 99.
Es en nuestra comunidad donde el cupo es insuficiente, donde en Castellón hay un cupo para 440 emigrantes y una demanda de 1.
200; en Valencia de 900 y una demanda de 3.
000; en Alicante de 1.
789 y una demanda de 5.
000.
Hablo de datos del 99.
Según el señor José María Cuevas son muchos más los que pueden venir a trabajar.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Espí.
.
.

 

**La senyora Espí de Navas:**

 

Acabo enseguida, señora presidenta.

Es decir, estamos desatendiendo la demanda también.
Es en nuestra comunidad donde el día 18 aproximadamente, 18 de este mes, ya hay 12.
000 expedientes presentados, 20.
000 personas han sido atendidas en las delegaciones de Alicante, Valencia y Castellón para tramitar el expediente y, en muchos casos, sin poderlo tramitar por no tener papeles en regla.
Es nuestra comunidad en donde los ayuntamientos tienen que dar la cara y aún no tienen recursos, donde debemos facilitar el entendimiento entre las distintas lenguas y que yo sepa aún no tenemos la red de traductores.
Es nuestra comunidad la que tiene que vigilar que no haya abuso en las relaciones laborales y se cumpla la legislación.
Es nuestra comunidad la que debe dar ejemplo desde el consenso, desde la colaboración y desde la participación activa de todos los ciudadanos y todas las personas que trabajan directamente con la inmigración, dar el ejemplo y ser la primera comunidad que crea un foro específico para el desarrollo de la propia ley, para tratar nuestros problemas inmediatos.
Demos ejemplo, los problemas no serán problemas si se prevén y con antelación somos capaces de darle una respuesta.

Nada más y muchas gracias.

 

*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

 

**La senyora presidenta:**

 

A esta proposició no de llei hi ha una esmena presentada, la número 12.
350, del Grup Parlamentari Popular.

Para la seua presentació i defensa té la paraula el senyor Quirós.

 

**El senyor Quirós Palau:**

 

Con la venia, señora presidenta.

Ilustre señora diputada, ha dicho usted una cosa que yo quiero destacar aquí, y es la gran importancia que tiene para su grupo parlamentario que tratemos este tema.
Me parece oportuno decirle que coincidimos con su opinión personal y con la opinión de su grupo.
Y, es más, luego le explicaré pruebas de ese interés.

Yo creo que hay momentos en la vida política, en la vida parlamentaria, en los que hay que demostrar la estatura, la talla, las formaciones y de las personas que las integran cuando se tratan determinados temas que son temas de Estado; y se ha dicho muchas veces lo de los temas de Estado, pero estamos en un caso concreto que yo creo que, por lo menos lo valoramos así, sí que lo es.

Realmente nos gustaría aparcar esta clase de problemas del debate del día a día, de la pelea cotidiana de lo que es, en fin, conseguir resultados electorales, erosionar al gobierno, utilizar en cierto modo las tribunas para conseguir protagonismos.
Creo que aquí debemos huir todos de esas posturas y llegar a conseguir unas posturas constructivas, para nosotros no, constructivas para las personas que, como usted acaba de señalar aquí, de un modo bastante adecuado a la realidad, están necesitadas de esa ayuda, de esa ayuda que sería muy bonito que de aquí salieran reforzados con una postura colectiva.

Y le digo esto porque, mire usted, el Partido Popular ha demostrado su interés; cuando ha podido demostrarlo en toda su plenitud es cuando ha conseguido el pleno poder; cuando ha conseguido el pleno poder, en primer lugar, lo primero que ha hecho el presidente Aznar es marcharse a Marruecos a intentar solucionar, entre otros problemas, este fundamental problema que tenemos planteado.
Lo primero que ha hecho: marcharse a hablar con el rey de Marruecos y abordar este asunto con toda seriedad y rigor acompañado de sus correspondientes ministros.

La siguiente medida ha sido la de crear un secretariado de Estado ­al frente, un secretario de Estado­ y en la toma de posesión, en tercer lugar, se dijo por el Ministro del Interior, se dijo el interés y la trascendencia que este gobierno le da a los problemas de la inmigración.
Usted recordará que el ministro del Interior, señor Mayor Oreja, dijo: "Hasta ahora los problemas fundamentales que tiene planteado nuestro país es el problema del terrorismo, pero del gran problema que substituirá éste y con grandes dimensiones será el problema de la inmigración".
El problema de la inmigración, el que usted acaba de decir.
Éste es el gran problema que tenemos que solventar cara al futuro, y lo tenemos que resolver porque queramos o no queramos con nuestra caída de índice de natalidad vamos a estar necesitados de mano de obra, como muchísimos países que usted ha citado aquí con indiscutible acierto, vamos a estar necesitados de esa mano de obra que realmente hemos de integrar en nuestro contexto de vida.

El problema de inmigración no es que haya surgido antes de ayer.
El problema de la inmigración, mire usted, yo le hablo de cuando yo estudiaba, hace más de cincuenta años, yo tenía compañeros sirios, árabes, libaneses, de toda África.
Ya empezaba, y le hablo de los años cincuenta, mire usted si esa es una cosa que ha ido poco a poco, en función al desarrollo cultural y las posibilidades económicas y del grado comercial, industrial y económico, facilitando el deseo de incorporarse.
De modo que no es una situación que caiga de golpe sobre las espaldas del Partido Popular en contraste con lo que hasta ahora se haya podido hacer.
Esto no es nuevo.

Me gustaría que usted me atendiera, porque como le estoy proponiendo un tema de estado serio y una postura seria, mire usted, yo creo que mis argumentaciones no deben caer un poco en saco roto.

Yo quiero destacarle a usted una cosa.
El Partido Popular, dentro de las limitaciones que tenía en el periodo anterior legislativo, propuso una ley que está aquí y que quiero recordarle el título de la ley, era "derechos y libertades de los extranjeros en España y su integración social".
O sea, que no era solamente lo que hablaba usted de los Derechos Humanos, sino facilitaba la totalidad de los Derechos Humanos de estos señores, su integración social en el entorno español.

Y la ley es muy clara, la ley tiene un artículo 63 que usted ha dicho y que, oiga, las leyes se tienen que interpretar en toda su globalidad.
No se puede proponer, extrapolando parte de un texto, sacando de contexto un punto sin la totalidad.
Oiga, el artículo 63 tiene dos puntos, y mal me puede usted proponer que se apruebe la primera parte del artículo 63 e ignorar que tiene el punto 2 en el artículo 63.
Porque claro, si usted ignora el punto 2 del artículo 63 le lleva a hacer una auténtica peripecia, que es el punto 2 de su propuesta de resolución, le lleva a hacer una auténtica peripecia.

Porque claro, el artículo 63 dice que se cree el foro, etcétera, el punto 1, y a continuación el punto 2 dice: reglamentariamente se determinará su composición, sus competencias, su régimen de funcionamiento y su adscripción administrativa.
O sea, que mientras no sepamos su composición, cómo se debe componer un foro y nos la tengamos que inventar, mientras no sepamos qué competencia tiene ese foro y nos la tengamos que inventar, mientras no sepamos qué régimen de funcionamiento tiene ese foro y nos lo tengamos que inventar, y finalmente, mientras no sepamos dónde va a tener su adscripción administrativa, o sea, a qué ministerio o a qué competencia, pues oiga, nos la tenemos que inventar, que es lo que usted hace, un auténtico esfuerzo.
Dice: "bueno, el artículo 2 no lo pongo y hago el mío".
Usted hace de legisladora independiente, ­sí, sí­ borra el artículo 2 y dice: "voy a hacer un artículo 2 yo y, bueno, los de Madrid estaban equivocados".
Por eso creo que votaron en contra ustedes la ley esta de extranjería de interés global.

Usted dice lo siguiente, que en el plazo de treinta días, sí, una cosa.
.
.
"desde la aprobación de la presente resolución se convoque a las partes".
No sé cuáles son, "a las partes", qué partes hay que convocar.
Usted verá.
"Que se convoque a las partes".
"Partes, vengan a reunirse".
"Y se constituya una comisión que consensúe las funciones, la composición y naturaleza jurídica del foro", y no dice la adscripción administrativa ni la mitad de las cosas que la ley contempla.

Una ley no puede pedirse que se aplique en parte, se ha de aplicar en todo.
Usted ha de ser consciente de que esto tiene dos puntos, y usted no puede extraer un punto porque, claro, entonces tendríamos unas leyes tan confusas.
.
.
"Que se aplique la primera parte.
" Un momento, es que hay una serie de aclaraciones.
Oiga, usted me dirá el régimen transicional que tienen las leyes, y hay unos periodos transicionales, las disposiciones adicionales que contemplan situaciones específicas.
.
.

Aquí lo que hemos de hacer es buscar con un poco de paciencia, porque nuestro grupo, como esta proposición tiene cierta antigüedad y nosotros tenemos interés en constituir ese foro, tenemos interés porque usted, lo apruebe o no lo apruebe, yo me comprometo a presentar.
.
.
la proposición que hago es que se lleve a la práctica el artículo 63 en su totalidad.
Lo presentaré, si no me lo aprueban ustedes, al próximo Pleno, porque nosotros queremos realmente solucionar este problema.

Y naturalmente hemos consultado a nuestros correspondientes ejecutivos a ver cómo se podría llevar a la práctica esto, que es un problema vivo, real, auténtico y que se va incrementando y que hay que solucionar de algún modo, con diálogo, con conocimientos de las opiniones.
Y los correspondientes ejecutivos han dicho: "No os precipitéis, que vais a crear una cosa que no va a servir para nada, porque no sabéis ni las competencias ni el funcionamiento ni por dónde tenéis que dirigiros ni a quién tenéis que convocar.
Esperaos, que esto es cuestión de la modificación de la ley, y automáticamente y cuanto antes se haga en todas las comunidades, mejor".
Esa es la respuesta que hemos obtenido de nuestros correspondientes ejecutivos.
Pero es que esto usted lo tiene que ver con toda claridad.

El problema a veces es que desde la oposición ­y yo he estado mucho tiempo ahí, prácticamente he estado toda mi vida en la oposición­ todo el mundo tiene la cosa que dice: "hombre, tengo protagonismo y consigo que un colectivo me quede agradecido".
Oiga, pues tenga usted paciencia, que le va a quedar agradecido.
Históricamente usted ha propuesto aquí una cosa importante, lo ha propuesto y lo ha defendido con toda honestidad y con toda eficacia.
Espérese usted, acepte nuestra enmienda, quedemos en la situación.
.
.
Bueno, usted podrá aceptar la enmienda o no podrá aceptarla, ahora, si usted acepta la enmienda, ¿usted queda en ridículo?
Porque realmente pide la interpretación de parte de una ley, y la otra parte a usted no le interesa.
Muy bien, pues mire usted.
¿Sabe lo que le digo?
"Abrojos para los ojos son buenos", se los puso y se quedó ciego.
Hombre, la faltaba leer: "son buenos para cegarlos".
Usted dijo: "son buenos", se los puso y se quedó ciega.

Haga lo que quiera.
La iniciativa suya, que tiene un sustrato de honestidad, de eficacia y de respetabilidad por nuestra parte, si usted se empeña en que vaya enmascarada por el atolondramiento, la ineficacia y, sobre todo, la marginación de la aplicación de una ley a medias.
.
.
Porque usted propone aplicar la ley a medias.
Si usted propone eso, apaga y vámonos.
Yo no sé si en sus conversaciones múltiples que a lo largo de mi intervención he observado que usted ha tenido la han convencido de que baje usted de su actitud.
Yo espero y, mire usted, me agradaría que diéramos esta imagen de solidez, de estatura, de talla, en fin, de reflexión ante una serie de personas que están más necesitadas, mucho más necesitadas aún de lo que usted ha pintado, mucho más necesitadas.
Yo espero que en medio de esta intervención mía ustedes hayan podido reflexionar, y luego ya hablaremos en la segunda intervención, que espero sea para agradecerle a usted que nos acepte esta enmienda, que es ni más ni menos que la aplicación de la ley, fíjese usted.
Enfrentarse con la ley no es lógico ni razonable.
Yo espero que ustedes no den esa lección tan absurda de decir: "no, que se aplique la ley que yo me he inventado hoy".
Que se aplique la ley que se ha votado en el parlamento español y que es una cosa de competencia nacional.
Espero que usted en estos momentos nos brinde esa solución.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Quirós.

Per a acceptació o no d'esmenes, té la paraula la senyora Espí.

 

**La senyora Espí de Navas:**

 

Gracias, señora presidenta.

Desde luego, señor Martín Quirós, no dejo de reconocer que la suya es una misión imposible.
Nos hace una enmienda amparándose en una ley que no sabemos cómo quedará porque la quieren modificar, aún no sabemos, porque los grupos parlamentarios.
.
.
a lo mejor usted sí la tiene; a los grupos parlamentarios aún no se les han entregado las modificaciones que van a plantear al texto de la actual ley.

En cualquier caso, ha intentado hacerlo de una forma que yo creo que no obedece a la propuesta que nosotros presentamos.
Nosotros no pretendemos legislar sobre lo legislado, nosotros no pretendemos modificar el espíritu de la ley aprobada, nosotros no pretendemos aplicar el artículo del foro, el artículo 63.
Nosotros planteamos crear un foro en nuestra comunidad autónoma.
¿Por qué?
Porque, a pesar de que es una ley de marco estatal, nosotros tenemos.
.
.
¿o no tenemos transferencia del Estado en materia de sanidad, en materia de educación, en materia de cultura, en materia de servicios sociales, en materia de salud laboral, de empleo?

Perdonen, la pelota está en el tejado del Consell, porque se cree cuando se cree el foro, hagan cuando hagan el reglamento.
.
.
, que preveo lejano, preveo lejano por varias razones, porque la ley de momento se supone que van a plantear una modificación.
Tendrán que debatirla los grupos parlamentarios a ver si aceptan la modificación.
Vamos a ir contando proceso.
¿Vamos a tener preparado desde la Conselleria de Educación.
.
.
?
No está el señor conseller, el gobierno no está presente.
Pero ¿va a tener el señor Tarancón preparadas las escuelas para aceptar las escuelas con sus consecutivos traductores?
¿Va a tener el estrenado conseller de Sanidad también preparada la atención médica con traductores también?
Porque ¿saben una cosa?
Que hay una cosa que es una regla universal, y es que un paciente cuando va a un hospital normalmente se tiene que entender con el médico.
Pues van a tener que haber unos servicios preparados de traducción.
Y eso es ya, eso es ya.

Ustedes plantean, cuestiones que no son de reglamento, a cuestiones de reglamento.
Nosotros planteamos un foro de carácter autonómico, porque, vuelvo a repetir, el artículo 53 de la ley plantea, efectivamente, la creación de un foro de carácter estatal.
¿Qué tendrá que ver?
Temas generales, de un ámbito incluso mucho mayor que la aplicación de lo cotidiano y lo inmediato.

Ustedes, que tienen en este momento el problema en la mano, también tendrán que tener la capacidad, y yo creo que diría que la iniciativa, de conjuntamente.
.
.
¿Cómo que no sabe quiénes son las partes?
Si desde las consellerias ya se habla con los colectivos.
Claro que lo saben: la administración, las consellerias de forma transversal ­en la exposición de motivos la pongo; si sólo ha leído la propuesta.
.
.
está­, los colectivos que trabajan con inmigrantes, que han atendido, para vergüenza un poco de la administración, porque las colas al final iban a los colectivos para tramitar los permisos de extranjería porque la Delegación del Gobierno no daba abasto y no había sitio para recibir a los inmigrantes, y porque, como tampoco había servicio de traducción, no había quien les explicara qué papeles necesitaban ni cómo lo tenían que hacer.

La ley estatal se desarrollará.
Habrá un foro estatal, pero es como si usted me dijera ahora que el Comité Económico y Social aquí no lo hubiéramos podido aplicar porque hay uno a nivel estatal.
Perdone, estamos en el estado en que hay comunidades autónomas, hay autonomías, hay capacidad legislativa, y estamos también en una comunidad de la que nos sentimos orgullosos por nuestra historia, que habiendo sido inmigrantes tenemos en nuestra comunidad a uno de los mayores humanistas de la historia, que era Luis Vives, que es una de las personas que tengo que decir que como humanista se ha estudiado en todas las universidades del mundo, que hablaba de la igualdad de las razas y de las culturas, que hablaba de la interculturalidad ya hace muchos años, y que era un valenciano insigne que debería orientar también a nuestras generaciones y a los políticos actuales a darle salida de una forma verdaderamente.
.
.
, primero la que merece; en segundo lugar, una salida política, y en tercer lugar, práctica.

Y no me diga que no ponga plazos, porque pongo plazos con toda la intención, con toda la intención porque lamentablemente, si nos amparamos, primero, a cumplir el reglamento, ya lo he dicho, no sé ni cuándo se va a aplicar la ley, y en segundo lugar, aquí, con ley y todo de los servicios sociales, sin cumplir los plazos.
Por ejemplo, el Consejo de Bienestar Social, con plazo y ley, aún no está constituido.
Por favor, no digamos que no pongamos plazos y que en treinta días no limitemos cómo debe funcionar el foro en nuestra comunidad, porque, de verdad, estaríamos tirando balones fuera.

Y además, como gobierno, una sugerencia.
Están y creo que se van a perjudicar ustedes mismos, porque siempre desde el diálogo con quien conoce el problema y con quien lo vive, con los propios colectivos de inmigrantes, avanzaremos en la comunidad, será más fácil la solución y será de una forma consensuada con quien verdaderamente tiene el problema.
Lo demás es tirar balones fuera.
Sigan por ese camino, que la cosa saldrá creo que mal, saldrá sin dar soluciones.
Han tirado el balón fuera, quieren salir de plazos, le han tirado a usted, yo lo entiendo, a defender una posición que es indefendible.

Y sí hacerle un ruego, pero por salud democrática.
Hay elementos que son peligrosos, y en política yo los considero como lapsus, y no lo he utilizado en mi primera intervención en aras al consenso pero ahora sí lo digo, porque usted sí que lo ha utilizado y ese elemento es muy peligroso.
Yo creo que se le fue un poco al ministro de Interior en ese momento al hacer las declaraciones, decir que va a ser de la magnitud del terrorismo el problema de la inmigración, puede serlo para la convivencia de este país, dijo literalmente.
Sólo será un problema para la convivencia si desde lo público, si desde educación, si desde las instituciones que tenemos la obligación, no generamos una actitud en positivo hacia lo diferente, hacia lo distinto, hacia que somos diferentes pero de verdad, como decía antes, somos iguales.
Y tenemos la obligación, la obligación que nos demanda la ciudadanía de nuestro país, pero también la que nos demandan los que van a venir y en cuatro días serán ciudadanía también de nuestro país y de nuestra comunidad.

Ya están trabajando en los campos, ya están en las fábricas, ya son una realidad.
No lleguemos tarde.
Podemos evitarlo.
Podemos evitar la guetización, podemos evitar la marginalidad.
Tengan habilidad.
Recojan nuestra propuesta y trabajemos de forma conjunta.
Se trabaje con las personas que verdaderamente conocen en profundidad cuál es la situación de la emigración.

Y en segundo lugar, no está en contraposición con una ley estatal.
Claro que querremos que haya un foro estatal, y que tendrá que hablar de convenios con países.
También es verdad que su presidente ha ido a Marruecos.
Eso desde la democracia se ha institucionalizado.
El primer viaje, harto criticado que hizo Felipe González en este país a Marruecos, tengo que recordarle que fue el presidente Felipe González, el primer viaje internacional nada más ser elegido, cuando era muy joven, presidente del gobierno de este país.

Nada más.
Reconsidere su posición.
Creo que avanzaríamos en mucho ante el conjunto del estado, ante los inmigrantes, ante nosotros mismos y hasta ante el resto del mundo.
Nada más.

*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Espí.

Per a rèplica, té la paraula el senyor Quirós.
*(Remors)*

 

**El senyor Quirós Palau:**

 

Señora Espí.

Yo lamento que todo lo que haya dicho yo con buena intención, presuponiendo que había una madurez política en la postura que usted venía aquí a defender, con tanta honestidad, de repente se haya vuelto tan deletéreo que esto ha acabado como era de esperar.
Una propuesta manipuladora, agitadora, de demagogia, y de realmente a ver si sacamos algún votito más, cogiendo un colectivo que, como siempre, pues usted ha necesitado.
.
.
Es decir, hablemos contra el gobierno.
Hablemos contra el gobierno que esa es la política de usted.
Hablemos contra el gobierno.

Y a mí me ha extrañado que en su primera intervención, usted, en lugar de dirigirse a nosotros para intentar conseguir convencernos de su postura, se dirigía a sus compañeros de partido que le han aplaudido.
Seguramente era para.
.
.
o quizá para convencerles que no hubiera una fuga de voto, porque usted todo el rato ha estado hablando hacia allá, como hay tantos sectores ahí en ese momento.
Y usted todo hablaba cara allí.
Bueno, pues no sé, tendrán que contestarle de ahí.
Y bueno, no sé si ha habido fuga de votos, lo veremos ahora luego.
Pero una ovacioncita sí que ha estado.
No, ni mirarnos, a nosotros ni mirarnos.
Hombre, diríjanos un poco también su atención.

Pero le voy a decir una cosa importante.
Creo yo.
Bueno, importante para mí.
A lo mejor es una idiotez, pero en fin, yo lo valoro como tal.
Que es que cuando se han tenido responsabilidades de gobierno, y en tantos sitios y durante tanto tiempo, no se puede hacer oposición temeraria, temeraria.
Y lo que usted está haciendo aquí hoy es oposición por oposición y en actitud temeraria.
Porque usted está planteando el asunto como si viniera exclusivamente de la época del Partido Popular, y esto viene de cuando el señor González iba a Marruecos, saludaba al rey de Marruecos, y se volvía sin hablar de nada ni de nadie, y sin resolver nada.
Esa es la diferencia.
*(Remors)* Nosotros sí, nosotros sí.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)* Esa es la diferencia.
A Cuba, al *Tropicana*; a Africa, a ver el no sé qué.
Y los inmigrantes en pateras a montón, y cada día más.
Eso es su política, oh, responsable, amante y todas esas historias.

Oiga, lo que no se puede es plantear el problema de la inmigración con ese aire, ¿qué sé yo?
, que parecía que esto era una reunión de Acción Católica.
O sea, como si fuera una parroquia.
"Ay, pobrecito", no sé qué; el alma, no sé cuántos.
Oiga, esto es un foro político.
Usted no se ha dado cuenta ya ni en el tono de dónde está usted.
Esto parecía la parroquia de San Juan y San Vicente, por decir un ejemplo.
"Pobrecitos inmigrantes que" no sé qué, "el alma humana".

Y hasta ahora usted no se había dado cuenta.
¿Qué hicieron ustedes después de estar al frente del gobierno doce años?
Es que eso, eso pica, eh.
El Partido Popular hace una política consciente de que un día u otro irá a la oposición.
Y cuando ganen los que ganen, que no serán ustedes, será un partido nuevo que tendrá que formarse, pues eso, de la gente que se da cuenta que hay que hacer una oposición responsable.
Cuando vengan esos señores de aquí veinte, treinta, cuarenta o cincuenta años, entonces podremos seguir haciendo oposición nosotros, porque lo que hicimos era coherente y serio, y habrá evolucionado la historia y tendrán que cambiarse los postulados.
Pero ustedes, que hicieron un gobierno caprichoso, absurdo, sin darse cuenta de la seriedad y del rigor de las medidas que tenían en el futuro, ahora estamos recogiendo el fruto de esas medidas, de ese abandono, de esa negligencia

Y ahí está la inmigración.
Y hemos hecho una ley que usted quiere aplicar a medias, que la votaron en contra.
El interés de la Ley de inmigración es que lo votaron en contra, y ahora viene aquí a que se aplique una ley que no ha votado a favor.
Son ustedes una delicia, una delicia de absurdos y de contradicciones.
El otro día lo decía Felipe González.
"¿A quién voto yo?
" Fíjense, decía él.
"¿A quién voto yo?
" ¿Al sector socialcristiano?
¿Al sector humanista?
¿Al sector socialismo­socialista?
¿Al sector de Izquierda socialista?
¿A quién voto yo?
Si usted no lo sabe, pues esperará a que le voten los españoles.

Dice: "tenemos ocho millones de votos".
Y seis, y cuatro, y tres, y dos, y se quedan más solos.
.
.
Oiga, esa es la realidad.
Y con posturas como la de hoy, demagógicas y manipuladoras, más todavía.
Porque usted tiene a sus espaldas doce años que quiera o no quiera le pesan como una losa.
Doce años o trece años de desgobierno, de desgobierno.
Y usted ahora viene aquí a decir y a dar prisas en cosas que usted no tuvo ninguna prisa cuando gobernaba.
¿Qué prisa tenía usted en hacer los reglamentos, qué prisa tenía usted en hacer las leyes, qué prisa tenía usted en reglamentar sobre el sistema de la inmigración?
Ninguna.
Ninguna.

Y cuando hay una ley, usted busca un artículo y dice, hala, pero como no está hecho el nacional que se haga el autonómico, y que llamen a las partes.
Tararí que te vi.
"Partes, vengan aquí, vamos a reunirnos".
Oiga, eso es el socialismo.
Ocurrencia, improvisación, crear estructuras contradictorias estatales con autonómicas.
Ese maremagnum.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Señor Quirós.
.
.

 

**El senyor Quirós Palau:**

 

Sí.
Y quiero acabar con una frase que no es mía, y es del diputado David Serra: llevemos mucho cuidado con lo que decimos, porque, oiga, los inmigrantes de hoy son los padres de los valencianos del mañana, *(remors)* del mañana.

O sea, nosotros que hemos sabido hacer una ejemplar cultura de mestizaje en la exportación, hemos de ser capaces de dar una cultura al mestizaje en la importación.
Y lo sabremos hacer.
Pero no aplicando las leyes a medias como usted pretende.
Aplicar las leyes a medias, es deshonesto, y eso es lo que ustedes hacen en realidad al final del ejercicio de la política.
Dice: esa es nuestra postura a medias.
Una mala postura.
Corrija su postura, aún está a tiempo, si quiere, de dar un ejemplo de coherencia, de dar un ejemplo de honestidad y de aplaudirme a mí su grupo, que es una buena cosa *(remors)* para corregir el error que han tenido al aplaudir una postura equivocada.

Muchas gracias.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra) (Remors)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Quirós.

Per a rèplica, té la paraula la senyora Espí.
*(Remors)*

 

**La senyora Espí de Navas:**

 

Gracias, señora presidenta.

Bueno, voy a ser breve.
*(Pausa)* Ah, está ahí, señor Quirós.
Vamos a ver, yo no voy a entrar en.
.
.
Es decir, yo creo que no hay mejor defensa que un buen ataque cuando no hay argumentos.
Y entonces es una estrategia como otra cualquiera.
Allá usted si eso le deja con tranquilidad.
Decir que quizá no tenga yo esa habilidad para.
.
.
mmmm, porque no he estudiado con hijos de ministros, y entonces entiendo la educación de otra manera.
Y las reglas de juego político y la cortesía.
Entonces, sencillamente, quizá sea sólo por eso, pero yo entiendo que hay que tener respeto.

Y no he mirado, de verdad, una parte.
.
.
Es que no puedo evitar, y perdónenme, que cuando veo al señor Maluenda con la bufanda, me produce un poco de.
.
.
Me río, y entonces.
.
.
*(Remors)* Perdón, señor Maluenda, por la alusión, perdón.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Señora Espí.
.
.
*(remors)*

 

**La senyora Espí de Navas:**

 

Perdón.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Señora Espí.
.
.

 

**La senyora Espí de Navas:**

 

Ruego me disculpen.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Señora Espí.
No haga alusiones que no corresponden al tema.

 

**La senyora Espí de Navas:**

 

No haré, perdón, no haré alusiones.
Yo explicaba lo de la posición, perdone, perdone, perdone.
*(Remors)*

A partir de ahí decir.
.
.
*(Remors)* Tampoco.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Silencio, por favor.

 

**La senyora Espí de Navas:**

 

Tampoco, y seguramente sin infravalorar a los dos miembros de gobierno que están presentes, pero casualmente, ninguna de las consellerias afectadas por lo que sería el foro, estaban; tampoco sabía muy bien a qué persona de gobierno mirar.
Y a usted pues no lo miraba porque al final de todo aún no sabía quién iba a hacer la defensa del tema.
Si lo hubiera tenido claro, no hubiera dejado de mirarlo, y así lo voy a hacer en este breve espacio de cinco minutos.

Mire, las cosas hay que argumentarlas no desde la descalificación por la descalificación.
Yo no tengo ningún peso en mi espalda más que el de ahora que, en fin, he entrado un poquito en quilos y eso es lo que me molesta.
Pero le aseguro que no tengo ningún otro peso en mi espalda.
Sí mi partido, al que sí que usted se ha referido, tiene que cambiar.
Le preguntaré cómo lo hizo el PP cuando pasó de AP al PP y cambió de partido, *(remors)* y me lo tendrá que explicar.
Es historia, ¿verdad, señores?
Pero ustedes sí que han cambiado de partido.
Nosotros, no.
Y seguimos reivindicando lo de los cien años de historia, y nos quedamos.
.
.
Perdone, señora presidenta, por favor.

 

**La senyora presidenta:**

 

Continue, señora Espí, continue.

 

**La senyora Espí de Navas:**

 

Gracias.

Entonces, en ese sentido.
.
.
­decir sí, y quince, ya no le miro más­ entonces en ese sentido, manifestar que el emplear la cháchara sobre temas tan importantes, pues bueno, puede ser una estrategia.
Para mí es un tema muy serio.
Yo no voy mucho a la parroquia, por tanto no sé si se asemeja mucho mi discurso al que se hace en la parroquia a la que usted va.
En cualquier caso yo respeto a toda persona que haga un discurso en el ámbito que sea, porque lo tiene y porque tiene una idea y sólo por eso la respeto.
Si usted no, tendrá que volver al colegio con los hijos de ministros o sin ellos.
Porque vuelvo a repetir, que es un problema de valores y de educación.

Y para acabar, y al grano, que es a lo que vamos.
Cuando usted intenta desmontarme un argumento, porque no tiene otro.
Que hay una Ley del 85, mire, lo sé.
Que hay un tratado de Ámsterdam que nos mandata a nuestro gobierno a tener una ley de inmigración, también lo sé; no es ocurrencia de su gobierno.
Que tenemos mandatos europeos sobre los que vamos retrasados, lo sé.
Que somos comunidad que tiene competencias transferidas, también lo sé.
Todo lo sé.
A pesar de todo eso, *(remors)* todo lo que estoy diciendo.
*(Remors)*

Señores, iba a decir.
.
.
Me encanta que me aplaudan.
Pueden seguir.
Sigan, ¿no?
Bueno, lo lamento.
Entonces en ese caso decirles, para acabar, que no sólo no han convencido a nadie, no de mi grupo.
No se han convencido ni ustedes mismos, por una razón, porque ya es sintomático que argumenten con respecto a una ley que es de carácter estatal, para algo que les digamos, háganlo ustedes.
Les han dicho retrasar, porque por ustedes, seguro que hubiera sido aprobado.
Porque me parece mal que usted para hablar de inmigración hable de Felipe González y de *Tropicana* ­ha dicho­, que yo no he estado nunca.
Pero tampoco se me ocurriría aquí sacar, porque sería desagradable, consellers de este equipo de gobierno, que en Managua pregunten por ellos, que lo conoce hasta la recepcionista del hotel.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)* Porque al final, si no hay mejor defensa que un buen ataque, yo digo, dicho por decir: Nuria Espí de Navas; edad, 41; militante del Partido Socialista y diputada por mi grupo, y esta mujer dice, igual que su portavoz, lo que considera que debe decir.

Nada más, señores.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

**La senyora presidenta:**

 

Señor vicepresidente, tiene la palabra.

 

**El senyor vicepresident segon del Consell:**

 

Señora presidenta.

Solicito que la diputada retire lo que ha dicho de los miembros de este gobierno.
*(Remors)*

Vuelvo a repetir.
Solicito que la diputada retire lo que ha dicho de los miembros de este gobierno.

 

**La senyora presidenta:**

 

Señora Espí, tiene la palabra.
*(Remors)*

Señora Espí, tiene la palabra.
*(Remors)*

 

**La senyora Espí de Navas:**

 

Es que no sé a qué se refiere.
*(Remors)*

¿Se refiere a que no estaban presentes los miembros del gobierno?
Es que eso es una constatación de un hecho real; por tanto, no lo puedo retirar.
¿A qué se refiere?

 

**La senyora presidenta:**

 

Señora Espí.

 

**El senyor vicepresident segon del Consell:**

 

Señora presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Señor vicepresidente, tiene la palabra.

 

**El senyor vicepresident segon del Consell:**

 

Me refiero a las manifestaciones relativas a Managua.
A las manifestaciones que usted.
.
.
*(remors) (Pausa)* Evidentemente no está la trascripción literal, pero solicito lo que yo he entendido, las manifestaciones relativas a los miembros de este gobierno que son muy conocidos por las recepcionistas en los hoteles de Managua.
Creo haber entendido eso, y si ha dicho eso, quiero que lo retire.
*(Remors)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Señora Espí.
*(Remors)* Señora Espí.
*(Remors)* Por favor.
Señora Espí, ¿retira.
.
.
?
*(Pausa)* Señor Andrés, ¿ha pedido usted la palabra?
Señor Perelló, ¿ha pedido usted la palabra?
*(Remors)* ¿Pide la palabra para contestar al vicepresidente?
¿Es así?
*(Remors)*

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

 

Señora presidenta.
Pido la palabra porque se está terciando una discusión en la que pensamos que, desde el decoro que merece nuestro grupo, debemos intervenir.

Si el honor está tan herido.
.
.
*(remors)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Señor Perelló.
Tiene la palabra, si quiere tenerla en nombre del grupo parlamentario, para contestar a la pregunta que le ha hecho el vicepresidente.
¿Es para ello?

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

 

Señora presidenta.
Es interés de nuestro grupo defender siempre la libertad de expresión allá donde esté, aunque eso moleste a quienes les cuesta mucho asumir la libertad de expresión.
Pero tampoco está en nuestro interés.
.
.
*(remors)* ­Esta es una muestra evidente de la afirmación de cuanto estoy diciendo.
­ Pero tampoco es nuestro interés herir la sensibilidad de nadie que dice tenerla, aunque a veces en los temas importantes no la manifiesta.
No tenemos ningún inconveniente en retirar aquello que pueda ofender a este gobierno.
Porque más allá.
.
.
*(remors)* Siempre que el Grupo Popular me deje terminar y manifieste tolerancia una vez en su vida, siempre que me deje, señora presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Señor Perelló, continúe.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

 

Señora presidenta.
No está en el interés de ninguna intervención ofender la sensibilidad de un gobierno que, aunque no lo hemos votado nunca ni lo votaremos, entendemos que es el gobierno de todos los valencianos.
No lo entendía así el Partido Popular cuando estaba en la oposición ni lo ha entendido así el señor Martín Quirós cuando se ha referido a Felipe González.
Pero no le pedimos que retire nada, es su derecho a la libertad de expresión, que lo mantenga.
Nosotros sí lo retiramos.
*(Remors)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Señor Perelló, gracias.

Yo he entendido que retiran las palabras ofensivas vertidas contra el gobierno.
*(Remors)* Tiene la palabra el señor Font de Mora.
*(Remors)* Señor Font de Mora, tiene la palabra.

 

**El senyor Font de Mora Turón:**

 

Sí, señora presidenta.

Quiero hacer patente la protesta de mi grupo por las manifestaciones vertidas por la señora diputada Espí que afectan al honor de mi grupo y del gobierno, y entiendo que no se ha producido, como debiera, la retirada por parte personal de la señora Espí, como así debe ser.
*(Remors.
Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Gracias, señor Font de Mora.

Por lo tanto, entiendo de lo que se ha debatido en estos momentos que se retiran aquellas palabras ofensivas para el gobierno.
Pido a todos los diputados.
.
.
*(remors)* pido a todos los diputados que continuemos el debate.
*(Remors)* Senyories, por favor.
*(Remors)* Señorías, continúa el debate.

Para fijación de posición, tiene la palabra el señor Cardona.
*(Remors)*

Senyor Maluenda, per a què demana la paraula?

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Señora presidenta, por alusión, porque obviamente la señora diputada ha hecho mofa de que este diputado hoy esté aquí con la bufanda del Valencia, y quiero tener derecho a contestar en turno de alusión.

 

**La senyora presidenta:**

 

Té la paraula el senyor Maluenda per un minut.
Senyor Maluenda, polse.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Señora diputada.
Estoy muy orgulloso de llevar la bufanda del Valencia, porque yo creo en Valencia, en la Comunidad Valenciana y quiero y amo todo lo valenciano, y por ello también amo el equipo de fútbol.
Estoy orgulloso y satisfecho, ilusión que comparto con la mayoría de la sociedad civil valenciana.
Usted parece ser que no y le produce risa.
Me gustaría saber qué opina su grupo al respecto, porque no creo que todos estén de acuerdo con usted y con la mofa que ha hecho de mi presencia con la bufanda.

Nada más y muchas gracias.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Esta presidenta entiende que en este momento debe continuar el debate.
*(Remors)* Señor Perelló, no ha habido alusiones personales.
*(Remors)* Continúa el debate.
*(Remors.
Protestes)*

Per a fixació de posició, té la paraula el senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Senyora presidenta.

Senyors diputats, senyores diputades.

Jo pensava que este moment de presentar el tema del fòrum de la immigració era un bon moment perquè este tema, este assumpte tan important, es tractara en aquesta Cambra amb la profunditat que es necessita, perquè el tema de la immigració sempre que ix es parlen d'ell aspectes negatius, es comenten tots els problemes que pareix que genera, però realment moltes vegades falta un debat en profunditat d'aquest fenomen tan complex i difícil d'abordar.

Jo intentaré tractar algun d'eixos temes que ens pareixen preocupants i ens pareixen importants.

Nosaltres, en primer lloc, pensem que la immigració, més que exercici d'un dret, és una immigració forçada.
És a dir, la gent no ve aquí voluntàriament, sinó ve obligada per unes condicions en la seua terra d'origen realment lamentables, unes condicions de misèria, unes condicions de pobresa, que impedeixen que la gent visca allí.
Això ho considerem rellevantíssim, perquè pensem que ha de ser una part.
.
.
ha de guiar la política estatal, la política d'aquesta comunitat, la política dels països rics.

Nosaltres pensem que la gent, la xarxa esta que demana la condonació del deute extern té raó, pensem que els grups que demanen el 0,7% per al tercer món tenen raó, i això simplement per a atendre d'una manera urgent les necessitats que aquests pobles tenen.
Pensem que posteriorment encara caldrien moltes altres decisions sobre la col·laboració dels països rics amb los països pobres.

I, per tant, pensem que la política estatal, la política que porten els països rics cap als països empobrits és una política equivocada perquè l'únic que fa és augmentar la seua situació de misèria i, per tant, augmentar la seua obligació que hagen d'eixir d'eixa terra.

És a dir, al dret de poder desplaçar-se, jo també afegiria el dret a poder-se quedar en la seua terra amb unes condicions de vida raonables, amb treball, amb menjar, etcètera, etcètera.
Però com eixa política no té massa aspecte de fer-se realitat a curt termini ni inclús a mitjà termini, ara en este moment el que ens trobem és que hi ha molta gent dels països empobrits que no tenen altre remei que vindre ací a Europa o a tots els països rics a intentar buscar una vida millor.

Això moltes voltes s'interpreta com que genera dificultats.
És cert que en genera, però jo no voldria baixar-me'n d'esta trona sense comentar que també genera moltes avantatges i té molts aspectes positius que m'agradaria que quedaren reflectits.
Vénen ací esta gent a treballar, i el seu treball planteja riquesa.
El seu treball després servirà perquè es puguen pagar les nostres pensions inclús, el seu treball també paga impostos.
Per tant, la seua cultura porta també riquesa en el que suposa la interacció de cultures diferents.

Per tant, jo voldria ressaltar ací que la immigració també té molts aspectes positius que moltes voltes queden tapats per algunes coses, per algunes coses que es ressalten molt en els mitjans de comunicació, que pareix que siguen molt negatives.

Jo defense una societat diversa, mesclada.
El nostre grup està d'acord que si la gent no té mitjans per a viure en un altre lloc fa bé en vindre aquí, però sí llavors ens trobem en una societat on hi ha persones amb drets molt diferents.
Hi ha persones que tenen tots els drets, tots els drets socials, tots els drets polítics, que poden influir en la direcció de la política de la seua terra, i hi ha persones que tenen molts menys drets que eixos.
Inclús entre els immigrants ens trobem que els legals tenen uns drets i els il·legals en tenen uns altres.
Però la societat no pot tirar fora d'ella a la gent que no està legalitzada, no deixen de ser persones per això i no deixen de ser subjectes de drets per eixe motiu.
Per tant, per a nosaltres totes les persones, pel fet de ser-ho, siguen d'ací, siguen immigrants legals, siguen immigrants il·legals, haurien de tindre els mateixos drets.

Per tant, també pensem que els poders públics han de cobrir certes necessitats i han d'atendre certes necessitats, en este cas concret, atendre a totes les realitats socials, no només a una part, no només a la gent que té tots els drets intactes.
Pensem que els poder públics han de salvaguardar els drets humans, i pensem que els poders públics tenen necessitat de construir una societat vertebrada constituïda per tots, els que han nascut aquí, els immigrants legals i els immigrants il·legals.

Nosaltres, per tant, pensem que hi ha moltes tasques a fer, que hi ha molts objectius a aconseguir.
Caldria eliminar qualsevol tipus de discriminació injustificada, caldria promoure la convivència democràtica i tolerant, caldria garantir una situació jurídica i socialment estable, caldria combatre les barreres a la integració de les persones que siguen, caldria eradicar qualsevol tipus d'explotació o caldria també mobilitzar i implicar a tota la societat en la lluita contra el racisme i la xenofòbia.

Nosaltres pensem que la Llei orgànica esta recentment aprovada, la 4/2000, d'11 de gener, sobre drets i llibertats del estrangers a Espanya, la seua integració social, era un pas positiu.
Aquesta llei la van aprovar 324 diputats, és a dir, hi va haver 324 sí i només 1 abstenció.
Per tant, va ser una llei extraordinàriament consensuada per tots els grups polítics que formen l'arc parlamentari de l'Estat.
Ara hi ha una certa amenaça que es vol canviar.
Jo faria una crida a la reflexió i a la responsabilitat.
Possiblement una altra llei no aconseguirà este grau de consens i este grau d'acord.
I aquesta llei té moltes avantatges, perquè d'alguna manera diu que totes les persones tenen el mateix dret, siguen legals o siguen il·legals, siguen immigrants o no ho siguen.

Bé.
Esta mateixa llei sí que determina, sí que parla del fòrum per la immigració, però és que resulta que este fòrum per la immigració ja està constituït a nivell estatal.
Este fòrum per la immigració es va constituir pel Reial decret 490/95, de 7 d'abril.
I, per tant, este fòrum ja existeix, la mateixa llei ho reconeix.
En l'article 63 no diu que es crea el fòrum, diu que este fòrum ja esta constituït.
I a més, diu que està constituït d'una manera equilibrada i tripartita entre l'administració, les associacions d'immigrants i les associacions que col·laboren amb estos immigrants per a la seua integració.
Per tant, ja existeix un fòrum estatal.

És cert que hi ha un segona part de l'article 63 que diu que s'establirà un reglament, però això no ha evitat, ni evita, ni elimina l'existència del fòrum estatal.
Existeixen també fòrums a nivell de les diverses comunitats autònomes.
Hi ha un fòrum a Catalunya constituït en 1995, hi ha un altre a Extremadura constituït en 1997 i un altre a Madrid en 1998, és a dir, en comunitats autònomes de molt diferent signe polític per les persones que les governen.
Per tant, en este cas concret ens trobem que la llei no és una limitació perquè existisquen fòrums, inclús prèviament a l'existència del reglament.

A més, aquesta petició del fòrum no ve exactament només dels grups polítics.
Pense que ha arribat a tots els grups parlamentaris un escrit on diverses associacions i organitzacions demanaven que aquest fòrum es constituira, és a dir, l'Associació per la Promoció i Inserció Professional, l'Associació Valenciana d'Ajuda al Refugiat, Cáritas Diocesana de València, Comissió Espanyola d'Ajuda al Refugiat, Comissions Obreres del País Valencià, Comunitats Cristianes Populars de València, la Creu Roja Espanyola de la Comunitat Valenciana, la Federació Valenciana d'Organitzacions de Solidaritat amb els immigrants, la Delegació de Médicos del món en la Comunitat Valenciana, el Centre de recursos Just Ramírez Revolta, Sos Racisme, Unió General de Treballadors, Unió Sindical Obrera, Unió de Pobles Solidaris.
.
.
És a dir, totes associacions constitueixen un ventall d'esta societat important que, a més, inclou moltes maneres de vore les coses, però totes estan d'acord amb una idea: creem el fòrum per la immigració ací al País Valencià.

El nostre grup va tindre converses amb els altres grups parlamentaris per a vore si era possible després de les eleccions portar una proposta sobre creació d'este fòrum que fóra consensuada.
Bé, ha vingut una proposta d'un grup i és el que estem tractant en este moment.
I nosaltres pensem que és important facilitar la participació social a totes les persones.
En este cas, ens trobem amb un grup de gent que no té els canals normals de participació social, no pot incidir en la política pública.
I, per tant, nosaltres pensem que una manera molt clara de donar veu a la gent que no en té, una manera molt clara de donar participació social a esta gent, una manera d'atendre les seues demandes, que en tenen i importants, és la creació d'aquest fòrum.
Nosaltres pensem que té moltes tasques a fer, pot fer activitats de consulta, pot dedicar-se.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Quasi acabe.

.
.
.
pot dedicar-se a activitats de participació, pot ser un fòrum que es dedique a la mediació i a la comunicació.

Nosaltres pensem que és una qüestió urgent la constitució d'aquest fòrum, per això anem a votar a favor, per a solucionar les dificultats que ara existeixen i per a preveure les dificultats que poden vindre posteriorment.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Per a rèplica, té la paraula el senyor Quirós.

 

**El senyor Quirós Palau:**

 

Senyor Cardona, moltes gràcies per la seua intervenció, que ha sigut molt aclaridora no solament de la postura del seu grup parlamentari, sinó també de la problemàtica que està latent en este moment dins d'eixos col·lectius.

I si jo he de dir-li el que pense en este moment, li diré que lamente extraordinàriament, lamente extraordinàriament que el debat en profunditat, amb tota la densitat del problema, no haja existit entre vostés i nosaltres, perquè realment on hi ha una anàlisi de la situació real, on hi ha una anàlisi dels problemes que estan en este sector, és en la intervenció que vosté encertadament ha fet.

Vosté ha parlat d'eixos col·lectius, vosté ha viscut eixos problemes i vosté els ha portat ací amb tot el realisme.
Hi haurà una discrepància, si vosté vol, en el moment d'aplicació de la demanda que esta proposició no de llei contempla.
Vostés a la millor volen que siga ja i nosaltres diem que es faça però en el moment adequat, que serà dins de molt poc de temps.
I portarem una altra volta eixa proposició a este parlament i estic segur que vostés tindran oportunitat de recolzar-la perquè és un desig col·lectiu, un desig profund.
Vostés estan en contacte amb la societat, independentment del nombre de diputats que vostés tinguen, i l'honestedat de la labor està ahí.
I nosaltres estem d'acord en el cent per cent de les coses, menys en la postura de la votació, de tot el que vostés han dit ací perquè és la realitat del problema.
I quan es pren el pols a una societat en un sector determinat amb honestedat i sense fer manipulacions polítiques, això s'ha de respectar, s'ha d'aplaudir i s'ha de reconèixer públicament.

Vostés han fet ací una anàlisi real, sense la frivolitat o sense la situació de los lloros y quejas.
Realment, eixos, no un, eixos són els problemes que té plantejats eixe col·lectiu.
I per a ells hem fet nosaltres una llei d'estrangeria, que ací són les conclusions de Tempere exclusivament.
I el més important, mire vosté, s'ha detingut a uns empresaris que estaven fent l'esclavisme en este moment, que és la derivació final d'estes situacions, l'esclavisme.
El artículo tercero es.
.
.
la conclusión de Tempere "es que los estados miembros deben sancionar severamente el tráfico ilegal de seres humanos", que és on estaven arribant ja en este moment.

És greu el problema, és greu la situació.
Es fan necessàries immediatament solucions.
Però no es poden fer solucions per lliure, uns d'una manera, altres d'altra manera.
Vosté ha citat ací els col·lectius.
Quina llàstima que no haja fet vosté una proposició de llei amb la maduresa de la informació que vosté en este moment disposa!
Ho lamente, ho lamente.
I li he de recolzar tota la seua opinió, tota la seua intervenció.
I lamente que vostés no recolzen la postura nostra de deixar per a dins de molt poc de temps, dins d'uns mesos només, l'aprovació d'eixa postura, que es la que vostés desitgen, la que nosaltres desitgem, però quan tinguem la informació de quina representació tenim, depenent de quin sector administratiu i que no anem a fer un invent que siga contradictori amb allò que el govern va a proposar.
Les polítiques d'Estat és això, polítiques d'harmonització, polítiques que es fan el mateix ací que a Catalunya, que a Madrid, que a la Comunitat andalusa, independentment dels polítics i del sector del partits polítics que estiguen governant-los.

Jo estic molt satisfet de la seua intervenció.
Arrodonirien vostés la intervenció si recolzaren la nostra proposta, perquè jo li dic que d'ací me'n vaig al registre d'entrada i el que jo pense que és coherent, que és que s'aplique tota la legalitat, el punt 1 i el punt 2, de l'article 63.
.
.
No que s'aplique res més en el punt 1 perquè, si no, no es diria en la d'això, diu: "Que se aplique el artículo 63".
I diu vosté: "No, pero ustedes aquí háganlo por su lado".
Que se aplique el 63 en toda su extensión, el uno y el dos.
Me parece que eso sería demostrar que hay partidos políticos serios que conocen los problemas y que respaldan las soluciones.
Si nosaltres ens posem d'acord ahí, això és la postura que els immigrants desitjarien vore en este moment, que hi ha una ideologia completament discrepant de la de vostés, però que estem d'acord, perquè coneixem en profunditat els problemes, en realisme els problemes, i oblidem les discrepàncies ideològiques i anem al gra *(colpejant en la trona)*, anem al gra.
Anem a dir: "Hágase, pero hágase perfectamente, hágase correctamente y hágase en su momento".

Muchas gracias.
*(S'escolta una veu que diu: "¡Muy bien!
")*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Quirós.

Senyor Cardona, té la paraula per a rèplica.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

En primer lloc, voldria agrair les paraules del representant del Grup Popular.
I també voldria dir-li que nosaltres en aquest tema haguérem desitjat el consens i haguérem desitjat un acord de tota la Cambra que haguera fet que la creació d'este fòrum fóra ràpida i es creara.

En aquest moment no està a les nostres mans recolzar o no la postura que vosté ha defensat, perquè la proposta, la proposta de llei, l'ha presentada el Partit Socialista.
I nosaltres hem valorat en aquest moment que, en eixa preferència del consens, haguérem preferit que abans hagueren parlat, hagueren comentat i hagueren pogut presentat una qüestió conjunta, però preferint això, analitzant la proposta que ha presentat el Partit Socialista ens pareix oportuna i ens pareix adequada.
Haguérem preferit, ja dic, el consens i haguérem preferit que es parlara abans de presentar aquesta cosa.
Quan vosté la presente, també preferiríem abans parlar-ho, perquè probablement no podem estar d'acord en tots els punts de l'esmena que vosté ha presentat ací hui en dia.

Nosaltres volem urgència en la tramitació d'aquestes qüestions.
Per tant, no podem quedar-nos només en paraules o només en la qüestió d'esperar que s'aprove reglamentàriament.
Volem terminis temporals i volem fets.
En este cas concret, a més, pense que el Partit Popular té l'oportunitat de fer algunes qüestions que van en eixe sentit ­ i m'estic referint al Partit Popular a nivell estatal.
És a dir, el primer que li demanaríem és que no fera cap modificació a la llei recentment aprovada, perquè eixa llei ha sigut consensuada i eixa llei dóna resposta a moltes de les necessitats i a moltes de les demandes dels col·lectius d'immigrants.

Per tant, nosaltres ara en este moment anem a votar a favor la proposta del Partit Socialista, perquè això és el que estem discutint en este moment i ens pareix, almenys, adequada i voldríem que isquera endavant.

Moltes gràcies.

 

 

***Moció subsegüent a la interpel·lació al Consell sobre política general del govern valencià pel que fa a l'energia eòlica, presentada pel GP Esquerra Unida del País Valencià (RE número 2.
156, BOCV número 17).***

 

 

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Passem a continuació a la votació ordinària de la proposició no de llei sobre creació del Fòrum d'Immigració de la Comunitat Valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Socialista­Progressistes, una vegada conclòs el debat.

Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 38 vots a favor, 41 en contra, cap abstenció.
Queda rebutjada la proposició no de llei.

Punt tres de l'ordre del dia: moció subsegüent a la interpel·lació al Consell sobre política general del Govern valencià pel que fa a l'energia eòlica, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida.

Té la paraula, per a la seua presentació i defensa, el senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Senyora presidenta.

En la tardor de 1991, allà als Alps, en la frontera entre Itàlia i Àustria, es va trobar el cadàver intacte d'un home que sobresortia d'una gelera.
Aquest cadàver va quedar atrapat en una tempesta de neu i de gel fa aproximadament cinc mil anys.
A finals de l'estiu de 1999, un altre cadàver es va trobar en unes condicions molt semblants en un altre glaciar a la zona de Yukon, a l'oest del Canadà.

Els nostres avantpassats emergeixen del gel i ens duen un missatge clar, evident i amb tota contundència: la terra s'escalfa, la terra està patint un procés d'augment de temperatures, el més clar que s'ha conegut des de que tenim història.

Les dades, les últimes dades són molt clares.
Les mitjanes ja perfectament quantificades del 69 al 71 donaven una mitjana global de 13,99 graus ­amb centèsimes­ i al 96-98 ­ja avaluat amb centèsimes també de grau­ ens donaven 14,43, mig grau més en molt poquet de temps.

Les causes són claríssimes.
Fa dos segles aproximadament va començar la revolució industrial i va començar fonamentalment basada en el coneixement de la màquina de vapor.
I aleshores, la concentració d'un gas, del diòxid de carboni, era d'aproximadament 280 parts per milió.
En 1959 comencen les mesures sèries i exactes i la concentració de diòxid de carboni ha augmentat un 13%.
Pocs anys després, en el 98, les mesures ens donen ja 367 parts per milió, un creixement del 17% en només 39 anys, més que 160 anys abans.

Les conseqüències també són molt clares, i en aquests moments qualsevol científic ho sap.
La primera no és de científics, és molt clareta: un augment de les desfetes de les catàstrofes naturals.
Es va dir huracà Mitch, després es va dir Madagascar, després es diu de moltes altres maneres.
I se'n dirà: "Açò ha passat sempre, no hi ha dades que ho mesuren d'una manera molt clara" Hi ha una dada objectiva també: les indemnitzacions que paguen les cases asseguradores arreu del món estan creixent, s'estan disparant en els últims 15 anys.
I són precisament aquestes cases unes de les interessades objectivament que l'efecte hivernacle es disminuïsca.

Hi ha també un altre efecte claríssim, que és la concentració de pluja en molt poc de temps, que produeix, per una banda, desfetes, però per una altra també produeix sequeres claríssimes, canvis en el sistema de pluges, sequeres.
I una altra cosa que és evident ja: un augment de les plagues per a les persones, per a les plantes, per als animals, com a conseqüència de l'augment de temperatura.
Hi ha estudis que diuen que el Mediterrani està ja en fase d'entrar com en un tròpic.

Segons els instituts mediambientals mundials més prestigiosos, per a tornar a una mínima sostenibilitat en el món, fan falta almenys dues coses: primer, estabilitzar el clima i, en segon lloc, estabilitzar la població mundial.
I de la primera n'hem de parlar.
En el primer cas, és molt clar l'objectiu mundial en el tema de la cimera de Kyoto: es planteja un protocol de reducció d'emissions de gasos.
I sí que val la pena recordar una cosa: només en el nostre territori, del 90 al 2010, s'ha de reduir un 8% la producció de diòxid de carboni.
Encara que el nostre país dintre d'aquesta bombolla europea, puga augmentar, tinga permés augmentar un 15%.
Però la dura realitat és que ­i s'està denunciant ja­ entre el 90 i el 99, les emissions de diòxid de carboni han augmentat ja en el nostre país un 31%.
Eixa és la realitat del nostre país; mentre a la Unió Europea van disminuir, efectivament, un 1%.

Complir els protocols de Kyoto significa treballar en moltíssimes direccions: en eficiència energètica, significa apostar per transports col·lectius, significa disminuir, per exemple una cosa que aparentment no està relacionada, els abocaments de matèria orgànica, perquè després no produïsquen metà, que és un dels gasos d'hivernacle, però sobretot significa canviar la producció d'energia, la producció d'energia elèctrica.
Cal estabilitzar, per tant, l'emissió de diòxid de carboni, i començar la transició urgent cap a una economia basada en energies renovables, i naturalment en una energia basada en l'hidrogen com el combustible transportable i combustible fluid.

L'energia eòlica avui en dia és l'energia que ja està clar que és el camí més ràpid per avançar en aquesta direcció.
Està creixent a un nivell exponencial.
Està demostrat que té més possibilitats en el món que l'energia hidroelèctrica.
I amb dades de l'any passat ja suposava el 8%, per exemple, de l'energia elèctrica produïda a Dinamarca, l'11% en el land alemany d'Slesvig­Hostein.
I, és curiós, jo pense que és curiós que a l'avantguarda de tot el món hi ha una comunitat autònoma com és el cas de Navarra, que ja suposava el 20%.

És curiós constatar quan veiem el mapa eòlic estatal, el global, que la comunitat autònoma de Navarra era una comunitat on, teòricament, no hi havia recursos eòlics útils per a produir energia elèctrica.
Al País Valencià, s'ha de dir, des que aquesta interpel·lació va néixer, doncs ja tenim quatre aerogeneradors, podem estar contents.
En teníem zero en aquell moment, ara en tenim quatre; que un ajuntament, l'Ajuntament de Buñol en el seu moment va autoritzar, i els tenim en una muntanya per allí.

Hi ha projectes en molts municipis pendents d'una normativa adequada per al nostre país.
Hi ha empreses privades que estan fent estudis de mesurament per no tenir dades de velocitat i de duració del vent, de temps mínim.
Hi ha molts municipis que tenen preacords, intents d'acord o acords per a la producció d'energia elèctrica.
S'estan comprant cims, s'estan comprant carenes de moltes muntanyes valencianes.
I sembla a vegades com si estiguérem tornant a fa unes dècades, quan s'estaven comprant desesperadament per a especular terrenys al costat de la mar.
Ara es compren muntanyes amb el mateix sentit.

Sembla per tant, que és imprescindible, amb tots aquests arguments, regular la iniciativa de producció eòlica com ha fet Navarra, però també com ha fet Aragó i com han fet altres comunitats autònomes.
Ho vàrem dir fa set mesos quasi, quan aquesta iniciativa es va plantejar, i pensem que és imprescindible d'una vegada per totes plantejar-ho.
Els elements que nosaltres plantegem són tres en aquesta moció.

La primera, és fer d'una vegada per totes el mapa de recursos eòlics.
Encara que semble mentida no tenim un mapa detallat de recursos eòlics.
I jo vull recordar que les Corts, en la passada legislatura, doncs varen acordar per unanimitat que es fera el mapa de recursos eòlics, i que un bon dia el conseller d'Indústria corresponent ens va jurar.
.
.
bo, jurar no sé si va arribar, ens va afirmar amb rotunditat que estava fet el mapa eòlic del nostre país, però que sembla que no està massa clar.
Està tan poc clar, que s'estan fent totes les mesures una altra vegada.
És necessari saber on hi ha recursos eòlics perquè és el primer pas per a veure la rendibilitat de les futures instal·lacions.

El segon element que és imprescindible és fer un Pla d'ordenació dels recursos eòlics, és imprescindible.
I a més entenem que s'ha de fer com plantegem, entre tots, mitjançant un gran acord.
En primer lloc entre els promotors, perquè pensem que han de formar part, perquè tenen molt a dir les empreses que vulguen treballar en aquest sector, sector que sens dubte serà avantguarda en els propers anys.
També és fonamental que participen associacions cíviques i ecologistes, per a evitar, per a arribar a acords i per a evitar conflictes que s'estan generant en moltes zones, entre instal·ladors o entre possibles permisos i entre col·lectius, o ecologistes, o de muntanya, o centres de molts tipus.
Fins i tot determinats sindicats.

És important també que formen part les administracions.
I entenem que per una banda ha d'entrar l'administració autonòmica, però per una altra banda és imprescindible la participació de municipis, perquè entenem que aquesta energia és una energia que d'alguna manera pot contribuir poderosament a generar nous recursos en determinats municipis.
Sobretot de l'interior, que, per desgràcia, estan perdent molta població i estan tenint greus problemes de poder entrar en un sistema econòmic determinat.
Volem recordar que l'energia eòlica és una energia de nivell intensiu baix de capital, i amb un nivell de generació, entre altre coses de mà d'obra molt més significativa que altres.

Al final cal arribar a una conclusió, al nostre entendre en aquest pla.
On no es poden instal·lar aerogeneradors.
Jo crec que tots estaríem d'acord per exemple que no tindria sentit instal·lar aerogeneradors a muntanyes emblemàtiques del nostre país.
En posaria dues, el Penyagolosa, per posar per parlar-ne d'una, o el Puig Campana per parlar-ne d'una altra.
No tindria sentit ficar aerogeneradors ací.
Jo crec que és important deixar clar aquests llocs on es poden instal·lar amb unes mínimes restriccions, i amb unes mínimes declaracions i correccions ambientals, i aquests llocs on s'ha d'introduir serioses correccions o serioses limitacions.
Per tant, jo crec que això és un element fonamental per a no generar en el futur elements.
Pensem i estem convençuts que així es podria aconseguir per part de tota la societat, i sobretot d'aquelles zones d'interior, una actitud totalment positiva, com s'està aconseguint en altres comunitats autònomes.

I la tercera idea que proposem és una idea molt clara, almenys per a nosaltres estimada: la creació d'una empresa mixta en la que participe la Generalitat i els ajuntaments afectats.
Però per suposat no sols ella, sinó totes les empreses que estiguen treballant en el sector.
Per què ho fem?
Doncs nosaltres pensem que quan alguna cosa va bé en algun lloc, s'ha de copiar.
El primer que s'ha de fer és copiar-la, després es pot millorar.
El cas de Navarra, en el sentit de l'empresa generadora d'electricitat, jo crec que n'és un exemple perfecte.
Perquè a més és un model mundial, i on la comunitat autònoma té una determinada participació amb participació de determinades empreses energètiques i on estan aconseguint avançar seriosament en açò.

Al nostre entendre açò també podria ajudar en una altra direcció.
Jo voldria posar el cas d'una empresa que està tenint conflictes per manca de mercat, una empresa concretament de motors de vaixells, que està tenint greus problemes en el municipi de Manises, que pot derivar i està començant a derivar part de la seua producció, concretament a la producció d'aquests aparells que s'estan instal·lant massivament a països com l'Índia, com Xina i com molts llocs.
I podrien ser objecte també d'exportació.
Pensem que són tres propostes raonables, i pensem que són tres propostes que en definitiva poden ser acceptades per aquestes Corts.

Res més i moltes gràcies.

 

*(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor José Cholbi Diego)*

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Pel Grup Parlamentari Socialista­Progressistes, *(pausa)* el diputat Vicent Sarrià té la paraula.

 

**El senyor Sarrià i Morell:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyories.

El Grup Socialista­Progressistes anem a votar a favor d'aquesta moció, perquè, com no?
, estem a favor de l'energia eòlica, i creiem imprescindible la seua ordenació.
Però el que són les coses, esperàvem que no l'arribaríem a votar, a tenor de totes les manifestacions que en persona o a través dels mitjans de comunicació, dos consellers, el senyor Castelló, i en menor mesura el senyor Modrego, havien estat fent.
Manifestacions que si hagueren estat certes, avui possiblement esta moció seria innecessària i Esquerra Unida possiblement l'hauria retirada.

I és que açò ve de llarg.
Ja l'any 1997, l'aleshores conseller Such va presentar a bombo i platerets un anomenat Pla eòlic, que pel que hem vist després, d'eòlic tenia que se'l va endur el vent després d'acomplir la seua missió de propaganda a la que ens tenen moltes voltes acostumades les iniciatives del govern.
Des d'aquell suposat pla ni han planificat res, ni han definit una estratègia valenciana en energies renovables, mentre altres comunitats, com els deia abans, amb menys capacitats teòriques, les impulsaven decididament.
I quan el tema els ha desbordat, s'han limitat a fer declaracions de recolzament a l'energia eòlica, tan buides com políticament correctes, per a guanyar temps; alhora que l'única cosa que feien era paralitzar els projectes donada la seua incapacitat i desorientació.

Fa ja set mesos, el conseller Castelló afirmava des d'aquesta mateixa trona que la conselleria d'Indústria estava preparant el Pla eòlic ­textual­ i contava que en molt poc temps ­en molt poc temps­ el presentaria al Consell i en uns pocs dies ­textual­ en uns pocs dies anava a estar en condicions de consensuar-lo amb els grups polítics d'aquestes Corts.
Home, sabem que el temps és relatiu.
Però uns dies?
Un mes va tardar en desdir-se d'eixe compromís per a autodonar-se un termini d'un any mitjançant eixe caixó de sastre que val per a tot, menys per a fer previsions pressupostàries, que és la Llei de pressupostos.

Però quan ja creiem que ho havíem vist tot, ens desdejunem el darrer dia 17 de maig al *DOGV* amb una adjudicació a dit, com no, del Pla eòlic valencià per a la instal·lació de parcs eòlics a la Comunitat Valenciana.
Una de dues, o s'ha estat mentint tot aquest temps, o es tracta que algú s'embutxaque trenta milions de pessetes, que és el que suposa eixa adjudicació.
Vol dir això que estem en el punt de partida?
Doncs sembla que sí.
Perquè la realitat és que malgrat les continues declaracions i filtracions a la premsa, l'única cosa que sabem és que continuem endarrerits en el desenvolupament de l'energia eòlica pel desinterés del Consell, més ocupat en la defensa d'interessos energètics aliens a les nostres necessitats, que en el disseny d'una política energètica pròpia i sostenible.

Quan a Navarra ja més del 25% del seu consum energètic prové d'energies renovables; a Castella-La Manxa hi ha un parc eòlic, el parc eòlic més gran d'Europa, i a Aragó i a Galícia, per dir algunes, es desenvolupen nombrosos aprofitaments energètics provinents del vent, al País Valencià estem encara en fase d'estudi de la qüestió.
Perdó, d'adjudicació de l'estudi.
I aquest tema, no sols el de l'energia eòlica, de les renovables, sinó l'energètic en sí hauria de ser prioritari per a qualsevol govern.
Perquè tenim terminis que acomplir.
El del 2010 que anomenàvem abans per arribar al 12% d'energia provinent de fonts renovables, i reduir en un 15% les emissions de CO2, un 7,5 per a l'any 2005, això és despús-demà.

I si en la implantació de l'eòlica estem com estem, no vull ni pensar el que ens costarà en altres energies amb encara més potencialitat al nostre país, com pot ser la solar.
Estem, a més, en un moment de pujada continuada del petroli, que té indubtablement repercussions econòmiques, però que no sabem si és també l'inici d'una crisi energètica.
La sostinguda implantació d'energies renovables va a ser, és ja, una política estratègica de mig-llarg termini de la Unió Europea, i per tant dels governs dels seus estats, per no parlar d'Estats Units o del Japó.
Doncs la Generalitat ja arriba dels últims i va donant-se compte d'això en la mesura que anuncien que han fet una reserva de 2.
000 megavats davant la xarxa elèctrica espanyola, davant la perspectiva que només s'incorporen entre 9.
000 i 10.
000 megavats provinents de l'energia eòlica.
Jo trobe que no és seriós, no quedem gens bé dient: posen 2.
000, guarden 2.
000, que jo ja voré què faig i com faig en eixa reserva.
I damunt ho farolegen i ho conten a la premsa.

Sabem també per la premsa que el Consell aposta pels grans parcs eòlics.
Teòricament per a reduir les zones afectades per l'impacte ambiental d'aquestes instal·lacions.
Encara que de seguit afegeixen una altra raó: que estiguen propers a les grans línies d'alta tensió, per la qual cosa estan descartant en principi l'ús d'aquesta energia per a xicotets productors i la seua posterior connexió a la xarxa.

Aquest és un aspecte que ens preocupa en la mesura que condiciona el desenvolupament posterior d'altres energies renovables, com la solar, molt susceptibles de ser utilitzades per xicotets productors, i que açò no siga més que en benefici de les grans elèctriques, poc entusiasmades perquè tot el món puga produir energia en un termini relativament curt.

Vostés saben també que la Unió Europea aposta pels grans parcs, però també per projectes singulars per abastiment de comunitats rurals aïllades.
I ens agradaria que esta possibilitat es veja també contemplada, i no com ha ocorregut al pla d'electrificació rural d'on s'exclou l´ús d'unes energies com les renovables, especialment indicades per a l'electrificació en zones amb dificultat d'accés; perquè a més de la qüestió energètica, estem parlant també d'una activitat econòmica que pot contribuir al desenvolupament de les nostres comarques d'interior, que han vist com als darrers anys s'ha allunyat la seua capacitat de desenvolupar-se socioeconòmicament.

Per últim, hi ha un altre aspecte que cal destacar i, a més, l'inclou la moció: el de la necessària participació de tots els agents implicats en la redacció d'aquest pla.
El conseller Castelló, que ­repetisc­ hui no està ací, no deu interessar-li el tema, es va comprometre també en aquesta trona a fer un pla consensuat amb els grups polítics, els ajuntaments, les organitzacions ecologistes i els mateixos promotors.
De moment, i si hem d'atendre el que ha eixit als diaris, amb els únics que ha parlat és amb els promotors.
No ens estranya, forma part de la seua cultura de participació i, per tant, haurem de preguntar-los als adjudicataris directament el que ens interesse.

Per tot açò, votarem a favor de la moció, que fa mesos que hauria d'estar desfasada, però, malauradament, no és així, es necessària i arriba a temps.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Sarrià.

Senyor Sarrià, no és una compareixença.
Per tant, el conseller no té per què estar aquí en una moció.
Moltes gràcies.

Continuem.
Pel Grup Parlamentari Popular, té la paraula el senyor Ramírez.

 

**El senyor Ramírez Sorribes:**

 

Señorías, buenos días.

Yo quiero comenzar mi intervención coincidiendo con la sensibilidad que ha mostrado el Grupo de Esquerra Unida y el Grupo Socialista en los aspectos relativos a la promoción de la energía eólica, y coincidiendo también en los análisis que han hecho sobre cuáles son los efectos que la continuación y la proliferación de las fuentes de energía convencionales tienen sobre nuestro clima y, especialmente, sobre nuestro planeta.

Y coincidiendo con esto, debo decir, debo anunciarles que vamos a votar en contra de esta moción porque la consideramos extemporánea y la consideramos reiterativa.
Extemporánea, porque esta moción se presentó el día 4 de noviembre y en ese plazo, hasta hoy, se ha producido una serie de hechos, una serie de acuerdos ­aquí en Cortes algunos de ellos­, que desde luego desvirtúan la naturaleza de esta moción.
Y reiterativa, porque a nuestro grupo nos da la sensación de que con esta moción el Grupo de Esquerra Unida, que ha sido el grupo que la ha presentado.
.
.
es como ese padre que le dice a su hijo: "Estudia, estudia, estudia, estudia".
Y el niño le contesta: "Hombre, papá, voy todos los días a clase, no falto, llego a casa y me pongo a estudiar y encima saco matrícula.
No me digas más que estudie".
Y esto es lo que está ocurriendo.

Simplemente recordarles que allá por el año 1996-97, durante ese año, el Gobierno valenciano, presidido por Eduardo Zaplana, tomó la iniciativa de evaluar cuáles eran los recursos eólicos que en ese momento existían en la Comunidad Valenciana.
Y para ello se elaboró lo que se vino a denominar un mapa eólico, que quizá a alguien no le guste, o le parezca poco detallado o le parezca que la metodología utilizada no era la correcta, pero lo que intentaba era de alguna forma diseñar un mapa *(inintel·ligible)* ­y quiero dejarlo claro­ sobre en cada sitio cuáles eran las direcciones del viento y, sobre todo, las intensidades.
Y el grupo Parlamentario de Esquerra Unida tuvo la oportunidad in situ de consultar en la conselleria exactamente ese estudio cómo se había hecho y cuáles eran las conclusiones y, especialmente, dónde se había medido.
Se me podrá decir que no se midió en todos los sitios o en todos los municipios de la Comunidad Valenciana.
Claro que no, porque se partió de unos datos históricos pertenecientes, o elaborados o medidos por otro tipo de instituciones.
Luego, por lo tanto, ya tenemos claro dónde puede haber potencial eólico.

En segundo lugar, en el año 1998, y como consecuencia de un convenio firmado con el Idae, se elaboró por primera vez ­y eso quiero recalcarlo­ en la Comunidad Valenciana un plan de energías renovables, donde no solamente se evaluaba el potencial eólico, sino también se evaluaba el potencial de generación de energía eléctrica mediante otros sistemas.
Y en ese plan, que es asumido por el Gobierno valenciano y fue anunciado, se establecía.
.
.
el gobierno valenciano se comprometía a conseguir una serie de objetivos en cuanto a potencia instalada en el tema eólico.
Objetivos que nos vendrían a situar en el estándar europeo deseable dentro de una serie de años.

A mí no me duelen prendas en reconocer que en la Comunidad Valenciana existe un cierto retraso en el desarrollo de las energías renovables, pero analicemos el porqué.
En el caso de la energía eólica, debemos constatar, o quiero poner de manifiesto, que básicamente no se trata por una cuestión de voluntad política.
Los gobiernos anteriores al gobierno actual no hicieron nada, pero no hicieron nada porque difícilmente podían hacer algo.
La técnica va evolucionando.
Ubicaciones donde hay una cierta intensidad de viento hoy quizá hacen no rentable, no eficaz, el instalar un parque eólico, pero a medida que la técnica del diseño de los aerogeneradores va evolucionando, zonas que no eran buenas se convierten en buenas.
Y ese ha sido un poco el caso de la Comunidad Valenciana.

Y permítanme que continúe un poco con la cronología.
A partir de que ya sabemos dónde queremos ir, dónde estamos, había que decidir cómo lo hacemos, y fue por iniciativa del Gobierno valenciano por la que se plasmó cómo hacerlo.
Quiero recordarles que, por iniciativa del Gobierno valenciano, en el proyecto de ley de presupuestos se presentó, en la disposición creo que es adicional novena, un compromiso del gobierno frente a todos los valencianos de desarrollar en un tiempo mínimo un plan eólico valenciano que pretendía precisamente aunar las zonas donde existía potencial eólico con las zonas donde, desde el punto de vista geográfico, desde el punto de vista medioambiental, era posible precisamente desarrollarlo.
Y además, se decía en esa disposición adicional novena que eso se iba a hacer en coordinación y con la colaboración de todas las administraciones, de todas las instituciones implicadas.

Bueno, llegó el momento de las votaciones precisamente de esa disposición adicional novena y los tres grupos parlamentarios representados en esta Cámara llegaron a un acuerdo.
Tengo aquí la enmienda transaccional firmada por los tres grupos parlamentarios, que dice lo siguiente: "A efectos de optimizar el potencial eólico de determinadas zonas geográficas de la Comunidad Valenciana y aprovechar las ventajas de diverso orden que derivan de la producción de la energía eléctrica a partir del viento, el Consell aprobará el plan eólico valenciano para la instalación de parques eólicos en la Comunidad Valenciana, así como el régimen de deberes, obligaciones y cesiones que deban ser cumplidos para la instalación de dichos parques".
Insisto, firmado por los tres grupos parlamentarios, diciembre de 1999.
Y se dice: "El Consell aprobará, en el plazo máximo de un año.
.
.
" Es decir, ustedes, señorías, todos nosotros, le estábamos concediendo al Gobierno valenciano el plazo máximo de un año para la elaboración de este plan eólico, que además tendrá la consideración de plan de acción territorial.
Por lo tanto, que será necesario el consenso de todas las personas, de todos los colectivos que en esta materia tengan algo que decir.

Y además se dice, porque se ha dicho aquí que está todo paralizado, se dice expresamente ­insisto, firmado por los tres grupos parlamentarios­ que hasta en tanto en cuanto no está elaborado ese plan eólico valenciano, todos los procedimientos de autorización, todos, de estos parques eólicos, quedarán paralizados hasta en tanto en cuanto no se apruebe este plan.
Por lo tanto, señorías, yo creo que el análisis que desde aquí se ha hecho por parte de algunos grupos parlamentarios no responden a la verdad.
Y es más, parece que son poco congruentes con lo que ustedes mismos han firmado hace muy poquitos meses.

Por lo tanto, insisto, dejemos al gobierno trabajar, tenemos el plazo de un año.
Dejemos que sepamos, en primer lugar, dónde estamos, cómo lo vamos a organizar.
Y sobre todo algo muy importante: dado que hay muchas empresas implicadas, ayuntamientos implicados, administraciones provinciales y autonómicas implicadas, démonos unas reglas del juego para todos, que todo el mundo sepa dónde está, que no se creen reinos de taifas en este tema, creemos una regla general.

Se ha hablado también de que, bueno, se está apostando por los proyectos o por los macroproyectos.
Esto no es verdad.
Es decir, no hay ningún parque autorizado, excepto el de Buñol.

Y se ha dicho que no se apuesta por los proyectos singulares y se ha hablado del plan de electrificación rural.
Yo debo decir aquí, en esta trona, que absolutamente el cien por cien de los proyectos de energía eólica y de energías renovables que se han presentado al plan de electrificación rural han sido apoyados por este gobierno desde el año 1996.
Ni uno solo.
.
.
Mi pregunta es: ¿en la anterior etapa cuántos proyectos de este tipo se apoyaron?
También debo decirles: ni uno solo.

Por lo tanto, yo creo que ha quedado muy claro y que ha quedado muy patente que no solamente se apoya a las energías renovables con la dialéctica, sino que hay que apoyarla con hechos.
Estamos ante un tema que nuestro grupo parlamentario considera fundamental para el desarrollo económico de nuestra comunidad.
Es cierto que zonas deprimidas, zonas con problemas económicos, pueden ver revitalizada parte de su vida económica.
Y no es menos cierto, y esta es la voluntad de este gobierno y de este grupo parlamentario, que hay que ir de alguna forma disminuyendo otros medios de producción de energía eléctrica, como puede ser el nuclear, como puede ser en algunos casos algún otro tipo de sistemas que inciden realmente en el medio ambiente.
Pero no nos equivoquemos, esto tampoco es la panacea.
No se trata de instalar parques eólicos en cualquier sitio.
Hay que instalarlos donde tengan un efecto medioambiental positivo, tenemos zonas protegidas importantes en nuestra comunidad.
Por lo tanto, de ahí la necesidad de estudiar de forma detenida dónde se instalan.

Y también.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Vaya terminando.

 

**El senyor Ramírez Sorribes:**

 

Sí, señor presidente.

Y también existen limitaciones de tipo técnico.
Es decir, no solamente hay que conseguir producir energía eléctrica de forma limpia, sino también hacerlo de la forma más barata, porque de alguna u otra forma el precio de la generación de la energía eléctrica se va a repercutir a los ciudadanos, no queremos pagar más dinero por el kilovatio.

Por lo tanto, también las limitaciones técnicas son importantes, y de ahí la necesidad, como decía al principio, de dejar al gobierno que trabaje.
Y en los próximos exámenes finales que se producirán dentro de seis meses, ustedes, señorías, tendrán la posibilidad, como ese niño que estudiaba, de aprobarlo o de suspenderlo.

Nada más.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Muchas gracias, señor Ramírez.

Per a rèplica, el senyor Ribó, del Grup Parlamentari Esquerra del País Valencià, té la paraula.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Senyor diputat, nosaltres deixaríem al govern que treballe, però és que no pega ni brot, ni este, ni l'anterior, del qual crec vosté era un càrrec significat.
Eixe és el problema.

Mire per què li ho dic.
Vosté ens ha plantejat una esmena que nosaltres votàrem a favor un document, però és que açò és del 4 de novembre de 1999, i el senyor conseller ens deia que la setmana que ve ens reunirem per a veure aquest pla eòlic.
Eixe és el problema.
Estem darrere.
.
.
i ho ha dit vosté, ho reconegut vosté.
Vosté parla de matrícules d'honor, però després reconeix que estem darrere de pràcticament totes les comunitats autònomes.
S'ha oblidat de Tarifa, que va ser el primer parc eòlic.
Estem darrere de totes.
De matrícula d'honor, no.
Molt deficient.
En eixe tema, res, quatre aerogeneradors.
En Bunyol perquè se'ls hi van escapar, perquè si no, no hagueren ni permés que estiguera aquell parc eòlic.
Crec que se'ls hi van escapar.
Si no, no ho hagueren permés, estarien tots sotmesos a un projecte que sembla que més que voler impulsar, el que està fent és frenar moltes vegades.
Eixa és la dura realitat.

I mire vosté, quan m'ha parlat del mapa eòlic anterior ­jo és que el vaig vore, eh­, és difícil defensar allò indefensable, i s'ha fet un embolic.
Que no és cert el que diu vosté.
El que es va fer és donar uns quants milions a una filial de la gran empresa que ens dóna l'electricitat a tots en el País Valencià per saber on havia d'instal·lar els aerogeneradors.
Diga-ho amb claredat.
Eixa és la realitat, reconeguda per tècnics de la conselleria on vosté estava.
Això és un pla eòlic?
Si vosté després reconeix que com que no té dades, coses que abans no eren rendibles, al millorar la tecnologia, com baixa la velocitat mitjana, automàticament es fan rendibles.
És que no tenen mapa eòlic.
Eixe és el problema.
*(So d'un telèfon mòbil)*

L'única cosa que s'ha fet, senyor.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyor Ribó, un moment, i perdone que li interrompa, jo pregue a les seues senyories, alguna que està fent en estos moments ús d'un telèfon mòbil, que per favor, talle la conversa perquè puguem continuar escoltant com es mereix, amb el respecte i l'atenció, el senyor Ribó.

Moltes gràcies.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Aleshores, açò no es pot defensar.

Vosté mateix s'ha contradit.
Si no té dades, quan millore la tecnologia és perquè no té dades de la densitat mitjana.
.
.
, depén de la densitat mitjana.
Clar, així sí que tindria una.
.
.
Açò és un mapa eòlic, com hi ha mapa eòlic estatal.
I si ja han fet el mapa eòlic, presenten-lo.
És molt fàcil.
Es presenta, té unes curves de nivell mitjà de vent en funció de les comarques, presente-lo que no no l'han presentat encara.
Així de senzill.
Aquest és el tema.
Vostés no estan potenciant l'energia eòlica.
Moltes coses.

Mire, i vostés es preocupen, perquè el que sembla que estan potenciant és un generador amb residus radioactius, modelo Carlos Rubia, que els aragonesos no volen allà.
En parlarem en la Comissió de Seguretat Nuclear.
Però, és que el seu govern està dient que potenciarà açò, un generador nuclear amb una tecnologia que els països més avançats del món en tecnologia nuclear rebutgen, com Estats Units i com França.
Açò és el que vostés, almenys els mitjans de comunicació, diuen que estan potenciant: un generador nuclear amb residus nuclears amb tecnologies no reconegudes, el generador Rubia.
Jo crec que eixa és la realitat.

I, mire, nosaltres li parlem ­que vosté no ha fet cap menció­ li parlem d'una empresa mixta.
Pensem que és important parlar d'una empresa mixta.
Vostés en saben empreses mixtes.
En algun lloc vosté les han utilitzat, les han utilitzat d'una manera no massa neta, li recorde Tissat, per exemple, per a modernitzar, per a modernitzar la funció pública, una empresa mixta amb participació de la Generalitat d'un trenta i escaig per cent, que l'han utilitzat amb una habilitat que fins i tot s'ha de netejar ara un poquet, diuen.
El que li plantegem és que fent-ho bé, fent-ho legalment açò es faça amb una energia que està desenvolupant-se de forma exponencial en el món.
I que seria bo que no ho faça només una empresa, que estan vostés per sota potenciant.
Açò és el que li plantegem, i no ha fet cap menció.
Pensem que este és un bon camí, i és un camí que s'hauria de potenciar i que, sens dubte, vostés sembla que no tenen cap interés en plantejar.

Mire, vostés, el tema de l'energia eòlica continuen sense prestar-li el cas que en aquests moments és necessari.
I aquesta energia serà una energia que en molt pocs anys superarà la producció de l'energia hidroelèctrica.
I açò és una qüestió claríssima.
I ací ni ens assabentem, ni els preocupa.
I estem al començament d'un canvi tecnològic profund on segurament qui es quede darrere es quedarà endarrerit per molt.

S'ha parlat del tema del petroli.
I vosté ha parlat d'una cosa important: "Hem de parlar d'abaratir els costos".
Mire, açò és un llenguatge molt clar.
Haurem de parlar d'aplicar els costos mediambientals algun dia en el preu de les energies, de l'efecte hivernacle, dels residus radioactius, i, aleshores, parlarem de costos.
O és que d'açò no s'ha de parlar mai?
Algun dia haurem de parlar d'aquests temes, perquè sembla que són importants també.

Aleshores, nosaltres entenem que és imprescindible avançar en aquesta direcció.
I li reiterem, i li reiterem: aquesta moció va ser signada i presentada pel nostre grup abans d'aquella proposició, que em sembla raonable, però que ens agradaria que d'una vegada per totes les coses funcionaren.
El que açò aparega el 17 de maig,.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Vaja acabant, senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

.
.
.
crec que és d'este mes, ens indica que hi ha una xicoteta relació entre l'entrada d'aquesta moció al final en el ple d'aquestes Corts i la redacció perquè es puga dir que es fa alguna cosa.
Però, fins ara no s'ha fet absolutament res, com sempre, per desgràcia, en els últims cincs anys.

 

*(Ocupa la presidència la presidenta, senyora Marcela Miró Pérez)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Té la paraula el senyor Ramírez per a rèplica.

 

**El senyor Ramírez Sorribes:**

 

Señor Ribó, usted habla de paralización por parte del gobierno porque no hay interés en la instalación de parques eólicos.
Yo simplemente quiero darle alguna cifra.

La Conselleria de Industria y Comercio en este momento tiene aprobadas o tiene incluidas dentro del régimen especial más de 80 instalaciones en la Comunidad Valenciana.
¿Qué significa eso?
Significa que si hubiera habido una voluntad de paralización esta inclusión dentro del régimen especial de producciones de energía eléctrica no se hubiera producido, se hubieran dejado los expedientes dentro de un cajón y ya veremos.
En cuanto se ha hecho un trabajo administrativo, en cuanto se ha hecho un acto administrativo de inclusión de más de 80 instalaciones será porque hay una cierta voluntad.

Hablaba usted de la apuesta por parte del Gobierno Valenciano de la utilización de un generador o de un aerogenerador, yo sinceramente tengo que decirle que no tengo absolutamente ninguna noticia, pero, en cualquier caso, el Gobierno valenciano es el responsable de regular, de organizar el sistema y de poquito más.
Es decir, serán las empresas o serán los promotores los que tendrán que decidir el modelo de aerogenerador que utilizan y serán los que tendrán que presentar los correspondientes permisos que tanto la Conselleria de Medio Ambiente como la de Industria tendrán que dar y tendrán que entender sobre el tema.
Por lo tanto, ninguna responsabilidad.

Y de verdad no he querido eludir el tema de la empresa mixta, simplemente ha sido un olvido.
Decirle que nuestro grupo parlamentario en este momento no tiene absolutamente nada que decir en este tema, es decir, no tenemos ninguna posición tomada.
En el momento que tengamos un plan de ordenación eólico optaremos por el sistema de gestión que nos garantice o que garantice al gobierno una promoción más rápida de la energía eólica.

Y hablaba usted también, o yo hablaba de costes, es decir, de la necesidad de que esa producción de energía eléctrica o esa modalidad no suponga un sobrecoste para los ciudadanos.

Y me habla usted de los costes medioambientales.
Yo simplemente recordarle que ya en la tarifa que todos pagamos desde hace mucho tiempo, pues, aparece una partida importantísima que tiene que ver con el tema medioambiental, y, desgraciadamente, con un tema bastante grave como es la moratoria de la energía nuclear.
Por lo tanto, ya está incorporado.

En definitiva, para acabar, señor Ribó, yo creo que en el fondo estamos en la misma línea.
Yo creo que usted está convencido de que nosotros como gobierno, como gobierno, el gobierno de Eduardo Zaplana, tiene voluntad como igual tiene voluntad por modernizar esta Comunidad Valenciana en otros aspectos.
Y este es otro aspecto de la modernidad.

Por lo tanto, si queremos ser de alguna forma líderes en nuestro país y en Europa esta es otra de las patitas en las que hay que apoyarse, y, evidentemente, hay que seguir, hay que hacerlo, pero hay que hacerlo sabiendo dónde se va y, sobre todo, haciéndolo bien, porque un error en la planificación de este tipo de energías sería un error irreparable y que seguramente nos costaría muchos años volver a estar en la cabeza de nuestro país.

Nada más.

 

**La senyora presidenta:**

Senyor Ribó, per a què demana la paraula?
*(Pausa)* No, no demana la paraula.

Conclós el debat, passem a continuació a la votació de la moció subsegüent a la interpel·lació al Consell sobre política general del Govern Valencià pel que fa a l'energia eòlica, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida.

Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 39 vots a favor, 41 en contra, cap abstenció.
Queda rebutjada la moció.

Senyories, se suspén el ple que es reanudarà esta vesprada a les cinc.

 

*(Se suspén la sessió a les 14 hores i 18 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 17 hores)*

*(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor José Cholbi Diego)*

***Pregunta número 551/00 al conseller de Medi Ambient, senyor Fernando Modrego Caballero, sobre la mort de vertebrats al parc natural de les Salines de Santa Pola, que formula el diputat Joan Antoni Oltra i Soler, del GP Esquerra Unida del País Valencià (RE 7.
760).***

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyories, bona vesprada.

Reprenem la sessió amb les preguntes dirigides al conseller de Medi Ambient per l'il·lustre diputat Joan Antoni Oltra Soler.
La pregunta 651.
Té la paraula senyor Oltra.

Don Manuel Ortuño, ¿es usted tan amable, como siempre, de ocupar el escaño?
Muchas gracias, señor Ortuño.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor conseller, moltes gràcies per la seua assistència.
Hui em pareix que anem a estar ací un poc menys en quadre i que anem a tindre una sobredosi de.
.
.
s'ha combinat la cosa així.
No estava previst inicialment, però vosté crec que sap com jo el perquè s'ha combinat així.

Bé, comencem per la primera de les preguntes que hi ha.
La primera fa referència al parc natural de les Salines de Santa Pola, és un tema molt vell, molt vell perquè vosté sap que la carretera nacional 332 la partix per la meitat pràcticament aquest parc, i està ja en canal, com es podria dir també, i que això ocasiona tota una sèrie de problemes que han estat denunciats i reconeguts per part de totes les administracions des de fa molts anys.
La més destacada, lògicament, és la mort d'una quantitat enorme de vertebrat de tot tipus que travessen aquesta carretera, perquè clar, està enmig del seu hàbitat natural i que això provoca una mortaldat molt important que algunes xifres, fins i tot apunten a tres o quatre mil exemplars cada any.
La veritat és que els problemes són coneguts, i les promeses de solució també, perquè durant tot este temps fins i tot consellers abans que vosté han tingut oportunitat de prometre les solucions que pareixien més idònies; el que passa és que mai es veuen executades.
Entre elles, i a pesar que reconeixem que evidentment la carretera és competència estatal, és una carretera del ministeri de Foment, doncs pensem que estaria molt bé per exemple una major senyalització, que la gent quan travessa aquest parc està travessant això, un parc natural d'una gran importància; que s'establira una limitació de velocitat, per exemple, que faria a la millor evitar algun d'aquests atropellaments el fet que la col·locació d'algunes pantalles per a obligar a determinats vertebrats alçar el vol de manera que no pogueren ser atropellats allà on es poguera; per exemple, el tema d'algun pas per baix per a facilitar el creuament de la carretera, etcètera, etcètera.
Tot açò són reivindicacions, ja dic, que s'ha demanat en moltíssimes ocasions, se'ns ha promés també en moltíssimes ocasions que anaven a executar-se, però la veritat és que allò continua exactament igual i és molt lamentable creuar eixa carretera i vore la quantitat d'animalets atropellats i morts que es troben ací.
Per tant, jo crec que vosté és conscient de la situació en què es troba aquesta situació i li preguntaríem, a la vista de tot això, quines mesures pensa dur endavant per a corregir aquesta situació.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Señor conseller, tiene usted la palabra.
Vaya con cuidado no le caiga la prenda tan importante que tiene depositada ahí.
*(Una bufanda del València CF en l'escó del costat)* Muchas gracias.
Tiene la palabra.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

Señor presidente.

Señor Oltra.

Bueno, en primer lugar, permítame un pequeño inciso antes de comenzar a responderle.
Hoy estamos ­ya veo que estamos­ pocos diputados; el motivo probablemente sea que alguno haya decidido estar en París, que hoy se juega un partido creo que importante para una institución, como el Valencia Club de Fútbol, que creo que es muy importante para todos los valencianos.
Y yo creo que esta Cámara y este conseller también como miembro del Gobierno.
.
.
pues bueno, yo lo que quiero desear es al Valencia como a esa institución tan importante que tenga éxito esta noche y que tenga un final de temporada.
.
.
en el que.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Muchas gracias, señor conseller, sus palabras serán recogidas en el *Diario de Sesiones.*Siga en el uso de la palabra.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

Gracias, presidente *(rient-se)* por su comprensión.

Bien, como el señor Oltra decía, este es un problema antiguo.
Probablemente, bueno, se daba desde antes de la declaración como parque natural.
Y como dice también, de difícil solución.
Evidentemente se habrán prometido soluciones, y yo creo que alguna de las soluciones ya está en parte.
.
.
yo creo que hay dos aspectos fundamentales, una la disminución, o sea, al declararse parque un entorno próximo a tanto la ciudad, a Santa Pola, como envolviendo lo que es una carretera nacional, realmente, bueno, yo creo el problema es territorial por la dificultad de eliminar o tanto el parque o bien sería esta vía de comunicación tan importante para los habitantes de la zona.
Entonces yo creo que hay dos tipos de medidas que ya se han hablado muchas veces, como dice el señor Oltra: una es el establecer ciertas limitaciones de velocidad, de señalización o de tratamiento del viario a lo largo del parque natural, porque yo creo que es.
.
.
muy dificultoso territorialmente eliminar esa vía, y otra el proporcionar alternativas a los desplazamientos, sobre todo los de largo recorrido los de más velocidad al tráfico por esa carretera nacional 332.

Una de las líneas ya se está trabajando con la construcción de la autovía Alicante-Cartagena, que es previsible que descargue de un tráfico bastante importante de largo recorrido de esa carretera, y la otra, pues bueno, como ha dicho el señor Oltra, ha habido compromisos, pues yo me comprometo también a trabajar con la demarcación de carreteras; de hecho ya hay conversaciones porque tienen actuaciones en ese mismo viario en otras zonas para que realmente el titular de la carretera adopte ciertamente esas medidas que ya son conocidas, que realmente no van a eliminar el problema pero ciertamente sí que lo van a aminorar de una forma asumible por el parque.

Gracias, señor presidente.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Senyor Oltra, per a rèplica.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies.

Efectivament, home, el millor evidentment seria que la carretera si poguera desaparéixer, estupend.
O siga, poguera reduir la quantitat de trànsit que té mitjançant alguna alternativa; pot ser eixa que vosté ha dit, pot ser una altra que és la, bo, la millora la vereda de les sendres, per exemple, que és un vial que està allí prop.
En tot cas sempre és difícil, però bo, jo crec que el que en tot cas no té mai cap justificació és que els anys vagen passant sense que s'adopte una mesura d'aquestes que estan promeses fa molts anys i que fins i tot ací mateix ara estem també recordant; per tant, sí que ens agradaria que es concretara eixe anunci que fa vosté que està en contactes en l'administració estatal per a tal de senyalitzar millor la possibilitat de reduir eixa velocitat màxima en aquest vial en el moment que travessa el parc.
I després jo crec que és ja responsabilitat de conselleria perquè crec que el ministeri no ho faria, la col·locació d'aquestes pantalles vegetals, la possibilitat de fer algun tipus de pas.
Jo lògicament demanant el permís corresponent al ministeri, però jo crec que tot no podem demanar sobre el ministeri, alguna cosa també ens interessa a nosaltres com a conselleria el poder actuar.
Ací sí que a banda de concretar allò del ministeri, sí que ens agradaria que també concretara vosté si ja pensa almenys estes poquetes coses que jo sé que no van a solucionar al cent per cent el problema.
Però sí poden suposar una millora important i a més el que la gent veja que, bo, estan fent-se coses per a reduir eixa mortaldat estaria molt bé que es concretara a vore el abans possible millor.

Gràcies.

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller, per a rèplica.
Senyor Modrego.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

Señor presidente.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Por lo que veo en las preguntas y por otros signos externos.
Tiene usted la palabra.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

Señor Oltra.

Bueno, efectivamente, ya le he dicho que estamos en conversaciones con la delegación de carreteras del Ministerio de Fomento de Alicante, que es el titular de la vía, y principal implicado.
Ahora, en función de esas conversaciones, pensamos establecer, bueno, hacer un reparto de las actuaciones que hay que hacer y realmente, pues bueno, intentar paliar con soluciones de este tipo ese problema.
Quiero decir, que queda el compromiso.
.
.
tenga en cuenta que la relación entre dos administraciones, pues bueno, se tiene que conseguir ese consenso entre las dos, los intereses, evidentemente el Ministerio de Fomento son fundamentalmente de red viaria y de estructura territorial, y los priorizan, nosotros el nuestro es el del medio ambiente, pero yo creo que hay posibilidad de hacer actuaciones, como se ha dicho, de pantallas vegetales, de pasos, incluso más, una idea que ya estaba trabajando la dirección del parque, es el caracterizar ese espacio de paso de un elemento de comunicación a través de un parque, de una manera clara fomentando el uso, la posible concertación o el prever incluso alguna área de visualización de lo que es el parque, siempre perfectamente integrada y controlada de forma que realmente no sea una carretera nacional simplemente, sino un viario que está atravesando un parque natural y eso se quede claramente plasmado en el tratamiento que tenga el viario.

Gracias, señor presidente.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gracias, señor conseller.

El señor Gozalbo, si siempre es una satisfacción verle, hoy más por ser su cumpleaños y haber interrumpido la justa comida que le han dado sus compañeras y compañeros.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)* Felicidad, señor Gozalbo, mucha felicidad.

 

 

***Preguntes números 687/00 i 688/00 al conseller de Medi Ambient, senyor Fernando Modrego Caballero, sobre els boscos valencians, que formula el diputat Joan Antoni Oltra i Soler, del GP Esquerra Unida del País Valencià (RE 7.
948 i 7.
949).***

 

 

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Passem a les preguntes 687 i 688, pel mateix senyor diputat li formula al conseller de Medi Ambient.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyor president.

I, bo, felicitats, senyor Gozalbo, ja posats.

La pregunta següent fa referència al tema dels boscos, un tema molt preocupant.
És cert que hem tingut la sort ­perquè no es pot dir d'una altra manera­, la sort de no tindre excessius incendis forestals en els últims anys, però que tenim un territori en eixe aspecte pobre i molt procliu a patir-los i amb molta intensitat.
Per tant, no anem a estar confiats en què la cosa va bé i va perfecta, sinó que cal estar preocupats de contínuament millorar aquesta tasca.
Per tant, és molt preocupant que en alguns mitjans de comunicació isquen notícies en el sentit que n'hi ha un percentatge molt alt dels boscos ­fins i tot dels boscos privats, perquè cal reconéixer que una gran part del bosc és de propietat privada­ en el qual no es mantenen en un caràcter jo crec que suficient les tasques de regeneració, neteja, etcètera, etcètera.
I això, clar, evidentment, això produix un augment significatiu de la possibilitat d'un incendi forestal, I això jo crec que hauria de ser una preocupació important per part de la conselleria en aquest cas.
Si això ho lliguem en el fet que també està denunciat i s'ha publicat que una part important dels recursos que la pròpia conselleria tenia en l'any 99 per a aquesta qüestió no han estat utilitzats, fins i tot en percentatges importants, ni tan sols han arribat a utilitzar-se, la veritat és que no trobem cap justificació a aquesta situació.
I si damunt això ho ajuntem en el que considerem un greu incompliment d'una promesa electoral del Partit Popular que va ser que en l'any 95 va prometre reforestar 160.
000 hectàrees, 40.
000 per any, i pràcticament s'ha quedat en el 10-15% en els quatre anys, doncs clar, això vol dir que el bosc valencià està en una fase de regressió per una banda, i una fase de perill a vore-les vindre.
I en una situació que no és precisament la millor per a poder resistir una desgràcia d'aquests tipus.
Per tant, davant de tot això, quines mesures pensava aplicar la conselleria, per una banda en el que respecta a si mateix, els boscos propietat de la conselleria, i per altra incentivar el tema en els boscos privats.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

Señor presidente.

Señor Oltra.

Hombre, yo le pediría un poquito más de objetividad.
Plantear que durante cinco años seguidos, habiéndose reducido en un porcentaje de seis a diez veces la superficie forestal quemada respecto al período anterior, atribuirla exclusivamente a la suerte, pues yo creo que es simplificar y, bueno, y renunciar al debate.
Yo pienso que evidentemente en todas las cosas hay que contar con el factor de la suerte, pero una persistencia en la disminución debido a las actuaciones del gobierno realmente no se puede atribuir a la suerte.

Yo se lo voy a recordar, yo es que no quiero recordarle los datos de las hectáreas quemadas en los años fatídicos, pero del 90 al 94 el que menos se quemaron 25.
000 hectáreas.
En el 95 pues también, 138.
000.
Y si le quiero recordar, en el 98 fue el año que menos se quemaron, se quemaron 1.
967 y en el 99, 6.
000, muy alejadas de las 25.
000 y de las 138.
000.
Algo tendrá que ver evidentemente la política que ha llevado a cabo el gobierno del Partido Popular, porque eso es una política que ha hecho unos grandes esfuerzos en tres líneas fundamentales, que eran los programas de prevención de incendios forestales en los planes de silvicultura preventiva y también en las líneas de subvenciones.
Y también por ejemplo usted dice que no se ha cumplido el presupuesto.
Si el presupuesto del año pasado de forestal se ha cumplido en un 80%, lo ideal sería el 100%.
Preo un grado de cumplimiento del 80% és un grado muy elevado, teniendo en cuenta que además precisamente lo que no se ha cumplido es la parte destinada a subvenciones a particulares, que ése, efectivamente tenía un grado de cumplimiento del 30 ó 40% y es lo que baja la media.

Qué quiere decir?
Bueno, pues que hay dificultad para que los propietarios de los bosques públicos, precisamente cuiden su monte incluso solicitando subvenciones.
Pero claro, usted, cuando hace la pregunta, extrae unos datos de la prensa, y yo le voy a decir de dónde salen los datos.
Los datos son el inventario forestal del 96, o sea, que prácticamente lo que viene a decir es el estado de los montes hasta el año 1995.
Sabe que el inventario se hace cada diez años y que ese es el estado del monte.
Y lo que viene a decir también es que el abandono de usos del bosque mediterráneo y la propia tipología hace precisamente que sean unos bosques sensibles al fuego y que ese abandono de usos hace que esté en un estado, no sólo nuestra comunidad, en el resto del Estado también, al no tener aprovechamiento, un cierto estado de abandono.

Evidentemente, conociendo esa situación, la política que se ha llevado por la conselleria, ya le he dicho, es precisamente el elaborar esas actuaciones con inversiones importantes y, yo creo, con resultados evidentes también, que son los que en primer lugar le he comentado.

Gracias, señor presidente.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Senyor diputat.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Senyor conseller.

Home, pensar que els incendis tenen a vore amb la sort, verdaderament és una qüestió subjectiva, no?
Probablement quasi tan subjectiva com pensar que, perquè està el president Zaplana, ara hi ha menys incendis.
Això quasi és tan atrevit com allò altre.
O siga, jo crec que en una qüestió com aquesta el factor de la sort, per no dir de la climatologia, etcètera, influïx de molta manera.

Que cal fer esforços cada volta més grans en la disponibilitat de recursos de prevenció i d'extinció, això és evident.
Jo crec que, precisament, la catàstrofe en els anys a què vosté ha fet referència és allò que ha justificat o ha obligat, per dir-ho d'una altra manera, que els responsables següents dedicaren majors recursos, perquè si no, ens haguérem quedat pràcticament a zero.
I això està bé, el que passa és que està bé si també es fan altres coses.

Per exemple, vosté no m'ha contestat el tema de la reforestació, que és un tema important, perquè gran part d'allò que es va cremar, que jo estic d'acord que va ser una catàstrofe, no s'ha reforestat o està reforestant-se d'aquella manera, a voltes amb efectes inclús negatius.
Per tant, ahí s'havia d'haver fet eixe esforç que es va prometre i en canvi no s'ha dut endavant.

Ara diu: "el 80%", però a continuació reconeix que la mitjana s'ha publicat que arriba a una tercera part de disponibilitat dels fons pressupostaris, cosa que és un percentatge molt baixet, eh?
, molt baixet.
Alguna cosa hauran de fer per animar eixos propietaris de boscos privats, que és una quantitat molt important del bosc valencià, perquè s'acullen a eixos beneficis que puga donar la subvenció.
Caldrà incentivar-los d'alguna manera o prendre mesures subsidiàries, fer alguna cosa, perquè després les conseqüències les paguem tots nosaltres.

Jo vull animar-lo que això no es quede.
.
.
, ens desagradaria molt que de nou en els pressupostos.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

.
.
.
quedara el tema pendent de.
.
.
*(inoïble)*

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

Señor Oltra.

Evidentemente, yo no quiero hacer una política triunfalista de la política de incendios.
Yo creo que es un grave problema y pienso que lo que necesitamos es la colaboración de todos, de ciudadanos, de ayuntamientos.
Y señalar que yo creo que es una política que, cuantos más fondos tenga y más aportación de la sociedad, evidentemente, será efectiva, pero que siempre estamos sujetos a grandes incendios por la propia tipología de nuestros bosques, por nuestra propia climatología y porque el fuego ha coexistido con nuestros bosques a lo largo de la historia.
Y hemos analizado otras veces que precisamente ese abandono de los bosques es lo que hace que ahora pueda haber incendios de mayores proporciones, y la repetición en el tiempo sería lo que origina esos problemas graves de recuperación.

Nuestros bosques, en líneas generales, se recuperan bien.
Este año, por ejemplo, hemos actuado en los grandes incendios que se produjeron el año pasado.
Le puedo decir que ya se está trabajando, se ha estado trabajando todo el invierno, en el Montgó, y en Enguera ya ha salido el concurso, prácticamente se va a hacer el semillado aéreo de toda la zona, en aquellas zonas en las que es necesario, que es lo que hemos estado analizando, precisamente el hacer trabajos de reforestación, porque hay zonas concretas en las que se percibe una regeneración natural, que es la mejor reforestación que se tiene que hacer.
Y en esa línea estamos comprometidos y vamos a trabajar.

Yo le he dicho que la prevención de incendios y extinción, ya se comunicó, tiene más de 10.
000 millones de pesetas en el presupuesto de la Generalidad de este año, y concretamente en la conselleria explícitamente hemos destinado a las labores de prevención, a esas tres actividades que le he comentado antes, tenemos este año, para el monte privado, un total de 1.
297 millones en todos los capítulos, desde subvenciones a dotaciones, trabajos y actuaciones concretas de prevención; en monte público, 1.
532, y otros 658 millones de ampliaciones generales, que benefician a los dos pero no son territorializables.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gracias, señor conseller.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

Gracias, señor presidente.

 

 

 

***Preguntes números 1.
007/00 i 1.
008/00 al conseller de Medi Ambient, senyor Fernando Modrego Caballero, sobre la forta contaminació que pateix el pantà de Maria Cristina, que formula el diputat Joan Antoni Oltra i Soler, del GP Esquerra Unida del País Valencià (RE 8.
554 i 8.
555).***

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

El senyor Oltra, les preguntes 1.
007 i 1.
008, dirigides al mateix conseller.
Té la paraula.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyor president.

Les preguntes següents fan referència a la situació en què es troben les aigües en el pantà de Maria Cristina, en les comarques del nord, a Castelló.

L'anàlisi d'aquestes aigües el tenim perquè simultàniament demanàrem una còpia de l'informe i el tenim, però clar, la veritat és que la lectura d'aquest informe fa por d'alguna manera, perquè clar, ens diu que respecte la qualitat requerida per al desenvolupament de la vida dels peixos, l'aigua incomplix habitualment els requisits fixat per a tal fi.
Quant a la qualitat que es requerix per al reg agrícola en aquestes aigües diu que l'aigua del pantà de Maria Cristina és inadequat per a ell.
I quantitat d'elements que hi ha ahí de tot tipus la veritat és que crec que han de cridar-nos a la reflexió sobre allò que tenim ahí, que jo crec que tots som conscients que determinades empreses d'un determinat sector estan aprofitant aquest embassament per a abocar ahí de tot.

Clar, això és un problema.
Probablement em dirà que no és competència seua estrictament, probablement siga cert, però clar, està ahí, és un problema que patim tots.
I ens agradaria saber, evidentment, vosté deu conéixer la situació, però a partir d'ahí quines mesures pensa dur per a corregir-la.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

Señor presidente.

Partimos de la pregunta.
Como usted mismo reconoce, tiene un reparto competencial que yo creo que lo que cabe exigir a cada administración, efectivamente, es que cumpla con esas competencias, incluso que vaya más allá, pero que cumpla con sus competencias.
Lo que ya es más complicado es el actuar sin determinadas competencias.

La Conselleria de Medio Ambiente hace un seguimiento de todos aquellos problemas que tienen un contenido ambiental, independientemente de que luego, efectivamente, podamos actuar de formas concretas, porque las competencias residen en otras administraciones.

En cuanto al pantano de María Cristina, cuyos informes han llegado y se han hecho públicos a través de la Conselleria de Medio Ambiente, fue la Conselleria de Medio Ambiente la que requirió a la Confederación Hidrográfica del Júcar que nos proporcionase la información a efectos de conocimiento público, y esos son los informes.
Los informes oficiales son los informes de la confederación hidrográfica, y señalan el estado del pantano y dice que las aguas claramente no son aptas para el riego y tampoco son aptas para la vida piscícola.

¿Cuál es el análisis de por qué se produce esto?
Yo creo que, fundamentalmente, por la escasez del recurso hídrico, un problema que tenemos en muchas zonas de nuestra comunidad, y también por los vertidos existentes y procedentes del barranco del Regatell y la rambla de la Viuda.

La conselleria ha estado en contacto continuo con la confederación, y tenemos conocimiento de las actuaciones que se están produciendo por si hubiese alguna dejación de actuaciones, que en ese momento pudiésemos intervenir.
Y lo que le puedo informar es que la confederación hidrográfica ha incoado expedientes sancionadores y ha incoado también expedientes de regularización de vertidos que están en tramitación.

Por otra parte, también existen diligencias de investigación penal abiertas en la fiscalía de Castellón por esos mismos hechos.
Entonces, la Conselleria de Medio Ambiente, en cuanto hay diligencias abiertas en un tribunal, alguna vez lo hemos comentado, hasta que no se cierren para sancionar o por sobreseimiento, nosotros no actuamos, en cuyo caso sí que actuaríamos.
Hemos colaborado con la fiscalía colaborando con toda la información de la que disponemos, a efectos de esclarecer y mejorar la actuación de este pantano.

Y por otra parte, estamos en ese planteamiento que a veces he señalado de la horizontalidad en medio ambiente, estableciendo conversaciones con las confederaciones hidrográficas para buscar fórmulas de coparticipación en estos temas de inspección y control con las confederaciones, buscando convenios que nos permitan actuar de una forma importante.

Por otra parte, quiero señalar que este pantano es una infraestructura, una infraestructura hidráulica, o sea, es un ecosistema artificial, cuya finalidad fundamental es embalsar agua para determinados usos.
Quiere decirse que, dentro de esa prioridad, su regulación corresponde a la confederación, y la prioridad de las actuaciones es precisamente el que sirva de infraestructura para dotar de servicios a la zona.

Gracias, señor presidente.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gracias, señor conseller.

Senyor diputat.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies.

D'alguna manera és una contestació esperada, perquè l'havia advertit a l'inici, som conscients.
Però clar, el problema aquest de les competències és que al final sempre l'últim és el que paga el *pato*, mai millor dit.
I clar, en estos problemes, entre que una administració diu que és competència de l'altra, al final el problema sí que està ahí.
I això ens passa on vulgam.
L'altre dia parlàvem del Segura, i ahí hi ha quaranta mil administracions, i si parlem de Tabarca, no veges.
Però el problema està ahí i cada volta va a més, mentre el tema no es resol.

Llavors, clar, vosté és conseller de Medi Ambient, i les conseqüències negatives que açò pot tindre al final, ens agrade o no ens agrade, repercutiran en la situació mediambiental de l'entorn de la zona on es troba.
I no dic si es rega, a pesar que ací es diu que no s'ha de regar.
No em diga que és cosa d'Agricultura, perquè al final.
.
.

Per tant, la idea nostra, respectant el marc competencial actual, seria demanar-li a vosté com a conseller que s'implicara, que forçara actuacions especialment de control.
Si és que cal sancionar algun ajuntament o el que siga, fer-ho, però avançar-se a allò que pot ser una problemàtica molt difícil de resoldre el dia de demà.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

Señor presidente.

Señor Oltra.

Lo que quiero señalarle es que esa es la política que estamos realizando, realmente no digo que estamos excediendo pero sí que estamos, dentro del marco competencial, instando a todas las administraciones, haciendo un seguimiento de las actuaciones para que en ningún momento haya dejación de actuaciones, que puede ser, por exceso de trabajo o por motivos intrínsecos a esa administración.

Y por otra parte, estamos trabajando también, en ese tema de horizontalidad, el cambiar, el intentar introducir, por ejemplo el otro día cuando ya estábamos en la comisión de seguimiento del río Segura, esos conceptos ambientales, que yo creo que es importante que se vayan introduciendo en las políticas de todas las administraciones, que a veces tienen una visión sectorial más puntual, más ajustada a sus competencias.
Pero pienso que estos temas, por ejemplo los temas de agua y otros muchos temas en nuestra comunidad, tienen que tener una visión global, y desde la Conselleria de Medio Ambiente participamos, a través de la relación directa con ellos, del planteamiento de alternativas.
Y en eso estamos trabajando.

Gracias, señor presidente.

 

 

 

 

 

***Preguntes números 1.
010/00 i 1.
011/00 al conseller de Medi Ambient, senyor Fernando Modrego Caballero, sobre la marjal de Pego­Oliva, que formula el diputat Joan Antoni Oltra i Soler, del GP Esquerra Unida del País Valencià (RE 8.
557 i 8.
558).***

 

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

El senyor Oltra continua formulant preguntes, la 1.
010 i la 1.
011.
Té la paraula.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyor president.

La pregunta següent fa referència a la marjal de Pego­Oliva.
D'aquesta marjal hem de dir que hi ha demanada una compareixença del senyor conseller per a tractar temes més amplis d'allò a que la pregunta mateixa en aquest moment fa referència.
Per tant, tindrem oportunitat de xarrar ahí, encara que ara alguna cosa.
.
.

Una qüestió que ens preocupava que va motivar la pregunta era el fet que en aquest parc les agressions per determinat senyor o determinat ajuntament són constants, i això ha motivat denúncies de tot tipus com que no s'està complint el Porn, que estan fent-se allí determinades qüestions totalment prohibides en el seu moment, des d'abocaments per tot arreu, transformació i *roturació* de terres, modificacions de cursos d'aigua amb maquinària pesada, el famós tema de la dessecació per les bombes pagades per un ajuntament, etcètera.

Però clar, *el colmo del colmo* és que això inclús acabe fent-se en terreny que és propietat de la conselleria mateixa, perquè la conselleria en el seu dia va comprar allí tota una sèrie de terrenys, que ja crec que en una ocasió també parlàrem que a voltes no se sabia molt bé ni on estaven per problemes de delimitació d'escriptures i tal, però pareix ser que sí que és cert que una part de la propietat pública ha estat afectada també per estes actuacions.

Per tant, davant d'eixa situació, sí que ens agradaria saber quines mesures ha fet directament la conselleria o si bé ho ha remés al famós acord, en tot cas quan vinga la compareixença xarrarem, eixe acord que ha signat amb l'ajuntament i amb els regants i tal, i del qual no hem tingut notícies ací.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Senyor conseller, senyor Modrego.

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

Señor presidente.

Señor Oltra.

En relación con lo que está preguntando, la pregunta versaba qué estaba pasando y cómo pensamos evitar la posible degradación de este espacio.
Realmente usted ya lo conoce, ya lo hablábamos en comisión.
Si hay una comparecencia entraremos más en profundidad.
La conselleria está muy pendiente del marjal de Pego­Oliva, ha tenido determinadas actuaciones, y si ya entramos más profundamente, pues, remito a ese momento, pero digo que por el momento actual yo estoy francamente satisfecho del resultado que se está produciendo este año en el respeto al Plan de ordenación de los recursos naturales en el marjal de Pego­Oliva, indicando que tiene una recuperación hasta este momento muy importante.

Y, en segundo lugar, respecto a cómo defendemos las propiedades de la Generalidad Valenciana, realmente ­ya se lo he planteado también en comisión­ aquí hay que ver cómo está el trámite jurídico de la concentración parcelaria.
En su momento, hace 20 años, se aportaron los títulos con los agricultores y se inició una concentración parcelaria que en el año 1990 se suspendió.
¿Qué ha pasado en esos 20 años?
Que ha habido unas transformaciones físicas importantísimas también realizadas por el Icona, de forma que en este momento la realidad física no coincide en absoluto con la anterior a la que corresponden los títulos de propiedad.
¿Qué quiere decir?
Que no hay unas referencias físicas que permitan identificar claramente dónde están las fincas.

Saben ustedes, sin duda ­aunque me lo pregunte, seguro que lo sabe­ la forma de cultivar un tanto comunal que se ha producido durante estos años en los que mediante cooperativas se ha actuado sobre determinadas zonas, pero en las que no hay una referencia de propiedad clara.
Dentro del conflicto, evidentemente, la Generalidad tiene aproximadamente un millón de metros cuadrados y estamos dispuestos a seguir comprando con oficina.
.
.
Y lo que pretendemos, ya hemos establecido algún contacto con la Conselleria de Agricultura, y también con los propietarios de Pego, dentro de las comisiones de seguimiento, que pienso que una buena solución puede ser precisamente el seguir trabajando con el tema de la concentración parcelaria, identificar claramente los derechos que suponen esos títulos que adquirió la Generalidad para poder plasmarlos claramente en las zonas de mayor valor natural, que es lo que tenemos, evidentemente, interés en preservar.

Entonces, por lo tanto, hemos defendido los intereses de la Generalidad, pero no en unos aspectos cuando no era identificable y cuando realmente físicamente no ha sido posible.

Gracias, señor presidente.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gracias, señor conseller.

Senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyor president.

Sí, és un poc com pensable.
O siga, efectivament, però per unes raons o per altres, doncs, no se sap molt bé ni la propietat pública on està físicament, perquè, clar, se suposa que està aquí, però també aquí hi ha propietat privada.
I això és un problema gros que sí que li aconselle que prioritzen els seus tècnics per intentar resoldre-lo perquè, al contrari, bé, no dic que perdrem la propietat, però quasi.
I, clar, mentrestant, algun llest, perquè allí hi ha molts llestos també, doncs, s'aprofita d'això, d'eixa indefinició, que la conselleria no té clar que és el seu, i llaura, planta i fa de tot allí com si fóra d'ell.
Jo crec que això sí que cal vigilar-lo, fins i tot, ens agradaria saber, perquè això jo crec que està constatat, si a banda d'altres expedients oberts per altres raons, si s'han obert expedients en este cas per invasió, per ocupació il·legal de la propietat pública, com és el cas, perquè això ha estat evident.

I tal com li férem en una pregunta, sí que animar-lo perquè continue amb l'adquisició de terrenys perquè jo crec que serà l'única mesura juntament en fer respectar el pla d'ordenació davant uns, ja no dic intents, sinó clarament agressions per part d'una determinada gent que té com objectiu.
.
.
Jo crec que basta passar per allí prop per a vore que les agressions no s'han aturat.
O siga, la roturació de terres, els moviments, l'edificació, fins i tot, allí dins.
O siga, allò està en constant ebullició i no sempre en els aspectes positius.

Per tant, crec que seria escaient impulsar molt més eixes tasques de vigilància de manera que no passen determinades coses que estan passant i que jo crec que tenim tots al cap.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor Oltra.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

Señor presidente.

Señor Oltra, la prioridad en cuanto a denuncias y *(inintel·ligible)* de la legalidad ha sido la protección del espacio natural.
Y así hemos producido las denuncias en su momento cuando se alteraron o que se ha actuado en contra del Plan de ordenación de los recursos naturales, y esta defensa ha sido en todo momento clara y firme.

El plantear temas, yo entiendo más de detalle y de difícil a veces justificación jurídica dentro de un expediente si no tenemos clara la identificación de unos terrenos, yo pienso que son temas importantes, pero son de segundo orden con respecto a la protección y la preservación del marjal Pego­Oliva.
En ese sentido, hemos hecho las denuncias cuando correspondía.

Lo que le puedo decir es que a partir de ahora, por ejemplo, en los meses que llevamos de este año se ha producido la siembra del arroz en aquellas zonas donde se puede cultivar arroz sin perjuicio de que pueda haber algún cultivo que viene de otros años, que aún en especies polianuales se mantiene, pero lo que le puedo asegurar es que en la zona natural está totalmente natural, y, precisamente, se están utilizando todas las instalaciones, se están haciendo obras por parte de la conselleria para recircular el agua en esa zona que, por la carestía de agua precisamente en este año, tiene de difícil mantenimiento para el agua.
Y ya le puedo decir que en la zona de protección el estado del marjal Pego­Oliva es de franca recuperación y no hay cultivos en la zona de especial protección.

Gracias, señor presidente.

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gracias, señor conseller.

Continuem amb les preguntes del mateix il.
lustre diputat, la 1.
066 i 1.
067.

Té la paraula el senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

La següent pregunta fa referència als temes de residus.
Aquest és un dels grans temes que jo crec que està pendent d'una solució satisfactòria.
Jo crec que vosté, quan va arribar a la conselleria, doncs, entre altres coses, es va trobar en situacions que, com en aquest cas, no estaven ben resoltes, no havien passat més que d'un paperet, el famós PIR, que estava absolutament incomplit, no hi havia pràcticament previsió pressupostària ni tan sols, i a mi em dóna la impressió que voluntat política encara menys.
Damunt, doncs, tampoc s'han donat excessiva presa en resoldre el tema; l'incompliment de la presentació de la Llei de residus és patent, i, sense dubte, amb eixa excusa la qüestió de les plantes adequades per al tractament de residus continua un poc com en el limbe.
I, bé, són els residus i, per tant, el medi ambient, el que està d'alguna manera pagant les conseqüències d'açò.

En concret, el tema que ara ens duu ací fa referència a la quantitat de RSU que està desviant-se a l'abocador de Dosaigües i que sembla que, segons tots els indicis, sense cap procés de selecció previ.
Vosté sap que això és un model que en aquestos moments no hauria d'estar en vigor i que, en tot cas, ni Europa ni crec que Espanya ha de permetre que continue.
I això està en estos moments fent-se, probablement per raons inconfessables, raons de tipus econòmic, etcètera, etcètera, però raons que, en tot cas, tenen poc a vore amb un respecte a una situació mediambiental més favorable.

Per tant, sí que ens agradaria saber com pensa resoldre esta situació, perquè vosté ha de ser conscient d'això, i vore quina és l'opinió del que està passant que jo crec que xoca de ple amb un tractament adequat dels residus.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

Señor presidente.

Señor Oltra, en primer lugar, indicarle el compromiso de este gobierno ­señalado ya repetidas veces­ de dar una solución en esta legislatura de forma general al problema de los residuos y de los residuos urbanos, entendiendo y planteando que tenemos una problemática y tenemos un retraso respecto a otras comunidades arrastrado desde hace mucho tiempo, pero yo creo que esa es la realidad y tampoco quiero entrar en valoraciones o cuál ha sido la motivación.

De la dificultad de implantar las plantas de tratamiento y vertederos, bueno, pues, todos somos conscientes.
Nosotros lo que planteamos son unas líneas de actuación, en concreto la creación de la Ley de residuos, en la que yo mantengo que no ha habido incumplimiento en lo que es la actuación del gobierno.
Yo planteé que antes de navidad estaría la ley, la ley estaba, se envió al Consejo asesor de medio ambiente, se tomó el tiempo necesario para informarlo, posteriormente al Consejo económico y social, que se tomó su tiempo, y, posteriormente, al Consejo jurídico consultivo que emitió su informe el jueves pasado, cuando se envió hace dos meses y medio.
Entendemos que es una ley compleja y que el consejo ha tenido que trabajar, y, realmente, ha hecho un gran informe, pero son plazos en los que el gobierno no puede requerir para acortarlos ni puede evitarse esos trámites.

Yo le quiero decir que si hemos recibido el jueves pasado el informe, el incorporar las sugerencias del consejo jurídico consultivo yo espero, tampoco es que sea un compromiso, pero espero que no nos lleve más de dos, tres semanas, para que pueda entrar en el gobierno y pueda venir a esta Cámara cuanto antes.
Si cogemos los tiempos en los que ha estado en manos del gobierno desde el mes de diciembre, pues, poco más de un mes.
Realmente, yo creo que se ha seguido el trámite que hay que seguir.

Es importante la Ley de residuos pero es una pieza más.
Yo creo que es fundamental marcar, crear ese marco jurídico que tiene que posibilitar todas las actuaciones, pero en previsión o para ganar tiempo realmente ya tenemos otra de las patas de la solución de los problemas, que yo creo que tiene que ser la planificación, la adecuada planificación mediante planes que analicen el territorio, que establezcan los sitios que reúnan unas condiciones adecuadas desde el punto de vista territorial para la implantación, no de los vertederos, porque ya no tiene que haber vertederos, tiene que haber plantas de tratamiento, pero estas plantas de tratamiento desde el punto de vista de accesibilidad desde las vías importantes, de la no afección a sistemas urbanos, desde la proximidad o racionalidad económica respecto a los centros que tienen que servir, respecto a la impermeabilidad para no producir contaminaciones al medio ambiente o afectar a parajes naturales.
Esos planes zonales.
.
.
ya tenemos los pliegos redactados de las tres o cuatro zonas más importantes, y se van a sacar antes de la tramitación de la ley para ir ganando tiempo.

De todas formas, esas son las grandes actuaciones sin perjuicio de que estemos en actuaciones concretas, con dificultades algunas, de gestión de suelo, de problemas municipales, pero, bueno, actuando en plantas como puede ser en Alcoy, como puede ser en Villena, como puede ser también en Benidorm y en otras zonas de la comunidad, buscando emplazamientos que tengan un grado de consenso político aceptable y para lo cual también hago el ofrecimiento para aquellos municipios que puedan tener el interés o la capacidad y tengan el potencial para tener este tipo de instalaciones supramunicipales, para trabajar con la conselleria porque lo que deseamos realmente es dar la solución a los problemas de los residuos.
Yo creo que estamos en un camino, en un camino difícil, pero que estamos en el buen camino.

Gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Gràcies, senyor conseller.

Senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:** 

 

Bé, el que no es conforma és perquè no vol.
Ara diu vosté que fins i tot han anat de pressa en el tema de la llei.
Crec que va ser vosté mateix el que va dir ací a les Corts que abans que acabara l'any 99 tindria entrada a aquestes Corts el projecte de llei.
I era l'any 99, no el 2099, el 1999.
Per tant, cadascú pot vore-ho com un incompliment o com una agilitat a escarada, fins i tot, que acaba dient-ho vosté.

O siga, la veritat és que projectes de llei de residus han fet la tira i han acabat en això, en residus, que no valen absolutament per a res.
Esperem que aquests, si és que arriba algun dia, doncs, de veritat es transforme en un document legal, però en un document legal que a més a més s'aplique.
Perquè, clar, també tenim aquí el PIR que planteja una sèrie de mesures, de plantes, de plantes de transferència, de plantes de tractament, etcètera, etcètera, que resulta que tampoc s'ha aplicat, s'ha quedat verge i màrtir ans de començar la seua vida.
I això jo crec que tampoc és correcte perquè, mentrestant, brossa tots els dies es fa i tots els dies està tractant-se, perquè, al final, m'ha contestat, molt interessant, però, al remat, de la pregunta no m'ha contestat res, que era què està passant amb els residus que es duen a la planta de Quart de Poblet i que sembla que estan duent-se sense cap tractament.
O siga, si això és correcte o no i durant molt de temps, perquè la perspectiva és que açò va per a llarg, i, si no va per a llarg, doncs, és ficar-lo en un camió, tapar-lo, amagar-lo.
.
.
, i per aquí per l'autopista et trobes camions de brossa en la direcció que vulgues, que no se sap i val la pena que no preguntes cap a on van.

Eixa situació, que vosté jo crec que coneix perfectament, jo crec que això és insostenible, i que això ha d'obligar a una major agilitat i a un major compromís no sols en fer documents, en fer lleis, sinó també en aplicar-les.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor Oltra.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

Señor presidente.

Señor Oltra, dentro de los planes que le he comentado ­que ya tenemos en preparación­ está el Plan zonal del área metropolitana de Valencia.
Evidentemente, el área metropolitana es una zona con déficit cuya gestión corresponde al Consell Metropolità de l'Horta, previa disolución, dependiendo de la comisión o de la Conselleria de Administración Pública, que es la que gestiona los tratamientos; sabe las plantas que existen, sabe que existe el vertedero de Sagunto, la planta de Hornillos y la situación de la planta de Dos Aguas, nueva de hace unos años.

Realmente la situación no es la mejor.
Harían falta más instalaciones y en la gestión diaria del tratamiento por parte del Consell Metropolità o del organismo, pues, no tengo datos suficientes para decirle si en algún momento puntual ha podido haber la situación que usted plantea.
Lo que sí que es importante es el reconocimiento de que ya desde hace mucho tiempo la situación es deficitaria y lo que hay que hacer es actuar de una forma global.

La idea que planteamos es, en un plazo razonable dentro de este año, cuando esté la ley, elaborar el plan zonal y establecer esos caminos que marca la ley, de actuaciones públicas o privadas, de abrir un poco, en base a una planificación racional, las posibles alternativas de gestión, de forma que precisamente se construyan las instalaciones, de las que somos deficitarios desde hace mucho tiempo, que permitan precisamente que ya no existan esos vertederos y existan.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

.
.
.
las plantas de tratamiento.

Gracias, señor presidente.

 

***Pregunta número 1.
068/00 al conseller de Medi Ambient, senyor Fernando Modrego Caballero, sobre aterraments a la marjal de Xeresa, que formula el diputat Joan Antoni Oltra i Soler, del GP Esquerra Unida del País Valencià (RE 8.
648).***

 

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Les preguntes del senyor Joan Antoni Oltra, la 1.
068 i 1.
069.

Té la paraula, senyor Oltra.

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Açò, senyor conseller, no ha sigut una confabulació, eh?
Vosté sap que açò s'ha emparellat així.
Tot ho fa.
.
.
gràcies a esta sobredosi, però les coses són com són.

La següent pregunta fa referència a la marjal de Xeresa.
Jo crec que també vosté és conscient.
Ha eixit en premsa en diferents ocasions fotografies molt eloqüents d'aterraments i d'abocaments pràcticament a diari que estan fent-se en aquesta marjal, que ja té mèrit que aguante, perquè esta en una zona que és molt atractiva per a diferents qüestions.
Sap que ahí hi hagut una petició de fer un camp de golf, etcètera, etcètera.

I, bé, també sabem que hi ha inclús manaments judicials que estan prohibits en això, algun expedient obert, però la veritat és que la sensació és quasi d'una impunitat, almenys pel que fa referència al terme municipal de Xeresa, no tant en altres termes, com Gandia o Xeraco, però sí en concret en aquest.

Per tant, és una situació en què dia a dia va minvant aquesta marjal i que, a més, es troba sense cap figura encara de protecció.
I la sensació que ens dóna és que, bé, el dia que li arribe alguna cosa, igual allò és un solar, perquè, clar, a poc a poc va minvant d'una manera que jo crec que requereix un esforç de vigilància i d'exemplificació major.

Per tant, quina perspectiva té d'intentar recuperar.
.
.
o siga, per una banda, evitar les agressions actuals i intentar recuperar la superfície de marjal que fins fa poc allí hi havia.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor Oltra.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

Señor presidente.

Señor Oltra, en primer lugar, plantear que la situación que usted describe yo creo que no se ajusta a la situación actual.
Evidentemente, en el marjal de Xeresa tradicionalmente ha habido situaciones de aterramiento, vertidos, y la conselleria, antes y ahora, ha actuado.

Yo lo que puedo decir es que hemos colaborado con la fiscalía en los expedientes abiertos dándole traslado de toda la documentación, realizando informes, precisamente a requerimiento de dicha fiscalía, de las situaciones existentes, de qué aterramiento se ha producido, intentando identificar la época en que se han producido; muchos son antiguos, alguno más reciente.

Por ejemplo, sin ir más lejos, este pasado mes de abril, el servicio de inspección de la conselleria, junto con la policía autonómica ha hecho una nueva inspección completa de todo el marjal, identificando, comparando con fotografía área con situaciones anteriores para identificar nuevos aterrramientos, precisamente porque hemos protegido el marjal de Xeresa mediante su inclusión.
.
.
estaba en el catálogo de zonas húmedas y en la declaración de medidas cautelares y luego con las actuaciones de inspección que nos corresponden.
Y todo ello dando traslado a la fiscalía, que es el órgano que en este momento está actuando.
Y, como en otras ocasiones le digo, mientras está actuando la fiscalía, nosotros los expedientes los tenemos que suspender en aplicación para que no haya duplicidad de actuaciones por parte de los dos organismos.

También le quiero recordar que el marjal de Xeresa mereció.
.
.
usted habla de los campos de golf y lo plantea como una cosa actual; yo creo que ese es un tema viejo que quedó descartado con una declaración de impacto desfavorable y con un condicionado del plan general precisamente firmado por este conseller, exigiendo al Ayuntamiento de Xeresa que declarase de especial protección ese suelo, cosa que así hizo, sin perjuicio de que pueda recurrirlo.

Quiere decir que en ese momento quedó claro cuál es la idea, el modelo de marjal de Xeresa para el gobierno de la comunidad, diciendo que es un suelo de especial protección, está incluido en el catálogo de zonas húmedas y todas las actuaciones que conocemos.
.
.
incluso hacemos inspecciones para el traslado a la fiscalía precisamente para evitar, para parar definitivamente cualquier tipo de actuación, como un aterramiento, que es totalmente contrario a la calidad y a lo que es un marjal.

Gracias, señor presidente.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor conseller.

Senyor diputat.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies.

El que passa és que.
.
.
bé, la referència a la fiscalia és certa, però també tots sabem com funciona la Fiscalia de Medi Ambient.
No té mitjans, pràcticament a voltes quasi no passa d'una qüestió més testimonial que altra cosa, lamentablement, perquè els mateixos fiscals de medi ambient, i ahí estan les declaracions en premsa, són els primers que es queixen de la manca d'efectius que tenen per a dur endavant les investigacions, etcètera.

Sé que no és culpa seua, però, clar, dir això com a excusa, d'alguna manera ens pareix que això no és suficient.
I, en tot cas, això podria valdre per als expedients oberts, però és que em dóna la impressió que cada dos per tres haurien d'obrir-se expedients nous, perquè hi ha aterraments nous, etcètera, etcètera.

I una qüestió, en tot cas, que sí que ens interessaria conèixer és si vostés han fet o pensen fer, d'acord amb l'Ajuntament de Xeresa en este cas, alguna mesura per a llevar els aterraments que s'han fet i intentar recuperar la superfície de marjal que s'ha perdut.
Perquè, clar, si al final de la qüestió allò va a quedar en un *guà*, com vulgarment es diu, allò té poc sentit.
O siga, jo crec que seria interessant això.
Alguna experiència.
.
.
jo li puc anomenar alguna experiència que s'ha fet en este sentit fa alguns anys, però crec que és experiència quasi única, que crec que seria important per a dur-la endavant.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

Señor presidente.

Señor Oltra, efectivamente, no es por intentar hace dejación de actuaciones, pero la fiscalía evidentemente cuando interviene por un aterramiento, la sentencia previsiblemente concluirá con la restitución, independientemente de la conclusión, si hay delito o no hay delito, con la restitución de la situación anterior, que es lo razonable.

Lo que sí que quiero decir, por ejemplo, en expedientes que hemos abierto en la Albufera, porque no había intervención judicial, los hemos concluido con la recuperación de.
.
.
o sea, con una sanción mínima, siempre que el titular haya eliminado.
.
.
Hecho concreto: por ejemplo, preparación de terrenos para plantación de limoneros, se ha eliminado, se ha restituido la situación anterior y ha concluido el expediente con una sanción mínima por la actuación de.
.
.
Pero evidentemente nuestra finalidad no es tanto sancionar por sancionar, sino mantener el valor.
Y eso es lo que vamos a hacer.

Pero, evidentemente, en el tema de Xeresa tenemos que esperar que haya resolución judicial.
Puede que la haya y que quede vía abierta para ejecución de sentencia por parte del expediente de la administración autonómica, en ese momento actuaremos y exigiremos la recuperación.
Y si no, está en el catálogo de zonas húmedas, que próximamente se va a presentar ­ya estaba en el anterior; los informes que tengo es que va a continuar.
Y evidentemente el catálogo en sí mismo no tiene mayor valor que la identificación de unas zonas.
El paso siguiente tendrá que ser un plan de actuación en determinados humedales, y uno de los pasos que puede ser.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

Gracias, señor presidente.

 

***Preguntes números 1.
674/00, 1.
675/00, 1.
676/00, 1.
677/00, 1.
678/00 i 1.
679/00 al conseller de Medi Ambient, senyor Fernando Modrego Caballero, sobre abocaments incontrolats de residus al terme municipal de Benidorm, que formula el diputat Joan Francesc Peris i García, del GP Socialista­Progressistes (RE 9.
812, 9.
813, 9.
814, 9.
815, 9.
816 i 9.
817).***

 

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Passem a les preguntes de la 1.
674 a la 1.
679, ambdues incloses, del senyor Joan Francesc Peris García.

Té la paraula el senyor Peris.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, aquest diputat està convençut que l'interés general d'aquest país.
.
.
un dels grans interessos generals, i de competència exclusiva, és el medi ambient.
I, per tant, avui estem ací sobretot defensant eixe interés general i vosté es el màxim responsable del control del medi ambient.
Li ho dic perquè espere que aquestes preguntes la resposta no siga la distribució de competències.
Perquè vaig a parlar-li d'un poble que vosté coneix perfectament, i el president de la Generalitat Valenciana també coneix perfectament, vaig a parlar-li de Benidorm.

A Benidorm hi ha constantment abocaments incontrolats de residus inerts, constantment abocaments de la construcció, constantment s'incompleixen les normatives sobre l'ús del sòl, constantment eixos abocaments apareixen en qualsevol lloc.
Fins i tot abocadors que es diuen clausurats tenen una salut envejable, i ací jo li porte un vídeo per si vosté després vol vore el vídeo i vore eixa salut dels abocadors que en teoria estan clausurats.
I és cert que l'ajuntament clausura els abocadors després que els regidors, usant les seus competències del nostre grup, dels Socialistes­Progressistes, ho denuncien.
És a dir, quan ix en la premsa l'abocament incontrolat, l'endemà va l'ajuntament, però mai va davant, i és un problema permanentment a Benidorm.

Quan, a més a més, hi ha una antiga pedrera que té una concessió per a la seua rehabilitació, és a dir, per a què allí estiguen els abocaments incontrolats, i evidentment restaurar-la mediambientalment com els correspon.
La seua conselleria l'any 1996 va fer un projecte que havia d'impermeabilitzar-se, a més d'altres qüestions, no s'han fet a hores d'ara, estem en el 2000, fa quatre anys, encara no s'ha fet.
I els abocaments continuen no anant a la pedrera, així s'estalvien de pagar el cànon, i van als barrancs, al costat del cementeri, etcètera, etcètera.

Per tant, com és un tema que jo crec que vosté coneix perfectament, les preguntes són: si el coneix, què pensa fer la conselleria, i si vosté sap que eixe projecte que vostés van corregir, amb tota una sèrie de mesures d'impermeabilització i de tractament dels lixiviats d'eixa pedrera de la serra Gelada, han estat presos.
I, per tant, espere les seues respostes.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Molts gràcies, senyor Peris.
I la presidència li prega a vosté que ens facilite després el vídeo i li ho farem arribar al conseller pel procediment reglamentari.

Té la paraula el senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

Señor presidente.

Señor Peris, evidentemente, las noticias de Benidorm tienen un interés especial para el señor Peris, precisamente yo creo que por la procedencia del conseller y del presidente.
Y le parece un tema importante el tema de los vertederos de inertes, que realmente los residuos de la construcción, como hablábamos en otra pregunta.
.
.
"Oiga, mire, han puesto 500 vertederos en el PIR" Digo: "Claro, es que no había ninguno, ahora hay unos cuantos".
Cada año hacemos 20.
El de Benidorm es uno.

El tema de los inertes, como claramente lo marca la ley, como claramente lo sabe el señor Peris, y por eso ha planteado su pregunta, es un tema de competencia exclusiva municipal.
Nosotros podemos actuar evidentemente cuando hay unos perjuicios ambientales, pero nosotros hemos colaborado con los ayuntamientos y pretendemos ser respetuosos con el Ayuntamiento de Benidorm, con el Ayuntamiento de Gandia y con todos los ayuntamientos.
Y lo que pretendemos impulsar es que ejerzan sus competencias, y para eso precisamente establecemos las líneas de ayuda de colaboración, redactamos proyectos y también colaboramos en las actuaciones.

El que se haya producido tradicionalmente en algunas zonas vertidos de inertes, sin perjuicio de que desde el punto de vista ambiental no tienen una trascendencia como lo puedan tener otros vertidos, sí que desde el punto de vista paisajístico pueden tener una cierta importancia, y más en un sitio turístico como es.
.
.
Y entiendo que más interesado que el Ayuntamiento de Benidorm en mantener su término municipal en condiciones adecuadas no debe haber.

Evidentemente, entiendo que en el ejercicio de sus competencias, ha estructurado las medidas de control, y precisamente ha efectuado las actuaciones para regenerar lo que es la cantera, que yo pienso que es un modelo exportable a cualquier otro municipio de la comunidad el regenerar un espacio mediante los vertidos inertes de la construcción, y creo que es al ayuntamiento al que corresponde resolver esos problemas; sin perjuicio de que yo pienso que cualquier actuación que pueda hacer un particular debe ser expedientada.
Y esa es la información que yo tengo por parte del Ayuntamiento de Benidorm.
Y el Ayuntamiento de Benidorm, dentro de esos expedientes, tendrá que exigir la restauración del estado anterior, cosa que yo confío y estoy convencido de que se está haciendo.

Gracias, señor presidente.

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gracias, señor conseller.

Senyor diputat.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, vosté ­jo ho he dit ací a la trona, i ho pense dir, i va a ser una constant de la meua actuació en aquest parlament­, vosté és el màxim responsable del medi ambient del País Valencià, el màxim responsable.
És a dir, sóc un convençut de l'autonomia i de l'autogovern; vosté és el màxim responsable.

Vorà vosté com no solament em preocupa Benidorm, parlarem d'abocadors incontrolats en altres municipis.
No em preocupa especialment Benidorm, no tinc jo eixes manies.
El que passa és que coincideix que jo sé que vosté coneix molt bé Benidorm.
I, per tant, pensava que és un tema que a vosté, com a conseller de Medi Ambient, li havia de preocupar moltíssim.
A mi em dol, senyor conseller.
Quan a la meua ciutat apareix un abocament incontrolat, procure llevar-lo, gastant-se diners l'ajuntament.
Perquè em preocupa, em preocupa.
Estem fent ara un abocador d'inerts a la ciutat de Gandia per evitar que acaben en les marjals els abocaments.
Em preocupa, tingam o no ajuda de vosté, en tingam o no en tingam.

A vosté li hauria de preocupar moltíssim.
I com a conseller de Medi Ambient li hauria de preocupar que l'Ajuntament de Benidorm encara no haja obligat a Dragados a impermeabilitzar la pedrera, com diu el seu projecte.
Vosté, vosté ho ha dit a l'ajuntament.
I li hauria de preocupar.

I jo vaig a dedicar-me a això, és a dir, a demostrar-li que vostés tenen la màxima competència, i quan els ajuntaments no fan complir les normatives vostés són els responsables de fer-les complir.
Vosté i, en matèria d'ús del sòl, el senyor conseller de la Coput, que tampoc ho fa, i també parlarem altres dies d'eixos temes.
És a dir, l'oposició ha de fer eixa funció de control.
A vosté li ha de preocupar moltíssim, perquè no solament podem fer la defensa del medi ambient en complir l'expedient, en enviar un informe i dir: "hauran d'impermeabilitzar la pedrera".
Cinc anys després no està impermeabilitzada la pedrera.
A mi em preocuparia, fóra o no fóra de Benidorm.
I a vosté, que viu allà, li hauria de preocupar més.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

I en la referència del senyor conseller d'Obres Públiques, en haver estat aquí i no estar a París, ja ha vist vosté les conseqüències.
Moltes gràcies.
*(Rialles)*

Té vosté la paraula, senyor Modrego.
*(Pausa)* Polse, senyor Modrego, per favor.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

Señor presidente.

Yo le felicito, señor Peris, por la iniciativa de hacer un vertedero de inertes en Gandía, que creo que la conselleria colabora, ¿eh?
, creo que sí.
Porque entendemos que tanto Benidorm, Gandía como todos los municipios que realmente tienen interés, nosotros procuramos fomentarlo, siempre nos tienen a su lado, dentro de las disponibilidades presupuestarias, precisamente para solucionar estos problemas.
Realmente, yo creo que la actuación de la conselleria.
.
.
claro que nos preocupan todos los problemas, pero precisamente creo que el papel de la Generalidad no es suplantar a los ayuntamientos sino incentivar, fomentar y, si hay alguna desviación, evidentemente, en último caso, siendo otra administración, intervenir.

En este caso, yo creo que estamos actuando escrupulosamente.
Hemos actuado mediante la redacción de los proyectos, exigiendo un proyecto muy exigente ambientalmente.
Se exige un grado de impermeabilidad que se puede ir consiguiendo mediante una impermeabilización previa o mediante una compactación.
Evidentemente, el ayuntamiento tiene que justificar que está explotando el vertedero con arreglo a las condiciones de la estimación de impacto ambiental.
Pero bueno, ahí estamos, estamos apoyando y apoyaremos al Ayuntamiento de Benidorm y a todos los ayuntamientos en todas las actuaciones que tengan que hacer, precisamente, en el tema de los inertes y de cualquier otro tipo de residuo.
Y por supuesto, ejercemos nuestra responsabilidad ambiental, pero también respetamos las competencias de las otras administraciones, como no podría ser de otra manera.

Gracias, señor presidente.

 

 

***Pregunta número 1.
682/00 al conseller de Medi Ambient, senyor Fernando Modrego Caballero, sobre la confecció de l'estudi toxicològic de la cadena tròfica del Fondo d'Elx­Crevillent, que formula el diputat Joan Francesc Peris i García, del GP Socialista­Progressistes (RE 9.
820).***

 

 

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor Modrego.

Finalitzat el torn de preguntes de Joan Francesc Peris, del grup a què hem referència anteriorment li resta la 1.
682.
Té la paraula.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller.

Aquesta pregunta és del Fondó, pel seguiment que volem fer des del Grup Socialista­Progressistes de les seues actuacions que ens ha comunicat, proposades pel Consell Superior d'Investigacions Científiques, en eixa tasca a què vosté s'ha compromés de sanejament d'aquell parc natural.
I la pregunta és en el sentit d'un dels temes que pensem que és dels més fonamentals de la contaminació que hi ha allà, que és de l'estudi toxicològic de la cadena tròfica, és a dir, quin és l'estudi.
Això està proposat pel Consell Superior d'Investigacions Científiques, i tenim interés de veure si ja vosté ha adjudicat la realització d'eixe estudi i qui va a fer-lo i en quin termini de temps estaria acabat, per poder, a partir d'ahí, que vostés prengueren les mesures necessàries per al sanejament del Fondó.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Peris.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

Señor Peris.

Efectivamente, que usted exija que esté ya este estudio contratado, me da una cierta tranquilidad de que ese plan de mejora que hemos propuesto realmente se ve bien por los distintos.
.
.
por lo menos por su grupo, en el sentido de exigir esas actuaciones.

Yo me comprometí recientemente, no sé si serán dos o tres semanas, y lo que planteé es que nuestra intención es, ese estudio como los de gestión del carrizo, los estudios de lodos y el estudio de la planta piloto de depuración, plantearlos dentro de este año.
Usted conoce sin duda el funcionamiento administrativo, que realmente necesita modificaciones presupuestarias, informes, y en eso estamos trabajando.
Nuestra intención, como ya me comprometí entonces y me vuelvo a comprometer ahora, es que lo podamos iniciar cuanto antes, incluso dentro de este año, en función también de los periodos que sean necesarios para analizar, que a veces suelen ser periodos casi de un año, para iniciarlo cuanto antes, para disponer de esos datos a la máxima brevedad.
Estamos trabajando en ello, y me comprometo a que, en cuanto lo tengamos licitado, darle cuenta de cuándo se inicia y cuál es el periodo de ejecución de los trabajos.

Gracias, señor presidente.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor conseller.

Senyor diputat.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller.

El nostre interés és, nosaltres pensem i li ho vam dir en el dia de la compareixença, estem convençuts que el treball que ha fet el Consell Superior d'Investigacions Científiques és un bon treball, no podia ser d'una altra manera, és dels organismes més qualificats per a fer eixos estudis i eixes propostes de sanejament d'aquell parc, però anem a ser molt insistents.
És a dir, li ho vam dir sense concreció de finançament i sense terminis.
No ens agradaria, no podria ser d'eixa manera, que eixe estudi, que acceptem i que considerem valuós, acabara sense cap concreció.
Per això ens agradaria que vosté faça els esforços necessaris, ho plantege a la Generalitat.
Seria una llàstima que es quedara eixe estudi sense vosté poder dedicar-li els diners suficients per possibles retalls que hi haja d'inversions encomanades des de la Conselleria d'Economia i Hisenda.
És a dir, nosaltres anem a donar-li suport a eixe estudi, pensem que és valuós, però sempre i quan el contracte.
És a dir, el que no pot ser és quedar-se l'estudi.
I, com dia, açò ve de lluny, i clar, si no s'invertix acabarà molt lluny la solució del Fondó.
Esperem que no.
Ve de lluny, però vosté faça el favor de contractar quan més prompte millor els estudis necessaris per a després donar compte d'on estem.
Estem encara en el període de licitar estudis per a després prendre mesures, i per tant, almenys els estudis faça vosté el favor d'intentar barallar-se amb qui faça falta, si és precís amb el president, perquè els doten d'inversions suficients per a poder desenvolupar els estudis que després portaran a les inversions sobre el terreny per a sanejar el Fondó d'Elx i Crevillent.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

Señor presidente.

Señor Peris.

Insisto.
Este conseller no se tiene que pelear ni con el conseller de Economía ni, por supuesto, con el presidente, que tienen mucho interés en el tema ambiental y en los planteamientos que realiza la conselleria.
Evidentemente, en medio ambiente tenemos, como en todas, en la educación o en la sanidad, hay unas limitaciones de presupuesto, y lo que tenemos que hacer es gestionarlo cuanto mejor posible mejor.

Plantearle que estas propuestas se realizaron a lo largo del último trimestre, concretándose en el mes de enero o febrero.
Hemos tenido una reacción favorable prácticamente de todos los colectivos a las propuestas, y realmente, al no estar incluidas en presupuestos, las tramitaciones administrativas son algo más complejas pero estamos agilizándolas para contratarlo a la máxima brevedad, como ya le he dicho antes.

Gracias, señor presidente.

 

 

***Preguntes números 1.
685/00, 1.
686/00, 1.
687/00 i 1.
688/00 al conseller de Medi Ambient, senyor Fernando Modrego Caballero, sobre el pinar existent en el sistema dunar d'Elx i Guardamar i el pinar existent en la serra del Molar entre Elx i Guardamar, que formula el diputat Joan Antoni Oltra i Soler, del GP Socialista­Progressistes (RE 9.
826, 9.
827, 9.
828, i 9.
829).***

 

 

 

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyor conseller.

Les preguntes de la 1.
685 a la 1.
688, les dos incloses, de Joan Antoni Oltra Soler.
Té la paraula.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Les preguntes fan referència també a un problema antic, la pineda existent entre els termes municipals d'Elx i Guardamar, en la serra del Molar.
És una pineda que es va plantar fa molts anys, entre altres coses també en part per a controlar la duna mateixa, però que per la pròpia situació i per una manca d'atencions jo crec que clamorosa es troba en una situació molt deficient, o siga, els peus són molt vells, la falta de reg ha sigut sempre crònica allí.
.
.
I damunt han tingut una situació curiosa, i és que aquesta pineda va passar a ser propietat de la conselleria, era abans de l'Icona; però pareix que conselleria, pel que siga, probablement vaig a dir per falta d'interés, per falta de recursos o conjuntament per les dos coses, al final el tractament no ha sigut massa positiu.
Inclús en la part de Guardamar en el seu dia es va signar un conveni de manera que la conselleria autoritzava a Guardamar que, a càrrec d'ells, per cert, duguera endavant el manteniment.
Això des d'Elx es va intentar, els van dir que sí, inclús arribà a fer-se un model de conveni, però al final res.
Inclús en alguna ocasió cridà l'atenció de per què s'estava per allí dins i tal, una cosa d'eixes curioses que passen.

El resultat en aquestos moments és que aquesta pineda està com està.
Probablement li fa falta una tasca de regeneració, plantació de peus morts, etcètera.
I tot això requerix un esforç que, jo no sé, m'agradaria que la conselleria concretara.
Recentment també ha eixit publicada la possibilitat d'una permuta de terrenys ahí per part de conselleria i l'ajuntament.
No sé si això va així o no va, però bé, això s'ha publicat molt recentment.
I sí que, en definitiva, és una pineda que a més, en estar dèbil, està molt procliu a estar afectada per les diferents plagues; la processionària, per exemple, li afecta amb molta incidència.

Jo crec que vosté és coneixedor d'eixa situació, i a vore com pensa actuar per a resoldre-la.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor Oltra.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

Señor presidente.

Señor Oltra.

Efectivamente, la situación del pinar existente en la Serra del Molar es mala.
Pero ¿cuál es la motivación?
Conoce que esta pinada es consecuencia de una repoblación del año cuarenta, y que se planteó una repoblación en el año 1982 que fracasó completamente, y nos encontramos con una situación de una pobreza del estado arbustivo y también arbóreo, con una masa forestal decaída y con unas condiciones de dureza del medio físico, con una escasez de precipitaciones.
Y la conclusión a la que llega la conselleria, a través de la Dirección General de Recursos Forestales, es que el estado del pinar es el resultado de unas condiciones ambientales y del territorio desfavorables para, precisamente, lo que es una pinada.

Entonces, dado ya que se ha fracasado y dados los análisis que se han hecho, por parte de la conselleria se descarta la sustitución por un pinar equivalente, entendiendo que las condiciones de ese terreno, tanto climáticas como de situación como de sequía, nunca permitirán un pinar de una condición que podría haber en otros sitios próximos pero no en ese.
Y entonces, de lo que se trataría es de analizar claramente las condiciones de la zona y buscar el tipo de bosque, bien bosque o arbustivo, con especies mucho más adaptadas precisamente a esas condiciones de suelo y de clima, y que realmente, con el tiempo, nos pueda dar como resultado un bosque de calidad pero que, evidentemente, difícilmente será pinar.

Me consta que a través de la Dirección General de Recursos Forestales se ha estado en contacto con el ayuntamiento, y estamos abiertos a las posibilidades de colaboración y de cooperación, en ese y en otros temas como el que tenemos.
También pediríamos que el ayuntamiento colabore con alguno de los temas nuestros *(rient-se)*, como por ejemplo los centros de visitantes, que no hay manera que nos llegue cierta documentación.
Pero en fin, nosotros estamos abiertos a todos estos temas, y a plantear realmente algún tipo de experiencia puntual en esa zona para ver qué posibilidades de regeneración reales y viables tiene esa zona para poder hacer ya un proyecto de mayor escala y recuperar esa zona.

Gracias, señor presidente.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyor conseller.

Senyor diputat.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies.

Està bé que reconega l'evidència, perquè allò està malament, efectivament.
El que passa és que no m'ha convençut molt la resposta en el sentit que si la pineda es troba malament.
.
.
Vosté sap que els pins són dels arbres inclús més criticats pel moviment ecologista, però al mateix temps dels més durs en les condicions més hostils.
El que passa és que, a pesar d'això, de la seua duresa i tot això, un mínim d'atenció necessita, i és que eixa atenció és que no se li ha donat mai.
Si és que allí jo crec que regar-se allò no s'ha regat jo crec que en la vida, em dóna la impressió.
Esperar que siga la pluja en un terreny d'aquelles característiques.
.
.
Si un arbre mor no s'ha tornat a plantar un altre que el substituïsca.
Clar, així és molt difícil que això tire endavant.
En les rodalies hi ha zones que estan plantades de pins i *(inintel·ligible)* d'aquella manera, no en les millors condicions però.
.
.
*(inintel·ligible)*

En tot cas, quedaria per contestar l'altra part de la pregunta que fa referència a l'altre sistema, que és el que està en la pròpia duna, que el va plantar en el seu dia per a control d'aquesta, però que també es troba en una situació molt deficient.
L'acció del vent, la salinitat de l'aigua, etcètera, etcètera, també ha fet que es perguen molts exemplars.
I també caldria prendre ací alguna mesura.
I m'estranya que puga ser substituït per un altre tipus d'arbre.
És també tindre un poquet de cura, un poquet de manteniment, perquè, al contrari, és condemnar al fracàs qualsevol actuació.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

Señor Oltra, insistir que nuestros bosques yo creo que se tienen que adaptar precisamente a las características de los terrenos y de la climatología.
Luchar contra eso pienso que no es racional ni serio, dado que la mitad de la superficie en nuestra comunidad es superficie forestal.

Ya le he comentado las características del suelo, con muy poco suelo, con unas losas muy superficiales, con lo que las raíces difícilmente pueden alcanzar el volumen necesario o, por ejemplo, el nivel de precipitaciones que no supera los 250 milímetros anuales en un clima muy salino, cosas que son condiciones todas ellas muy restrictivas para el mantenimiento.
Actuaciones, insisto, que se ha ido, es fruto de una repoblación, se volvió a repoblar y fracasó.
Se han hecho los trabajos de eliminación de toda la masa forestal en mal estado, pero, a pesar de todo, el bosque ­por decirlo así­, la viabilidad es escasa.
Por eso yo mantengo la propuesta de hacer.
.
.
Evidentemente, puede haber zonas concretas que por mejoras de suelo pueda mantenerse el pinar, pero habría que ir a un estudio en profundidad de la zona y buscar un modelo de bosque adecuado a las condiciones climáticas y edáficas de la zona.

Gracias.

 

***Pregunta número 1.
689/00 al conseller de Medi Ambient, senyor Fernando Modrego Caballero, sobre el Centre Iberoamericà de la Biodiversitat, que formula el diputat Joan Antoni Oltra i Soler, del GP Esquerra Unida del País Valencià (RE 9.
830).***

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor conseller.

El senyor Oltra, per a la pregunta 1.
689, té la paraula.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

La pregunta fa referència a un tema que també ens va preocupar perquè va ser una de les primeres mesures; la sorpresa que el Centre Iberoamericà de la Biodiversitat, de la Universitat d'Alacant, que és d'una certa categoria, i, a més a més, únic en la seua matèria, doncs, tenia signat un conveni amb l'anterior conseller de Medi Ambient, però, clar, el que passa és que nomenar ací al conseller de Medi Ambient antic de vegades pareix que és nomenar *la bicha*, però era el que hi havia.
Què hem de fer!
El vam patir també.

Però, això, en tot cas, el que era positiu, doncs, cal mantindre-lo.
I, clar, resulta que aquest conveni, gràcies al qual aquesta institució, una institució, la Universitat d'Alacant, que també és una altra *bicha,* per cert, doncs, estava funcionant i duia endavant tota una sèrie d'actuacions.
Clar, sé que vosté contestarà dient que el conveni tenia altres prioritats, que això ja no.
.
.
, i que, en tot cas, vosté estaria disposat a recolzar actuacions puntuals.
Vosté sap també que este tipus d'actuació no és la ideal per als centres d'aquest tipus.
O siga, que necessiten una seguretat en la seua planificació i en la seua, fins i tot, disponibilitat de fons, que no ha anat un poc així a salt de mata i amb l'expectativa de si estarà bé, estarà mal, perquè això, al final, acaba, doncs, condemnant al fracàs en este cas al centre que ens ocupa.

A nosaltres ens agradaria saber, per una banda, bé, si són eixos motius ­que van dir en la premsa­ els que realment són els que a vosté li justificaven el tema, i, en tot cas, si d'eixos temes puntuals ha signat algun o quina perspectiva té de col·laboració amb amb aquest centre.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Gràcies, senyor Oltra.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

Señor presidente.

Señor Oltra, bueno, en primer lugar, como ya señalé, descartar lo que algunos medios o algunos grupos han intentado plantear como una situación de marginación o de discriminación de la Universidad de Alicante por parte de la Conselleria de Medio Ambiente.

Yo creo que hay una explicación lógica, razonable, y me parece que es fácilmente comprensible.
O sea, realmente ya explicamos en su momento que en el mes de septiembre yo hablé con el señor Galante, que tenía un convenio que no había firmado, un borrador de convenio que no había firmado con el conseller anterior, el señor Castellà.
Evidentemente, yo valoré el convenio en el momento de realizar el presupuesto.
Y lo que quiero decir es que valoré que era el Centro Iberoamericano de la Biodiversidad, que tenía un nombre, que no tiene autonomía en la Universidad de Alicante, es un grupo de trabajo interno, o sea, no tiene una estructura.
.
.
, es un grupo de trabajo de determinados profesores que están allí, pero que no es un centro ya consolidado y con actuaciones, que estaba iniciando sus actuaciones, y, como su propio nombre indicaba, su función fundamental era estudiar temas iberoamericanos y de una manera importante orientados al grupo de trabajo que estaba trabajando, que es la entomología.

Yo, y asumo la responsabilidad, en ese momento valoré que en nuestra comunidad tenemos unas prioridades de investigación ­véase el estudio trófico de la cadena del Hondo y otros más­ entendiendo que me parecía precipitado y sin maduración el aprobar o firmar un convenio en el que realmente no respondía a las necesidades que en ese momento estábamos madurando para nuestra comunidad.
Y el planteamiento fue decir que tenemos posibilidades de líneas de trabajo, pero, evidentemente, tienen que corresponder a líneas de investigación que la Conselleria de Medio Ambiente estime como prioritarias, como, por ejemplo, tenemos convenios con todas las universidades en temas muy específicos.
La semana pasada que hablábamos del balance del samaruc, tenemos con todas las universidades, o con tres o cuatro universidades, pero para estudio de medio salino, de pesticidas.
.
.
, efectivamente orientados a una investigación positiva para las necesidades de nuestra conselleria.

Yo en su momento así lo planteé.
Entiendo que es conveniente que tengamos una comunidad de objetivos, que lo que estudie el Centro Iberoamericano tiene que ser alguno de los intereses de la conselleria, y si identificamos temas de beneficio mutuo de la investigación y de objetivos prioritarios de la conselleria, pues, por supuesto trabajaremos.

Quiero recordarle, porque también ha planteado que estos organismos necesitan de presupuesto de la conselleria para vivir y no es así.
Alicante, probablemente, tenga el doble de presupuesto que la conselleria de Medio Ambiente.
Si lo estima prioritario, ¡fíjese si tiene dinero para invertir en investigación!
Está haciendo aularios y cosas.
O sea que, realmente, lo que tiene que caber es una posibilidad de trabajo conjunto y así, con mi máximo respeto al doctor Galante, como ya lo dije en su momento y lo reitero, buscaremos líneas de actuación, y, si las encontramos, por supuesto conveniaremos.

Quiero recordarle que con la Universidad de Alicante este conseller en su época anterior, pues, ha realizado dos convenios concretos para el Patemae con la Universidad de Alicante, sin ningún tipo de perjuicio, evidentemente en temas muy concretos, de estudios de medios territoriales, que afectaban a proyectos que estábamos trabajando.

Por lo tanto, insisto, ningún tipo de susceptibilidad con respecto a lo que usted plantea y, simplemente, una lógica, una racionalidad y una decisión política creo que adecuada a los intereses de los valencianos.

Gracias, señor conseller.

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor conseller.

Senyor diputat.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies.

En la realitat el conveni està sense signar, no es va signar, doncs, mira, l'altra vegada tampoc.
En tot cas, sí que em confirma que no hi ha en eixe cas cap acord puntual, com vosté va dir.
Sembla que tampoc s'ha arribat en eixe sentit a cap.
.
.
Veritat?
Perquè no ha fet referència a cap.
Home!
, jo supose que les raons seran les que vosté ha dit, no seran raons d'altre tipus.
Però, crec que, en tot cas, una de les que ha dit sí que crec que no toca.
O siga, que la Universitat d'Alacant tinga diners més que la conselleria, que, per cert, vostés és que també demanen poc i damunt del poc que demanen una part no se la gasten, doncs, clar, és que al final donen un mal exemple en eixe sentit.
O siga, han de corregir eixa situació.

Però, clar, la Universitat té diners també per a altres coses, per a pagar als mestres, per a pagar altre tipus de coses.
No vulga que d'aquí es pague açò també.
Jo crec que la conselleria està per a ajudar als centres d'aquest tipus.
Jo crec que això no ha estat una bona excusa.
Jo crec que cal buscar l'excusa però de vegades amb un poquet més d'imaginació, senyor Modrego.

O siga, jo crec que aquest és un centre que tenia possibilitats de fer coses i que, d'alguna manera, vostés en la seua actuació han tallat per la meitat i, evidentment, no sé el futur que tindrà, però no crec que siga molt falaguer.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller, ha consumit la seua senyoria quasi tot el temps, per tant, se li aplicarà el temps que li queda.

Gràcies.
Li queden set segons.
*(Rialles)*

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

Señor presidente, permita por lo menos que el señor Oltra no le haga la concesión de los siete segundos y le voy a contestar.

Unicamente para decir que me reitero en el planteamiento anterior, no hay ningún planteamiento de marginación, al revés, lo que hay que buscar es líneas de actuación común en interés de proyectos de la conselleria y de la universidad.

Gracias, señor presidente.

***Pregunta número 1.
727/00 al conseller de Medi Ambient, senyor Fernando Modrego Caballero, sobre el projecte de canalització del barranc de Carraixet, que formula el diputat Joan Ribó i Canut, del GP Esquerra Unida del País Valencià (RE 10.
446).***

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Muchas gracias, señor conseller, por su respeto al Reglamento y a la presidencia.
Gracias.

Passem a les preguntes que formula el senyor Joan Ribó, des de la 1.
727 a la 1.
731 ambdues inclusivament.

Té la paraula el senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Senyor conseller, em permetrà que li diga una cosa, una reflexió prèvia.
Els investigadors seran independents, però el finançament de la investigació és totalment dependent.
Jo crec que és una qüestió claríssima de les seues paraules.

Bé, jo volia parlar del barranc del Carraixet.
Em sembla que és una cosa que és important per a totes les persones que viuen a l'horta nord.

Mire vosté, hi ha un projecte de canalització del barranc del Carraixet que és continuació d'un altre projecte, des de l'assut de la sèquia de Montcada fins al mar.
Aquest projecte va tindre un contenciós i va ser declarat nul de ple dret per l'Audiència Nacional.
El que passa és que el projecte quan va ser declarat nul, com passa en aquestes coses, doncs, ja estava acabat.
No era del seu govern ni de l'anterior, era de l'any 92.
Però, alguna cosa s'hauria d'aprendre d'aquestes sentències.

Què és el que passa?
Doncs, que en aquests moments la Confederació Hidrogràfica del Xúquer s'està plantejant ­i no solament en l'horta nord, també ho està fent en l'Albufera, sembla que té una passió desenfrenada pel ciment a l'hora de canalitzar els barrancs­, s'està plantejant canalitzar el barranc del Carraixet, i, a més a més, s'ho està plantejant d'una manera exactament paral·lela i igual al tram que va ser declarat nul fonamentalment per temes mediambientals.

El que és més gros és que s'ho plantege, fins i tot, en una zona, en la zona quatre, en la zona fonamentalment del terme municipal de Bétera, en la zona del barranc del Cirer, el barranc de Nàquera, on segons els estudis d'inundabilitat.
.
.
, jo recorde que l'últim acte podríem dir positiu que va fer l'anterior conseller Cartagena va ser presentar-nos en la comissió corresponent el tema de l'estudi este d'inundacions; al cap de pocs dies els seus problemes personals van poder més que altres coses i jo no recorde si se'n va anar o el van fer anar, però, en definitiva, aquest estudi sembla que deixa clar que esta zona no és una zona d'inundacions.
Malgrat açò, també el volen canalitzar.

Jo crec que és una passió desenfrenada, és una passió desenfrenada pel ciment, per reduir tots els barrancs a un espai en definitiva de ciment i a un espai que no hi ha possibilitat després que visca absolutament res, ho hem discutit ja en la zona de l'Albufera, però ara ho hem de discutir també en aquesta zona.
A més a més, dóna la casualitat, i vosté d'açò tindrà experiència ja, que pel barranc del Carraixet també passa una via ramadera, una via ramadera d'aquelles que segons la llei s'han de protegir, jo li recorde, per exemple, aquelles vies ramaderes que passaven per Terra Mítica, que van obligar a un xicotet canvi dels projectes, etcètera, doncs, mire, també passa una pel llit del barranc del Carraixet, de la zona on concretament es vol fer aquest procés.

Mire, jo, segons la llei, li vull recordar que una via ramadera, a més del que diu el seu nom, també té un valor claríssim de corredor ecològic.
I li llig textualment: "esenciales para la emigración, la distribución geográfica y el intercambio genético de las especies silvestres".
Tot açò en ciment, en una làmina en base això, *(inintel·ligible)* on no pot créixer res.
Estupend!
Meravellós!

Jo, davant d'açò, li voldria preguntar, vosté que és el conseller de Medi Ambient, vosté que ha de fer les declaracions d'impacte, què en pensa d'açò, concretament si creu que açò és normal, si es correspon amb uns mecanismes que d'alguna manera fins i tot l'Audiència Nacional ha declarat nuls.
I, d'alguna forma, totes les preguntes que li formulem, que nosaltres entenem que no s'està fent una gestió adequada quant aquest procés de canalització.
Es pot canalitzar, però no necessàriament s'ha de canalitzar utilitzant el ciment i utilitzant aquestes tècniques que desgraciadament, de forma insistent i constant, està fent la Confederació Hidrogràfica del Xúquer.

Res més i moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller.

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

Señor Ribó, yo creo que la argumentación ha quedado un poco dispersa y la verdad es lo tengo difícil un poco para contestarle.
Yo estoy básicamente de acuerdo, un poco, con la propuesta que usted plantea de decir que, bueno, que hay que canalizar, efectivamente, lo que hay que canalizar y habrá que hacer zonas de sacrificio o zonas de tratamiento blando allí donde hay valores o zonas ambientales que hay que mantener.
Porque, evidentemente, las canalizaciones suponen una defensa de los bienes y de la población frente a un riesgo, como es la inundación, pero tienen unas afecciones ambientales importantes, según el tratamiento que se les dé.

Desde luego, la postura de este conseller y de la conselleria será en todo caso compatibilizar ambas protecciones y restringir el tema de las canalizaciones, el hormigón que se dice, el tema duro, a aquellos elementos urbanos o zonas que técnicamente sean imprescindibles.
Pero buscar soluciones alternativas más en la línea que está dando la experiencia respecto a las canalizaciones, que se está practicando ahora el *(inintel.
ligible)* en España y en Europa.

En ese sentido, las declaraciones de impacto que estamos produciendo tanto en el barranco del Pollo, como ahora en el Carraixet, en cuatro estimaciones de impacto ambiental van en esa línea.
Por supuesto, defender las líneas pecuarias, justificar la necesidad de las conducciones, el darles tratamientos más blandos de forma que permitan la coexistencia de ambientes de valor.

Y, bueno, como usted ha hablado de tantas cosas, le quiero hablar que el estudio efectivo de inundabilidad vinculante para el planteamiento urbanístico se elaboró en la época que el conseller de Obras Públicas y yo éramos directores generales, trabajando.
Y yo creo que es un buen estudio.
Y que es un estudio efectuado por una universidad para el servicio de ordenación del territorio y en el que se trabajó profundamente.
Y yo creo que es un estudio muy positivo, puesto que hasta la confederación y otros organismos lo utilizan para sus informes.

Básicamente, de acuerdo con usted en el tratamiento de que todos los encauzamientos tienen que tener su declaración de impacto y que las declaraciones de impacto vigilarán la coherencia del tratamiento de encauzamiento, la protección de los riesgos, pero también la preservación al mismo nivel, la preservación de todos los elementos naturales y ambientales de valor.

Gracias, señor presidente.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Gràcies, senyor conseller.

Senyor diputat.
*(Remors)* Sí, té vosté uns segons.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

Senyor conseller, només en voldria que em diguera si realment la fase quatre, concretament en el terme municipal de Bétera, es va fer aquesta fase, perquè si no hi ha risc d'inundabilitat no sabem per què es fa.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Gràcies per la seua brevetat.

Senyor conseller.
*(Pausa)*

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:** 

 

Señor presidente, disculpe mi impericia con el botoncito.

Señor Ribó, en este momento yo no estoy en condiciones, no conozco el proyecto en profundidad.
Creo que una pregunta de este tipo difícilmente podemos entrar a fondo en las necesidades de traza, de sección, de pendientes y de afección.
Evidentemente, por los técnicos de la conselleria se va a producir o en una fase concreta, que no sé concretamente si es la cuarta, se ha producido la estimación de impacto ambiental y en las otras se está pendiente.
En todo caso la estimación de impacto, precisamente, llevará aparejadas todas las condiciones necesarias para cumplir los objetivos que le he señalado.

Gracias, señor presidente.

 

 

***Pregunta número 1.
777/00 al conseller de Medi Ambient, senyor Fernando Modrego Caballero, sobre un conveni per a realitzar activitats relacionades amb el dia de l'arbre, que formula el diputat Ramon Cardona i Pla, del GP Esquerra Unida del País Valencià (RE 10.
562).***

 

 

**El senyor vicepresident primer:**

Moltes gràcies, senyor conseller.

El diputat senyor Ramón Cardona té les preguntes de la 1.
777 a la 1.
779.
Te la paraula, senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, el dia 28 de gener la conselleria de Medi Ambient va signar un conveni amb les confederacions valencianes d'associacions de pares i mares d'alumnes, per a realitzar activitats relacionades amb el Dia de l'Arbre.
En eixe sentit, li faig estes tres preguntes, que han de vore amb la línia concreta pressupostària del capítol IV, d'on s'extrauen els 7.
300.
000 pessetes, que era l'import d'este conveni.
Li pregunte també si la conselleria coneix la distribució detallada de a quina part anava despeses administratives, quina part anava a la real execució de les activitats.
I, finalment, si este tipus d'activitats són les que la conselleria considera les més adients per a portar a terme els seus objectius anomenats en el propi conveni, com són el de la cura i repoblació dels monts i la lluita contra l'erosió.

**El senyor vicepresident primer:**

Gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller.

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

Señor presidente.

Señor Cardona, en concreto la línea presupuestaria por la que usted solicita información es el capítulo IV, programa presupuestario 442.
20, línea 3279.
Como usted ya conoce, sin duda, porque el convenio es público, y si no le doy un poco más de detalle, con motivo del Día del Árbol se organizó lo que sería una semana verde, enfocado fundamentalmente a todos los colegios de la Comunidad Valenciana.
Y para ello se estructuró un convenio, precisamente con las asociaciones de padres, como organismos que la misma ley les reconoce una representatividad y una potencialidad para canalizar estas actuaciones.

Los presupuestos, me parece recordar, que entre las dos asociaciones eran de siete millones y pico, 7.
200.
000, de los que la finalidad fundamental era organizar a lo largo de toda la semana actividades en todos los centros o en los centros que se quisiesen acoger, que es lo que posteriormente serían los que vayan a tener más ayudas, en los que se valoraría la sensibilización a nuestros jóvenes de los valores ambientales mediante concursos, mediante exposiciones de fotografías, mediante proyecciones de video.
Y para ello se han presentado, aproximadamente por cerca de cien colegios, memorias explicativas de todas las actuaciones.
Y a esas memorias explicativas parte del convenio, aproximadamente unos 3 millones de pesetas, son los que compensarán precisamente la ejecución, la aportación económica de la conselleria para materiales y trabajos a realizar en esa semana.

El resto, precisamente, es todo el material y todos los medios necesarios por parte de las asociaciones de padres, precisamente para hacer llegar a todos los colegios de la Comunidad Valenciana cartelería, dípticos y toda la campaña de sensibilización que se llevó a cabo con motivo del Día del Árbol.

Yo pienso que está totalmente justificada y que difícilmente habrá un dinero mejor gastado que este que, a través de los padres de los alumnos, sensibilizar a los alumnos concienciándolos en todos los aspectos ambientales.

Gracias, señor presidente.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Gràcies, senyor conseller.

Senyor diputat.

**El senyor Cardona i Pla:**

Gràcies, senyor president.

La veritat és que quan em diu que la línia és la 3279, jo no la trobe en els propis pressupostos, és a dir, no sé exactament de quina línia s'extrauen aquestes quantitats.
I és que el que passa ací.
.
.
jo he tingut accés a la publicitat que va enviar la Covapa a les APA i realment, primer que va a eixir el dia 20, està datat del dia 20 de gener, va arribar passat el dia 24, és a dir, el temps de preparar estes activitats era molt, molt limitat, s'havien de fer la setmana del 31 al 4; i a més, aquest tipus d'activitats puntuals requeririen estar coordinades amb la programació específica del centre.
És a dir, quan no hi ha una previsió anterior de que es van a fer estes activitats és molt difícil que formen part de la programació del centre, és molt difícil que formen part de tota un conjunt educatiu que tinga algun tipus de sentit.

Per una altra part, són activitats molt puntuals que no acaben de provocar una consciència real durant el temps.
És a dir, esta consideració de la transversalitat com Dia de l'Arbre, Dia del Medi Ambient, etcètera, a voltes es limiten a unes activitats molt puntuals, que realment no tenen un efecte durador en les persones a les qui va adreçada.

I, finalment, pense que és una gran quantitat per a unes activitats a les que quan es cridava al telèfon que indicava en la pròpia fulla d'informació ­una fulla que per cert no suposa cap tipus d'elaboració i quasi cap tipus de despesa­ el que eixia era una fundació, es a dir, no eixia realment la pròpia Covapa; era impossible assabentar-se de quina aportació econòmica es podia aconseguir realitzant estes activitats; era impossible assabentar-se de quants premis o quantes ajudes econòmiques hi haurien.
I, per tant, nosaltres considerem una activitat realment fosca, que no té justificat el seu objectiu educatiu i tampoc no té justificat el seu objectiu de protecció del medi ambient.

Per tant, nosaltres pensem que, encara que la quantitat no és d'una gran consideració, 7.
300.
000 serveixen per a fer moltes activitats de conscienciació sobre el medi ambient, no ens pareix que este tipus, la presa, la puntualitat i la manera de fer-lo públic siguen d'allò més eficaç.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

Señor Cardona, le reitero nuestro interés, nuestra satisfacción por el resultado de la semana verde, a raíz del Día del Árbol.
Efectivamente, había una modificación presupuestaria, no estaba previsto en los presupuestos anteriores, es un planteamiento nuevo.
Y yo estoy muy satisfecho de cómo ha funcionado, tanto por el resultado como por implicar precisamente a los padres de los alumnos y a los alumnos.
Y, evidentemente, si en algún caso puntual ha podido haber algún problema en la tramitación, a través de las asociaciones de padres, procuraremos que con más tiempo para el año que viene, porque pretendemos institucionalizarlo, dado el alto grado de satisfacción que tenemos sobre los resultados de este año, pues solucionaremos estos pequeños problemas.

Pero, en todo caso, pienso que el objetivo fundamental se ha cumplido, los instrumentos han sido los adecuados y la finalidad ha sido precisamente la protección del medio ambiente, que es el objetivo de nuestra conselleria.

Gracias, señor presidente.

 

 

***Preguntes números 946/00 i 947/00 al conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, senyor José Ramón García Antón, sobre l'aeroport de Castelló, que formula el diputat Joaquim Puig i Ferrer, del GP Socialista­Progressistes (RE 8.
438 i 8.
439).***

 

 

 

**El senyor vicepresident primer:**

Moltes gràcies, senyor conseller.

Acabades les preguntes que se li han formulades al conseller de Medi Ambient, passem al conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports.
Preguntes de Joaquim Puig, la 946 i 949.
Té la paraula el senyor Puig.

 

**El senyor Puig i Ferrer:**

Senyor president.

Senyor conseller, la posició del Consell al voltant de l'aeroport de Castelló ha estat una incògnita permanent des que s'anunciara aquesta iniciativa des de la Diputació de Castelló.
Hem passat de la inhibició inicial del conseller Cartagena fins els compromisos eufòrics, davant els mitjans de comunicació, del propi president del Consell.
Enmig, la realitat és la incertesa.
El que està clar és que el govern valencià apareix com un espectador passiu sense assumir la seua responsabilitat de direcció en l'ordenació del territori, sense assumir el liderat en l'estratègia de comunicacions al si de la nostra comunitat.
I així passa que la pròpia ordenació urbanística que vosté ha aprovat de la ciutat de Castelló no contempla com a prioritari l'aeroport de Castelló i situa l'aeroport de referència com Manises.

Així passa també que el Consell, la seua conselleria, paga la redacció d'un projecte en el qual no participa en res, ni en la decisió d'encarregar-lo, ni a qui se l'encarrega, ni en la seua definició d'objectius, ni en el seu desenvolupament, ni en la selecció d'ubicació, ni en la proposta de gestió.
Simplement el paga.

El Consell assumix una despesa com si es tractara només d'una obra local sense transcendència per al conjunt del territori.
Un projecte permanentment presentat, maquetes incloses, a bombo i platillo.
El que mai s'ha dit és com es va a finançar aquest projecte.
I esta és la nostra pregunta: quin són els compromisos que la Generalitat Valenciana asumix en l'aeroport de Castelló.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

Gràcies, senyor president.

Senyor Puig, vosté sap que el govern valencià, en el que fa referència a la pregunta concreta de quins són els compromisos concrets que assumirà el govern valencià en el finançament de l'aeroport, que ja tenim firmat un conveni, com molt bé deia, en el que ens comprometíem a finançar el cost del projecte que ja havia iniciat la Diputació Provincial de Castelló, que sense cap dubte de cap classe, ha sigut el promotor d'esta actuació, el promotor del projecte.
Igual que en altres ocasions també ha hagut altres promotors d'actuacions, ajuntaments, Ajuntament de València, l'Ajuntament d'Alacant, el propi Ajuntament de Castelló.
I la conselleria analitzà i estudià, o la Generalitat analitzat i estudiat eixe projecte s'ha posat al costat d'ells i s'ha posat a voltes no sols al costat d'ells sinó espentant d'una forma decidida este projecte.
En este cas, el projecte de l'aeroport de Castelló, no sols hem fet eixa actuació de pagar el que és el cost del projecte, sinó que tenim un esborrany de conveni de 1.
800 milions de pessetes per a pagar el que són el cost dels terrenys.
.
.
com a màxim, 1.
800 milions de pessetes com a màxim el cost dels terrenys, el cost que s'estima que poden valdre eixos terrenys.

El que està clar és que una actuació d'eixe tipus és una actuació d'una transcendència important.
És una actuació d'un projecte que necessita una tramitació i una garantia total que va a dur-se a cap abans d'adquirir eixos terrenys.
Que en este cas s'ha iniciat la declaració d'impacte ambiental.
Crec que va ser el dia 16 d'este mes que estem, de maig, quan va finalitzar el termini d'informació pública de l'estudi d'impacte ambiental del projecte.
I que, d'alguna manera, eixa ubicació i eixe projecte, doncs falta que estiga totalment legitimat, autoritzat en l'estudi d'impacte ambiental, i en totes les autoritzacions que necessite per a poder iniciar el que és la tramitació de poder adquirir eixos terrenys la pròpia diputació provincial.

Aleshores, en esta primera fase estem en eixe compromís de finançament.
Hem finançat el que és el cost del projecte, i anem a finançar el que són els costos dels terrenys, en funció que al final estiga totalment autoritzat i siga viable la ubicació i el projecte que la diputació provincial ha posat en avant.

Jo crec que de titubeig del Govern de la Generalitat, no n'hi ha cap de cap classe.
Des de fa molt de temps, tant el president com molts membres del Govern estem recolzant eixa actuació de la diputació, eixa actuació de l'aeroport de Castelló.
El que està clar és que l'aeroport de Manises està al voltant de seixanta quilòmetres, un poc més del que serà eixe aeroport; és l'aeroport, diguem, transcendental, important de l'àrea.
I que l'aeroport de Castelló té sentit quant a complement de l'aeroport de Manises, però no quant a substitució.
I que pot fer una labor important.
Aleshores, en eixa línia estem d'acord en eixe aeroport, i estem en eixa línia de finançament que li deia abans.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor conseller.

Senyor diputat.

 

**El senyor Puig i Ferrer:**

 

Gràcies, president.

Gràcies, conseller, per la seua informació.
Però la veritat és que ha clarificat poc el que jo li preguntava en les preguntes.
Primer, no m'ha dit en quina partida pressupostària apareixen els 1.
800 milions de pessetes.
Seria interessant saber-ho perquè no ho sabem.
I per una altra banda, la veritat és que pareix tot molt.
.
.
com almenys rar.
¿Com és possible que es financie un aeroport en el qual encara no se sap si hi ha cap estudi de viabilitat damunt la taula, sobre si realment va a ser viable o no?
No pareix raonable.
Per altra banda, este matí hem escoltat a un il·lustre diputat fent referència als aeroports, dient que l'aeroport de Manises era deficitari; per tant, no sabem qui va a gestionar-lo.

Mire, des de Castelló jo crec que la immensa majoria de la gent el que volem és que, si ha d'haver un aeroport perquè hi ha condicions per a haver un aeroport, que siga un aeroport exactament normal, igual com el de València, o com el d'Alacant, en les dimensions que siga.
El que no és possible és que hi haja un aeroport que haja de pagar la Diputació de Castelló, que no té per què pagar-lo.
La Diputació de Castelló no té ni cap competència ni cap necessitat, perquè eixos són diners que han d'anar als ajuntaments que és per al que està la diputació.
I per una altra banda, tampoc ho ha de pagar la Generalitat, perquè suposo que Manises no ho va pagar la Generalitat Valenciana ­entre altres coses perquè no existia­ ni les reparacions que en estos moments es fan, o la segona pista que s'està fent o el segon aeroport que s'està fent a Madrid, paga res la Comunitat de Madrid.
Per tant, si estem parlant d'un aeroport i els aeroports encara són competència estatal, doncs el que és raonable és que ho pague l'estat, i que per a això vostés facen la pressió política suficient per a tirar-ho endavant.

I al mateix temps, de veritat, intentar adequar el que és una estratègia de territori al que ha de ser l'aeroport de Castelló, saber quin és el paper d'eixe aeroport.
Perquè vosté, per exemple, diu en declaracions als mitjans, diu que l'aeroport de Castelló serà només "una pista de aterrizaje que no sea costosa"; altres diuen que és un aeroport per a alguns vols *charter*; el conseller Cartagena deia que realment ell no es creia el projecte.
Bo, cadascú ha dit una cosa.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.
.
.

 

**El senyor Puig i Ferrer:**

 

Un segon, senyor president.
Simplement per dir que l'única cosa que volem és que es faça l'aeroport si s'ha de fer, en condicions, i que no hàgem d'esperar que haja d'haver un pacte polític, tipus el de León, per a què l'Estat pague l'aeroport.

Gràcies.

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor Puig.

Jo ja no sé si la pregunta feia referència a quina és la partida pressupostària, o és que realment no vol que hi haja partida pressupostària perquè no vol que nosaltres paguem absolutament res, que col·laborem en eixe tema, i que el que fem és la gestió en l'Estat per a què el pague.
Què és el que li interessa realment?
La partida pressupostària pareix que no és, no?

Aleshores, el que puc dir-li és: en els 1.
800 milions de pessetes, que és el que està conveniat, falta formalitzar el conveni entre la Diputació provincial i la Conselleria d'Obres Públiques, no estan en partida pressupostària, figuraran quan estiguen en el conveni totalment aprovat.
Tanmateix puc dir-li.
.
.
No, no, no, puc dir-li molt més d'eixe tema.
Eixos diners estan contemplats en el que són expropiacions de la pròpia conselleria, però en no anar pel capítol VI sinó que aniran pel capítol VII, han de ser motiu d'una xicoteta modificació pressupostària que està fent-se al mateix temps que s'aprove el conveni.

Però vull dir-li més en eixe tema.
O siga, com vosté molt bé ha dit, no tindria cap sentit que férem cap pagament d'expropiacions de terrenys si no està clar que eixe estudi d'impacte ambiental és favorable, i que eixa situació està realitzada, o siga, és la que deu ser d'una forma definitiva.
Aleshores, açò no ho tenim segur fins que el projecte no estiga definitivament aprovat.
I quan estiga definitivament aprovat, en el conveni aprovat també que tindrà la seua consignació, aleshores és quan s'haurà de fer el pagament *(remors)* els pagaments corresponents per a poder expropiar o per a poder comprar eixos terrenys, però no abans d'això perquè no tindria cap sentit.
Al mateix temps.
.
.

 

 

***Pregunta número 948/00 al conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, senyor José Ramón García Antón, sobre la carretera Morella­Zorita, que formula el diputat Joaquim Puig i Ferrer, del GP Socialista­Progressistes (RE 8.
440).***

 

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Passem a la següent pregunta del mateix diputat, senyor Puig, que és la 948.
Té la paraula senyor Puig.
*(Remors)*

 

**El senyor Puig i Ferrer:**

 

Gràcies, president.

Senyor conseller.

La pregunta fa referència a una carretera que ha estat prou present en esta Cambra i en les distintes comissions en els passats cinc anys.
Vostés, l'any 96 ­no vostés sinó el conjunt de la Cambra­ en una sessió plenària es va aprovar per unanimitat de tots els grups el següent: "Les Corts Valencianes insten al Consell perquè la Coput complemente la redacció dels projectes de les carreteres Morella­Zorita i Zorita­límit de província de Castelló, a la fi que s'inicien les obres durant l'any 1997, consignant-se la corresponent dotació pressupostària.
El Consell informarà a les Corts.
.
.
" Bo, el Consell.
.
.
*(rient-se)* pot informar que la carretera continua exactament igual.
Estem en l'any 2000.
Està exactament igual.
No s'ha fet absolutament res.

És més, ara la declaració d'impacte ambiental que finalment pareix que va a sorgir, ha sorgit en el mateix projecte que en l'any 94 es va presentar per part de la Conselleria d'Obres Públiques.
És a dir, la seua conselleria durant cinc anys no ha fet absolutament res.
Però així i tot, esperem que en el darrer exercici, que tampoc no hi ha consignació pressupostària, al paréixer per les declaracions en els mitjans de comunicació, vosté va a decidir-se a fer alguna cosa.
En eixe sentit és la pregunta: quan pensa que començaran les obres d'esta carretera?

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies, president.

Senyor diputat, senyor Puig.

Vosté se'n recordarà que el passat dia 4 d'abril jo vaig intervindre, no sé si forma part vosté de la comissió d'Obres Públiques, però vaig intervindre en la comissió d'Obres Públiques i a petició del Grup Socialista­Progressistes, per a explicar la situació del projecte de la carretera Morella­Zorita i Zorita­límit de la província de Castelló.
Açò fa res, fa un mes i mig.
En aquell moment ja es va dir com estava el projecte, i el projecte ja havia sigut aprovat quant a la seua, o sotmés a declaració d'impacte ambiental i haver sigut ja positiva.
I és clar que el projecte que s'ha aprovat no tenia res a vore en el de l'any 94.

Mire, el 21 de desembre del 94, es va remetre a la Conselleria de Medi Ambient.
El 7 de març del 95, la Conselleria de Medi Ambient sol·licita una ampliació de l'estudi d'impacte ambiental.
El 20 de juliol del 95, se sol·licita una revisió de la taxa i modificació de la mateixa.
El 13 de setembre del 96, es remet una altra volta a la Conselleria de Medi Ambient escrit en els resultats obtinguts per l'anàlisi de les distintes variants de les propostes fetes.
El 4 de febrer del 99, es remet l'ampliació de l'estudi d'impacte ambiental i una addenda de modificació del projecte en el que es recullen els conceptes exigits pel nou estudi i que no figuraven en la redacció primitiva.
I el 2 de febrer del 2000, s'estima favorable el projecte.
O siga, que ha hagut no sols conversacions, en algunes d'elles jo present, sinó treballs, estudis, modificacions del projecte, i el projecte al final hem aconseguit que la declaració d'impacte ambiental siga positiva.

Una volta fet això, puc dir-li, el projecte està en licitació, el projecte està en contractació i anem a licitar-la enguany, en tramitació anticipada.
Sols estem pendents d'una resolució del conseller d'Hisenda, que ha de.
.
.
el que són els crèdits que tenim per a l'any 2001 en el tema de carreteres, necessitem disposar d'alguna cosa més del que disposem ara.
Això està pactat, això ho tindrem en un termini d'una o dues setmanes, i puc dir que abans d'anar-nos-en de vacances, la carretera Morella­Zorita haurà eixit a licitació per a poder començar eixes obres.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor conseller.

Senyor Puig.

 

**El senyor Puig i Ferrer:**

 

Gràcies, president.

Efectivament, les dades són les que són, per més que vosté diga que s'han fet moltes gestions.
És evident que si en cinc anys ha costat que eixa carretera es desblocara és perquè haguera hagut d'haver un canvi absolut de projecte.
I mire vosté si no ha hagut tal canvi, que el termini d'informació pública de l'estudi mediambiental inicial és el que servix de l'any 95, que no va tindre cap al·legació.
És a dir, per tant, no estem parlant d'un nou projecte, estem parlant del mateix projecte en algunes variacions poc substancials.
Per tant, jo crec que, és clar, el que és evident és que per eixa carretera per a vostés, que unix Aragó en el nord de la comunitat, no ha tingut cap tipus de prioritat.

Però a banda, vull dir-li que l'acord que van prendre les Corts Valencianes en el seu moment feia referència a dos trams: el tram Morella­Zorita i Zorita­límit de província.
En el cas Zorita­límit de província no hi ha cap tipus d'actuació, ni està prevista.
L'única cosa que s'ha fet és una certa activitat sense cap estudi d'impacte ambiental i s'ha fet el que s'ha fet.
Jo li aconsellaria que anara a vore el que s'ha fet, perquè és clar que és una qüestió no massa recomanable.
Però en qualsevol cas ni està dissenyat el projecte ni està previst en estos moments cap tipus d'actuació.
Per tant, encara falta la meitat del que hi havia compromés en un acord per unanimitat.

I el que és dur és que el Ple de les Corts Valencianes prenguen decisions com esta, i com altres en molts moments, i el Consell no faça ni el menor cas de la qüestió.
Això el que fa pensar als ciutadans és que realment no saben molt bé per a què servixen les Corts Valencianes.
Si quan es pren un acord, al cap de cinc anys encara no s'ha estat capaç ni de posar una pedra, doncs la veritat és que és molt lamentable per a la pròpia salut democràtica d'este país.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor Puig.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies, president.

Senyor Puig.

Vosté jo crec que coneix l'administració perfectament, jo crec que ha estat d'alcalde a Morella, i no sé si està encara durant molt de temps, crec que sí, i aleshores coneix perfectament quines són la tramitació administrativa dels expedients.
A vosté li agradaria moltes voltes a la millor dir faig açò i em pose a fer-ho d'una forma immediata.
I a voltes eixes decisions es poden prendre en una declaració d'emergència, en una actuació d'eixe tipus, i ens quedem satisfets perquè actuen d'una forma immediata.
Però normalment ens hem d'atendre a unes normes.
Vosté com a alcalde també, jo com a conseller també.

Nosaltres aquí hem sigut escrupolosos.
Hem intentat ser ràpids.
Era una carretera que els problemes mediambientals eren forts.
Hem fet molts tipus d'estudi.
Hem modificat el traçat catorze mil voltes, i al final, mantenint eixe traçat i fent unes modificacions la declaració d'impacte ambiental és positiva.
I ara va a licitar-se l'obra.
Pareix que li sàpia mal que es licite i es faça eixa obra, quan ja va a fer-se.
Eixes protestes fa temps, pot ser, però ara que anem a fer-ho ja?
Què vol, apuntar-se el tant que es fa perquè estic dient-ho jo?
No, es fa perquè creiem entre tots que tenim l'obligació de fer-la.
I anem a fer-ho, encara que vosté estiga d'alcalde allí.
Anem a fer-ho perfectament.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyories, complit el temps que marca el Reglament pel control, de preguntes, esta presidència, en nom de la Mesa, vol dir-los dues coses: primer, que demà el Ple es reprendrà a les deu i mitja del matí ­comprenen vostès la situació­, y segon que tinga cadascú la satisfacció que desitja.
Nosaltres també, en paraules anteriors ja ens hem inclinat a un equip anteriorment referènciat.

Moltes gràcies.
Se suspén la sessió.

 

*(Se suspén la sessió a les 19 hores)*