COMISSIÃ NO PERMANENT ESPECIAL DâESTUDI DE LES TÃCNIQUES I DE LES ACTUACIONS PER A MILLORAR EL RENDIMENT ESCOLAR I LES POSSIBI




Comissió no permanent especial d'estudi de les tècniques i de les actuacions per a millorar el rendiment escolar i les possibilitats d'ocupació dels joves realitzada el dia 3 de març de 2014.
Comença la reunió a les 11 hores i 2 minuts.
Presideix la diputada senyora Carmen Ninet Peña.
Reunió número 14.

La senyora presidenta:

Señorías, buenos días.

Damos reinicio a los trabajos de esta comisión, de la que esperamos la mayor de las venturas en sus conclusiones, para intentar solucionar un problema grave, como es el tema de la empleabilidad de los jóvenes y los resultados que se están dando en el tema de la educación para un sector de la sociedad tan fundamental para el futuro.
Por lo tanto, esperamos la mayor de las suertes en las conclusiones de esta comisión.

Reiniciamos los trabajos de esta comisión con una magnífica incorporación, que es la de Juan Antonio Martínez Corral, nuevo letrado de esta comisión, que seguro que nos ayudará en los trabajos, y también con un cambio en la portavocía, Vicente Soria, que será el nuevo portavoz del Grupo Popular, y del que también esperamos la mayor de las suertes, porque serán las suertes de todos y todas los de esta comisión.

Y ya, sin más, empezamos por pasar lista y después daremos la palabra a nuestro invitado de hoy.

El senyor secretari:

Sí, buenos días.

(El secretari passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

Hay quórum, señora presidenta.

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

Compareixença del secretari general de la Federació d'Ensenyament de CCOO-PV, senyor Miguel Ángel Vera Mora

La senyora presidenta:

Bé, doncs li donem la paraula al senyor Miguel Ángel Vera Mora, secretari general de la Federació d'Ensenyament de Comissions Obreres.
Agraint-li la seua presència, li donem la paraula.

El senyor Vera Mora:

Bé, (inoïble per raons tècniques) .
.
.
president la invitació a comparéixer en la Comissió no Permanent Especial d'Estudi de les Tècniques i Actuacions per a Millorar el Rendiment Escolar i les Possibilitats d'Ocupació dels Joves.
És un nom un poquet llarg, és un nom interessant.

Senyores i senyors diputats, crec que la crisi que estem patint pot ser una oportunitat per a eixir reforçats com una societat i en una perspectiva de futur clara.
Sempre he afirmat que l'educació, la inversió en educació, és la millor forma d'eixir de la crisi, és la millor forma per a cohesionar una societat i fer-la més equitativa, més inclusiva i sobretot un mitjà per a fer ciutadania responsable, solidària per a ser més i millor ciutadans i ciutadanes.

El rendiment escolar es mesura i, per descomptat, és una greu llosa per als fracassats.
L'èxit és de tots, el fracàs és de ningú.
Però afecta els ciutadans que tindran greus problemes per a poder afrontar el seu futur.
Però, és una gran pèrdua social i, per descomptat, és un handicap important per al desenvolupament futur.
El futur, com estem escoltant dia a dia, és de la societat del coneixement.

Vaig a donar algunes dades que considere rellevants per a la meua petició i intervenció posterior, poques dades, però crec que importants.

Primer, l'informe de 2013 del Consell Europeu de la Unió Europea parla en un apartat d'objectius educatius europeus i espanyols, educació i formació 2020.
Fa referència a la taxa de titulació només al primer cicle de l'ESO.
Hi ha molta informació, però m'agradaria destacar el tema de la secundària obligatòria.
No el graduat escolar, estem parlant del primer cicle de secundària obligatòria.
Bé, doncs, entre els països de la Unió Europea per percentatge de població entre vint-i-quatre a sixanta-quatre anys estem sols per sobre Portugal i Grècia, amb un percentatge del 82% i tots els altres països de la Unió Europea estan per sobre nosaltres, i molts d'ells, la majoria, estan amb el 100%.
En el mateix informe, sobre la titulació del grau d'educació secundària, és a dir, graduat d'educació secundària, del GES, a Espanya el percentatge de titulars és el 74,3% en el 2011.
Les xiques trauen una diferència d'onze punts als xics.
Per tant, tenim un percentatge de no titulats altíssim, superior al 25%.
Recordeu que la titulació mínima per a (inintel·ligible) .
.
.
el treball és el grau d'educació secundària, el GES.
Per tant, tenim un 25% de la població que no tindria eixa possibilitat, o almenys en la línia del que plantegen les lleis orgàniques d'educació.

Per comunitat autònoma, en el mateix informe de la Unió Europea, i amb dades del 2011, s'assenyala que estaríem per davant de la ciutat autònoma de Ceuta, de les Illes Balears i per darrere de totes les altres comunitats.

Les nostres dades de titulats serien el 64,8%.
Per tant, les dades del no titulat, de les persones no titulades en graduat d'educació secundària en la Comunitat Valenciana serien superiors al 35%.
En el mateix informe de 2013, sobre l'abandó primerenc de l'educació i la formació, assenyala que Espanya, en el 2012, duplica la mitjana de la Unió Europea, l'abandó de gent que se'n va i que no té cap titulació.
Tant en xics com en xiques.
El 28,8% en xics, per a una mitjana de la Unió Europea del 14,5, o siga quasi dupliquem.
I en xiques.
Espanya, el 20,8%, en la Unió Europea l'11%.
Estem parlant d'abandó.
El punt de referència europeu, acordat per al 2020, ha de ser inferior al 10%, o siga que encara ens queda molt de treball per fer.
L'informe 2013, de l'efecte de l'abandó educatiu primerenc assenyala que eixes persones tindran pitjor participació en el mercat de treball.
Amb menor titulació, menor probabilitat de tindre feina.
Tenir uns estudis primaris reduïx de forma determinant l'empleabilitat.
L'educació augmenta la possibilitat d'ocupació.
Per tant, pitjor estabilitat laboral, estan amb pitjor oportunitat per a tenir contractes indefinits i, per tant, tenen pitjors salaris.

El mateix informe assenyala: les persones que abandonen l'estudi es caracteritzen per una pitjor empleabilitat, participen menys en el mercat de treball, tenen una menor probabilitat d'ocupació, estan més exposats a la temporalitat i obtenen menys salaris.

El mateix informe PISA, en dos aspectes que interessa, u sobre equitat en els resultats educatius i un altre sobre desigualtat social i fracàs escolar, en el primer apartat, equitat en els resultats educatius, diu que ha empitjorat des de 2003.
El major problema és la diferència de resultats dins dels mateixos centres educatius.
Estem parlant sols de l'equitat, no estic parlant dels resultats.
Estic parlant de l'equitat, que és un concepte diferent.
Principalment entre els alumnes més afavorits i els més desfavorits, ha passat de 18 punts a 27 punts.
La mitjana de l'OCDE és de 19 punts.
També assenyala que el percentatge d'alumnes desfavorits que van obtenir un bon resultat va disminuir en 2012, mentre (inintel·ligible) .
.
.
països el percentatge d'alumnes que superen aquesta situació i obtenen bons resultats és del 12,5%, el que es coneix com a alumnes resilients, eixos alumnes, que a pesar de la seua mancança social i econòmica, tenen bons resultats educatius.
A Espanya és del 5%, inferior en dos punts al resultat de 2003.

En l'aspecte de desigualtat social i fracàs escolar, hi ha un company, que és el sociòleg Francesc Hernández, que ha fet un article que diu que la millor pedagogia és la igualtat i que estableix una relació entre l'abandó escolar precoç dels estudis i la seua situació econòmica familiar.
Per tant, açò planteja tres indicadors: primer, la relació entre els ingressos del 10% més rics i el 10% més pobres.
Dos, la relació entre el 20% més ric i el 20% més pobre.
Tres, l'índex Gini que mesura el nivell de concentració d'ingressos, i per tant assenyala l'equitat social d'un país.

En els tres casos se destaca que la població espanyola de díhuit a vint-i-quatre anys sense ESO pateix major desigualtat que la mitjana de l'OCDE, 0,81% a Espanya, perquè la mitjana de l'OCDE és el 0,78%.
Al final destaca que, per a reduir el fracàs, haurem d'establir una societat més justa i igualitària.
Vivim en una societat de les més desigualitàries de la Unió Europea.
Per tant, assenyala que afavorir la igualtat és la millor pedagogia contra el fracàs escolar.
Hi han més dades, la inversió en educació ha caigut en aquest últim any.
Les fonts són del MDG, dades provisionals de 2012.
Ahí planteja que ha baixat la inversió en educació un 9,8% en el 2011.
També hi han dades després del 2012, però ha baixat anteriorment.
Assenyala també en el mateix informe que el pressupost va créixer ininterrompudament des del 1992 fins al 2009, i des de la crisi del 2010 ha baixat un 11,44% la despesa destinada a educació.

En el mateix informe del Consell Escolar Valencià, de 2010 a 2012, continua plantejant les dades molt paregudes de l'abandó escolar.
També planteja el tema de les ràtios escolars.
Jo vos aconselle que, si no teniu l'informe del Consell Escolar Valencià, que no el teníem de fa anys, per primera vegada el tenim.
Però estableix una situació interessant.
Ho avance, perquè són quinze minuts, i en porte deu, vull dir que en eixe sentit.
.
.

Bé, dir que en les premisses anteriors, podem assenyalar algunes premisses.
Jo no sé si estareu o no d'acord.
La primera premissa és que no hi ha relació entre el resultat de l'estudi de PISA i el fracàs escolar.
Podem tindre èxit PISA i podem mantindre i tindre un fracàs escolar important.
Això, si mireu les dades comparatives dels diferents estats europeus, ho podreu vore.
Millorar o empitjorar el resultat PISA no canviarà l'índex de fracàs, pel tema que vos he dit de la desigualtat social.
Per tant, caldrà treballar en una altra línia, també.
Si hi ha la relació entre el resultat PISA i la inversió en educació, o siga a més inversió, més èxit de PISA, les retallades en educació fan previsible pitjors resultats PISA en el futur, perquè sapigau que hem tingut unes retallades -com hem dit- des del 2009, mantingudes en el temps, i que en el 2012 ja directament via la comunicació que es fa a la Unió Europea del tema de les retallades del govern Rajoy, on planteja clarament que ha de baixar un 1% la inversió destinada a aquest país a l'educació.
Les mesures implementades en la crisi han generat augment de la desigualtat a Espanya en el País Valencià, i per tant són equivocades, i no van en el camí correcte.
Les lleis educatives no tenen relació amb el resultat escolar, com es veu en la distribució del resultat PISA per comunitat, o les dades sobre el fracàs escolar i abandó primerenc.
A la mateixa llei hi ha resultats molts diferents, depenent de la comunitat, si es relacionen els resultats amb la renda per càpita de la comunitat.

Les lleis i els seus desenvolupaments sí poden tenir relació amb la desigualtat social, la qual cosa posteriorment repercutirà en el major o menor fracàs.
Les lleis basades en l'equitat generen futurs descensos del fracàs escolar.
Lleis basades en la meritocràcia reforcen el fracàs futur, en conformar societats i mercats laborals amb més desigualtat.
El que caldria vore és què fer, que jo crec que això és important.
Hi han diferents línies a argumentar.
La primera és fer una política de centres educatius, gestió d'equips directius, selecció i consens.
O siga, com treballen els centres educatius.
El que cal vore també és d'on partim.
En substituir-se el programa d'atenció a la diversitat estructural, cal fer programes de contracte anual.
Hi ha efectes perversos immediats, inestabilitat de les plantilles i s'aprofundix en l'efecte de la generació de desigualtat.
Això vol dir que deurien haver no sols programes anuals, sinó programes consolidats en el temps.
Per un tema important, i és que a les plantilles més estables es dóna més qualitat a nivell de l'ensenyament.

L'efecte del decret Wert i el decret Catalá, l'augment estatal d'hores lectives a secundària, i de les ràtios de les unitats en totes les etapes s'ha seguit ací, al País Valencià, en els seus màxims possibles, la qual cosa ha portat a un descens de plantilla en algunes especialitats, per sota del possible.
Hi han casos de tecnologia, valencià, filosofia, gent que estava desplaçada i suprimida i després no tenien un (inintel·ligible) .
.
.
en un altre centre i han hagut de tornar al seu centre.

Aqueixa falta d'inversió es correlacionarà en un futur pitjor resultat PISA.
Per tant, menys èxit escolar, i no s'haurà actuat en el fracàs, en tenir l'alumnat menor atenció per part del professorat.
El programa Èxit, que sembla que és el programa que s'utilitza contra el fracàs escolar, no ha deixat de ser un pegat, no hi ha solucions conjunturals per a problemes estructurals.
El fracàs o l'excel·lència escolar estan influïts per factors socioeconòmics, no purament acadèmics.
S'està posant pegats al que és un problema social de llarg abast, generat per models socials i estructurals laborals, que s'ha creat en el País Valencià, i és un model que ha generat major desigualtat, sobretot els últims anys.
I és un pegat perquè s'inicia, a més a més, en l'últim trimestre del curs, i amb professorat provisional, el que això vol dir la importància de tindre professorat estable.
La política de personal docent, les retallades han segut escalonades en FP, secundària, primer denunciant els acords de plantilles de les IE, això ho ha fet el govern valencià, eliminant desdoblaments, i després augmentant les hores lectives.

En els centres d'infantil i primària no es va augmentar el nombre d'hores lectives, perquè no es pot, se van augmentar les ràtios, i a infantil també se van augmentar les ràtios.
Ahí també s'unix la política del nou districte únic, i en aquests moments pot suposar la reducció d'un terç de tota la xarxa educativa, no oblideu que passa a la ràtio de vint alumnes que tenien en infantil de tres anys en aquells moments a trenta alumnes.
Això és un procés terrible en el sentit que ara estem patint el tema de l'ajust escolar, la quantitat d'unitats d'infantil de tres anys que estan en fase de supressió, i, per tant, el centre afectat passa a extinció dels seus ensenyaments perquè si no té tres anys, no tindrà quatre anys, no tindrà cinc anys i així successivament, mentre a Europa s'assenyala que s'ha de tendir a la universalitat en primària i a l'especialització en secundària si la tendència és a la inversa retallant tutors de primària.

L'augment de les ràtios i hores amaga un augment molt major de la càrrega lectiva del professorat; un professorat de secundària que haja passat de díhuit hores lectives setmanals a vint o vint-i-una, i de trenta a trenta-cinc alumnes en les seues classes, ha augmentat un 11% el seu horari i un 17% les ràtios de la seua classe, però com va a tenir un grup d'alumnes més, doncs la seua càrrega docent haurà passat en realitat d'atendre uns 160 alumnes a atendre 210 alumnes, un augment del 31% en el seu treball real.
Si açò continua fent el mateix nivell de preparació de classes, correcció i atenció individualitzada de l'alumnat, i pares i mares, doncs enteneu la dificultat d'atendre adequadament.
Un augment de la càrrega laboral de més del 30% a l'hora es pateix, i, al mateix temps, una retallada salarial de fins el 18% no pot redundar en una millora de la qualitat educativa.

La FECO considera l'estabilitat de les plantilles un element fonamental per a aconseguir una educació de qualitat i projectes educatius coherents.
Aquesta estabilitat passa per ofertes d'ocupació pública àmplies que transformen el treball precari en treball estable, la taxa de reposició imposada del 2010 del 10% no dóna la possibilitat de fer oferta d'ocupació suficient i, per tant, d'estabilitzar la plantilla.

Un altre instrument que pot estabilitzar la plantilla és l'oferta més àmplia de vacances en el concurs general de trasllats, però s'ha preferit usar la figura de la comissió de serveis per a dotar els centres.
La comissió de serveis és necessària en ocasions, en situacions problemàtiques a nivell individual de les persones docents, ¿no?
, però no el nivell aconseguit; n'hi ha més comissions de serveis que persones que li han donat destinació via concurs de trasllat, i molta gent que li donen concurs de trasllat al mateix temps li donen comissió de serveis, i, per tant, torna a l'inrevés.

No sé si hauria d'acabar ja…, si no, continue, em queda parlar de la inversió educativa.
Bé, jo volia dir també una altra cosa, penseu que els processos educatius no són processos de quatre anys, això m'agradaria destacar-ho, o siga, de la inversió que es faça ara podríem obtindre resultats dins de huit, nou o tretze anys.
¿Per què dic açò?
Infantil són tres anys; primària en són sis; secundària en són quatre; Batxillerat en són dos.
Si, a més, no comptem que pot repetir l'alumnat dos anys més, doncs en tenim tres i sis, nou, i quatre, tretze, i dos, quinze, fins a dèsset anys.
Per tant, amb la política de retallades que teníem en aquell moment tindrem els resultats dins de vora, com a mínim, de huit a dotze anys.

Per tant, en qualsevol mecànica de canvi -que és important- el resultat en educació no serà mai immediat, sinó que tindrem sempre eixa previsió.

Quant a inversió educativa -que volia parlar-, el programa de convergència presentat a Europa pel govern espanyol al maig de 2012 va suposar un programa de divergència amb resultats educatius i amb qualsevol altra política social, s'han acatat com si foren dogmes incontestables la petició d'austeritat pressupostària, que són polítiques procícliques que solament han fet més greu la crisi; una crisi de consum, d'inversió i d'ocupació s'agreuja si l'estat decidix -com s'ha fet- retallar al màxim la inversió pública, els efectes es veuen, les xifres de desocupació i pobresa, que és una gran problemàtica d'aquest País Valencià, no vol dir.
.
.
però n'hi ha famílies que no tenen cap ajuda en aquest moment i que estan sense tindre cap entrada de qualsevol ajuda a nivell familiar, i, a més, es parla de milers de famílies que estan en eixa situació, ¿no?

Quant a salaris, podem estimar en 1.
200 milions d'euros el que el professorat valencià ha aportat a l'eixida de la crisi en forma de retallada de nòmines.
Suposa poc més que el sobrecost de CACSA i no arriba al 10% del rescat de la CAM amb diners públics.
Això deixa clares les prioritats del govern valencià i la força de la conselleria a l'hora de protegir el seu personal.
És difícil quantificar qualsevol tipus d'inversió en infraestructures quan CIEGSA no és un model de transparència i sí va ser un model generador de sobrecostos.
La promesa d'acabar amb els barracons s'està duent a terme no per la via de noves construccions, sinó per la del tancament de col·legis amb xiquets dins, que és el cas de Ciutat de Cremona que en aquest moment està en la premsa i que podeu seguir.

L'apartat més lamentable de retallades és aquell que afecta als més necessitats; retallades de beques de menjador, transport, llibres, afecta les persones que menys recursos tenen.

Quant a les despeses corrents és de lamentar que es mesquinejar en el cobriment de baixes -recordeu el decret Montoro, que no he dit però que plantejava el canvi de com se cobrien les baixes-; dotació per a departaments didàctics; llicències de professorat…

Els processos educatius no és una qüestió de quatre anys, sinó que afecten nou anys en infantil i primària, quatre d'ESO i dos de Batxillerat, és a dir, que les mesures a adoptar amb urgència no tindran un resultat immediat.
Cal treballar pensant en el procés educatiu en aquest futur, les retallades s'han de parar de forma immediata si no volem veure dins de nou o deu anys el resultat, el desastre.

La conselleria està aplicant… pegats després de pegat i sempre amb afegitó imposat per hisenda que aquelles mesures, qualsevol mesura no tindrà efectes pressupostaris i, per tant, augment de personal.
Com demostra l'estudi que vos he plantejat, si no n'hi ha efecte pressupostari tampoc n'hi haurà efecte educatiu.
El govern valencià, la conselleria d'educació està al servei del pressupost.
¿Per a qui es governa?
Un govern per a la ciutadania posaria el pressupost al servei de l'educació i de la resta de polítiques socials i no a l'inrevés com s'està fent.

I per acabar, volia després llegir una altra carta, però la Constitució espanyola diu en l'article 128.
1: «Tota la riquesa del país en les seues diferents formes, i siga (inintel·ligible) .
.
.
la seua titularitat, està subordina a l'interés general.
»

Gràcies i espere les vostres preguntes o aportacions.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

I, ara, és el torn dels grups parlamentaris.

Pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida té la paraula Marga Sanz.

La senyor Sanz Alonso:

Muchas gracias.

Mis disculpas porque hoy no podía estar puntual al inicio de la comisión por otras razones que no he podido obviar.

Pero, sí manifestar que… alegrarme de que volvamos a reanudar las tareas de esta comisión y, sobre todo, porque en estos momentos tenemos una situación dramática -yo diría- dentro del sistema educativo y lo que está sucediendo en el Ciutat de Cremona se puede repetir en Ciudad de Oviedo, en Torrevieja y en muchos más centros educativos que en estos momentos están asustados, por no decir escandalizados, de medidas tan realmente antisociales como es la supresión de unidades escolares que, al final, lo que hacen es hacinar las aulas de otros centros y, al final, lo que hacen es vaciar la escuela pública porque son alumnos que no subirán luego para arriba ya más.

Y, por tanto, lo que estamos en estos momentos es hablando de calidad de la educación, del éxito escolar de nuestro alumnado, pero estamos hablando también de supervivencia del sistema educativo público, y, por lo tanto, son elementos que van unidos y por eso me alegro de que en la intervención que ha hecho el secretario general de la Federación de Enseñanza de Comisiones Obreras se haya referido a la necesaria inversión, se haya referido a las políticas de centro y educativas y a las políticas del gasto social, ¿no?
, porque compartiendo que no hay éxito escolar si no hay unas políticas referidas a la igualdad y a la equidad social, y eso es un elemento que hoy se contradicen las políticas que salen y los compromisos que se han adquirido en el memorándum y en el programa de convergencia con Europa que colisiona con esas políticas, y que en eso nosotros compartimos que esa orientación frente a la crisis tiene que superarse o tiene que darse bajo otros parámetros porque hoy eso nos lleva a una mayor depresión, a mayor pobreza y a mayor crisis, lo que sí que es cierto es que en las políticas concretas que se están desarrollando hay algunos elementos que a nosotros nos preocupan y que a mí me gustaría que se pudieran desarrollar un poquito más en la siguiente intervención.

Por ejemplo, en estos momentos la conselleria está llevando adelante los programas contra el fracaso escolar, los contratos programa, que son contratos programa de renovación anual y que son contratos programa que han situado fuera ya -digamos- de la solicitud de cualquier centro educativo de programas concretos para la integración, el éxito, etcétera, que, a veces, se hacían incluso compartidos dentro de un mismo distrito en las grandes ciudades para abordar problemas semejantes que se podían dar en esta demarcación, ¿no?
, de programas de inmigración, la etnia gitana, etcétera, etcétera, y que requería una intervención -digamos- con una visión más allá de lo que es el propio centro, ¿no?
Entonces, ha aparecido como una propuesta de la federación de comisiones, una orientación o un elemento de reflexión lo de los programas consolidados en el tiempo, ¿no?

Era por si lo pudiera desarrollar un poquito más porque a mí me parece que es bastante positivo que ahí se sitúe la estabilidad de las plantillas y como un elemento de calidad para abordar los problemas relacionados con el fracaso escolar y el abandono prematuro y, por lo tanto, pues trabajar eso, que también desarrollara un poquito más el planteamiento sobre el programa Èxit II, que se ha catalogado como un parche, y yo eso lo comparto pero lo que no llego a entender, porque son elementos que siempre se han planteado en los debates con la conselleria, aquí, en Las Cortes, cuando hemos planteado esta problemática, es cómo no se considera que el refuerzo educativo fundamentalmente viene de infantil y de primaria, sobre todo en primaria, y cómo no se considera que el refuerzo tiene que hacerse a partir de la primera evaluación y de los resultados de la primera evaluación -quiero decir-, eso es lo que permitiría detectar las insuficiencias del alumnado en materia de conocimientos o en materia de comprensión, y, por lo tanto, abordar con unas mayores perspectivas de éxito.
Luego, tirar los exámenes a julio o a septiembre no viene a ser más que, efectivamente, un parche, lo importante es cómo se trabaja de forma continuada con eso, ¿no?

A mí me asusta -digamos- la nueva iniciativa que acaba de anunciar la conselleria de pasar Valencia, por ejemplo, capital, que es la ciudad más importante y la más poblada de todo el País Valenciano a distrito único absoluto, nada de los cuatro distritos en los que hasta ahora se había reducido, ¿no?
, porque eso va a significar más desregulación, más segregación, va a significar más eliminación de unidades escolares en la pública porque, al final, es hacinar al conjunto del alumnado en centros educativos buscando todos los rincones de una ciudad y desligándolos de su propia realidad de barrio más directa, más cercana, algunos; y a otros manteniéndolos, lógicamente, porque no van a tener capacidad de poderse desplazar ni de poderse pagar la comida en colegios que están… porque no pueden volver a casa el mediodía y, por lo tanto, lo que se van a consolidar son dos tipos de centros en la red pública, pero todo eso en beneficio de la concertada, ¡claro está!

Yo lo que me planteo es cómo se puede que tengamos otra vez la capacidad de diseño de hacer una política de matriculación cercana en el entorno de donde vive el alumnado, y, por lo tanto, yo creo que eso es un elemento que es lo que está pervirtiendo en estos momentos al propio sistema y la propia equidad del sistema, ya no digo la equidad social, la equidad del sistema, ¿no?

A mí me preocupan los miles de profesores que se han quedado en la calle durante todo este tiempo, ya no solamente por lo que significa en un momento de crisis convertirnos en máquina de generar más paro, sino porque se pierde una cantidad de conocimiento, de experiencia que en estos momentos debería estar revirtiendo dentro del propio sistema.

Bien, en ese sentido, yo creo que una apuesta de futuro no solamente ha de tener en su programa, una apuesta de futuro por la educación pública no solamente ha de tener en su programa la vuelta a la calidad que teníamos antes, antes de las medidas de la ratio, de las horas del profesorado, sino, además, la necesaria oferta pública de empleo, la modificación de las tasas de reposición, el no convertir las comisiones de servicio en instrumentos generalizados para la recolocación del profesorado que, además, al final, pervierte todo el sistema de estabilidad de plantillas, ¿no?
Y, por tanto, yo considero que ese sería otro elemento fundamental que se debería abordar.

Pero con todo lo que estamos hablando en estos momentos, a mí en estos momentos me preocupa muchísimo, muchísimo, la consecuencia que pueda tener en estos momentos la aplicación del decreto del arreglo escolar.
A mí me parece que es el ataque más brutal que ha tenido, desde un gobierno, desde un consell de la Generalitat valenciana, la educación pública, sinceramente.

El otro día estuve visitando el colegio Ciudad de Oviedo de Torrevieja.
Es un colegio que realmente es un CAES, porque el 90% del alumnado es alumnado que proviene… no de latinoamérica, no.
Es del África Subsahariana, es de Níger, es marroquí, quiero decir, es alumnado cuyos padres han ido al calor, lógicamente, de la búsqueda de trabajo y cuyas familias no saben ni escribir en castellano.
Todas las instancias las escribe el profesorado.
Y es un colegio que pretenden cargárselo y distribuir el alumnado en el resto de colegios de Torrevieja.

A más de tres kilómetros, esos niños están condenados al abandono escolar, a no ir a la escuela y, además, el día que se quieran integrar, porque son todos alumnado prácticamente con la misma problemática, en otros colegios, no van a ser atendidos porque no van a tener ni los refuerzos ni las ayudas, sino que se van a dedicar, o a llenar seis nuevas aulas en un colegio nuevo, o a hacinar el resto de…, y permanecer como un pelotón, como un gueto dentro de otras clases, porque no se va a tener especial atención, porque va a ser imposible a 30…, atender a ellos, y sin política de refuerzos.

A mí me parece que no atender esas situaciones…, como no atender el Cremona, que el Cremona es ejemplo de una dinámica educativa y de un proyecto educativo realmente ejemplar, y que en estos momentos se cargan la única unidad que les quedaba en tercero de infantil.

Esos elementos a mí me parece que son perversos en estos momentos, y que trabajando bajo esos parámetros es imposible hablar de lucha contra el fracaso escolar, contra el abandono escolar y por la equidad en el sistema educativo.
Y, por lo tanto, a mí me parece que estamos entrando en una dinámica realmente peligrosísima para el sistema educativo en un futuro.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

I ara té la paraula Josep Maria Pañella, del Grup Compromís.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyora presidenta.

Gràcies també, senyor Vera, per la seua intervenció, en la qual he de dir que des de Compromís coincidim al 100% amb aquelles manifestacions que ha fet ací, tant en relació al que és la valoració inicial, com els problemes que poden derivar-se de la política actual.

Per tant, jo no vaig a fer una crítica de la situació actual en el sentit que la done per feta.
Anem a parlar-ne del que és (inintel·ligible) .
.
.
i què és el que podem fer, que és un poc la.
.
.
, és un poc, no; és totalment la finalitat d'esta comissió que se va crear.

I, per tant, jo, agarrant-me a una part de la seua intervenció en la qual parlava ja de la inversió, sí que vull dir una qüestió, és: ¿fins on creu vosté que està influint la inversió o la falta d'inversió, la situació de la inversió, les condicions de treball del professorat, les condicions que estan afectant en general al sistema educatiu, com són l'augment de ràtios, com és, per exemple, la disfunció entre el que és la matriculació en general entre un centre privat, concertat o públic?
Vull dir, sabem que la diversitat no existix pràcticament més que en els centres públics.
I tot això.
.
.
, perquè, clar, li pregunte per reafirmar, perquè a nosaltres se mos contesta directament ací que l'augment de ràtio no té influència en el rendiment escolar, que no hi ha una relació.
.
.
-dic paraules que s'han dit en esta comissió- que no hi ha una relació directa entre inversió i resultats escolars.
Aleshores, vosté, que ha parlat d'altres països també, indubtablement, si efectivament considera que sí que hi ha una relació directa o no en tot això.

Com també, en el futur, (inintel·ligible) .
.
.
les conseqüències que puga tindre la proposta d'arranjament escolar que fa pocs dies s'ha fet definitiva amb eixa reducció de places, sobretot, a més, que afecta moltíssim més en dos aspectes.
Afecta molt en centres d'una sola línia, amb la qual cosa eixes supressions portaran no a la supressió de la unitat, sinó, en uns anys, a la supressió del centre i, també, a la supressió de les línies en valencià, on s'està notant moltíssim.

Perquè, per exemple, jo, que vinc de Castelló, allí no es nota tant perquè hi ha una oferta en valencià molt gran o millor comparativament que en el sud del país, però quan vas a Alacant i veus el percentatge de les supressions que afecten línies en valencià, és esgarrifador, vull dir, dóna la impressió que s'ha buscat acabar amb les línies en valencià en el sud, que és on més se nota.

I, indubtablement, també, voldria que parlara també sobre alguna cosa que serà molt important, que és la implantació de la LOMQE, una llei.
.
.
Si considera també, com considera Compromís, que les barreres a seguir en el sistema que imposa als estudiants no dóna alternatives creïbles per aquells que no les superen; que el fet de classificar les matèries va a donar un empitjorament de la qualitat de l'ensenyament, entés com una formació global de totes les qualitats i potencialitats que té l'individu; que la classificació dels centres si la unim.
.
.
, el rànquing dels centres que proposa, unit al que és el districte únic, pot tindre conseqüències no desitjables, encara més, per a crear centres amb fortes desigualtats entre ells.

I tot açò, una pregunta global, que és dir: ¿fins on l'hem de lligar o està influenciat amb la ruptura d'un clima escolar?
Quan dic això, una ruptura d'un clima permanent de pau, de col·laboració, dins del sistema educatiu públic, conseqüència de les accions de la mateixa conselleria.

I arribat ací, entrarem també en un altre apartat que a mi m'interessa moltíssim, perquè, clar, estem parlant sempre de fracàs escolar i de millora del rendiment, que és la finalitat d'esta educació.
A mi em preocupa que estem acudint a xifres externes, per dir-ho d'alguna manera -PISA, tal-, sense acabar de concretar i sense haver fet un diagnòstic global del sistema educatiu.
I estem parlant de pegats, i estic d'acord amb el que ha dit, que no.
.
.
, a vegades mos diuen: «I això és negatiu.
» No, eixa mesura no és negativa.
Però eixa mesura, si és una mesura aïllada, no va a portar conseqüències després.

Nosaltres, des de Compromís, el que estem demanant és que es faja un diagnòstic, un diagnòstic propi, avaluant el sistema educatiu i que, en eixe diagnòstic, perquè sabem que en el rendiment escolar hi han causes múltiples, i eixa és la dificultat que tenim en fer eixa diagnosi.
.
.
, vosté n'ha dit algunes que efectivament hi ha, i coincidisc amb elles, però lògicament això cal valorar-ho, per tant.
.
.

Per exemple, ¿quina influència tindria o quina necessitat veu en l'elaboració, per exemple, de la proposta que hem fet ací, i que s'ha rebutjat, de creació del mapa de rendiment escolar?
Un mapa que identificaria no només la part del currículum.
.
.
un problema, sinó també els centres, les localitats.
I això no vol dir que la culpa siga del centre o la localitat, sinó que les circumstàncies socials i econòmiques d'un lloc quina influència tenen i, per tant, involucrar en eixe diagnòstic i avaluació tota la societat.
Està parlant de parlar amb ajuntaments, parlar de tot això, parlar amb els serveis socials més propers que tenen allí.

Perquè, indubtablement, vosté ha parlat que la desigualtat és un dels factors, i eixa desigualtat social, ¿fins on intervé?
¿Ho tenim valorat?
¿Hi ha possibilitat de valorar-ho?
Jo no tinc les xifres, no tinc cap valoració, per tant.
.
.
I, ¿quins resultats podia tindre un cúmul de mesures, lògicament que s'haurien de subordinar algunes al resultat del diagnòstic?
Però n'hi han altres que nosaltres sabem que podien ser positives.
I, per tant, ¿és adequat el pla de formació contínua del professorat?
¿Quina influència pot tindre precisament i quan?

Perquè, moltes vegades, quan parlem de la formació del professorat, pensem en la formació específica de les matèries.
No, no, jo parle de la formació, que també, però lògicament estem parlant del que és la formació en els aspectes tutorials, els aspectes de relació, en els aspectes de mediació, en les problemàtiques que es vagen produint dins dels centres.
Lògicament, ¿fins on influïx també?
Perquè, clar, fins on, si ho tenim valorat, perquè que influïx ho sabem ja, els retalls en el professorat dedicat i en els sistemes d'adaptacions curriculars, tant en personals, en ACI, com estic parlant, també, en el que són en grup, ¿no?
¿Quina influència té això?
Perquè pareix ser que açò en este moment està disminuint.

¿Quines mesures referents a organització de centre també se podrien proposar?
Perquè estem parlant d'algunes que considerem negatives, com són l'augment de les ràtios.
Tot açò, ¿quina importància té?
¿Què podem fer en els centres?
¿Què hauríem d'estar fent en els centres també i, per tant, des de la mateixa conselleria, impulsant a crear en els centres?

Un altre aspecte que per a mi és important és la valoració social que té del fenomen educatiu i dels actors d'eixe fenomen educatiu, sobretot del professorat.
¿És la necessària?
¿Podem actuar sobre ella?
¿Podem encara.
.
.
?
¿Quina influència tindria?
¿És o no és apreciable?

Altres.
.
.
, com, per exemple, actuacions que.
.
.
, ha parlat de la desigualtat.
Quan parla de desigualtat, hauria de parlar també de convivència, de convivència.
Podríem parlar de l'observatori de la convivència i quines funcions podia tindre també en relació amb el fet educatiu.

¿Com podíem treballar a tots els nivells, a nivell social?
Perquè, com he dit al principi, el fet educatiu no succeïx únicament dins del centre escolar, sinó té unes connotacions socials molt fortes.

¿Fins on, des de la conselleria, se pot actuar, coordinant-nos, com ha dit al principi, amb la resta d'administracions, per poder trobar, no només la primera part, que és el diagnòstic, sinó també les solucions a tot este sistema?

Per altra banda, crec que són moltes les preguntes que he plantejat i donaria per a.
.
.
, però bé, pense que el tema que tenim és suficientment important per a poder treballar-lo, com he dit ja, tant aspectes del que és un treball social compartit per les diverses administracions, com, per l'altra part, les mesures que afecten directament al professorat, mesures socials lògicament que afectarien a la família i mesures organitzatives que afectarien als centres i, per tant, serien les que.
.
.
, jo entenc que en eixe conjunt podia eixir una millora molt sensible.

Lògicament, això, després, al final, costa diners -tot el procés- i, per tant, tornaríem al punt inicial, que seria: ¿quina inversió cal fer per a realment dur a terme tota una millora qualitativa del sistema educatiu?

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

I, pel Grup Parlamentari Socialista, el senyor Jordi Serra.

El senyor Serra Ferrer:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

En primer lloc, m'agradaria disculpar a la meua companya Pilar Sarrión per una xicoteta qüestió familiar d'última hora sense cap tipus d'importància.
.
.
, ni és ninguna qüestió greu, però li ha segut impossible acostar-se hui fins a València.

I, bé, subscriuria en un principi cadascuna de les paraules i de les qüestions ja plantejades tant per Esquerra Unida, com per Compromís.

Intentarem plantejar-li'n, a més, de noves, noves qüestions, sobretot, fent la seua intervenció, el seu diagnòstic inicial, el fet de parlar d'una societat més justa, més igualitària, on primara l'equitat, sí que m'agradaria plantejar-li la seua opinió.
Si creu que també l'elaboració dels materials didàctics pot influir i pot ajudar a eixa millora, sobretot intentant lligar eixa qüestió a eixa inestabilitat de les plantilles, a eixa qüestió que vosté ha fet menció en la seua intervenció sobre eixes retallades marcades en els últims anys en la plantilla docent, com pot influir eixa qüestió en la qüestió dels materials didàctics que preparen en moltes ocasions els docents, perquè podria anar tot lligat.
O siga, el fet, com bé finalitzava vosté, que eixes qüestions dels processos educatius, la seua.
.
.
la seua vinculació a un llarg procés educatiu i el fet de no poder vore els resultats a curt termini, que moltes vegades el fet de quadrar-mos única i exclusivament en una dada puntual i no rascar el que n'hi ha darrere, perquè tindre una dada de fracàs escolar o una dada de desocupació pot ser positiu o negatiu, sempre serà positiu anar reduint totes eixes taxes, però la qualitat d'allò que s'aconseguix moltes vegades és millor que la qüestió numèrica en si, perquè si anem excloent a gent del mateix mercat laboral o del mateix sistema educatiu, i així és com s'aconseguix, no seria.
.
.
no seria tal vegada el més convenient.

Respecte del contracte programa, que ja s'ha fet menció, el que sí que ens agradaria saber és si des de la seua qüestió sindical han segut possible realitzar un seguiment de com influïx esta nova qüestió obligada per la conselleria, quins són els resultats o també quin pla tenen vostés, si creuen que el fet d'instaurar aquest tipus de noves mesures, però mantenint una dinàmica massa habitual en els últims temps per part de qualsevol de les conselleries del govern valencià, que és desenvolupar noves accions sense poder fer-les efectives, és a dir, sense pagar-les en temps i forma, com ha afectat o com pot afectar a la llarga el fet de si tot este tipus de mesures acaben sent únicament i exclusivament anuncis, però no es fa efectiva ni la inversió necessària ni el seguiment adequat, com intentaria ser.

També coincidisc plenament amb la gravetat.
Per al Grup Parlamentari Socialista també representa el fet de la reducció o la supressió d'unitats, bé siga en infantil o en primària, aplicades en els últims anys en els arranjaments escolars, esta justificació d'anar disminuint per qüestions de l'increment de les ràtios o la disminució de la població escolar, però com moltes vegades s'han fet baix un criteri que podrien ser qualificats de poc efectius o poc raonats en moltes qüestions per a vore si eixe arranjament escolar quina és la seua opinió de com pot derivar aquesta qüestió d'anar reduint, però moltes vegades, en ocasions, i sobretot centrat en municipis d'interior o en municipis menuts en els quals només existix un centre escolar que sembla que el fet d'anar llevant unitats any rere any a la llarga pot acabar derivant en la supressió del mateix centre.
Si és una qüestió greu en municipis mitjans o grans amb distints centres escolars, encara pot ser molt més greu en municipis on només existix un centre escolar o inclús plantejat en altres anys, enguany també en el que són els CRA, els centres rurals agrupats, en els qual encara podria ser encara més greu.

Sobre la qüestió de districte únic, que ja s'ha plantejat anteriorment, el que sí que ens agradaria plantejar-li és la seua opinió sobre si esta qüestió, a més de perjudicar la qüestió del concepte d'educació pública, si vosté considera que inclús pot afectat la qualitat de l'ensenyament, si la qualitat que es practica i el fet d'evitar esta qüestió de districte únic podria realment minvar la pròpia qualitat.

I bé, hem plantejat les qüestions també sobre la inestabilitat de les plantilles docents, de l'elevat nombre d'interins.
La seua opinió que ja ha desenvolupat des d'un principi.
I sí que m'agradaria centrar una de les altres qüestions que també volem que vosté desenvolupe ara, en la segona intervenció, com puga ser l'oferta de cicles formatius, ja que també és una de les altres qüestions que deriva a la llarga en eixa empleabilitat dels joves, que és l'altra branca que tracta aquesta comissió d'estudi.
Si considera que eixa oferta de cicles formatius en estos moments és adequada o si no es té en compte moltes vegades la peculiaritat que poden tindre els distints municipis o les distintes comarques.
Perquè el fet d'elaborar moltes vegades programes vertebrats baix un únic condicionant fa que queden coixes moltes vegades les peculiaritats que poden tindre qüestions territorials o qüestions sectorials.

I també la qüestió de com considera que el teixit productiu valencià pot absorbir un dels programes estrela per a la mateixa conselleria, com puga ser la implementació de la FP dual, perquè este projecte del qual portem escoltant en els últims anys al llarg d'aquesta legislatura, realment si considera que la seua implementació pot ser efectiva en un teixit productiu com és el valencià, si considera que és una aposta adequada, o si pot considerar que aquest tipus de formació donada per les empreses pot suplir o pot entrar en contradicció amb el que són les pràctiques en els mateixos centres formatius.
O siga, quina és la seua opinió sobre açò.

I entroncant esta qüestió, que és el fet d'anar sempre entre la qüestió de l'educació, la qüestió de la formació perquè estos joves, com vosté feia al principi de la seua intervenció en eixa anàlisi, eixa anàlisi de les dades, en la qual la major precarietat, la pitjor empleabilitat, realment el fet de com adaptem o com ens hem d'adaptar tots i cadascun dels itineraris que es desenvolupen en matèria d'educació formativa dels nostres joves, i més de com, amb qui ha de comptar, perquè sembla que moltes vegades els anuncis del mateix Consell acaben sent anuncis únicament i exclusivament buits de contingut i en algunes ocasions podem inclús arribar a dubtar que s'haja fet un treball previ.
El que sí que demanem és la seua opinió sobre quin ha sigut al llarg, sobretot d'aquesta legislatura, la col·laboració que s'ha tingut des del seu sindicat amb els programes llançats pel Consell, i ja siga en matèria d'educació, en matèria de formació professional o en les mateixes matèries.
.
.
programes que han desenvolupat d'ocupació jove.
Perquè moltes vegades hem tingut en matèria d'ocupació anuncis que tal vegada hagen estat en una bretxa que, entre el que és la part formativa i eixa primera oportunitat que mantenen els joves.

I jo crec que per aquesta primera intervenció ja li hem plantejat, com pot vore, preguntes i opinions que vostés desenvolupen en tot un ample ventall, senzillament tinga la llibertat de poder fer-les.
I el que intentem realment és que les seues opinions en aquesta qüestió vagen en benefici de l'objectiu d'aquesta comissió, que és no únicament i exclusivament fer aquesta anàlisi, perquè l'anàlisi que vosté ha realitzat en principi és la més certera i la més sensata del que es pot fer, i ara entre totes i tots el que hem d'aconseguir és que aquesta situació intentem revertir-la cadascú des de la responsabilitat que ocupem, però sobretot amb l'ajuda de tots i escoltant les opinions de qui realment està en primera línia, bé siga en la part formativa, bé siga en la part educativa o bé siga des de les mateixes administracions.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Moltíssimes gràcies.

Pel Grup Popular, senyor Soria.

El senyor Soria Mora:

Gracias, señora presidenta.

En primer lugar, agradecer al señor Vera Mora su presencia en esta comisión que, como ha dicho al principio, pues está destinada a estudiar las técnicas y las actuaciones para mejorar el rendimiento escolar.

Mire, a todos los que estamos aquí, a todos los representantes de los grupos parlamentarios y a todos los comparecientes pues nos mueve el mismo objetivo, es llegar a las raíces de ese importante problema que tenemos, que es el fracaso escolar y buscar los mecanismos para afrontar las soluciones necesarias.

Es verdad, como usted ha dicho, que el abandono escolar temprano es una de las mayores preocupaciones de todos los países en la Unión Europea, y en especial en España, pues históricamente presentamos tasas de abandono escolar muy superiores a la europea.

Habla usted del objetivo 2020, que creo que para Europa se cifra en el 10% y en España se ha establecido en el 15%, si no tengo mal los datos.

Dicho objetivo me gustaría que hablara, evidentemente parecía difícil de alcanzar, pues partíamos en España de cifras superiores al 30% en 2009 y en la Comunidad Valenciana por encima de ese 30%.
Pero no es menos cierto el esfuerzo que lleva haciendo la administración valenciana en los últimos años, en estos dos últimos años, esfuerzo que ha redundado pues en unas cifras que para la Comunidad Valenciana me gustaría que analizara usted.

Después en su segunda intervención, porque creo que ya lo ha dicho, ha logrado disminuir la tasa de abandono escolar en 4,6 puntos, pasando del 26,9% al 22,3, si no tengo mal los datos en este último año, en el 2013.
De tal forma que creo que es la Comunidad Autónoma Valenciana la que en el último año ha conseguido la mayor disminución respecto al curso anterior de todas las comunidades.

Se ha hablado de la relación de rendimiento escolar o fracaso escolar con inversiones.
Mire, es evidente que es importantísimo la inversión en educación, no podemos trivializar con eso.
De hecho en la Comunidad Valenciana pues en el presupuesto de 2014 se ha dicho que ha bajado…, no, aquí ha subido en la Comunidad Valenciana el presupuesto hasta los 4.
010 millones de euros, un incremento pequeño, pero es un incremento con respecto a 2013, hasta alcanzar casi el 32% del presupuesto.
Aun así, de lo que se habla no si es el rendimiento escolar…, perdón, si la inversión en educación tiene correlación con el fracaso escolar, con el rendimiento escolar, sino en qué medida, en qué medida y hasta donde es solo, se puede hablar solo de inversión para hablar de mejora en el rendimiento escolar.

Mire, usted creo que ha dado las cifras de incremento del gasto -las tengo aquí apuntadas- 1992-2008, se incrementó un 33% en infantil y primaria, un 138% creo que en secundaria y en enseñanza universitaria un 77%.
Pero no es menos cierto que en ese período se empeoraron mucho los datos de rendimiento escolar.
Por tanto, creo que habría que ir hasta las raíces del problema, que también ha hablado usted de que no era solo un tema de presupuestos.

Y cuando hablamos de inversión, me gustaría que hablara usted también, que nos aclarara: ¿inversión en qué?
¿Masa salarial?
¿En número de docentes?
¿O en otros factores materiales, inversiones, programas, infraestructuras?

Ha hablado también de la ratio.
Me gustaría que, si tiene usted datos de ratio en otras comunidades autónomas y su relación con el rendimiento escolar, que nos lo aclarara.

Hemos hablado también del contrato programa.
Mire, es importante partir de un concepto, que es el de la autonomía pedagógica.
Pues hay centros en el mismo… entidades que bajo la misma ley, y bajo la misma normativa y teniendo el mismo gobierno, pues hay tasas muy distintas en distintos centros.
Luego hay que hacer una actuación personalizada.
Hay centros que tienen un 70% de titulación, otros del 80 o del 90, que a lo mejor son centros próximos ¿no?
Pienso que había que ver, que habría que poner el valor el tema del contrato programa.

Respecto a la legislación, actualmente la LOMCE, cómo explicar que una misma ley haga que…, vamos a ver, que una misma ley que haya distintos resultados dentro de una comunidad autónoma e incluso entre distintas comunidades autónomas.
Yo pienso que hay factores socioeconómicos, demográficos, incluso de flujos migratorios que tienen mucha influencia también en el rendimiento escolar.

Respecto a las líneas estratégicas contra el fracaso escolar, hay un factor que es el de formación de profesorado.
Parece ser que es el que más influye, muy por encima o por encima, según algunos estudios, de la inversión en educación.

La detección precoz, la actualización metodológica, la participación social, la implicación de las familias en esta problemática creo que es importante.
Así, como hemos dicho antes, la autonomía de los centros.

También no nos ha hablado o poco de la jornada escolar continúa.
Y me gustaría saber si va a tener influencia o si puede tener influencia en el rendimiento escolar la jornada escolar continua, y su opinión al respecto.

También es importante la formación profesional dual.
Creo que es una forma de combinar perfectamente la carga lectiva con las prácticas y la incorporación al mundo laboral.
En ese sentido hay que destacar que de 2013 a 2014 habrá cien mil plazas en la Comunidad Valenciana, 44 centros educativos y más de cien de empresas.

Es verdad que el modelo de formación profesional dual está basado en el modelo alemán y que al tejido empresarial de la Comunidad Valenciana pues habrá que adaptar esa formación profesional dual a nuestro tejido productivo, que no es exactamente el modelo alemán.

Y respecto al distrito único que nos ha hablado, pues mire, en la ciudad de Valencia el año pasado se bajó de 15 a 4 zonas y este año creo que no ha habido ningún problema, no ha habido grandes problemas.
Este año será distrito único la ciudad de Valencia.
Y yo creo que es importante en ese sentido resaltar la libre elección de los padres.
¿Por qué tienen que tener más importancia a la hora de elegir un centro el piso…, la calle donde vives en la libre elección de los padres?
Es más importante la opinión de los padres y la libertad de elección de centro en ese sentido.

Ha habido esta semana unas declaraciones del director del informe PISA, aunque ya sé que, bueno, a veces son discutidos y a veces se sobrevaloran, pero quisiera que me comentara usted las declaraciones -y no sé, supongo que les habrá leído- hablando de que el impacto de la inversión en los resultados de rendimiento escolar es inferior al 20% y que la ratio -hablaba el director del informe PISA- no influye tanto como creemos.

En definitiva, voy a dejar para una segunda intervención, si hay ocasión, el resto de cuestiones.

Y nada más.
Muchas gracias, presidenta.

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

Pues ahora es el turno suyo para contestar…

El senyor Vera Mora:

¿Tenemos mañana y tarde o solamente…?

La senyora presidenta:

En principio, diez minutos.
(Rient)

El senyor Vera Mora:

Bé.
Anem a vore.
Aquí hay una nota pública de la conselleria -ratios ¿eh?
- y la importancia o no de las ratios.
Bueno, pues en el bachiller de excelencia, que sabéis que por primera vez se ha puesto en marcha en Cheste, lo que se hace es: se dota de mayor profesorado a ese Bachillerato -solo hay un grupo, ¿eh?
-, se dota…, se reduce el número de ratio a treinta alumnos y se hace una selección exhaustiva del alumnado que tiene que entrar.
Y encima, la dotación y las propuestas que se hacen son propuestas superiores a un bachillerato normal.

Nosotros lo que planteamos enseguida es que si el bachillerato de excelencia planteaba treinta alumnos por aula, mayor dotación del profesorado, menor número de horas lectivas, pues eso debería extenderse también al resto de los bachilleratos.
Así de claro.
Si ustedes…, pónganse de acuerdo.
¿Las ratios sirven o no?
Pues es evidente que las ratios sirven, y las ratios indican una prioridad.
¿Esto se puede aplicar en el resto?
Sí.

Yo creo que hay una cosa que yo no he dicho y que no tengo ningún…, de decir, y es que esta comunidad ha hecho un esfuerzo tremendo en educación infantil, en 3-6 años.
Es de las primeras comunidades que tenía el cien por cien de la escolarización.
Ese detalle es fundamental para el tema de la equidad, es fundamental.

Pero, claro, el tema de la equidad, que yo he explicado que era importante, no va directamente relacionado con la inversión educativa.
La inversión educativa plantea que para el tema de PISA, que es el que es dia -perdó, me passe…, torne a…-, dia clarament que amb més inversió més èxit escolar, més nombre d'alumnes que tenen millors resultats.

Per això, la gent que no el tenia per la seua situació social, eixa gent no li afectava el augment, perquè necessitava altres mesures de compensació.
Eixes altres mesures de compensació són…, moltes d'elles van dins el contracte programa.
El contracte programa nosaltres no el rebutgem.
El que sí que considerem que cal donar una estabilitat a eixe contracte programa, perquè normalment és pressupost extra que es dóna, però el professorat s'adona any rere any, curs rere curs.

Per tant, caldria donar una certa estabilitat als equips que estan treballant, fins i tot a la gent que estem dient que té més necessitat de compensació educativa.

¿Per què jo dic que el pla Èxit és un pegat?
Perquè si…, afecta a la secundària obligatòria.
El pla Èxit és fonamental, igual que altres, PROA, PASE…, altres programes que n'hi han.
En els contractes programa no sols hi ha un contracte.
Els contractes programa que planteja ahí l'Èxit, per exemple, planteja clarament que és per a evitar l'abandó prematur i per a la gent de secundària obligatòria que ja comença a quedar-se enrere.

Per tant, ¿quan nosaltres diguem que caldria començar eixe programa?
No en el mes d'abril, no març, abril, maig, sinó caldria començar una vegada feta la primera avaluació, perquè la primera avaluació, una vegada ja se sap exactament en quina situació ens trobem, a partir d'ahí començar a treballar.

Per tant… I això, la proposta que teníem la Direcció General de Personal i la Direcció General d'Innovació era anar este curs…, anar a gener.
El que passa que, com sempre, hisenda, el tema pressupostari és important, la inversió pressupostària és important, va començar no en gener sinó que va començar molt prompte, a finals de març.
I, per tant, entre les vacances i allò altre, estarem igual que cursos anteriors.
És una situació, i és així.

Quan diem que al professorat l'augment d'hores és una càrrega més, és que és evident.
Hem plantejat una situació d'un mestre…, un professor d'ESO, un mestre d'ESO, i hem dit que torna a tindre un grup més i que l'alumnat passa…, i pot tindre 35 alumnes per aula.
Si té un grup més, això vol dir major càrrega a l'hora de control de l'alumnat, d'atenció de l'alumnat, d'atenció a les famílies i, per tant, no anem en una bona línia.

El company del Partit Socialista plantejava com anem a fer el tema dels materials curriculars.
El material curricular necessita temps.
¿Quins temps es necessita?
¿Quan podem fer-ho, si en aquell moment estem fent correcció, preparació de les classes i atenció a les famílies?
Això caldria tindre un temps.

Això ho hem fet altres vegades.
Jo porte molts anys a l'ensenyament, jo porte trenta-set anys a l'ensenyament.
Per tant, he passat totes les etapes educatives.
Hi ha una etapa educativa important, que és el tema de la LOGSE i l'aplicació de la LOGSE al País Valencià.
Ahí teníem la possibilitat d'establir i fer materials curriculars, però era una situació diferent.
Grups de treballs que estaven imposats i que tenien temps, reconegut, inclús en el mateix horari lectiu.
Ara, en aquests moments, eixa situació no se dóna.
Per tant, és difícil que es puga fer en eixe sentit.

El tema del districte únic.
Mireu, la consellera Catalá ha trencat un pacte del consell escolar a la ciutat de València, clarament.
Hi ha un acord del consell escolar de la ciutat de València, d'establir quines conseqüències i estudiar quines conseqüències ha tingut el passar dels districtes anteriors als quatre districtes.
Per tant, no s'ha fet l'avaluació.
¿Qui pot dir que s'ha fet una avaluació positiva?
Ningú.
No hi ha eixa avaluació positiva, perquè l'organisme que tenia de fer-ho, que era el consell escolar de la ciutat de València no ha pogut fer eixe estudi.
És que s'havia quedat en fer un informe.
Bé, s'ha passat.
¿Per què?
Perquè era un tema polític en eixe sentit.

¿Per què nosaltres rebutgem el districte escolar únic?
Per una raó quasi elemental.
No és una necessitat per a les escoles concertades.
Les escoles concertades ja tenen la seua gent, ja estan plenes d'alumnes.
El que passa és que eixa situació trenca una cosa que és la planificació.
Perquè, clar, ¿quin govern pot planificar ara si la gent de Montolivet, que és el meu barri, se'n van, per exemple, a En Corts?
¿Hi ha alguna necessitat en el meu barri?
O ¿caldrà esperar any rere any quina planificació cal fer per a la construcció i per a l'atenció de les necessitats educatives?
Això no té trellat.
¿Que anem a deixar la planificació a l'espera que any rere any algú ho sol·licite i faça la sol·licitud d'escolarització?
¿Quin govern pot resistir en eixe moment?

I a més a més, dóna problemes greus de mobilitat dins l'entorn urbà.
I a més a més, trenca una cosa que és la socialització.
L'escola naix en segle XIX per a socialitzar l'alumnat.
¿Quina socialització es va fer si estan creuant-se contínuament els alumnes dels diferents barris?

Hi ha un amic meu, que és Francesco Tonucci, que plantejà el tema dels centres agradables, bonics, que dia ell, centres que feren el tema de la socialització de l'alumnat.
I plantejava també rutes segures per anar de la casa al seu centre, però el seu centre més a prop, perquè la socialització cal fer-la ahí.
Anem a vore.
Si no, és difícil, perquè ara en aquests moments si ho canviem tot i anem a centres d'especialització curricular que diu la LOMQE, ¿què estem fent?
Centres per a, per dir-ho d'alguna manera, per a catedràtics d'universitats, centres per a arquitectes, centres per a… Això…, jo crec que hi ha un problema ahí greu.

Nosaltres no estem en eixa situació, ho rebutgem.
I a més, és que demanem que immediatament això torne a la situació anterior.
Un prec que jo faig directament és que cal revisar tot el que s'ha fet, fer una avaluació del que s'ha fet i anar al consens.
No heu parlat d'una cosa que per a nosaltres és important, que és el pacte educatiu.
I ho sé que ho teniu tots ahí.
Però jo crec que això no és resistible en aquesta societat, d'estar contínuament canviant de polítiques, no és possible.
No és possible que hi haja un conseller, siga Font de Mora, o siga la consellera Catalá i que trenque un consens.
Nosaltres hem participat i hem fent consens amb el govern valencià, ¿eh?
Els recorde a vostés que hem arribat a dos acords: un en el tema dels acords del personal interí -l'any passat- i un altre tema, que és l'acord del 23 d'octubre per a recuperació del tema del decret Vela.
Recordeu, no fa falta i tots vosaltres el conegueu.

Ara, en aquest moment, no han enviat personal interí al carrer.
No sé si m'explique.
El que s'ha plantejat aquí clarament… Algú s'ha quedat, sí.
Però ha augmentat el nombre de persones interines en el treball, ha augmentat.
I el que sí que s'ha amortitzat són places de la gent que s'havia jubilat que no han eixit.
En aquests moments, les jubilacions que s'han produït des del 2010, per la taxa de reposició, que és el 10%.
.
.
Si estem plantejant que en el 2010 n'hi havien 1.
500 funcionaris o personal docent que s'havia jubilat i continuen en 2011, 2012, 2013, 2014 i 2015, si des del 2010 sols tenim la taxa de reposició del 10%, ¿quanta gent interina ha entrar substituint els companys, a banda de la gent…, o siga, del nombre de grups, el nombre de persones que s'han amortitzat?

Perquè, clar, si l'objectiu era minvar un 1% del PIB destinat a educació, al País Valencià suposa passar de 55.
000 docents a 45.
000 docents.
I ¿això com s'ha fet?
Fonamentalment pel tema de les amortitzacions de les persones que s'han jubilat.
Ara en aquests moments tenim més interins que mai, però per una raó: perquè no ha hagut oferta d'ocupació pública i perquè la gent que s'ha jubilat, que era gent molt major, ha segut substituïda per personal jove interí en eixe sentit.

El tema de l'ajust escolar.
L'ajust escolar, si no canvia, nosaltres quan el decret de Wert i l'aplicació al País Valencià, que, per cert, a nivell dels CRA no s'aplica eixe decret… Anem a vore.
El decret no era taxatiu, no obligava cap govern.
Cada comunitat autònoma ha fet una reflexió.
¿Algú ha arribat a vint hores o vint-i-una hores lectives del professorat?
Ha arribat una hora més o cap, o s'ha mantingut el mateix nombre d'hores lectives.
Però en les ràtios, cada comunitat autònoma ha fet una interpretació, perquè no era taxatiu.
Cada comunitat autònoma, via el seu decret, ací el decret Catalá, el que va plantejar sí era l'aplicació màxima de la ràtio, excepte en les zones rurals.
Ahí ha anat més amb compte.

Però a la pública en aquest moment el que està plantejant-se és el tema de la ràtio de 30 a nivell d'infantil.
Això, o ho canviem o es pot, en les zones urbanes, es pot llevar la tercera part de tota la xarxa, no sols a l'ensenyament en valencià, sinó a la resta també, però a l'ensenyament en valencià fonamentalment perquè estem parlant de zones urbanes, fonamentalment.
I, per tant, ahí un percentatge d'ensenyament en valencià important.
Si ja no parlem que amb deu alumnes o dotze es pot mantindre la unitat, sinó que plantegen que eixa unitat sumada al del centre del costat, que no arriba a trenta, pot estar en un sol centre.

Però -torne a repetir- això és necessari canviar i modificar, perquè no sabem fins on arribarà eixe decret.
Ningú ha segut capaç de donar una resposta.
El decret Vela tenia un horitzó d'aplicació, dos anys, en el decret de canvi de ràtios, en el decret de canvi d'horaris del professorat no hi ha una comunicació de quants anys va a tardar.
Sembla que està relacionat amb el pla d'ajust presentat pel govern del president Rajoy en Brussel·les i que, per tant, plantejava l'horitzó de 2015, però en ningun moment es diu que això es va a acabar.

El tema de l'FP.
L'FP, nosaltres hem signat el primer i el segon acord valencià de formació professional.
El problema de l'FP és que és molt cara.
O siga, el canviar…, no es pot canviar un laboratori de territori.
En principi, l'objectiu de l'FP era no mantindre permanentment els mateixos cicles en diferents comarques, sinó que depenent de la necessitat de cada comarca, es podien canviar.
Al final, açò ha segut molt complex.
¿Per què?
Perquè un laboratori és molt car, i traslladar un laboratori més l'equip de persones, de vegades es pot i de vegades no es pot.
Però el problema que tenim ací és la greu problemàtica de teixit industrial del País Valencià.
.
.
De tota la problemàtica de la indústria que teníem, de la indústria tradicional, que està fora de combat, està desapareguda.

Per tant, l'aplicació que es diu del tema de l'FP dual.
.
.
, però, anem a vore, si falta teixit industrial.
No sé si m'explique, això és un.
.
.
, arribarà, a la millor, al millor dels casos, a un 10% del 90% que serà l'oferta obligada en centres educatius públics.
Però serà.
.
.
, en aquest moment no és el futur.
.
.
, serà el futur, quan tingam una xarxa industrial potent.
¿Però en la situació que ens trobem?
I, a més, grans empreses tenen la seua pròpia formació professional, i estic parlant, per exemple, de la Ford, ¿no?
És a dir, que, per tant, ahí tampoc ningú podrà anar a fer pràctiques d'FP dual perquè la Ford.
.
.
, algunes grans empreses tenen el seu propi.
.
.
, tal.

Jo no sé si me queda alguna cosa més, però segur que sí, perquè he parlat de tot.
El tema de l'abandó escolar.
És correcte, però l'abandó escolar ha baixat ¡perquè no hi ha treball fora!
O siga, anem a vore, si hi ha treball fora, ¡la gent se'n va!
El problema que tenim en aquest moment, i això és un problema social, ¿eh?
, jo dic.
.
.
, no.
.
.
, ¡és de tots!
¿Quin problema tenim?
És que si el que demanaven era el grau d'educació secundària per a treballar, després no obligaven a les empreses que.
.
.
, a la gent que no s'ha contractat, ¡fer-li un itinerari de formació!

Anem a vore, en els anys huitanta la gent que tenia problemes a l'escola immediatament trobava feina.
¿A on trobava feina?
Doncs, trobava feina en la construcció, trobava feina en els serveis, però, al mateix temps, no l'obligaven, ni a l'empresa que el contractava, a fer un itinerari de formació.
.
.
Per tant, ¿què ha passat?
S'ha acabat el període, s'ha acabat l'ona, ja.
.
.
, ara estem en l'atur.
¿I amb (inintel·ligible) .
.
.
ens trobem?
Que hi ha una mancança de formació molt greu.
¿Ara per què no?
Perquè no hi ha treball.
¿La gent a on està?
Als instituts, ¿a on va a estar, sinó?
Per tant, l'abandó escolar necessàriament té de baixar, té de baixar.

I, mireu, el pressupost ha baixat.
.
.
, ha baixat.
.
.
, ha baixat.
.
.
¿Per què ha baixat?
Doncs, per una raó elemental: perquè deuria, el que ha retrocedit dels anys anteriors, augmentar per a poder tindre un equilibri pressupostari.
En aquest moment no augmenta el nombre de professors, va disminuir de cara a l'1 de setembre.
.
.
, ¡de nou!
¿Per què?
És fer la política contínua fins al 2015, ¡no és nova!
, ¡és que està ahí!
Ahí diu clarament que cal arribar a 10.
000 professors i mestres menys en el 2015.
Per tant, no va a augmentar el nombre de mestres i de professors de cara a l'1 de setembre.
Augmentarà en altres partides destinades, que no dic que no, però no va a augmentar.

La formació del professorat i la jornada contínua, que no volia acabar sense parlar.
.
.
, i de la LOMQE, ¿no?
La LOMQE no va per bon camí.
.
.
¿Per què?
Perquè si parlem que la comunitat educativa té de participar per a tindre èxit escolar, la LOMQE el que diu és que tu no comptes, directament.
El consell escolar del centre no té cap valor.
A partir d'eixe moment, ¿quin interés tindran les famílies en participar en l'escola?
Mireu, una escola d'èxit és aquella escola que les famílies estan permanentment en l'institut o en l'escola.
Una escola d'èxit en infantil i primària, cada vegada que el tutor o la tutora demana ajuda, immediatament estan darrere.
Sapigam tots, i sabem perfectament, que a partir de secundària obligatòria cada vegada és més difícil que (inintel·ligible) .
.
.
les famílies als instituts.
Però, de tota manera, és una escola d'èxit.

Però si ara ja no li demanen res.
.
.
Ara, doncs, evidentment, la situació de les famílies és la no-participació.
A banda que la LOMQE té altres greus problemes.
I són problemes directament de la comunitat autònoma.
Li diu el que té de dir, però no li dóna pressupost per a ser-ho.
¿Com (inintel·ligible) .
.
.
açò?
O siga, recentralitza inclús ¡totes les proves!
Per tant, és un altre mecanisme de control, de recentralització.
.
.
A banda que fa.
.
.
, desfà el tema de l'ensenyament en valencià.
.
.

Hi ha una història de l'ensenyament valencià que jo no puc entendre.
Si els processos són, que estem diguent, de nou anys mínim, ¿per què cada quatre anys es pot canviar de programa d'ensenyament lingüístic?
Això no.
.
.
, ¿algú ho entén?
Jo no ho entenc.
.
.
Si, una escola, el procés d'ensenyament són tres anys d'educació infantil i sis de primària, ¿com es pot.
.
.
, cada vegada que canvia l'equip directiu, es puga canviar de programa lingüístic?
¿Això ho entén algú?
Si el procés són nou anys, ¿eh?
.
.
.
El procés de secundària (inintel·ligible) .
.
.
són quatre, però el procés de primària i infantil són nou anys, ¿eh?
, i, els processos, dic que és a llarg termini.

Jo no estic d'acord que se diga que els resultats són immediats.
No, els resultats que.
.
.
, el que s'aplique ara i la necessitat que s'aplique ara tant en el tema de primària, retornar el tema del tutor de primària, que deuria estar ahí, l'atenció primerenca de l'alumnat.
.
.
Si.
.
.
, jo no he volgut portar ací l'exemple de Finlàndia.
.
.
¡No, perquè a mi ja em dóna vergonya!
Però cal pujar a un percentatge superior del PIB per a poder atendre la necessitat del sistema educatiu públic valencià.
I necessàriament passa per (inintel·ligible) .
.
.
del pressupost.

I consensuar.
Jo sóc un partidari i defense el pacte educatiu, necessàriament.
El professorat és fonamental.
Pañella ha plantejat una cosa que a mi em preocupa molt, que és el clima escolar, la contínua divergència entre les autoritats educatives i la gent que estem treballant en l'escola.
Això difícilment es pot.
.
.
Això, o canvia.
.
.
O siga, no els pots dir que si tu dius el contrari a vint hores lectives és que no vols treballar.
I, això, alguna autoritat ho ha dit.
O que te diguen que ells, en el moment que estava en l'escola tenia 35 alumnes i no passava res.
¡Clar!
, a la millor era en salesians, en agustins, en no sé què.
Però estem parlant d'una societat molt heterogènia.

Jo sé que m'he passat molt de temps.
Quan digau, me calle, i jo punt.

Però, en eixe sentit, és el que és.
La formació pel professional és fonamental.
.
.
, és fonamental.
I en aquest moment s'ha minvat, s'ha minvat, s'ha retallat el nombre.
I ara està tot dedicat, ¿sabeu a què?
Al B2.
¿Això és una solució?
No.
¿Resoldrà el problema que he dit del fracàs escolar?
No, perquè els nostres alumnes, que dic que a mi em preocupa, que no és.
.
.
l'èxit, me preocupa la resta, eixe grup de gent superior al 25% que no va a tindre el graduat d'educació secundària, evidentment, no van a dependre l'anglés.
Segur, ¿eh?
, i ho dic clarament.
Per tant, (inintel·ligible) .
.
.
me preocupa.

La jornada escolar contínua i el rendiment escolar.
Mireu, jo.
.
.
, Fernández Anguita, que és un sociòleg de l'educació contrari a la jornada escolar continuada.
.
.
, jo, bé, he llegit molt d'ell, ¿no?
El que diu és que no té res a vore el rendiment escolar i la jornada, ¿eh?
, que no és veritat, no té res a vore.
¡Però les vesprades tampoc tenen molt a vore amb el tema del rendiment escolar!
No, ho dic, perquè tots sapigau en aquest moment què passa en el mes d'octubre en (inintel·ligible) .
.
.
, què passa en el mes de maig i què passa en eixa situació, perquè els centres moltes vegades no estan preparats tampoc.
.
.
És a dir, que no té res a vore, és una altra història, el tema de la jornada escolar continuada.
És un pacte, és això del consens de les famílies i el professorat de l'escola i l'alumnat en tindre la millor jornada, i això és.
.
.
, es diu jornada escolar consensuada dins de la comunitat educativa.
I ahí cal parlar tots, en eixe sentit, cal parlar tots.

El districte únic no té res a vore amb la lliure elecció dels pares, ¿eh?
.
.
.
Això és un discurs que fora d'ací, a la millor, jo podria suportar-ho, ¿no?
, la propaganda, però això no és la realitat.
Els centres concertats, en aquest moment d'aquesta ciutats, ja estan plens.
Per tant, no necessiten més districte únic, perquè ja hi van, donaven un punt més i si era.
.
.
O siga, eixos no el necessiten.
Però això va a desfer el que jo he dit de la socialització de les escoles, que és una finalitat fonamental de l'educació, i de l'educació pública, fer una societat més equitativa.

I, per tant, si anem a escoles que són escoles molt especialitzades, no anem.
.
.
, ¿a on anem a socialitzar diferents classes socials?
, ¿a on?
Hi haurà escoles per a rics i escoles per a pobres.
Perquè algú ha dit, i és veritat, que per a traslladar-se, fa falta diners.
Però aquesta ciutat, per exemple, en l'aspecte que jo dic de mobilitat, ¿algú ha estudiat l'efecte d'estar contínuament canviant de barris, quin efecte tindrà en la mobilitat d'aquesta ciutat?
Jo li ho vaig preguntar a una directora general i me va dir que «això, ¿és important?
» Jo dic, home.
.
.
, jo, quan algú fa un canvi de model social, ¿no?
, de model de ciutat, té d'estudiar també quins efectes i quins mitjans de comunicació pública va a necessitar aquest canvi.
Això ningú ho ha estudiat.
Per tant.
.
.

¿I la ràtio influïx?
Sí, i molt, perquè l'atenció de l'alumnat, amb menys alumnes, es pot atendre millor.
Si jo tinc molts alumnes i molt heterogenis, doncs, seria un problema greu.
Per tant, en eixe sentit, és el que nosaltres plantejàvem.

I, gràcies, m'he estés, però.
.
.

La senyora presidenta:

(Inoïble per raons tècniques) .
.
.
i per la interessantíssima intervenció, que estic ben segura que serà tinguda en compte en les conclusions d'esta comissió, i que li farem aplegar.

Bé, doncs, anem a suspendre dos minuts, per a donar l'entrada al següent.
.
.
(Veus)

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

La senyora presidenta:

Reemprendemos los trabajos de la comisión.

Compareixença del president del sector d'ensenyament del CSIF-CV, senyor Juan Miguel Coll Molina

La senyora presidenta:

Le damos la palabra a Juan Miguel Coll Molina, president del sector d'ensenyament de CSIF Comunidad Valenciana.

El senyor Coll Molina:

Buenos días.

Bueno, la comisión es sobre rendimiento escolar y posibilidades de ocupación en los jóvenes.
A nosotros nos gustaría en la intervención diferenciar eso, el rendimiento escolar de las posibilidades de ocupación, que no tiene que ir muchas veces vinculadas.

En cuanto a rendimiento escolar, al hablar de rendimiento escolar tampoco podemos basarnos en una contextualización directa y concreta, contextualización que debía de pasar por un recorrido histórico en el cual hemos tenido muchas leyes, ha habido muchas leyes que realmente sí que nos están dando la imagen o los resultados que pasa algo en educación.
Está pasando algo y esas leyes no han respondido a las necesidades de la sociedad posiblemente.

Esas leyes, ojalá, y buena señal una comisión como está, existiera ese pacto de estado para una misma ley, una ley que tuviera continuidad en el tiempo, que fuera consensuada y que pudiera obtener ese rendimiento o esos resultados que todos creemos que buscamos a través del sistema educativo.

Por otro lado, es verdad que al hablar de rendimiento, si nos basamos en el rendimiento muy actual, tampoco la situación macroeconómica y la situación actual invita a que esos rendimientos sean los mejores que pueda haber en la historia.

En cuanto a ese rendimiento, si al mismo tiempo utilizamos para basarnos en ese rendimiento pruebas concretas que consideramos que actualmente tampoco tienen mucha fidelidad, porque ya hemos manifestado en innumerables foros como organización sindical que son pruebas que tienen muchos sesgos, cuya lectura debería de ser contextualizada.
Todos los centros no pueden tener la misma lectura en cuanto a una prueba.
Una prueba estandarizada que posiblemente tenga sesgos, porque tampoco atiende realmente a las necesidades o situaciones de cada centro del ámbito donde se aplica.

Consideramos que esas pruebas deberían existir, pruebas externas, pruebas internas, pero que realmente atiendan y sean interpretadas correctamente en base a esos contextos que existen.

Esas pruebas deben existir para el rendimiento, para mejorar, debe haber evaluación y consideramos que debe haber un sistema educativo en el que en el rendimiento la integración esté presente, el esfuerzo esté presente, la disciplina esté presente.
Y pueda convivir ambos o diferentes aspectos o ámbitos dentro de ese sistema educativo.

Sin esfuerzos, sin cultura del esfuerzo, sin integración, sin ese consenso, o vinculación casi que puede ser directa de esos diferentes ámbitos, pues los resultados tampoco pueden ser óptimos.

Creemos que para ese rendimiento escolar actualmente la administración sí que está tomando ciertas medidas, que posiblemente, a lo mejor, a la hora de ponerlas en práctica nos gustaría a todos, como a todos, que fueran mejores.
Pero, claro, mejores en base a la situación macroeconómica que estamos viviendo, pues, nos viene muy condicionadas esas diferentes medidas o esa puesta en marcha de esas políticas educativas, que consideramos que pueden ser óptimas o pueden reducir o potenciar ese rendimiento escolar.
Como puede ser el plan Éxit que está llevando a cabo la administración, que actúa de una manera diagnóstica previa a los posibles problemas que puedan surgir durante el proceso de escolarización, dando respuesta a esas dificultades que puedan surgir al alumnado.

Por otro lado, creemos que se ha tomado cartas en el asunto a una demanda social, y que hemos visto también a lo largo de la historia que ha sufrido el sistema educativo, que ha sido la falta formativa o de preparación o de nivel que se adquiría al final del sistema con las lenguas extranjeras, poniendo en marcha el plurilingüismo.

Hay otras medidas también que ha puesto en marcha, como puede ser los contratos programa, que ayudan a los centros en base a esas necesidades concretas poder atender más eficazmente a esas demanda del propio centro del alumnado.
Que es lo que estábamos hablando que echamos de menos un poco, en esas evaluaciones que se hacen diagnósticas, el contextualizarlas y poder atender concretamente a la lectura de ese centro.

Se ha puesto en marcha también otros planes; ha salido publicado últimamente el contrato familia, que creemos que es muy importante.
Porque también uno de los hándicaps que notamos que está pasando en la educación es que cada vez el sistema educativo y la propia escuela está asumiendo cada vez mayores responsabilidades por la situación social de las familias.
Entonces, esa carga que tiene que soportar la propia escuela pues es mayor.
Entonces, atenderla cada vez es más difícil también.

Eso en cuanto a rendimiento escolar y posibles mejoras.
Habría muchas mejoras posibles.
Nosotros, evidentemente, consideramos que la mejora principal debería sustentarse en una ley general que emanaran a partir de ella diferentes decretos, órdenes que la concretaran, que fuera consensuada y en la que convivieran diferentes ámbitos académicos o de puesta en marcha a nivel escolar, como es lo que hemos comentado anteriormente, esfuerzo, disciplina, integración, equipo de trabajo, vinculación directa de la propia familia con el ámbito escolar, dado que este ámbito escolar cada vez está asumiendo mayores responsabilidades.

Y en cuanto al otro punto, que son las posibilidades y ocupación de los jóvenes, pues, evidentemente, para tratar este punto no estamos en el ámbito o en el momento más propicio para encontrar salida a esta situación.

Sí que es verdad que la administración, y a nivel estatal, se está poniendo en marcha, casi también a nivel europeo, la FP dual, que consideramos que es una buena alternativa para poder intentar dar respuesta a la situación que se está viviendo de paro juvenil.
Puesto que al mismo tiempo que el docente está pendiente de su alumnado, el alumnado está formándose y al mismo tiempo puede desarrollar una actividad laboral en la propia empresa atendiendo mucho más a las necesidades que el propio docente o alumnado tiene.
Una motivación mayor, porque está de forma directa en su puesto de trabajo con cierta retribución.
Y, al mismo tiempo, estamos también satisfaciendo demandas que tenían las propias empresas.

Estamos en una situación complicada debido a ese paro, pero creemos que una buena alternativa que ha sido y que debería a lo mejor también que desarrollarse, pero que la administración no ha tomado, para intentar paliar esa situación y aumentar la escolarización y reducir ese abandono escolar, es una oferta formativa que atienda mucho más a las necesidades y motivaciones del propio alumnado.

Se han desarrollado muchos ciclos, ciclos formativos que han conseguido que parte de ese potencial alumnado o esa población activa joven, que había renunciado a la escolarización porque ni siquiera encontraban puestos de trabajo, pueda reincorporarse al sistema educativo.
Y, al mismo tiempo, mucho alumnado que no quiere encaminar su educación en base a un bachiller, una oferta educativa de ámbito superior a nivel educativo o académico, pueda tener cauces y líneas para poder satisfacer esas necesidades en base a sus ciclos que la administración está proporcionando.

En cuanto a las posibilidades de ocupación, poco más.
Dentro del sistema educativo son dos ámbitos que se están trabajando y creemos que, evidentemente, nos gustaría que, cuanto más azúcar más dulce, mayor partida presupuestaria, lo cual sería muy importante.
Algo que también creemos que sería importante demandar, por parte de todos los grupos parlamentarios, que es una financiación mayor a nivel estatal que pudiera repercutir a una mayor financiación a su vez en la partida presupuestaria que contempla el ámbito educativo, la educación, dentro de los presupuestos generales del Consell.

En cuanto a intervención prácticamente…

La senyora presidenta:

Muchísimas gracias.

Ahora es el turno de los grupos parlamentarios.

Pel Grup Compromís, Josep Maria Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, presidenta.

Jo he sentit (inintel·ligible) .
l.
.
, efectivament, jo considere també que estem en una situació difícil i, diria més, molt difícil.
Estem en una situació molt difícil i que efectivament les xifres macroeconòmiques, efectivament no van bé.

L'únic que demanaria és marcar-mos millor les prioritats, perquè les xifres macroeconòmiques que tenim no ha impedit donar milions als bancs que havien causat una problemàtica determinada en este país, que han seguit tirant la gent de casa, gràcies als diners s'han estabilitzat i han seguit tirant la gent de la casa que ells han cobrat amb diners públics prèviament, i podia haver anat a educació, ¿o no?
Jo crec que podrien haver anat perfectament a educació eixos diners i tindríem avui, marcaríem un futur molt millor per a l'educació valenciana del que hi ha.

Vull dir que la situació és difícil, però hi ha una responsabilitat afegida, que és la distribució dels fons, que sí que n'hi ha.
I, per tant, voldria que vosté mos explicara si en la seua opinió les prioritats de gasto del Consell efectivament afavorixen l'educació o no.

Coincidisc al cent per cent amb la necessitat d'un pacte, el pacte educatiu a nivell d'estat lògicament, a nivell de comunitat a tots els efectes.
I li demane si la forma en què s'ha produït la LOMQE, per exemple, respon a eixe pacte educatiu i d'estat entre tota la comunitat educativa i s'ha arribat a un consens previ per a canviar el marc estatal de l'educació o no.

Hi ha aspectes que ha citat i m'interessen.
Jo, efectivament, coincidisc que cal tindre esforç, disciplina, integrar equip, la vinculació familiar.
Però també m'agradaria que s'ordenara, dins de la importància educativa, que és que definírem què és esforç.
Com el mesurem?
Com anem a mesurar l'esforç, per exemple, si les persones que van a donar el títol educatiu, una vegada aplicada la LOMQE, seran persones externes al centre que no saben ni com els alumnes treballen, com utilitzen les tècniques de treball sinó que van a fer una valoració exclusivament de continguts memorístics, perquè ja ho definixen en quines assignatures se van avaluar i quines altres no són ni avaluables.

I com això anem a mesurar l'esforç d'un alumne perquè, clar, l'esforç d'un alumne no és el resultat, perquè l'esforç està en funció de les capacitats personals.
Vull dir, que hi ha persones que amb molt de capacitat i poc d'esforç treuen molt bones notes o a la inversa.
O la influència de les circumstàncies socioeconòmiques de la família.
Com es mesurarà tot això per un equip d'avaluació extern que ve, fa un dia els exàmens, se'n va, posa la nota i diu: a este li donem el títol i a un altre no li el donem.

Perquè després mos ha parlat de molts plans que s'han fet.
El pla Èxit, el pla Èxit èxit no sé si tindrà al final, però no és un pla.
No és un pla allò que no té marcat els objectius, no té marcat el sistema d'avaluació periòdica del funcionament d'eixos i de la consecució dels propis objectius que té?

Perquè, clar, de tot el que ha parlat li podem posar peròs, però jo també estic d'acord en què l'examen plurilingüe és un avantatge.
De fet, no l'hem discutit mai com a tal examen plurilingüe.
Però posar en marxa l'examen plurilingüe sense tindre professorat d'anglès qualificat, ¿no li pareix un poc atrevit i que els resultats no seran els que es volen fer?
No caldria primer començar per un programa formatiu per a tindre el professorat adient per a posar en marxa eixos plans?

I, per tant, una cosa són les intencions, una cosa són els noms dels programes i altra la trista realitat en què ens trobem ací en esta comunitat.
Perquè, clar, parlar… És que hi ha molts conceptes i que com a concepte no anem a discutir.
No anem a discutir la implantació de la Formació Professional dual, però a data d'avui quants alumnes estan en Formació Professional dual i quines expectatives hi ha de, al llarg d'estos anys, augmentar en el teixit empresarial que tenim en este moment, en la situació que estem.
I la situació ja no parlem només de la situació econòmica sinó del tipus d'empresa que tenim nosaltres ací a nivell de País Valencià.
I quina capacitat tindrà la Formació Professional dual en el clima de microempreses que desenvolupem nosaltres?
I no discutixc el concepte, en absolut; si no.
.
.
Estem parlant de.
.
.

Per tant, davant d'esta situació, és que a mi me pareix que tal com s'han implantat totes estes mesures, que són mesures esporàdiques, mesures que s'estan fent a colp d'idea -per dir-ho d'alguna manera-, mesures que no estan consensuades en la comunitat educativa pràcticament cap d'elles, doncs, em pareix perillós, no?
Vull dir, perquè açò no mos porta a l'èxit, no mos porta a l'èxit.

De fet, i reiteraré un poquet el que he dit en l'anterior intervenció, perquè realment la funció que tenim nosaltres davant les persones que vénen ací a fer-nos el dibuix o la seua opinió precisament és de plantejar eixes alternatives.
.
.

Jo trobe a faltar que realment hi haja un pla real per a la millora del rendiment acadèmic.
I trobe a faltar que hi haja un pla real.
.
.
, quan dic un pla me referisc, lògicament, en un pla que comence per una avaluació diagnòstica de la situació, que no es fa.
I jo estic d'acord amb vosté que les proves que mos vénen de fora, bé, sí que tenen una validesa, la comparativa absoluta, però que després cal fer moltes més lectures.

Però, per tant, per a començar a treballar, jo no conec ningú que comence a fer un treball seriós que no comence fent una avaluació del mateix sistema, i quan dic «del mateix sistema», dels resultats totalment -vosté ha dit una cosa que jo he mencionat en l'anterior-.
.
.
A més, en cada una de les poblacions.
Creant un mapa escolar de la situació real de rendiment acadèmic; avaluant en cada un dels sectors socials què està intervenint ahí, perquè tots sabem que els factors són múltiples, molts externs al centre i jo diria que molts externs a la possibilitat de la mateixa conselleria d'educació, en si mateixa.
I, per tant, com establim tot això?
I, a partir d'ahí, a partir d'ahí, de fer un diagnòstic que serà més o menys precís, en funció de com el fem, establiríem les actuacions a corregir.

Indubtablement, això no.
.
.
, això porte un temps, i fem una paràlisi.
.
.
No, no fem una paràlisi perquè si que hi han factors que sabem que intervenen.
I, per tant, es sotmetre també a la seua consideració, sabent que.
.
.
, o entenent -i des de Compromís estem convençuts- que una menor ràtio influiria positivament; que una menor dedicació a hores lectives del professorat influiria positivament en el resultat, si s'empra lògicament, perquè de vegades això se discutix, simplement si s'empra positivament; que una formació del professorat contínua repercutiria positivament; que els efectes negatius que va a portar, per exemple, el que és el nou arranjament escolar, que està realment tancant centres, fent la previsió de tancar centres, que no unitats.

Perquè hi han centres que s'aboquen, a conseqüència.
.
.
N'hem parlat d'alguns.
Però jo parlaria, doncs, per exemple, el primer que se m'ocorre, el Mestre Canós de Castelló, perquè és de la meua terra.
I recorde (inintel·ligible).
.
.
d'una línia, al qual se li suprimix els tres anys.
I l'any que ve no és que no tindrà tres anys, sinó que no tindrà tres anys i tots els germans d'estos de tres anys que han d'entrar se n'aniran a un altre centre.
I, en pocs anys, eixe centre estarà tancat.

La disminució de les unitats és.
.
.
En lloc d'aprofitar-la per a tindre una ràtio millor, atenent criteris economicistes -que no econòmics-, estan empitjorant les condicions de l'educació en este moment, de l'educació pública.

Per tant, estes condicions, que es reflectiran en el futur, en el futur.
.
.
Perquè, abans ho deien -i totalment d'acord-, la inversió o la millora educativa que fem ara no la veiem l'any que ve, se vorà d'ací uns quants anys.
L'empitjorament també, l'empitjorament de les condicions educatives també.

Per tant, en esta línia, dir.
.
.
A vore, les mesures que s'estan prenent, primera, ¿són mesures organitzatives, per parlar d'una manera adequada, científicament almenys?
Si estem parlant d'educació, anem a aplicar.
.
.
¿Han fet un diagnòstic de la situació?
¿Sabem quin objectiu volem tindre?
¿Tenim programades les avaluacions del funcionament d'este mateix sistema que ha dit que estem creant, de tot això?
I, a partir d'ahí, podíem tindre, com he dit, no només el diagnòstic inicial, sinó veure com estan evolucionant aquelles variables que nosaltres estem introduint en el sistema educatiu.
Si no controlem les variables, no anem a poder saber absolutament quins efectes té després.

Per tant, de tot el que s'està fent en este moment, des de la mateixa conselleria, no conec absolutament cap programa en esta línia que estem dient.
Conec mesures parcials, que s'imposen, més que.
.
.
, com a idees que no són negatives.
Ja li ho he dit, vosté n'ha citat algunes, jo li he dit que no són negatives, almenys com a idea en abstracte.
L'aplicació.
.
.
Si no se valora, ¿com sabrem que l'aplicació és correcta?
Per tant.
.
.

No res.
Veig que se m'ha acabat el temps, no me n'havia adonat.
Gràcies, presidenta.

Espere que me puga donar també la seua visió al respecte del que he exposat.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Pañella.

Pel Grup d'Esquerra Unida, té la paraula Marga Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

Y vuelvo a pedir disculpas.

Y, señor Coll, muchísimas gracias por su presencia.

No he podido escucharle en su intervención.
Y, por lo tanto, voy a referirme solamente a algunas cuestiones que me gustaría que, como representante del CSIF, pues, usted pueda contestar luego, cuando haga la segunda intervención.

A mí me gustaría que, dado que en estos momentos estamos viviendo una situación bastante bastante conflictiva dentro del sistema, más que nada porque existe el temor a que desaparezcan de la red educativa centros, unidades, líneas en valenciano, etcétera, debido al arreglo escolar que ahora se ha publicado de una forma definitiva, pues, que usted nos valore cómo piensa usted que el impacto que pueda tener este arreglo escolar pueda afectar, precisamente, al rendimiento escolar -que es lo que nosotros venimos a trabajar aquí-, entendiendo que la salida que se está dando por parte de la conselleria viene a ser la reagrupación del alumnado en otros centros de primaria, alcanzando la ratio de los treinta alumnos por aula y, por lo tanto, masificando más la atención del alumnado.

¿Cómo se puede entender eso?
Y, por lo tanto, ¿qué valoración hace su sindicato de esta medida que se ha tomado?

Igual que sí que me gustaría que valorara lo que significa también para el éxito escolar, el rendimiento del alumnado, la medida de distrito único y la medida de distrito único aplicado en términos absolutos en la ciudad de Valencia, que se quiere poner en marcha para 2014-2015.
Y, por lo tanto, ¿cómo afectará, a la hora de elegir centro, a las familias que no puedan llevar a sus hijos a la otra punta de la ciudad, si es que es el colegio que más les gusta, porque no tienen recursos para o bien dejarlos a comer en el colegio o no les ha tocado beca o ayuda al comedor o no pueden desplazarse porque no tienen capacidad económica para hacerlo?
¿Si es verdad que estos alumnos van a estar también con posibilidad de elegir, igual que otros?
¿Y si realmente eso va a afectar o no al éxito escolar, a la capacidad del niño para integrarse y, por lo tanto, hacer más socializado su propio aprendizaje?

Me gustaría también que valorara si realmente hay una relación entre inversión y rendimiento escolar; y qué valoración hace de eso el CSIF, su sindicato, un sindicato que tiene una implantación importante dentro del sistema educativo no universitario, sobre todo en las primeras etapas, y que, por lo tanto, ustedes saben lo que es precisamente el sufrir el tipo de recortes que se está dando en estos momentos, ya sea en cuestiones estructurales como en el gasto social que, en estos momentos, ha conllevado la aplicación de las políticas de estabilidad en los últimos años, ¿no?

También me gustaría que valoraran -yo creo que ya se ha referido- qué posibilidad van a tener en la aplicación de la FP dual, la aplicación de la FP dual y la ausencia, en estos momentos, de un mapa de especialidades, tal y como se había prometido para el conjunto del País Valenciano, de nuestro sistema educativo.
¿Cómo se puede planificar precisamente una salida, que puede ser una salida importante para el sistema productivo valenciano?
¿Cómo se puede planificar con una ausencia, digamos, de cara el futuro de reubicación de nuestro alumnado en el sistema productivo, para aquellos alumnos que opten por este tipo de salidas?
¿Cómo se puede dar una salida?
¿Si esa FP dual va a tener realmente, con las previsiones que se están dando, una implantación y una generalización importante?
¿Y si la ausencia también de un mapa de especialidades, de un mapa para la FP -que es lo que se viene reclamando desde hace muchísimo tiempo- no requeriría que en estos momentos se pudiera estar trabajando en ese mismo sentido?

Y yo, por otra parte, sí decir que yo creo que precisamente en primaria y en infantil se ha dado un impacto muy importante de recorte del profesorado en estos dos últimos o tres últimos cursos escolares, ¿no?
Se ha dado un recorte importante.
Se ha dado una sustitución de trabajo, de un trabajo estable, de unas plantillas estables por unas plantillas más precarizadas, porque se han sustituido las necesidades, muchas veces, de las jubilaciones se están viniendo sustituyendo -porque son necesidades reales, son horas lectivas que están ahí- no por una oferta pública de empleo y plantillas estabilizadas, sino por profesorado interino, muchas veces también jugando con las comisiones de servicio; y si eso, al final, no va a suponer unas plantillas más precarizadas, menos arraigadas a los centros educativos y si eso no, al final, afectará negativamente a la calidad de la educación y a la calidad del sistema, ¿no?

Y yo… Me gustaría, ya por último, que sí que hiciera una valoración.
Yo no se la he podido escuchar y me gustaría que, como supongo que le habrán preguntado más, hiciera incidencia en la valoración que hace del programa Èxit, recientemente anunciado por la conselleria.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Sanz.

Y ahora, por el Grupo Parlamentario Socialista, tiene la palabra el señor Serra.

El senyor Serra Ferrer:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

En primer lloc, agrair-li a vosté, senyor Coll, la seua presència, la seua primera exposició.

I jo començaria.
.
.
Vosté ha parlat d'eixa necessitat d'establir un pacte d'educació, una qüestió que siga consensuada.
Sí que m'agradaria que vosté considerara si creu que, per exemple, aquells programes de què vosté ha parlat, que estan tenint en compte les mateixes administracions públiques, com en aquest cas pot ser la conselleria, si creu que la implantació de totes aquelles mesures ha estat realment consensuada.
Perquè, només ficant l'exemple del plurilingüisme, ni va estar consensuat en el seu moment, ni es van fer totes les tasques prèvies per a la implementació d'un programa que, efectivament, podria ser positiu, però si comencem la casa per la teulada, moltes vegades, no.
.
.
, perquè si només fiques una teulada, la resta de la casa queda per fer.
I només anunciar noves situacions.
.
.
, potser que no siga això el fet.

El mateix li demanaria també l'opinió que vosté ha desenvolupat sobre el contracte programa, però si realment poguérem saber la implementació efectiva, una vegada més, tal com hem plantejat en l'anterior compareixença.
El fet de redistribuir o reorganitzar aquestes situacions, a continuació el que comporta és un incompliment de la mateixa conselleria de l'abonament efectiu d'aquestes quanties, quan hem tingut una retallada també en el que són les distintes ajudes que han rebut les famílies.
I ara vosté fica en evidència o parla del contracte família-tutor, ¿com pensa que eixes famílies van a acollir-se, quan veuen que tot allò que comporta a la mateixa conselleria està minvant-se, si totes estes actuacions que ha realitzat la mateixa conselleria en escasses ocasions han tingut eixe consens real, més enllà de seure una vegada a taula i exposar-lo, sense haver estat treballat?

I parlant de.
.
.
Sí que li demanaria també l'opinió sobre la qüestió de l'ajust escolar, ficant en evidència una situació que se coneix bé de prop.
Jo li plantege si considera que per a la mateixa conselleria, ara que ha realitzat un grup de seguiment basat en docents i en responsables de distints col·leges, ¿vosté ha considerat que si a un d'eixos col·legis, com és el cas del Graüll de Xàbia, és un dels col·legis d'excel·lència que formen part d'eixos, i se li reduïx una unitat, com pot ser que haja segut considerat que porta un període d'excel·lència i que realment desenvolupa un programa formatiu i educatiu adequat per a ser implantat a la resta de col·leges de la pròpia comunitat, però se'l perjudica?
Esta qüestió de com afecta eixa retallada continuada d'unitats familiars, i si creu que realment el que desenvolupa en els últims anys la conselleria es fa amb eixe consens que vosté exigix des del seu sindicat, si creu que ha estat realment fet.
També li demanaria un poc arran del mateix concepte de consens la seua opinió sobre el que pot ser la implementació efectiva de la LOMQE, perquè tampoc ha estat consensuada.
Si vosté considera que realment servirà per a frenar el concepte de fracàs escolar, que en esta comissió intentem discernir sobre ell, si considera que generarà igualtat d'oportunitats i si considera el seu sindicat que millorarà la qualitat del sistema educatiu.

Hem estat parlant sobretot, o volem que també es parle, com afecten aquestes situacions per part del govern central o per part de la conselleria d'educació, en aquest cas, al mateix personal docent.
Com les distintes situacions per les quals travessa este personal en els últims anys, ja hem estat comentant també en l'anterior compareixença com afecta la inestabilitat que genera en els distints centres, en les mateixes persones, i com fa que la dificultat de distints programes, per exemple, com puguen ser els programes de diversitat o programes de reforç, que realment són molt efectius i molt necessaris en molts centres educatius i en moltes zones, si considera que la inestabilitat produïda per aquesta plantilla en els últims anys afecta.
Perquè vosté ha parlat en un primer moment com la qüestió del rendiment havia d'anar dirigida sobretot a la qüestió d'esforç, però com es pot millorar eixe esforç necessari en una gran part o en una part significativa de l'alumnat, quan se'ls elimina alguns programes dirigits a ells, o quan s'elimina part del professorat que hauria d'incidir un poc més en eixe esforç.
Sí que m'agradaria que ampliara un poc esta qüestió de si considera que la plantilla docent és l'adequada per tal de tindre este concepte de rendiment que vosté donava a entendre.

I sobre la part de l'ocupabilitat, açò que l'FP dual és una bona alternativa per a combatre la desocupació juvenil, si considera vosté.
.
.
M'agradaria una anàlisi una miqueta més detallada, perquè és cert que una eixida pot ser aquesta.
La implementació, tal com ja se li ha fet palés anteriorment, és reduïda.
Però, és que tenim una gran part d'esta massa de joves amb una gran qualificació als quals l'FP dual no els servix tampoc.
I el que no tenim són les ajudes a la contractació per part de les empreses, perquè açò d'intentar unir el final de la formació amb la primera oportunitat laboral, l'FP dual es queda coixa, però es queda coixa únicament i exclusivament pel teixit productiu de la mateixa comunitat, amb la qual cosa sí que considerem que cal anar més enllà d'aquesta mesura en la qüestió de l'FP dual, si cal tindre en compte les característiques de la mateixa comunitat, i el fet que tal vegada les pràctiques formatives no han de desaparéixer dels mateixos centres i no cal carregar-ho tot sobre eixes empreses, i si cal a la millor reorientar eixes polítiques d'incentivació de la primera ocupació més enllà únicament i exclusiva d'esta qüestió de l'FP.

En definitiva, sí que també ens agradaria que ens parlara un poc de si considera que esta qüestió del rendiment i de l'ocupabilitat, les mesures d'increment de ràtios i de retallada de professorat, o d'eliminació d'aules realment minva eixa qualitat en l'ensenyament i fa més difícil eixe rendiment, al qual vosté feia menció en un primer moment.

Jo coincidixc amb vosté que moltes vegades una prova concreta, una dada concreta no és més que una xifra, i si creu que es fa tot l'esforç per tal de fer eixa anàlisi posterior i molt més àmplia de quedar-se únicament i exclusiva en allò que ens dóna una prova que -com vosté deia- cal contextualitzar en la qüestió concreta, i si el fet de tindre de repent una dada més positiva que un any anterior, que una anàlisi anterior, és suficient o senzillament cal realment que les comunitats educatives s'impliquen més en l'elaboració d'aquest tipus de proves, s'impliquen més o permeten que s'impliquen més en les qüestions dels programes educatius que se desenvolupen i si senzillament cal anar més enllà i eixe consens s'ha de tindre amb tots els sectors, tal vegada no com s'ha fet fins ara.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

I pel Grup Popular, té la paraula Sagrario Sánchez.

La senyora Sánchez Cortés:

Muchas gracias, presidenta.

Señor representante del CSIF, secretario autonómico de educación, gracias por estar aquí.
Y desde mi grupo -represento, como ha dicho la presidenta al Grupo Popular- quisiera hacer algunas reflexiones, ya que somos y nosotros como grupo sustentamos al gobierno de esta comunidad respecto a la realidad y a las acciones que está realizando la conselleria de educación, consciente -como esta mañana que muchos de nosotros hemos estado escuchando a la consellera en una conferencia- que el principal problema que tenía la comunidad, que tiene la Comunidad Valenciana en materia educativa es el tema del fracaso escolar, que incluiría el abandono también prematuro de la escuela.
Y este ha sido sobre todo -como nos decía esta mañana la propia consellera- el objetivo fundamental de la política educativa de la conselleria, y este ha sido también el objetivo fundamental de que en estas Cortes Valencianas a principios de esta legislatura se iniciaran los estudios de esta comisión, con la finalidad de poder aportar entre todos y entre todos los comparecientes, y como conclusiones de lo que aquí, a lo largo de tanto tiempo estamos escuchando, un informe que sirviera a nuestra administración, que ayudara a actuar a nuestra administración, y de ahí los resultados de lo que estamos escuchando.

Por ejemplo, esta mañana -usted es el segundo compareciente- y la verdad que resulta sorprendente el análisis que usted nos ha hecho con el que nos ha hecho el compareciente anterior de lo que es una misma realidad.

Nada que ver.
Pero, bueno, esta es la riqueza de la democracia, de las personas, de las organizaciones, y por lo tanto nosotros estamos aquí dispuestos a escuchar a todos.
Y en este sentido, para nosotros, para la conselleria.
.
.
Esta mañana decía la consellera: para nosotros, un niño con educación es un niño libre.
Esta es la premisa de nuestra política y esa es nuestra realidad.
Y, consciente del problema, de que hace un tiempo teníamos una de las tasas de fracaso escolar más altas de toda España en nuestra comunidad, se realizó por parte de la conselleria un análisis en profundidad de nuestra realidad y, por lo tanto, un plan de choque.
Un plan de choque que lleva muchísimas acciones inherentes en el mismo.
Por una parte, por lo que aquí se ha dicho, hemos escuchado a lo largo de la mañana, presupuesto: importantísimo, es verdad.
La Comunidad Valenciana este ejercicio, en el año 2014, no ha bajado ni un euro el presupuesto en educación.
Al revés, poco, dentro de las posibilidades, pero se ha incrementado.
En este momento tenemos 4.
010 millones de euros para educación.
Es un compromiso que nuestro presidente Fabra asumió en el debate del estado de la comunidad y que dice siempre en todas sus comparecencias, y es que no se resienta, a pesar, como usted también ha recordado, de que estamos mal financiados, el estado del bienestar.
Y dentro de este estado de bienestar, la educación es una pieza clave y fundamental, con lo cual no hemos reducido para nada ese presupuesto, sino al revés.

Y dentro de este plan de choque, que en principio hay que decir, porque los datos están ahí, y son claros y objetivos, que ha conseguido de momento reducir por lo menos en cinco puntos el tema del fracaso escolar, el tema del abandono.
Ojalá lo hubiese conseguido reducir en más, porque el objetivo final todavía no está conseguido.
Pero, bueno, se han realizado muchas apuestas en este sentido, y algunas se han dicho aquí, como el tema del sistema plurilingüe de la FP dual.
La FP dual es una pieza fundamental.
Hemos sido innovadores en esta cuestión, y así incluso la Ley general de educación ha recogido el sistema que ha propuesto la Comunidad Valenciana y que ya ha puesto en marcha en este curso con 100.
000 plazas.
Y yo creo que, por lo que aquí se ha dicho por parte de otros compañeros, que es muy, muy prematuro, y no querer reconocer en aras a la verdad nada de que es algo positivo, que es un problema que tenemos hoy en día, y es de que nuestros jóvenes salgan de la escuela preparados para un trabajo.
La FP dual ofrece esa posibilidad y se ha puesto en marcha, yo creo que con un esfuerzo increíble, que hay que reconocerle a la consellera de La Generalitat, 100.
000 plazas en 44 centros educativos y más de cien empresas de la comunidad.
Es importante el dato.
Han dicho «adelante», y tienen en sus empresas, jóvenes que se están formando.

También se ha nombrado aquí el proyecto Èxit II, un proyecto novedoso y que pretende ahondar en esa ayuda a los jóvenes, a los niños que están teniendo problemas sobre todo en las asignaturas que se consideran troncales, en lengua y matemáticas.
Es un esfuerzo importante, es un apunte más en la línea de intentar ayudar y bajar el fracaso, y ya está en marcha a fecha de hoy en 200 institutos.
Otra cuestión novedosa, también se han nombrado aquí, pero es que nos parece importante y sobre todo recoge lo que tantas veces hablamos y tanto se dice, que son las piezas fundamentales de lo que es la comunidad educativa, los padres.
Es importante el contrato familia-tutor, que se ha puesto en funcionamiento.
Parece que empezó por una experiencia piloto en el instituto de Navarrés, y está siguiendo a otros centros.
Es importante, porque supone la implicación de la familia, más allá del centro escolar.
Y sobre todo, ahondar en las edades, la pre y adolescencia, en las edades en las que el abandono escolar para los chavales se hace más efectivo y tiene más riesgo.
El tema también de la implicación a los centros.
Usted decía, «es que no en todos los centros sucede lo mismo, ni se pueden aplicar las mismas políticas».
Pues también existe en la conselleria una mesa de directores -creo que se llama así.
Forman parte los directores de los centros que más pueden aportar, porque sus centros mejor funcionan.
O el rendimiento de los chavales de esos centros es mejor para aportar a toda la comunidad educativa y especialmente a quien tiene que decidir, a la conselleria, en aquellas medidas que va tomando.

Creo que, por nombrar algunas cuestiones importantes -quedan otras tantas, y otras tantas que estoy segura que saldrán, pero bueno, el tiempo para nosotros es limitado porque aun así vamos a llegar al mediodía-, creo que es importante recordar y reflexionar sobre todas estas cuestiones que se han hecho, y que en definitiva la tasa de abandono está bajando en la Comunidad Valenciana.
Esto es una realidad innegable, que nadie puede negar.
Y, por tanto, a mí me gustaría preguntarle algo muy sencillo.
Yo creo que se deduce de su intervención, pero si le parece que todas estas políticas han sido fundamentales, todas estas que he enumerado, y alguna más que hay, para bajar la tasa de abandono escolar en nuestra comunidad.

Muchas gracias.

La senyor presidenta:

Muchas gracias.

Bueno, pues, para respuesta conjunta, es tu turno.

El senyor Coll Molina:

Bueno, contestando, como hay inquietudes generales por parte de diferentes grupos…

En cuanto a los comentarios o la LOMCE, evidentemente no estamos de acuerdo, no ha habido consenso como no lo hubo con la LOE, ni con la LOGSE, ni con leyes anteriores, leyes anteriores que nos han traído a estos lares, y estamos hablando en una comisión de rendimiento pues después de puesta en marcha muchas leyes con la falta de esa continuidad que demandamos y ese pacto.

En cuanto a si la LOMCE será mejor o peor, pues nosotros ya hemos manifestado públicamente nuestro posicionamiento, pues el tiempo dirá.
Sí que hay algo que creemos que todo, todo, nunca ni todo es blanco ni todo es negro, siempre hay alguna parte positiva y es a lo que deberíamos acogernos muchas veces, y es que la autonomía de centro creemos que es muy importante para también paliar ese aspecto -que hemos hablado- de contextualizar o de generalizar, a través de la autonomía de centro podremos detectar, actuar y ser más conscientes de la realidad.
Eso la LOMCE lo va a transmitir.
La administración actual, aquí, también va por esa línea a través de esos diferentes programas -que hemos comentado-, programas -que posteriormente comentaré- o la valoración.

En cuanto, también, a las prioridades de las administraciones, en cuanto adónde tienen que destinar sus partidas presupuestarias, pues muchas veces las prioridades no son las necesidades o las necesidades no son las prioridades en función de cada uno lo que entienda por necesidad y prioridad, ahí no vamos a entrar, son decisiones que se nos escapan en el ámbito, posiblemente a lo mejor no tomarlas hubiera sido peor porque a lo mejor no hubiéramos tenido -o sí- una partida presupuestaria para educación, como no lo sabemos, ahí, además, se nos escapa.

En cuanto a la partida presupuestaria sí que somos conscientes que necesitamos mayor financiación, mayor capacidad en el ámbito educativo, pero también es cierto que no podemos negarlo porque son datos y en contra de los datos quedamos en evidencia y es que el 40%, prácticamente, de las partidas presupuestarias están destinadas a educación y el otro 40%, prácticamente, a sanidad.
Entonces, lo que querríamos pues es un mayor presupuesto general, de forma indirecta seguramente nos beneficiaría tanto a educación como a sanidad, que son ámbitos esenciales de un estado de bienestar.

En cuanto a ya aspectos generales en cuanto a los programas y posibilidades, evidentemente en muchos aspectos en las formas estamos en desacuerdo en cómo se han puesto en marcha; en la esencia, posiblemente, todos estamos a favor.
Puesta en marcha, realmente tampoco… estamos en ello, se está produciendo la puesta en marcha del plurilingüismo, nos consta porque velamos por ello que no se ponga en marcha donde no se pueda poner en marcha.
La administración -creemos- lo está haciendo de forma progresiva en los centros que se pueda aplicar y dotando de personal necesario para esa aplicación.
Velamos por ello.

Los centros mediante los contratos programa, mediante la formación del profesorado; profesorado que está en continua formación, creemos que de momento lo que se va poniendo en marcha se va a poder ir aplicando, estamos a expensas del desarrollo de una nueva orden que ponga en marcha ese decreto por el plurilingüismo, entonces estamos en ello, valorarlo pues veremos de aquí… ¡ojalá!
tenga toda una continuidad suficiente para poderlo valorar.

Contratos programa, han dotado a los centros, sí, de un personal que posiblemente tenga un carácter más inestable, pero personal perfectamente cualificado para desarrollar su puesto de trabajo y que de alguna manera en ese contrato programa va a satisfacer esas necesidades concretas del centro que, posiblemente, antes no se podía llevar a cabo.

En cuanto a otro programa, como el plan Èxit -que se ha comentado-; el plan Èxit es una puesta en marcha, es una apuesta, no está puesto en marcha, no podemos valorarlo.
En el papel; en el papel pues como el plan Èxit anterior, yo personalmente y -creo- como sindicato lo compramos, veremos la ejecución cómo se hace, cómo se pone en marcha la partida presupuestaria y cómo se desarrolla.

En cuanto a todos estos ámbitos y presupuesto -que se ha comentado-, la falta de dotación o el retraso en la dotación del pago o el pago de todas estas medidas, pues evidentemente tenemos que también ser comedidos o utilizar bien los términos, sobre todo en foros así; la administración deberse dinero a la misma administración es difícil, o sea, si los centros son de la administración deberse dinero es complicado.
Sí que es verdad que los centros a lo mejor necesitarían una financiación más inmediata para poder pagar o hacer frente pero, en definitiva, pueden ir saliendo airosos de esa situación en la que nos encontramos a nivel macroeconómico.

En cuanto a la libertad de distrito único o no distrito único, que también venía un poco… -un grupo parlamentario ha comentado-, o de las dificultades que tendría esa puesta en marcha, en cuanto a los padres pues por cuestiones económicas no poder acceder a los centros que quisieran.
Realmente, el distrito único ha establecido una libertad -que creo que todos estamos de acuerdo- de elección de los padres, todos queremos que los padres puedan elegir donde quieran llevar a sus hijos a los centros.
El distrito único por primera vez eso lo va a permitir.
Yo, como padre, evidentemente, si no puedo acceder a un centro donde quiero que vaya mi hijo, pues siempre podré ir o recurrir al que tenía anteriormente, que es el de mi zona.
Ahora dependerá de las familias el esfuerzo que quieran hacer por llevar a cabo esa decisión primaria o primera.

En cuanto a eso, también, en relación a esa… es lo que necesitamos, que los padres se involucren en nuestro sistema educativo, el contrato familia; si un contrato familia, el padre, en base al cumplimiento de la administración en aspectos o ámbitos únicamente económicos va a ser el que determine sí o no firmarlo o tirar adelante con ese contrato familia, pues creemos que -como sindicato profesional- también mal vamos.
Creemos que el esfuerzo debe ser independiente de únicamente meros resultados económicos, que creo que también lo defienden los diferentes grupos parlamentarios.

En cuanto a los diferentes contratos -los de la LOMCE ya lo hemos comentado-, contratos o diferentes medidas que ha tomado la comunidad educativa o los responsables de la comunidad educativa en la Comunidad Valenciana.
Evidentemente, nos gustarían más, nos gustarían mucho mejor, la situación es la que es, pero creemos que las diferentes partes o el todo son las partes; el todo pues son medidas que se van buscando para mejorar el sistema educativo y que ese todo debe tener una repercusión y tiene que tener unos resultados que esperemos que tengan continuidad para poder valorarlos.
Un resultado que sí que es verdad, que es el abandono escolar, que se ha obtenido en mayor tasa de no abandono del sistema.

Y en cuanto a esa política de no abandono, creemos que el FP dual va a ayudar.
¡Claro!
, evidentemente, el macrotejido o el tejido empresarial de la Comunidad Valenciana no es el más óptimo actualmente, pero es lo que hablamos, ¿qué es mejor, no hacer nada?
, si tenemos que hacer algo, pues vayamos todos en una misma línea a hacer algo, la pasividad creemos que no es la solución.

Esa puesta en marcha, pues hay muchos aspectos que están actualmente poniéndose en marcha, que valorarlos sobre el papel o la iniciativa creemos que es positiva; ahora, la puesta en marcha veremos cómo se desarrolla.
De contratos programa, por ejemplo, sí que podemos hablar que han pasado por mesas técnicas y sectoriales, con el apoyo y alegaciones ya han entrado todas las diferentes organizaciones sindicales a negociar, y ha pasado por el trámite de negociación correspondiente.

Otros aspectos u otros ámbitos de mayor aplicación, pues se están desarrollando actualmente en las órdenes, como el plurilingüismo o la FP dual.

En cuanto a la estabilidad de las plantillas, evidentemente todos querríamos mayor estabilidad, pero sí que es verdad que consideramos que actualmente en este año la situación ha sido la que ha sido y no lo podemos negar; ha habido una reducción de plantillas por los motivos que han sido, este año podemos decir que creemos que ha habido cierta estabilidad en cuanto a ese número de plantillas; ha habido una modificación del acuerdo de plantillas que también pasó por mesa y que los sindicatos, dada la situación, no vimos a mal porque atendía a una modificación de un acuerdo de plantillas que atendía mucho mejor a la realidad de los centros y que seguía siendo, prácticamente, uno de los dos mejores o tres mejores acuerdos de plantillas que había a nivel estatal y que contaba con una figura que ninguna comunidad tiene actualmente, que es el segundo apoyo en el ciclo de infantil, a nivel estatal es lo que marcaba la normativa o la LOE, que con la LOMCE tampoco se modifica, es que debe haber un refuerzo por ciclo de infantil, no por línea.
Entonces, era algo que también había que seguir valorando positivamente.

Estabilidad.
Queremos mayor estabilidad, pero también es cierto que la administración sí que se está comprometiendo -que nos gustaría más, pero es lo que marca la normativa estatal- de sacar a oferta de empleo público el 10% de la tasa de reposición.
Ese cumplimiento o ese compromiso por parte de la administración se está llevando a cabo.

El arreglo escolar, ¿cómo lo valoramos?
¡Claro!
, pues, lo valoramos como lo valoramos.
En función de cada centro, unas situaciones son directamente por una cuestión de un aumento de ratios que viene condicionada por una ley, un decreto ley, el 14/2012, que es de ámbito de aplicación estatal, entonces ahí tenemos poco que decir porque las competencias están transferidas pero en ese ámbito la aplicación corresponde sí o sí por las comunidades educativas respectivas, entonces es lo que tenemos.

Y otro motivo de ese arreglo escolar que repercute de forma positiva o negativa es la cuestión demográfica.
Actualmente, por desgracia, estamos ante una situación demográfica que está siendo mermada, se está reduciendo tanto el ámbito de natalidad como el puramente demográfico con vuelta a países de mucha inmigración.

Entonces, el arreglo escolar, nosotros no queremos que se cierren, evidentemente, ningún centro ni ninguna línea, pero en la libertad de los padres y esa elección de los padres por centro pues habrá centros que, posiblemente, aumenten en unidades y, otros, que la reduzcan.
Nosotros queremos que no se reduzca ninguna, que se quede todo como está, y queremos que las ratios de reduzcan y que, evidentemente, creemos que esas ratios pueden dificultar ese rendimiento escolar, pero ya hemos dicho que nos viene marcado a nivel estatal y ahí poco podemos hacer.

El arreglo escolar, creemos que ha habido nuevas habilitaciones, ha habido reducciones y que esa estabilidad del profesorado, siendo que se está marcando el 10% de la tasa de reposición y que hubo un acuerdo de interinos firmado por la mayoría de las organizaciones sindicales y que nos comprometíamos, o se comprometían mediante ese acuerdo en no sacar oposiciones reales efectivas este año y sí que mantener esa tasa de reposición, pues se está cumpliendo con ese acuerdo y se está llevando a cabo esa posible estabilidad en vistas al 2015, dentro del marco estatal que nos permite ese 10% de tasa de reposición.

En cuanto a la estabilidad es muy importante, pero creemos que cualquier profesional que está en el ámbito educativo ejerciendo perfectamente puede desarrollar su puesto de trabajo en plenas condiciones obteniendo el mejor resultado posible dentro del ámbito y de la situación actual o de centros que se pueda encontrar.

Creo que a nivel general hemos contestado a todas las preguntas que había, en la FP dual se está desarrollando, y si hay alguna pregunta más o, no sé, a nivel general -creo- hemos contestado todas las preguntas.

La senyora presidenta:

Bueno, pues, damos las gracias a Juan Miguel Coll Molina y al sindicato CSIF.

Bueno, pues, agradecemos al señor Coll Molina su interesante intervención y al sindicato que representa, al CSIF, por su aportación a esta comisión y su interés por dar respuesta a las cuestiones que se le han planteado.

Y nos citamos para la próxima comisión que tendrá lugar el mes que viene.

Las conclusiones de esta comisión se las haremos llegar por si son de su interés.

El senyor Coll Molina:

Muy bien.

La senyora presidenta:

Muchas gracias y hasta el mes que viene.

(S'alça la reunió a les 13 hores i 37 minuts)