Coordinaci%C3%B3%624909.07.03%20macro.html





Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de La Generalitat realitzada el dia 3 de juliol de 2013.
Comença la reunió a les 10 hores i 35 minuts.
Presideix el diputat senyor Rafael Maluenda Verdú.
Reunió número 18/i II.

Proposició no de llei sobre l'adopció de mesures urgents i necessàries per a contrarestar les retallades i mesures del govern central i autonòmic que atempten contra els drets humans, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 42.
996, BOC número 133)

El senyor president:

Continuem amb l'ordre del dia previst en esta comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de La Generalitat, i és el punt huit, que és presa en consideració de la Proposició no de llei sobre l'adopció de mesures urgents i necessàries per a contrarestar les retallades i mesures del govern central i autonòmic que atempten contra els drets humans, que presenta el Grup Parlamentari Compromís.

Per a la seua defensa, té la paraula la il·lustre diputada senyora Mònica Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Per a defensar la proposició no de llei, que tenen com a primer punt hui en l'ordre del dia, i que té una gràcia i una desgràcia esta proposició no de llei.
La gràcia és que és de fa un any, és del 10 d'agost de 2012, presentada en gener.
Però la desgràcia és que és plenament vigent.
I això diu molt de com està la situació política, diu molt de la paràlisi d'un govern, que és absolutament inoperant, i que a la millor el primer que podria fer, a la vista d'algunes compareixences on ací els consellers vénen a lamentar-se de la situació o a dir que no saben com eixir d'ella, seria deixar pas a gent que a la millor sí que té idees.

Si repassem els punts de la proposició no de llei, estem parlant de mesures urgents i necessàries per a contrarestar les retallades, tant del govern central com l'autonòmic, que atempten contra els drets humans; implantem la renda garantida de ciutadania com a dret subjectiu i universal; crear una xarxa de menjadors socials i dispensaris d'aliments per a pal·liar situacions d'emergència; garantir, a través dels menjadors escolars, que els xiquets i xiquetes escolaritzats en etapes educatives obligatòries tinguen una plaça gratuïta de menjador, quan la seua renda familiar dividida pels membres de la unitat no supere el salari mínim; i la generació d'una borsa de vivendes buides de l'Institut Valencià de la Vivenda per a promoure lloguers o lloguers amb dret a compra assequibles, a fi d'oferir un sostre als sectors socials més desafavorits víctimes de la falta de control, professionalitat i rigor que han demostrat les institucions polítiques i financeres.

Si les seues senyories s'adonen, esta proposició no de llei que, com dic, té quasi un any, els temes que la integren han estat debatuts per altres proposicions que s'han presentat al ple o per altres proposicions en altres comissions i està plenament vigent.
És més, és més necessària que mai.

Establir com a dret subjectiu i universal la renda garantida de ciutadania és canviar la seua essència, no condicionar-la a la busca d'ocupació i no limitar-la en el temps.
Fins ara, el que estem assistint és a gent que a la millor tarden gairebé tres anys en resoldre el seu expedient per a finalment donar una prestació d'un mes o de dos mesos, com si la gent menjara en abril i en maig, però en juny, en juliol i en agost no menjara.

Quan parlem dels menjadors escolars i dels menjadors d'emergència ahí hi ha una proposició no de llei, que malauradament no se va a poder vore en el ple passat, hi ha propostes d'altres grups, com el grup d'Esquerra Unida, que van poder substanciar en el ple a través d'una interpel·lació d'urgència que es va substituir.
Està la moció subsegüent, que jo espere que se debata, fruit d'eixa interpel·lació en l'últim ple, espere que almenys no vulguen eludir el tema en l'últim ple que se celebrarà este mes.
I estan els titulars de premsa, les alertes de Càritas, de la casa de la caritat, que parlen d'una pobresa cada vegada més cronificada i d'una situació d'emergència social a la qual se li ha de donar resposta.
I, com dic, nosaltres ho plantejàvem ja fa gairebé un any.

Si parlem de vivendes, també en l'últim ple vam poder parlar de la situació de les vivendes de l'Institut Valencià de la Vivenda.
De fet, havíem presentat una esmena, però, lamentablement, com és una continuació esta comissió no se podrà substanciar, perquè fins i tot s'arriba al contrasentit que s'està repercutint l'IBI, que és un impost que grava la propietat de vivendes propietat de l'Institut Valencià de Vivenda a persones que ja tenen prou problemes per a poder pagar i fer front al lloguer, com per a que damunt se li repercutisca l'IBI, que en tot cas grava la propietat i no deu gravar l'arrendatari.

Quan estem parlant d'estes emergències socials i quan estem parlant dels retalls que hi hagut en els àmbits social, sanitari, educatiu, etcètera, estem parlant de drets que estan en la Constitució i que afecten l'essència d'un estat de benestar i d'un estat social i de dret que estan incomplint-se.

Nosaltres entenem que esta proposició no de llei que parla de vivenda, de renda bàsica, de xiquets amb desnutrició, encara que el conseller de Sanitat vinga ací a parlar de l'obesitat infantil quan se l'interpel·la sobre la desnutrició, són qüestions que no se poden ajornar més.
Ja és prou que s'haja ajornat un any el debat d'aquesta proposició no de llei.

De totes maneres, hi ha més propostes presentades.
Nosaltres ja hem presentat una proposició de llei que canvia substancialment la llei de renda garantida de ciutadania, la convertix en un dret subjectiu, establix les obligacions de l'administració de que quan no contesten en un termini raonable, que són eixos tres mesos que establix la llei, s'entenga que el silenci és positiu, com ha de ser per a garantir la seguretat jurídica i els drets dels ciutadans.

Hem presentat també propostes al voltant de la vivenda i de l'Institut Valencià de la Vivenda, que estan fent-se malbé unes vivendes que se varen construir per a especular en el mercat immobiliari, una cosa que un institut públic no hauria d'haver fet mai i ara se dediquen a anar a Finlàndia i a anar a altres països, com Gran Bretanya, per a vendre l'estoc de vivendes de l'Institut Valencià de la Vivenda a estrangers, quan ací tenim gent sense casa, gent que els bancs han tirat, gent desnonada, gent que no té accés al dret més mínim, que és tindre una casa adequada amb condicions de dignitat.

Tot això anem a seguir tenint ocasió de debatre-ho en estes Corts, malgrat que probablement vostés, el grup majoritari del Partit Popular, ens vagen a votar també en contra d'aquesta proposta novament.
Però el problema no és només que voten en contra d'estes propostes que presentem les opcions de l'oposició.
El problema és que vostés no tenen cap proposta.

Vostés no tenen cap resposta a la situació d'emergència social que en aquest moments viuen milers i milers de ciutadans i ciutadanes que no apleguen a final de mes, que no poden donar amb dignitat de menjar els seus fills, que no tenen una casa on viure o que no tenen accés a una renda, que se suposa que hauria de ser universal i bàsica per a tot el món.

Per tant, nosaltres, sabent que vostés, com sempre, probablement, diran el no per resposta, li demanem respostes.
Respostes a estes persones, respostes al patiment quotidià al qual s'enfronten i respostes des de la política.
Perquè si no estan abocant esta societat col·lectivament, encara que siga imposant la seua majoria, a un fracàs absolut.
Perquè si no són capaços de debatre i donar solucions a temes tan bàsics com els que se plantegen en aquesta proposició no de llei, si no són capaços que en este territori els xiquets no passen fam, les famílies no passen necessitat, no hi haja ningú sense casa, si no són capaços de solucionar això, no se pregunten vostés per què cada volta més gent no confia en les institucions i no confia en la política.

Si som el fracàs absolut en estos temes, no se qüestionen més per què la gent cada volta qüestiona més un sistema injust i un sistema polític que no sap donar resposta a les necessitats més bàsiques, als primers drets que tenen les persones, que al final és el dret a la supervivència, a la supervivència amb dignitat, a guanyar-se la vida d'una manera decent i digna.
Vostés sabran si volen situar esta institució novament en el fracàs o volen situar-nos en el camí de les solucions.

I, miren, a mi me cau la cara de vergonya de sentir Montoro parlar de que ja hem superat la crisi, de que les flors i violes estan a la volta del cantó i de que açò ja s'ha acabat.
I el que el 26 d'abril era un problema que no anàvem a eixir fins almenys l'any 2016, ara ja és un problema que està solucionat.
Simplement perquè s'han esborrat de l'Inem 127.
000 persones i no se posa en correlació amb què l'alta en la seguretat social només han sigut 26.
000.
És a dir, l'alta en la seguretat social, que és el que mostra les noves ocupacions, que són les altes en la seguretat social, són 26.
000.
Que s'hagen esborrat 127.
000 de les llistes de l'Inem pot significar moltes coses, que deixen de confiar en què els troben la faena a través de l'Inem, que se n'hagen anat a l'estranger a buscar feina.
Però les altes en la seguretat social el que diuen no són 127.
000.

Estar felicitant-se, fer un discurs absolutament frívol, un discurs eufòric, un discurs fora de lloc, quan n'hi ha 6 milions de persones que no tenen feina, quan n'hi ha molta gent que no aplega a fi de mes, quan n'hi ha molta gent que no té casa i que seguixen tirant-la de les seues cases i quan n'hi ha molta gent que no pot donar-los de menjar als xiquets, a mi me sembla una burla que una institució com esta.
.
.
jo no volia deixar passar l'oportunitat per a queixar-me i fer una crítica duríssima a un ministre que sembla que s'haja pres la pastilla de la felicitat que, per descomptat, més de 6 milions de persones en este país no se la poden prendre.

Aixina és que, en tot cas, jo els demane a tots els grups el vot a favor d'aquesta proposició no de llei per a començar el camí de les solucions i no entestar-nos en el forat del fracàs.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Oltra.

La presidència, sense ànim de polèmica, vol deixar constància en el Diari de Sessions que el retard que haja pogut tindre esta iniciativa no és imputable a la mesa de la comissió que, per unanimitat, sempre acordem respectar que cada grup incloga en l'ordre del dia aquells punts propis que considere prioritaris.
Per tant, eixe retard no és imputable a la mesa.

Dit açò, per a fixar posició dels grups parlamentaris, la il·lustre diputada senyora Marina Albiol, que representa al Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, té la paraula.

La senyora Albiol Guzmán:

Moltes gràcies.

Vaja per davant que anem a recolzar la proposició no de llei, perquè les polítiques de submissió a la banca, les polítiques de pagar el deute per damunt de qualsevol altra cosa i les polítiques dissenyades pels grans poders financers, el que estan fent és que cada volta a la nostra societat els rics siguen més rics i els pobres siguen més pobres.
El que estan fent és aglutinar la riquesa cada vegada en menys mans.
I són aquestes les polítiques les que atempten directament contra els drets humans.

I només cal anar a l'article 25 de la Declaració universals de drets humans, eixe article 25 diu: «Tota persona té dret a un nivell de vida adequat que li assegure, així com a la seua família, la salut i el benestar i, en especial, l'alimentació, el vestit, l'habitatge, l'assistència mèdica i els serveis socials.
Té, així mateix, dret a l'assegurament en cas de desocupació, malaltia, invalidesa, etcètera, etcètera.
»

Per tant, les polítiques del tot per a la banca estan vulnerant tots i cadascun d'aquestos drets del que parla l'article 25 de la declaració dels drets humans.
Parla de l'alimentació, de l'habitatge, de l'assistència mèdica, dels serveis socials.
Perquè les polítiques que està fent en estos moments el Partit Popular i que ja venien d'abans, són unes polítiques que han portat a que en estos moments hi haja més de set-centes mil persones aturades al País Valencià; han portat que des de 2008 hi haja més de quaranta mil famílies que han sigut expulsades de sa casa per la banca; ens ha portat que en estos moments hi ha més d'un 23% de xiquets, de menors, en risc de pobresa i un 5,6% de menors en pobresa, en situació de pobresa severa.
I eixos són els resultats de les polítiques que estan fent en estos moments els nostres governants al País Valencià, a nivell estatal i també a nivell europeu.

Estem vivint en un sistema injust que ha anteposat els interessos del mercat a les necessitats humanes.
I per això nosaltres considerem que cal prendre mesures.
Cal acabar amb les retallades també, perquè les retallades estan suposant un atac als serveis públics, uns atacs contra -i li podem dir com vulguem- contra la classe treballadora, contra la ciutadania.
Al final, resulta un atac contra la immensa majoria de la població.

En sanitat s'està aplicant l'apartheid sanitari.
Hem arribat a un moment on discapacitats i persones majors han d'abandonar tractaments farmacèutics perquè no se'ls poden pagar.
En ensenyament tenim davant una llei d'educació que suposa tornar als temps en què només els fills dels rics podien estudiar.
En benestar social les seues polítiques ni tan se vol asseguren que els xiquets i les xiquetes puguen menjar tres vegades al dia.

Per tant, en estos moments, el que cal demanar és un gir radical de les seues polítiques, el que cal és fer polítiques per a la ciutadania, per a la majoria i sobre tot per a aquelles persones o per a aquelles famílies que estan en una situació d'emergència social i que tenen unes condicions socioeconòmiques pitjors que la resta; cal enfrontar-se a la banca.

I, per tant, cal posar damunt la taula mesures per aturar els desnonaments.
Ahí estem des de fa molt de temps demanant una moratòria, demanant que s'aturen els desnonaments de famílies que no poden pagar la hipoteca perquè estan a l'atur i que no tenen un altre habitatge.

Cal una renda garantida de veritat, una renda garantida que assegure que ninguna família passe fam en el País Valencià.
I, evidentment, el que cal és repartir la riquesa i cal canviar aquest sistema injust.

Nosaltres estem en eixa línia, estem treballant per a d'això i en eixe sentit anem a continuar.
I, com dic, recolzem la proposició no de llei.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Albiol.

Pel Grup Parlamentari Socialista, la il·lustre diputada senyora Clara Tirado té la paraula.

La senyora Tirado Museros:

Gràcies, senyor president.

El Grup Socialista anem a votar també favorablement a aquesta proposició no de llei que presenta Compromís en la qual s'arreplega tota una bateria de mesures urgents per tal de contrarestar els retalls i la política desenvolupada, tant pel govern central com l'autonòmic, i que atempten directament contra els drets humans.

És una evidència per a tot el món, encara que no per a les senyories del Partit Popular, la situació dramàtica i d'emergència per la qual travessen milers de ciutadans de la nostra comunitat.
I és una evidència no perquè ho diga aquest grup parlamentari o perquè ho diga l'oposició sinó perquè està contrastada amb dades objectives molt eloqüents.

Mire, el nivell de pobresa en la nostra comunitat s'ha incrementat un 18% entre 2008 i 2011.
Això significa que s'ha incrementat més del doble que la mitjana espanyola, segons un informe de l'Institut Valencià d'Investigacions Econòmiques.
Aquest informe es complementa amb altres informes, també, de diverses entitats i ONG de caràcter social que alerten de la necessitat de donar una resposta institucional des de les administracions autonòmica i municipals per tal de lluitar contra l'exclusió social.

El Partit Popular no sols s'ha mostrat indiferent o més bé incompetent, diria jo, davant d'aquesta situació d'emergència, sinó que ha convertit a aquesta comunitat no sols en la comunitat del 30% de l'atur i del 30% del deute sinó també l'ha convertit en la comunitat del 30% de l'exclusió.

Cáritas informava recentment que havia superat les 192.
000 atencions en l'últim any i apuntava que la meitat eren espanyols.
Això ha suposat una inversió per part de Cáritas de més de 8,5 milions d'euros d'ajuda en 2012.
Creu Roja va atendre 380.
000 valencians en 2012 i ha desenvolupat plans específics d'emergència per a donar cobertura a 93.
000 persones.
El Banc d'Aliments informava que mensualment repartix menjar a més de cinquanta set mil persones i que les llistes d'espera superen ja les 2.
000 famílies.

Senyories del Partit Popular, vostés han provocat amb les seues polítiques equivocades de retalls massius no sols aprofundir en una major crisi econòmica sinó també en l'emergència d'una crisi social, que ha derivat en noves formes d'exclusió social que afecten directament les classes mitjanes.

Els ciutadans de la nostra comunitat estan sofrint i estan patint diàriament els seus retardaments, els seus impagaments i els seus retalls en la renda garantida de ciutadania, estan patint els impagaments de la dependència, el desmantellament de la sanitat que margina, conscientment, i deixa fora del sistema les persones immigrants i on les persones amb discapacitat tenen copagament farmacèutic, l'única comunitat autònoma on tenen copagament farmacèutic.

Els valencians, senyories, i el Partit Popular, es troben en un carreró sense eixida, fruit de la destrucció intencionada dels serveis socials en la nostra comunitat.
Tant és així que inclús els drets més bàsics i fonamentals no estan garantits en aquesta comunitat.
I la cara més terrible de la vulneració d'aquestos drets és la cara dels xiquets de la nostra comunitat.
U de cada quatre xiquets es troba en el llindar de la pobresa, molts d'ells han anat al col·legi sense desdejunar i sense sopar.
I l'únic menjar que han fet durant el dia és el que s'ha donat en el menjador escolar.

Per tant, des del Grup Socialista exigim respostes.
Exigim respostes des de la política, des de la política de la justícia social i no des de la caritat, perquè vostés són els qui donen el peix però no la canya per a pescar.
Bé, ara ja no donen ni el peix per a menjar.
Vostés són els del sálvese quien pueda, en lloc de ser els de la igualtat d'oportunitats; i vostés són els de l'individualisme, en lloc de ser els qui fomenten l'esforç col·lectiu.

Exigim mesures com les que es plantegen en aquesta proposició no de llei i com les que hem presentat i anunciat els socialistes i que ja estan aplicant ajuntaments socialistes, com és l'obertura de menjadors escolars per atendre els xiquets que més ho necessiten en la nostra comunitat.

Exigim respostes com les que hem plantejat els socialistes, com és la creació d'un fons d'emergència dotat amb l'1% del pressupost de La Generalitat.
Si vostés no ho fan és senzillament perquè entenen que els recursos destinats a les polítiques socials són un gasto i no una inversió, com nosaltres entenem, una inversió amb dignitat i, sobretot, amb futur per als nostres ciutadans i per a la nostra comunitat.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Tirado.

La il·lustre diputada senyora Ángela Barceló, en nom del Grup Parlamentari Popular, té la paraula.

La senyora Barceló Martorell:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyora Oltra.

Señoría, el Estatuto de autonomía de la Comunidad Valenciana establece las competencias que corresponden a La Generalitat y entre ellas se encuentra la de promover las condiciones para que los derechos sociales de los ciudadanos sean objeto de una aplicación real y efectiva, estableciendo del mismo modo, como uno de los principales ámbitos de actuación, la defensa integral de la familia.

Le recordaré que el artículo 15 del Estatut establece que, con el fin de combatir la pobreza y facilitar la inserción social, La Generalitat garantiza el derecho de los ciudadanos valencianos en estado de necesidad a la solidaridad y a una renta de ciudadanía en los términos previstos por la ley.

La Ley 9/2007, de 12 de marzo, de La Generalitat, de renta garantizada de la Comunidad Valenciana, establece, en su artículo 2, que la renta garantizada se configura como el derecho a una prestación económica gestionada por la red pública de servicios sociales, de carácter universal, vinculada al compromiso de los destinatarios.
La finalidad es prestar un apoyo económico que permita favorecer la inserción sociolaboral de las personas que carecen de recursos para mantener un adecuado bienestar personal y familiar.
Este apoyo económico está destinado para atender las situaciones de primera necesidad a aquellas unidades familiares que no dispongan de los medios económicos para mantener una adecuada calidad de vida.

Entre los objetivos de la Conselleria de Bienestar Social está la protección y ayuda de aquellos sectores que requieren una especial atención, así como aquellos colectivos que se encuentran en situación de pobreza y en riesgo de exclusión social.
Por ello, se trabaja en la línea de mantener e incrementar las actuaciones de fomento a las entidades que desarrollan los programas dirigidos a las personas en riesgo de exclusión social y que, en la actualidad, superan las 80 entidades con más de doscientas mil personas beneficiarias de estos programas.
Entidades como el Banco de Alimentos, Cáritas o la Asociación Valenciana de la Caridad y además se dispone de cuatro comedores sociales, donde se dispensan más de cien mil comidas a lo largo del año.

En cuanto a los comedores escolares, la conselleria de educación garantiza un servicio público de calidad, a través de la continuidad de los diferentes convocatorias de becas, ayudas y subvenciones.
Se han modificado los criterios de concesión de ayudas, dando prioridad a la renta, garantizando la ayuda a las familias con rentas más bajas y llegar al máximo número de beneficiarios, colaborando con las familias en el pago del servicio de comedor.

Le recordaré que las ayudas de comedor tienen carácter asistencial, se destina al apoyo de las familias con pocos recursos económicos y, al mismo tiempo, facilitar la integración social y laboral de los padres en situaciones específicas de necesidad.
Al tratarse de un instrumento asistencial, hay que fijar unos criterios para determinar qué familias están en la situación de necesidad económica social para ser beneficiarios de las ayudas de comedor.

Y, llegando al último punto de su propuesta de resolución, le diré que la Conselleria de Infraestructuras, Territorio y Medio Ambiente, a través del IVVSA, ahora integrada en la Eige, gestiona tanto el parque de viviendas públicas de La Generalitat como la bolsa de vivienda de titularidad privada integradas en la red Alquila.
En cualquier caso, tanto las cuotas de amortización de la compra venta gestionados por el IVVSA como las rentas que abonan los inquilinos, son por definición cuotas o rentas de alquileres sociales por ser viviendas destinadas a personas de escasos recursos.

Y, en cuanto a los sectores más desfavorecidos de la sociedad, la conselleria de infraestructuras, junto con la Eige y el IVVSA, han puesto en marcha el programa extraordinario de alquileres de interés social para que los beneficiarios puedan optar a las condiciones de los arrendamientos que tendrán que ser propuestos por los ayuntamientos, acreditando que estas personas cumplen con los requisitos.

Creo, señora Oltra, que he contestado a los cuatro puntos que plantea y, como usted puede ver, lo que usted propone o ya está hecho o se está haciendo o se han buscado los medios para llevarlo a cabo.
Y por ello vamos a rechazar su proposición.

Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Barceló.

Per a rèplica a la senyora Barceló, senyora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Sense ànim de polemitzar, que s'incloguen els punts per unanimitat no significa que si el ritme de treball fóra més intens probablement se podrien introduir per ordre i vore cada mes el que hi ha en situació d'entrar en l'ordre del dia, no per incloure-ho per unanimitat vol dir que siga més eficient el treball, però també sense ànim de polemitzar amb esta presidència.
El cas és que esta proposició no de llei és del 10 d'agost de 2012 i la estem veient hui, 3 de juliol de 2013.

I, mire, senyora Barceló, entrant ja en el que vosté diu.
Vosté s'ha mantingut en l'àmbit d'allò abstracte, en l'àmbit de la legislació.
Me llig l'Estatut d'autonomia, me llig la Llei 9/2007.
Però jo el que estic plantejant ací és una proposició no de llei que se meneja en l'àmbit d'allò real, en l'àmbit del que està passant.
Eixe àmbit en el que vostés han tancat esta institució que entre ací.

Vostés se mantenen en esta torre de marfil en l'àmbit d'allò abstracte, diuen que ja hi ha lleis que garantixen això i se neguen a vore que la pràctica no està garantint eixos drets.
Se neguen a vore que en la pràctica la renda garantida de ciutadania està tardant com a dos anys, dos anys i mig en resoldre's.
Se li dóna a la gent un mes o dos de prestació, paguen cada mort de bisbe.
És a dir, no és veritat.
La pràctica del seu govern no està complint les lleis.

Igual en dependència, que no està en la proposició no de llei, però fan vostés el mateix.
I saben el que vénen ací a dir els representants del govern?
Que se'n vagen als tribunals.
Però com se'n van anar als tribunals si no tenen diners ni per a sostindre's?
Vostés estan incomplint la llei.

Totes eixes declaracions de principis de l'Estatut d'autonomia que, per cert, els articles de l'Estatut d'autonomia són de configuració legal i, per tant, si les llei no garatixen no deixa de ser una declaració d'intencions absolutament buida, fins i tot en l'àmbit d'allò abstracte que vosté se vol mantindre.
Però és evident que no funciona quan en l'àmbit d'allò real.
.
.
, vosté me diu que hi ha entitats com el Banc d'Aliments, Cáritas, Associació Valenciana de la Caritat.

Vosté ha llegit en els mitjans de comunicació el que diuen els representants d'estes entitats?
Vosté ha llegit que Cáritas diu que els retalls en les polítiques socials estan abocant cada vegada més gent a la misèria?
Vosté ha sentit Cáritas dir que estan desbordats, que no poden fer front a la manca de polítiques socials del govern, que no poden substituir una tasca de govern que tinga en compte les necessitats i l'emergència social en què estem vivint?
Això ho diuen els representants de Cáritas.

Vosté ha sentit el que diu el representant del Banc d'Aliments?
Que en València hi ha gent que passa fam, vosté això ho ha llegit, i que ha tingut, el menjar que se li dóna a la gent, dividir-lo per la meitat i donar-li la meitat a cadascú, perquè no en té prou?
Vosté això ho ha llegit?

Vosté ha llegit a l'Associació Valenciana de la Caritat dient que estan desbordats, que cada volta van més xiquets a menjar; que els dies festius, quan no n'hi havia col·legi, com exemple el divendres sant i el dijous sant, s'han multiplicat els xiquets que van a l'Associació Valenciana de la Caritat i que no donen l'abast?
I que n'hi ha gent que es recorre quilòmetres amb els xiquets per anar a l'Associació Valenciana de la Caritat, que està en València, per cert, i la fam no només està en València?

Vosté ha llegit això, que és el terreny d'allò real?
Vosté ha eixit d'estes portes?
El govern valencià ix d'estes portes o no s'atreveix?
O ja no s'atrevix a eixir de les portes de les institucions on s'han bunqueritzat per a no sentir el que passa darrere?
Que els menjadors escolars són assistencials.
I tant que ho són, fins al punt que gent que està en el llindar i no té accés a eixe menjador, però que està ofegada pels deutes, ofegada per les hipoteques, en embargaments amb els tribunals i no tenen el menjador no poden donar-los de menjar als xiquets.

Vosté ha sentit les xifres de Save the Children i Creu Roja que parlen ja de desnutrició infantil i la situen en llindars del 10 o del 12%, fins i tot del 15%?
Vosté això ho ha vist?
O vosté només ha llegit l'Estatut d'autonomia?
Perquè si se queda amb l'Estatut d'autonomia, se queda en el terreny d'allò abstracte.

Però és convenient, és convenient vore què passa fora de les portes del búnquer.
És convenient saber que la renda de ciutadania, com vostés l'estan configurant legalment, és paper mullat, a banda que no té res a vore amb un dret universal i bàsic, com és la teorització sobre la renda bàsica.
O els menjadors escolars, que ja ni tan sols estem plantejant que siga universal, com és en els millors sistemes educatius del món, per cert.
En els millors sistemes educatius del món el menjador és per a tots els xiquets.
Ah, clar, els millors sistemes educatius del món també conviuen amb els sistemes tributaris més redistributius de la riquesa.
I ahí és on està el problema, senyora Barceló, i del que vostés no volen sentir parlar.
I és un sistema fiscal on paguen més els que més tenen i paguen molt més del que paguen ara.
Perquè ara este país el sostenen les rendes assalariades, i les rendes de capital se'n van de rosetes.
Per això no tenim menjadors escolars universals, sinó assistencials.
Per això no tenim una renda bàsica universal, sinó assistencial.
I per això tenim l'emergència social que tenim.
D'això tampoc volen sentir parlar.

Però, en tot cas, jo sí que demane que vostés reflexionen -i acabe, senyor president- i entren en la senda de les solucions, isquen del búnquer i no s'entesten en el fracàs.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Oltra.

També, sense ànim de polemitzar, senyora Oltra, si el Grup Compromís haguera considerat prioritària esta iniciativa, faria molts mesos que s'haguera substanciat.

Per a rèplica, té la paraula la senyora Barceló.

La senyora Barceló Martorell:

Gracias, señor presidente.

Mire, señora Oltra, el Consell es consciente de la situación económica por la que están atravesando muchas familias, y con un gran esfuerzo trata de paliarlas de la mejor manera posible.

Ustedes lo arreglan todo con las subvenciones.
Y para el Partido Popular lo importante son las personas, y por y para ellas se está trabajando todos los días.
Para ustedes todo lo referente a nuestra comunitat es malo, todo se hace mal, todo está mal hecho.
Ustedes son incapaces de encontrar algo positivo.

No está en peligro la alimentación de los niños y de las niñas de nuestra comunitat, porque además los ayuntamientos son los primeros en poner las medidas.

Según ustedes, solo hay pobreza en la Comunitat Valenciana.
Parece que sólo le preocupan los escolares, no así el resto de los niños que están en casa.
Mire, a nosotros nos preocupan todos.
Y por eso trabajamos todo el año con las familias.

Mire, a lo largo del próximo curso la convocatoria de ayudas de comedor será extensiva en los centros de Educación Infantil, Educación Primaria y Educación Secundaria Obligatoria, sin olvidar al alumnado de centros de educación especial y las ayudas directas a los hijos de familias de acogida, a huérfanos, a hijos de víctimas de violencia de género y de víctimas de terrorismo.

De todo lo que hemos hablado usted ya lo sabía, pues tanto las conselleras de Bienestar Social, como la consellera de educación y la de infraestructuras han contestado a todo esto en las preguntas que se le han hecho en diferentes sesiones de control.

Señora Oltra, a usted le gusta mucho hablar de derechos.
Y eso está muy bien, todos tenemos nuestros derechos.
Pero de verdad a nosotros nos gusta hablar de trabajar, de trabajar desde los principios de cooperación, cohesión territorial y solidaridad, para poder conseguir que todos los ciudadanos, residan donde residan, tengan los mismos derechos y obligaciones.
Y para ello nuestra Constitución ofrece cauces para el entendimiento político y también para la sostenibilidad económica.
Y para ello es para lo que trabaja este gobierno.

Mire, señora Oltra, yo no quiero polemizar, pero yo he sido concejal de bienestar social durante muchos años en un ayuntamiento importante, como es el de Benidorm, y yo he conocido la realidad de la gente, de la gente que de verdad está necesitada.
¡Yo claro que salgo a la calle!
A lo mejor mucho más que usted.

Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Barceló.

Passem a votar la iniciativa que ha defensat la senyora Oltra.
Vots a favor?
Gràcies.
Vots en contra?
Gràcies.
6 vots a favor i 8 en contra, queda rebutjada.

Proposició no de llei sobre l'eradicació dels actes violents a institucions públiques, privades, entitats culturals i persones físiques, presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 49.
380, BOC número 144)

El senyor president:

Passem ara al punt número 9, que és presa en consideració de la Proposició no de llei sobre la eradicació dels actes violents a institucions públiques privades, entitats culturals i persones físiques, presentada pel Grup Parlamentari Popular.

Per a la seua defensa, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Eduardo Ovejero.

Té la paraula.

El senyor Ovejero Adelantado:

Sí.
Muchas gracias, señor presidente.

Señorías, hemos presentado esta proposición no de ley porque, tras lo ocurrido hace unos meses, sería conveniente que todos los demócratas juntos acordemos que nunca la violencia contra las sedes ni contra las personas físicas o jurídicas deba ser un instrumento utilizado por nadie.
Se debe respetar siempre la libertad de expresión y el derecho de manifestación, pero nunca cualquier ataque injustificado a personas o sedes.

Además, estos actos vandálicos no pueden tener lugar en una sociedad democrática.
Y lamento, y estoy seguro que usted también, que haya quien opte por este tipo de actuaciones para demostrar sus discrepancias ideológicas.

Señorías, estos actos contra personas es producto del miedo a los ideales de los demás y de nuestra poca fe en los propios.
Deberíamos, aprobando por unanimidad esta proposición no de ley, manifestar a la ciudadanía que la violencia crea más problemas sociales que los que resuelve y, por tanto, no conduce nunca a una paz permanente.

Debemos manifestar unánimemente a la sociedad que la violencia es siempre un acto de debilidad y generalmente la operan quienes se sienten perdidos.
En definitiva, es el último recurso del incompetente.

Por ello, aprobando esta proposición no de ley, juntos, explicaríamos a nuestros conciudadanos que, a pesar de lo reiterado de estos ataques, no vamos a acostumbrarnos a ese tipo de violencia, pues no sería bueno para nuestra sociedad.
No vamos a ser insensibles con estas actuaciones antidemocráticas o nos convertiríamos en una sociedad peligrosa.

Todos unidos, como deseo y espero, contra estas actuaciones expresaremos que aún no se inventó un artefacto, por avanzado que sea, capaz de callar la fuerza de las ideas.

Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ovejero.

Per a fixar posició, la il·lustre diputada senyora Marina Albiol té la paraula.

La senyora Albiol Guzmán:

Gràcies.

Bé, nosaltres, des d'Esquerra Unida, considerem benvinguda aquesta proposició no de llei, encara que considerem que també té un punt hipòcrita i un punt de brindis al sol.
Perquè pensem que no és suficient amb condemnar la violència, sinó que el que cal també és posar mesures per aturar-la.
I vostés sempre han votat en contra de totes i cadascuna de les mesures que des d'Esquerra Unida hem proposat per aturar la violència i els crims d'odi.
Perquè nosaltres considerem que els atacs contra les seus d'Esquerra Unida, o de Compromís, o de Ca Revolta o de CEAR, el qui siga, les organitzacions polítiques i socials o d'Esquerra Republicana, no són actes vandàlics sense més, són violència feixista.

I el País Valencià és un territori capdavanter a l'estat espanyol en crims d'odi.
És a dir, d'agressions per motivacions feixistes, racistes i homòfobes.
De fet, entre l'any 2007 i el 2012 hi han hagut més de vint atemptats amb bomba.
Tenim l'informe d'Acció Popular contra la Impunitat -que supose que les seues senyories coneixen-.
En aquest informe d'Acció Popular contra la Impunitat parla de més de sixanta successos violents al País Valencià des de l'any 2007 que encara no s'han resolt.
Per exemple, per citar-ne alguns:

4 de febrer de 2007.
Incendi en la seu del Bloc Nacionalista Valencià a Gandia.

12 de febrer de 2007.
Esclata un artefacte explosiu a la seu de la Comissió Espanyola d'Ajuda als Refugiats, de CEAR.

Al 2007, un atac contra la seu d'Esquerra Unida de Llíria.

Al 30 de juny de 2007, el col·lectiu de gais i lesbianes de la Safor denuncia agressions homòfobes contra els seus simpatitzants.

Un altre atac amb artefacte explosiu a la seu de CEAR.

El 28 de juliol de 2007 un atac al col·lectiu Lambda.

També després disparen a clients de Ca Revolta.

Atacs contra la seu d'Esquerra Republicana del País Valencià, contra clíniques d'avortaments, contra la seu del Partit Comunista del País Valencià, etcètera, etcètera, etcètera.

Aixina podem arribar fins l'any 2011 amb més de sixanta atemptats contra seus d'entitats polítiques i socials al País Valencià.

Enfront d'açò, des d'Esquerra Unida hem demanat, igual que ho demanen totes les entitats que formen part d'Acció Popular contra la Impunitat, que en són més de trenta i en les que estan totes les d'aquesta cambra, excepte el Partit Popular, hem demanat que es creara una fiscalia de delictes d'odi a València, com la que ja existix a Barcelona i com la que existix a Madrid, amb uns fiscals ben instruïts en la matèria, tal i com recomana el Consell d'Europa, l'ONU i distints organismes internacionals que alerten sobre la perillositat dels grups racistes i feixistes.
I vostés, des del Partit Popular, van votar en contra, no van voler que es creara eixa fiscalia contra el delicte d'odi.

Per tant, com dic, és important aquesta proposició no de llei, és important condemnar la violència, però també és important que quan la resta de grups plantegem mesures per aturar-la vostés, el Partit Popular, voten a favor.
Que fins ara no ha sigut aixina, no ha sigut aixina.
I ho hem presentat en diverses ocasions, no només la creació de la fiscalia, sinó que hem presentat mesures en diferents ocasions, i sempre han sigut votades en contra.

Per tant, considerem que la proposició no de llei és vàlida.
Nosaltres, d'Esquerra Unida, anem a votar-la a favor.
Però també considerem que no és suficient i que nosaltres anem a continuar proposant mesures per aturar eixa violència, i esperem que el Partit Popular no torne a votar en contra d'eixes mesures, perquè si no al final aquestes declaracions queden molt bé, queden per unanimitat, però al final queden com un brindis al sol si realment després no es fa el que s'ha de fer.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Albiol.

La il·lustre diputada senyora Mireia Mollà, té la paraula.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

El Grup Parlamentari Compromís va a votar a favor d'aquesta proposta.
Però li vaig a posar uns peròs.
Avui no estem condemnant absolutament res, res.
Perquè el Partit Popular mai condemna absolutament res i perd una oportunitat de tindre un acord unànime, contundent, efectivament, per a garantir un estat de dret de llibertat d'expressió, de no-violència, i parla que «davant els constants atacs que se fan a seus, a mobiliari urbà, al món de la cultura, el món acadèmic, de la societat civil en general -diu- acuerda hacer una crida al respeto y a la convivencia pacífica de todos los valencianos y a la dedicación de este tipo de actos y actuaciones impropias de l'estat de dret».

És a dir, se mullen vostés un pelet del cap.
No condemnen absolutament res i ho deixen quasi a la voluntat d'aquells que no són pacífics.
Oiga!
 que com Les Corts li diu que siguen respectuosos i que anem a vore, anem a tindre una convivència pacífica, doncs vostés consideren que els atacs constants que fan grups organitzats per atacar constantment, que ho fan perquè la seua única motivació és eixa, van a pensar que per un acord unànime d'estes Corts doncs, vaja, el pacifismo se va a imponer.

Vull dir, vostés la veritat és que tenen un poquet de morro, vaig a dir-ho aixina suau, en esta història, un poquet de morro tenen.
Perquè en 2011, en desembre de 2011, presentàrem una proposta, eh, per a condemnar els atacs que s'havien fet en l'FNAC en la presentació del llibre de Vicent Flor, Noves glòries a Espanya.
I déiem en aquells moment: «Condemnar sense reserves este intent de boicot.
» I parlàvem de condemnar totes les accions violentes contra persones, entitats o partits per part d'organitzacions d'ultradreta i neonazis en els últims anys.
No és «tras lo ocurrido en los últimos meses».

Vostés de què estan parlant?
Que se'ls ha il·luminat alguna cosa?
I va dir el senyor Ibáñez, representant del Grup Parlamentari Popular, votant en contra d'una condemna, d'un atac violent a la llibertat d'expressió i la presentació d'un llibre del món de la cultura, eh.
.
.
Diu: «La seguridad pública es una competencia total y exclusiva del estado.
» «No podem estar ací, en las Cortes, como plataforma para condenar acciones competenciales de otros estamentos».

O siga, això del poquet de morro, veritat que m'he quedat curteta?
És a dir, vostés de què parlaven en eixe moment?
És a dir, que Les Corts no podien pronunciar-se condemnant un atac que s'havia produït, no sé si era perquè, efectivament, s'assenyalava grups d'ultradreta i neonazis, i clar, i com quedava molt clar, doncs.
.
.
Perquè després vindria el que vostés efectivament se sumarien a manifestacions, per exemple, les de Burjassot, i convocarien juntament amb estos grups d'ultradreta i neonazis, com España 2000 i del GAV, a una manifestació contra l'alcalde de Burjassot, de fa no molt.
Després de dir, «no, no, no lo hemos convocado».
Pam, correu electrònic del Partit Popular de Burjassot demanat als seus afiliats que anaren a la convocatòria que el Partit Popular se sumava, amb estos grups d'ultradreta i neonazis, que se dediquen, se de-di-quen, perquè no tenen altra cosa que fer, a organitzar-se per a vulnerar el pacifisme, la concòrdia, un estat de dret, el respecte a les persones.

I vostés van anar de la mà amb estos grups i van.
.
.
Com que no?
Tinc el correu electrònic i el cartell que vostés no van dir mai que l'esborraren, ni tan sols als qui van fer eixe cartell els van denunciar, si van utilitzar el logo del Partit Popular per a una manifestació d'eixes característiques, en estos grups tan repudiables, podien haver-los denunciat per haver inclòs els logos en eixa convocatòria.

No solament això, és que el representant de Noves Generacions del Partit Popular de Burjassot va justificar l'assassinat de Guillem Agulló en el seu vint aniversari de la mort.
Com que no?
El senyor José Manuel Molins deia que había sido una baralla d'armes blanques on pot morir qualsevol dels contrincants.
No és així?
Fins al punt que aleshores, com que va rebre moltes crítiques efectivament per esta justificació de l'assassinat per grups violents d'ultradreta del jove Guillem Agulló, el regidor del Partit Popular de Burjassot, públicament en el seu tuit deia: «Me parece que vuestro sentido de la democracia es un poco limitado.
Libertad de expresión.
Está claro que quien no piensa como vosotros lo criminalizáis.
Tripartito: ruina.
» Ai!
qui no pensa que un assassinat per grups d'ultradreta d'un jove de Burjassot no és una baralla d'armes blanques que pot morir qualsevol, resulta que és que estem atacant la llibertat d'expressió.

Ja dic, crec que m'he quedat curta en el d'un poquet de morro!
M'he quedat curteta.
Però la veritat és que a nosaltres no ens voran tenint esta hipocresia i esta falta de coherència.
Hi votarem a favor, perquè tots els actes vandàlics, de violència, d'insult, de manca de respecte, de manca de poder exercit la llibertat d'expressió en totes les seues característiques, no sols dels partits, del món de la cultura, dels acadèmics, de la societat civil, de l'associacionisme.
.
.
L'anem a recolzar.
Però vostés deurien fer-s'ho mirar, deurien fer-se mirar per què hui porten açò i justificar-ho una miqueta més, o almenys demanar disculpes per tantes i tantes vegades que han votat en contra d'exercir un dret ací, i és el dret a apel·lar per la llibertat d'expressió i les garanties democràtiques.

Res més.

El senyor president:

Gràcies, señora Mollà.

Il·lustre diputat senyor Rafael Rubio, té la paraula.

El senyor Rubio Martínez:

Sí, gracias, señor presidente.

Señorías, nosotros, el Grupo Socialista, vamos a votar a favor de la propuesta que ha planteado el Partido Popular, pero queríamos hacer un par de reflexiones.

La primera, valoramos en positivo el cambio de actitud del año 2011, a que hacía referencia la señora Mollà, a hoy, julio del 2013, donde ustedes traen una propuesta de resolución para condenar los ataques violentos contra autoridades, cargos público, representantes del mundo académico y cultural y de la sociedad civil, tal como plantean ustedes en su proposición.
Por tanto, desde es punto de vista, hay un avance y lo votaremos a favor.

Nos hubiera gustado también que la proposición incluyese alguna cuestión más.
Por ejemplo, exigir una mayor eficacia a los cuerpos y fuerzas de seguridad del estado en la persecución, represión y solución de determinados ataques que se han producido a sedes de grupos políticos y a personas y que, desgraciadamente, a fecha de hoy no están aclarados.
Por tanto, nos gustaría que la delegada del gobierno, del cual dependen los cuerpos y fuerzas de seguridad del estado, tuviese una implicación mayor en los temas de solución de este tipo de acto violento que se manifiesta, desgraciadamente, con más asiduidad de la que nos gustaría en nuestra comunidad.

Y, en segundo lugar, también, porque depende, es un cuerpo jerárquico, que la fiscalía, sobre todo la fiscalía general del estado, diera las instrucciones oportunas a las fiscalías en los distintos ámbitos territoriales para que persiguieran también de una manera clara e inequívoca este tipo de actuación.
Porque está bien que las condenemos, pero de nada queda simplemente con la condena, si luego los responsables de estos tipos de actuaciones no comparecen ante la justicia.
Y para que comparezcan ante la justicia tiene que actuar la policía, para prenderlos, y la fiscalía para ejercer las acciones oportunas.

Por tanto, desde ese punto de vista, bienvenida sea la proposición, se la vamos a votar a favor, no podría ser de otra manera, y así se lo dijimos al señor Ovejero, pero, insisto, nos hubiera gustado.
.
.
, nos hubiera gustado, estos dos apartados, que no figuran, evidentemente, en esta proposición, que no quedasen en saco roto.
Las Cortes hoy se manifestará en este tema, pero aquí hay responsables políticos para actuar, y responsables en la carrera fiscal para actuar, y tienen nombres y apellidos, y cada uno tiene que cumplir y dar cuentas de aquella gestión que tiene encomendada.
Si saben hacerlo, bien, y si no saben hacerlo, pues, se pueden dedicar a otras cosas.

Gracias.

El senyor president:

Senyories, finalitzat el debat, passem a votar la iniciativa.

¿Vots a favor?
Gràcies.
Per unanimitat, queda aprovada.

Proposició no de llei sobre la derogació urgent del conveni signat el 1992 entre la Generalitat valenciana i els bisbes de l'Església catòlica de les diòcesis de València, Oriola-Alacant, Sogorb-Castelló i Tortosa pel que fa a l'assistència religiosa catòlica als centres hospitalaris de la xarxa pública integrada en la Comunitat Valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida (RE número 50.
916, BOC número 150)

El senyor president:

Passem al punt 10 de l'ordre del dia: presa en consideració de la proposició no de llei sobre la derogació urgent del conveni signat el 1992 entre La Generalitat i els bisbes de l'Església catòlica de la diòcesi de València, Oriola, Alacant, Sogorb, Castelló i Tortosa, pel que fa a l'assistència religiosa catòlica als centres hospitalaris de la xarxa pública integrada en la Comunitat Valenciana, que presenta el Grup Parlamentari Esquerra Unida, i per a la seua defensa té la paraula la senyora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Gràcies.

Bé, la transició, llunt del que ens van contar, no va ser eixe procés exemplar, sinó que va ser un procés per a deixar-ho tot «atado y bien atado».
No sols ens van imposar al Borbó sinó que també l'església havia de mantindre els seus privilegis.
D'ahí ve la signatura dels acords amb la Santa Seu de 1979, que posen en entredit la confessionalitat de l'estat.
Aquestos acords amb la Santa Seu suposen una sèrie de privilegis econòmics per a l'Església catòlica com, per exemple, no pagar l'IBI dels edificis que té l'església, de no pagar impost sobre la renda, sobre patrimoni, sobre donacions, sobre successions o de rebre diners mitjançant la declaració de la renda, amb la casella, i via pressupostos generals de l'estat.
És a dir, tota una sèrie de privilegis econòmics que fan que, en la pràctica, no se produïxca eixa separació de l'església i de l'estat.
De fet, la jerarquia catòlica continua tenint una gran influència sobre les decisions polítiques que prenen els nostres governants.
Sobretot, el Partit Popular encara continua legislant constantment, ¿eh?
, consultant abans el bisbat que la ciutadania.
Ahí tenim la llei Wert, amb la proposta de la religió, ahí tenim la llei de Gallardón sobre els avortaments, que, evidentment, és una llei que satisfà l'església, la jerarquia de l'església, perquè també cal diferenciar entre església i jerarquia, (veus) i ací estem parlant sobretot de jerarquia catòlica, o ahí tenim, per exemple, eixe recurs que va presentar el Partit Popular contra els matrimonis de persones del mateix sexe.

Bé, fruit d'aquests privilegis que té l'Església catòlica a l'estat espanyol i al nostre país, es va signar a l'any 1992 el conveni d'assistència religiosa catòlica als centres hospitalaris de la xarxa pública integrada a la Comunitat Valenciana.
Cal dir, en primer lloc, que és l'única religió que té signat un conveni d'aquest tipus amb el Consell i és l'única religió que té presència en els nostres hospitals, la resta de religions no en tenen.

Bé, doncs, d'acord amb este acord que van signar l'any 1992, l'article 8 d'aquest conveni diu: «La Conselleria de Sanitat i Consum, a través del Servei Valencià de Salut retribuirà el personal del servei d'assistència religiosa mitjançant els corresponents ordinaris de l'indret de la manera que es determina en l'annex d'aquest conveni», ¿no?
(Soroll de papers) Ahí tenim l'annex del conveni, on posa les taules retributives i el que cobren els capellans que donen missa o que atenen els seus creients en els hospitals valencians.
Doncs, bé, d'acord amb uns càlculs molt conservadors, i sols en relació al pagament de les nòmines dels sacerdots, és a dir, sense tindre en compte ni el cost de les capelles o dels recursos materials que s'han abonat mitjançant els pressupostos anuals, la Generalitat valenciana ha desemborsat més de sis milions, d'euros en aquest concepte des de l'entrada en vigor del conveni a l'any 1993 -es va signar al 1992, entrava al 1993-, fins al 2012.
És a dir, amb càlculs molt conservadors, només parlant de les nòmines, estem parlant de més de sis milions d'euros.

És a dir, les arques públiques estan pagant el salari dels capellans que donen missa als hospitals valencians.
La religió catòlica, per tant, no sols té un espai als hospitals, que ja és qüestionable, però té eixe espai als hospitals, sinó que, a més, no només té una capella als hospitals, o un espai, sinó que se'ls paga als seus capellans.
Per tant, amb diners públics el que s'està fent és sufragar una activitat privada, una activitat que forma part de la vida privada de cadascú i de les seues creences.

Nosaltres, des d'Esquerra Unida, considerem que açò és intolerable, que els sous dels capellans han d'eixir dels seus creients, però no de les arques públiques, en cap cas de les arques públiques, perquè entenem, això, que això forma part de la vida privada i de la fe i de les creences de cada persona, no és un dret que hasca de pagar les arques públiques.
A més, la xifra, com dic, de sis milions d'euros, resulta escandalosa en un moment on estem patint retallades en serveis públics essencials com és la sanitat, com és l'ensenyament o com són els serveis socials.
És intolerable que en un moment com aquest l'Església catòlica seguixca mantenint els seus privilegis i uns privilegis que res tenen a vore amb el dret a la llibertat religiosa de les persones, ni res d'això.
És a dir, una cosa és el respecte a la llibertat religiosa i una altra cosa és que l'Església catòlica tinga uns determinats privilegis sobretot econòmics.

Seria discutible, però tal volta es podria arribar a assumir, però seria discutible, que n'hi hasca un espai en els hospitals per a meditar o per a resar de les diferents religions.
Seria discutible, però, bé, encara seria acceptable, ¿no?
, un espai a on totes les religions pugueren allí fer els seus resos, ¿no?
Però, ara bé, que n'hi hasca un espai exclusiu per als catòlics i que, a més, se'ls pague el sou a eixos capellans, quan no se li paga el sou ni als d'altres religions, ni a l'imam ni al rabí ni.
.
.
, és absolutament un atac.
.
.
, des del nostre punt de vista, és un atac a la llibertat religiosa.
¿Per què a una religió, sí, i a unes altres, no?
, ¿i per què de les arques públiques.
.
.
, sobretot, per què de les arques públiques han d'eixir sous per a una qüestió que forma part de la vida privada de cadascú?

I sobre la base d'açò hem presentat la proposició no de llei, que té dos punt fonamentalment.
El primer és que se derogue de forma urgent i immediata el conveni que té la Generalitat valenciana amb l'Església catòlica de la diòcesi de València, Oriola, Alacant, Sogorb i Castelló i Tolosa, de l'any 1992, per a que se deixe.
.
.
, (veus) per a que s'acabe eixe conveni d'assistència religiosa als hospitals valencians i se deixe de pagar als capellans de diners de les arques públiques i l'Església catòlica deixe de tindre eixe espai privilegiat als nostres hospitals valencians.

I també, un segon punt que va en la mateixa línia, però és molt més ampli i molt més general, i és que instem.
.
.
, Les Corts insten el Consell perquè inste el Govern d'Espanya a la revisió dels acords de l'estat espanyol i la Santa Seu del 3 de gener de 1979, i que s'eliminen els privilegis econòmics que actualment manté l'Església catòlica en virtut d'aquestos acords i, com dic, que res tenen a veure amb la llibertat religiosa de les persones.

Considerem que és el moment d'acabar amb aquestos privilegis econòmics, considerem que l'església ha de començar a pagar els seus impostos i ha de començar a pagar per l'impost de successions i de patrimoni i l'IBI i tots aquells impostos que paguen la resta d'entitats i d'associacions.
Sobretot, en aquest cas estem parlant d'una jerarquia, com dic, que després realment té molta influència en els partits del govern i, de fet, quan arriben les eleccions, doncs, no és difícil vore capellans fent campanya electoral per determinats partits per a tornar el favor, evidentment, que els han fet, ¿no?

Des d'Esquerra Unida anem a continuar demanant que s'acaben els privilegis amb l'Església catòlica i que s'acaben els acords amb la Santa Seu.

Gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyora Albiol.

¿No voldrà dir la seua senyoria «Tortosa» en compte de «Tolosa», dic jo?
(Veus) Dic jo, no sé.

A esta iniciativa s'ha presentat una esmena registre d'entrada 58.
258, del Grup Parlamentari Socialista.
Per a la seua defensa, té la paraula la senyora Eva Martínez, la il·lustre diputada senyora Eva Martínez.

La senyora Martínez Ruiz:

Moltes gràcies, senyor president.

Bon dia a tots.

Bueno, pues, el Grupo Parlamentario Socialista ha presentado una enmienda a esta proposición no de ley, porque si bien estamos prácticamente de acuerdo en todo lo que.
.
.
, tanto en el texto de la exposición de motivos como en las propuestas de resolución, como digo, estamos prácticamente de acuerdo en su totalidad, entendemos que la cuestión no es tanto si existen o no espacios de culto, espacios religiosos o espacios de rezo en los centros sanitarios, y entendemos que en este momento no se trata tanto o no de estar revisando los acuerdos con la Santa Sede, puesto que esto es competencia del estado.

En lo que sí que estamos totalmente de acuerdo es que se revise, se derogue, por un lado, este convenio suscrito por el gobierno valenciano en el año 1992 con los obispados de Valencia, Orihuela, Alicante, Segorbe, Castellón y Tortosa, es decir, que se deroguen, y aprovechar que nos encontramos en unas nuevas circunstancias económicas, además, para suscribir un nuevo acuerdo en el que puedan estar incluidos, se incluyan, de conformidad con los establecido en el artículo 16.
3 de la Constitución, se incluyan, y dentro de ese marco de relaciones de los poderes públicos con la Iglesia católica y, por supuesto, con el resto de asociaciones y confesiones religiosas, que se firme un convenio con absolutamente todas estas confesiones religiosas y asociaciones, para que no únicamente existiera un convenio en exclusiva con la Iglesia católica, sino con todas aquellas iglesias y confesiones que pudieran estar interesadas.

Y, sobre todo, estamos totalmente de acuerdo, y así también lo hemos plasmado en nuestra enmienda, en que absolutamente no se sufrague el servicio que prestan los sacerdotes -y digo sacerdotes porque es el único que se presta en los hospitales- con cargo a los presupuestos generales de La Generalitat.

Con lo cual, estamos totalmente de acuerdo con la proposición no de ley en que ni un solo céntimo de todos los valencianos se destine a pagar salarios, nóminas y gastos que conlleven la práctica religiosa católica, que en estos momentos se está llevando a cabo en los hospitales y centros sanitarios.

Quiere insistir este grupo parlamentario en que no tenemos absolutamente nada que objetar y estamos a favor de que los pacientes, los familiares tengan un lugar donde rezar, donde reflexionar, donde meditar y donde cada uno en sus creencias ejerza libremente y esté en ese espacio, pero, desde luego, nos oponemos tajantemente a que ese coste tenga que ser pagado con el dinero de todos los valencianos, porque entendemos básicamente que la práctica religiosa, da igual de cualquier tipo, no es un servicio público, que ni el estado ni la Generalitat valenciana esté obligada a atender ni, por supuestos, ni mucho menos a pagar.

Yo entiendo que el Partido Popular, igual que Esquerra Unida, quizá por diferentes motivos, no tendrán inconveniente en votar favorablemente esta enmienda.
En este caso, entendemos que la iglesia tiene la oportunidad también de ser solidaria en estos momentos de crisis y que la iglesia y el Partido Popular no tendrán inconveniente en que el dinero que está en la partida correspondiente de los presupuestos de La Generalitat se destine…, sea solidaria y se destine a los valencianos que lo están pasando peor en estos momentos de crisis.

Y pongo un ejemplo.
Para los socialistas valencianos no es justo que la partida para la lucha para la prevención del sida tenga un coste de 4.
000 euros y que al año se estén pagando 18.
000 euros en salarios a sacerdotes.
Nos parece del todo injusto.
Entendemos que si hay recortes debe haberlos para todos.
Para los valencianos ya los están llevando a cabo; para los sacerdotes, desde luego, para Calatrava, para Ecclestone y para otros tantos gastos que de manera innecesaria se están llevando a cabo.

Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Martínez.

¿Torn d'acceptació o no de l'esmena?
Té la paraula la senyora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Gràcies.

Bé.
Des d'Esquerra Unida no anem a acceptar l'esmena.
I no l'anem a acceptar perquè la nostra proposició no de llei té dos punts.
Un primer punt, on parla de la derogació d'eixe conveni de la Generalitat valenciana amb l'Església catòlica per a l'assistència….
, per a la religió als hospitals, assistència religiosa catòlica als hospitals.
I en eixe punt entenc que estem d'acord.

Però la nostra proposició no de llei té un segon punt, que és el que parla de revisar els acords amb la Santa Seu per a eliminar els privilegis econòmics que manté actualment l'Església catòlica en virtut d'aquestos acords.
I en este punt sembla que no estem d'acord.

Per tant, no podem acceptar l'esmena perquè seria pervertir la nostra proposició no de llei.
Nosaltres volem que s'acaben els privilegis amb l'Església catòlica, i per això hem presentat també la proposició no de llei, eixe altre segon punt.
No és només una qüestió que se pague als capellans dels hospitals, sinó que també és la qüestió de revisar eixos acords.

Jo crec que el Partit Socialista torna a demostrar que no estan per acabar amb els privilegis econòmics que té l'Església catòlica en el nostre país, en el nostre estat.

Fa dos setmanes no van recolzar el referèndum monarquia o república, avui no estan per acabar amb els privilegis econòmics de l'Església catòlica.
I, bé, de fet és que els acords amb la Santa Seu no es van tocar durant el govern de Felipe González i tampoc es van tocar amb el govern de Zapatero, trenta anys després.

Per tant, crec que en este punt dels privilegis econòmics a l'església, el Partit Socialista i Esquerra Unida estem prou lluny i és impossible arribar a un acord.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Per a rèplica, senyora Martínez.

La senyora Martínez Ruiz:

Sí, senyor president.

Como ya le he dicho, señora Albiol, entendemos que este no es el momento ni el lugar para debatir, porque entendemos que se trata de llevar a cabo un debate más amplio, para debatir en estas Corts si se debe revisar o no y en qué sentido, porque no se trata de derogar o no, o quitar privilegios o no, sino de revisar esos acuerdos con la Santa Sede.
Y, como digo, este no…, entendemos que no es el momento ni el lugar para llevar a cabo ese debate que entendemos debe ser complejo y mucho más amplio.

Lo que sí que vemos adecuado, y creo que ahí coincidimos plenamente, es que los valencianos dejemos de sufragar el coste de estos servicios.
Por eso, este grupo ha decidido presentar esta moción para intentar…, o con el ánimo y la voluntad si no llegamos a ese acuerdo tan amplio, incluso que sean estas Cortes quienes se pongan a revisar, que entiendo que no es competencia, esos acuerdos con la Santa Sede.

Hemos presentado esta enmienda para que todos los grupos al menos podamos estar de acuerdo y se lleve a cabo ya el hecho de que en los próximos presupuestos, que después de vacaciones se van a elaborar por parte de La Generalitat, evitemos que el dinero de los valencianos….
, que es lo que en este momento a mí y a este grupo parlamentario más le interesa, que de manera inmediata ya en los próximos presupuestos no se destine ni un euro más, ni un céntimo más a pagarle a sacerdotes por realizar las prácticas religiosas.

Como digo, entendemos que es un debate mucho más amplio.
Y la enmienda pensábamos que era una manera de llegar todos los grupos parlamentarios a un acuerdo -insisto- para que no continuemos pagando estas prácticas religiosas, porque a este grupo es lo que, desde luego, más le interesa.

Porque lo que tenemos muy claro, y ahí coincidimos plenamente, es que entre elegir si deben existir o no espacios de culto en centros sanitarios y si debe pagarse el coste de esto por los valencianos o mejorar servicios públicos, yo creo que todos estamos de acuerdo en que se mejoren esos servicios públicos.

Y además, veo una oportunidad para que de manera inmediata, como he dicho, esto se pueda llevar a cabo, sin perjuicio de que su grupo parlamentario presente otra proposición no de ley y se abra un debate mucho más amplio sobre la revisión en concreto de los acuerdos con la Santa Sede.
Pero, vamos, este grupo entiende que lo prioritario en este caso es dejar de pagar a la Iglesia católica y a los sacerdotes por los servicios que prestan.
Y si la Iglesia católica quiere seguir prestándolos, pues sin ningún problema, que los costeen ellos y los paguen con dinero…, con sus propios presupuestos.

Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Martínez.

Senyora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Gràcies.

Bé, jo crec… En tot cas, som nosaltres els que instem el Partit Socialista a presentar eixa proposició no de llei, perquè nosaltres n'hem presentat una, n'hem presentat una amb dos punts.
El Partit Socialista no està d'acord amb els dos punts de la proposició no de llei.
I, per tant, si algú ha de presentar una proposició no de llei és el Partit Socialista.
Jo inste que presenten eixa proposició amb eixe punt de revisar o de derogar l'acord per a l'assistència catòlica als hospitals valencians.

I sobre els acords amb la Santa Seu, que era el segon punt de la nostra proposició no de llei, no estem demanant en ningun moment que siguen Les Cortes les que revisen eixos acords amb la Santa Seu.
La proposició no de llei diu que Les Corts insten el Consell perquè insten el Govern d'Espanya, que és qui els té de revisar, els acords amb la Santa Seu.

Ja sabem, evidentment, que no és una competència de les Corts Valencianes, però estem farts d'aprovar proposicions no de llei instant el Consell que inste el Govern d'Espanya, perquè els valencians i valencianes també ens podem pronunciar sobre aspectes de la vida política o de competències estatals.

Per tant, la fórmula és correcta.
No estem demanant que…, no estem dient que siga una competència autonòmica, sinó que assumim que és una competència estatal, i per això instem el govern d'Espanya, el govern de l'estat espanyol, a fer aquesta revisió i acabar amb eixos privilegis econòmics.

Res més.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Albiol.

Il·lustre diputada Mireia Mollà, de Compromís, té la paraula.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Anem a vore.
El Grup Parlamentari Compromís va a votar a favor d'aquesta proposta.
I a més, no entenc molt bé el debat, per què s'ha situat en una cosa que jo no la comprenc.

Este acord se pot dur a terme en estos pressupostos que se van a elaborar.
L'únic que diu és: «Escolten, deroguen este conveni que existix», amb la qual cosa, efectivament, ja no se sufraga eixa activitat que té l'Església catòlica en els centres hospitalaris públic a costa de l'erari públic.
I acordem estes Corts que s'òbriga el debat allà on té la competència d'obrir-se el debat sobre, efectivament, la revisió dels acords entre l'estat espanyol i la Santa Seu.
I parla de la revisió.

I quan va un poquet més enllà, diu: «Per a eliminar privilegis.
» Però, clar, s'hauran de determinar quins són els privilegis i quins no.
Probablement, per a alguns els privilegis en són uns, per a altra a la millor no són tants com els que nosaltres entenem que estan en este acord entre l'estat i l'Església catòlica, però que se revise.

Perquè la qüestió és: ¿ací creem que açò no està en el debat públic?
Perquè jo sí que crec que està en el debat públic.
Una altra cosa és que pugam dir: «Bé, és que és el primer que a un li ve al cap quan s'alça pel matí.
» Probablement el que passa és que a un el primer que se li ve al cap, una, és trobar feina; o dos, mantindre-la si la té.

Bé.
Però sí que és cert que açò també està en el debat públic.
Els privilegis de l'església és comentat.
El que abans a la millor no era una preocupació ara ho és.
Per a alguns una preocupació, per a altres una vergonya, per a altres una indignació, per a altres està justificat, però està en el debat públic.
I jo crec que està en el debat públic, i situant-se, efectivament, del costat que hi han privilegis que no són suportables en un estat aconfessional i amb els diners públics.
I això, per a mi, sí que està en el debat públic.

Probablement els grups majoritaris no ho vegen en el debat públic, perquè si no, ¿per què no volem instar que se parle d'açò en el Congrés, que és el que diu aquesta proposta?
Em pareixeria al·lucinant que el Partit Socialista no la votara a favor, sincerament.
El Partit Popular, doncs, bé, probablement ja sabem…, perquè últimament tenen moltes negociacions amb l'Església catòlica de tot tipus, quasi més que negociacions amb altres sectors econòmics i socials de la nostra societat que necessitarien de la implicació del govern.

Però, a més a més, jo crec que cal trencar ja este statu quo de l'Església catòlica, fins el punt que fixen-se vostés si açò està en el debat públic que quan s'ha obert, l'Església catòlica és qui ha reaccionat primer.
I això que té un govern majoritari del Partit Popular, que saben de sobra que no li van a menejar la cadireta en els privilegis a l'església i, si poden, encara li'ls augmenten.
Però l'església és la primera que ha reaccionat, perquè sap que en el carrer ara se parla d'açò.
I se parla molt mal dels privilegis que estem sufragant entre tots i totes a l'Església catòlica.
Fins i tot els catòlics parlen d'açò, de l'statu quo que té la jerarquia de l'Església catòlica.

I està molt clar, ho van dir, va ser l'amenaça que van posar damunt la taula: «Toquen-mos els privilegis, que nosaltres l'atenció social que venim fent, per exemple, en les cases caritat, Càritas, etcètera, etcètera, la retallarem.
» I va tindre d'eixir la gent, per exemple, de Càritas dient: «¡Eh, cuidao!
, no mos estan representant eixa jerarquia de l'Església catòlica, quan diu que l'atenció que nosaltres fem és a canvi que mos mantinguen els privilegis.
» Nosaltres l'atenció la fem per una qüestió de fe, de…, bé, d'implicació…, bé, totes estes coses que argumenten, però no perquè vostés, jerarquia de l'església, mantinguen els privilegis.
¡Cuidao en utilitzar-nos!
Però va ser una amenaça.

I, clar, que això no ho entengam com a una qüestió de normalitat, és a dir, que estigam sufragant, en este cas, amb diners públics propis valencians, en els hospitals públics, però podríem parlar també de les nòmines d'aquelles que impartixen religió en les escoles, etcètera, que ho paguem entre tots i totes.
I només que l'Església catòlica, que és la viva mostra que allò de la libertad religiosa a vostés… Diu: «Libertad religiosa, pero pago solo al contado a unos», a un sector concret, que és l'Església catòlica, a una religió concreta.

Doncs bé, que esta amenaça s'entenga com a normal.
.
.
, quan ve a dir una cosa molt clara, una: els governs no estan garantint l'atenció social.
I, per tant, l'església creu que la seua atenció social està suplint esta mancança dels governs.
I a part, ho estan veient com a manera de fer xantatge, perquè saben de sobra que el que tenen i el que gaudixen són privilegis, perquè si ho veren amb altre tipus de normalitat, ho justificarien d'una altra manera, no amenaçant d'esta, d'esta…, com fan.

Jo entenc que açò està en el debat públic, que n'hi ha alguns que mos posicionem clarament; altres també se posicionen clarament, però en un altre costat i hi ha ambigüitats.
I davant d'açò, doncs que la gent -que efectivament d'açò sí que s'està parlant- veja qui està prioritzant veritablement la llibertat de creença, però també la llibertat que amb els diners públics se facen les coses públiques i no, efectivament, el gaudir de forma exclusiva d'una creença en els centres, en este cas, hospitalaris, però també podríem extrapolar-los als centres educatius.

Res més.
Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Mollà.

Per a fixar posició, per part del Grup Popular, la il·lustre diputada senyora Angélica Such té la paraula.

La senyora Such Ronda:

Gràcies, president.

La Constitución española, en el artículo 16, establece que los poderes públicos tendrán en cuenta las creencias religiosas de la sociedad española y que mantendrán las consiguientes relaciones de cooperación con la iglesia católica y las demás confesiones.

La Ley orgánica 7/1980, de libertad religiosa, establece, en el párrafo tercero, del artículo 2, que los poderes públicos adoptarán las medidas necesarias para facilitar la asistencia religiosa en los establecimientos públicos, militares, hospitalarios, asistenciales, etcétera.

Además de esta normativa estatal hay que hacer referencia a la normativa pactada entre la iglesia y el estado.
Ustedes han hecho referencia a los acuerdos entre la Santa Sede y estado español, el 3 de enero de 1979, acuerdo que tiene naturaleza jurídica de tratado internacional entre estados y que establece la obligación del estado de garantizar el ejercicio del derecho a la asistencia religiosa de los ciudadanos internados en hospitales, entre otros centros públicos.

Fue en cumplimiento de este artículo, de este tratado internacional, por lo que en el año 1985, gobernando España el Partido Socialista, se suscribió un acuerdo marco entre el ministerio, entre el Insalud y la Conferencia Episcopal.
Acuerdo que influiría en los convenios firmados entre las distintas comunidades autónomas y la iglesia.
Y, en concreto, el que suscribió la Generalitat valenciana, a través de la Conselleria de Sanidad, en el año 1992 y cuya supresión hoy se insta por parte del Grupo de Esquerra Unida, con el apoyo, al parecer, del resto de los grupos de la oposición.

Todo el marco al que, bueno, parte, parte, todo el marco jurídico al que he hecho referencia tiene un objetivo común, que no es otro que el de posibilitar la asistencia religiosa para aquellas personas que se encuentran hospitalizadas y, por tanto, impedidas para poder asistir por sí mismas a obtener respuesta a su demanda espiritual fuera del entorno hospitalario.

La Constitución obliga a los poderes públicos a tener en cuenta las creencias religiosas de la sociedad española.
Y, según el CIS, más del 70% de los españoles se declaran católicos.
Por tanto, nosotros entendemos más que justificado que la Generalitat valenciana facilite esta asistencia a los valencianos que se encuentran hospitalizados.

Si bien el convenio se firmó hace ya muchos años, es cierto, gobernando esta comunidad el Partido Socialista, nosotros lo entendemos adecuado, lo hemos mantenido en el tiempo y consideramos que debe continuar en vigor.
Y ello porque estamos hablando de que los pacientes tienen derecho a recibir una asistencia integral en los centros hospitalarios y de que la administración tiene la obligación de facilitarlo.

No consideramos, señorías, que se esté hablando de lo que ustedes denominan privilegios de la Iglesia católica.
De lo que estamos hablando, señorías, es del derecho de los pacientes, del derecho de sus familiares y derecho del personal sanitario en muchos casos.
De personas que padecen enfermedades en distintos estados de gravedad, hospitalizados en planta o en la unidad de cuidados intensivos y que demandan asistencia religiosa, católica, y que a nuestro entender tienen derecho a recibirla.

Si en todos los ámbitos buscamos la atención integral de las personas, ¿por qué no vamos a buscarla en los pacientes hospitalarios que, junto a la asistencia médica de enfermería, de alojamiento digno, de sustento, etcétera, requieren de una atención espiritual según sus creencias?

La necesidad de ofrecer a los pacientes esta atención integral la recoge incluso la guía práctica para uso del personal hospitalario que en su día dictó la ministra federal de Asuntos Sociales de Bruselas y, leo textualmente, dice: «El acercamiento espiritual parte de la convicción, ampliamente compartida, de que el tratamiento preventivo, curativo o paliativo no puede limitarse a los aspectos somáticos sino que debe abordar todas las dimensiones de las personas y establece unas orientaciones destinadas a católicos, protestantes, anglicanos, ortodoxos, judíos, musulmanes o laicos.
»

Y por supuesto que desde el Grupo Popular consideramos que esa asistencia debe facilitarse desde cualquier confesión religiosa.
Y por eso nos parece correcta la supresión de los acuerdos de cooperación entre el estado español con la federación de entidades religiosas evangélicas de España, con la federación de comunidades israelitas de España y con la comisión islámica de España.
Y por eso nos parece correcta la suscripción que ha hecho la Agencia Valenciana de Salud de nuestra comunidad con el consejo evangélico de la Comunidad Valenciana del día 25 de marzo del año 2013.

Ahora bien, atendiendo a la realidad social, en cumplimiento de un mandato constitucional, la demanda mayoritaria, y con mucha diferencia, les guste o no, es de asistencia católica, esto es así.
Y esa misma realidad es la que hace que el convenio que nos ocupa se encuentre totalmente en vigor.

Y, probablemente, por reconocer esta realidad incontestable de las últimas regulaciones que ha habido en nuestro país en material similar a la que nos ocupa, como ha sido la del servicio religioso castrense, se ha llevado a cabo por parte del gobierno central en el año 2011, siendo ministra de Defensa doña Carmen Chacón.
Y a nosotros nos parece bien.
Como nos parece bien el convenio del que hoy estamos tratando, pero que no parece que opinen lo mismo los diputados del Grupo Socialista a partir de la enmienda que se ha presentado y se ha debatido.

Por tanto, señorías, el convenio, cuya derogación hoy se insta, tiene como principio básico el derecho de los pacientes, el derecho de los individuos a la libertad religiosa y de culto, concebido como un verdadero derecho real, un derecho positivo, que La Generalitat no solo reconoce, tutela y garantiza sino que lo hace posible.

Y acabo ya, presidente.
Porque compartimos desde el Grupo Popular este principio y su necesidad de garantizarlo a los pacientes hospitalarios, porque no cabe la derogación unilateral de un convenio suscrito entre partes, más cuando este convenio es en cumplimiento de un tratado internacional, y porque no cabe que un gobierno autonómico no inste sino que en su proposición no de ley se utiliza la palabra exija al gobierno central la revisión de unos acuerdos, desde el Grupo Popular no vamos a apoyar esta iniciativa.

Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Such.

Per a què vol la paraula, senyora Martínez.

La senyora Martínez Ruiz:

Per a replicar un minut a Mireia Mollà i a…

El senyor president:

A Mireia Mollà se li ha passat el torn…

La senyora Martínez Ruiz:

Bueno, pues a Angélica Such del Partit Popular.
(Remors)

El senyor president:

El reglament diu que aquell que siga contradit en els seus arguments té dret a un torn de rèplica.
Referisca's, senyora Martínez, exclusivament… (Remors)

Vosté queda aparcada perquè vosté tanca el debat, o vol replicar vosté primer?

La senyora Mollà Martínez:

Però jo tanque el debat?

El senyor president:

Tanca el debat de l'oposició.
Vol rèplica ja o vol esperar que replique la senyora Martínez?
Perquè és que la rèplica de la senyora Martínez dóna lloc a un altre torn de rèplica per part de la senyora Such, exclusivament per a allò que haja sigut contradita en els seus arguments.

La senyora Martínez Ruiz:

Simplemente para insistir y ratificarnos en lo que es el objeto de nuestra enmienda, porque se ha comentado, por un lado, que no estamos a favor de eliminar los privilegios de la iglesia y, por el otro lado, por parte del Grupo Popular, también parece que no tiene claro cuál es nuestra posición.
Y simplemente para dejarla clara.

Nuestra posición queda perfectamente determinada en la enmienda que hemos presentado.
Por un lado, el Grupo Parlamentario Socialista quiere que se derogue de manera urgente el convenio firmado entre La Generalitat y los obispos de la Iglesia católica, de las diócesis de Valencia, Orihuela, Alicante, Segorbe, Castellón y Tortosa, que se firmó en el año 1992, porque entendemos que ahora se dan otras circunstancias.

Y queremos y pedimos en la moción que se suscriba, de conformidad con el artículo 16.
3 de la Constitución española, dentro de ese marco de relaciones que deben existir, porque así lo dice la Constitución, entre la Iglesia católica y el resto de asociaciones y confesiones religiosas, un nuevo convenio con todas ellas para que se tenga en cuenta la pluralidad de todas estas confesiones.

Y en este punto deja muy claro: «…sin que este servicio tenga que ser pagado con cargo a los presupuestos de La Generalitat».
No hablemos de privilegios o no, sino que ni un solo euro de todos los valencianos se destine a pagar prácticas religiosas, insisto, de ningún tipo.
Y desde luego no la católica en base a este convenio.
Insisto, porque lo prioritario, porque entendemos que esto no es un servicio público al que tenga que estar obligada La Generalitat y porque lo prioritario es atender, no seguir recortando y atender esos servicios públicos esenciales para todos los y las valencianas.

El senyor president:

Gràcies, senyora Martínez.

La rèplica no se genera pel que diga la senyora Martínez en l'esmena, que ja ha decaigut, donat que la senyora Albiol no l'ha acceptada.
La rèplica se genera perquè en els arguments que ha utilitzat la senyora Such ha contradit els arguments que ha utilitzat la senyora… (Remors) També està en el seu dret, clar que sí.
Mire, senyora Mollà, el reglament no ho impedix.
El reglament diu que tot aquell que haja sigut contradit, si així ho estima la presidència, té dret a rèplica.
(Remors)

Per tant, senyories, el reglament és per a complir-lo.
Ha utilitzat un dret que li concedix el reglament i eixe dret ara du a que la senyora Such puga replicar-li, si vol demanar la paraula.

Té la paraula la senyora Such.

La senyora Such Ronda:

Señor presidente, brevemente.

Yo no he contradicho los argumentos del Partido Socialista.
Dije que igual no nos ha quedado claro.
Su exposición ha sido clara, perfecta y he de decirle que me ha quedado perfectamente claro que ustedes quieren la suscripción de otro convenio donde no haya coste económico para la Generalitat valenciana con las distintas confesiones.

Yo me he limitado a decir, cuando he utilizado el que en el año 2011 la señora Chacón, siendo ministra del Gobierno de España, hace una regulación, la última que yo conozco ahora mismo, de un tema similar al que hoy estamos debatiendo, que es el tema de la atención castrense, de los sacerdotes castrenses y que se establece así.

Me he limitado a decir que nosotros lo compartimos y que al parecer ustedes no.
Entonces tienen ahora mismo una postura distinta.
Como me he limitado a decir que nosotros compartimos el convenio que en el año 1992 suscribe, estando gobernando en esta comunidad por el Partido Socialista, la Conselleria de Sanidad con la Iglesia católica y que al parecer ustedes no.
Y así ha sido.

Por lo tanto, yo no he contradicho, creo, sus argumentaciones.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Such.

Senyora Albiol, m'ha dit que volia replicar a la senyora Such?
Està en el seu dret, té la paraula.

La senyora Albiol Guzmán:

Gràcies.

Senyora Such, l'article 16 de la Constitució, que parla de la cooperació amb les religions, o la llei de llibertat religiosa no estan parlant de privilegis amb l'Església catòlica.
Els privilegis amb l'Església catòlica els atorga eixe concordat, eixe acord amb la Santa Seu, que és el que nosaltres avui ací demanem que se derogue i que s'eliminen eixos privilegis econòmics que té l'Església catòlica.
Eliminar els privilegis catòlics no va ni contra la Constitució, ni contra la llei de llibertat religiosa, al revés.
Els privilegis a una confessió en particular és un atac a eixa llibertat religiosa.

Nosaltres el que demanem és que s'elimine el privilegi de ser l'única religió que té un espai en exclusiva als hospitals valencians.
El privilegi que els capellans siguen pagats per l'erari públic.
I això no és un atac a la llibertat religiosa, al contrari, al contrari, això és posar totes les religions per igual, totes per igual.
I que ninguna tinga un espai en els hospitals o que el tinguen totes, ja dic que això podria ser discutible.
Ara bé, el que no és discutible és que se pague el sou de ningú, ni dels capellans, ni de ninguna altra confessió religiosa.
Perquè són activitats privades, perquè formen part de la vida privada de cadascú i no és un servei públic.

Un servei públic és l'ensenyament, un servei públic és la sanitat, però no és l'assistència religiosa.
Això no és un servei públic, això depén ja de cadascú.
I, per tant, els creients hauran de ser els qui paguen als seus capellans i els qui tinguen els seus espais en les seues esglésies o en les seues mesquites…

El senyor president:

Senyories, per favor.

La senyora Albiol Guzmán:

Gràcies.

…o en l'espai que consideren.
Perquè vostés sempre parlen que és un dret que tenen els catòlics.
Bé, perdone, ¿i la resta no el tenen?
Perquè la resta no el tenen, en estos moments no el tenen.
En estos moments només se paga els capellans catòlics, no se paga la resta de líders d'altres confessions religioses, no se'ls paga el sou, ¿veritat?

Per tant, no és una qüestió de drets de tots sinó que és una qüestió que vostés només defensen el dret del catòlic a tindre eixa assistència, però no de la resta.
Nosaltres el que diem és que a ningú se li pague el sou, que això s'ho paguen els seus creients.

Ara bé, de la seua argumentació el que m'ha semblat més esperpèntic és que vosté parle que la religió forma part d'eixa assistència sanitària integral.
Mire, senyora Such, assistència sanitària integral se referix a que volem ambulàncies vint-i-quatre hores, a que no volem llistes d'espera, a que volem punts d'atenció continuada vint-i-quatre hores per la nit, a que volem que els immigrants tinguen assistència sanitària, a que volem que no hi haja un any de llista d'espera per a fer-se una colonoscòpia o un any o sis mesos, que n'hi ha, sis mesos que n'hi ha per a fer-se una ecografia o huit mesos per a fer-se una ressonància magnètica.
Això és el que s'ha d'assegurar, això és el que s'ha d'assegurar i no estan assegurant vostés.

I vosté me parla que és un dret de l'assistència integral que la gent tinga el capellà en l'hospital i que puga rebre allí la missa o la confessió?
Això no forma part d'un dret de la ciutadania, això no forma part del servei públic, això no és assistència integral.
Jo crec que el Partit Popular haurien de començar a diferenciar entre les qüestions científiques i les qüestions espirituals.
I la sanitat és una qüestió científica, però no espiritual.

I, per tant, tenim dret a que tinguem una bona assistència mèdica en tots els hospitals, en tots els centres de salut del País Valencià.
Però això no pot incloure de cap de les maneres les qüestions de fe de cada persona o les qüestions espirituals de cada persona.
Perquè cada persona pot tindre fe i creure en mil coses i això no forma part de l'assistència sanitària.

De totes maneres, nosaltres tenim clar que vostés mai van a tocar els privilegis econòmics de l'Església catòlica, perquè «favor con favor se paga».
I està clar que la llei d'educació del senyor Wert o la llei de Gallardón sobre l'avortament no ixen de la nada.

I, evidentment, respecte al Partit Socialista, també han demostrat ja en moltes ocasions que ells tampoc van a tocar els privilegis econòmics.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Albiol.

Senyories, finalitzat el debat, passem.
.
.
(Veus) Ah!
, sí, sí, sí.
(Veus) Sí, sí, té la paraula, clar, clar.

La senyora Such Ronda:

Gràcies, senyor president.

Señora Albiol, yo siento que mi argumentación le haya parecido esperpéntica.
Sinceramente, a mí, la suya no.
Yo no la comparto, no la comparto prácticamente en nada, pero esperpéntica no me ha parecido.

En todo caso, yo no he referido algo, cuando hablo de la asistencia integral, de mi opinión personal.
Yo he leído textualmente una guía práctica, remitida desde Bruselas, para la atención hospitalaria de los pacientes, en la que se habla -la tengo a su disposición- de la asistencia integral junto a la necesidad de abordar los temas somáticos, otro tipo de temas que piden los pacientes.

En todo caso, señora Albiol, yo se lo he dicho antes y se lo reitero.
Yo no creo que estemos hablando aquí de los privilegios de la Iglesia católica, yo creo que estamos hablando de los derechos de los pacientes.
Y usted dice lo que dice la Constitución y lo que dice la Ley de libertad religiosa.
Señora Albiol, es que lo que dice es que los poderes públicos tienen que garantizar esa asistencia.
Es lo que dice… (Veus) Sí, señora.
Es lo que dice la Ley de libertad religiosa -la tengo a su disposición- en el artículo que he referido… (Veus) He dicho la Constitución y la Ley de libertad religiosa en el artículo… .

El senyor president:

Senyora Mollà, per favor.

La senyora Such Ronda:

.
.
.
Y la Constitución obliga a los poderes públicos a tener en cuenta las creencias de la sociedad española.

Bien, en todo caso, señorías, este convenio de nuestra comunidad es un convenio que nace de los acuerdos a los que hemos hecho referencia y que tiene suscrita la comunidad de Madrid, de Castilla-León, de Galicia, de la Junta de Andalucía, de Extremadura…, entre otros.
También tengo aquí a su disposición los convenios.
Nosotros mostramos nuestra conformidad con todos ellos.
Ustedes está claro que no.

Yo sé que a ustedes no les gusta la comparativa autonómica y no voy a hacerla, y no voy a hacerla porque, como le digo, nuestro grupo está de acuerdo en esos convenios, lo haya firmado la Junta de Andalucía, la de Extremadura o la comunidad de Madrid.

Lo que sí sería bueno es saber por qué en esas comunidades… ¿Cuáles son las argumentaciones que se esgrimen en aquellos lugares donde ustedes cogobiernan para mantener estos convenios a cargo de la Junta de Andalucía, Extremadura y demás?
Y, ¿por qué aquí no?
Únicamente, por entender cuál es la argumentación… (Veus)

El senyor president:

Per favor, senyora Albiol.

La senyora Such Ronda:

Quizá obedezca, señora Albiol… Yo creo que obedece a que cuando se gobierna se está más cercano de la demanda social mayoritaria.
Y creo que los gobernantes, incluso cuando son de su grupo, en ejercicio de una actuación responsable, priman los intereses de la ciudadanía y la demanda mayoritaria de la ciudadanía sobre los intereses ideológicos y sobre los intereses partidistas.
Y, cuando no se gobierna, la labor es diferente.
Creo que por ese motivo el resto de comunidades mantienen estos convenios.
Porque, al final, la demanda social mayoritaria es la que debe marcar la actuación del gobernante.

Si utilizamos las cifras de las demandas que ha habido… (Soroll de papers) Bueno, les diré algunas.
En el hospital de La Fe, referente no sólo en nuestra comunidad, sino en España -pero hablemos de nuestra comunidad-, he de decirles que, en las cifras que tengo, desde el período 2011 a junio 2013 la solicitud que ha habido de administración de determinados sacramentos en planta y en la UCI: sacramento -mire, aquí mi compañera me lo saca- de la unción de enfermos, entre otros, ha sido de 567; de las comuniones administradas en planta y unidad de cuidados intensivos, señora Albiol, 29.
402; de asistencias a celebraciones litúrgicas, 19.
690.

Quiero decirle, es incontestable que hay una demanda mayoritaria.
Yo le he dicho que comparto los convenios que se han suscrito, y hace nada, con la Iglesia evangélica en nuestra comunidad.
El contenido de esos convenios yo no lo analizo.
Dos partes, cuando firman un convenio, están de acuerdo en las cláusulas del convenio.
Y esos convenios, como los que se han suscrito a nivel internacional con las confesiones, todas las que yo antes le he hecho referencia, nuestro grupo los comparte íntegramente y éste también.

Y si hay una ley en vigor que establece la obligación del poder público de facilitar esa asistencia, y si hay una constitución que establece que se ha de tener en cuenta la demanda mayoritaria y la creencia mayoritaria, y tenemos un CIS que dice que más del 70% de los españoles se declaran católicos, nosotros consideremos que ese convenio que les digo, suscrito en el año 1992 -constante el gobierno socialista, da lo mismo- o en el año 1985 y gobernando España el Partido Socialista, nosotros consideramos que hoy, a pesar del tiempo transcurrido, está en vigor.

Y por eso y por lo que le he dicho antes además, porque cuando un convenio procede de un tratado internacional no cabe la derogación unilateral y, por tanto, no se podría plantear de este (inintel·ligible) .
.
.
la proposición no de ley tampoco, desde el Grupo Popular -y termino-, porque consideramos que el paciente hospitalario tiene derecho a esa atención, desde el Grupo Popular vamos a votar en contra su iniciativa.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Such.

Ara sí, finalitzat el debat, passem a votar la iniciativa que ha defensat la senyora Albiol.
Vots a favor?
Gràcies.
Vots en contra?
Gràcies.
Abstencions?
Gràcies.
4 abstencions, 8 vots en contra i 2 a favor; queda rebutjada la iniciativa.

Proposició no de llei sobre l'inici immediat del procediment administratiu sancionador a totes aquelles empreses adjudicatàries de les llicències de TDT que estiguen incomplint tant el que hi ha disposat en la Llei 1/2006, de 19 d'abril, del sector audiovisual, com les normes per les quals es va regir el concurs públic de concessió, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 53.
060, BOC número 157)

El senyor president:

Passem al punt 11, últim de l'ordre del dia, que és: presa en consideració de la proposició no de llei sobre l'inici immediat del procediment administratiu sancionador a totes aquelles empreses adjudicatàries de les llicències de TDT que estiguen incomplint tant el que hi ha disposat en la Llei 1/2006, de 19 d'abril, del sector audiovisual, com les normes per les quals es va regir el concurs públic de concessió, presentada pel Grup Parlamentari Socialista, registre d'entrada número 53.
060.

Per a la seua defensa, té la paraula l'il·lustre diputat Josep Lluís Moreno Escrivà.
(El senyor Moreno diu: «Em toca a mi?
») Té la paraula.
(Veus) Sí, sí, li l'he donat.

El senyor Moreno Escrivà:

Gràcies, president.

Senyories, ens trobem davant d'un d'estos exemples que farien que si qualsevol observador internacional, dóna igual que fóra de l'ONU o d'una altra galàxia, vinguera a vore'ns hui se n'adonaria, amb sols aquest detall, de quin és l'estat de descomposició democràtica en què es troba esta comunitat i les institucions que la governen.
Perquè, si vostés han llegit exactament la PNL que hem presentat, és una PNL que podria resumir-se en: «Per favor, complisquen la llei.
» Hem arribat al punt en què hem de presentar PNL per a demanar que, per favor, per favor, el govern valencià complisca les lleis que aprova i manté en vigor.
Perquè es donen, respecte a la situació de les TDT -de les televisions digitals terrestres- que emeten en el nostre territori, uns casos curiosíssims:

Per una banda està l'estat dels expedients o, més encara, la no-existència d'expedients sancionadors des que va entrar en vigor la llei audiovisual valenciana -d'això en parlarem ara.

La segona, casos recentment denunciats per la Sindicatura de Comptes i posats de manifest en els darrers dies per eixe mal de cap reiterat que tenen vostés, que es diu la directora general de Radiotelevisió Valenciana, que va posar damunt de la taula, en l'últim consell d'administració, factures a televisions digitals terrestres per valor de centenars de milers d'euros que es deuen a l'administració valenciana i que el seu govern ha decidit condonar.
.
.
, en fi, convalidar per una publicitat que, en alguns casos, és impossible que s'emeta, en el que no és més que una malversació de fons -i d'això també en parlarem.

I, finalment, el cas de les TDT acabat ja trufat per la seua resistència a complir la llei, en este cas a complir una sentència del Tribunal Suprem, que els diu que deurien vostés.
.
.
, perquè ho van fer malament, va ser un gran escàndol lligat als grans escàndols de corrupció que els envolten a tots vostés per tots els costats, perquè van adjudicar les llicències de TDT de manera fraudulenta.

Anem allà.
Miren, la diputada Eva Martínez i jo mateix ens vam presentar el 24 de gener, el 24 de gener, en la conselleria de presidència per a poder accedir als expedients.
Demanàvem els expedients sancionadors iniciats per la conselleria de presidència per vulneració de la Llei 1/2006, del sector audiovisual, des del moment de la seua entrada en vigor.

Com és habitual, ens van obsequiar en el que és la seua tàctica habitual, donar-nos un muntó de fem entre la qual haguérem de buscar la informació per a, finalment, adonar-nos que la informació que demanàvem tampoc estava tota, perquè només ens donaren aquells que havien acabat, però els que se suposa que tenien iniciats o havien sigut sobreseguts no ens els van donar.

Es van comprometre -ho recordarà la diputada i, si no, ací consta, en les al·legacions que vam fer- a que teníem nosaltres raó perquè el que demanàvem era tot, que ens cridarien perquè tornàrem a anar.
A vosté l'han cridat, senyora diputada?
No.
A mi tampoc.
Això és normal en una administració que es dedica bàsicament a ocultar informació i, sobretot, a incomplir la llei.

Valga com a exemple d'incompliment flagrant de la llei este cas.
Butlletí Oficial de l'Estat, 7 d'agost -agost, eh?
- de 2012, disposición transitoria tercera -és de la llei de Radiotelevisió Valenciana-: «El primer contrato programa al que se refiere el artículo 4.
3 deberá -açò és una llei, eh?
; ja sé que a vostés no els sona açò, però és una llei, val?
-, deberá suscribir-se en el plazo máximo de tres meses.
» No n'hi ha contracte programa i estem a punt de tornar a agost.
Vostés són dels qui no complixen la llei, perquè ho entenguen.

Miren, l'altra llei que vostés no complixen de ninguna de les maneres, i per això hem de fer una PNL per a vore si s'animen a complir la llei -això de no complir la llei, ja qualifiquen vostés com es diu, val?
-, és la que fa referència a la Llei, com dic en la mateixa PNL, 1/2006, de 19 d'abril, del sector audiovisual, aprovada per vostés, que diu en el seu títol primer, en les disposicions generals, diu que té per objecte regular els continguts de la programació emesa per televisió i altres mitjans audiovisuals de comunicació social.

Parla del foment de la llengua i la cultura pròpies, però en eixe dia es veu que això de l'iber no ho tenien a mà, però.
.
.
, en fi, tampoc ho fan.
I diu en l'article 4: «Correspon a La Generalitat, a través del departament que ostente les competències en matèria audiovisual, el foment de totes les activitats relacionades amb la creació, producció, investigació i conservació d'obres audiovisuals valencianes, així com la regulació de la seua difusió dins del seu àmbit de competència territorial.
» I en l'apartat e diu: «El control del compliment de la normativa general de l'audiovisual en l'àmbit de la Comunitat Valenciana i de l'exercici de les corresponents potestats inspectores sancionadores, sense perjudici de les competències que la present llei atribuïx a un consell audiovisual -que vostés es neguen, malgrat que és un manament de l'Estatut d'autonomia, a constituir-.
.
.
», sense perjudici -diu- de les competències que tinguera el consell audiovisual.
I enumera tot el que és.
.
.
Els operadors han de reservar el 20% del seu temps d'emissió a obres audiovisuals i cinematogràfiques valencianes; es reservarà un mínim del 10% del temps total a obres valencianes -ja ho vaig dir, no ho repetisc-; accessibilitat a persones amb discapacitats auditives, visuals, etcètera, etcètera; respecte al pluralisme (rialles) -açò és boníssim- polític, religiós i social i cultura i ideològic.
.
.

En fi, vostés tenen, des d'este dia i des del dia en què adjudicaren les TDT, un rosari de TDT, la major part vinculades a organitzacions o bé relacionades amb la corrupció -com les del senyor Fenoll- o bé directament d'extrema dreta, que estan incomplint tots els articles de la llei.
I vostés han passat de complir la llei i han passat de, com diu la llei, exercir la policia administrativa.
Això ací i en Somàlia es diu prevaricar.
Però, i què?
Tenint en compte el que els ve caiguent, prevaricar els deu semblar una espècie de cosa menor, però és prevaricar.

No protegixen els menors.
Emeten obres.
.
.
, no, vostés passen de l'emissió de pornografia, van directament a anuncis de prostitució encoberta.

El resultat pràctic de tot açò és que la diputada Eva Martínez i jo mateix vam ser incapaços de trobar ni un sol expedient sancionador per ninguna de totes aquestes qüestions, ¡ninguna!

Tinc ací un escrit de l'Ajuntament d'Oriola denunciant a la conselleria les emissions il·legals del senyor Fenoll, propietari del canal Vega Televisión, imputat -com vostés saben-, bé, condemnat per delictes electorals relacionats amb el Partit Popular, condemnat en ferm.
Sí, sí, sí, senyor, condemnat en ferm, d'això ja no n'hi ha dubte, que este senyor es dedica a comprar vots per a vostés no n'hi ha dubte, ¿val?
Però, este canal, per exemple, hi ha una denúncia i no trobàrem res respecte al senyor Fenoll, no trobàrem res respecte al senyor Fenoll.

Però, a més, se n'assabentem perquè en el seu moment el síndic.
.
.
: «Radiotelevisió Valenciana perdona deutes per 2,5 milions a canvi de pagaments en espècie irregulars», així ho denuncia la Sindicatura de Comptes, i així ho posa de manifest la directora general de la televisió recentment.

¿Què vol dir açò?
Fàcil.
TDT d'empreses, que han sigut adjudicatàries i que estan incomplint la llei, vostés les financen estranyament.
¿Com?
En lloc de pagar el que haurien de pagar a Radiotelevisió Valenciana, és a dir, a una empresa pública, és a dir, a la Generalitat valenciana, estan utilitzant les seues infraestructures per a emetre el senyal, vostés els diuen que no paguen centenars de milers d'euros a canvi que emeten publicitat.
Emeten publicitat altres TDT sobre la TDT de Canal 9, és a dir, que Canal 9 es publicite en la seua competència, cosa estranyíssima que jo no he vist encara que passe.
Però, a més, en algun cas és tan estrany que és impossible perquè alguna d'eixes TDT, alguna d'eixes empreses a les que vostés els condonen alegrement els diners, en el que és un cas de malversació de fons, ¿eh?
-vull dir-, algunes d'eixes TDT ¡ni emeten!
, mire si complixen la llei que ¡ni emeten!
¿Com van a pagar en espècie els diners que els deuen?

I, finalment, n'hi hagué una sentència del Tribunal Suprem -acabe de seguida, senyor president- diguent-los que vostés havien fet de tot per a adjudicar la Gürtel tot el que pogueren i que havien de tornar a convocar altra vegada eixe concurs, i passen els mesos, els mesos i els mesos i continuen sense tornar-lo a convocar.

Crec que esta PNL és urgent i estic convençut que amb les reflexions que de segur estan passant en el Partit Popular en estos moments, patrocinades pel Vaticà en la lliçó que els ha donat en el cas d'evasió fiscal que, a través de Bárcenas, s'han carregat tot el que vostés no són capaços de carregar-se, doncs de segur que s'ho estan pensant i de segur que donen suport a esta PNL tan necessària.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Moreno.

Té la paraula l'il·lustre diputat senyor Ignasi Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Sí, en nom d'Esquerra Unida anunciar el vot a favor d'aquesta proposició no de llei presentada pel Grup Socialista.

És un tema, el de les llicències de televisió digital terrestre, que he parlat en moltes ocasions, arran de la sentència del Tribunal Suprem, i en totes les compareixences que hi ha hagut ací de membres del Consell, que normalment sempre és la secretària autonòmica de Presidència perquè al conseller li ve malament vindre a estes coses, ¿no?
, sempre s'ha parlat, no sols de les irregularitats que, en este cas, estan sentenciades, sobre l'adjudicació, sinó també de les irregularitats que s'estan mantenint en el temps a l'hora d'executar eixes condicions contractuals establides en el plec que es va publicar i que, també, estan estipulades en la llei.
I sobre això mai hi ha havut resposta.

Jo vaig a llegir literalment el que consta en el Diari de Sessions del 30 d'octubre del 2012 d'aquesta mateixa comissió.
Tenia la paraula la senyora Cristina Macías, secretària autonòmica, i diu: «Lo que me están alegando ustedes de que se emita o no la programación en las distintas televisiones y que incumplan o no tanto la programación debida, según la ley, y tal como se les adjudicó, ese no es un tema de esta comparecencia -no volia parlar del tema-.
» «Es un tema -diu- que, además, se corresponderá aperturar, efectivamente, los expedientes sancionadores que procedan y las sanciones.
Yo, en este momento, no puedo informar de cuántos expedientes hay porque los desconozco en este momento, pero no existe ningún inconveniente en que si ustedes nos formulan una pregunta en ese sentido, yo, por supuesto, le daré información detallada de las actuaciones que se hayan realizado en esa dirección general al respecto.
» I pel que conta el diputat Josep Moreno -que em consta que està seguint este tema des de fa temps i que ha anat a vore els expedients- no hi ha cap sanció.

Açò és un insult a la intel·ligència perquè qualsevol persona que tinga a casa una televisió i un comandament a distància i que haja sintonitzat els canals que estan emetent -se suposa- legalment, podria dir-los perfectíssimament què és el que hi ha; el que hi ha és políticament un monopoli de la dreta i de l'extrema dreta en programes que moltes vegades no passarien un filtre de constitucionalitat, periodísticament una televisió d'ínfima qualitat.
Dir-li «telefem» jo crec que és quedar-se curt; tarot, porno, feixisme -ja ho he dit-, però tècnicament el que hi ha és que moltes de les TDT no estan emetent, i vostés no fan res al respecte directament perquè practiquen -i que se'm permeta la llicència perquè és una llicència- el terrorisme televisiu.
Han convertit la televisió l'objecte d'una política d'ús i abús partidista que ataca directament la llibertat d'expressió i els drets dels ciutadans i les ciutadanes a rebre informació plural, informació veraç, informació en la llengua pròpia.

Per una banda, vostés liquiden la televisió pública catalana que es veia ací des de feia més de vint-i-cinc anys, la liquiden, i tenen una sentència que els obliga a permetre la seua emissió.

Per altra banda, vostés estan liquidant la televisió pública valenciana -que també emet des de fa més de dos dècades- ¡d'aquella manera!
, perquè vostés l'han dirigit, l'han controlat i l'han degradat fins a uns extrems inimaginables en el seu inici.

I, per altra banda, permeten que estiguen segrestades les llicències de les TDT per una sèrie d'empreses que no sabem si estan fent negoci, però el que no estan fent és televisió, tal com se pot entendre des d'una cambra de representants democràtics com és aquesta.

Hui se'ls proposa -i em referisc als representants del Grup Popular- una iniciativa que és irreprotxable, perquè el que està diguent és que es complisca la llei i que el Consell exercisca la seua potestat de control i sanció a aquelles empreses que estiguen incomplint -com dic- la llei.
¿Van a oposar-se a açò?
¿De què van a parlar?
¿Del tripartit?
¿D'Andalusia?
¿De l'iber?
De veres, tinc una grandíssima curiositat per escoltar la justificació, o més que la justificació, que no crec que siguen capaços de justificar res, l'exposició que vostés.
.
.
perquè estic convençut, convençut, convençut, senyors del PP, que vostés no van a parlar de les TDT quan responguen, van a parlar que nosaltres venim ací a fer aldarull o a projectar una mala imatge de la Comunitat Valenciana, qualsevol cosa, però de segur que no van a defensar el que estan emeten les televisions a les quals vostés els van a adjudicar eixes llicències, perquè vostés també hauran passat alguna vegada amb el comandament a distància, i no sé si han fet com jo que, directament, ja he esborrat eixos canals, directament he esborrat eixos canals.
Vostés no, vosté diu, senyor Ovejero, que vosté els veu.
(Veus) Ja em contarà.
.
.

El senyor president:

Senyor Blanco, fixe la posició del seu grup davant de la iniciativa del senyor Ovejero.
(Veus)

Senyor Ovejero, per favor.

El senyor Blanco Giner:

Rectifique, no els ha esborrat, no els ha esborrat, no dic que els veja, no dic que els veja, però quan faça zàping passarà per ells i vorà els oferiments que se fan en eixos canals (rient) als televidents a determinades hores de la nit.

De veres, vullc escoltar la intervenció del Grup Popular per vore si parla de les TDT perquè és un tema -jo crec- tan escandalós que no caldria ni debatre'l, directament votar-lo a favor i exigir-li al Consell com a parlament valencià que assumisca les seues competències, que actue, que controle i que sancione, i això sí, l'altra part…

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

…que estan altres, és que se faça una reconvocatòria d'eixe concurs i que, per favor, alguna vegada hi hasca un govern que estiga interessat en promoure l'audiovisual valencià amb criteris de qualitat.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Blanco.

Senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

El grup parlamentari va a votar a favor d'aquesta proposta perquè tampoc entenem que se puga votar en contra.
¡Clar!
, com poder, se pot, perquè després s'alça la mà.
.
.
però no sé fins a quin punt votar en contra que s'aplique la llei vigent, doncs és un poc complicat, ¿no?
, perquè és exclusivament el que diu aquesta proposta de resolució perquè vostés saben de sobra que l'exposició de motius no se vota, amb la qual cosa, doncs, bé, em resulta difícil que puga eixir algun «no» en aquesta comissió.

L'argumentari va a ser fàcil, si és el de sempre, ¿no?
, diu «ya se está haciendo».
Se començarà per ahí, ¡seguríssim!
El Partit Popular cada vegada que no vol assumir que, efectivament, n'hi ha qüestions que ha de posar damunt de la taula i no les posa i han de ser accions de govern i no les executa, doncs diu que s'està fent i prou, ¿no?
Però, clar -i jo crec que serà l'argument-, de normal quan u diu «ja s'està fent» posa les dades damunt de la taula, ¿no?
, per a donar-li validesa a eixa simple frase de «ja s'està fent».

Recordava el senyor Blanco que la senyora Macías ens va dir en aquell moment que no era qüestió de la compareixença i que «los datos no los tengo ahora aquí».
Jo entenc que en esta cosa que es passen vostés els argumentaris entre conselleria i Grup Popular, doncs els hauran passat les dades per no quedar en ridícul -ja dic-, per no dir «ya se está haciendo», una cosa que si de veres s'està fent és argumentable amb les dades damunt de la taula, i, si no, doncs se queda en la simple frase de «ya se está haciendo».
Ho comprovarem d'ací a no molts minuts perquè ja passaré la paraula al Partit Popular.

El tema de les TDT la veritat és que és una cosa vergonyosa.
No és que no n'hi haja sancions, no n'hi ha sancions als adjudicataris de les TDT que incomplixen les lleis.
¡Atenció!
, que la història de les TDT té molta molla, ¿eh?
Primer, efectivament, vostés, amb premeditació i traïdoria atorguen unes llicències de les TDT única i exclusivament, sobretot, a un determinat empresari molt vinculat a vostés i al finançament del seu partit, primer eixa.
Lògicament, això vulnerava la llei i han d'acudir a aquelles no adjudicatàries, que tenien dret a ser adjudicatàries, a recórrer i, finalment, guanyar una sentència que tomba completament, no solament una adjudicació concreta d'una tele afectada, sinó que tomba tot el decret d'adjudicació, ¿eh?
, i se carrega completament l'adjudicació de les TDT fetes pel senyor González Pons i el Partit Popular.

Però és que, a més, estes que feren de denunciants perquè, efectivament, havien vist vulnerat el seu dret a acudir amb llibertat i garantia a eixes adjudicacions, foren les sancionades, perquè aquí sí que vostés anaren corrent a vore de quina manera podien impedir que exerciren eixe dret de reclamar una garantia a l'hora d'acudir a les adjudicacions.
¡I els imposaren les sancions!
I les exigiren, i les forçaren, i les seguiren, i perseguiren, i totes les coses que fan vostés, i les van fer xantatge a moltes d'elles.
¡Si vostés ho saben!
A estes sí que tenen vostés els expedients de sanció, però a aquelles que les eines legals que contempla la llei -que són les que anem a votar avui- fan que se puguen sancionar pels incompliments de les que han sigut adjudicatàries, vostés s'han llavat les mans, però ¡completament!
I ja s'ha enrecordat, jo no vaig a ser molt més enllà; les que no emeten, les que efectivament emeten qüestions que no són les que contemplen la llei com, per exemple, producció pròpia, producció en valencià, etcètera, etcètera.
Vull dir, és que és un munt d'incompliments generalitzats perquè com vosté sap més focalitzar en les llicències de les TDT, doncs també el focus estos d'incompliments i d'utilització perversa de l'emissió s'ha fet de forma generalitzada.

I, clar, doncs, en algun moment cal fer alguna cosa, ¿o no cal fer res?
I això que vostés són els de l'afany recaptatori, ¿no?
Doncs, ¡quina llàstima!
, ¿no?
, que amb açò se veu que n'hi ha alguna cosa que prima més que el que se sancione i se castigue i se pague la multa corresponent, i si se han de quedar sense la llicència… bé, ja directament de manera legal el Suprem se les ha carregades, les llicències, però d'alguna manera, ¿no?
, haurà de fer-se.
Doncs, no, pareix ser que no serà així, és una nova oportunitat perduda.
Acabe.

Senyor Moreno, diu vosté que no ha visto que se publiciten altres canals de televisió en uns altres.
Sí, si són del mateix grup.
És que Canal 9 se publicita en el que són del mateix grup, del mateix grup de la cordeta d'aquells que, efectivament, emeten el mateix ideari, la pluralitat ni la reconeixen, els que, efectivament, donen només veu i promouen les idees del Partit Popular…

El senyor president:

Pregue finalitze.

La senyora Mollà Herrera:

…i que, efectivament, foren les adjudicatàries del Partit Popular.

Emeten, se publiciten mútuament perquè són del mateix grup.
¿Veritat que això sí que passa?

Res més.
Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Mollà.

Té la paraula l'il·lustre diputat senyor Luis Ibáñez.

El senyor Ibáñez Gadea:

Muchas gracias, presidente.

Bien, en primer lugar, y como anuncio previo, el contrato programa a que se hacía antes ha entrado -me comunican- hoy en las Cortes Valencianas.
Lo digo para que… Bueno, ha entrado hoy, a efectos de información.

He anunciado esto y he tenido, dijéramos, la primera frase, dijéramos ya, dando negatividad a mis palabras, cosa que entiendo que en la réplica posterior, después de lo que voy a decir, pues nos vamos a encontrar en esa línea.
Van a poner en marcha el piloto automático de descalificaciones, que estamos acostumbrados a escuchar.
Pero nosotros lo que estamos haciendo en estos momentos, y ahora haré un pequeño repaso, es un trabajo complicado, un trabajo difícil de poner en orden un proceso que ha tenido una serie de trámites judiciales, como ustedes conocen.

Voy a hacer un poco de historia.
El 30 de diciembre de 2005 se anunció la concesión de licencias de televisión digital terrestre.
El 18 de julio de 2008 el Tribunal Superior de Justicia rechazó el recurso de Tele Elx.
Posteriormente, en septiembre de 2012, el Tribunal Supremo estima el recurso de casación de Tele Elx y considera nulas las 42 cadenas locales.
El día 30 hubo aquí una comparecencia en la que la secretaria autonómica nos explicó cuál es la situación.
Hubo una interpretación de la parte legal muy clara por el representante del Partido Popular, el diputado, el ex diputado en este caso, Marí.
Y posteriormente, el día 25 de febrero de 2013, el Consell decide no convocar un nuevo concurso y volver a la situación previa, cosa con la que ustedes pues manifiestan no estar de acuerdo.

Cuando hablamos de un tema digital yo tengo la experiencia de pasar del sistema analógico al digital en todo lo que es el sector de la seguridad y emergencia.
Estamos hablando de un tema complejo técnicamente, que afortunadamente salió todo correctamente, pero cuando estamos hablando de espacios radioeléctricos, o sea, conjunto de frecuencias susceptibles de ser utilizadas por las telecomunicaciones, nos encontramos ya con distintas legislaciones: estatales, comunitarias, etcétera, etcétera.

Entonces, yendo un poco al planteamiento que me está haciendo la PNL del Partido Socialista, nos habla de inmediatez en procesos administrativos sancionadores.
Nos habla de la Ley 1/2006 del sector audiovisual.
Y luego nos habla de la suspensión del título habilitante para la prestación del servicio o la revocación del mismo.
Todo esto habrá que ponerlo en la situación actual para hacer las cosas correctamente desde un punto de vista legal.

Entonces, tengo que argumentar.
Después de la sentencia del Tribunal Supremo, que declara la nulidad de la resolución del 30 de enero de 2006, por la que se adjudicaron las concesiones para la explotación de los programas de televisión digital terrestre con cobertura local en la Comunitat Valenciana, y la Resolución de 12 de febrero de 2013 del conseller de presidencia, lo que procede es desarrollar los trámites para la ejecución de la sentencia, que deben concluir en una nueva adjudicación de las licencias, ahora sin titular, que este tema es muy importante, por la anulación mediante sentencia firme del Tribunal Supremo.

Por tanto, señorías, no es posible, como pretende la proposición no de ley presentada, suspender y revocar títulos habilitantes que han sido previamente anulados por una sentencia firme y que, por tanto, deben considerarse inexistentes desde el punto de vista legal.

En este sentido, desde el primer momento en que La Generalitat conoció esta sentencia, está trabajando de una forma inmediata con el fin de regular lo antes posible y de la manera más eficaz el espacio radioeléctrico en la comunitat.

La Generalitat ha centrado su actuación prioritaria en sancionar y poner fin a las emisiones de TDT que se producen sin contar con la preceptiva concesión o licencia administrativa.
Eso ha sido así porque se trata, sin duda, de la infracción de mayor gravedad en el ámbito audiovisual.
Además, estas medidas sancionadoras pretenden contribuir a la creación de un mercado competitivo legal…

El senyor president:

Senyories, per favor, guarden silenci.

El senyor Ibáñez Gadea:

…en el ámbito audiovisual, poniendo fin a la competencia desleal que han sufrido las empresas que contaban con licencia.

Además hay que tener en cuenta que existen demarcaciones en donde por diversas causas aún no se ha aprobado el proyecto técnico de la estación transmisora, por lo que realmente no puede exigirse el inicio o regulación de las emisiones, mientras no tenga lugar esta aprobación y la consiguiente autorización de puesta en funcionamiento de las instalaciones, que son competencia de la administración del estado.

Por todo lo anterior, rechazaremos la proposición no de ley del Grupo Socialista, entendiendo que nos encontramos con un problema jurídico, que tiene una complejidad, y que en estos momentos desde el gobierno valenciano se están tomando todas las medidas oportunas de una forma ordenada para que esta situación vuelva a la normalidad lo antes posible.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ibáñez.

Per a rèplica, senyor Moreno.

El senyor Moreno Escrivà:

Gràcies, senyor president.

Senyor Ibáñez, quin paperot li han fet fer!
Però és d'extrema gravetat.
És d'extrema gravetat que vosté anuncie que van a votar en contra del compliment de la llei.

Ha dit vosté una sèrie de coses que, com alguns testimonis davant del tribunal, cada vegada que les dia l'incriminaven més.

Poner en orden.
Senyor Ibáñez, poner en orden lo que ustedes desordenaron.
Poner en orden, eh?
, el que vostés han desordenat vista la sentència.

Mire, vostés han estat actuant incorrectament durant sis anys en els quals no han aplicat la llei.
La seua resposta no tenia res a vore amb l'objecte de la meua PNL, res.
Perquè vosté sap que la sentència del Suprem afecta a un nombre limitat de TDT?
I les que no estan afectades i estan incomplint la llei?
I vosté ha sigut incapaç de dir-me una sola a la qual li hagen iniciat un expedient sancionador.

Vostés posaren la senyora Dora Ibars -els sonarà-, vosté és de la policia, a perseguir, a perseguir a totes aquelles televisions que quedaren fora del seu concurs amanyat.
S'han citat ací algunes.
És l'únic que van poder trobar.
Tots els expedients sancionadors que hi havia era això.
Els que no han sigut agraciats, a per ells.
Els que han sigut agraciats i incomplixen la llei, res, no existixen.
Sis anys, prevaricació, delinquir, obviar la llei.
No hi ha matisos en això.

Inmediatamente.
La sentència és del 30 de gener!
A això li diu vosté inmediatamente?
Per cert, que no están actuando porque hay un vacío legal?
Diari de hui, el Levante, El Mercantil Valenciano.
 «Un canal protestante aparece sin licencia en la TDT valenciana.
La Generalitat abre expediente.
» A vore, a vore si ho entenem açò.

«Que sea bonita para conocer.
» «Vega.
Madura que busca chico jovencito.
» Açò s'emet tots els dies sense que a vostés els afecte.
I un pastor protestante que predica el amor a canvi de res.
Per què és protestant els ha posat a vostés nerviosos i han decidit callar-lo?
O què passa ací?

Vostés es retraten en cada moment, en cada moment.
La senyora Mollà quan dia.
.
.
, jo no ho he vist, me referia.
.
.
, no he vist fora d'ací.
Vull dir, en un món normal Antena 3 no se publicita en.
.
.
és que com.
.
.
, no sé, no se publicita en Televisió Espanyola, perquè vosté ho entenga.
Me referia a això.

Jo, si ho estan fent entre ells, doncs no ho sé, perquè jo eixa tele la veig poc, la vaig vore un dia que hi havia u ahí tirant el tarot i va dir: «Llamadme los que tenéis problemas y estáis en un pozo de oscuridad y no veis la luz.
» I jo dic: a que toca Fabra, vaig a esperar-me.
Va ser l'única estona que he vist eixa tele.
Però la resta no me dedique a vore teles que incomplixen.
.
.
és que fins a l'últim, el «respeto al pluralismo político, religioso, social, cultural e ideológico».
Això és algú que no ha vist Intereconomía.
«Objetividad y veracidad.
La promoción e igualdad entre el hombre y la mujer.
» Deu ser allò de «rellenita que sea bonita».
«La protección al fomento de la normalización del valenciano.
La protección a los menores.
Emisión de obres cinematográficas, pornográficas o de alto contenido violento.
»

A vore, que «apelen al miedo o a la superstición».
I és tarot des que s'alça fins que es tanca la tele.
Amb seriositat.
I només perseguixen el protestante este de la cadena adventista del séptimo día?
Ara, per exemple.

Senyor Ibáñez, vosté ha sigut incapaç de citar ni un sol expedient sancionador als qui òbviament estan incomplint la llei.
Vosté ha sigut incapaç d'explicar-me per què este govern està finançant il·legalment determinades empreses.
Vosté ha sigut incapaç d'explicar-me com és possible que determinades TDT que vostés atorgaren i que no estan emetent, incomplint així la llei, i vostés no han obert ningun expedient, van a emetre ninguna d'eixes contraprestacions publicitàries.

Vosté és incapaç de costestar-me.
I l'únic que li dic és que vostés haurien de reflexionar.
Perquè la transcripció exacta d'esta intervenció que està fent este diputat és que la fiscalia no veu el que escriguen demà els diaris, si algú li interessa este tema o, no sé, se dediquen de tant en tant a vore què passa en estes Corts, doncs la remetré directament a la fiscalia.
Perquè açò és un cas flagrant de prevaricació i d'incompliment de la llei de manera premeditada per a beneficiar a uns, els de sempre, els seus amics.
I tenen paralitzada l'adjudicació de les TDT perquè somien que no hi haja cap tipus de pluralisme fins les pròximes eleccions.
Perquè tenen onze mogudes esperant-los a la porta del carrer, més les que tindran.

El senyor president:

Pregue finalitze.

El senyor Moreno Escrivà:

Finalitze.

No poden explicar-li a la societat valenciana.
.
.
el que està ocorrent ací és gravíssim que vostés van a votar hui en contra d'una PNL que només els demana que complisquen la llei.
No podem explicar-ho i és una vergonya.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Moreno.

Per a finalitzar, senyor Ibáñez.

El senyor Ibáñez Gadea:

Muchas gracias, presidente.

Usted me ha comentado que soy incapaz, he sido incapaz anteriormente de responder.
Diga lo que diga doy por hecho que no le voy a convencer.
También le tengo que decir que usted a mí tampoco.
Además ha planteado mal la PNL.
Si usted lee la PNL que ha presentado, la PNL va referida a las 42 televisiones.
Y usted ha estado hablando de otros temas, está hablando de otros temas.
Léanse bien la PNL y luego argumenten sobre lo que ustedes proponen, porque eso está rotundamente claro.
Y basándose en la propuesta que ustedes hacen y que aquí ahora ha hablado de temas parecidos, pero no del contenido de lo que usted ha afirmado en la propuesta, se lo he explicado anteriormente.

En estos momentos confeccionar un expediente administrativo de sanción es un tema que sí que conozco pues por mis antecedentes y por mi trayectoria.
Y un expediente sancionador tiene una complejidad tremenda, que hay que tener unas bases claras para poder llevarlo adelante.
Y, lógicamente, ganarlo.

Entonces, en el caso que nos ocupa, y centrándonos en su propuesta de resolución, lo que tenemos que hacer es cumplir escrupulosamente con la sentencia y, por tanto, no podemos introducir ningún criterio nuevo que pueda invalidar jurídicamente nuestra decisión.

Por lo tanto, en estos momentos hay una dirección general competente en materia sancionadora, que entiendo hace su trabajo correctamente.
Primer punto.

Segundo punto.
En estos momentos existe una mesa de contratación con técnicos de la Generalitat valenciana que en estos momentos están estudiando caso por caso las licencias concedidas.
Y esto es la realidad.

Nosotros seguimos trabajando.
Usted tiene aquí tema, como ha hecho claramente, pues para cuestionar y decir que es un proceso…, usted lo descalifica, y yo digo que es un proceso complicado, largo, lógicamente derivado de la sentencia del Tribunal Supremo.
Pero la realidad es que en estos momentos una actuación de la que usted plantea en su propuesta de resolución, desde un punto de vista de trabajo administrativo en estos momentos choca de pleno, como le he dicho anteriormente, pero usted, lógicamente, lo que yo pueda decir con argumentos, no los míos, en este caso como diputado, sino por la propia administración, usted hace caso omiso.

Por lo tanto, nos encontramos en una situación que yo califico como complicada, una complicación en la que hay que ordenar, no solamente una serie de expedientes, sino que en estos momentos se está trabajando sobre el espacio radioeléctrico de la Comunidad Valenciana.
Y lo que pretendemos es enmendar lo que se haya podido hacer de una forma no adecuada, que ha sido un defecto de forma, en estos momentos a la realidad.
A partir de ahí, ustedes sigan con su línea de descalificación.

Usted habla de prevaricar.
Usted ya aquí hace unas acusaciones lógicamente que yo pues tengo que decir, pues bueno, si usted lo considera, ahí están los jueces y tribunales para resolver aquellos asuntos ateniéndose al sistema de fuentes de (inintel·ligible) .
.
.
Haga usted lo que crea que tiene que hacer.
Pero yo, concretamente, como diputado del Grupo Popular tengo que defender y defiendo que el gobierno valenciano está actuando con lógica, está actuando con coherencia en una situación compleja derivada de un proceso judicial.
Y en estos momentos lo que pretendemos es que lo más rápidamente posible esto se resuelva.
Y los expedientes derivados de otros temas relacionados o fuera de este proceso judicial, eh, como usted ha anunciado, pues sí que hay una máquina sancionadora que funciona, entendiendo que la dirección general hace su trabajo y los técnicos ahí competentes hacen lo que tienen que hacer.

Por lo tanto, diga lo que diga, usted va a seguir con su discurso, que es reiterado del que tuvimos en el mes de octubre.
Hubo contestación por parte de la administración.
Pero nosotros a lo nuestro, que es seguir trabajando, ordenando una situación que ya digo que es compleja.
Y esperamos que llegue a buen puerto y que este tema se solucione para la tranquilidad de todas las cadenas y de todas las personas que han invertido, ¿eh?
, pues en una solución que sea lo más satisfactoria para todo el mundo.

Así que, por mi parte, nada más, muchas gracias.
Y esto es todo desde el Grupo Popular.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ibáñez.

Senyories, finalitzat el debat, passem a votar la iniciativa que ha defensat el senyor Moreno, que és el punt 11 i últim de l'ordre del dia.
Vots a favor?
Gràcies.
Vots en contra?
Gràcies.
6 vots a favor i 8 en contra, queda rebutjada.

Senyories, la presidència i la mesa agraïm la col·laboració de tots vostés.
I s'alça la sessió.

(S'alça la reunió a les 12 hores i 50 minuts)