Untitled Web Page



**Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 22 de setembre de 2004.
Comença la sessió a les 10 hores i 38 minuts.
Pre-sideix el Molt Excel·lent Senyor President Julio de España Moya.
Sessió plenària número 31.
Primera reunió.**

 

 

***Debat de totalitat del Projecte de llei de sòl no urbanitzable.
Esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE número 13.
285, BOCV número 59).***

 

 

**El senyor president:**

 

D'acord amb l'article 32.
1, tercer, del Reglament de les Corts Valencianes, en nom de la Mesa, vull formalment comunicar a la cambra que el Compte General de les Corts Valencianes i del Síndic de Greuges corresponent a l'exercici pressupostari de l'any 2003, una vegada acomplert el tràmit per la Mesa de les Corts Valencianes en la reunió del dia 15 de juny de 2004, es troba publicat en el *Butlletí Oficial de les Corts Valencianes* número 54, pàgina 8.
946.

Punto uno.
Debate de la totalidad del Proyecto de ley del suelo no urbanizable.
Enmienda a la totalidad presentada por el Grupo Parlamentario Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana-Entesa.
Registro de entrada número 13.
285, *Boletín Oficial de las Cortes Valencianas* número 59.

Tiene la palabra para presentación del proyecto de ley por el Consell el honorable señor conseller don Rafael Blasco.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Molt excel·lent senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Bon dia a tots.

Comparec davant d'esta cambra per a presentar la Llei del sòl no urbanitzable de la Comunitat Valenciana.
Amb motiu de la presentació en esta mateixa cambra de la Llei d'ordenació del territori i protecció del paisatge vaig tindre l'ocasió d'avançar-los el marc legislatiu que el Govern de la Generalitat Valenciana està duent a terme en matèria de territori i urbanisme.

En la configuració d'este nou marc legal destaquen quatre importants iniciatives: la ja vigent Llei d'ordenació del territori i protecció del paisatge, que es troba en l'etapa de gestació del seu reglament; l'avantprojecte de la llei urbanística valenciana, que serà aprovat en breu pel Govern i que ja disposa del dictamen favorable del Consell Econòmic i Social de la Comunitat Valenciana; el Projecte de llei d'habitatge, que serà debatut i aprovat per esta cambra abans de finalitzar enguany; la Llei per a la conservació dels espais naturals protegits, el text de la qual es troba pràcticament finalitzat, i la Llei del sòl no urbanitzable que hui tinc l'honor de presentar-los.

Este marc normatiu conforma la perspectiva més innovadora i sostenible a què ens hem enfrontat en les últimes dècades.
Per això, convé portar novament a col·lació els principis inspiradors d'esta llei, que no són altres que els de l'estratègia territorial europea adoptada en 1999 mitjançant un acord del Consell Europeu de Ministres de Postdam i que se caracteritza per: l'adopció d'una nova cultura del territori i dels valors del medi urbà i natural; l'establiment dels mecanismes necessaris per a aconseguir que tots els ciutadans disposen de les mateixes oportunitats per a gaudir d'una qualitat de vida semblant, i la voluntat que tot això no comporte la renúncia al seu creixement econòmic i social.
Sobre estes bases genèriques es recolza el procés d'innovació legislativa en el qual la ciutadania i el territori conformen un tot en un equilibri.

Este projecte té un valor ambiental inqüestionable ja que establix les bases complementàriament de l'anterior llei, de la Llei d'ordenació del territori i protecció del paisatge, i per tant, manté una unió quant a criteris i quant a valors que estan inspirats en estes dos normes jurídiques.

Estem, per tant, senyories, davant d'un projecte rigorós, clarament sostenible i compromés amb les nostres necessitats ambientals.

La Llei del sòl no urbanitzable recull d'esta forma els grans principis i objectius també de l'estratègia valenciana del desenrotllament sostenible, una estratègia que en la primera fase serà aprovada en els pròxims mesos per la comissió delegada del Govern per al desenrotllament sostenible de la Comunitat Valenciana.

El nou marc legislatiu seguix estes directrius tant a nivell de la Comunitat Valenciana com a nivell europeu, i representa el compromís polític més avançat i coherent de l'Estat espanyol actualment.
S'avança a altres normatives autonòmiques encara en estudi que estan prenent-la com a referent.

El text que presentem té com a objectiu la regulació del usos i aprofitaments i del règim jurídic de la propietat de més del 90% de la superfície de la Comunitat Valenciana.

Per tant, senyories, estem davant d'una llei de caràcter extensiu, una llei que assegura un reequilibri del nostre territori.

Del contingut de la llei destaquen quatre característiques fonamentals que ara els exposaré: garantia de la sostenibilitat; una concepció positiva del sòl no urbanitzable; el suport al medi rural i la descentralització i la cooperació.

Quant a la garantia de la sostenibilitat, la llei és un instrument eficaç per a la conservació i restauració dels espais d'interés, dels recursos naturals, dels valors paisatgístics històrics arqueològics i científics que conté el nostre territori.
També reduirà els efectes derivats de la presència de riscos naturals o induïts.
En definitiva, garantirà la sostenibilitat del desenrotllament territorial.

Per això delimita clarament quins són els usos propis de la naturalesa rústica dels terrenys, ja siga pels valors a preservar o per la seua inadequació per al desenrotllament urbà, d'acord amb els objectius i criteris territorials definits en esta.

En el sòl no urbanitzable protegit, totes les implantacions, usos, construccions i activitats se subordinaran a l'objectiu de la conservació dels valors naturals i culturals com també al seu ús i gaudi col·lectiu.

Es regula un estricte règim de control de la parcel·lació distingint entre les parcel·les mínimes per a l'habitatge aïllat, més de 10.
000 metres quadrats per al rural vinculat a l'explotació agrària, i el destinat a les instal·lacions agrícoles.
S'exigix, per primera vegada, a estes edificacions la previsió suficient de l'abastiment d'aigua potable, recollida dels residus i de sanejament.

Es preveu, igualment, un ús racional dels recursos naturals.
Aixina, s'establix com a una necessitat la previsió que la implantació d'usos i activitats no puga afectar la qualitat d'aigües destinades a consum humà.
Es determina que l'explotació de pedreres, extracció d'àrids i altres recursos geològics han d'estar explícitament regulades en la planificació territorial i urbanística.

També es delimiten les obligacions de les companyies de subministrament d'aigua, gas i electricitat, com també les seues responsabilitats en el cas que presten servei sense tindre acreditada la llicència municipal.

Com a gran novetat que contribuïx a potenciar l'espargiment ciutadà i la conservació del medi es poden establir també reserves de sòl amb la consideració de parc públic natural en qualsevol de les categories del sòl no urbanitzable.

La segona característica del projecte de llei és la concepció positiva del sòl no urbanitzable.
El sòl no urbanitzable, ja siga protegit o comú, suposa més del 93% de la superfície territorial de la Comunitat Valenciana.
Este sòl, per la seua importància qualitativa i pels valors que alberga, no pot quedar al marge del procés planificador amb caràcter residual, és a dir, el que no és urbà o urbanitzable.

La llei, des d'una concepció positiva, estendrà la seua ordenació perquè el sòl s'utilitze d'acord amb les seus limitacions i potencialitats.
I amb esta finalitat es qualifiquen i ordenen com a sòl no urbanitzable protegits els terrenys de domini públic, els regulats per la legislació ambiental, els d'inventari general del patrimoni valencià, els derivats d'una legislació sectorial protectora, els que acrediten presència de riscs naturals o induïts, els que presenten valors culturals especials i els que convinguen a l'interés públic local.

Es classifica com a sòl no urbanitzable comú aquell que presente valors naturals, culturals i de risc, no tinga el nivell suficient per a ser inclòs en el supòsit anterior, i també aquells que de forma conjuntural es consideren inadequats per al seu desenrotllament urbà en funció de la planificació urbanística o territorial.

El Govern Valencià s'acull sense reserves a les possibilitats que va establir clarament el Tribunal Constitucional, deixant al marge de la urbanització els sòls que estime oportuns i allunyant-se del principi que tot el que no estiga protegit per una llei és edificable.
No cal la presència d'una flora o fauna d'interés perquè un sòl no siga edificable.
La voluntat dels ciutadans manifestada a través dels seus representants democràtics en la formulació del model territorial és suficient per a deixar lliure la urbanització en sòls del municipi que s'estime oportú.
Hem passat de "tot és susceptible d'edificació" al "tot és susceptible de protecció".

S'identifiquen, igualment, i ordenen les zones aptes per albergar els diferents usos per a cada tipus de sòl.
D'esta manera es prohibixen els usos que siguen indesitjables en cada punt del territori mitjançant l'extensió de la tècnica de la zonificació, que donarà lloc a ordenacions diferenciades.

Amb este fi es preveu un reglament de zonificació en el sòl no urbanitzable, iniciativa pionera d'este tipus de sòl, que desenrotllarà els criteris de zonificació diferenciant per unitats territorials homogènies que vindran definides per les característiques del medi rural, del medi natural, dels usos característics del sòl, les seues condicions paisatgístiques, etcètera, que beneficiaran la qualitat de la planificació en aquest tipus de sòl i, conseqüentment, la percepció i l'ús d'este.

Es concreta el règim de drets i deures dels propietaris en esta classe de sòl vinculats a la utilització racional dels recursos naturals.
Es dicten normes d'aplicació directa per a les construccions i edificacions concordes amb les tipologies tradicionals com, per exemple, el límit de dues plantes, l'adequació paisatgística i la disposició de sistemes de depuració d'abocaments i tractament de residus que es genere.

S'exigix, en els sòls no urbanitzables, la prèvia llicència municipal per als actes de divisió i segregació de finques o terrenys, siga quina siga la seua finalitat rústica o urbanística.
Es tracta, senyories, de no concedir autoritzacions quan hi haja una presumpció legal que aquests actes tinguen una finalitat urbanística.

La tercera característica és el suport al medi rural.
La regulació del sòl no urbanitzable servirà per a promoure el desenrotllament rural.
Es tracta de donar cobertura a les especials característiques i necessitats d'una població que encara que a penes supose un 5% de la població total, ocupa i gestiona cada dia més d'un 60% de la superfície de la Comunitat Valenciana.
Perquè esta llei, senyories, a pesar del seu enunciat, tracta principalment de les persones, és una llei patrimonial, una llei per a preservar el patrimoni històric, cultural i territorial i, en definitiva, una llei que és una excel·lent oportunitat per a actualitzar el nostre patrimoni històric.

Esta llei està en perfecta sintonia amb la ferma aposta del Govern Valencià per a la cohesió territorial de la Comunitat Valenciana.
Comportarà un marc de suport indispensable per a la posada en marxa del Pla de revitalització de les comarques de l'interior per al període 2004-2011, tal com va anunciar el president Camps en la seua recent intervenció en el debat de política general.

Amb esta finalitat els plans establiran les zones del medi rural cap on hagen de canalitzar-se els projectes de sostenibilitat i qualitat de vida previstos en la Llei d'ordenació del territori i protecció del paisatge.
Es garanteix el manteniment dels nuclis de població tradicionals amb una regulació específica que els dota de les necessàries infraestructures sense alterar les seues característiques i diferències.

Mitjançant la declaració d'interés comunitari, la implantació d'activitats turístiques, esportives, d'oci, etcètera, es dirigiran cap a les zones amb menors afeccions als valors naturals i paisatgístics del territori.
Es dóna viabilitat a la implantació de xicotets polígons industrials en municipis de menys de 2.
000 habitants, amb desenrotllaments en sectors únics i minoració d'estàndards dotacionals que puguen albergar els xicotets tallers necessaris per al desenvolupament normal de l'activitat rural.

La quarta característica és la descentralització i cooperació.
La llei ha tingut molt present que la regulació d'este extens tipus de sòl requereix de la participació i la coordinació dels distints àmbits normatius i competencials.
Per això, s'introduïx en els seus procediments d'intervenció i control, criteris de claredat, de simplificació i proximitat al ciutadà de la presa de decisions.
Amb este fi, s'ha donat un important trasllat de competències als municipis.
Estes mesures, juntament amb la posada en marxa de les juntes de participació de territori i paisatge, proporcionaran un marc desconegut fins ara, de proximitat al ciutadà.

Igualment, la consideració del principi de subsidiarietat s'ha traduït en un important trasllat de competències als municipis, com també en una millor utilització de la institució registral.
Amb este fi, sempre que ha sigut possible s'han mantingut els instruments i procediments que estan arrelats en la pràctica urbanística, com poden ser les declaracions d'interés comunitari; s'ha redefinit, en alguns casos, la intervenció de les diferents administracions; s'han establit procediments d'homologació com també un règim transitori perquè l'adaptació a la nova llei es produïsca de la manera més transparent, eficaç i participativa i, finalment, s'articulen procediments de coordinació amb els registres de la propietat perquè figuren les vinculacions o afeccions a les finques o parcel·les derivades de la legislació urbanística o de la planificació garantint la transparència, l'eficàcia i la seguretat jurídica del tràfic mercantil.

Estem, per tant, senyories, davant d'una llei de gran rellevància per al nostre futur, no sols per l'extensió territorial que abraça sinó també per la importància que té per al nostre patrimoni històric i natural.

En definitiva, podem afirmar que la Comunitat Valenciana és l'única que tracta de forma específica en una llei la regulació del sòl no urbanitzable, quan altres comunitats, com ara Andalusia o Catalunya, que han reformat recentment la seua legislació de sòl, no han donat este salt qualitatiu i este tipus de sòl queda diluït en un marc general que no preveu les múltiples variants que es donen en aquest tipus de sòl.
Per exemple, la llei introduïx la zonificació en sòl no urbanitzable per a diferenciar la capacitat i la vulnerabilitat de cada tipus de sòl per a acollir distints usos agrícoles, terciaris, etcètera, enfront de la simple autorització, cas per cas, la qual cosa comporta, sense dubte, una major discrecionalitat per part de l'administració.

Però el més important és que la legislació valenciana és l'única que oferix una visió coherent i solidària del conjunt del territori, utilitzant per a això mecanismes de gestió urbanística, recuperant per a l'ús i gaudi de la col·lectivitat sòls de gran importància dels del punt de vista ambiental, paisatgístic i cultural.

La importància que concedix este govern al sòl no urbanitzable el porta a mantenir una llei que se'n ocupa de forma singular.
Puc anunciar-los que la llei serà objecte, per primera vegada en Espanya, d'un reglament de sòl no urbanitzable per a la més estricta aplicació dels principis que la inspiren.

El text que presentem implica una major concreció en l'ordenació del sòl no urbanitzable, la primacia dels principis ambientals sobre els de l'exercici dels drets de propietat, la insistència en la visió des de la perspectiva de la societat rural, la valoració del paisatge, l'increment, també, de les competències municipals.

Estes són, en poques paraules, les principals característiques d'una llei avançada i innovadora que ens situa en mitat del projecte legislatiu que els he comentat que el Govern Valencià en matèria de territori té començat.

Senyories, per a finalitzar només vull reiterar-los la satisfacció per presentar davant d'esta cambra la Llei del sòl no urbanitzable, i reiterar-los el meu oferiment perquè entre tots sigam capaços d'aconseguir el consens necessari en una llei, en una norma jurídica d'esta importància.

Apel·le, una vegada més, a la responsabilitat dels grups representants en esta cambra, que tal com s'ha demostrat en altres ocasions, podem servir per a intentar buscar, una vegada passe el tràmit de hui, les aproximacions necessàries per a intentar millorar el text que el Govern presenta a esta cambra i, entre tots, buscar al final una tramitació d'este projecte de llei que represente els interessos generalitzats de la defensa del nostre territori i la normativa referida al sòl no urbanitzable des del màxim respecte al nostre medi ambient i la protecció dels nostres recursos naturals.

En este procés, tant per part meua com per part del Grup Parlamentari Popular, mantindrem la posició més oberta possible perquè en coordinació amb la resta de grups pugam millorar este text i arribar al final a una votació que, tant de bo, represente els interessos de la majoria dels grups representats ací.

Moltes gràcies, senyor president.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, honorable señor conseller.

Y ahora, para el turno de defensa de l'esmena a la totalitat, té la paraula el diputat senyor Carles Arnal, del Grupo Parlamentario Entesa.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Bon dia.

Senyores diputades, senyors diputats.

Hem presentat una esmena a la totalitat a aquest projecte de llei perquè no trobem justificat fer una nova llei en base a les reformes que es presenten; en segon lloc, no millora substancialment la llei ja existent i, a més, l'empitjora en molts aspectes, i finalment, no avança ni un pam en la protecció del territori i la racionalització del procés urbanitzador accelerat que patim al nostre país.

Però, si llegim atentament l'exposició de motius i veiem quins arguments es donen per a justificar la nova llei, veiem que són insuficients i en algun cas incomprensibles.
Per exemple, m'agradaria que algú m'explicara què significa esta frase que textualment diu: "preservació de les institucions que ja s'han incorporat a la cultura jurídica de la nostra comunitat".
Què vol dir exactament eixa frase?
, m'agradaria enterar-me.

Per a les modificacions que s'han fet del text anterior bastava una reforma i no recórrer al procediment més complex de fer una nova llei obrint tot un període transitori fins que s'elabore un reglament i es desplegue la llei.
Però, evidentment, al senyor Blasco li interessa molt justificar que es presenten moltes lleis, que fa una gran propaganda, fa vore que treballa molt i, sens dubte, treballa molt, però en este cas per a empitjorar les coses.

Ja que s'ha elaborat una nova llei s'haguera pogut aprofitar, almenys, almenys, per a fer una reforma en profunditat, que no s'ha fet en absolut.
I curiosament no s'ha aprofitat ni tant sols per a actualitzar el règim de sancions.
El projecte de llei recorre a un sistema veritablement confús, consistent que deroga tota la llei anterior exceptuant una disposició addicional que conté el règim sancionador, la qual disposició fa referència a articles que després quedaran derogats, la qual cosa queda una miqueta embolicada.

Però, és que ni tant sols han actualitzat les quantitats convertint-les, passant-les de pessetes a euros, ni s'ha tingut en compte l'actualització de les sancions després dels 12 anys que han passat.
Considerant l'elevació del preu de la vivenda, las sancions haurien d'haver-se elevat en una proporció semblant, almenys, si no resulten una veritable ganga.
Però, l'exposició de motius de la llei la veritat és que té molt poc a vore en el desplegament de l'articulat.
De fet, pareix que estiga referint-se a una llei que no té res a vore amb la que després ve a continuació.
Perquè, esta exposició de motius, fins i tot parla de vocació protectora i d'eliminar la discrecionalitat del planificador.
Si el projecte de llei que es presenta ací de veres fera açò, de veres fera eixes coses que diu l'exposició de motius, li assegure que nosaltres votàvem favorablement i, a més, jo personalment li estaria aplaudint mig hora seguida al senyor Blasco si realment això passara.
Però, no es preocupe, que no hi ha risc que fem eixe esforç perquè, sens dubte, esta llei no fa això que diu la seua introducció: ni vocació proteccionista ni control de la discrecionalitat, perquè una volta més és una llei propagandística que el conseller vol colar com la defensa del medi ambient.
I la realitat és tota la contrària.
Pareix ser que el senyor Blasco ha escrit l'exposició de motius amb la mà esquerra i la resta amb la dreta, de manera que les paraules boniques queden en l'exposició de motius i la resta de la llei serveix per a fer tot el contrari d'eixa exposició de motius.

Si de veres al PP els importa el medi ambient, per favor actuen en conseqüència i no es limiten a fer propaganda.
Encara estem a temps en esta llei, almenys.
En les més de 80 esmenes parcials que hem presentat, a més d'esta esmena a la totalitat, afegim tota una sèrie de propostes per a intentar rescatar els aspectes que puguen ser d'esta llei donat que preveiem que no prosperarà esta moció a la totalitat.

Hauria de marcar esta llei amb claredat quins sòls mereixen ser protegits, que no ho fa, i incloure en la categoria dels sòls protegits tots aquells que són ecològicament valuosos, cosa que tampoc fa, i que s'elimine eixa arbitrarietat resultant en el projecte com resulta definir vagament estes categories.
I, també, impedisquen les continues i massives requalificacions de sòl urbanitzable que esta llei ni menciona, ni menciona.
El dia que feren açò, torne a dir-los, els assegure que ens tindrien al seu costat i, sens dubte, ho recolzaríem.
Però, ara per ara, no és així i açò no és més que una operació de propaganda.

Per tant, no comptem amb nosaltres per avalar esta llei, nosaltres seguirem defensant el medi ambient contra la seua política depredadora i destructora del medi ambient, de la que tants exemples tenim, i, si volen, podem fer tot un ample llistat d'exemples.

També diu el projecte de llei que pretén adaptar-se a les transformacions que s'han produït als darrers anys.
Això està molt bé.
L'exposició de motius no menciona quines transformacions en concret, però pareix pel context una cosa obvia, i és que en estos darrers anys estem vivint una explosió edificatòria i urbanitzadora sense precedents, fins i tot superior als anys 60 i 70 del desenvolupament a tota costa que es va viure ací a l'estat espanyol.
Doncs, bé, si eixe és realment el tema a tractar, el tema de corregir eixe *desmadre* urbanístic, doncs, realment, la llei farà ben poquet per a solucionar-lo.
La llei no fa res, no posa cap instrument per a poder aturar eixe procés desordenat i *desmadrat* ­podríem dir­ d'urbanització en tot el territori.

Què hauria de fer la llei per a poder parar eixe procés?
En primer lloc, definir amb claredat que és sòl no urbanitzable protegit i incloure clarament en ell aquells terrenys que ho meresquen pels seus valors.
Per exemple, totes les zones forestals, incloent les recentment cremades, cosa que no fa; totes les zones humides, incloent les no catalogades, que n'hi ha de no catalogades, que no es beneficiarien aleshores d'esta qualificació; la franja litoral costanera; i les àrees més valuoses de l'horta tradicional.
Totes estes categories són les que no apareixen definides clarament com a sòl no urbanitzable protegit i ho mereixerien.

Una segona cosa que hauria de fer esta llei és posar instruments per a no permetre requalificacions de sòl no urbanitzable protegit, i no permetre-ho més que en casos, a tot allargar, absolutament extraordinaris i molt estrictament regulats.
Però, torne a dir, la llei ni menciona açò, i, per tant, permet que continue produint-se este procés.

En tercer lloc, no considerar el sòl no urbanitzable bàsicament, el comú, com una reserva de sòl, a l'espera d'urbanitzar, sinó posar unes regles molt més estrictes per la seua ocupació.

I, finalment, també establir unes condicions molt estrictes a les obres i a les intervencions en sòl no urbanitzable tant protegit com comú.

Tot açò és el que se suposa que hauria de fer la llei, segons la seua exposició de motius, i és el que no fa este projecte de llei, segons el seu articulat.
També ens diuen en la introducció, en l'exposició de motius, que per definició el sòl no urbanitzable és inedificable, arriba a dir que és inedificable.
.
.
*(inintel·ligible)* Això està molt bé, això és de meravella.
Però, resulta que el desobedient articulat de la llei li torna a fer burla a la seua exposició de motius i permet edificacions per una gran quantitat de vies: per la via de vivendes familiars aïllades, per la via de vivendes agrícoles, per la via d'edificacions lligades a diferents usos industrials i terciaris i, a més, flexibilitza la legalització d'aquelles urbanitzacions edificades legalment perquè, segons diu pròpiament el projecte, diu que "l'antiga llei era massa rigorosa".
Bé, doncs, vorem esta què aportarà.

Aleshores, què queda d'eixa definició d'inedificabilitat, senyor Blasco?
Canvie eixa definició o millor canvie el projecte de llei perquè realment complisca eixa definició.

Per si faltaven coses esta llei permet pròrrogues tàcites de les declaracions d'interés comunitari, escamoteja el procediment d'exposició pública quan els projectes inicials, fins i tot, es modifiquen substancialment, o siga, es canvien en profunditat, en eixe cas no han de passar una altra volta el procediment d'exposició pública, quan és obvi que s'ha modificat profundament, i estableix uns períodes de temps molt curts per a l'exposició pública de només 20 dies.
Se suposa que tot açò és per millorar la participació ciutadana, però és evident que açò diu molt poc d'afavorir la participació ciutadana que novament es queda en una teoria, en un desig, però no en una realitat.
Si realment els importa la participació ciutadana, per favor modifiquen tots eixos aspectes d'este projecte de llei.

I també els trobe a faltar un rigor, un major rigor en el procediment de tramitació de les declaracions d'interés comunitari, per evitar eixa discrecionalitat que diu que vol evitar el projecte de llei.
Per exemple, quan parla de la.
.
.
, cometes, valoració positiva de l'activitat a declarar, eixa valoració positiva hauria d'estar molt més concreta, haurien d'estar marcades les condicions perquè es puga fer eixe tipus de valoració.

Com ja és costum en el PP i marca de la casa Blasco, tampoc hi ha terminis per a elaborar el reglament.
Vostés ens ha parlat ací d'eixe reglament que serà meravellós.
Com és que no apareix ni la data?
Ni es farà en un any ni en dos?
No.
El projecte de llei no diu res.
Bé, ja vindrà!

Bo, també els retards en la presentació d'informes o el silenci administratiu s'entenen com a via lliure per la construcció o l'activitat que pot afectar al territori.

En fi, tot açò realment no em sorprén massa perquè la Llei d'ordenació del territori que, com el senyor Blasco ha dit, està molt emparentada en esta i formen les dos un mateix conjunt, doncs, en aquella llei ja van batre tots els rècords d'inconcreció i indefinició que no crec que es puguen superar mai.
Recordaran que mencionava un munt de plans d'acció territorial i cap tenia termini, parlava d'un fabulós institut de l'ordenació del territori i el paisatge que tampoc tenia termini, parlava d'una meravellosa estratègia territorial que no tenia la més mínima indicació de quan es faria, no parlava del reglament ni li posava cap termini.
És a dir, en lleis així tant en l'aire u es pot lluir moltíssim prometent i prometent i ja vorem quan les fem.

En fi, el que està clar és que per al PP no hi ha presa per ordenar el territori i protegir els sòls valuosos, que els buldogs els vagen triturant el territori i que el reglament i els desplegaments de les lleis arriben ja quan tinguem tot el litoral, l'horta i bona part del sòl forestal ben edificat i ben urbanitzat.
Ah!
, i de moratòries ni parlar, que això és molt antiquat i molesta a les màquines!

En definitiva, senyores i senyors diputats, per a què servirà esta llei?
Servirà per a frenar el procés d'ocupació accelerat i desordenat del territori?
De cap manera.
Aquesta llei no ajuda a res, no posa les eines per a poder fer açò.
Per a què servirà, doncs?
No tindríem més d'escoltar els que aplaudeixen i sabrem per a què serveixen les lleis del senyor Blasco.
Serveixen i aprofiten molt per a les grans constructores que s'emporten les millors tallades, als regidors els escrúpols que volen convertir tot el seu municipi en un solar i als especuladors de tota mena a tots els quals els cau la baba amb aquest conseller.

Per tant, li demanem a aquest govern del PP que retire aquest projecte de llei i que faça, el més aviat possible, estrictament allò que diuen els sis primers paràgrafs de l'exposició de motiu de la llei, en els quals estaríem tots perfectament d'acord i celebraríem amb molta alegria que alguna vegada es materialitzaren.
Però, si no pensen fer-ho, si no pensen aplicar estrictament eixa primera part de l'exposició de motius, almenys per decència eliminen estes frases del projecte de llei perquè no tenen res a vore amb l'articulat que ve a continuació.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Arnal.

Para el turno en contra, tiene la palabra el ilustrísimo señor diputado del Partido Popular, don Fernando Modrego.

 

**El senyor Modrego Caballero:**

 

Señor presidente.

Señorías.

Señor conseller, en primer lugar, felicitarle por la continuidad que supone la aprobación de esta ley en esta cámara, su tramitación a partir de ahora y constituir lo que ha señalado como el cuerpo jurídico más avanzado con carácter global e integrador del estado español, que difícilmente en ninguna comunidad se va a tener un marco legislativo que abarque las distintas leyes: la de la ordenación del territorio, la de la actividad urbanística y la del suelo urbanizable, en un período de apenas un año ­ya digo­ incorporando los máximos avances y la máxima experiencia en la legislación de nuestra comunidad.

Ese es un aspecto muy positivo porque, si vemos la experiencia, las distintas leyes que se han ido decalando en el tiempo, muchas veces una ley modificaba aspectos que la experiencia había demostrado que habían sido enfocados incorrectamente por alguna de las leyes, con lo que el marco jurídico realmente era una marco jurídico complejo.
Y a ese aspecto positivo del marco global yo creo que hay que añadir, precisamente, además, que haya una ley específica del suelo no urbanizable, que ya había en nuestra comunidad, pero que se profundice en ese enfoque.

¿Por qué?
Porque el suelo no urbanizable tradicionalmente, en otras legislaciones, como ha señalado el conseller, suele ser, solía ser y es un cajón de sastre o un aspecto residual de otras leyes, que lo que hacían era enmarcar con una visión global toda la actividad urbanística o toda la actividad sobre el territorio, quedando así, de esa manera, muchas veces, el suelo no urbanizable como algo en lo que únicamente se planteaban aspectos restrictivos o como un suelo residual.

No es ese, de ninguna manera, el enfoque que plantea esta ley.
La ley enfoca el suelo no urbanizable como un suelo que tiene valor en sí mismo, que tiene su valor social, tiene su potencialidad, tiene los valores que hay que hay que identificar y que merece una clasificación específica y una regulación concreta y un análisis concreto de forma que todas las actuaciones que se tengan que llevar a cabo en el no urbanizable, tanto las de prohibición como las de conservación, como las propias de iniciativa de realizar actuaciones de recuperación, ya estén marcadas, exigidas por la ley a los planes generales.

Un aspecto muy novedoso de esta ley es el tema de la zonificación del suelo no urbanizable, por un lado, en función de los distintos valores o riesgos que tiene que incorporar, pero, además, con todas las actuaciones que pueden caber en el suelo no urbanizable, señalando cuáles de las actividades sujetas luego a los controles de las declaraciones de interés comunitario, se pueden orientar dentro de cada parte del municipio, analizando concretamente el municipio, viendo qué suelos tienen que tener una protección total, qué suelos tienen que tener una exclusión de cualquier actividad, y cuáles pueden albergar determinadas actuaciones, que incluso pueden ser positivas para conservar ese suelo.

Por lo tanto, yo creo que felicitarnos también porque esta ley sea una ley específica y con ese carácter positivo.

La ley, y yo creo que es un aspecto muy positivo, lo criticaba el señor Arnal, yo creo que, como siempre, el señor Arnal, pues, bueno, no entiende muy bien lo que es el territorio, no entiende tampoco muy bien lo que es el planeamiento, cómo se articula la actuación política, es normal, tampoco tiene una experiencia de gobierno en ningún sitio, entonces, habla de oídas y con muy poca experiencia.

Pero cuando realmente se tiene la experiencia de saber lo que quieren los ciudadanos, lo que quiere la sociedad, de dar cabida a esas inquietudes y a esas iniciativas de proteger un suelo, pues, yo creo que desde ese punto de vista hay que articular leyes como la que tenemos ahora, que se apoya, y lo dice claramente, y lo ha dicho el conseller, y lo dice la exposición de motivos, se apoya, la frase exacta era, pues, bueno, la tradición.
.
.
, o la cultura.
.
.
, o las figuras, los instrumentos ya asentados.

Esta ley se apoya en la ley del 1992, que era una ley que en su momento pudo suponer un avance importante, pero que respondía a una situación muy distinta.
Entonces, la ocupación de suelo no urbanizable, tanto con viviendas, con industrias, era masiva.
Yo recuerdo en aquellas épocas, pues, se planteaba qué se iba a hacer con las 30.
000 viviendas ­entre comillas­ ilegales que existían en Liria, la veintitantas mil que existían en Elche, con unos procesos de ocupación del suelo muy importantes.

En aplicación de esta ley, que el Partido Popular ha aplicado, yo creo que en coherencia con lo que es apoyar instrumentos legales que pueden tener una utilidad, pues, realmente, yo creo que en este momento no existe un problema como existió entonces, después de nueve años del gobierno del Partido Popular, de lo que sería ocupación del no urbanizable con obras ilegales.
O sea, ya no tenemos una problemática: hay obras puntuales, actuaciones que siempre va a haber, pero que en aplicación de la ley se sancionan, se hacen los expedientes a través de los municipios y, en su caso, de la Generalitat, y es un fenómeno que ya no es un problema global dentro de nuestra comunidad.

Por eso, la ley, en aquel momento que podía tener un planteamiento simplemente restrictivo, convenía darle un paso más, que es el enfoque tiene ahora la ley.
Yo creo que tiene importantes mejoras, porque se apoya en la experiencia, pero, como ya hemos dicho, va más allá y presenta un sentido positivo de lo que es el no urbanizable.
Un planteamiento de que el suelo no urbanizable tiene una gran valor para el conjunto de la sociedad, que tiene unos valores que hay que potenciar y que hay unas actuaciones que hay que señalar en él.

Dentro de estos aspectos positivos, por un lado, incorpora las distintas clases de suelo y la catalogación de suelo protegido en suelo no urbanizable común y los distintos valores que tiene que tener el suelo para su clasificación en cada una de estas categorías, pero también presenta aspectos muy novedosos y mejoras muy puntuales derivadas de una experiencia que, su señoría, pues no ha dicho nada, porque yo creo que no las conoce, las ignora, no sabe lo que pasa en el territorio.

Entonces, pues bueno, usted viene con el tópico siempre, "no, esto es la ocupación masiva del suelo no urbanizable".
Pues mire, la ocupación del suelo no urbanizable o los proyectos que se han realizado estos años, no son debidos a la ley del no urbanizable, son debidos a los planes generales que se aprobaron en la década socialista, que hizo clasificaciones masivas de suelo, y ahora se están desarrollando mediante PAI no planes generales ­vamos, fundamentalmente­, sino planes anteriores y homologaciones de planes.

Por lo tanto, usted está criticando aquí lo que debía criticar en otro sitio, debía criticar en los ayuntamientos que en su momento aprobaron un planeamiento.

Entonces, esta ley, por el contrario, lo que hace es identificar, y usted, no sé si es desde la ignorancia o desde un punto de vista sesgado, dice, "es que no dice qué suelos tienen que estar protegidos".
Bueno, pues yo pido aquí a los señores diputados que se cojan el artículo 2, el artículo 4 y lo lean claramente: los bienes de dominio público marítimo, hidráulico y de conformidad con la legislación, merecen régimen específico de protección todos aquellos que tengan la conservación de la naturaleza, la flora, la fauna, el agua o del territorio; los bienes incluidos en el inventario general; en el apartado 2 habla del tema de la huerta, aquellos que tengan unos valores agrarios de especial protección.
.
.
Bueno, y así.

Pero usted dice que no están, que están inconcretos.
Pues, más concretos, oiga, yo no sé lo que hay que hacer, ¿eh?
cuando tiene una de todas las legislaciones sectoriales que claramente le dicen qué suelos tienen valores y qué suelos tienen que proteger, y la ley dice que todos los suelos que tienen valores se tienen que proteger, cosa que usted no reconoce.

Pero, además de eso, la ley tiene unas novedades o hace unas modificaciones, porque usted decía, "no, no, es que no está justificado que se plantee esta nueva ley", creo que está justificadísima.
Está justificadísima, pero una ley nueva no supone que lo que hay ya no sirva para nada: hay que aprovechar lo que sirve y mejorar aquellos aspectos que no sirven.

Le voy a decir algunos y brevemente, hay muchos.
Por ejemplo, como ha comentado el conseller, la necesidad de las reservas de suelo para parque como dotaciones generales.
Es un mecanismo que extiende la igualdad de beneficios y cargas ­entre comillas­, que únicamente se planteaba para los suelos urbanizables, al conjunto del territorio, y que va a permitir, bien usada, a la administración autonómica y a la administración municipal, aumentar de una forma muy importante el patrimonio público de suelo, y muchas veces el corregir dentro de un municipio que unos señores, porque están en determinada zona, tienen un suelo urbanizable con una plusvalías muy importantes, y los señores que tienen un suelo protegido delante, que, precisamente, a veces el valor del otro suelo es porque hay un suelo protegido de un bosque, de una zona húmeda, de un paisaje de interés, esos señores, pues, bueno, no podían hacer nada, en función de la clasificación de suelo no urbanizable protegido, y no se beneficiaban, de forma que lo que propiciaba precisamente era el abandono de esos suelos y el deterioro de sus condiciones naturales.

Ahora, el ayuntamiento podrá proponer con sus trámites de información al público, exponiéndolo al público, recogiendo sugerencias, que esos suelos formen parte o se obtengan, precisamente, a través de las actuaciones urbanísticas, que crean una riqueza, unas dotaciones, pero a la vez recuperarán patrimonio natural y, además, con actuaciones concretas para recuperar y mejorar esas zonas.

Claro, usted, eso que probablemente lo hubiese reivindicado siempre, hoy ni lo cita, y además hasta le parecerá mal, dirá que es que ese terreno ya lo ha comprado un especulador.
.
.
Bueno, pues, no lo sé, pues.
.
.
, algún argumento encontrará usted de esa guisa.

Se ha planteado un aspecto muy importante que ni se ha citado: el control de las empresas suministradoras.
Es fundamental, y así recoge la ley y marca un régimen sancionador específico, porque el otro ya está.
.
.
, y el conseller ha dicho que se va, en la ley urbanística, a modificar todo el régimen urbanístico, que ninguna empresa de abastecimiento, bien municipal, bien privada, de ningún tipo, pueda dar agua, luz, gas, a una vivienda ilegal, que es lo que ha fomentado, porque era una deficiencia de la ley.

Es que usted dice: "la ley no aporta nada".
La ley ¡claro que aporta mucho!
A partir de ahora se cubre un vacío legislativo que impedía actuar de una manera eficaz y coherente contra, a veces, ese tipo de urbanizaciones.
Ahora, como no se pueden tener esos servicios, porque hay un régimen sancionador, pues, bueno, yo creo que está ya cerrado porque, bueno, difícilmente alguien va a plantear el construir una vivienda o una industria, si no va a tener agua, luz, gas o las necesidades que pueda tener.

Bien, es otro aspecto que no se ha contemplado.
Por ejemplo, cuando dice la ley que la administración puede actuar en los terrenos incendiados.
Ahora no se podía actuar y si usted tiene en cuenta que el 30% de la masa forestal es suelo público y el otro es privado, pues, evidentemente, ahí hay una disfunción que impide.
.
.
, bueno, pues, hay que contar con el permiso de los propietarios en todo caso para actuar, cosa que es muy complejo obtener.

En este sentido, la ley marca en los deberes de los propietarios la necesidad de poner a disposición de la administración para las actuaciones de reforestación, o, en su caso, reforestar por sí mismo, lo que creo que es un paso importante.

El tema de los perímetros, y muy importante también, también con coherencia con la ley de ordenación del territorio, el tema de los proyectos de sostenibilidad.
Claro, es que cuando ustedes reclaman una cosa o no lo reclaman, porque no les ha dado tiempo a analizar bien lo que es la estrategia europea o las últimas líneas de actuación en el suelo, y cuando la ley platea, precisamente, en el mundo rural, para apoyar ese suelo, que precisamente esos proyectos de sostenibilidad qua marcaba la ley de ordenación del territorio, que pueden se con cargo a fondo de la administración, pero con cargo a las actuaciones urbanísticas, para recuperar, para actuar precisamente y poner en valor el suelo no urbanizable, bueno, pues eso tampoco merece ninguna cita, ni ninguna reseña, y, bueno, es que eso no es algo de esta ley.

O cuando se habla de la mejora de los procedimientos.
Evidentemente, se mantienen las declaraciones de interés comunitario como un instrumento de control fundamental.
Porque, claro, en las pocas notas que he tomado de usted, dice, "no, no, es que es una ley que dice que suelo no urbanizable, es inedificable por definición, por concepto, y luego marca procedimiento extraordinarios para, evidentemente, hacer las actuaciones.
Yo creo que eso es un esquema jurídico de hacer el planteamiento, y conceptual también, en el sentido de decir, "el suelo no urbanizable no es apto para urbanización", y no lo es, pero luego hay muchas actuaciones en el no urbanizable que creo que no sé si lo que usted está planteando es que no pueda haber ninguna actuación en el no urbanizable, que estén prohibidos ya los hoteles rurales, las actuaciones industriales reducidas, por ejemplo, pues, una pirotecnia, tampoco se podrá poner, o una actuación como un vertedero tampoco se podrá poner o un polígono industrial de un pueblecito de 300 habitantes, de apenas mil metros, que necesita tres naves, tampoco se podrá realizar, ni ninguna vivienda unifamiliar en el suelo no urbanizable.

Claro, el número exacto no lo sé, pero en nuestra comunidad andaremos por trescientas mil o por ahí, de ese orden puede andar, no lo sé.
Bueno, pues, ya ninguna más, cero.
Bueno, pues, es el planteamiento que hace, y en nuestra cultura, lo que es la vivienda rural, bueno, yo creo que en todo el mediterráneo, usted ya plantea que eso no se haga.
.
.

No, yo creo que hay que hacerlas, pero hay que hacerlas bien, y, entonces, esta ley marca los criterios, los procedimientos y las garantías para que las que se hagan se hagan bien, no como antes, que igual no se podían hacer, igual es el planteamiento que usted necesita, pero que luego se hagan y se hagan mal, y entonces luego vengan los problemas de regulación específica y aprobación de todos estos aspectos.

Señoría, por lo tanto, yo creo no cabe sino una valoración muy positiva de lo que es la ley, ya digo, por su planteamiento dentro de un marco global de todas las leyes que afectan al territorio y a las actuaciones de toda la sociedad en el suelo no urbanizable, precisamente también por ese carácter positivo, por ese análisis, por ese poner en valor todo el suelo no urbanizable, por el rigor que tiene modificando los aspectos, en base a la experiencia, que no habían funcionado durante estos años, y también por el rigor y análisis que exige claramente la ley a cualquier autorización en el no urbanizable, con todas las garantías de publicidad, de participación y de control administrativo, tanto por la administración local como por la administración autonómica.

Por lo tanto, señoría, no entiendo que no esté justificado de ninguna manera, es coherente con su planteamiento general.
.
.

 

**El senyor president:**

Señor Modrego.
.
.

 

**El senyor Modrego Caballero:**

­Acabo, señor presidente­ .
.
.
de estar opuesto a cualquier ley que se plantea en esta cámara, pero, ya digo, sus argumentos ya nos suenan como muy reiterativos, son vacíos, no tienen ningún rigor, porque además siempre empieza y termina usted con el tópico de que al Partido Popular no le interesa el medio ambiente.
El Partido Popular ha demostrado que le interesa el medio ambiente, que protege el medio ambiente, que se han alcanzado las mayores cuotas de protección, el mejor tratamiento de incendios, la mayor protección de zonas húmedas, el aumento de superficie protegida, nunca se han hecho tantas plantas de residuos como ahora, etcétera, etcétera, etcétera.
.
.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Modrego.

 

**El senyor Modrego Caballero:**

Por lo tanto, tenemos toda la legitimidad para defender esta ley y estar en contra de su propuesta.

Gracias, señor presidente.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Modrego.

Para el turno de réplica tiene la palabra el señor Carles Arnal.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

Bon dia novament.

Senyor Modrego, diga'm que no m'ha entés o alguna cosa així, però no em diga que les meues argumentacions són buides, perquè francament sí que m'he llegit ben a fons la llei.
I en les més de 80 esmenes parcials que s'han presentat ja vora com hem entrat en detalls i que hi ha arguments.
Naturalment, ací estem fent un resum i en eixe resum hem de ser sintètics.

Mire, a vore si m'entén.
El medi ambient és la gallina d'ous d'or que pot produir molts beneficis si se la sap cuidar bé o que es pot matar i perdre per a sempre els beneficis si l'avarícia ens fa menjar-nos de tot una els ous i la gallina.
Com ja es va dir l'altre dia en relació a la Conselleria de Territori i Habitatge, ara, a la gallina dels ous d'or l'han posada sota la custòdia de la rabosa de l'explotació a curt termini del formigó i de l'asfalt.
I amb aquest projecte de llei se li veuen les orelles la rabosa i està clar que a la gallina se la vol enverinar en quatre dies, a ser possible abans de 2007, quan se'ls acabe el *chollo* a molts dels qui estan fent ara el seu agost.

Mire, abans he dit una sèrie d'afirmacions que si tinc temps les vaig a justificar el més concretament possible.
He dit que la llei no té una vocació proteccionista, com per exemple en la definició del sòl no urbanitzable protegit.
En este projecte de llei es diu en quins supòsits és sòl no urbanitzable protegit i es repeteixen tots junts que són obvis, perquè ja estan emparats per altres legislacions i que, per cert, ja estaven en la legislació actualment vigent.
I s'afegix un, que és d'allò més ambigua i confusa, un supòsit que diu: i els terrenys compresos en espais forestals ­literal- paisatgístics i ecològics ­jo no sé el que és un espai paisatgístic­ que estiguen sotmesos a mesures de conservació o regeneració aprovades conforme a la seua legislació.
És a dir, clar, dels sòls forestals només aquells que, a més de tindre valors, etcètera, etcètera, ja estiguen amb unes mesures aprovades per la seua legislació.
Com es dóna compte vosté que és ben fàcil, no hi ha res de dir que tots els sòls forestals, evidentment.
I el mateix en zones humides i el mateix en la franja litoral, etcètera.
I el mateix en l'horta, on no hi ha cap indicació que les hortes més valuoses quedaran protegides automàticament o formaran part, millor dit, del sòl no urbanitzable protegit.

El que sí que es diu en un altre apartat, en el punt 4.
2, en l'article 4.
2 és que els plans urbanístics podran qualificar, podran, una sèrie més de sòls.
.
.
Podran, clar.
.
.
Però la llei no el determina i ho deixa a eixa discrecionalitat i mànega ampla, que ja dèiem que tenia aquest projecte de llei.

En més aspectes, a més, es retrocedeix respecte a la legislació vigent que, torne a dir, no és que ens pareix perfecta, el que passa és que fer una nova llei per a quedar-nos pràcticament en el mateix o avançar molt poquet o fins i tot retrocedir en molts aspectes, per això no fa falta una nova llei.
Ja li he dit jo abans que sí que feia falta una llei nova que realment tinguera eixa vocació proteccionista i que anara més enllà i que posara fre a eixe procés urbanitzador, que evidentment no hauran promogut vostés i avant, que no és obra seua i avant, hi ha molts factors que juguen, però que està produint-se ara sota el seu govern i que han de fer mesures per evitar que eixe *desmadre* territorial avance i acabe amb valors naturals que tots volem conservar.

Per exemple, es retrocedeix en aspectes com aquest.
En la llei actual vigent diu: la no inclusió en un règim de sòl no urbanitzable d'especial protecció, la no inclusió de sòls naturals, seminaturals o incults haurà de ser objecte de justificació detallada.
El que diu el nou projecte de llei seu és que obliga a justificar detalladament la procedència d'incloure sòl no urbanitzable en el règim de protegit.
Es dóna compte que ho fan al revés?
L'altra llei, la que tenim ara, diu que s'han d'incloure d'entrada tots eixos terrenys i si no es fa s'haurà de justificar molt bé.
Ara és al contrari, ara s'ha de justificar molt bé que s'introduïsca alguna cosa com a protegida.

Un altre aspecte.
En la llei vigent encara es diu: en tot cas, en tot cas, ­cosa que no utilitza el redactat que vostés pretenen­ en tot cas es classificarà com a sòl no urbanitzable protegit els terreny d'ús o aprofitament forestal.
No diu exactament tots els terrenys forestals, però la gran majoria.
Què és el que diu el seu projecte de llei?
Ja li ho he dit abans: aquells espais forestals, paisatgístics i ecològics ­que no s'acaba d'entendre això què vol dir­ que estiguen sotmesos a mesures, o siga que ja estiguen més o menys protegits per una sèrie d'actuacions.
És a dir, hem retrocedit prou.

I després també es diu en la llei actual que no es podrà classificar o reclassificar com urbà, urbanitzable o apte per a l'urbanització sòl no urbanitzable que haja patit els efectes d'un incendi forestal.
El projecte de llei seu senzillament no diu res d'això.

En fi, podríem continuar donant molts més aspectes concrets en els quals esta llei no avança.
Però també podem reiterar que este govern li interessa molt poc el medi ambient.
Hui, en este dia de la ciutat sense cotxes, tots els diputats, que supose que hauran vingut en bicicleta o en autobús, almenys els qui són de València, hauran pogut comprovar el molt que el PP està aconseguint que realment no hi haja, tots haurem gaudit que no hi havien a penes cotxes per ahí circulant ni res per les moltes mesures que s'han fet perquè hui fora la ciutat sense cotxes.
És un exemple només.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Arnal.

Para turno de réplica tiene la palabra el ilustrísimo señor diputado Fernando Modrego.

 

**El senyor Modrego Caballero:**

Señor presidente.
Señorías.

Señor Arnal, creo que en este segundo turno de réplica desde luego usted no ha aportado nada y creo que ha insistido en los mismos argumentos.
Y, desde luego, lo que sí tengo que decirle es que esa argumentación con críticas, con alusiones al conseller me parece totalmente impropia, impropia de esta cámara y, desde luego, que no aporta nada al debate.
Y que tal vez en otro foro pues, bueno, pueda usted hablar con esa tranquilidad.
Pero, desde luego, no estamos nada de acuerdo y en ese sentido yo no voy a entrar, porque me parece fuera de lugar en esta cámara.

Y cuando habla usted y vuelve a analizar y vuelve a decir determinados aspectos, como que la ley pretende proteger menos.
Yo creo que usted tiene que hacer un ejercicio ya que yo no sé hasta dónde llega para buscar a ver dónde está el afán especulador del Partido Popular, porque a mí ya me parece un poco kafkiano.
Cuando usted habla que no están incluidos los espacios de interés.
.
.
Pues, mire, claramente.
En la ley anterior los suelos agrícolas no podían ser especialmente protegidos, porque no era uno de los espacios que podía tener ese tipo de valores.
Y en esta ley sí que pueden ser protegidos.
¿Quiere decir que cualquier huerta de la comunidad es especialmente protegida?
Convendrá que me parece que no es razonable.
Habrá que hacer precisamente aquellos espacios que tienen un especial interés, el norte de Valencia, parte de la huerta del Segura o determinadas huertas muy concretas, que además están señaladas en la Ley de ordenación del territorio.
Por lo tanto, lo que hemos hecho es aumentar la protección.

Cuando usted hablaba de que "no, es que ahora hay que justificar para que sea especialmente protegido", mire, en el año 1992 no teníamos ni la cultura ambiental, ni las declaraciones de impacto, ni un análisis del territorio que lo que hacía es que básicamente ­y por eso digo que muchas veces ustedes hablan desde la ignorancia­ que básicamente el análisis de un territorio se tuviese que hacer fundamentalmente desde un plan general en su estudio de impacto ambiental.

Hoy en día tenemos clarísimamente, a través del Plan forestal aprobado, el catálogo de zonas húmedas aprobado, todas las zonas LIC que hacen un análisis muy profundo de lo que es la fauna y la flora de nuestra Comunidad, de forma que sí que podemos decir: oiga, que yo tengo una figura de protección que es un LIC, que es plan forestal, que es catálogo de zonas húmedas que es catálogo de.
.
.
*(inintel·ligible)* de próxima aprobación, aunque no esté aprobado ya están los estudios y ya se tienen en la casa.
Entonces, es lógico que le diga: oiga, no proteja usted sin ton ni son, proteja lo que tiene que proteger.
Y, además, el municipio, si tiene un interés local, que lo dice en el apartado dos del artículo cuatro, protegerá con estos criterios lo que desde el interés municipal le interese proteger.
Por lo tanto, estamos llevando el tema de la protección a unos criterios de racionalidad, de lógica y de coherencia que usted no quiere ver, no quiere ver de ninguna manera.
Y, entonces, yo creo que este debate se torna, como siempre, un poco absurdo.

Quiero terminar así el debate.
Señalar, desde luego, que estudiaremos las enmiendas que usted propone, porque a veces el tono que usted emplea, pues, bueno, pues las enmiendas no tienen nada que ver con el criterio que nosotros adoptamos para ver las enmiendas.
Esperemos que alguna mejore, que alguna mejore el texto.
Yo creo que no va a ser así.
Evidentemente, aceptaremos alguna para que usted vea la buena intención.
Pero, desde luego, estoy convencido de que le argumentaremos, le argumentaremos, como estoy haciendo ahora, por qué no le aceptamos cada una, porque fundamentalmente lo que van a hacer es desproteger, *rigidizar* o perjudicar lo que es un modelo de desarrollo sostenible, que no olvidemos el desarrollo sostenible es el objetivo de este gobierno y del conjunto de leyes que se están aprobando.

Y aunque quede fuera de lo que sería la exposición, vuelve usted a decir "no, mire, es que ustedes desprotegen y han quitado el tema de los incendios".
Pues no, hombre, no.
No hemos quitado el tema de los incendios, está en la Ley forestal y en la Ley de ordenación del territorio que se aprobó en esta cámara hace nada.
No sé, si quiere lo decimos en todos los documentos.
Yo creo que no hace falta.
Claramente tienen que estar y además se pueden entender en el artículo dos, precisamente, que usted no lo entiende, pero aquellos que tienen una figura o un marco sectorial que lo exige.

Por lo tanto, no busquemos o busquemos una argumentación realmente seria para criticar una ley.
Y, ya le digo que, desde ese punto de vista, no me cabe más que felicitar al gobierno por la ley que viene a esta cámara.
Y estoy convencido que va a suponer un paso muy importante en la mejora continua del medio ambiente y de todo el territorio de nuestra comunidad.
Por lo tanto, votaremos en contra su enmienda a la totalidad.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Modrego.

Para la fijación de posición de otros grupos políticos tiene la palabra, si lo estima oportuno, el ilustre diputado señor don Adolfo Sanmartín.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

Anunciar, en primer lloc, el nostre vot favorable a l'esmena a la totalitat presentada per Esquerra Unida-Els Verds.
I essencialment i de forma global per tres aspectes.
Coincidim amb la no acceptació del que és la definició de sòl no urbanitzable i els problemes que això comporta, l'intent també de donar més contingut al que és el sòl no urbanitzable protegit i sobretot la necessitat d'introduir mecanismes per a evitar el que és la requalificació, sobretot en aquells sòls no urbanitzables o forestals que han sofert l'efecte d'un incendi.

De totes formes, com després he de fer la defensa de l'esmena a la totalitat presentada pel nostre grup, ja concretarem i analitzarem més i millor les raons.
Per tant, anem a votar a favor aquesta esmena a la totalitat.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Sanmartín.

Vamos a entrar dentro de la votación del texto de la enmienda a la totalidad.
Comienza la votación.
El resultado de la votación es de 31 votos a favor, 44 votos en contra.

Se suspende la sesión hasta la doce en punto.

 

 

*(Se suspén la sessió a les 11 hores i 38 minuts)* 

*(Es reprén la sessió a les 12 hores i 6 minuts)*

***Debat de totalitat del Projecte de llei de sòl no urbanitzable.
Esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 15.
780, BOCV número 59).***

 

 

**El senyor president:**

 

*(Inoïble)* .
.
.
totalidad presentada por el Grupo Parla-mentario Socialista, registro de entrada número 15.
780 del *Boletín Oficial de las Cortes Valencianas* número 59.

Tiene la palabra para la defensa de la enmienda a la totalidad, el ilustre señor diputado del Grupo Parlamentario Socialista, don Adolfo Sanmartín.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

En primer lloc, gràcies, senyor president.

Senyories.

Aquest grup parlamentari ha presentat esmena a la totalitat al Projecte de llei de sòl no urbanitzable perquè apareixen determinats aspectes, sobretot, de fons difícilment acceptables, ja que pensem que empitjoren el que és la situació actual del sòl no urbanitzables, però, sobretot, introdueixen inseguretat jurídica i, sobretot, rebaixen la seua valoració en relació a l'anterior llei del període socialista, la Llei 4/1992.

En primer lloc, no poden estar ni gens ni mica d'acord amb la mateixa definició de sòl no urbanitzable.
D'acord amb l'article primer del projecte de llei, el sòl no urbanitzable és aquell terreny que un pla territorial urbanístic qualifica com a rústic.
Fins aquí d'acord.

El problema surt quan plantegem la següent pregunta: quins són els criteris per a qualificar un terreny com a rústic i, sobretot, de qui depén aquesta qualificació?
Els criteris, d'acord amb el projecte de llei, són tres: un terreny tindrà naturalesa rústica quan conté uns valors o riqueses naturals, primer; en segon lloc, si conté un risc natural; i tercer, si és inadequat per al desenvolupament urbanístic.

Anem a centrar-nos ara amb aquest tercer criteri i passarem després als altres dos.
Fem la següent pregunta: què vol dir que un terreny és inadequat per al desenvolupament urbanístic?
Jo estic segur que el conseller coincidirà amb mi, a la força, que es tracta d'un terreny objectivament i raonadament inadequat per a servir de suport, prèvia urbanització, a aprofitaments urbans.

On està, per tant, el problema que critiquem nosaltres de manca de definició?
Doncs, sincerament, senzillament que vostés en el projecte de llei diuen que aquesta inadequació per al desenvolupament urbanístic depén de forma única i exclusiva dels criteris i objectius establerts per la legislació sobre ordenació del territori, la Lot, i no, com fins ara, dels criteris i objectius que estableixen els plans general d'ordenació urbana en cada municipi.
És a dir ­i és tremendament greu­, passem d'una competència fins ara municipal a una competència, a partir d'ara, autonòmics.

Després, pensem que de presumir tant al preàmbul, a l'exposició de motius, d'autonomia municipal, de municipalisme, el que fan vostés és anul·lar una de les principals atribucions que fins ara tenien els consistoris, els ajuntaments, concretament la de definir en el seu planejament quins sòls poden ser urbanitzables i quins no.
Aquí està veritablement la trampa d'aquest projecte de llei i aquí està la reforma subreptícia que vostés fan sobre això.

L'interrogant que plantegem és si realment, senyor conseller, s'ha donat vosté compte que és el mateix legislador el qui està transgredint amb aquest posicionament la legislació actual a la nostra comunitat en matèria d'urbanisme.

Mire, l'article 8 de la Lrau diu clarament ­i ho cite de forma textual­ "que la classificació de sòl en urbà, urbanitzable i no urbanitzable la constitueix i confereix el pla general d'ordenació urbana, i solament aquest ­repeteixo, solament aquest­ podrà establir-la, mantenir-la o modificar-la".

Per tant, m'agradaria saber a quin prestigiós bufet s'ha encarregat aquest projecte.
El que no pot consentir-se és que amb els diners de tots els valencians, es paguen despropòsits i burrades com aquestes.
O és que realment el que volen aconseguir vostés és exactament això: confusió legislativa suficient i consegüent inseguretat jurídica per a moure's millor i amb més comoditat en una classe de sòl que fins ara no havien pogut reclassificar?

Una segona qüestió.
Com diem abans, la naturalesa rústica dels terrenys, per a classificar-los com a no urbanitzables, es condiciona també als valors i riqueses naturals i als riscos naturals: presència d'un barranc o el que siga.
En conseqüència, una definició sobre sòl no urbanitzable podria ser que tot és urbanitzable, excepció feta d'aquells espais que tinguen algun valor natural o risc especial que justifique la seua classificació com a urbanitzable.

S'apropen, per tant, de forma també subreptícia, malintencionada, al concepte lliberal de tot és urbanitzable, al mateix temps que obrin el camí de nou a la inseguretat jurídica, ja que a partir d'ara qualsevol jutge podrà interpretar, d'acord amb el seu criteri, si un terreny té o no valors, riqueses o riscos naturals i, per tant, modificar la seua classificació.

En definitiva, a partir d'ara no serà la voluntat del planificador mitjançant el corresponent pla urbanístic, el que donarà o no a un sòl la condició de no urbanitzable, sinó l'existència d'uns valors en aparença objectius, però necessàriament subjectius en la pràctica jurídica.

Passsem ara al no urbanitzable protegit o, millor dit, a la posició negativa i restrictiva que vostés tenen sobre aquest tipus de sòl.
A partir d'ara, els ajuntaments hauran de justificar de forma detallada per què inclouen als seus plans generals d'ordenació urbana sòl no urbanitzable en el règim de protecció.
On hem arribat, on hem arribat?
Perquè el que s'ha de justificar ara és la protecció, quan hauria de ser tot el contrari: instar i afavorir la declaració de sòls protegits.
És que, alerta, és justament el contrari ­repeteixo, el contrari­ al que diu la legislació autonòmica vigent, la Llei 4/1992, la qual obligava a justificar detalladament per què no s'introduïa en els plans generals d'ordenació urbana sòl protegit.

En definitiva, vostés ­jo penso que de forma premeditada i irresponsable­ han invertit la càrrega de la prova, donant la sensació que el que vol el legislador és que no es protegisca.
Per a què val, en conseqüència, tanta propaganda proteccionista per part de la conselleria, si en el lloc i en el moment adequat, que és aquest projecte, no és que no facen res al respecte sinó que justament fan el contrari?
Ara el que s'haurà de justificar és per què protegeixes, i no com abans, que havies de justificar detalladament en un pla general d'ordenació per què no protegies.

Parlem ara de la requalificació dels sòls que hagen patit l'efecte d'un incendi.
Resulta inadmissible que un projecte de llei que pretén regular, ordenar, el sòl no urbanitzable, únicament es concreta al respecte al seu article 8 que els propietaris d'aquest sòl hauran ­per dir-ho d'alguna manera­ de mantindre neta la massa vegetal per a evitar el risc d'un incendi.
Faltaria més!
Almenys, almenys hagueren pogut fer referència, com varen fer en l'article 14 de la Llei d'ordenació del territori i protecció del paisatge, al Decret 6/2004, sobre la prohibició de classificar i reclassificar sòls forestals que hagen patit l'efecte d'un incendi.
Però és que ni tan sols això.
En conseqüència, segueix subsistint la mateixa trampa, el mateix buit que existia fins ara.
Pensava de veres, que hagueren aprofitat aquest projecte de llei sobre sòl no urbanitzable per a introduir la prohibició de requalificar.

Mire, tots sabem que el Decret 6/2004 ­i ho he presentat a través d'una gran quantitat d'esmenes en quasi tots els projectes de llei que he defés en aquesta cambra­, el decret al·ludit ­que el va fer vosté, senyor Blasco, este any­ diu una cosa molt simple, molt simple, però molt enganyosa.
Diu que qualsevol terreny forestal que haja patit l'efecte d'un incendi està prohibida la seua classificació o reclassificació com a sòl urbà o urbanitzable.
No és suficient, senyor Blasco.
Tant no és suficient que la premsa, part de la premsa, no ho va entendre i ho va titular malament.
Sí, perquè vosté no diu per a res el tema de prohibir la requalificació.
Vostés parlen de prohibir la classificació i reclassificació, però no té res a veure amb la requalificació, que és donar-li a un sòl un ús diferent.

Per exemple, per exemple, vosté li pot donar,­ i li sonarà això a Terra Mítica­, vosté li pot donar a un sòl no urbanitzable que ha sofert l'efecte d'un incendi, sense necessitat de classificar o reclassificar el sòl, un ús diferent a aquest sòl.
És a dir, que el que vosté fa és requalificar-ho.
Evidentment vosté me dirà: "És que el decret sols parla de prohibició de classificar i reclassificar, però no qualificar".
I ho dic perquè tant la prohibició per a reclassificar sòls incendiats, inclosa, com li he dit, en aquest decret del Govern Valencià i en la Lot, com la prohibició requalificar, que encara vostés no l'han inclós en cap lloc, hagueren hagut de recollir-se en aquesta llei per constituir una disposició fonamental que restringeix l'exercici de la propietat del sòl rústic, i no ho han fet.

No és prou, de veres li dic, senyor Blasco, que em surta després dient-me que amb els socialistes es cremaven més hectàrees.
No estic parlant d'això.
Li estic dient, i vosté ho sap perfectament, que no és prou prohibir la reclassificació de terrenys incendiats.
Cal voluntat política suficient, cosa que vostés no tenen, per a abordar el tema de l'especulació urbanística de forma seriosa.
I això passa, en primer lloc, per prohibir les requalificacions o canvis d'ús del sòl en aquells terrenys amb massa arbòria que hagen sofert l'efecte d'un incendi, cosa que vostés no han fet, ni fa uns mesos en la Llei d'ordenació del territori, ni ara amb aquest Projecte de llei de sòl no urbanitzable.

Passem ràpidament aquests minuts que ens queden al tema de la vivenda.
Primera qüestió.
Desapareix, desapareix el control autonòmic sobre la vivenda aïllada i familiar.
És a dir, a partir d'ara no farà falta l'autorització prèvia per part de la conselleria.
És l'ajuntament qui haurà de determinar l'aptitud del sòl on s'ha de construir i, sobretot, la seua vulnerabilitat d'impacte sobre el medi físic.

Malgrat que vostés al preàmbul fan gal·la d'això com un avanç en el camp del municipalisme, de l'autonomia municipal, en el fons no és més que un tremend despropòsit.
I és despropòsit pel següent.
És que, senyor conseller, no coneix millor que jo la greu situació creada al territori valencià per l'existència de milers de cases il·legals en sòl no urbanitzable i sobre parcel·les que no arriben ni a una hectàrea de superfície, que és el que estableix la llei?
O és que no sap millor que jo que una gran quantitat d'ajuntaments, desgraciadament, han estat incapaços de resistir les pressions dels veïns i dels promotors i, sobretot, les greus conseqüències urbanístiques que aquest problema ha generat?
Vinga, ja està bé, jo pense, de prendre el pèl a aquesta cambra.
És que no es tracta d'un tema que pot o no abordar-se per la major disponibilitat pressupostària.
Es tracta d'un tema de voluntat política o de no voluntat política.
El problema és que vostés o volem, pareix ser, desregular-ho tot perquè alguns s'aprofiten d'aquest maremàgnum que ara anem a crear.

I continuem amb els despropòsits.
Vostés, en el sòl no urbanitzable, consideraran, done's compte, a partir d'ara nuclis de vivendes consolidades a aquelles formades per un conjunt de més de deu cases existents dins d'un cercle de cent metres de radi, aproximadament tres o quatre vivendes per hectàrea.
No estableixen, per tant, i aquí està també la trampa, per això li dic que és un projecte de llei subreptici, amb mala intenció, no estableixen cap límit en el número de vivendes, quan el més lògic hagués estat establir un límit de densitat màxima i no un límit de densitat mínima.
Resultat d'aquesta permisivitat?
Li dic clarament: vosté a partir d'ara serà el responsable de primar indirectament les actuacions il·legals i, per tant, la regularització d'urbanitzacions il·legals.
I amb això, que és el més greu, està eximint a aquestes de part dels deures que hagueren hagut d'assumir si en el seu dia les hagueren obstruït de manera acord amb la legalitat vigent.
Sincerament, no entenc, ni gens ni mica, què és el que vostés entenen per criteri d'equanimitat i objectivitat, sobretot, dos preceptes mínims que pense que hauria de respectar qualsevol legislador.

També el projecte de llei qualifica el sòl no urbanitzable en dues categories: comú i protegit.
Tenien una oportunitat única, única, en favor de l'agricultura i de la ramaderia intensiva valenciana, d'introduir, com a tercera categoria de sòl no urbanització, el de protecció agropecuària, cosa que vostés no han fet.
S'han limitat, com a conseqüència estic segur que dels sindicats i de les associacions agràries, a donar la possibilitat d'incloure dins del no urbanitzable protegit determinats espais que, per les seues condicions paisatgístiques, culturals, etcètera, es puguen introduir.

Mire, senyor Blasco, no és el que demanen els agricultors valencians el que vosté ha fet.
En primer lloc, perquè s'oblida, s'oblida dels espais ramaders, als quals ni tan sols cita.
Però és que, en segon lloc, perquè en lloc de donar a aquells espais una categoria i un tractament específic i singular, amb objecte de mantenir les seues quotes de productivitat, els dóna com a possibilitat única la incorporació, com si foren un parc natural més, al no urbanitzable protegit, la qual cosa comporta unes restriccions, que són justament el que els agricultors i ramaders no volen.
Per exemple, la prohibició absoluta de construir o la prohibició de dur a terme determinats tipus d'abancalaments, desboscaments, relacionats amb el manteniment o adequació de l'elevada productivitat agrària.

Vosté no es dóna compte que la forma i el lloc on a incorporat aquells espais d'elevada productivitat agrícola no són els que li correspon.
No es dóna compte que un regadiu intensiu, per posar un exemple, amb contínues transformacions agrícoles i obligats canvis de producció amb objecte de mantenir la renda, no pot ser inclòs al no urbanitzable protegit.
Els agricultors no volen ser considerats uns elements més d'un espai natural, volen que protegixca aquestes zones per a evitar ser absorbides pel procés d'especulació urbanística.
I al mateix temps, que ningú els pose entrebancs a l'hora de dur a terme les transformacions necessàries per a mantenir, com dia abans, les quotes de rendibilitat o productivitat.
Això, com vosté haurà comprovat, res té a veure amb el que vosté ha inclòs en aquest projecte de llei.

Fa falta, pensem, i d'aquí una esmena important nostra, una nova qualificació de protecció agropecuària dins del sòl no urbanitzable capaç de salvaguardar.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Vaya terminando, señor Sanmartín.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

.
.
.
les potencialitats d'uns espais agrícoles i ramaders que actualment no ho tenen.

Finalitze ja, senyor president, perquè el temps no dóna per a més.
Simplement afegir a manera de resum que el projecte de llei en qüestió poc nou aporta al marc legal vigent.
No entenc per què introdueixen noves regulacions que suprimixen o desregulen algunes mesures que fins ara no havien presentat problemes ni havien estat qüestionades per ningú.
La major part dels afegits són de forma i, per tant, no justifiquen una nova llei.
Altres aportacions són de detall i, en conseqüència, estarien millor en un reglament.
Pel que respecta a alguns aspectes de fons, que són els que he exposat de forma detallada aquí, pense que no són acceptables pel perill que comporten, donat que empitjoren la situació actual del sòl no urbanitzable.
Introdueixen inseguretat jurídica i, sobretot, rebaixen la seua valoració en relació a l'anterior llei socialista de l'any 1992.

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Sanmartín.

Para réplica, tiene la palabra el ilustrísimo señor diputado don Rafael Maluenda, por el Grupo Popular.
Por favor, por el turno en contra.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Molt excel·lent senyor president.

Senyories.

En primer lloc, vullc mostrar la meua satisfacció i la del Grup Parlamentari Popular a què m'honre de representar en este moment, perquè una llei tan important com la que hui estem debatent haja vingut a la cambra.
És un compliment més del govern del president Camps, un compliment més del compromís que es va adquirir amb la societat valenciana.
Hui tenim una llei que és necessària, una llei que és oportuna, una llei que és convenient, una llei que ha estat demanant la societat i una llei, a més, que ha sigut consensuada amb tots els agents socials.
Per tant, estem d'enhorabona.
Senyor conseller, li trasllade la felicitació del meu grup, i creem que a partir de hui entre tots tenim l'obligació de, en la mesura de les possibilitats, millorar el contingut d'eixa llei en el debat en comissió, per a la qual cosa, ja ho ha dit el conseller anteriorment, el conseller de Territori i Habitatge, i ho dic jo també en nom del Grup Parlamentari Popular, estem oberts a la negociació i al consens per a, entre tots, fer d'esta llei tan important i pionera en Espanya, perquè en estos moments no hi ha ninguna comunitat espanyola que tinga una llei exclusivament per al sòl no urbanitzable, fer, com dia, la millor llei que servixca d'exemple a altres comunitats.

I què fa el Grup Parlamentari Socialista davant d'açò?
Senzillament, fa allò de sempre: presenta una esmena de totalitat en què demana que se rebutge la tramitació i que se torne el projecte de llei al Consell.
Demana eixa devolució al Consell però no és capaç de plantejar quina és la seua alternativa, no és capaç d'acompanyar eixa petició d'esmena a la totalitat mitjançant un text alternatiu en què poguérem conéixer quina és l'alternativa que té el Grup Parlamentari Socialista a la política que en esta matèria va a desenrotllar el Consell i poguérem discutir i debatre-ho.
I segur que podríem aplegar a conclusions, i a la millor inclús podríem consensuar.
Però no, no, no.
Fan allò de sempre, la cosa més fàcil: que se torne la llei al Consell i no fa falta presentar text alternatiu.

Però per què no presenten ningun text alternatiu?
No presenten ningun text alternatiu perquè no tenen eixa política alternativa.
Aixina se desprén de l'anàlisi de les esmenes parcials que han presentat, aixina se desprén.
O siga, han presentat una sèrie d'esmenes, concretament 68, que només hi ha de contingut 24 esmenes que se referixen a 20 articles, des del 21 fins el 35 crec que és.
Només això seria motiu de discussió, que és una teoria distinta a la nostra.
En alguns casos ahí presenten també esmenes que són coincidents amb les que ha presentat el Partit Popular, però bé, podríem, des de l'anàlisi d'eixa xiqueta alternativa, aplegar a conclusions.
La resta no tenen contingut, que si "correr el número que asignan en la ordenación del artículo", que si "donde dice a) debe decir b)", que si.
.
.
Res.

I qüestions que no tenen res a vore amb esta llei.
Perquè és que jo no sé si el Grup Parlamentari Socialista compartix la teoria del senyor Sanmartín, però el senyor Sanmartín confon una volta més esta llei amb altres lleis.
Està intervenint i està confonent esta llei amb la Llei forestal, està confonent-la amb la Llei d'activitat urbanística, i està plantejant qüestions que res tenen a vore.
Fixen-se, senyories, fins a on aplega eixe desconeixement o eixa confusió legislativa que té el senyor Sanmartín.
Que astò és el Projecte de llei del sòl no urbanitzable!
Doncs el senyor Sanmartín presenta esmenes al text de la llei en què parla del sòl urbà i del sòl urbanitzable.
Però si és de tot el contrari, senyor Sanmartín!
Esta és la llei del sòl no urbanitzable.
Eixes matèries de requalificacions que vosté comenta són pròpies de la Llei d'activitat urbanística, la Lrau, que encara està en vigor encara que la canviarem molt prompte, la llei de 1994, socialista, l'última llei en esta matèria que vostés van promulgar des de la seua majoria.

I què fan per a rebutjar este projecte de llei?
No diuen que no és oportuna, perquè a això no se referixen, que no és oportuna, que no és necessària.
Diuen que no compartixen l'esperit de la llei.
Que no compartixen l'esperit de la llei?
Anem a vore.
Si vosté té l'oportunitat de rebutjar-la perquè considera que no és oportuna i no ho fa, està admetent que és oportuna, i si admet que és oportuna, està admetent que és necessària, està admetent que és convenient.
Per tant, no compartix l'esperit.

L'esperit de la llei és donar solució puntual a eixa situació que s'ha creat pel desfasament legislatiu que s'ha produït en els últims anys.
Bé, i perquè hi ha noves teories, hi ha noves teories quant al territori i a l'urbanisme, hi ha noves teories que és integrar els valors socials i mediambientals en els valors econòmics, després de la Cimera de Rio i després dels tractats de la Unió Europea.
Caldrà agarrar el cos legislatiu que té la comunitat en totes estes matèries i actualitzar-lo.
I això és el que pretén de fer la llei.

I diuen que no compartixen l'esperit.
Jo no sé si vosté sap verdaderament allò que és l'esperit de la llei.
Jo li recomanaria que lligguera l'obra de Montesquieu, aquella obra tan famosa en què postulava per la separació de poders i en què fa una anàlisi molt profund d'allò que és l'esperit de les lleis i allò que és la situació canviant de l'esperit de la legislació referida a l'actualitat de cada país en cada moment.
Sí, eixa obra, eixa obra, que sap vosté que és de 1748, a la millor si vosté la lligguera entendria allò que és l'esperit de la llei, i aleshores d'ara en avant segur que ja, quan demane vosté la devolució d'un projecte de llei al Consell, ja no ho demanaria mai basant-se en allò que no compartix l'esperit.
Segur que tindria a la millor, si discrepa del seu contingut o de la seua oportunitat, altres arguments, però en este moment jo li recomanaria que la lligguera, i si és que l'ha llegit, sí que estic convençut que no l'ha entés, perquè si no, no plantejaria vosté que es retornara per eixe motiu.

Mire, li dia que han presentat 68 esmenes, 43 de les quals són de l'article 1 a l'article 20, i no aporten res de res, no aporten res de res, qüestions o que ja estan arreplegades en el text del projecte de llei, inclús en alguns cas he dit figura en el punt i seguit que vosté vol esmenar.
Un article determinat: "añadir después de".
.
.
Mire vosté, seguixca llegint, perquè en el punt i seguit diu això que vosté planteja.
Per tant, això me fa pensar que vostés li posen molt poc interés a les anàlisis i als estudis dels projectes de llei que porta el Consell.

I mire, astò és molt seriós, astò és molt seriós, senyor Sanmartín.
És obligació de tots els grups parlamentaris, no solament del que sustenta el Govern sinó del que està en l'oposició també, d'entre tots fer les mateixes lleis possibles, des de l'estudi, des de l'anàlisi, des de la presentació d'alternativa, des del diàleg, des del consens.
I vostés no s'ho prenen mai astò seriosament.
Per això se fiquen en situacions de carrerons sense eixida.
Vostés presenten una esmena de totalitat demanant la devolució i després, per molta voluntat que hi haja per part del grup que sustenta el Govern d'aplegar a acords puntuals a través de les esmenes parcials que vostés hagen presentat, clar, vostés diuen: "Sí, sí, però jo com he presentat esmena a la totalitat, jo ja no puc votar la llei a favor".
Aleshores, on està la seua voluntat de consens?
, on està eixe nou tarannà de col·laboració?
, on està eixe nou tarannà d'enteniment?
Jo pense, senyor Sanmartín, que una volta més s'equivoquen.

I vosté parla de la requalificació constantment.
Però, anem a vore, si esta llei no s'ocupa de la requalificació, si això és la Lrau, senyor Sanmartín, això és la Lrau.
Esta llei s'ocupa del sòl no urbanitzable, i en el sòl no urbanitzable hi ha sòl no urbanitzable protegit i sòl no urbanitzable comú.
I què és allò que ocorre?
Vosté diu: "cal protegir els interessos agropecuaris".
Però, anem a vore, vosté està dient-me aquí que vol que tot allò que siga agricultura se protegixca?
És això el que està dient-me?
Si està dient-me això, ja no mos quedaria sòl no urbanitzable comú.
Perquè, mire vosté, del 93%, que és el sòl no urbanitzable en la nostra comunitat, al voltant d'un 50% està destinat a l'agricultura, però és que això que vosté està demanant, en les lleis que vostés han plantejat mentres governaven en ninguna figura aixina.
Vostés tampoc protegien el sector agrícola.
Ara, si el que està demanant és que hi haja un sòl especialment protegit, una excepció quant a l'agricultura, mire, en això coincidim, però no café per a tots, en això coincidim, i si vosté llig l'article 4.
2 vorà que ahí ja se regula eixa situació, senyor Sanmartín.

Diu: "Sí, sí, una tercera categoria, protecció agropecuària".
Explíque'm si se referix a tot el sòl agrícola que calga protegir, o si se referix exclusivament a aquell que tinga un interés especial, perquè si és un interés especial, ja li dic que l'article 4.
2 ja regula esta situació.

Parla dels incendis també, parla dels incendis.
Diu que no cal requalificar.
.
.
Clar que no.
Està prohibida la requalificació dels incendis.
Diu: "és que el decret del conseller només diu".
.
.
El decret del conseller diu allò que deu dir.
Si se requalifica el sòl és urbanitzable o no urbanitzable, per tant, no fa falta que parle d'altres situacions, o és urbanitzable o no és urbanitzable.
I la legislació vigent prohibix terminantment que se facen requalificacions de terrenys procedents d'incendis.
Però és que ho diu la Llei forestal.
I ho diu la Lrau.
No cal que figure en esta llei, que no té res a vore amb eixa qüestió.

La realitat és que vostés tenen un doble llenguatge, jo ho he dit moltes voltes.
Aquí parlen de requalificacions, que són contraris, que si els ajuntaments, que si.
.
.
Mire vosté, per què eixes teories vosté en el seu partit no les exposa constantment i les debaten perquè els seus alcaldes ho entenguen i ho acaten?
O vol que parlem de requalificacions en Dénia?
O vol que parlem de Gandia?
O vol que parlem de Sueca?
O vol que parlem de Torrent, en absència del seu alcalde, exalcalde?
Vol que parlem de Moncofa?
Vol que parlem de Guardamar?
Mire, en Guardamar, governant vostés, van requalificar fins la zona de protecció de la llacuna de la Mata, en un tema de la Serreta, de l'alcalde que tenien, del tal, fins això.
I aquí després vénen i s'esgarren les vestidures?
Doncs deuen aplicar els seus criteris en el seu partit perquè els seus companys els porten endavant.

Diu: "li lleven la potestat als ajuntaments, perquè els plans ha d'aprovar-los la conselleria".
Clar que sí, conforme diu l'ordenament jurídic, conforme ja era quan vostés governaven.
"És que l'ajuntament no té la possibilitat de determinar allò que és sòl urbanitzable i allò que és sòl no urbanitzable".
Sí, dintre de la norma jurídica que marca la legislació, i passant el filtre de la conselleria.
Faltaria més.
Com en qualsevol país civilitzat.
No serà millor aixina que deixar-ho a criteri exclusiu del regidor?
Jo pense que sí, perquè una cosa és que se tinga un criteri obert per a aplegar a acords dintre de la norma, però una altra cosa és que se tinga un criteri arbitrari fonamentat només pels plantejaments que cada regidor faça en el seu poble.
Jo pense que no, que això no seria bo, i ahí també la seua senyoria s'equivoca.

Jo, senyor Sanmartín, pense que una volta més vostés busquen la solució més fàcil per a vostés.
La solució més fàcil és dir, en este cas, que no compartim l'esperit de la llei.
L'esperit de la llei, per si vosté no ho sap, és que partint d'eixa situació després de la cimera de Río, després de les noves directrius de la Unió Europea, després que tot el món estem convençuts que s'han d'integrar els valors socials i mediambientals amb els valors econòmics, no com abans se fea, que totes eixes lleis de l'època socialista eren lleis que només valoraven les qüestions econòmiques.
.
.
Ho entenc, aleshores no teníem els tractats mediambientals i de desenvolupament sostenible que tenim en estos moments, ho entenc, no podia ser d'una altra forma però, hui, que sí que ho tenim, el que hem de fer és el marc legislatiu que té esta comunitat, adaptar-lo a eixa realitat.
I aixina estem fent-ho.
Vam començar per la Llei d'ordenació del territori, vam començar per la Llei d'ordenació del territori, ara estem en la Llei del sòl no urbanitzable i molt prompte estarem parlant de la llei de l'activitat urbanística, de la Lrau, de l'urbanisme de la Comunitat Valenciana.
I farem, com en este cas, lleis modernes, adaptades a la realitat i a la nostra comunitat i summament respectuoses amb el medi ambient i amb les directrius que emanen de la Unió Europea.

Eixe és l'esperit de la llei: donar solució puntual als problemes que en esta matèria té la nostra comunitat.
Per tant, dir que no se compartix l'esperit de la llei, jo crec que és tirar balons fora, tirar balons fora i evitar-se el risc d'haver de portar un text alternatiu en eixa esmena a la totalitat en què coneguem quin és el seu projecte alternatiu ­si és que el tenen, que jo ho dubte­ i poder-lo discutir, i poder-lo debatre.
Vostés, això, no tenen la valentia de fer-ho ­els ho he dit moltes voltes­, no tenen la valentia.
Mire, ara n'hi haurà una llei que discutirem dins de poc, que és la Llei del consell de persones majors que fan el mateix: que se retorne al Consell.
Tanmateix, el Grup d'Esquerra Unida-L'Entesa sí que ha tingut la valentia de dir: "No, no, és que el meu projecte és este".
I l'ha plantejat mitjançant un text alternatiu, que se podrà compartir o no se podrà compartir, però s'ha de reconéixer que és una acció responsable i seriosa, per a poder conéixer l'alternativa en eixa matèria i discutir-la.

Això no ho fan vostés mai, això no ho fan vostés mai, senyor Sanmartín.
Vostés van sempre al més fàcil: que se torne la llei al Consell.
Per què?
Perquè no compartim l'esperit.
Diga'm vosté quin és l'esperit que té el seu grup respecte a una llei d'esta matèria.
Diga'm vosté si l'esperit del seu grup és el que vosté plasma en eixes esmenes, en eixes seixanta-huit esmenes, de les quals quaranta tantes estan buides de contingut o se referixen a qüestions que són competència d'altra llei.
Vinga vosté a la trona i aclarisca-m'ho, perquè a mi me deixa vosté, me deixa obnubilat, cada volta.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Vaya terminando, señor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

.
.
.
que el sent intervindre.
Per què?
Perquè continua.
.
.
­acabe, senyor president­, perquè continua confonent la legislació d'esta comunitat.
Jo crec que vosté té una empanada ­li ho dic amb el màxim respecte­, una empanada legislativa, i està parlant del sòl no urbanitzable i està pensant en activitat urbanística o està pensant en la LOT.

Mire, ara, ara, este projecte, al contrari del que va ser al final de la passada legislatura, este projecte té separat el sòl urbanitzable de la Llei d'ordenació del territori, ara està separat.
Per tant, anem a ocupar-nos de debatre esta qüestió, anem a ocupar-nos de, precisament, del sòl urbanitzable a què es referix i ja tindrà oportunitat, la seua senyoria, quan aquí vinga una llei que modifique la Lrau, l'última llei socialista en matèria urbanística, que ha tingut coses bones però moltes altres roïnes, o siga, que no dic que siga roïna en totes les seus parts, n'hi ha coses aprofitables i altres que no ho són tant.
Quan aplegue eixe moment, discutirem les matèries que vosté està parlant aquí de requalificació, dels incendis i d'eixes qüestions.
Mentrestant, senyor Sanmartín, vosté està tirant balons fora, senyor Sanmartín, tirant balons fora per a ocultar o per a intentar que no mos donem compte que el Grup Parlamentari Socialista, que el Pspv no té ningun projecte alternatiu a una magnífica llei.
.
.
*(protestes)*, a una magnífica.
.
.
Sííí, el Pspv no té.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

.
.
.
no té ningun projecte alternatiu a una llei tan important com és la que estem discutint en estos moments i per la qual jo felicite al govern de la Generalitat, perquè crec que una volta més està demostrant l'interés que té.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

.
.
.
per millorar la qualitat de vida de tots els nostres ciutadans i ciutadanes.

Res més i moltes gràcies.
*(Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

 

Para el turno de réplica, tiene ahora la palabra el señor Sanmartín.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

Gràcies, senyor president.

Mire, senyor Maluenda, aquí el que no s'entera de res, és vosté, perquè si no, no hagués dit a aquesta trona les animalades que ha dit.

En primer lloc, el que porta una empanada mental és vosté.
Jo no sé si és perquè li preparen el text abans o perquè no s'ha llegit el projecte de llei i no ha parlat per a res del projecte de llei.
Però, done's compte, vosté ha dit que ens hem de prendre les coses seriosament.
Però és que el que no s'ho pren seriosament és vosté o la conselleria o el Consell, el que siga.
No s'aclarixen.
A l'exposició de motius diuen que el sòl no urbanitzable comú comprendrà aquells terrenys de naturalesa rústica que el planejament general considere que han de ser preservats.
I, per contra, a l'article 1 diuen que un terreny serà inadequat per al desenvolupament urbà no pel que diga el Pla general d'ordenació urbana sinó pels objectius establerts en la Llei d'ordenació del territori.
Done's compte vostés que en un lloc diuen una cosa i a l'articulat una altra ben diferent.
O dit d'una altra manera, i no ho amague: una cosa és el que vostés varen encarregar i una altra és el que el bufet dels assessors els va fer al respecte.

Jo li he de dir, en segon lloc, que presentar alternatives o no presentar alternatives.
Mire, quan s'han de presentar projectes alternatius els presentem i, aleshores, vosté sap què em contestava?
Per exemple, en el tema de la Llei reguladora de l'activitat urbanística presentàrem, presentàrem una proposició de llei per a complementar i actualitzar aquesta llei.
Aleshores, perquè havíem presentat un projecte alternatiu, quasi em va titlar de traïdor a aquest Consell, a aquestes Corts i tal.
Si no el presentes, dius que no te l'has llegit.

Jo li he de dir una cosa: mire, no es pot presentar una alternativa a aquest projecte, i este projecte és infumable, començant perquè té un defecte d'estructura gravíssim, que és la mateixa definició de sòl no urbanitzable.
I vosté ho sap millor que jo.
Però si, a més a més, té la desvergonya de dir-me que del tema de la requalificació no podem parlar en este projecte de sòl no urbanitzable és que o.
.
.
­no m'ho faça dir, no me faça dir certes coses­ o és que hi han molts interessos aquí o no entenc res al respecte.
Per què?
Perquè, bé, mire, el decret del Govern Valencià diu perfectament que els terrenys forestals classificats com a sòl no urbanitzable que hagen sofert els efectes d'un incendi no podran classificar-se o reclassificar-se, i punt!
I no parla per a res del tema de la requalificació.
Però és que a més, me se'n va a la llei forestal sense haver-la llegit, segur que no l'ha llegida, perquè la llei forestal no parla absolutament de forma taxativa el tema d'impedir la seua requalificació.
Que si a partir de 30 anys no sé què, de tal.
.
.
, en futur, al respecte.
Per tant, no s'ha llegit ni una cosa ni l'altra.
Però, és que a més a més si en un projecte de llei de sòl no urbanitzable no podem parlar de requalificació quan és una disposició fonamental que restringeix l'exercici del dret a la propietat, sobretot en este sòl rústic, doncs, vosté mateix.

Me parla de Montesquieu.
Doncs, bé, a mi no m'ha de donar lliçons ni de Montesquieu ni del que va ser la Il·lustració, perquè si alguna cosa dia Montesquieu li recordaré que era la separació i la divisió de poders: executiu, legislatiu i judicial.
Però, tot seguit, vosté sap millor que jo o no ho sap, que Montesquieu dia que s'espera del legislador objectivitat i equanimitat, cosa que vostés no han tingut en compte a l'hora de redactar aquest projecte de llei.
*(Aplaudiments)*

Me diu que embolico, me diu que embolico la Lrau.
Efectivament que embolico la Lrau, perquè és que la Lrau és categòrica al respecte, per molt que vostés la vullguen canviar.
I ho diu perfectament i de forma textual: la classificació de sòl en urbà, urbanitzable i no urbanitzable la constitueix i confereix el pla general i solament aquest podrà establir-la, mantenir-la o modificar-la.
I el que em queixo jo és que vostés en l'article primer diuen que aquells terrenys que no siguen aptes per al procés urbanitzador dependrà ­concretament diuen­ dels objectius establerts en la Llei d'ordenació del territori.
I no li demano la lluna, senyor Maluenda.
L'única cosa que li dic és que una competència municipal, una competència que tenien els ajuntaments a través dels seus plans generals queda diluïda tremendament en el seu redactat.
Però que a més a més es contradiu, es contradiu amb el preàmbul.

I sobre el sòl de protecció agropecuària, prenga exemple, senyor Maluenda, prenga exemple de la Llei 9/2002, de 30 de desembre, sobre el medi rural a Galícia, o de l'article 66 de la llei andalusa.
Què és el que li demane jo?
Però no li ho demane jo.
.
.
A que no me sap contestar a això?
Mire, jo li recorde: el 18 de desembre de 2003, al Consell Assessor de Medi Ambient van acudir tota una sèrie d'associacions agràries, a excepció.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Vaya terminando, señor Sanmartín.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

.
.
.
a excepció de la Cierval, que va fer un comentari desagradable sobre els agricultors, la resta, la resta de sindicats i associacions agràries demanaven textualment, deien o criticaven que la falta de definició del sòl no urbanitzable de protecció agrària provoca una incertesa entre els llauradors que no saben si podran rendibilitzar una possible inversió de millora.
No li ho dic jo; jo arreplego una reivindicació de les associacions i dels sindicats agraris valencians, que el que no volen és que no totes les terres de l'agricultura, no tots els paratges agraris, aquells.
.
.
I jo li ho dic perfectament, i en les esmenes li ho clarifico, aquells que per raó de la seua elevada productivitat agrícola o ramadera necessiten un tipus de protecció, però no per a ser introduïts, com vosté fa, a un parc natural.
.
.

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Sanmartín.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

.
.
.
sinó que es donen uns aspectes singulars i un tractament singular, una discriminació positiva, per a què?
, per a no poder ser absorbits pel procés urbanístic i la legislació que hi ha sobre això.

Per tant, senyor Maluenda, com comprendrà vosté, ja fa molts anys que està aquí i sap millor que jo que no és bo la modificació de determinades lleis, per què?
Perquè crea inseguretat jurídica, confusió als ajuntaments i, sobretot, i sobretot, quan no hi havia necessitat de fer-ho.
Evidentment, ho comprenc, perquè porta una empanada mental tremenda.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

.
.
.
i ara ja no sap si està en la del sòl urbanitzable, ordenació del territori o la de la vivenda.

Gràcies.
*(Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

 

Para el turno de réplica, tiene la palabra el señor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Senyor president.

Senyories.

Mire, senyor Sanmartín, vosté dirà el que dirà, i jo li dic el que li dic.
El que ha demostrat que no sap en quina llei es troba és vosté perquè ha tornat a parlar de peculiaritat de la Llei d'activitat urbanística.
Això sí que és una empanada, això sí que és una empanada.

Mire, ­i crec que vosté no ha llegit ni la llei­, mire, mire el que diu l'article 4, que se referix al sòl no urbanitzable protegit.
En el punt 2 de l'article 4, diu: "Els plans urbanístics o territorials amb capacitat per a classificar sòl per raó de la seua legislació respectiva, també podran qualificar com a sòl no urbanitzable protegit aquells terrenys que, fins i tot, no havent segut objecte de mesura o declaració expressada, dictada conforme a la present llei o a la legislació sectorial corresponent, alberguen valors naturals, paisatgístics o culturals, la restauració de la qual, conservació o manteniment convinga a l'interés públic local.
Igualment podran qualificar com a sòl no urbanitzable protegit els terrenys que presenten valors rústics o agraris considerats definitoris d'un ambient rural digne de singular tractament per la seua importància social, paisatgística, cultural o de productivitat agrícola.
" 

De què parlem?
Qui no s'entera de la llei?
Qui té l'empanada, senyor Sanmartín?
Esta astò clar o no està clar?
O vosté quan està dient astò està pensant en la totalitat del sòl agrícola i és que vol que se convertisca tot el territori de la Comunitat Valenciana en sòl protegit?
Jo crec que no s'entera, el que no s'entera és vosté.
I no s'entera perquè vostés estan tan avergonyits, tan avergonyits d'eixes lleis que en matèria urbanística han fet mentres han governat últimament, que ara són incapaços de fer una reflexió i una anàlisi de quina és la situació en què es troben actualment.

És veritat que en aquells moments no podien tindre en compte les peculiaritats que hui s'han de tindre en compte per a redactar una llei, promulgar una llei tan important com la que ens ocupa, és veritat, això no vaig a discutir-li-ho, però que la seua senyoria no sap que astò és la Llei de sòl no urbanitzable i que el sòl no urbanitzable és el que la seua pròpia paraula diu, "no urbanitzable" i res més, això ho tinc claríssim.
Quan parla de requalificacions, quan parla de la Lrau i quan parla dels plans generals, vosté no sap el que està fent, però com té els seus "palmeros" que l'aplaudixen, vosté se queda tan satisfet i tal.

Però, mire, jo no vaig a desqualificar-lo a vosté de la forma que vosté ho ha fet, no, no.
Només vaig a dir-li quines són les característiques fonamentals d'esta important llei, que són, mire: la racionalització en l'ocupació del territori mitjançant mesures que la llei contempla; el foment del medi rural, que és fonamental i més en la nostra comunitat, perquè és una llei imminentment valenciana, una llei adaptada a les necessitats de la Comunitat Valenciana, partint de saber conjugar adequadament els valors socioambientals, socials i ambientals, i els valors econòmics, una cosa que fins ara no havien fet vostés.
Té la llei, també, una concepció positiva del sòl no urbanitzable.
El sòl no urbanitzable, tant per la seua importància quantitativa com pels valors que alberga, no pot quedar al marge del procés planificador amb caràcter residual del que és urbà o urbanitzable.
I esta llei s'ocupa exclusivament del sòl no urbanitzable, exclusivament, i adopta mesures convenients perquè s'acaben eixes situacions que hem tingut en els últims anys que tan greu perjuí en matèria de serveis, per la massificació de vivendes en sòl no urbanitzable, en matèries de requalificacions que han pretés en alguns ajuntaments.
.
.
, jo m'he referit a alguns ajuntaments socialistes que són pioners i mestres en eixa matèria.
Sí, sí, senyor Sanmartín.
I he parlat de Gandia, i he parlat de Torrent, i he parlat de Moncofa i he part d'altres ajuntaments.
Té una visió solidària i coherent del territori, assegurant la necessària coherència.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Por favor, señores.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

.
.
.
en els objectius territorials, aixina com en les determinacions que es deriven dels instruments d'ordenació i gestió territorial.
També ho contempla esta llei, també ho contempla.

I la cooperació i descentralització, concurrència i coordinació de distints àmbits normatius i competencials, introduint en els procediments d'intervenció i control criteris de claredat i simplificació perquè el ciutadà ho tinga molt més clar, perquè el ciutadà no puga estar sotmés a la interpretació a voltes errònia i en alguns casos intencionats d'algun regidor en algun ajuntament, per a evitar possibles corrupteles, senyor Sanmartín, que d'això el seu partit sap molt, per a evitar possibles.
.
.
*(Remors)*, sí, sí, sí, per a evitar possibles corrupteles, perquè no siga una porta oberta a la corruptela, senyor Sanmartín, que d'això el seu partit sap molt.

 

**El senyor president:**

 

Señor Sanmartín, por favor.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Mire, han tret una llei moderna, una llei real, una llei adaptada al que són les exigències de la Comunitat Valenciana,.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Vaya terminando, señor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Acabe, senyor president.

.
.
.
en la que es tanca la porta a eixes interpretacions arbitràries que li he dit ans ­de les que el seu partit sap molt­ i que són portes obertes a la corruptela.
Això, nosaltres no volem que existisca.
I l'única forma de fer una llei clara, clara, una llei meridiana, una llei molt concreta, una llei molt adequada a les nostres necessitats, que acabe en eixes situacions que vostés tant coneixen i alguns membres.
.
.
Sí, sí, sí.
Vol que li recorde els cas d'Alaquàs?
Vol que li recorde la carta al senyor Pla pel cas d'Alaquàs?
Vol que li recorde, vol que li recorde, senyor Sanmartín,.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Senyor Sanmartín, senyor Sanmartín.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

.
.
.
la carta del senyor Pla a l'alcalde socialista d'Alaquàs?
Jo crec que la té vosté en la memòria.
No fa falta recordar-la.

 

**El senyor president:**

 

Señor Sanmartín, señor Sanmartín, usted ha hablado y no le ha interrumpido nadie.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Gràcies, senyor president.

Eixa és la realitat.
És una gran llei, és una molt bona llei, és una llei necessària, és una llei oportuna i és una llei que segur que va a servir de referència en el futur perquè altres comunitats puguen copiar el model valencià que una volta més.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

.
.
.
és un gran model.

Res més i moltes gràcies.
*(Aplaudiments)*

 

**El senyor president :**

 

Muchas gracias, señor Maluenda.

A continuación, para fijación de posición, tiene la palabra el señor Arnal, en representación de la Entesa.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Anem a donar suport a l'esmena a la totalitat que ha presentat el Grup Socialista, donat que coincidim en moltes de les argumentacions i els motius que ha presentat el senyor Sanmartín, especialment en la indefinició i el retall del sòl no urbanitzable protegit, per la poca protecció que en ell es dóna als sòls forestals, incloent els cremats, a les terres d'horta especialment valuoses i fèrtils, evidentment ningú planteja la protecció absoluta de totes les terres agrícoles, és evident, i quan llisca les esmenes ja s'enterarà bé ­diu que les ha llegides­, i altres zones naturals valuoses.
No *(inintel·ligible)* adequadament les noves construccions aïllades i desordenades en sòl no urbanitzable.
I també compartim la crítica a la falsa imatge que dóna esta llei d'incrementar l'autonomia municipal quan la incrementa només en alguns aspectes que poden portar a fer més vulnerables als ajuntaments, a les pressions de sectors interessats en la urbanització, mentre que la retalla en altres aspectes importants sobre la protecció del territori.

En definitiva, compartim que aquesta llei no millora sinó que empitjora en general la legislació vigent.
I en resum, aquest projecte de llei no té ni vocació proteccionista per cap costat ni control de la discrecionalitat, en absolut, ni és el remei de cap manera per a l'urbanisme descontrolant que estem patint i continuarem patint si vostés continuen portant este tipus de lleis.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Sanmartín.

Señor Maluenda, desea hacer.
.
.
Tiene usted la palabra durante cinco minutos.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Senyor Arnal, jo crec que tots ens coneguem, tots ens coneguem.
I vosté, vosté, manté uns criteris que difícilment poden ser coincidents amb la majoria de la societat, poden ser difícilment coincidents, perquè vosté sempre agarra el rave per les fulles, sempre, i en este cas també.
Vosté ha fet ahí una sèrie d'asseveracions que no tenen cap sentit, que no és cap reflex del que és la llei que hui estem debatent, que no té res a vore, i que ja li ha contestat puntualment i magníficament el meu company, el senyor Modrego, el diputat d'este grup, senyor Modrego, li ha contestat puntualment.

Jo quan em referisc que he analitzat les esmenes del Grup Socialista i he fet unes denúncies concretes dels erros que han comés, no estic referint-me a seues, sinó referint-me a aquelles.
Si vosté el que volia era una excusa per a entrar en un torn de rèplica, no serè jo qui defuja el debat.
Però, sí que li dic que difícilment podem coincidir en esta matèria vosté i el meu grup, vosté i el meu grup, a la millor amb el seu grup podríem arribar a acords, però amb vosté particularment ho veig molt difícil, perquè vosté és defensor d'unes situacions idíl·liques que res tenen a vore amb la realitat i amb les necessitats de la nostra terra.
Sí, sí, jo crec que ja li vaig dir un dia que vosté en lloc de dir-se *(inintel·ligible)* hauria de dir-se sec.
Crec que li ho vaig dir un dia, i si no li ho vaig dir li ho dic ara.
Hauria de dir-se sec perquè vosté no vol que esta comunitat tinga una repoblació forestal.
.
.
, no, no, perquè no vol que açò siga un verger, vosté com no vol que vinga aigua a la nostra comunitat, no podem tindre eixe territori que nosaltres sí que anhelem i que la majoria de la societat valenciana demanda.

Per això és molt difícil que en matèria d'ordenació del territori, com és esta, en matèria d'ordenació del territori, la Llei de sòl no urbanitzable, és molt difícil que puguem arribar a acords vosté i nosaltres, difícilment, perquè vostés estan en contra, vosté concretament està en contra del que és generar riquesa, vosté està en contra de.
.
.
, sí, sí, del que és generar benestar i, en conseqüència, genera llocs de treball, perquè vosté té una idea que és idíl·lica del que deu ser la Comunitat Valenciana que crec que no comparteix ni un 3% de la nostra comunitat.
I crec que he sigut massa benvolent parlar-li d'un 3%.

Per tant, en esta matèria i en altres semblants és molt difícil que coincidim.
M'alegra enormement la discrepància que vosté té de la llei, m'alegra enormement, perquè ara estic més convençut encara que el conseller una volta més ha encertat i ens ha portat una llei convenient i beneficiosa per a la Comunitat Valenciana.
El que vosté la rebutge per a mi ja és garantia que és una molt bona llei.

Res més i moltes gràcies.
*(Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Maluenda.

Entiendo que tiene usted la petición de contrarréplica.
Tiene la palabra durante cinco minutos, señor Arnal.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Jo, sens dubte, no vaig a entrar en valoracions de cap tipus, ni al·lusions personalistes ni eixes gracioses coses que s'han dit al final.
Bo, no sé, no fa falta que desmentisca que, evidentment, naturalment que m'interessa la riquesa dels valencians, però la de tots, no simplement d'algun sector, i la prosperitat en els llocs de treball, i, sobretot, del medi ambient.
Clar que sí!
Però, d'això no vaig a discutir perquè seria perdre el temps en reposicions de principi.

En concreció, el que volia deixar ben clar, perquè no hi ha haja cap confusió, el text literal del seu projecte de llei, quan parla del sòl no urbanitzable protegit, després de citar uns casos que ja se citaven en la llei que ara es deroga, diu: "els compresos en espais forestals, paisatgístics i ecològics que estiguen sotmesos a mesures de conservació o regeneració aprovades conforme a la seua legislació".
I no diu res més.
Per tant, no diu que estiguen protegits els sòls forestals, ni els més valuosos, ni tal.
.
.
No ho diu.
Només aquells que estiguen coberts per alguna legislació.
És que hi ha moltíssima part de terreny forestal que no està coberta per cap legislació.
Tampoc es diu "dels terrenys d'horta", ni tant sols els que nosaltres reclamaríem raonablement, que, evidentment, no són tots, sinó "aquells que objectivament siguen els terrenys més fèrtils productius i dignes de protecció".
Això no es diu, ni tampoc "de totes les zones humides" perquè, com vosté sap, el catàleg que hi ha actualment és incomplet ­es va criticar ja en el seu moment­ i deixa fora algunes àrees humides, malgrat que després quan es fan procediments judicials al final es dóna la raó al que ha fet el procediment dient que tota zona humida pel fet de ser-lo ja hauria d'estar protegida.
I vostés es neguen a reconéixer això.
I, finalment, també, "de la franja litoral costanera" que, sens dubte, eviten vostés dir absolutament res de la protecció.

Per tant, era pertinent mencionar eixes coses i, com veurà, en mencionar exactament eixos espais, eixos llocs, estem donant idees concretes, raonables i constructives per a millorar.
.
.
I, de veritat, si vostés tingueren vocació proteccionista, doncs, que ho tingueren en compte, cosa que lamentablement no.

I després, l'article 4.
2 quan menciona que "podrà el planejament.
.
.
", diu: "podrà".
Evidentment, això és discrecionalitat.
El que no diu el punt 1 és aquells que necessàriament han d'estar.
Ahí s'exclouen estos llocs que jo he dit.
I en el punt 2 es diu que "si es vol, podrien".
Clar, és un potencial.

 

**El senyor president:**

 

Señor Arnal, ha tenido usted una intervención para desarrollar todos esos puntos.
Ahora sólo tenía que fijar su postura.

 

**El senyor Arnal i Ibàñez:**

 

I ja l'he fixada, i és favorable a la proposta socialista.

 

**El senyor president:**

 

Vamos a someter a votación la enmienda a la totalidad presentada por el Grupo Parlamentario Socialista.

Comienza la votación.
Resultado de la votación: 30 votos a favor, 44 votos en contra.
Queda rechazada la enmienda.

 

***Compareixença del vicepresident del Consell, senyor José Víctor Campos Guinot, per a informar sobre la política general que desenvoluparà aquesta vicepresidència del Consell, sol·licitada a petició própia (RE número 16.
036) i pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 15.
739).***

 

 

**El senyor president:**

 

Pasamos al punto tercero del orden del día, que dice: Comparecencia del vicepresidente del Consell para informar sobre la política general que desarrollará la vicepresidencia del Consell, solicitada a petición propia, registro de entrada número 16.
036, y por el Grupo Parlamentario Socialista, registro de entrada número 15.
739.

Tiene la palabra el honorable señor vicepresidente del gobierno, don Víctor Campos.

 

**El senyor vicepresident del Consell:**

 

Señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Supone para mí motivo de orgullo y responsabilidad presentarme ante sus señorías para informar sobre las líneas generales de actuación política de la recién creada vicepresidencia del Consell ante la institución que ostenta la máxima representación del pueblo valenciano.

Desde hace un año y tres meses soy miembro de estas Cortes, unos meses políticamente muy intensos en los que desde el Gobierno Valenciano se ha trabajado mucho y se ha trabajado bien, unos meses en los que los procesos electorales vividos han modificado el mapa político del gobierno de la nación, unos meses en los que el Gobierno Valenciano ha tomado muchas decisiones y ha puesto en marcha un gran número de proyectos y acciones políticas tremendamente importantes para el futuro de la Comunidad Valenciana.

Durante el transcurso del debate de política general el presidente de la Generalitat dio cuenta a esta Cámara de las razones y objetivos de la remodelación del Consell.
El presidente decidió el pasado mes de agosto recuperar la figura de la vicepresidencia del Consell y confiar en mí para asumir esta responsabilidad política e institucional.
Todos ustedes saben que la figura de la vicepresidencia ya había existido en distintos períodos, pues los anteriores gobiernos de distinto signo político hicieron uso de ella de acuerdo con lo previsto en la Ley de gobierno valenciano.

De hecho, parte de la reforma operada en esta ley en febrero de 2002 se centró en aclarar el Estatuto y las funciones del o de los vicepresidentes acabando con la falta de definición existente hasta la fecha.
Así, la nueva redacción del artículo 19 prevé expresamente que: "el presidente de la Generalitat podrá nombrar o cesar uno o varios vicepresidentes del Consell que llevarán a cabo las funciones de máximo apoyo y asesoramiento en las tareas desempeñadas por el presidente", a lo que añade que: "asimismo, el presidente podrá asignarle las funciones de dirección, impulso y coordinación política de aquellas materias que considere oportunas".

No estamos, por tanto, ante una figura excepcional, sino potestativa, ante una manifestación de las facultades de organización del presidente, que ha querido ejercerla en este caso en pro de la rnejora de la gestión y la defensa de los intereses de los valencianos.

En definitiva, señorías, éste es el único porqué de la creación de la vicepresidencia, y más en estos momentos en los que la coyuntura política nacional no es especialmente favorable para la Comunidad Valenciana.

Como dijo el presidente de la Generalitat en el pasado debate de política general, "ésta es una gran comunidad.
Una comunidad que lo que necesita son reglas de juego conocidas y estables en el tiempo.
Una comunidad que lo que exige no es otra cosa que las mismas oportunidades que el resto para poder competir en igualdad de condiciones.
Durante estos últimos años, las reglas se respetaban.
Y con las mismas oportunidades hemos conseguido crecer por encima de los demás.
"

Y ahora, sin esta igualdad de trato nos estamos jugando, más que nunca, el futuro.
Un futuro cargado de prosperidad y retos que afrontar.
Un futuro que no podemos permitir que otros quieran parar.
Nuestra obligación de gobierno es defender nuestros intereses e impulsar los proyectos y acciones necesarias para ello.

Coordinación y cohesión, principios básicos de nuestra acción de gobierno, han inspirado la creación de la vicepresidencia del Consell, la cual asume gran parte de las funciones que anteriormente tenía asignadas la conselleria de presidencia.

Coordinación, porque supone la mejora en la eficiencia y la racionalidad en el uso de los efectivos, tanto materiales corno personales dependientes de la Generalitat, permitiendo aunar las acciones que se lleven a cabo desde las distintas consellerias, con el fin de dotar de más eficacia a la actuación política y de gobierno.

Cohesión, porque es indispensable avanzar en el equilibrio territorial que garantice la igualdad de oportunidades para todos y cada uno de nuestros ciudadanos, con independencia de donde residan, incrementando los niveles de desarrollo socioeconómico, cultural y de bienestar de sus municipios, lo que no es posible sin una acción conjunta y coordinada de las actuaciones que llevan a cabo las distintas consellerias.
La cohesión política va a marcar todas y cada una de las actuaciones de este Consell.
Será un principio esencial, tal y como el Presidente de la Generalitat Valenciana se comprometió en su programa de gobierno y en el Debate de Política General.

En definitiva, se trata de que los principios políticos con los que este Consell está comprometido, y por los que los ciudadanos le dieron su confianza y la responsabilidad de gobernar impregnen todas y cada una de las acciones de gobierno.

Para facilitar esta labor se ha creado la vicepresidencia, y también por ello el Consell ha decidido encomendarme las competencias de presidir la Comisión de Secretarios Autonómicos y Subsecretarios, además de coordinar las tareas que lleven a cabo las distintas comisiones delegadas del gobierno.

En este mismo sentido, se ha determinado que la vicepresidencia actúe como nexo de comunicación con las Cortes Valencianas, asumiendo la representación del Consell en la Junta de Síndics.
Al margen de estas atribuciones individuales como miembro del Consell, para facilitar esta labor de coordinación van a quedar adscritas funcionalmente al vicepresidente la Secretarla Autonómica de Cohesión Territorial y la ya existente Secretaria Autonómica de Política Institucional.

Señorías, la Secretaria Autonómica de Cohesión Territorial, tendrá como misión específica velar para que la riqueza que posee el pueblo valenciano se redistribuya a lo largo y ancho del territorio, procurando que no se produzcan desequilibrios.
La Comunidad Valenciana presenta un escenario demográfico desigual.
De los 543 municipios, 234 tiene menos de 1.
000 habitantes y 172 oscilan entre los 1.
000 y 5.
000, lo que supone que el 75% de nuestros municipios tienen menos de 5.
000 habitantes.
Un panorama que se acentúa con la dualidad territorial de costa e interior.

La competitividad territorial resulta clave para el desarrollo económico dentro del marco de la globalización económica.
Nuestra distribución territorial es notoriamente fragmentada, lo que ha generado un territorio con deficiencias de interconexión.
Este hecho requiere de un conjunto de actuaciones tendentes a reforzar entornos urbanos con posibilidades de convertirse en núcleos-foco de las poblaciones cercanas, en la búsqueda de un crecimiento más equilibrado del territorio.

Tenemos, pues, un territorio descompensado desde un punto de vista demográfico y socioeconómico, y nuestra intención es tratar de superar este déficit.
Desde el Gobierno valenciano seguiremos trabajando para evitar el progresivo despoblamiento de grandes zonas del interior de nuestra geografía y acercar los servicios a los lugares que tienen capacidad y oportunidad de retener a la población por sus actuales características demográficas, sociales y económicas.
Con este objetivo se pondrá en marcha e impulsará el Plan de revitalización de las comarcas de interior para el período 2004-2011, que junto al decidido impulso y apoyo a las ciudades medias que forman una auténtica red de desarrollo y progreso de nuestra comunidad, vendrá a corregir desigualdades y garantizará un desarrollo armónico en el futuro.

El presidente de la Generalitat Valenciana anunció, en su reciente intervención ante esta cámara con motivo del Debate de Política General, este plan, que supone una inversión económica de más de 4.
800 millones de euros y que beneficiará al conjunto de municipios de las comarcas del interior de nuestra comunidad.

A través de este Plan de interior, se pretende ofrecer un marco de referencia estable para las inversiones en las distintas comarcas, orientando la actuación de la Generalitat Valenciana y defendiendo un conjunto de criterios y de objetivos adecuados para potenciar el progreso de las mismas.
El desarrollo de estos espacios permitirá, a su vez, el acercamiento de los servicios, públicos y privados, a las poblaciones situadas en su área de influencia.

El desarrollo de esta nueva red de equipamientos y servicios, y la apuesta por el fuerte desarrollo de las infraestructuras necesarias para acceder a las tecnologías de la información y de la comunicación, así como la búsqueda de nuevas oportunidades empresariales, son indispensables para el proceso de vertebración de las comarcas del interior.

El plan de revitalización responde al modelo territorial que defiende e impulsa el Presidente de la Generalitat.
Un modelo territorial para la Comunidad Valenciana basado en la cohesión y la solidaridad.
Cohesión y solidaridad, principios básicos del equilibrio territorial y social.
Principios básicos de convivencia y progreso, principios que esta comunidad quiere y reclama al Gobierno de la nación como modelo de Estado.

Y es precisamente esta coherencia lo que permite a este Consell decir y defender las mismas cosas en cualquier foro.
Lo que lo legitima para defender inversiones e infraestructuras como el trasvase del Ebro, porque creemos que además de ser justas, son solidarias, y necesarias para que el crecimiento económico de la comunidad siga garantizado en el futuro.

Además de este gran proyecto, y en coordinación con el mismo, la Secretaría Autonómica de Cohesión Territorial dirigirá las actuaciones de las delegaciones y subdelegaciones del Consell.
De este modo se garantiza la máxima eficacia de estos órganos, creados precisamente para dotar a la estructura periférica de la administración autonómica de un vértice que funcione como mecanismo de comunicación y coordinación permanente de actuaciones en el correspondiente ámbito territorial, posibilitar el seguimiento integral de la situación económica y social y favorecer la aplicación de medidas y procedimientos que se consideren necesarias para tal fin.

La idea central es que cualquier ciudadano de éstas poblaciones pueda relacionarse con la Generalitat con las mismas facilidades que lo hacen aquellos que residen en las grandes ciudades o franjas costeras de nuestra comunidad.
Además, las delegaciones y subdelegaciones se configuran como órganos ejecutores de la política del Consell en su ámbito competencial, y en cuanto tal, tienen atribuidas las facultades de impulso y coordinación de la actividad de la administración de La Generalitat; así como las de actuar como órgano de comunicación, colaboración y cooperación con el resto de administraciones.

Es, por tanto, imprescindible que las actuaciones de los delegados y subdelegados del Consell se realicen en perfecta sintonía con las que desarrollan los órganos centrales de la Generalitat, a fin de garantizar su eficacia y la eficiencia y racionalidad de los medios económicos y personales afectos.

Por otro lado, la plasmación de la segunda descentralización, el denominado Pacto Local, hace necesario poner en marcha un conjunto de medidas que favorezcan las acciones de dinamización y gestión.
Unas medidas que tendrán su apoyo legal en la Ley de régimen local que en breve, y de la mano de la Conselleria de Justicia y Administraciones Públicas, se presentará ante esta cámara.

El concepto de mejora de la gobernabilidad aplicado a un núcleo urbano, a un área metropolitana, a un municipio o a un ente local incluye otros múltiples aspectos y variables que definen su capacidad de atracción en los denominados espacios de oportunidad.
Por otro lado, bajo la dependencia de la Secretaría Autonómica de Cohesión Territorial se incardina la Dirección General de Coordinación, que tiene como principal finalidad la de conjuntar los distintos proyectos y actuaciones que se lleven a cabo desde las distintas consellerias y órganos que configuran la estructura de la Generalitat, concentrándose de este modo en un único órgano con capacidad directiva las funciones de coordinación de la vicepresidencia.

Se trata, por tanto, de una figura clave tanto para optimizar la gestión de gobierno, como para garantizar que se extienda a los distintos sectores sociales y territoriales de la Comunidad Valenciana.

Señorías, la Secretaría Autonómica de Política Institu-cional continuará desempeñando las funciones de apoyo al Consell y de coordinación de los aspectos técnicos y jurídicos de la acción de Gobierno, así como las relaciones con esta cámara que tenía encomendadas anteriormente.
Para ello, se mantiene la dependencia de la misma del Gabinete Jurídico de la Generalitat Valenciana y de la Dirección General de Relaciones con las Cortes y Secretariado del gobierno.

Quiero resaltar algunos de los puntos más importantes que se van a desarrollar en lo que resta de legislatura:

La Dirección General de Relaciones con las Cortes y Secretariado del Gobierno ha diseñado ambiciosos proyectos, que estarán en pleno funcionamiento antes de finalizar la legislatura.
Así, en primer término, está gestionando la implantación de un nuevo sistema de información para la Comisión de secretarios autonómicos y subsecretarios y del pleno del Consell, que permita la transmisión telemática de información y la subsiguiente automatización de todo el proceso.
También se va a regular de forma pormenorizada el Centro de Información y Documentación Jurídico Adminis-trativa de la Generalitat Valenciana.

Me comprometo a potenciar, como eje inspirador de nuestro programa de gobierno, que la función del parlamento valenciano como institución en la que reside efectivamente el debate político de nuestra comunidad sea una realidad.
Este compromiso político se ha visto plasmado con la introducción de dos nuevos instrumentos de control de la acción del Consell: la presencia semanal del presidente para responder a preguntas de interés general y la tramitación urgente de aquellas preguntas con contestación oral ante el Plano que por su actualidad requieren una tramitación sin dilaciones.
Nunca antes un presidente ha comparecido en estas Cortes tanto como lo ha hecho el presidente Camps en un periodo de sesiones tan corto.

En cuanto al control parlamentario del Consell, como todos ustedes saben, en la última reunión de la Junta de Síndics, celebrada el pasado 14 de septiembre, se informó favorablemente una propuesta de resolución de carácter general que regula el procedimiento por el que los secretarios autonómicos responderán preguntas orales en comisión y substanciarán comparecencias a petición de los grupos o a solicitud propia.
Estoy seguro de que esta posibilidad que se brinda revertirá en una mejor transparencia de la acción de gobierno.

Como ven, en poco más de un año se han adoptado muchas medidas para facilitar el control parlamentario del gobierno, y todas ellas han contado con el respaldo del Consell.
Mi intención es que desde la vicepresidencia se siga desarrollando este espíritu de máxima comunicación y coordinación entre los poderes legislativo y ejecutivo.

Otra de las cuestiones clave que va a desarrollarse desde la Secretaría de Política Institucional es la reestructuración del Gabinete Jurídico de la Generalitat.

Al respecto, anticiparles que en breve el Gobierno Valenciano tiene previsto aprobar el Proyecto de ley de ssistencia jurídica a la Generalitat Valenciana, para su remisión a las Cortes.

Consideramos necesario acometer una reforma del modelo de asistencia jurídica que adecue el asesoramiento jurídico y la defensa en juicio de los intereses de la Generalitat a las necesidades actuales de la institución, culminando la evolución experimentada por este órgano desde su creación por la Ley de 29 de julio de 1984.
La nueva ley pondrá fin a este proceso ratificando la unificación orgánica de los servicios de asistencia y defensa en juicio.

El proyecto encomienda estas funciones a la Abogacía General de la Generalitat Valenciana, una entidad integrada por un cuerpo de abogados con preparación específica y adecuada para la prestación profesional de estos servicios, al frente de los cuáles se situará el abogado general de la Generalitat Valenciana.

Señorías, si la coordinación es la base del funcionamiento eficaz de cualquier organización, en un ámbito como el de la acción de gobierno de la Generalitat, en la que están en juego los intereses de sociedad valenciana, deviene imprescindible.

Nuestra comunidad es una comunidad fuerte, y quiere seguir siéndolo, por eso nos hemos comprometido a impulsar la reforma del Estatuto, para que éste sea el referente normativo, actualizado y de futuro que colme las aspiraciones políticas de los valencianos.
Un Estatuto fuerte que deberá ser fruto de la participación y el diálogo.
Un Estatuto basado en la cohesión y la solidaridad interterritorial.

El Gobierno de Francisco Camps ha defendido, y seguirá defendiendo siempre, la solidaridad, la leal cooperación y colaboración institucional, y nunca permitiremos ningún tipo de veto ni asimetría que cualquier otra comunidad autónoma pudiera obtener como privilegio en pago de no se sabe qué intereses.

Los valencianos no somos más que los demás, pero tampoco menos.
Queremos estar y estaremos a la misma altura de derechos y obligaciones que el resto de comunidades autónomas.
Para esta reforma, será fundamental el trabajo que la comisión permanente especial de estudio para una posible reforma del Estatuto de autonomía y consolidación del autogobierno está llevando a cabo en estas Cortes.

El Consell seguirá, con el mayor respeto, los trabajos que realice, ofreciéndole a su vez el mayor apoyo y colaboración en esta cuestión que afecta tan directamente al autogobierno de todos.

No quisiera concluir mi comparecencia sin hacer hincapié en que la vicepresidencia quiere ser una garantía de buen gobierno, de que las actuaciones del Consell se realicen de forma eficiente y con la mayor eficacia, de acuerdo con nuestra voluntad de servicio a los ciudadanos y ciudadanas de la Comunidad Valenciana.

Afronto este nuevo reto que se me plantea con ilusión y entusiasmo, y les garantizo que trataré de llevarlo a cabo con la dignidad y la coherencia que siempre he querido imprimir tanto a mis actuaciones personales como a las derivadas del ejercicio de mis anteriores responsabilidades políticas y de gobierno.

Muchas gracias.
*(Aplaudiments)*

 

*(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Rosa María Barrieras Mombrú)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, senyor vicepresident.

En representació del Grup Parlamentari Socialista, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Such.

 

**El senyor Such i Botella:**

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor Campos, la veritat és que tenia curiositat per vore la seua exposició i, sobretot, com era capaç de traure-li partit a un decret de delegació de competències i de nomenament de vicepresident com el que s'ha produït per part del president de la Generalitat.
Tenia interés de vore si era capaç de dir alguna cosa de futur, alguna cosa que mos poguera projectar a esta comunitat respecte al que li han delegat.

Mire vosté, me dóna la impressió, senyor Campos, que vosté, finalment, és un secretari de luxe per a un govern, és un secretari de luxe.
Jo crec que un vicepresident deuria tindre unes mires més altres i, sobretot, fer política i no deixar-se emmarcar dins d'un decret de delegació de competències com el que s'ha produït, en el qual realment és difícil imaginar que es puga fer política.

La veritat és que, o el conseller de la Presidència abans era un fenomen i ho podia portar endavant, o la veritat és que l'arreglo que han fet vostés amb esta remodelació de govern és completament impresentable.
No pot ser que per a portar el mateix que portava el conseller de Presidència ara n'hi haja un vicepresident i dos conselleres sense cartera.
Jo crec que això és tremendament roín per a tots, sobretot perquè el president de la Generalitat no va explicar l'altre dia els motius reals de la crisi de govern i de la seua remodelació.
Jo esperava que vosté aprofundira un poquet més i ens explicara quins eren els motius reals.

Però, mire vosté, d'esta remodelació l'única cosa que es pot concloure són diverses coses, i d'esta crisi de govern se'n poden concloure unes altres.

En primer lloc, dir-li que tècnicament esta remodelació és un nyap, perquè finalment li dóna a vosté unes competències que perfectament podia portar qualsevol director general, qualsevol director general!
Tècnicament és un nyap.

Políticament és un autèntic desficaci, perquè l'única objectiu que té polític la remodelació de govern és donar-los acollida a tots els sectors dins del Partit Popular en un govern que és el govern més gran i més car de la història de la Generalitat.

I vaig a dir-li més, i socialment és un despropòsit.
Socialment, esta remodelació és un despropòsit, perquè no és concebible per part de la gent, per part de la societat, per part dels ciutadans d'esta comunitat que en la situació d'endeutament i la situació de greu crisi econòmica que tenim en les arques de la Generalitat Valenciana siguen vostés capaços de nomenar en una remodelació, una tacada, quaranta nous alts càrrecs.
Això no és concebible ni admissible, començant per vicepresidents consellers, seguint per assessors, per subsecretaris, i tota la tirallonga de gent que vostés han col·locat en esta última remodelació.
Socialment això és inacceptable, i, per tant, no ho entenem.

Ara bé, u, quan el nomenen vicepresident, diu, bé, haurà fet molts mèrits per a ser vicepresident i poder pujar al segon escaló de la Generalitat Valenciana.
Mire vosté: la veritat és que seguir la seua trajectòria en la Conselleria de Justícia ens ve molt dur entendre com l'han pujat a vosté a vicepresident del Govern, perquè de les principals fites que s'havien marcat en l'antic càrrec que vosté ostentava, no se n'ha acomplit absolutament ningun.

Li pose sols tres exemples, pel que parlava vosté de la cohesió territorial: si van a deixar en les mans de vosté els ajuntaments, igual que ho tenia abans, realment anem apanyats, anem apanyats.
Mire vosté, ahir mateixa, la plataforma de la policia local dia que a vore si es podien complir els acords que vosté en un any i quatre mesos no ha complit; els sindicats estan demanant-li revisar els acords dels 5.
000 llocs de treball que anaven a crear-se, perquè en els últims set o huit mesos s'han incorporat tants interins que ja han quedat desfasats el nombre de places que s'anaven a oferir.

I si parlem del pacte local, doncs, no parlem ja de res: ni una sola lletra des de l'any 1999 fins ara.
I ara vosté diu també que va a fer la nova llei de règim local, va a fer-la, cinc anys després: esperem que algun dia puguem debatre-la en estes Corts i puguem tirar endavant això.

Però, mire vosté, quan u puja a ser vicepresident i no és pels seus mèrits anteriors, cal plantejar-se per què, i la veritat és que vosté ha fet una molt bona faena durant un any, molt bona faena dins del que ha segut la crisi del Partit Popular, i sobretot perquè li ha donat un suport incondicional al president Camps fent que a la província de Castelló el seu partit estiga al costat del president Camps, i vosté, si s'ha caracteritzat per alguna cosa durant este temps, ha segut per ser el principal defensor del seu amic don Carlos.
Eixa ha segut la principal característica que vosté ha desenvolupat durant un any, ser el gran amic de don Carlos.

Mire vosté, a nosaltres ens preocupen moltes coses, jo espere que un vicepresident com vosté no sols es quede en esta tirallonga de temes que, realment, enginyosament s'ha tret, que és el tema de la coordinació.
.
.
, ens pareix molt bé, això ja es fea abans, o no es fea abans?
, o realment abans no se coordinava els subsecretaris i els secretaris autonòmics?
, no ho sé!
, digau, perquè ara pareix ser que s'han inventat açò de la coordinació.

Si és el tema de la relacions amb les Corts, vaig a donar-li un consell, senyor Campos: vosté, com a màxim representant del Govern en les relacions amb les Corts i la Junta de Síndics, li agrairíem que almenys defensara els compromisos del president Camps, i el president es va comprometre a vindre a esta cambra en tots els plens ordinaris a donar compte de les seues gestions i que se'l poguera interpel·lar, i precisament estem ara en una sessió en què això no ha segut possible, senyor Campos, estem en una sessió en què no ha segut possible.

Si és això dels secretaris autonòmics, vaja, fa un any que un secretari autonòmic va demanar comparéixer en esta cambra, en el dia de hui encara no ho han fet, esperem que ara, amb açò de la nova resolució de Presidència puga ser possible.

Però li demane que defense almenys el que diu el president.
Jo no sé si el seu grup, al final, li ho permetrà o no li ho permetrà, però almenys que complixca amb els compromís que tenia.

Bé, i de la qüestió *Time* tan famosa que va anunciar el senyor Camps, ni pensar-ho, ni pensar-ho.
Jo crec que es deu aplicar en això, en intentar defensar el que diu el senyor president i els diversos compromisos que, una vegada més no s'estan complint.

Mire, però vosté és el representant, com a vicepresident, d'un govern que mentix molt, un govern que enganya els ciutadans, un govern que cada dia diu una cosa i en fa una altra, un govern que dia que anaven a rebaixar impostos i ara vegem la senyora Barberà que en compte rebaixar impostos ha pegat una pujada espectacular dels impostos a la ciutat de València.
Tenim un govern que mentix, que fa una aposta per la valenciania el president Camps en el debat d'investidura i ara va a San Millán de la Cogolla i accepta els criteris del Partit Popular d'inamovibilitat i de no tirar endavant un estatut com cal en esta comunitat.

Jo sols vullc preguntar-li una qüestió, senyor Campos, perquè em conteste: el Partit Popular està disposat a la dissolució anticipada de les Corts?
Li ho pregunte, i m'agradaria que em contestara, ja que l'altre dia el president Camps no va contestar i va eludir la pregunta: està disposat el Partit Popular, el Govern i el seu grup a fer un estatut d'autonomia per a incrementar realment l'autogovern i que no siguen els dictats del senyor Rajoy a Madrid?
, està disposat?
, perquè ja està d'enganyar la gent!

Dic que és un govern que mentix permanentment i sempre diu una cosa i en fa una altra.
Vostés es presentaren en la campanya electoral diguent que volien rebaixar els alts càrrecs i en esta última tacada, senyors, quaranta!
, en esta última tacada.
Vostés estan superant tots els límits haguts i per haver.

Mire, l'altre dia parlàvem d'una qüestió que per a nosaltres és important i li proposaren crear ací una comissió perquè investigara sobrecostos en les obres.
Senyor Campos, vosté coneix molt bé això, perquè vosté coneix la posada en marxa de la Ciutat de la Justícia, i jo li dic, mire, no ens preocupa els sobrecostos, que ens preocupen: ens preocupa que cada euro que es desvia en els sobrecostos que vostés fan en les obres no va a l'educació, no va a la sanitat, no va a serveis socials i no va millorar la qualitat de vida de la gent, això ens preocupa a nosaltres sobre manera.

I li pregunte com a vicepresident: vosté està d'acord que constituïm una comissió per a vore què està passant amb els sobrecostos en les empreses públiques?
, li ho pregunte, i jo crec que deuria contestar, senyor Campos, perquè la veritat és que hem tingut el govern més ineficaç, més parat de la història de la Generalitat.

Ací, jo tinc molts reculls de premsa que diuen manifestacions del president Camps que dia tenia el millor govern, el govern que anava a tirar endavant esta comunitat i que no veïa en el futur més immediat ninguna remodelació.
I ara hem vist com un any i tres mesos després ha tingut de rectificar fent una remodelació de govern, que és ineficaç, que no produïx absolutament ninguna aposta pel futur i que l'única cosa que han fet vosté ha segut repartir-se tots els llocs i intentar que tot el món estiga còmode dins de la divisió interna del Partit Popular.

Mire, jo crec que un vicepresident no pot sols limitar-se a eixa delegació de funcions que li han fet a vosté, perquè seria ben poc.
Ja li ho dic, un director general qualsevol li ho podia haver portat, senyor Campos, un director general, no fea falta un vicepresident del Govern.

S'espera de vosté, en tot cas, més altura de mires, més direcció política, més criteri polític i no sols allò que ens ha vingut a contar hui.
En això, i parlar de política, nosaltres sempre estarem disposats a parlar d'això.
Estem vegent que hi han altres companys del seu govern, conseller portaveu sense cartera, que parla i que convoca els grups de l'oposició a parlar sobre propostes del president Camps en el debat.
.
.
Mire vosté, quan ens done les propostes, perquè ací no se'n va fer cap per part del senyor Camps, aleshores podrem parlar.

Però, en tot cas, jo creïa que.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Vaja finalitzant, senyor Such, per favor.

 

**El senyor Such i Botella:**

.
.
.
eixa funció li corresponia a vosté, senyor Campos, i realment, al final, vosté és vicepresident *por obra y gracia* de don Carlos, desgraciadament.
*(Aplaudiments)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, senyor Such.

En representació d'Esquerra Unida: Entesa, té la paraula el senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Bé, senyor conseller, senyor vicepresident, en primer lloc, felicitar-lo pel seu nomenament.
S'ha de reconéixer que ha tingut vosté un carreró impressionant en el poquet temps que du en el Consell.
Jo crec que això haurà servit per a recordar la veritat que suposa eixe refrany que diu que si no tens un padrí no té bategen, i vosté té un padrí molt important, probablement en el pitjor sentit de la paraula *padrí*.

Vosté era, doncs, la mà dreta del senyor Fabra; ara és la mà dreta, se suposa, del senyor Camps ­li falta mà esquerra, tot sempre és dreta, però, vaja.

I jo crec que això és un símptoma molt preocupant, no?
Vosté és l'exemple, també, d'una remodelació feta en clau de partit, no per a resoldre els problemes dels valencians i de les valencianes, sinó per a intentar resoldre els problemes interns del Partit Popular, eixa és l'única raó que justifica eixe descobriment, un any i escaig després, com vosté ha dit, de la importància no de la importància no de dir-se Ernest, que dia l'obra, sinó de recuperar la figura del vicepresident, no?
, i això sí, davant de tot a costa dels valencians, a costa econòmica dels valencians.

Vostés augmenten els alts càrrecs i augmenten els sous, per tant.
La poca feina que es feia fins ara, la continuaran fent la mateixa, però no deu, sinó tretze persones en aquestos moments.
De moment.
Perquè caldrà dir de moment.
Clar, que sempre, com en la pel·lícula Casablanca, sempre ens quedarà Canal 9 per a recol·locar a aquell que quede sense.
.
.
una col·locació a mà.
Per tant, qüestió delicada, qüestió perillosa.

Jo crec que, a més ­abans s'ha comentat­, amb el seu nomenament, amb eixa remodelació, es trenca una probablement de les poques promeses que del senyor Camps havien quedat en res.
Perquè, vaja, el senyor Camps, en el poquet temps que duu, s'ha lluït l'home, s'ha lluït en l'incompliment de promeses: eixa de l'austeritat, d'una administració eficient, una administració reduïda inclús.
D'això, absolutament res.
Justetament tot el contrari.

O és que ho hem de vore des d'una altra visió?
És que seria donar-nos la raó a l'oposició.
Igual és això.
Ha sigut una confessió que no s'han donat compte i ho han confessat de fet.
I és que el Consell funcionava tan mal que han hagut de recórrer a esta remodelació i ficar un canvi tan important com el que han tingut, una remodelació que ha afectat a més de la meitat dels membres del Consell.
Si és això, bé, perquè suposaria reconèixer que fins ara no han pegat colp i que necessitaven incorporar més gent, canviar gent de conselleries, etcètera.

Li advertisc que hi ha una llei en vigor, que és la llei de Murphy, que diu que tot el que va mal pot empitjorar, amb la qual cosa que ens agarre confessats en eixa matèria.
Probablement, per tot això, el president Camps l'altre dia no va donar cap explicació, probablement tampoc sabia molt bé ell la remodelació per què l'havia feta.
Probablement si entrava a fons, podria complicar-se la vida, i el millor va ser passar per damunt del problema i no entrar més enllà.

Vosté, senyor Campos, ha fet un esforç, que és un esforç important, per a intentar justificar l'existència del càrrec que ocupa.
Perquè, clar, si anem al *Diari Oficial de la Generalitat*, el que li dedica el *Diari Oficial de la Generalitat* a vosté, a les competències que vosté té, són quatre línies i mitja.
O siga, qualsevol conselleria té moltíssim molt més espai.
Jo crec que és un símptoma oficial, perquè, clar, s'ha publicat en el *Diari Oficial*, deu ser un símptoma oficial del que és la vicepresidència que vosté ocupa.
Res pràcticament.

I, clar, quan ara li sentim dir tota una sèrie de coses que vosté vol fer, i que estan pendents de fer, i que això suposa el nou impuls del Govern Valencià del president Camps, etcètera, etcètera, etcètera, dic: "Xe, d'entrada, més de la mitat d'això era competència seua en la Conselleria de Justícia i Administracions Públiques".
Que no s'ha fet res.
Vosté es va trobar amb una sèrie de problemes grossos en eixa conselleria, ha estat un any i escaig ahí i està exactament igual que estava, exactament igual que estava.
I gran part eren competències seues, o siga, eren competències que ara mateix les ha tornat a recordar i que estan pendents.
Què ha passat?
Que no tenia temps ans, tenia massa ocupació?
Per què no ho ha fet?
Per què no fa eixe exercici, d'alguna manera, d'autocrítica?

Jo crec que vosté és conscient, jo crec que a estes altures tot el món és conscient, que la creació de la figura de vicepresident en la persona de vosté, un altre no, té un altre contingut.
I és un contingut molt polític, però des de la clau interna de partit.
Vosté és el delegat del senyor Fabra en el Consell.
O siga, el Consell té delegats en diferents capitals, i hi ha un personatge important en el Partit Popular valencià que es permet el luxe de tindre un delegat en el mateix Consell.
I això, escolta.
.
.
"estos son mis poderes", que deia el cardonal Cisneros, en eixe tema.

Perquè és que allò altre no es pot justificar.
Vosté oficialment no té competències, no té coses que fer suficients per a justificar un càrrec com el que està ocupant en aquestos moments.
Per això, com abans es deia, el senyor Font de Mora, que era el conseller de Presidència, i en eixe aspecte una persona que té molta experiència, o és que ho sabia fer molt bé.
.
.
Perquè és que la funció que ell desenvolupava en un Consell de deu.
.
.
com és possible que amb la mateixa siguen necessàries, de moment, tretze persones?
Això és que no té.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Vaja acabant, per favor, senyoria.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

.
.
.
no té cap explicació, no té cap explicació, si no és que és, com tots pensem, lectura mitjançant clau interna del mateix Partit Popular.
I si és aixina, flac favor li han fet vostés als valencians i a les valencianes.
Els problemes interns dels partits s'han d'intentar resoldre dins del partits, no traslladant el problema, i molt menys el cost econòmic, a la ciutadania.

Moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

En representació del Grup Parlamentari Popular, té la paraula el senyor Ovejero.

 

**El senyor Ovejero Adelantado:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Señorías.

Enhorabuena, señor vicepresidente, por su intervención.
Mi felicitación en nombre del Grupo Popular por su nombramiento y, en especial al presidente, por la creación de la vicepresidencia y porque haya pensado en usted.

Señor Campos, he escuchado atentamente su intervención, y conforme iba desvelando usted las responsabilidades que le han sido delegadas, mi satisfacción ha ido en aumento.
Ha expuesto lo que puede considerarse el desarrollo de una gran obra legislativa y operativa para nuestros ciudadanos.
El Grupo Popular le da las gracias por su proyecto y le manifiesta, en nombre de los ciudadanos que representamos, su apoyo en esa lucha por conseguir los objetivos propuestos.

No voy a caer en la tentación de responder a descalificaciones absurdas que hemos oído aquí por parte de las señorías que me han precedido en el uso de la palabra, descalificaciones personales.
Pero es de destacar que los dos partidos de la oposición coincidan en las críticas, hay que destacarlo.
Las coaliciones son siempre muy pujantes para derribar, pero son siempre impotentes para crear.
Y a ellos quiero recordarles que, como decía Castelar, "las grandes obras las sueñan los genios, las ejecutan los luchadores natos, las disfrutan los felices cuerdos, las critican los inútiles crónicos".

Señor vicepresidente, la puesta en marcha de esta vicepresidencia, con la coordinación y cohesión como principios básicos de la acción de gobierno, nos da tranquilidad.
Debemos seguir mejorando en la eficiencia y la racionalidad, y es indispensable avanzar en el equilibrio territorial que garantice la igualdad de oportunidades en todo y cada uno de nuestros ciudadanos.

Como valenciano nacido en comarca de interior, me siento confortado por contemplar que se sigue insistiendo e incidiendo en actuaciones tendentes a reforzar la revitalización de dichas comarcas, a través de un plan plurianual dotado satisfactoriamente, que permitirá el acercamiento de los servicios públicos y privados a todos los valencianos, vivan donde vivan.
Desde hace ya varios años la diferencia entre costa e interior se va acortando y en breve no existirá.

La creación de la Secretaría Autonómica de Cohesión Territorial garantiza una más justa distribución, si cabe, en pro de los presentes y futuros proyectos e intervenciones del gobierno, a la vez que garantiza que su actuación abarque los distintos sectores sociales y territoriales de la Comuni-dad Valenciana.

Señores de la oposición, eso es solidaridad interterritorial, no la que ejercen ahora ustedes.
"No esperes que tu amigo venga a descubrirte su necesidad, ayúdale antes", decía Luis Vives.
Pero ¿quiénes son sus amigos?
¿Los catalanes, los valencianos, los de Madrid?
¿Quiénes son?
*(Protestes)* El Partido Popular y su gobierno sabe que sus amigos, a los que se debe, son sus conciudadanos valencianos, a los que va a servir y defender de esta ignominia de la que se está viendo afectada nuestra comunidad por parte de sus partidos.
Lo siento.

Señor Campos, ha comentado, y bien, que esa nueva composición de Gobierno es motivada porque la actual configuración de mayorías en el parlamento estatal, tras el pasado mes de marzo, puede dejarnos relegados a un papel de mera comparsa, y tendremos que defender con vehemencia los intereses de los valencianos.
Y lo haremos porque nosotros sí que creemos en una Comunidad Valenciana indivisible, con sus características propias, labrada a lo largo de la historia con sacrificios y quebrantos.
Y ahora que tenemos esperanza, que vemos la luz de un nuevo futuro, hay personas que desoyendo las voces de sus conciudadanos, prefieren oír cantos de ostracismos de otras comunidades y del opresor centralismo.

Y yo les digo, señorías, y sobre todo a quienes acusan a este gobierno de mentiroso, si ser leal a sí mismo es el único modo de llegar a ser legal con los demás, ¿creen que son leales ustedes con lo aquí han manifestado hoy y en estos últimos días?
¿No se dan cuenta de que carecen de legalidad ante los demás porque no son leales antes ustedes mismos?
¿Es que de verdad ustedes no quieren tener el Ave?
¿O no van a querer asistir en su comunidad a la Copa América?
¿Es que cuando hablan a los agricultores, si lo hacen, no sienten desesperación por negarles el agua a los campos que tienen sed?
*(S'escolta una veu que diu: "¡Muy bien!
".
Protestes)* No, señores.
Desde mi más profunda convicción liberal, yo sí que sueño con el labrador valenciano que quiere agua para sus campos, sueño con el pequeño comerciante que quiere el Ave para sus negocios, sueño con los deportistas que tienen ilusión desmedida con la Copa América.

En definitiva, los del Partido Popular soñamos con el hombre y la mujer valenciana que, con su esfuerzo y su imaginación, han sido capaces de ver la luz con este gobierno al que ustedes quieren negarle el pan, la sal y el agua.

Señor vicepresidente, yo desde aquí, en nombre de mi grupo y del Partido Popular de la Comunidad Valenciana, le animo, le estimulo a que continúe con esa política y que, sin lugar a dudas, va a tener nuestro más sincero y efectivo apoyo a lo largo de estos próximos tres años.

Muchas gracias.
*(S'escolta una veu que diu: "¡Muy bien!
".
Aplaudiments)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor Ovejero.

Per a contestar, té la paraula l'honorable vicepresident del Consell, senyor Campos.

 

**El senyor vicepresident del Consell:**

 

Señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Señor Ovejero, quisiera empezar mi turno atendiendo a su intervención, atendiendo a la intervención del que ha actuado como portavoz del grupo mayoritario de estas Cortes, atendiendo a la intervención del representante del principal grupo político de estas Cortes no solo desde mayo del pasado año 2003, sino en las tres últimas convocatorias electorales autonómicas.
Por lo tanto, atendiendo a la intervención, y dándole valor y valorando la intervención del grupo que cuenta con el apoyo mayoritario de los ciudadanos y, por lo tanto, poniéndola en su justo valor.
Otros insultan, señor Ovejero, otros intentan insultar.
Luego esté usted tranquilo, eso quiere decir que progresamos, que trabajamos, que vamos bien.

Señores Such y Oltra, la verdad es que, bueno, si lo que pretendían era afectarme en lo personal, no lo han conseguido.
Evidentemente en esta vida es muy conocido aquello de que "no insulta quien quiere sino quien puede", dicho esto con todos mis respetos hacia sus señorías.
Si lo que pretendían era centrar el tema de la remodelación del Gobierno, y en la vicepresidencia, que es lo que a mí personalmente me afecta, en mis valores o no personales o políticos, mire, lo puede usted comentar cuando quiera y donde quiera.
Ustedes tendrán la opinión que quieran tener sobre mí, son libres de ello.
Yo también la tengo sobre ustedes.
Lógicamente no voy a utilizar esta tribuna para emitir mi opinión personal sobre ninguno de ustedes dos, sino desde el punto de vista político y de lo que ustedes representan, porque supongo que cuando acuden a esta tribuna no lo hacen a título personal sino en función de su representación política y de la representación de su grupo.
Por lo tanto, no me importa, sigan por esa línea.
Si creen que eso les va bien, yo les invitó a continuar por esa línea.
Sigan intentando despreciar al que les habla, que no pasa nada, no pasa nada.

Nosotros, desde el Partido Popular, nosotros, desde el Grupo Popular, nosotros, desde el Consell que gobierna el Partido Popular y que preside el presidente Camps, seguiremos trabajando y seguiremos poniendo encima de la mesa y delante de los ciudadanos apuestas de futuro, y seguiremos apostando por el progreso, y seguiremos defendiendo a nuestra comunidad, y seguiremos defendiendo nuestras señas de identidad, y seguiremos defendiendo el trasvase del Ebro como lo hace cada vez que interviene mi compañero Rafa Maluenda, y seguiremos defendiendo el valenciano y seguiremos defendiendo todo aquello que creamos que bueno para los ciudadanos.

Y esto, y esto, en este nuevo mapa político, como explicó hace muy pocos días el presidente de la Generalitat en el debate de política general, es lo que justifica, es lo que provoca la remodelación del Gobierno.
Remodelación que en lo personal se podrá estar de acuerdo o no, cuestión que a mí me importa un bledo, como ustedes comprenderán, pero que políticamente tiene todo el sentido del mundo, tiene todo el sentido del mundo.

Estamos en una situación política muy distinta a la de los últimos meses, estamos en unos momentos en los que el gobierno de España, el gobierno de España, en los gobiernos socialistas de comunidades limítrofes, y los socialistas especialmente, por la importancia política que tienen en nuestra comunidad, están boicoteando, están intentado paralizar el futuro de nuestra comunidad.
Estamos en una nueva realidad política.
Y, desde el gobierno del presidente Camps, se ha querido darle un nuevo impulso a su gobierno, creando, entre otras cosas, la figura de la vicepresidencia y dos nuevas consellerias.
También una de ellas ante la nueva realidad con los fondos europeos y la relación con Europa que se va a producir en el futuro.
Y, por lo tanto, tiene todo el sentido mundo.

Y es una remodelación equilibrada, una remodelación que en el conjunto de los miembros del gobierno, por ejemplo, no alcanza a comunidades como Castilla-La Mancha con 15, Andalucía con 15 o Cataluña con 17.
Y esto no es una crítica.
Esto es por si alguna de sus señorías no lo sabe, para saber en qué punto nos encontramos.
No somos el gobierno más amplio de España, desde el punto de vista de gobiernos autónomos.
Estamos en una situación yo creo que de equilibrio.
Los dos grupos, el Grupo Socialista y el Grupo de Izquierda Unida, en distintas intervenciones a través de medios de comunicación, hablando de la reforma del Estatuto, en distintas ocasiones, y distintos representantes de los mismos, han hablado de eliminar la limitación de diez, han hablado de ampliar el número de consellerias posibles.
Entonces, ¿qué les parece ahora, qué les parece ahora que seamos catorce los miembros del Gobierno frente, como he dicho, 15 Castilla-La Mancha, Andalucía o Cataluña 17?
Por cierto, comunidades con gobiernos socialistas.
Que estoy seguro que si tienen 15 o 17 es porque entenderá su presidente que es la mejor distribución a la hora de llevar adelante las competencias que tienen.

Nuestra comunidad y las competencias que tiene no son las que tenía hace veinte años, no son ni siquiera las que tenía hace diez años.
Y, por lo tanto, el presidente Camps ha entendido que esta remodelación era necesaria para hacer apuestas no solo de coordinación y cohesión, que es lo que a mí me hace referencia, sino también apuestas políticas tan importante como, por ejemplo, la nueva Conselleria de Turismo, un elemento fundamental para entender y para contribuir al progreso de nuestra comunidad.

Señor Such, ha dicho, ha hablado de bodrio, despropósito, ha repetido dos o tres veces lo de cuarenta altos cargos, no son cuarenta, son veinte y poco, incluidos los asesores.
Pero, en todo caso, como la intención que usted tenía es la que tenía da igual el número.
Ha repetido no sé cuántas veces que si mentimos, que si engañamos.
Pues no es cierto, no es cierto.
Los que mienten y engañan a los valencianos son ustedes, porque no defienden sus intereses.
Y esa sí que es la gran mentira con mayúsculas, no defender los intereses de los valencianos; pasarse el día excusando al gobierno de España, pasarse el día excusando al gobierno de Maragall *(aplaudiments)* y haciendo y queriendo que nuestra comunidad sea una comunidad alfombra, una comunidad que se pueda pisotear.

Y ese es su proyecto de comunidad.
Y el nuestro, el proyecto del Partido Popular es defender los intereses de la comunidad.
No tener una comunidad alfombra, que es lo que tendríamos si ustedes tuviesen en estos momentos la responsabilidad de gobierno, sin ningún peso político, sin ninguna proyección política, sin futuro político y, desde luego, sin ninguna idea de progreso para el futuro de España.

Usted ha criticado la vicepresidencia.
Me parece muy bien, es una opción.
Pero no ha aportado nada.
Simplemente se ha limitado a decir que, bueno, eso, con lo poco que dice el boletín.
Bueno, depende de lo que usted llame poco, coordinación y cohesión.
Usted no le da importancia, tal vez no se la dé, para usted tal vez no sea importante, para nuestro gobierno sí lo es.
Ya se verá en el futuro si esta vicepresidencia tiene el sentido que el presidente Camps le ha querido dar o no lo tiene, y si este vicepresidente es merecedor o capaz de asumir ese reto o no lo ha sido.
Pero, bueno, supongo que será en el futuro.
Hace apenas quince días que se realizó la remodelación del gobierno.

Ustedes hace tal solo cinco o seis días, cuando hablaban de vacío de propuestas, hace tan solo cinco o seis días, no quisieron, porque no les interesaba, escuchar el debate de política general, no sólo la primera parte *(remors)* ­no lo quisieron escuchar­ no sólo la primera parte con más de cien ejemplos de realizaciones concretas derivadas de la acción del gobierno en este año y tres meses, sino las propuestas de futuro y los compromisos concretos que el presidente ofreció.
Compromisos que yo en su nombre les vuelvo a reiterar, compromisos para que entre todos trabajemos por la Comunidad Valenciana y no estemos defendiendo otros interés que no son los de nuestra comunidad, que no son los de los ciudadanos de nuestra comunidad.
Esos compromisos son los que tendrían que unir a todos ustedes con nosotros, los compromisos de los ciudadanos y no los intereses únicamente partidistas que parece, señor Such, que es su única obsesión.

Yo no sé si le habrá salido bien o no su estrategia de hoy a la hora de intentar afianzarse en lo que dicen los medios de comunicación de la nueva remodelación de su grupo y todas estas cosas.
Reordénense ustedes el grupo como quieran, ni entro ni salgo, ni en la reordenación ni en la valoración personal de las personas que conformen la representación de su grupo.
Si le ha salido bien le felicito.
Pero, desde luego, le repito, si lo que usted quería era venir aquí a insultar para despreciar públicamente a este vicepresidente ninguneandolo, desde luego, no lo ha conseguido.
Porque, como le he dicho al principio, no insulta quien quiere sino quien puede, o no ofende quien quiere sino quien puede.

Muchas gracias.
*(Aplaudiments)*

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, senyor vicepresident.

Per a rèplica, en representació del Grup Parlamentari Socialista, té la paraula el senyor Such.

 

**El senyor Such Botella:**

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor Campos, mire vosté, no per molt repetir sempre el mateix *estribillo* al final es té més raó, no per més repetir-lo.
Nosaltres el que li hem de dir a vosté és el següent, senyor Campos, i amb total normalitat: mire vosté, li hem demostrat que este govern mentix reiteradament; li hem demostrat que este govern sols defensa els interessos del seu partit i no el dels ciutadans d'esta comunitat, que és l'interés nostre; li hem demostrat que la remodelació que s'ha fet es podia haver fet amb moltes menys despeses, amb molt menys personal i haguera pogut ser prou eficaç.

I jo li dic, senyor Campos, nosaltres podíem entendre que algun conseller estiguera saturat de treball i que tinguera tantes competències que fora inassumible i podríem entendre un desdoblament.
Però el que no és permissible, li ho he dit abans, és que quan un conseller portava totes les competències apareguen tres consellers per a portar el mateix que portava un.
Això és eficàcia, senyor Campos?

Vosté diu que estem en un altre escenari polític de fa un any.
I tot l'escenari polític el canvi es produeix perquè hi ha un govern socialista a Madrid.
Això vol dir que la remodelació es fa per això?
Ho diga, diga-ho vosté clarament, diga-ho vosté clarament.
Perquè si no el marc polític en el que estava este govern i l'assumpció de competències fa un any és exactament el mateix que hi ha ara, exactament el mateix.
I vosté s'ompli la boca sempre d'una forma grandiloqüent en la defensa dels valencians i de la valenciania i sempre confrontant als qui no pensen com vosté, sempre confrontant-los.
I jo li he de dir que per l'aposta pels valencians i pels ciutadans estem els socialistes.
Per el discurs sectari i partidista estan vostés.
Vostés reiteradament repeteixen el discurs sectari i partidista.

I quan li dic que mentix el seu govern li ho demostre, li ho demostre, perquè ja hi ha prou de bula, de que vostes conten les mentides i després les camuflen i intenten fer-les passar per veritats.
Ja hi ha prou, ja hi ha prou de bula.
Cal dir les coses pel seu nom.
Quan vostés vénen ací i presumeixen de baixar impostos i els pugen, cal dir-ho.
Quan vostés diuen que cal rebaixar els alts càrrecs i els pugen, cal dir-ho.
Quan vostés són incapaços de negociar absolutament res per a millorar esta Comunitat i per a fer avançar esta Comunitat perquè la seua estratègia política, la de la confrontació, ho he de denunciar, senyor Campos, ho he de denunciar.
I li demostrem que mentix reiteradament i que camufla permanentment la mentida.
I que vostés són un exponent d'un govern que ha estat un any mirant-se el melic, un any en una situació de crisi permanent del Partit Popular que els ha derivat en el govern més car de la història de la Generalitat Valenciana.
I això també li ho he de dir, senyor Campos.
I si li molesta.
.
.
*(veu)* s'aguanten, efectivament, si li molesta s'aguanten.
Però això també li ho he de dir.

I vostés sempre estan intentant traure profit de qualsevol tipus de confrontació política.
Ja està bé, ja està bé!
A mi em donaria vergonya permanentment.
I l'altre dia em donava vergonya, quan s'ha fet l'aposta de la conferència de presidents, s'ha fet l'aposta de la conferència de presidents com a marc de diàleg per a respectar i per a valorar la pluralitat i la diversitat de les comunitats autònomes, que vostés tots uniformats en el discurs centralista diguen que això no serveix per a res.
Això a mi em donaria vergonya, sobretot perquè això després és incompatible, senyor Campos, amb el discurs que fa el senyor Camps de valencianisme, això és incompatible.
I quan nosaltres li emplacem que diga si volen augmentar l'autogovern i la dissolució d'estes Corts anticipadament per part del president de la Generalitat, per a dotar-li de més consistència, vosté s'escapa i no diu res, senyor Campos.

I jo li vull dir el següent, senyor Campos.
Mire, jo crec que té molta faena per davant, té molta faena per davant si vol fer-la.
Però, tanmateix, la remodelació del govern que han fet vostés és completament inassumible per ineficaç, li ho he dit abans, i socialment és impresentable.
Perquè la situació que vostés tenen no és molt boiant, senyor Campos, i en volta d'anar amarrant els diners, vostés van malgastant els recursos de la gent.
I ja li he dit que eixe malgastament l'únic que produeix és que es done una sanitat de mala qualitat, que els professors necessiten recursos per a fer una bona educació i no la tinguen, i això sí que em sap mal.
I això sí que és la defensa dels valencians, això sí que és la defensa dels ciutadans i no permanentment la confrontació política en els tres grans temes que vostés han agarrat, que damunt estan intentant enganyar a través de la càmera permanent de Canal 9 que va darrere de vostés a tots els llocs *(aplaudiments).*Això sí que no es pot suportar, senyor Campos, això sí que no es pot suportar.

*(Ocupa la presidència el president, senyor Julio de España Moya)*

**El senyor president:**

Señor Such.
.
.

 

**El senyor Such Botella:**

 

I han fet vostés de la mentida la forma d'actuació del govern del Partit Popular, ho han fet.
I van comptant, sempre i permanentment, coses que després no s'ajusten a la realitat.
I, senyor Campos, si a vosté li sap mal ser el valido de don Carlos, jo crec que no li serà mal, perquè vosté mateixa ha defensat l'actitud de don Carlos permanentment en els mitjans de comunicació de Castelló.
.
.
.

**El senyor president:**

Señor Such.

 

**El senyor Such Botella:**

.
.
.
I evidentment, la relació política entre Castelló i València per a intentar que el senyor Ripoll no continue secretari general en el seu pròxim congrés regional l'han muntat vostés.
*(Aplaudiments)*

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Such.

Tiene la palabra, para el turno de réplica, el senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

Gràcies, senyor president.

Bé, senyor vicepresident, tant vosté com el portaveu del seu grup han fet ací una confessió.
I és que la remodelació del Consell s'ha fet pràcticament en base la canvi de govern a Madrid.
I això ens pareix un tema greu, tema greu.
Perquè vostés que tant parlen que no cal estar supeditats a ningú, que la Comunitat Valenciana és no sé què del món i tal.
.
.
resulta que per allò més important, que és el mateix Consell, el Govern Valencià, ha quedat supeditat, vostés ho han supeditat a una decisió que s'ha pres a Madrid, que és el canvi de govern.
O siga, eixe és el concepte que tenen de l'autonomia valenciana?
Inclús el nostre govern el canvia una decisió en Madrid a nivell de govern de l'estat?
Es això?

I el que ja m'ha paregut molt preocupant és la referència que ha fet el senyor vicepresident que no solament allò és un problema sinó que a més estem rodejats de socialistes per tot arreu.
És que qualsevol dia d'estos ens ve cavant trinxeres.
I jo crec que eixa política de l'enfrontament per l'enfrontament no sé si donarà resultats electoralment parlant, però em pareix que política i socialment és un suïcidi per a la nostra comunitat.
O siga, jo entenc que som de color diferent i per tant hi ha interessos diferents que defensar.
Però d'ahí a eixe enfrontament visceral amb el govern de Madrid, em pareix que és el pitjor favor que se li pot fer a la societat valenciana.
Hi ha punts d'enfrontament i hi ha punts d'encontre, però vostés pareix que es queden solament amb els primers, amb l'enfrontament.
I encara que siga rendible electoralment crec que no es pot acceptar eixa fórmula.

I vosté diu "és que a mi m'han intentat atacar-me".
Jo no tinc cap interés, i a més ho dic des d'ací, en atacar personalment a vosté, en absolut.
Jo he criticat i he dit una veritat i és el que jo crec que justifica la remodelació i la seua inclusió en la figura de la vicepresidència.
I això pot agradar o no pot agradar, però això també forma part del sou.
Però açò no cal interpretar-lo com un atac polític, personal, és un atac polític des d'una altra opció a una decisió que jo crec que és perjudicial als interessos valencians.
I en el cas de vosté, a la millor ja tenim conselleries noves que, bo, ja diran el que han de dir i ja les coneixerem un poquet més; a vosté el coneixem un poquet més, ha estat més d'un any de conseller de Justícia i Administració, podia haver fet una sèrie de coses, gran part de les que ha dit, per cert, i no les ha fet.
Que ara isca parlant del fons de cooperació municipal, de la llei de règim local que està a punt d'entrar.
.
.
Vosté sap els anys que fa que està a punt d'entrar?
Vosté sap que a Castelló en l'assemblea extraordinària de la federació de municipis es va aprovar per unanimitat, en Castelló, en la seua terra, en l'any 1999 fer eixa llei de règim local?
Sap que ahí es va aprovar la creació del fons de cooperació municipal?
Qui ha manat des de l'any 1999 a ací en aquesta comunitat?
Perquè pareix que haja sigut algú que vosté no té culpa.

Per tant, deixe'ns que dubtem de la paraula del PP en este cas inclús ja posat en este any, vist el que hem vist, de la seua també, perquè en eixe aspecte ens ha defraudat.
Ens ha defraudat, perquè no ha complit la seua paraula, no ha complit els seus compromisos y ha tingut l'oportunitat.
Per tant, el dubte nostre és més que raonable.
Creiem que no va a aportar res positiu aquesta remodelació que, torne a dir, es fa en clau interna de partit, simplement crec que vosté ha fet una referència, supose que no aniria per ahí, per mantindre equilibris.
Jo crec que això és una veritat, mantindre equilibris dins el sector zaplanista, dins el sector campista.
Ho paguem els demés?
Mala sort que tenim els valencians i valencianes.
Ho paguem els demés.

Segurament això no va arreglar absolutament res i no és perquè nosaltres estiguem en contra de que siguen deu conselleries o més conselleries.
Nosaltres creiem que el límit eixe no hauria d'estar en l'Estatut i està perquè vostés han sigut incapaços de resoldre el tema de la reforma de l'Estatut.
Perquè si hagueren reformat l'Estatut, com totes les comunitats, algunes d'elles sense tanta importància com la nostra, per cert, i el tenen reformat, eixe tema estaria resolt.
Quina és la solució ara?
En este tema i en altres, cal recórrer a martingales, com diguem ací a martingales, tindre conselleries sense cartera, sense cartera diguem de treballar, de l'altra sí perquè, clar, han de cobrar, però també sense unes competències executives.
I al final açò per a què val?
Jo no sé l'exconsellera d'Agricultura i l'ex de.
.
.
­ara crec que és portaveu­ que van a fer?
Si no poden a la millor quasi signar res, si no tenen una capacitat executiva.
Però cal recórrer a eixe tipus d'invents estranys per a intentar complir el que diu l'Estatut?
Pareix que això és un model que fan vostés, però jo crec que és un model del que no ha de passar.

I vosté fea referència, en eixe intent permanent i deliberat de confondre els interessos del PP amb els interessos dels valencians.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Vaya terminando, señor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

.
.
.
que l'oposició som tal, no sé què, que no volem.
.
.
Ací el que nosaltres volem és sempre allò millor per a tots.
Jo comprenc que ahí anem a dissentir, estem dissentim.
Vostés, jo ho comprenc, lluiten per la millora per a determinada gent i a determinats compromisos.
La nostra comunitat està habituada a pagar peatges.
Paguem peatge en l'A-7 i paguem peatges a determinats padrins que estan ahí i que influïxen, i que els canvis de tendència cal cotitzar-los; per tant, jo això ho comprenc, però crec que és un error.
Crec que és un error, i els interessos de vostés en estos moments difícilment coincidixen amb els interessos de tots els valencians.
Vosté ha parlat de la defensa d'un model territorial.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Si vostés consideren el territori un solar!
, un espai on fer el negoci, pur i dur, senyor Campos.
Eixa és la perspectiva que tenim, i les lleis i l'actuació del dia a dia ho confirmen.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Oltra.

Tiene la palabra el honorable señor conseller, don Víctor Campos.

 

**El senyor vicepresident del Consell:**

 

Gracias, presidente.

Muy brevemente.

Señor Such.
Parafraseando sus primeras palabras de esta segunda intervención, que también han sido parafraseando otras más conocidas, pero usted ha dicho, lo ha dicho, y yo le digo que no por repetir los mismos insultos y las mismas mentiras, como usted repite, se convierten en realidad.
Usted puede pasarse el día diciendo que mentimos, pero no porque lo repita usted muchas veces eso es una realidad.
Eso es una mentira, esa repetición se convierte en su gran mentira con mayúsculas.

Mire, señor Oltra, yo por supuesto que le dejo que dude.
Hasta ahí podíamos llegar.
Desde luego, no se me había pasado ni por la imaginación que hoy ni usted ni, desde luego, el representante del Partido Socialista iba aquí a aplaudir la creación de esta vicepresidencia, ni tampoco al que la representa.
Por supuesto que me parece muy bien que duden de la eficacia de esta remodelación.

Y, señor Such y señor Oltra, yo en ningún momento, en ningún momento, he dicho que el cambio del gobierno de España y en los gobiernos de las comunidades autónomas que nos rodean, por el hecho de pertenecer al Partido Socialista, de ser socialistas, eso en sí mismo no es nada negativo para la comunidad.
No es nada negativo para la comunidad, no es nada negativo, en absoluto.
Eso en sí mismo no es negativo para la comunidad.
Yo lo que he dicho, y los valencianos saben, que el gobierno socialista de España, no se sabe por qué.
.
.
bueno, sí que se sabe por qué pagos, por qué peajes y por qué compromisos, una de sus primeras decisiones y a la Comunidad Valenciana, si lo recuerdan, en el debate de investidura del señor Zapatero solo la mencionó una vez, supongo que una intervención de más de una hora u hora y media, una vez, para anunciar, sin diálogo y sin consenso, que iba a derogar la parte del trasvase del Ebro del Plan hidrológico.
Esa fue la única referencia, la primera referencia, sin diálogo ni nada, del señor Zapatero, socialista, del gobierno de España.

En sí mismo, que el gobierno de España sea socialista no es malo para la comunidad, pero es que las decisiones, las actuaciones y la puesta en escena política de los representantes del gobierno socialista de España en estos cinco últimos meses, están demostrando que no es beneficiosa para la comunidad.
Están demostrando que actúan en muchas ocasiones en contra de los intereses de la comunidad.
Y yo lo lamento, yo no me alegro.
Yo no busco rédito electoral, pero se ha parado el trasvase del Ebro, que ustedes no estarán de acuerdo, pero eso es bueno para la Comunidad Valenciana y para la mayoría de los valencianos, y así lo entiende la mayoría de los valencianos.
Sin diálogo y sin aportar una solución válida.

Es que se ha dicho ya que el AVE no va a llegar.
Es que ha venido la ministra Narbona y ha empezado a criticar el turismo de nuestra comunidad.
Es que no han dado pie con bola.
Es que no han aportado ni una sola idea, ni una sola propuesta, que beneficie a la Comunidad Valenciana, ni una.
Póngame el ejemplo de una.
Ni una.
Por eso digo que el escenario político ha cambiado.

Y es que el gobierno de Maragall, el señor Maragall y sus compañeros socialistas hace dos domingos estaban brindando con cava catalán con la señora Narbona en una fiesta campera que nos han quitado el agua a los valencianos.
Pues están haciéndolo en contra de la comunidad.
¿Yo qué quiere que le diga?
A mí me da igual que el gobierno catalán sea socialista, que sea el que quieran los ciudadanos catalanes de forma mayoritaria, hasta ahí podíamos llegar, lo que no me da igual es que se monten fiestas para celebrar que ha actuado en contra de los intereses de la Comunidad Valenciana.
Y mucho me temo que a pesar del señor ministro de Asuntos Exteriores, mucho me temo que las presiones del socio del señor Maragall, del gobierno socialista de Cataluña, hagan que el gobierno de España una vez más rectifique y dentro de pocos días tengamos que ver cómo el Grupo Socialista de aquí, de la Comuni-dad Valenciana, tiene que estar justificando otra vez a los socialistas de Madrid.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señores diputados.
.
.

 

**El senyor vicepresident del Consell:**

 

.
.
.
contradiciéndose un día con una cosa y otro con otra.
.
.

 

**El senyor president:**

 

.
.
.
señores diputados.
.
.

 

**El senyor vicepresident del Consell:**

 

.
.
.
en contra de los intereses de los valencianos.

Ese es el problema, que actúen contra los intereses de los valencianos, no que sean socialistas o de Izquierda Unida o del Partido Popular.
No está en lo que se es, en las siglas, está en lo que se hace y por qué se hace.

Muchas gracias.
*(Aplaudiments.
Veus)*

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor vicepresidente.

Una vez tratado el punto, se levanta la sesión y se la convoca a las cuatro y media de la tarde.

 

*(Se suspén la sessió a les 14 hores i 12 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 16 hores i 47 minuts)*

***Compareixença del conseller de Justícia i Administracions Públiques, senyor Miguel Peralta Viñes, per a explicar la política general de la Conselleria de Justícia i Administracions Públiques, sol·licitada a petició pròpia (RE número 16.
035), pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 15.
742) i pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE número 15.
779).***

 

 

**El senyor president:**

 

*(Inoïble)* .
.
.
presencia del conseller de Justicia y Administraciones Públicas para explicar la política general de la Conselleria de Justicia y Administraciones Públicas, solicitada a petición propia, registro de entrada número 16.
035; por el Grupo Parlamentario Socialista, registro de entrada número 15.
742, y por el Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, registro de entrada número 15.
779.

Tiene la palabra el honorable señor conseller don Miguel Peralta.

 

**El senyor conseller de Justícia i Administracions Públiques:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Es una satisfacción ocupar esta tribuna para explicar las líneas de actuación política que se van a desarrollar desde la Conselleria de Justicia y Administraciones Públicas y que, como no puede ser de otra manera, van a ser continuadoras de las políticas que se han venido aplicando durante este último año y de las políticas que se han aplicado por los gobiernos del Partido Popular, y no son más que la transformación del programa electoral al que se concurrió en las pasadas elecciones autonómicas y que obtuvo el respaldo mayoritario de los valencianos en un programa de actuación política, en un programa de gobierno, en el actual Gobierno Valenciano.

Por lo tanto, abordaré mi exposición distinguiendo los cuatro ejes competenciales que dotan de contenido el ámbito de actuación desarrollado por la conselleria: los referidos a justicia e interior, que dan nombre a la Secretaría Autonómica de Justicia e Interior, donde se integran las direcciones generales encargadas de su gestión, y las relativas al ámbito de las administraciones públicas, en cuya secretaría autonómica se integran las direcciones generales de Administración Autonómica y la de Administración Local.

Por lo que se refiere al ámbito de la justicia, de la administración de justicia, es el concepto de servicio al ciudadano el objetivo que ha guiado todas y cada una de las actuaciones del Gobierno Valenciano en materia de justicia desde que en el año 1995 comenzara nuestra andadura autonómica en este ámbito, justicia como servicio público configurada por y para el ciudadano.

Para responder a esta premisa se han tenido que realizar y acometer toda una serie de actuaciones encaminadas a dar un giro de 180 grados al modelo de justicia con el que nos encontramos en 1995, modelo que en muchas de sus manifestaciones podía calificarse como antagónico al concepto de servicio a la ciudadanía.

Comenzamos con la provisión de medios materiales y económicos.
En primer lugar, se diseñó un nuevo modelo de la administración de justicia que responde a las necesidades de la sociedad actual, a las demandas de agilidad, eficacia, de proximidad y de modernidad.
La instalación de este nuevo modelo se inició con la puesta en marcha de los primeros planes de actuación que hoy podemos decir que, pioneros en muchas de sus actuaciones, han transformado la administración de justicia en la Comunidad Valenciana.

Esta evolución se ha asentado sobre las siguientes líneas fundamentales de actuación: la renovación del deficiente panorama arquitectónico, la modernización a través de la aplicación de las nuevas tecnologías, la reestructuración organizativa y formación del personal al servicio de la administración de justicia, y la modificación del mapa judicial.

Por lo que se refiere a la línea de actuación que en materia de infraestructuras judiciales va a desarrollar la conselleria, no puede ser otra que continuar y concluir el Plan director de infraestructuras judiciales iniciado en 1997, acabando así definitivamente con el deficiente estado que padecían nuestras sedes judiciales.
Para ello se desarrollará la tercera fase del Plan director de infraestructuras judiciales, el Pladij, del que puedo destacar como aspectos más destacados los siguientes.

En relación con la seguridad, se introducirán en todos los nuevos edificios judiciales que se construyan espacios destinados a albergar destacamentos de los cuerpos de seguridad ­policía, Guardia Civil­ que vendrán a garantizar la seguridad tanto de los ciudadanos como del personal que presta sus servicios en los juzgados.

Por otro lado, está prevista la actualización de las instalaciones en materia informática y de equipamiento de aquellas sedes judiciales que se han mantenido desde el inicio del Pladij y que no han sido objeto de nuevas construcciones.

Asimismo, se contempla la suscripción de convenios de colaboración con distintos ayuntamientos al objeto de abordar la construcción o rehabilitación en su caso de nuevos palacios de justicia.
En esta línea ya se han firmado o están en tramitación convenios de colaboración con los ayuntamientos de Orihuela, Tibi, Torrevieja y Alcoy.
Concretamente, el tercer plan contempla la realización de lo siguientes proyectos:

En la provincia de Alicante se abordará la construcción de los palacios de justicia de Alcoy, Ibi y Torrevieja, segunda fase, así como la ciudad de justicia de Elche y la segunda fase de la de Alicante.
En la provincia de Valencia se contempla la ejecución de los palacios de justicia de Alcira, Bétera, Chiva, Llíria, Paterna, Silla, Sueca, Torrente, Gandía, Onteniente y Utiel, así como la segunda fase del palacio de justicia de Masamagrell.
Y en la provincia de Castellón está prevista la construcción del palacio de justicia de Villareal.

En cuanto a las obras acometidas dentro del programa de obras de reforma y mejora se abordará la segunda fase de rehabilitación del Tribunal Superior de Justicia.

Completada la ejecución de los citados proyectos, se dará cumplimiento a los objetivos previstos en el Plan director de infraestructuras judiciales, la construcción de 29 palacios de justicia, 8 en la provincia de Alicante, 3 en la de Castellón y 18 en la de Valencia, además de las 4 ciudades de la justicia ­Alicante, Valencia, Castellón y Elche­ y la realización de obras de reforma y mejora en todos los partidos judiciales.
El coste aproximado de este tercer plan es cercano a los 151 millones de euros.

Pero junto con la mejora del marco físico de las instalaciones judiciales, otra de las líneas fundamentales de actuación es la encaminada a dotar a las mismas con los equipamientos necesarios para convertir las sedes judiciales en oficinas modernas.

Por lo tanto, la modernización es una palabra clave de cara al futuro.
Así, desde el año 1997, desde que se pusiera en marcha el proyecto legal dirigido a modernizar de una forma integral y globalizada los sistemas de información y comunicaciones de la administración de justicia valenciana, se han ido sumando a aquella iniciativa otros proyectos y programas informáticos que han supuesto un acelerador en las actuaciones judiciales.
En la actualidad nuestras actuaciones en materia de actualización de la red informática se centra en los siguientes proyectos: el desarrollo del sistema Lexnet, el desarrollo del proyecto Infored y la implantación del portal de justicia valenciana.

Fruto del convenio de modernización firmado con el Ministerio de Justicia, se pretende desarrollar en los juzgados de primera instancia de Elche como experiencia piloto el sistema Lexnet, que permitirá a los profesionales del derecho que puedan presentar escritos ante los órganos jurisdiccionales mediante el correo electrónico, y a su vez, recibir de estos notificaciones en sus despachos profesionales.
Una vez implantado en Elche y valorada debidamente la experiencia, se pretende desplegar el sistema Lexnet a los órganos judiciales de toda nuestra comunidad, comenzando por Valencia, Alicante, Caste-llón y Alcoy.

Igualmente, la modernización de los registros civiles es una cuestión que entendemos fundamental para mejorar el servicio a los ciudadanos.
Residiendo como lo hace la competencia última sobre el Registro Civil en el Ministerio, desde la Generalitat se está instando al mismo para que continue desarrollando en nuestra comunidad el proyecto Infored, mediante el cual se pretende la informatización integral de todos los registros civiles, incidiendo en la digitalización de las inscripciones de nacimiento, matrimonio y defunción y tutelas desde el año 1950.

Igualmente, la Conselleria de Justicia y Administracio-nes Públicas ha comunicado el Ministerio su disposición a firmar un convenio que permita la efectiva implantación en toda la Comunidad Valenciana de la aplicación específica que ha desarrollado el Ministerio para todas las fiscalías al objeto de poner fin a la situación que actualmente sufre la fiscalía del Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana, la cual no cuenta con una aplicación informática que le permita interrelacionarse con el resto de fiscalías.

Como proyecto final, se han iniciado los trabajos destinados a crear en internet un portal de la justicia valenciana, configurando como un punto único de acceso una web que aglutine todos los servicios relacionados con la administración de justicia que potencie la fluida y la completa comunicación entre esta y los ciudadanos.

Además de acometer estos proyectos, se continuará potenciando y desarrollando la implantación de otros ya iniciados, como el servicio común de videoconferencia, que pretende la instalación de este sistema de reunión virtual en cada uno de los 36 partidos judiciales de nuestra comunidad.
También se va a ampliar el acceso que jueces, magistrados, fiscales y secretarios tienen a determinadas bases de datos legislativas, permitiendo el acceso a aquellas de que dispone la Generalitat Valenciana a través de internet.

De este modo, gracias a la utilización de las nuevas tecnologías en la justicia, se proporcionará a los ciudadanos una mayor seguridad, tranquilidad y celeridad procesal.

La Conselleria de Justicia y Administraciones Públicas contempla como objetivo prioritario en esta materia culminar el efectivo diseño y despliegue de la nueva Oficina Judicial, configurada por la referida ley como la organización de carácter instrumental que, de forma exclusiva, presta soporte y apoyo a la actividad jurisdiccional.
Entendemos que este paso es previo y que permitirá el verdadero y eficaz desarrollo de las nuevas competencias otorgadas, cuyo impulso corresponde al departamento de la Generalitat que represento.
Sin embargo, todavía no podemos acometer reforma alguna hasta que el Ministerio de Justicia no desarrolle reglamentariamente la nueva ley.

Igualmente, y en beneficio de los ciudadanos, se han implantado todas las reformas legales aprobadas por el Gobierno central, como los llamados juicios rápidos.
El pasado 14 de marzo se constituyó la comisión de seguimiento de los juicios rápidos de familia, la cual ha hecho un balance muy positivo del funcionamiento de los mismos, y ha hecho hincapié en la necesidad de instar al Ministerio de Justicia y demás órganos competentes la instauración de oficinas de señalamiento inmediato que hagan posible la total aplicación del protocolo.
Como objetivo irrenunciable, se acometerá la implantación de estos juicios rápidos en los juzgados de familia de Castellón, Alicante y Elx.

Pero no podemos olvidar que todas las actuaciones que en materia de reestructuración organizativa y gestión de nuestros recursos personales y que se acometerá desde la Conselleria de Justicia, deben ir acompañadas de la necesaria y adecuada formación del personal al servicio de la administración de justicia.
En este ámbito, continuaremos potenciando la labor del Centro Permanente de Formación y Estudios Jurídicos Económicos del Poder Judicial en la Comunidad Valenciana con sede en la Ciudad de la Justicia.
También tenemos previsto impulsar la colaboración a través de la suscripción de acuerdos o convenios de colaboración con asociaciones, colegios profesionales, universidades y cualesquiera colectivos y organizaciones con la finalidad de profundizar en el conocimiento de la administración de justicia y de la práctica judicial.

Por otra parte, continuaremos incidiendo en la política de participación activa para la transformación de nuestro mapa judicial, adecuándolo a las necesidades reales que tiene la Comunidad Valenciana, formulando para ello cuantas propuestas sean precisas al Ministerio de Justicia, competente en materia de modificación de la Ley de planta y demarcación judicial.

Comparto con el presidente del Tribunal Superior de Justicia la afirmación que ha hecho esta mañana en la apertura del curso judicial en la Comunidad Valenciana en el sentido de que la competencia de demarcación y planta podría ser transferida a la Comunidad Valenciana, a las comunidades autónomas, ya que conocen de manera más cercana y mucho más aproximada la realidad y las necesidades desde el punto de vista judicial de nuestro territorio.

Fruto de la política llevada cabo desde el año 1995, se han conseguido crear 73 nuevos órganos judiciales, además de 6 adscripciones de fiscalía, 8 decanatos y 32 servicios comunes de notificaciones y embargos, a los que se sumará el próximo mes de diciembre la creación del juzgado número 11 de primera instancia en Alicante.

En esta línea de actuación, el pasado mes de julio la conselleria presentó ante el Ministerio de Justicia un ambicioso plan para la reforma de la Ley de demarcación y planta judicial en la Comunidad Valenciana, resultado de la programación del mapa judicial de carácter plurianual 2004-2006, elaborado por la Conselleria de Justicia con la participación del Tribunal Superior de Justicia, audiencias provinciales, fiscalías y decanatos.
La propuesta contempla la creación en la provincia de Valencia de los nuevos partidos judiciales de Bétera, Chiva y Silla, así como la modificación en la provincia de Castellón de los partidos judiciales de Nules y Villareal, potenciando este último, mientras que en la provincia de Alicante se propone modificar los partidos judiciales de Villajoyosa y Benidorm.
El plan contiene también la creación de 80 nuevos órganos judiciales en los próximos cuatro años, entre ellos 3 secciones de audiencia provincial, 9 juzgados de primera instancia, 9 de instrucción, 38 de primera instancia e instrucción, 5 de lo penal, 6 de lo social, 3 de menores, 3 de vigilancia penitenciaria y 4 de lo mercantil, lo que supone un incremento de un 25% sobre las dotaciones actualmente existentes.
A lo expuesto hay que sumar la solicitud de constitución de cuatro nuevas adscripciones de fiscalías en las localidades de Llíria, Requena, Novelda y Villareal, pasando de las 12 existentes actualmente a 16.

Por lo que se refiere a los juzgados de lo mercantil, la Generalitat Valenciana, tras realizar un riguroso estudio de necesidades, siguiendo las directrices marcadas en el plan desarrollado conjuntamente por el Ministerio de Justicia y las comunidades autónomas para la implantación de estos juzgados, elevó una propuesta en la que se incluía la creación de siete nuevos juzgados, dos en Alicante, dos en Castellón, uno en Elche y tres en Valencia.
La respuesta del Ministerio a dicha propuesta recogida en el proyecto de real decreto para la implantación de los nuevos juzgados de lo mercantil dentro de la programación del año 2004 ha sido recoger únicamente dos juzgados para la provincia de Valencia y uno para la provincia de Alicante.
Entendemos que es realmente insuficiente esta asignación para el elevado número de asuntos y el movimiento económico y empresarial del que disfruta la Comunidad Valenciana.

Pero junto a este conjunto de actuaciones expuestas, que podríamos decir que constituyen los ejes sobre los que gira la administración de justicia, no podemos olvidar otros aspectos íntimamente relacionados con la misma sobre los que es voluntad decidida del gobierno seguir actuando.

Entre estos aspectos ocupa un destacado lugar el desarrollo de políticas reparadoras que con carácter integral ofrecen ayudas a las víctimas de los delitos.
Buena muestra de ello es la aprobación el pasado mes de mayo de la Ley de la Generalitat Valenciana de Ayuda a las Víctimas del Terrorismo, en cuyo desarrollo reglamentario se está trabajando actualmente en la Conselleria de Justicia y Adminis-traciones Públicas.
Seguiremos potenciando las oficinas de atención a las víctimas de los delitos, estando previstas en este segundo semestre del año 2004 la inauguración de 3 nuevas oficinas: en Alzira, Carlet y Gandía, y que se sumarán a las 14 ya existentes.

El importante papel desempeñado por estas oficinas en el ámbito de la violencia doméstica se va a ver reforzado con la designación de las oficinas de Valencia, Castellón y Alicante como puntos de coordinación para canalizar las órdenes judiciales de protección a las víctimas hacia los centros, organismos e instituciones competentes.
El serio compromiso asumido por el Gobierno Valenciano en la lucha contra esta lacra social se ha plasmado en la reciente creación del Foro de la Comunidad Valenciana contra la violencia de género y personas dependientes en el ámbito de la familia, integrado por representantes de distintos organismos, con el objeto de debatir y analizar las propuestas tendentes a la erradicación de este problema.

En el seno de este foro cabe destacar como actuaciones en materia de justicia, por un lado, la potenciación de los puntos de encuentro familiar, estando prevista la próxima integración de la Conselleria de Justicia en el punto de encuentro de Valencia; y, por otro, la aplicación de programas formativos con carácter educativo para maltratadores, desarrollados actualmente en Alicante y en los que participa esta conselleria, en virtud del protocolo suscrito con el Tribunal Superior de Justicia, la Diputación Provincial de Alicante y la Audiencia Provincial de Alicante, estando prevista su aplicación en las provincias de Valencia y Castellón y a aquellos individuos que voluntariamente quieran someterse a los mismos.
Prueba del éxito de esta iniciativa en materia de violencia de género es el hecho de que el propio ministro de Justicia haya manifestado su felicitación por la misma.

En lo que se refiere al área de Interior, ésta constituye el departamento de la conselleria al que competen los aspectos relacionados con la seguridad pública y que se diversifica en los siguientes ejes de actuación: Unidad del Cuerpo Nacional de Policía adscrita a la Comunidad Valenciana, Interior y Emergencias.
Ésta última área es la que ha motivado una planificación y programación más minuciosa por los equipos de especialistas a ella vinculados.
Los riesgos climatológicos a que se encuentra expuesto nuestro territorio, así como las acciones delictivas contra el medio ambiente y, en especial, las que atentan contra nuestros recursos forestales, han motivado que desde la conselleria que dirijo se haya tomado la determinación de impulsar de forma especial esta área de emergencias, todo ello con unos objetivos muy concretos y unos programas de actuación sumamente detallados.

En este sentido, y cumplido ya el objetivo trazado de establecer un nuevo marco normativo más adecuado y apropiado a las particularidades de nuestro territorio, nuestro compromiso se centra ahora en abordar el área de emergencias descendiendo hasta el más pequeño detalle.

Por ello, tras la aprobación de la Ley de Protección Civil y de Gestión de Emergencias, constituye una empresa prioritaria llevar a cabo el necesario desarrollo reglamentario de esta norma en aras a permitir que la ya creada Red de protección civil de esta comunidad pueda englobar y regular pormenorizadamente todos y cada uno de los posibles riesgos a los que nuestros ciudadanos pueden estar expuestos, ya sea de forma individual o colectiva.
Para ello hemos trazado y diseñado aquellos proyectos que van a representar las principales actuaciones públicas.

El primero de ellos consiste en el desarrollo del Plan Valenciano de Seguridad Pública.
Este plan, con la ayuda de los datos proporcionados por el Servicio 1.
1.
2, deberá diseñar un mapa de incidentes que permita la reconversión o redistribución de los efectivos al objeto de mejorar la calidad de los servicios.

También se encuentra entre nuestras prioridades la creación de la Escuela de Protección Civil de la Comunidad Valenciana, cuyo principal cometido será asumir y desarrollar la formación de los servicios esenciales y complementarios de intervención en emergencias de la Generalitat.

Queremos igualmente resaltar el hecho de que desde este gobierno somos plenamente conscientes de que una eficiente dirección de las emergencias requiere volcar a esta finalidad todos los recursos disponibles.
Y en este sentido se ha estimado de suma importancia la progresiva transformación de los servicios de bomberos de nuestra comunidad, con objeto de convertirlos en el brazo operativo de emergencias de la Generalitat.
El primer paso para su cumplimiento ha consistido en la delegación del puesto de mando avanzado o dirección técnica de los siniestros en nuestros servicios de bomberos.
Esta delegación de facultades ya opera en los planes especiales aprobados por la Generalitat e irá introduciéndose en los sucesivos planes contra riesgos especiales que en el futuro se vayan aprobando.

Este protagonismo de los cuerpos de bomberos va acompañado de la reciente elaboración de un borrador de la Ley de bomberos de la Comunidad Valenciana que, tras el ya consensuado acuerdo laboral para los tres consorcios, se encuentra en trámite del preceptivo informe en la subsecretaría de la conselleria.
Igualmente importante es integrar de la forma más eficiente posible a los llamados servicios complementarios de emergencias.

Por ello, también hemos diseñado las líneas maestras de potenciación del voluntariado de Protección Civil, a través del establecimiento de un modelo de formación del voluntariado y que se pondrá en marcha a través de la Escuela de Protección Civil.
Este nuevo modelo de formación de las personas y entidades voluntarias irá necesariamente acompañado de la correspondiente aportación económica al objeto de mejorar los equipos e infraestructuras de las agrupaciones de voluntarios.

Debemos hablar de eficacia en el ámbito de la extinción de incendios forestales.
Quisiera, en primer lugar, transmitir en este foro los datos reales de la siniestralidad forestal en los últimos años.
En los ocho primeros meses de este año se han producido en nuestra comunidad 350 incendios que han afectado a 890 hectáreas, mientras que en el mismo período del año 2003 la superficie afectada fue de 3.
312 hectáreas, lo que significa que se ha reducido en más de un 73% la extensión de monte arrasada.

Estos resultados reflejan que hasta el momento la presente campaña continúa la tendencia mantenida desde 1995 de no superar la cifra de 15 hectáreas de media por incendio, mientras que debemos recordar que en el año 1994 las cifras se situaban en 212 hectáreas.

Este éxito en la lucha contra incendios forestales se ha debido, fundamentalmente, a tres elementos: la calidad de los sistemas de prevención y extinción, la dotación de mayores y mejores medios y la mejora de los sistemas de coordinación.

El propósito que mantenemos para las próximas campañas es el de continuar mejorando nuestras intervenciones.
La mayor consignación de créditos presupuestarios, con un incremento de aproximadamente un 15% en relación al ejercicio pasado, permitirá sin duda acceder a una notable intensificación de los medios humanos y materiales de los servicios operativos en extinción.
Y de nuevo, aquí la experiencia nos ha demostrado que la coordinación es la mejor vía para acometer toda clase de emergencias.
Por ello, potenciaremos los protocolos de actuación conjunta con otras comunidades autónomas limítrofes, que tan buenos resultados han dado hasta la fecha.

Por último, y ya en relación con el área de Interior, también vamos a emprender destacados proyectos que permitan el logro de un modelo de seguridad ciudadana acorde a la comunidad autónoma innovadora y emprendedora como es la nuestra.
La seguridad pública que pretende conseguir el Gobierno Valenciano ha de tener un carácter integral que la entienda como una actividad dirigida a la protección de personas y bienes frente a posibles agresiones violentas.
En este ámbito, y dentro del marco competencial de esta conselleria en materia de policías locales, impulsaremos la adopción de varias medidas.
Entre ellas se encuentra la de conseguir la máxima profesionalización de ese colectivo.

En ese sentido, se considera oportuna la creación de la titulación de técnico en seguridad pública, que garantice la debida formación para el acceso a las distintas escalas.
También se ha previsto la adopción de determinados convenios con el Colegio de Psicólogos con el fin de establecer unas bases uniformes que puedan ser tenidas en cuenta en la selección del personal adecuado y en la formación del mismo.

Entre nuestras prioridades también se encuentra la de abordar una importante reforma del Instituto Valenciano de Seguridad Publica.
Nuestro objetivo es mejorar este servicio.
Y para ello tenemos previsto acometer una importante reforma consistente en la creación de un gran centro de formación e investigación, con mayor dotación de medios, que pueda ser de utilidad en la formación integral de todo el personal al servicio de la seguridad pública.
Así, pretendemos crear una nueva área de formación dependiente de la Dirección General de Interior que integre un centro de formación de policías con el objetivo de formar tanto a los cuerpos de la Policía Local como a la unidad adscrita y cuerpos y fuerzas de seguridad del Estado, la futura Escuela de Protección Civil y Emergencias de la Comunidad Valen-ciana y un centro para formación de bomberos.

Por tanto, la idea de coordinación es la que preside nuestro quehacer en este ámbito, y muy especialmente por lo que se refiere a la actuación tanto de la unidad del cuerpo nacional de policía adscrita, fundamentalmente, a la Comunidad Valenciana.
Vamos a reforzar esta unidad incrementando sus recursos humanos y materiales hasta conseguir la adecuación de éstos a las funciones realizadas.
Acompañaremos esta medida con la formación de sus efectivos y potenciando su especialización.

También hemos reparado en la necesidad de mejorar la imagen y consideración social de la unidad, al objeto de lograr su identificación con la Generalitat Valenciana, aspecto en el que se va a trabajar a fondo.
Y, como ya he resaltado, pondremos el acento en la mejora de la coordinación de sus actuaciones con los demás cuerpos de seguridad.

En cuanto a la administración autonómica, hay que decir, señorías, que uno de los principales retos que debemos afrontar es el de la tasa de temporalidad existente en la función pública.
No es el objeto del presente debate incidir en las causas que nos llevaron a esta situación, causas que ya han sido expuestas suficientemente en esta cámara en otras ocasiones.

Las medidas emprendidas para reducir la tasa de temporalidad en la administración autonómica, llevadas a cabo desde el consenso y el diálogo, y plasmadas en el Plan de Estabilidad y Promoción Profesional del Personal al servicio de la Generalitat Valenciana, llevarán la tasa de temporalidad de nuestra función pública a los niveles propios de la racionalidad organizativa.

El Plan de estabilidad fue el resultado de la negociación con las organizaciones sindicales en el marco de la mesa sectorial de función pública y que culminó con el acuerdo de 7 de octubre de 2003.
El plan no tiene sólo por objeto la reducción de la temporalidad, también incide en aspectos tan importantes como la carrera administrativa de los empleados públicos, la promoción profesional y su movilidad.
Pero, además, abarca temas clave como la modernización, el procedimiento de acceso al empleo público y, sobre todo, la regularización en la frecuencia de las ofertas de empleo.

A este respecto, en la actualidad, como primer resultado tangible del mismo, está en marcha la oferta de empleo público para 2004 que, aprobada el pasado 2 de abril, ha supuesto una cifra récord de casi 5.
000 plazas, de las que 1.
640 se reservan a los procesos de promoción interna.
El plan está diseñado como un instrumento de naturaleza transitoria y excepcional.
Tanto la administración como los agentes sociales somos conscientes de que la excepcionalidad de la situación a la que nos enfrentábamos requería soluciones especiales, respecto al modelo de selección de personal y a la promoción profesional habitual.

Por estas razones, consideramos imprescindible que el plan tuviera toda la fuerza normativa y el respaldo posible.
Para ello, el Consell decidió darle el máximo rango legal y remitirlo a estas Cortes como proyecto de ley, siendo definitivamente aprobado el 17 de diciembre de 2003 en el marco de la Ley de Acompañamiento de los presupuestos de la Generalitat.

Entre las soluciones previstas el plan otorga un mayor peso en la fase de concurso de los procesos selectivos a la experiencia profesional y a la formación, al objeto de valorar la preparación del personal interino y temporal existente.
Ello se ha llevado a cabo sin menoscabo de los conocimientos teóricos propios de la fase de oposición valorados en un 60% de la puntuación final del proceso selectivo.
En la actualidad, nos hallamos inmersos en la ejecución de este ambicioso proyecto cuya finalización está prevista para finales del año 2006.

La incorporación masiva durante los últimos años de medios materiales y tecnológicos ha transformado notoriamente la Administración, nuestra Administración, y la imagen que de la misma tienen los ciudadanos.
El primer Plan estratégico de modernización de la administración pública, aprobado en 1996, fue el punto de partida.
Con la ejecución de sus 40 proyectos se introdujeron mecanismos más ágiles y flexibles acordes con las demandas de los ciudadanos.
Actualmente, esta en marcha el segundo Plan de modernización que, con más de 100 iniciativas y una inversión que supera los 230 millones de euros, utiliza la experiencia adquirida durante el primer plan, profundiza en sus objetivos incidiendo en aspectos como la transferencia de conocimientos, la racionalización administrativa, la innovación y la incorporación de las últimas tecnologías.

Este segundo plan gira en torno a tres proyectos estrechamente relacionados:

El primero de ellos, el proyecto Excel, tiene por objeto la identificación y la difusión de la excelencia.

Muy relacionado con este objetivo esta el Proyecto de cartas de servicios, encaminado a transformar la forma con la que la administración se relaciona con los ciudadanos y realiza sus prestaciones mediante la implantación y generalización de esta figura.
Para ello, se potenciarán las cartas de servicios como instrumentos destinados a definir, difundir y servir de medio de comunicación de los servicios que ofrecen las distintas unidades administrativas, al tiempo que se realiza un seguimiento del grado del cumplimiento de éstos.
La ejecución de este proyecto en los últimos meses pasa por la consolidación del mismo mediante la realización de un seguimiento de las cartas vigentes.

El tercer gran proyecto del Plan de modernización es el Proyecto de evaluación Efqm, gracias al cual se están desarrollando planes de evaluación que hasta la fecha alcanzan un total de 36.

Ahora bien, la conclusión de la ejecución de este segundo Plan de modernización no dará finalizada nuestra laboral, pues continuaremos actuando sobre los distintos elementos que configuran toda la administración autonómica, tanto elementos humanos, materiales y procedimentales.

De esta forma, concluida la presente legislatura, habremos dado un impulso definitivo a los procesos de modernización.
La consecución de los objetivos de modernizar la administración y de crear una nueva cultura administrativa precisa de unos empleados públicos formados y preparados para asumir los cambios producidos.
Para ello, se ha diseñado un Plan estratégico de formación en el que el uso de las nuevas tecnologías desempeña un papel fundamental.

En este plan seguirá siendo una pieza clave el Instituto Valenciano de la Administración Pública, como referente obligado en la formación de empleados públicos al que se deberá de dotar a medio plazo de una sede situada en edificio especial.

Con la firme voluntad de situar a la Generalitat Valenciana en la vanguardia nacional i europea de modernización administrativa, se ha desarrollado el proyecto de creación del Instituto Valenciano de Estudios y Ciencias de la Administración, configurado como organismo autónomo de la Generalitat y que integrará tres centros: la Escuela Valenciana de Administración, el Centro de Estudios de la Administración Pública y el Centro de Investigación de las Administraciones Públicas.

El Plan estratégico de formación va a suponer un verdadero cambio en el modelo formativo actual, en el que Internet y la formación a distancia van a desempeñar un papel protagonista incrementando las prestaciones que actualmente se vienen prestando por el Ivap, por vía electrónica.
Asimismo, la modernización del modelo formativo pasará también por la realización de controles de calidad que irán mucho más allá de las actuales encuestas de valoración, y en el que se tendrán en cuenta las necesidades formativas desde una triple perspectiva: la de los empleados públicos, la de la administración y la de las organizaciones sociales.

No quisiera concluir el desarrollo de los aspectos relativos a la administración autonómica sin hacer referencia a nuestro compromiso con la mejora de las condiciones de trabajo de los empleados públicos, compromiso que se concretará con la creación de planes especiales para conciliar la vida laboral y familiar de los empleados públicos.

Señorías, el objetivo final de la totalidad de las medidas que he anunciado es el de la consolidación del nuevo concepto de administración más moderna, eficiente y con vocación de servicio al ciudadano compuesta por empleados públicos estables, formados, comprometidos con esa voluntad de servicio.

Hay que decir que la mejora de las condiciones de trabajo de los empleados públicos estamos absolutamente convencidos que somos capaces de conseguirla, como ya la hemos conseguido durante años anteriores, a base de diálogo, de consenso, de llegar a acuerdos con las organizaciones sindicales y de trasladar esos acuerdos al conjunto de la administración.

La intención de la conselleria que presido, en el ámbito de sus competencias, es fundamentalmente hacer una administración más cercana a los ciudadanos.

Otro ámbito de actuación es la administración local, a la que dedicaré la última parte de mi intervención.

Se está elaborando un anteproyecto de ley de régimen local valenciano que será la norma de referencia de los entes locales de la Comunidad Valenciana y que contendrá la regulación integral de cuantos aspectos conciernen a los mismos.
En estos momentos, dicho anteproyecto está siendo analizado por una comisión técnica de expertos en administración local, encontrándose los trabajos muy avanzados.

En la reciente reunión que mantuve con el presidente de la Federación Valenciana de Municipios y Provincias, el buen presidente y mi buen amigo Miguel Ortiz, llegamos al acuerdo de recibir las sugerencias necesarias que desde la propia federación se pudieran hacer a este anteproyecto de ley para incorporarlas durante los próximos meses especialmente, si pudiera ser, antes de la celebración de la correspondiente asamblea de la Federación Valenciana de Municipios y Provincias.

Hay que decir que esta ley, entre otras cuestiones, establecerá una regulación detallada de las entidades locales existentes en nuestra comunidad autónoma; sentará las bases organizativas imprescindibles para el buen funcionamiento de las mismas; regulará los principios rectores de las relaciones interadministrativas entre las entidades locales y la Generalitat, realizando un especial tratamiento de los principios que han de presidir el proceso descentralizador de competencias que necesariamente ha de abordarse, y coadyuvará el cumplimiento del principio de suficiencia financiera de los entes locales, mediante la creación de un fondo autonómico de cooperación municipal.

Asimismo, y teniendo siempre presente la gran diversidad que presentan en todos sus niveles nuestros municipios, se articularán regímenes municipales especiales que adaptarán el régimen de organización y funcionamiento ordinario a la realidad concreta que presentan determinadas categorías de municipios atribuyéndoseles en esta materia un gran margen al principio de autoorganización.
Así, podrán llegar a declararse regímenes especiales que obedezcan a peculiaridades demográficas, económicas y otras más concretas, como la existencia de municipios con un notable patrimonio histórico-artístico o su especial vinculación a actividades económicas como la agricultura, el turismo, la industria.

Dentro de esta idea de la diversidad se tendrá en cuenta en toda su extensión el régimen de determinados núcleos de población separados del principal de algunos municipios.
Son las llamadas entidades locales menores, a las que se quiere fomentar competencial y económicamente pues se considera que pueden constituir una vía idónea para favorecer la participación ciudadana en la gestión de los asuntos públicos y un cauce para canalizar determinadas tendencias segregacionistas.

La diversidad del régimen local valenciano nos obliga asimismo a garantizar la prestación de servicios de calidad a los ciudadanos, con independencia de su lugar de residencia.
Para ello, desde el departamento que presido se fomentarán e incrementarán una serie de ayudas, subvenciones, a aquellos municipios con mejor capacidad económica y de gestión, encaminadas a financiar infraestructuras y equipamientos.

Impulsaremos también el desarrollo e implantación de las agencias de desarrollo local de carácter supramunicipal como cauces inmediatos de información sobre actividades económicas y programas de ayuda.
En tal sentido, tal como se ha apuntado anteriormente, la futura ley arbitrará el fondo autonómico de cooperación municipal que deberá asegurar la suficiencia financiera de los municipios de nuestra comunidad.

La futura ley de régimen local establecerá los cauces de coordinación con las tres diputaciones provinciales, reforzando el protagonismo de las mismas en materias tales como la planificación económica supramunicipal y la asistencia jurídico-técnica especializada destinada principalmente a los pequeños municipios.

Sin embargo, todavía debemos de ser prudentes en esta cuestión habida cuenta de la reciente creación a nivel nacional de la comisión para la elaboración del libro blanco de la reforma del gobierno local, que pretende abordar una reforma en profundidad del régimen local español que sin duda deberá ser tenida en cuenta a la hora de redactar definitivamente el proyecto de ley de régimen local de la Comunidad Valenciana.

Como recordarán sus señorías, en mayo del año 2000 se constituyó una comisión paritaria entre el Gobierno Valenciano y la Federación Valenciana de Municipios y Provincias para profundizar y desarrollar el Pacto Local de la Comunidad Valenciana.
Y es en el seno de organismos de esta naturaleza donde han de tratarse estas cuestiones, promover las iniciativas que se consideren oportunas.

Ese es uno de los principales objetivos que persigue la creación de la comisión valenciana de administración local, que contempla el anteproyecto de ley que estamos elaborando.
En definitiva, ser un foro o ámbito de discusión donde diseñar el proceso descentralizador y debatir y proponer cuantas cuestiones se consideren oportunas por las dos administraciones implicadas, la autonómica y la local.

En breve, como he comentado, la Federación Valenciana va a celebrar una asamblea extraordinaria en la que se fijarán los criterios y las materias que podrán ser objeto de traspaso, las técnicas para efectuar la descentralización y los destinatarios de las competencias, aspecto que posteriormente se plantearán en el órgano paritario para ser discutidos, debatidos y consensuados.

Asimismo, al igual que ocurre con la administración autonómica es preciso profundizar más si cabe en la modernización de nuestros ayuntamientos.
Soy consciente del esfuerzo que vienen realizando en la incorporación de las nuevas tecnologías con el fin de prestar un mejor servicio a los ciudadanos.
Para ello se pretende fortalecer la capacidad de gestión local a todos los niveles, económico, administrativo, competencial y, sobre todo, en el ámbito de las relaciones con los ciudadanos.
Estos fines se conseguirán mediante un conjunto de actuaciones tales como la creación de un grupo de expertos destinados a prestar asesoramiento a los municipios en esta materia, la realización de jornadas de divulgación de ese tipo de cuestiones, la constitución de una red de municipios valencianos, la reconfiguración del papel de los habilitados nacionales dándoles a los mismos un carácter gerencial, y el diseño de los modelos tipo de reglamento orgánico y relaciones de puestos de trabajo acordes con las ideas y tendencias que marca la gestión de calidad.

Como Conselleria de Administraciones Públicas, responsable de nuestro régimen local, tenemos la obligación de colaborar y apoyar a nuestras entidades locales, y para ello insistiremos en los servicios de asesoramiento integral a las mismas así como la formación del personal a su servicio.
Para la consecución de este último objetivo nuestra voluntad es la de incrementar la cantidad y calidad de los cursos formativos destinados a los funcionarios municipales mediante el Plan de formación profesional, y miembros de las corporaciones locales.
Pero también lo haremos a través de la programación del actual Foro de Administración Local, embrión del futuro Centro de Estudios Valencianos de la Administración Local, proyectos ambos que se pueden incardinar dentro del futuro Instituto Valenciano de Estudios y Ciencias de la Administración.

La actividad del Foro está cobrando, por otro lado, un especial impulso con motivo de las celebraciones de los veinticinco años de ayuntamientos democráticos.
En el presente ejercicio ya se han realizado diversos foros donde se han analizado las distintas instituciones de la Generalitat y su relación con la administración local.
Y aún resta por celebrar próximamente el foro de clausura de este ciclo conmemorativo con una intervención del presidente de la Generalitat.

En definitiva, señorías, soy consciente de que ha sido una exposición extensa, pero son muchos los retos y compromisos que debemos afrontar en esta legislatura y también muchos los proyectos que a tal efecto ya hemos ideado.
Creo sinceramente que todos ellos bien merecían ser abordados en esta intervención.
Y, además, todos ellos también merecen ser considerados por sus señorías, aportar las ideas que tengan y, si es posible, incorporarlas al desarrollo de los proyectos y programas que se tienen desde la Conselleria de Justicia y Administraciones Públicas.

Muchísimas gracias, señor presidente.
*(Aplaudiments)*

*(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Rosa María Barrieras Mombrú)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, honorable conseller.

En representació del Grup Parlamentari Socialista, té la paraula la il·lustre diputada senyora Andrés.

 

**La senyora Andrés Barea:**

 

Señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Señor conseller, bienvenido.

La verdad, conseller, que estoy un poco así como aturdida.
Quizá sea yo misma, pero ha sido tantas cosas y en el mismo tono que habrá cosas que se las tendré que volver a preguntar porque no las he llegado a entender.
Voy a poner un poquito de esfuerzo por mi parte.

Bueno, decía que bienvenido, y usted le he entendido al principio que estaba muy satisfecho de estar en esta conselleria.
Está muy satisfecho pero también le tengo que decir que tiene mucha faena por delante.
Le dije al último conseller, al señor Víctor Campos, que esta conselleria era como un cajón de sastre.
En aquel momento creo que no me entendió, pero luego lo ha comprendido, lo ha comprendido bastante bien porque lo ha sufrido.
Es una conselleria difícil, con una fuerte presión y le aconsejo, si es que acepta un consejo de una diputada de la oposición, que se ponga a la faena pero que tenga usted mucha mano izquierda, tenga usted mucha mano izquierda, aunque sea paradójico decir esto.

En principio, las cuestiones que tienen muchos frentes abiertos y graves problemas y poco margen de maniobra, porque son conflictos que se arrastran durante mucho tiempo.
En justicia, por ejemplo, ya ha habido la apertura del año judicial y usted ha escuchado perfectamente que ha tenido una de cal y de arena, bastante más de cal que de arena.
La cosa está cáustica por bajo, y sabe que hay problemas importantes que no se han solucionado.
Es decir, el principal y que ustedes dicen pero que yo creo que no sienten porque no se recoge, es considerar que la justicia es un servicio público y que debe de dar respuesta a los ciudadanos.
Que usted ha definido que desde el año 1995 se está haciendo que la justicia sea un servicio público, y yo creo que desde el año 1977.
Todo depende de la intensidad con que se lo tome la administración que está gobernando en ese momento.

La justicia es justa si es rápida y es eficaz.
Usted sabe que el grado competencial que tenemos.
.
.
, yo creo, conseller, que se habrá enterado ya que tenemos transferidos los medios materiales, o sea, el continente, el contenido, la calefacción, la refrigeración, las mesas, las sillas, los ordenadores.
Usted ha estado hablando del Plan informático como si fuera eso.
.
.
, vamos, Bill Gates estuviera aquí ya planificando, y la verdad es que la cosa en informática está bastante mal.
Solamente el 50% de las sedes judiciales están informatizadas.
¿Y sabe lo que es informatizado para ustedes?
Tener un ordenador y un teclado.
No tener ni conexión a Internet, ni poder enviar correos electrónicos, ni tener bases de datos comunes.
Eso es fundamental para una oficina judicial que usted ha estado hablando.

Mire, solamente ponerle un ejemplo: la Fiscalía de Alicante no puede hacer un control de los maltratadores por un fallo informático.
Y usted lo sabe.
Alcoy, en este momento, ­usted conocerá el juzgado de Alcoy­ tiene paralizados dos meses, ha perdido dos meses de trabajo por un fallo informático.
Sin embargo, ha hecho muchas ínfulas e hincapié sobre las infraestructuras judiciales.
Esa ha sido su política general.

El presidente, el otro día se refirió en el debate de la comunidad a que la Ciudad de la Justicia de Valencia es un referente nacional.
Aún me acuerdo cuando era un referente internacional.
Era Tokio, era Tokio para Zaplana.
Entonces es que teníamos muchas más pretensiones que ahora, bastante más.

El otro día aprobamos, en una propuesta de resolución del debate de la comunidad, el tercer Pladij.
Y la verdad es que repasamos un poco por encima ­creo que usted no estaba, si no me equivoco­, repasamos por encima y todavía tiene usted el 50% de las infraestructuras judiciales con deficiencias.

He escuchado esta mañana, y he vuelto a escuchar, que ustedes pueden utilizar una nueva fórmula ­y quiero que me conteste­ para endosar a los ayuntamientos el gasto de las infraestructuras judiciales, ¡como le hicieron a Alcoy!
, y quisiera.
.
.
Sí, sí, no me mire así; si no es, dígalo, es la tribuna, es el elemento de expresión y donde usted se puede ratificar.
Parece ser que yo lo he entendido así, si me equivoco, usted mismo me rectificará, constará en acta y lo tendremos claro.

Y la verdad es que nos hacemos una pregunta: ¿a cómo sale el metro cuadrado de construcción en esta comunidad?
, en construcción de palacios de justicia.
Ya sabemos que la vivienda es más barata, porque el señor Zaplana ya nos dijo que los pisos en la Castellana eran bastante más baratitos, *(remors)* pero también resulta que la Ciudad de la Justicia parece ser que ha salido bastante cara.
¿Usted sabe lo que debe la Ciudad de la Justicia?
¿Sabe los intereses que paga?
¿Lo sabe, seguro?

Pero las cosas han cambiado, ustedes han dejado de gobernar en Madrid y, como les decía el otro día, han lanzado una OPA hostil al PSOE y piden 80 juzgados más.
Mire, los 80 juzgados hay que vestirlos y yo en ninguna parte del documento que ustedes presentaron veo ninguna memoria económica que avale esto, y, claro, uno se puede plantear: ¿cómo van a dar una respuesta económica con lo que deben?

La verdad es que el otro día, el plan de saneamiento del señor Gerardo Camps.
.
.
dijo que le iban dar 145 millones.
Pues, conseller, a pesar de ello, cuente, haga usted las cuentas, porque parte de los 145 millones son para pagar deuda.

Otra de las cuestiones es el grado de satisfacción de los usuarios, que esta mañana se ha referido el presidente en la inauguración, y yo creo que el presidente o no ha sido bien informado o ha conectado con una web diferente a la del Consejo General del Poder Judicial, porque allí era todo *Alicia en el País de las Maravillas*.

La verdad es que la situación no es así, porque el informe del Consejo, que está colgado en la página web, dice que los españoles consideran que la justicia funciona regular y mal en un 68% y, sin embargo, los valencianos, en un 73%.
Sólo hay tres comunidades con transferencias que están peor considerados que nosotros.

Y ante la pregunta de qué mejoras encuentra la ciudadanía después de las transferencias, solamente un 16% ha encontrado mejoría.
Esto lo puede consultar usted perfectamente, no hace falta que se lo hagan sus asesores.
Esto le puede dar un dato de lo que va a tener que trabajar.

Respecto a los juicios rápidos, el otro día el presidente, aquí, dijo que funcionaban muy bien, y hoy, en la presentación del año judicial, le ha dicho el fiscal jefe y le ha dicho el presidente del Tribunal Superior de Justicia que no funcionan bien, se lo han dicho.
Y, sobre todo, consulte usted las estadísticas, que están también en el Consejo colgadas: solamente llegamos al 7,83 de juicios rápidos, tenemos 12 comunidades por delante, ¿eh?
, la situación no es para dar campanadas.

Mire, respecto al turno de oficio, que es la otra parte también que entra en la justicia, se paga con retraso y mal, no existe turno de oficio especializado para menores, y no existe turno de oficio para mujeres maltratadas, que el señor Campos, que ha salido, se comprometió en esta tribuna que había.

Respecto a las oficinas de víctimas del delito, que el otro día el presidente dijo que iban de maravilla, me gustaría que las volviera a repasar y que nos puntualizara la situación.

Respecto a interior, usted ha hablado ahora de la seguridad ciudadana.
Yo quisiera decirle que a este gobierno siempre le hemos pedido exigencia sobre el tema de seguridad ciudadana y nunca ha dado la respuesta.
Muchos dirigentes del PP han estado en responsabilidades de seguridad ciudadana y han fracasado estrepitosamente.
No llegamos a la cifra de 500, esa famosa cifra que ustedes se comprometieron en muchas y numerosas ocasiones.

Respecto a emergencias, solamente le diré una cosa.
El otro día hubo unas desafortunadas palabras sobre el incendio de Serra: le diré que el triunfo no fue de la Generalitat, el triunfo fue de todas las administraciones que estuvieron allí presentes.
Tuvieron tantos aviones como pidieron al ministerio, tantos; incluso hubo un momento que había problemas de tantos aviones que sobrevolaban la zona, y usted lo sabe.
Yo creo que le debería decir al presidente que, por lo menos, el éxito es compartido.
Eso es importante.

Ahora usted, claro, con las lluvias se encuentra un poco mal, porque ha salido bastante trasquilado, porque ustedes envían un fax y dejan en manos de los ayuntamientos el tema de solventarse las lluvias.

Respecto a la función pública, mire, la función pública va rodando mal desde la época de Cervera, yo no sé si usted se acuerda del señor Cervera, pero desde la época de Cervera.
El tema es que la precariedad en la administración está instaurada en un 36%, según sus propios datos ­en sanidad, sobre un 50%­ y ustedes firman, reafirman, incluso lo asumen como proyecto de ley, pero no cumplen en absoluto.
Ustedes se han tomado la administración pública como un cortijo, usted, señor Peralta, como conseller de Industria, algo favoreció la situación.

Y en relación a la administración local, usted ha estado diciendo aquí una serie de cosas que, la verdad, que no se saben, que no se saben porque esencialmente ustedes llevan seis años comprometiéndose en una línea de presupuestos, "Trabajos conducentes para la consecución del pacto local": preguntabas por esa comisión y esa comisión ¡no se había reunido, ¡no existía!
, se constituyó y no se volvió a reunir.

Y ahora, sin embargo, ustedes salen con una propuesta de resolución en el debate de la comunidad, que dice que tienen el proyecto muy adelantado.
.
.
La verdad es que me gustaría que me dijera si lo tienen o no lo tienen, si lo van a presentar o no lo van a presentar, porque en administración local ustedes no han hecho absolutamente nada.
No es que no tenemos un fondo de cooperación municipal, sino que somos la última comunidad en transferencias: nosotros tenemos 110 euros por habitante; la Rioja, 130; Cataluña, 180, y Andalucía, 266.
Y no tenemos fondo de cooperación municipal.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Vaja finalitzant, senyora diputada.

 

**La senyora Andrés Barea:**

En seguida acabo.

Yo, de todas maneras, conseller, le pido dos cosas, como oposición, le pido que tenga ganas de trabajar y le pido voluntad política, le pido las dos cosas.

Gracias.
*(Aplaudiments)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, senyora diputada.

En representació del Grup Parlamentari Esquerra Unida: Entesa, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

Bona vesprada.

Senyor conseller, jo voldria començar desitjant-li, doncs, bon treball i sort, més sort i més bon treball que en la seua anterior conselleria, perquè se n'ha anat vosté amb unes dades d'indústria, doncs, no molt positives; amb unes dades de comerç, doncs, baixant; i amb unes dades de turisme, malgrat alguna enquesta telefònica, que diuen el que diuen.
Per tant, no són dades per a tirar coets.

I a nosaltres sí que ens agradaria poder tirar coets al final del seu procés, però, de moment, l'entrada, doncs, no és precisament la millor.

Mire vosté, jo li voldria comentar en primer lloc coses que pensem que s'han de fer de pressa, alguns errors de l'anterior conseller que pensem que s'haurien de corregir, i després comentar-li algun element que ens sembla important.

Primera cosa, per si no li ho van dir i si no estava, la setmana passada aprovàrem aquí un tema d'ajuda a una cosa que ja estava fa quatre anys, que són aquelles persones que van estar empresonades i que s'estan fent des de l'any 2001 una sèrie de mecanismes molt lents en la seua conselleria: jo li demanaria rapidesa, que es complira el que aquí vam acordar, amb rapidesa, perquè està gent té huitanta i tants anys i a vegades un té la sensació que vostés estan esperant solucions biològiques a aquest problema, i em semblaria gravíssim.
Per tant, li demanaria que es complira el que es va dir aquí i que es fera ràpid.

El segon tema.
Mire vosté, jo crec que hi han errors del passat, del conseller anterior.
Jo li'n voldria posar un, molt senzill: llei d'uniformitat de les policies.
mire vosté, han protestat pràcticament ja tots.
L'altra dia, concretament, els sindicats, les policies, els ajuntaments, només les administracions.

Jo estic segur que a vostés els semblarà molt normal que 7.
000 policies els canvien en un moment determinat, per reial decret i sense consulta als ajuntaments que ho han de pagar, tots els seus uniformes, etc.

Jo estic segur que a vostés els semblarà perfecte que els cotxes de la policia municipal a partir d'ara puguen dur propaganda d'esdeveniments molt importants: a nosaltres ens sembla que açò, sent molt discutible, perquè crec que l'única persona que ha format de les comissions corresponents ha estat una persona d'una empresa comercial determinada, doncs, que aquestes coses es consensuen.
Es consensuen amb els ajuntaments que ho han de pagar, es consensuen amb la policia, els sindicats de la policia, es consensue d'alguna manera, perquè prendre mesures d'aquest tipus l'única cosa que fa és generar conflictes.

Per tant, jo li demane que ho revise, que ho revise i que arribe a acords.
Hi han coses, nosaltres entenem, més importants en els temes de la policia local que li anem a comentar.

Segona cosa que li voldríem comentar respecte a elements de canvi.
Mire vosté, nosaltres, com li déiem a l'anterior conseller, com li déiem a l'anterior, al penúltim ­eh?
, conseller­, pensem que els mecanismes d'estabilitat laboral, estan vorejant la Constitució.
I li ho vàrem dir i li ho vàrem reiterar i seria terrible que, al final, els tribunals ­com sembla que estan anant en eixa direcció per una sèrie de sentències ja, que vostés han de complir­ anaren precisament en aquesta direcció.

Perquè tot el procés que s'ha generat es trencaria d'una manera rotunda.
A nosaltres no ens sembla raonable intentar passar per damunt de sentències del Tribunal Constitucional i li reitere coses que hem dit ací: no ens sembla raonable, encara que tinguen la signatura d'alguna sindicats, i nosaltres ho podem entendre perfectament, perquè, en definitiva, hi ha experiències en aquesta comunitat autònoma que ens indiquen que, quan passa açò i després tenim sentències contràries, en lloc d'arreglar el problema el que fem és empitjorar-lo molt més.
I li reitere que estem a un pas que passe açò, i li torne a reiterar el que li diguérem en el seu moment al seu antecessor i a l'anterior, als dos.

És possible que a vostés els interesse molt que els últims interins que han entrat entren a ser funcionaris, però l'entrada en la funció pública té unes normes estrictes, constitucionals, amb moltes sentències del Tribunal Constitucional, que generen jurisprudència, i si vostés van en contra d'elles, es van a trobar després amb una sèrie de problemes gravíssims.
Per tant, jo li demanaria una revisió d'aquest tema, una revisió clara.

Mire, i hem de parlar, efectivament, de temes municipals.
Vosté ha parlat de la llei, concretament, de règim local.
De quan és esta llei?
, se'n recorda?
, jo li ho diré: febrer del 1999, compromís del seu partit, fa, doncs, mire, més de cinc anys, és una llei d'estes que.
.
.
*¡que viene el lobo, ¿eh?
, que viene!* Ja m'agradaria.
I vosté, que ha estat en els ajuntaments, doncs, pot pensar realment que ja va sent hora.

Aquesta llei, a nosaltres ens sembla imprescindible.
Ens sembla tan imprescindible com esta.
.
.
, una altra cosa que es va aprovar, concretament, se'n recordarà: fons de cooperació municipal, se'n recorda?
Nosaltres ho recordem sempre en els pressupostos de la Generalitat i, després, ni un duro, i a nosaltres ens sembla, i nosaltres ho diguérem en el seu moment: és important abordar un procés de descentralització als ajuntaments, és important que els ajuntaments deixen de ser el parent pobre d'un estat a on el tema autonòmic s'ha desenvolupat adequadament però el tema municipal, en estos moments, és el parent pobre.

I en este tema nosaltres, en la nostra comunitat, no solament no anem endavant, sinó que anem enrere de la immensa majoria de les comunitats autònomes.

Mire, vosté, en el tema judicial, nosaltres li hem de mostrar la nostra insatisfacció, pensem que s'ha d'avançar en el tema competencial.
Tindre competències només en el continent ens sembla una cosa insatisfactòria, jo li ho vull dir.
I crec que quan ens plantegem la reforma de l'Estatut, i pot haver-hi consens en este tema ­avançar en el dret civil valencià­: també crec que s'hauria d'avançar en un model de justícia a on tinguérem competències reals, no solament en el continent.

Hi ha una cosa que sí que li voldríem comentar, és un poc la política general del seu partit.
Vosté ha demanat 809 jutjats i instàncies judicials, crec.
A nosaltres ens sembla estupend, segurament fan falta, però el que sí que li volem comentar i contrastar: el que demanaven i el que demanen; el que demanaven abans del 14-M i el que demanen després del 14-M.
És una cosa tan clara, tan rotunda, que, d'alguna manera, totes les seues demandes perden moltíssima credibilitat.

O siga, és: "Faça'm açò!
", i a nosaltres ens genera contradiccions, perquè estem d'acord en este tema, però a la vegada dius, "bé, els reis mags no estan en Orient, estan en Madrid en estos moments, eh?
", perquè contínuament estem en la mateixa situació.

D'acord, però mire vosté, nosaltres pensem que les coses s'han de fer amb tots els mitjans materials, i s'ha de fer alguna cosa més que propaganda i política de partit, perquè açò, per desgràcia no és política de justícia i és molta política de partit.

I ens agradaria en este tema, per acabar, parlar un poquiu més de *soft* i un poquiu menys de *hard*, eh?
, parlar un poquiu més no solament dels ordinadors, sinó del seu funcionament, de la capacitació del personal, de la capacitat de programes, i un poquiu menys, potser, de grans edificis, de moltes coses, que són molt importants, però que si no tenen l'altra component, que no la tenen, per desgràcies, les més de les vegades, les coses tampoc funcionen.
Fan falta dos potes perquè funcione una justícia, i moltes altres coses, d'una forma avançada: el *soft* i el *hard*.
En el *hard* són especialistes, sobretot en construccions.
En el *soft*, com és treballar en persones, com és treballar d'una manera, potser, amb un poquiu menys de lluentor, poqueta cosa.

I, per suposat, se'n recorda d'una cançó que li deien tio Canya?
El tio Canya era una senyor que venia.
.
.
que parlava en valencià, que no sabia parlar en *castellano*, i que venia un dia a València i que el pobre no es podia expressar i.
.
.
Escolte, ni una en valencià, eh?
Anem a fer alguna cosa perquè aquella pomposa declaració d'ara fa quasi un mes d'Ares.
.
.
?
Fem alguna cosa en l'administració pública?
És que és competència seua, eh?
És competència seua, de veritat.
Anem a fer alguna cosa?
Jo li demane explícitament ­li ho demaní al president i ara li ho demane a vosté­, anem a fer alguna cosa, per exemple, per exemple, per introduir el requisit lingüístic en la funció pública?
Anem a fer alguna cosa en eixe sentit?
Perquè, clar, per a poder parlar en valencià, algú t'ha de poder escoltar i ha de poder parlar en valencià en l'administració pública, en la justícia, Vosté s'atreviria a anar parlant en valencià a un tribunal qualsevol?
Jo no, i vosté tampoc, perquè la immensa majoria no ho coneix, senzillament.

Jo crec que és una qüestió molt clara.
I açò és una qüestió de normalització.
És molt difícil poder relacionar-se amb l'administració, exceptuant l'administració educativa, que parla en valencià, és molt difícil, quan no impossible, relacionar-se amb l'administració en valencià.
I açò és una obligació seua, en primer lloc; del govern, en general.
I és una obligació, per exemple, generar els mecanismes legals perquè aquests ajuntaments, com Ontinyent, per exemple, que volen introduir el requisit lingüístic, troben traves legals per a poder avançar en eixa direcció, perquè algun sindicat, que igual vosté coneix, li posa els mecanismes legals antitètics corresponents.

Per tant, la pregunta és molt clara: vosté va a fer alguna cosa perquè l'administració valenciana, de la qual n'és responsable de la formació, la justícia i la no justícia.
.
.
?
Doncs d'alguna manera la podem plantejar en valencià.
A nosaltres eixe tema ens interessa i ens sembla que és un tema fonamental, més que barallar-nos.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Vaja finalitzant, per favor, senyor diputat.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

.
.
.
amb els altres pel nom.
En valencià, aquí.

Mire vosté, m'agradaria parlar un poquiu de la policia autonòmica, crec que no tinc temps, després en parlarem.
Val?

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

En representació del Grup Parlamentari Popular, té la paraula la il·lustre diputada senyora Quinzá.

 

**La senyora Quinzá Alegre:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señorías.

En primer lugar, señor conseller, quisiera darla la enhorabuena, en nombre del Grupo Parlamentario Popular, por su nombramiento.
También darle las gracias por haber comparecido a fin de explicar la política general que va a llevar en la Conselleria de Justicia y Administraciones Públicas, habiendo dejado claro que entiende la justicia como servicio al ciudadano y que este va a ser el concepto que va a guiar todas y cada una de las actuaciones en esta materia, como no podía ser de otra manera.

Y hablando de justicia, ha repasado usted el inmenso esfuerzo inversor que se viene realizando en nuestra comunidad desde el año 1995.
El gobierno del Partido Popular tenía entonces muy claro que quería una justicia que respondiera a las necesidades de la sociedad, una justicia ágil, próxima, moderna y eficaz.

Y usted nos ha dicho que la línea de actuación que va a llevar es continuar y concluir el Plan director de infraestructuras judiciales, esto es, el Pladij III, y que completada la ejecución, se dará cumplimiento a los objetivos previstos en el Plan director de infraestructuras judiciales, que es ni más ni menos que la construcción de 29 palacios de justicia, además de 4 ciudades de la justicia de Alicante, Valencia, Castellón y Elche y la realización de obras de reforma y mejora en todos los partidos judiciales.

Ha dicho usted que contempla ni más ni menos que 80 nuevos órganos judiciales para los próximos cuatro años.
Yo creo que jamás se había invertido en justicia como ha hecho el gobierno del Partido Popular en esta comunidad; materia en la que además somos pioneros y reconocidos en toda España.

Pero es que, en lo referente a justicia, no se han limitado únicamente a renovar y crear nuevos partidos judiciales, sino que han ido mucho más allá.
Se ha apostado por la modernización, llamando especialmente la atención el sistema Lexnet, que va a permitir a los profesionales del derecho que puedan presentar escritos ante los órganos judiciales mediante el correo electrónico y, a su vez, recibir de estos notificaciones en sus propios despachos profesionales.
Esto, sin duda, agilizará mucho los trámites judiciales, que hacen a veces de la justicia una justicia lenta y, por ende, injusta en muchas ocasiones, por las dilaciones que sufren los procedimientos.
Así es que enhorabuena, conseller, por estas actuaciones, porque es lo que demanda la sociedad de la justicia: rapidez y eficacia.

Respecto a la transformación del nuevo mapa judicial, al que ha hecho referencia, efectivamente, es necesario adecuarlo a la nueva realidad de la Comunidad Valenciana.
Para ello, sin duda, es necesario que el Ministerio de Justicia apueste también por esta comunidad, como ha estado haciendo hasta hace poco el gobierno central del Partido Popular, creando 73 nuevos órganos judiciales, además de 6 adscripciones a fiscalías, 8 decanatos y 32 servicios de notificaciones y embargos.

Con el gobierno de Zapatero es lamentable lo que usted ha comentado, señor conseller, que se han solicitado 7 nuevos juzgados mercantiles y, al parecer, la respuesta ha sido solamente dos: uno para Valencia y otro para Alicante.
*(Veus)* Esperemos que el ministro cambie de talante y decida seguir apostando por la Comunidad Valenciana.
Y esperamos que, además, todos los grupos de esta cámara apuesten por esta comunidad, por la justicia, *(veus)* y estén con nosotros a la hora de solicitar todas estas mejoras.

También destacaría yo de su comparecencia la potenciación que ha hecho de las oficinas de atención a las víctimas del delito, y la próxima inauguración de las oficinas de Alcira, Carlet y Gandia, que se van a sumar a las 14 ya existentes.

Pero en materia de justicia yo destacaría el compromiso asumido por el Gobierno Valenciano en la lucha contra la violencia doméstica, que se ha plasmado en la creación del foro de la Comunidad Valenciana contra la violencia de género y personas dependientes del ámbito de la familia, integrado por diversos organismos.
Igual que nos parece importantísima la potenciación de los puntos de encuentro familiar, que tanta falta hacen en estos casos y que evitan contactos que derivan, sin duda, en violentos encuentros.
También la aplicación de programas formativos de carácter reeducativo para maltratadores, que hasta el propio ministerio ha felicitado a esta comunidad.

Pasando ya al área del interior, le felicitamos por la decisión de impulsar de una forma especial el área de emergencias, habida cuenta de los cambios climatológicos a que se expone nuestro territorio, así como las acciones delictivas contra el medio ambiente y nuestros recursos forestales.

También es novedad la creación de la Agencia Valenciana de Protección Civil y Gestión de Emergencias.
Ya lo ha dicho usted, señor conseller, del año pasado a este, se ha reducido en más de un 73% la extensión de monte arrasado.
Esto es buena gestión y algo habrá tenido que ver el gobierno de la Generalitat, entiendo yo.

Pero si importante es la lucha incendios que se está acometiendo con éxito desde el año 1995, no menos importante es el tema de la seguridad ciudadana, que tanto preocupa a nuestra sociedad y que ustedes van a potenciar.

Y, por último, destacar también el decreto de ayuda a las víctimas del terrorismo, que deriva de la ley que aprobamos por unanimidad todos los grupos parlamentarios en esta cámara.

Respecto a la administración autonómica, sí que desde luego uno de los principales retos es elevar la tasa de temporalidad existente.
Para luchar contra esto, está la puesta en marcha de la oferta de empleo público para 2004, de las que, de casi 5.
000 plazas, se reservan 1.
640 a promoción interna.
Claro, a una le sorprende cuando escucha palabras como cortijo.
Efectivamente, será cortijo que se ha heredado de otros gobiernos que gobernaban nuestra comunidad.

Y respecto a la administración local, destacar la importancia del proyecto de ley de régimen local valenciano, que será la norma de referencia.
.
.

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Vaja finalitzant, senyora diputada.

 

**La senyora Quinzá Alegre:**

 

­Sí, señora presidenta­ .
.
.
que será la norma de referencia de los entes locales y que está en una fase muy avanzada.

Son muchas las actuaciones y de gran envergadura.
Por eso, señor conseller, sepa que cuenta con el apoyo del Grupo Parlamentario Popular.
Usted ha tendido la mano a otros grupos, que espero que sepan entender y que, además, se sumen y hagan propuestas constructivas.

Nada más y muchas gracias.
*(Aplaudiments)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyora diputada.

Té la paraula per a contestar l'honorable conseller, senyor Peralta.

 

**El senyor conseller de Justícia i Administracions Públiques:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Señora Andrés, dice usted que está aturdida por la exposición, y no me extraña.
Estará aturdida y también abrumada por la cantidad de cosas que se están realizando desde el Gobierno Valenciano en beneficio de la justicia, de la administración pública valenciana y de la administración local.
Y si no ha sido capaz de recoger todas las ideas, cuando me pregunte, no se preocupe usted que le contestaré.

Y como acepto siempre los consejos, no solamente voy a tener mano izquierda ­que la tengo, seguramente más que muchos de ustedes­, paciencia, *(veus)* paciencia ­que la tengo, seguramente más que muchos de ustedes­ y algo de imaginación para poder contestarle.
Porque realmente de su exposición no sé yo muy bien qué decir, máxime cuando también tenía la exposición del 2 de octubre de 2003, donde fue especialmente una intervención virulenta con el hoy vicepresidente, seguramente porque entonces no tenían responsabilidades de gobierno en otras administraciones, de las que depende en gran medida lo que es la administración de justicia, o lo que es, por ejemplo, la transferencia de efectivos a la unidad adscrita de policía nacional a la Comunidad Valenciana.
Entonces sí que era especialmente dura en su intervención, y hoy le agradezco que la haya suavizado de manera importante.

Y ha dicho algunas cosas yo creo que interesantes.
En 1995 se producen las transferencias de justicia hacia nuestra comunidad.
Yo en 1995 tan solo llevaba escasamente un año en la actividad política.
Yo fui candidato a la alcaldía de Alcoy en 1995, y era abogado ejerciente durante los años anteriores.
Y como abogado ejerciente y como ciudadano actual, tengo que decir que no tiene absolutamente nada que ver lo que es la administración de justicia anterior a 1995 con lo que es la administración ahora de justicia, cuando los gobiernos del Partido Popular empiezan a desarrollar las competencias que desde el Estado nos transfirieron.

Por citarle un ejemplo, creo recordar que fue en esa época, lo único que hizo el Partido Socialista en Alcoy por el juzgado de Alcoy, lo hizo el entonces alcalde, que fue ponerles aire acondicionado.
Nada hacía el ministerio en beneficio de los juzgados de Alcoy, nada hacía el ministerio para desarrollar las necesidades relacionadas con la justicia en el conjunto de la Comunidad Valenciana.
Y menos mal que se transfirieron las competencias que se han podido desarrollar en estos últimos ocho años, nueve años ya, una serie de actuaciones que hacen que el servicio de la justicia a los ciudadanos se encuentre en una situación realmente a años luz de como estaba en 1995.

Porque se han realizando actuaciones desde el punto de vista de las infraestructuras inmobiliarias, pero también se ha dotado a nuestros juzgados de informatización y de cuestiones relacionadas con la informática, que lo que hacen posible es que se desarrolle de mejor manera la actividad que se lleva a cabo en esos juzgados.
Y tan es así, tan es así, que el otro día el presidente del Tribunal Superior me decía que alguna ocasión han venido personas, creo que eran de Irlanda, a ver la Ciudad de la Justicia, lo cual demuestra su carácter internacional.
Y el carácter de referente en el estado español, en España, como un edificio y como una.
.
.
yo creo que un conjunto de servicios en el ámbito de la justicia realmente importante, es la visita, si no la suspende, del próximo 14 de octubre, que realizará la consejera de Andalucía, y a la cual tendré el gusto de acompañar, para conocer qué es lo que ha hecho la Comunidad Valenciana en materia de justicia, y específicamente para conocer lo que es la Ciudad de la Justicia de la ciudad de Valencia.
Yo creo que ¡hombre!
si vienen a vernos desde Andalucía, comunidad autónoma gobernada por un partido de signo diferente al Partido Popular, entiendo que algo querrán ver porque algo bien o algo bueno se ha hecho durante estos años, que yo creo que ha sido mucho, que yo creo que ha sido mucho, y que además es constatable por el conjunto de los ciudadanos en nuestra comunidad.

Y yo esta mañana no la he visto en la apertura del año judicial, habré estado despistado, me hubiera gustado saludarla.
Pero seguramente no hemos escuchado lo mismo, porque yo al final, como broma, le he dicho al presidente del Tribunal Superior que podía incluso dejar algunos datos del discurso porque eran altamente satisfactorios para decirlos esta tarde aquí.
Entre ellos el que la comisión de seguimiento de los juicios rápidos valoraban muy positivamente cómo se habían desarrollado durante los últimos años o desde su implantación lo que ha sido esta nueva fórmula de juicio.
Yo creo que esa es la realidad.
Y, por lo tanto, yo en ese sentido estoy absolutamente tranquilo con la valoración que desde esa comisión y desde la propia administración de justicia se viene realizando.

La verdad creo que el grado de satisfacción de los ciudadanos valencianos con la justicia en general está incrementándose, está mejorando de manera muy sensible, porque realmente en términos generales también se está mejorando en la prestación de ese servicio en cuanto compete a la comunidad autónoma.
Aquí, como hemos dicho, es el tema de infraestructuras, el tema organizativo, el tema de medios humanos.
No tenemos competencias en el tema relacionado directamente con los jueces y magistrados.

También me llama la atención que por ejemplo se hable de la Ley de demarcación y planta.
Yo creo que las demandas, las solicitudes, las exigencias que desde la Comunidad Valenciana se realizan respecto al Consejo General del Poder Judicial y al Ministerio de Justicia, en cuanto a lo que debe ser la nueva demarcación en nuestra Comunidad, han sido debatidas, discutidas, estudiadas, consensuadas con el Tribunal superior de justicia, con las audiencias provinciales, con las correspondientes fiscalías y con la conselleria de Justicia.
Y, por lo tanto, el documento que ha salido ha sido un documento que ha sido, yo diría, refrendado por todos los sectores que están relacionados con el Poder Judicial.

Y, desde ese punto de vista, yo tengo que lamentar que el ministro de Justicia no haya sido, diríamos, un poco considerado con las necesidades de nuestra Comunidad, como en otras cosas está sucediendo, a la hora de la asignación de los juzgados de lo mercantil solicitados por la Comunidad Valenciana.
Tres en Valencia, dos en Alicante, uno en Elche y uno en Castellón.
Tan solo se ha concedido dos y uno y, por lo tanto, la situación no es la mejor que deberíamos de exigir o que podemos desear.

La realidad es que yo creo que en el tema de justicia las actuaciones desde el gobierno valenciano han sido realmente espectaculares.
Y al final ustedes podrán decir lo que quieran, pero la ciudad de la justicia no es de cartón piedra, los juzgados de Orihuela se están construyendo y no son de cartón piedra, la ciudad de la justicia de Alicante ahí está, las reformas de los juzgados en los distintos partidos judiciales es un hecho y, por lo tanto, constatable por la inmensa mayoría de los ciudadanos que tienen que visitar estas instalaciones judiciales.

En cuanto a lo que ha dicho respecto a Interior.
Yo le tengo que decir que efectivamente, como todo lo relacionado en temas de emergencia, cuando se resuelve una emergencia es un triunfo de todos los que actúan.
Y, normalmente, yo que he tenido la suerte de estar en la administración local, aunque no tengas competencias o aunque las tengas, cuando tienes una emergencia en tu municipio te pones a disposición de quien coordina en este caso lo que es el trabajo de todos los efectivos que corresponde a la Conselleria de Administraciones Públicas.

Y eso es así a través de los consorcios de bomberos, como he citado en mi intervención.
Y yo felicito a todos los que tuvieron que intervenir, a todos los que intervinieron en el incendio de Náquera.
Como felicito a todos los que tuvieron que intervenir en las lluvias de las primeras semanas del mes de septiembre.
Que, por cierto, yo en ningún caso, en ningún caso, me he sentido trasquilado sino todo lo contrario, me he sentido totalmente reforzado en mi convencimiento autonomista, me he sentido totalmente reforzado frente a una actuación por lo menos poco elegante del ministro de Administraciones Públicas, donde a los principales responsables en los temas relacionados con el tema de emergencia no se nos permitió entrar a una reunión en un municipio que estaba en esos momentos afectado por el tema de las riadas.
Y eso es así, les guste o no les guste.

Yo se lo voy a relatar, se lo voy a relatar porque igual no me lo ha escuchado.
Si yo recibo al señor ministro en la puerta del ayuntamiento, le doy la mano, subo con él hasta la puerta del despacho del alcalde, el alcalde me dice "me quiero reunir sólo con el ministro" y yo le digo: lo entiendo perfectamente, reúnase solo con el ministro; me deja con el secretario general de los socialistas valencianos en el salón de plenos del ayuntamiento; entran el director general de Interior, el director general de Administración Local, el diputado de bomberos, el responsable del operativo que estaba gestionando esa situación, y en ese momento viene una persona de la alcaldía y dice "Joan Ignasi, entra", y a Joan Ignasi le llama tanto la atención que dice: "¿solo?
", pregunta: ¿solo?
, a los diez minutos yo entiendo que, después de ese tiempo de cortesía, lo prudente, lo aconsejable y lo decente es volvernos a trabajar a Valencia y a los otros municipios que estaban teniendo situaciones similares a esa.
Y esa es la realidad.

Por lo tanto, si alguien ha salido trasquilado de verdad, de verdad, en Castellón, en los municipios de la Plana Baixa, en el conjunto de la Comunidad Valenciana, si alguien ha salido trasquilado ha sido quien tuvo la falta de elegancia o de deferencia respecto a quienes querían explicarle lo que estaba haciendo ­porque eran responsables de esa gestión­, lo que estaba haciendo el operativo de emergencias en las comarcas de la Plana Baixa y de la zona de Sagunto.
.
.
y del Camp de Morvedre.
Y esa es la realidad.

Trasquilado yo no salí, al contrario, salí decepcionado.
Salí decepcionado como seguro quedó decepcionado quien me acompañaba en ese momento a mí, que era Joan Ignasi Pla; decepcionado por la actitud absolutamente sectaria de un ministro del Partido Socialista que no supo asumir que estaba en una comunidad autónoma, con unos responsables de esa comunidad autónoma, que eran los que tenían que darle las explicaciones y que estaban ahí para intentar colaborar con el en todo lo que hiciera falta.
Trasquilado yo, poco, muy poco.
Yo creo que quienes salieron trasquilados son otros, pero al fin y al cabo eso son cuestiones que ahí están.

Y poco más ha dicho usted respecto a la administración pública y ha hablado de los cortijos y los no cortijos.
Mire, yo no tengo.
.
.
Además es que creo que he llegado ya a los momentos de no referirnos al pasado, porque empieza ya a quedar un poco lejos.
Pero voy a decir únicamente tres cosas.
Durante los años 1991 a 1993 la Administración convoca a concursos de traslado donde, en primer lugar, se permite participar al personal laboral en puestos de naturaleza funcionarial.
Se incluían puestos con requisitos no previstos en las relaciones de puestos de trabajo y se ofertaban puestos no incluidos en las relaciones de puestos de trabajo.
Nosotros no gobernábamos.
Si algún gobierno o si algunos gobiernos, si algún partido político ha hecho algo por mejorar la situación de los trabajadores de la función pública, de los funcionarios y de las personas que trabajan en la administración de la Generalitat Valenciana ha sido el Partido Popular, que ha sido quien más acuerdos ha firmado con los agentes sociales.
Y esa es la realidad y eso es lo que hay.

Yo entiendo que a ustedes eso les duela, les duela.
Yo desde su posición también lo vería en cierta medida como una.
.
.
no sé, como algo que no les puede gustar.
Pero para nosotros es una satisfacción firmar acuerdo con los sindicatos, mejorar la situación de todos los que trabajan en la administración pública e intentar realizar y continuar haciendo esto de cara al futuro.
Por lo tanto, desde ese punto de vista, nuestra política va a ser continuadora, como no puede ser de otra manera, de la que ha realizado el vicepresidente durante este último año, porque entendemos que ha sido una política adecuada.

Y yo le agradezco, señor Ribó, que me desee suerte en esta conselleria.
Yo no creo demasiado en la suerte, yo creo en el trabajo.
Y estoy muy satisfecho, muy satisfecho del trabajo que realizamos en la Conselleria de Industria, Comercio y Turismo, como están la inmensa mayoría de los agentes sociales, la inmensa mayoría de los funcionarios de aquella casa.
Pero, en fin, yo creo que las cosas se hicieron bien y, como se hicieron bien en aquella casa, pues pretendemos hacerlo también bien en esta casa.

Y vamos a ponernos a trabajar, pues, claro, como se ha venido trabajando durante este último año.
Trabajaremos como solemos trabajar las mujeres y los hombres del Partido Popular en beneficio de la sociedad valenciana y en beneficio de todos.
Y estamos de acuerdo, porque así se ha dicho en reiteradas ocasiones, no solamente por mí sino también por el anterior conseller y por otros, que tenemos que intentar, y así se ha conseguido, darle una mayor estabilidad laboral a las personas, a los trabajadores de la administración de la Generalitat.
Y eso lo vamos a hacer.

Y, efectivamente, también, entendemos que es importante continuar desarrollando lo que es la autonomía, el pacto local, la autonomía de los municipios, porque al final es la administración más cercana, más inmediata a los ciudadanos, y seguramente a la que los ciudadanos más le exigen.
Aquí, al final, al que le piden es al alcalde que resuelva los problemas cotidianos de cada uno de los vecinos del municipio.
Y desde ese punto de vista tenemos que poner en marcha lo que es el anteproyecto de la Ley de régimen local, consensuarlo, renegociarlo, como se está haciendo ya, como se ha venido haciendo, y llegar al acuerdo suficiente no solamente con la Federación valenciana de municipios y provincias sino también con los grupos parlamentarios para que sea una realidad.
Y eso lleva aparejada determinadas cuestiones como el fondo de cooperación municipal.

Pero también está claro que al final cada cual debe de saber cuáles son sus competencias y no ir más allá de las mismas puesto que si no los caudales públicos son finitos.
Y, desde ese punto de vista, yo creo que es una responsabilidad de la administración autonómica, pero también una responsabilidad de los municipios.
el hacer lo que cada uno tiene que hacer y no ir más allá de lo que tiene que hacer.
Porque si vamos más allá de lo que tenemos que hacer, posiblemente no encontremos la manera de hacerlo.

Jo entenc que vosté en algunes ocasions li preocupen algunes coses.
Però també és de veres que a mi em sembla que vosté és partidari de l'igualtat quan ha dit en el tema de la funció pública estem bordejant la Constitució i demés, i la desigualtat en altres qüestions, en altres qüestions que en la nostra comunitat per la singularitat que té també tenen dret a eixa igualtat les persones que parlen en valencià i les persones que en les zones catellanoparlants parlen en castellà.

I jo, des d'eixe punt de vista, no sóc sectari, no sóc sectari.
Jo crec que cadascú en la nostra comunitat, ho hem fet sempre, podem parlar en la llengua que vulguem.
Evidentment, el valencià s'ha de promoure, el valencià és una llengua que hem d'utilitzar i, com diu el president de la Generalitat, el valencià ell la utilitza com una llengua que unix i que no crea enfrontaments en la seua família, com el mateix ha passat en la meua i com el mateix passa en el 90 o en el 95% de les famílies de la nostra comunitat, que poden parlar amb tota tranquil·litat d'una manera o d'una altra.
I el que no és el valencià és una qüestió d'enfrontament dins de la nostra comunitat.
No ha de ser.
I jo sé que és un impossible demanar-ho.
Però jo sí que demanaria que intentem deixar de fer del valencià un arma, des del punt de vista polític, que al final debilita la posició del valencià com a llengua de tots els valencians.

Per tant, jo el que sí que crec és que des de la Conselleria de Justícia i Administracions Públiques s'han fet moltíssimes coses durant els últims anys.
Que a més hem de continuar en eixa faena, perquè és l'adequada per aconseguir una millora i una modernització de l'administració de justícia, una millora dels servicis relacionats en els temes d'interior, d'emergències i fonamentalment també en el tema del que és la descentralització en els municipis i en l'estabilitat dels funcionaris.

Jo crec que el que s'ha fet durant els últims anys és allò adequat i per eixa raó continuarem treballant en la línia que s'ha vingut treballant des del govern i des de la conselleria pels consellers que han exercit esta responsabilitat amb anterioritat.

Moltíssimes gràcies.
*(Aplaudiments)*

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, honorable conseller.

Per a rèplica, en representació del Grup Parlamentari Socialista, té la paraula la Il·lustre diputada Senyora Andrés.

 

**La senyora Andrés Barea:**

 

Bueno, conseller, no sé si sabe que los grupos de la oposición tenemos el tiempo tasado, porque decirle podría decirle a usted muchísimas cosas.

Mire, lo que sí que está claro es que usted ha cogido la coletilla del PP que es el enrocamiento y el ataque directo.
Yo hablo bastante claro, conseller.
Mire, que usted tiene mano izquierda, probablemente, tendrá la derecha y la izquierda, pero las dos, las dos, probablemente y conjuntamente con la cabeza en el bolsillo de la derecha.
Eso téngalo claro.

Mire, me ha dicho que tiene imaginación, pero yo no sólo le pido imaginación, le pido entusiasmo, le pido entrega, que parece ser que en esta primera comparecencia no lo ha demostrado.
Mire, conseller, yo llevo legislatura y media, en legislatura y media han pasado cuatro consellers por esta conselleria.
No se lo ponga usted tan fácil y ya que le gusta el trabajo póngase a trabajar pero con entusiasmo.

Mire, hablaba usted de justicia, que no habíamos escuchado lo mismo.
Desde luego, cada uno es selectivo en su forma de escuchar, pero lo que sí que está claro es que usted dice que el ministro de Justicia le está descriminando cuando el año pasado el señor Michavila dio cuatro juzgados para la Comunidad Valenciana de los doce que ustedes habían solicitado.
El desierto judicial es consecuencia de la política del PP.

Miren, ustedes aprueban el tercer Pladij porque el segundo Pladij no lo han terminado.
Tienen siete edificios judiciales por hacer, famosos como el de Elche, el de Ibi, terminar el de Castellón, Paterna, Torrente, Alzira.
.
.
, y muchos más.
No me ha contestado si le van a endosar el gasto a los ayuntamientos.
No me ha contestado a ese tema.
Y exigimos que conteste porque los ayuntamientos deben de saber lo que tienen que costear.

Respecto a los juicios rápidos, consulte, simplemente consulte la página web del Consejo General del Poder Judicial y escuche lo que le han dicho esta mañana.

Y le vuelvo a preguntar por la propuesta económica para ver cuánto vamos a pagar de 245 millones a la deuda.
Mire, sólo en la Ciudad de la Justicia ­y el conseller Campos lo sabe­, de 2005 a 2007 debemos 28 millones de capital, 3,5 de intereses: 31.
750.
000 pesetas, el 21,27, solamente de la Ciudad de la Justicia de Valencia más la de Castellón.
Deben más que divisan.
Ustedes no han hecho un Plan de saneamiento, han puesto en marcha una depuradora de saneamiento que tiene que tener más capacidad que Pinedo, por lo menos más capacidad que Pinedo.

Respecto a los colegios de abogados ­que el otro día el presidente se refirió y usted ha pasado por alto­ supongo que no se referirá al confrontamiento que ha tenido la Generalitat con el Colegio de Abogados respecto a que ustedes aprobaron un plan para la defensa de la gente que se sentía desprotegida por el tema del Plan hidrológico nacional y el Colegio de Abogados declaró su independencia.
El señor Font de Mora acusó al Colegio de Abogados, y éste declaraba su independencia, y, sin embargo, ustedes intentaron, intentaron controlar un organismo que subvencionan, intentaron controlar un organismo que subvencionan.

Respecto a las mujeres maltratadas, mire, no hay turno de oficio para mujeres maltratadas.
Y usted, vicepresidente Campos, se comprometió en unas jornadas.
No hay un convenio específico.
Las mujeres no tienen un turno de oficio especializado para malos tratos.

Respecto a las oficinas de víctimas del delito fue una rebaja en la conselleria.
En el mes de mayo se firmaron tres*.
(Remors)* No, perdón, siete, se firmaron siete.
Esas siete, esas siete no estaban de rebajas, sino que eran piadosas porque todos los ayuntamientos eran del Partido Popular: Novelda, Benidorm, Torrevieja, Alcoy, San Vicente del Raspeig, Lliria, Villareal.
.
.
Un detalle antes de irse, vicepresidente, un detalle.

¡Vaya con el tema de los malos tratos!
No se ha referido a casi nada.
Sin embargo, somos la cuarta comunidad, hemos registrado 9.
777 denuncias, el 10% se reiteran y este año 2004 llevamos 11 personas muertas.
Ya pueden ustedes hacer foros y observatorios, foros de la Conselleria de Justicia y observatorios de la Conselleria de Bienestar Social y no coordinarse las políticas, no coordinarse en absoluto.

En cuanto a la seguridad, ustedes han dejado el tema, pues, con una política muy de derechas; dejar el tema en manos de la seguridad privada, continuan existiendo contratos de seguridad privada en la administración.
Ustedes no han hecho en la seguridad pública absolutamente nada.
Hicieron dejación.
Todos sus grandes líderes del PP estuvieron en el tema de la seguridad privada menos Zaplana.
No sabemos por qué pero, desde luego, todos fracasaron, todos.

Con respecto al tema de los incendios, se han reducido un 73%.
Es curioso, el milagro del PP.
¡Menos mal que no ha sacado la gráfica que era de costumbre estos años pasados!
¡La tiene ahí!
¡Ves!
¡La tiene ahí!
Pero, sí que es verdad que le tengo que decir una cosa, señor conseller.
No todo, no todo se consigue con el esfuerzo individual de sacar una gráfica.
Usted sabe que en el incendio de Serra hubo colaboración.
Que usted se encuentra despechado por el tema de las lluvias, pues, sí, lo dice tal cual, como ocurrió así.
Si usted es capaz de mantenerlo y decirlo delante de las personas que pasaron.
.
.
Estuvo muy feo, pero tan feo como que usted el otro día se reunió en Jérica con los alcaldes del PP, tan feo como eso.
Una cosa por la otra.
Unos modos traen los otros.
*(Aplaudiments)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Vaja finalitzant, senyora diputada, per favor.

 

**La senyora Andrés Barea:**

 

Señor conseller, la función pública está en crisis, lo sabe que va a tener un problema muy importante, de la administración local no ha hecho nada, hay una pregunta parlamentaria que dice que no tienen conocimiento del anteproyecto de ley que se va a presentar en la Federación Valenciana de Municipios y Provincias el día 29 de octubre.
Tengo yo la contestación.

Conseller, usted es nuevo, le deseo suerte ­como le decía el señor Ribó­, pero a usted lo conocemos, lo conocemos por muchas acciones, lo conocemos por contratos irregulares con sentencia, lo conocemos por dobles contratos, lo conocemos por muchas cosas.
Vamos a estar vigilantes.
*(Aplaudiments)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyora diputada.
Moltes gràcies.

En representació del Grup d'Esquerra Unida-Els Verds: Entesa, té la paraula el senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Continuant amb el tema d'abans, jo li volia comentar un poc els temes de seguretat.

Mire vosté, hi ha una dada que crec que és important.
Mentres ha manat el seu partit a Madrid els efectius dels serveis de policia en este país han disminuït en un percentatge important, tant en la Guàrdia Civil com en la Policia Nacional, en canvi en la Policia Local d'alguna manera els ajuntaments s'han fet càrrec quasi de la meitat dels temes de seguretat.
Li ho dic per un motiu.
És imprescindible ­i açò és un altre tema estatutari, però s'haurà de plantejar i no s'ha fet res en aquests anys, eh!
, això sí que li ho recordaré sempre que vaja a demanar a Madrid, no s'ha fet res­, és imprescindible articular d'una vegada per totes el tema de la policia autonòmica, que és fonamental.

En el tema de Protecció Civil nosaltres sí que reconeguem que s'ha disminuït el nombre d'hectàrees per incendi, és una qüestió clara des del 95, però entenem que el nombre d'incendis també es podria disminuir.

El tema de la prevenció.
Mire vosté, nosaltres no estem, nosaltres pensem que es pot fer molt més en els temes de prevenció d'incendis.
Per posar-li un exemple.
En els temes dels boscos es podria avançar seriosament amb la idea de restringir els dies de màxim perill, restringir l'entrada en el bosc, almenys en els parcs naturals.
Açò no és una idea nova, altres comunitats ho estan fent.
S'hauria, almenys, de no ampliar les carreteres perquè es puga entrar, per exemple, en un parc natural com és el de La Calderona, que el primer que s'ha fet quan ha estat parc natural és fer més carreteres i cimentar-les bé perquè puguen entrar tots els que vulguen.
No és eixe el mecanisme per a prevenir, almenys en els dies.

Nosaltres entenem que un tema important, vosté ha parlat d'inundacions.
Efectivament, este país té inundacions.
Fins i tot, és probable que en els temes de canvi climàtic les inundacions augmenten, al Carib i ací.
És una de les conseqüències.
Però, home!
, tenim un Patricova per ahí.
Seria interessant que articulara els temes de protecció civil amb els temes de construcció, amb els temes del seu company de territori i d'urbanisme, i que aquells terrenys que estan senyalats en els mapes des de fa molts anys amb risc important d'inundació, doncs, que es fera alguna cosa des de Protecció Civil per a prevenir, perquè no es construïsca.
I es pot fer.
Hi ha terrenys per ahí a Benicàssim que, per exemple, es podria avançar molt prompte i encara estem a temps, si vosté vol.
Es pot fer.

A nosaltres també ens interessaria que en temes de protecció civil es plantejara, per exemple, aspectes com ubicació d'empreses.
Li vaig a ficar un exemple: la regasificadora de Sagunt.
Mire vosté, la regasificadora de Sagunt es pot ficar a Sagunt o en molts altres llocs, però el que està clar és que ficar-lo en un lloc que al costat té una empresa de productes, d'adobs químics, entre ells el nitrat amònic, doncs, fins i tot hi ha declaracions i estudis que indiquen que hi ha un risc important.
I clar, açò no és nou.
No passa mai res, però a Tolousse fa poc de temps va passar alguna cosa.
Hi ha altres llocs millors per a ficar regasificadores, per exemple, prop d'on no es consumeix màxim el gas.
I això no és una idea que m'invente jo tampoc.
És una cosa d'aquest tipus.

Però, evidentment, des de Protecció Civil és obligació de definir determinats elements que impedisquen determinades ubicacions d'empreses que poden tenir un efecte dominó.
I li hem plantejat moltíssimes vegades i no ens ha fet absolutament cas.
Les empreses manen i la Protecció Civil ahí sembla com si no tinguera res a dir.

I miren, no me'n voldria anar sense parlar del tema el valencià.
M'ha dit sectari.
Mire, no, sectari, no, eh?
L'únic que demanem és que puguem expressar-nos en una llengua que és oficial en esta terra en l'administració.
Que, escolte, que el que parle castellà que parle castellà com vulga!
Que no estem dient el contrari!
Mire, sectari és açò: 17 de setembre, "En valenciano es imposible".
Una xica ­que era francesa­ i el seu marit ­que era del Canadá­ viuen en el carrer de Dalt, a València ciutat, i es van empadronar i no li accepten l'empadronament "porque esta calle no existe en el empadronamiento, se llama la calle Alta".
Però és que és de la setmana passada.

Jo li he parlat, a més, del tio Canya.
Doncs, mire, el tio Canya ara és del Canadá.
I la seua dona és francesa.
I sabent tant el castellà com el valencià.
I resulta que en l'Ajuntament de València un no es pot empadronar en carrers que estan rotulats en valencià, però resulta que el *soft* ­li parlava del *soft*­, aixó no està en valencià.
Molt de Salt, que diu el seu president, però després no s'aplica ni als carrers.
Aquest és un exemple tonto, però és que després en trobem un altre en un poble de la Ribera, que a una pobre senyora per parlar en valencià li diuen que hable en la lengua de no sé què.
.
.
I els trobem continuament.
I esta és la situació.

Mire, per a poder parlar en valencià en l'Administració Pública és necessari que qui ens escolta, que qui ens ha d'atendre sàpiga el valencià.
És necessari que hi haja un requisit lingüístic.
I la pregunta del milió és molt clara: Vostés van a ficar el requisit lingüístic en l'administració pública?
És a dir, per a poder pertànyer a l'administració pública.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Vaja finalitzant, senyor diputat.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

.
.
.
serà necessari conéixer el valencià?
Eixa és la pregunta.
Si no, res.
El sectari.
.
.
, no, perdó, sectari, no, sectario es usted, señor conseller, perquè als que parlem en valencià no ens deixa que en l'administració pública puguem expresar-nos en valencià.
El sectario es usted.
*(Alguns aplaudiments)*

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Gràcies, senyor Ribó.

Per a contestar, té la paraula l'honorable conseller senyor Peralta.

 

**El senyor conseller de Justicia i Administracions Públiques:**

 

Gracias, señora presidenta.

Senyor Ribó, vosté diu que.
.
.
*(pausa)* "también dicen que cuando hablo en valenciano hablo en la lengua de no sé quien".
Jo li dic que quan jo parle en valencià des de la seua formació política també solen dir que parlem en la llengua de no sé qui, no en la llengua de la nostra comunitat, sinó en la llengua de no sé què.
És una constant des del punt de vista polític d'Esquerra Unida en la qual mosatros no estem d'acord.
Doncs, bé, mosatros parlem en valencià i vostés diuen que mosatros parlem en la llengua de no sé qui.
Jo parle en valencià.

Mire, señora Andrés, yo, hasta estos momentos.
.
.
, "dos manos en el bolsillo, la dos manos, la mano izquierda, la mano derecha, en el bolsillo de la derecha.
.
.
" Yo no soy contorsionista y eso es imposible.
Yo tengo las manos, pues aquí, la cabeza en el sitio y espero poder realizar con las manos y con la cabeza un trabajo en beneficio del conjunto de la Comunidad Valenciana.
Ustedes no sé dónde tienen las manos, algunos de ustedes sí; la cabeza, tampoco lo sé, y en alguna ocasión así han acabado desde hace bastante tiempo.

Me he dejado dos recortes de prensa ahí en el escaño que venían a significar lo que opina el Partido Socialista respecto a la justicia.
Y lo que opina el Partido Socialista respecto a la justicia se resume, ni más ni menos, en lo que hizo ayer en el Congreso de los Diputados.
En el Congreso de los Diputados el Partido Socialista ayer lo que hizo fue paralizar lo que es el acuerdo, el pacto por la justicia, que se firmó hace tiempo, hace tiempo *(protestes)* con el Partido Popular, y cambiar las reglas de designación de los miembros del Consejo General del Poder Judicial para tener un Consejo General del Poder Judicial maniatado, controlado, como les gusta tener al Partido Socialista la justicia y más cosas, *(veus i aplaudiments)* eso es lo que suelen hacer ustedes con bastante asiduidad, con bastante asiduidad.

Y tan es así, que usted habla de una reunión en Jérica, no sé si es que ya les empiezan a fallar también los canales de información, llame al CNI, porque, que yo sepa, yo no he estado en una reunión con alcaldes del Partido Popular en Jérica, ¡que yo sepa!
, no sé si habrá ido otra persona, pero, yo, desde luego, no he ido.

O sea, manipulación informativa por una parte, manipulación de la justicia por otra parte, intento de control mediático y control de los distintos poderes del Estado, que es lo que desde el año 1982 hasta el año 1995 hicieron los gobiernos del Partido Socialista.
*(Veus)* Están volviendo ustedes al más puro estilo del señor Felipe González en cuanto a la utilización de los poderes públicos *(veus)* en el conjunto del Estado, y sé que les disgusta que se lo diga.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Silenci, per favor.

 

**El senyor conseller de Justicia i Administracions Públiques:**

 

.
.
.
pero ¿cómo no les va a disgustar que se lo recordemos?
Si es que, además, vienen ustedes de allá, la inmensa mayoría, ¿cómo no les va a disgustar que les recordemos que están haciendo lo que hicieron?
, y yo no sé si acabarán como acabaron, algunos en la puerta de la cárcel de Guadalajara.
*(Protestes)*

Pero, en fin, la verdad es la que es y las cosas son como son, les guste o no les guste.
Yo lo que creo es que deberían relajarse y tranquilizarse, porque les veo, en cierta medida.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Senyories, per favor, guarden silenci, per favor.
.
.

 

**El senyor conseller de Justicia i Administracions Públiques:**

.
.
.
les veo en cierta medida alterados.

Entonces, lo que sí que quiero decirles es que, desde el Partido Popular, se vienen desarrollando unas líneas de actuación política en beneficio de los ciudadanos de nuestra comunidad, que las inversiones y las actuaciones en la administración de justicia han sido tan espectaculares como nunca, nunca se habían realizado las inversiones que se han realizado en este servicio tan importante para el conjunto de los ciudadanos, que la colaboración con los colegios profesionales, que la colaboración con el Tribunal Superior, con las audiencias provinciales, con la Fiscalía, con las distintas personas implicadas, nos lleva en estos momentos a tener un servicio adecuado a nuestra comunidad.

Y respecto a lo que ha dicho usted, en cuanto al señor ministro, yo le voy a hacer un ruego, un ruego que raya la súplica, y es que continúen trayendo a la ministra Narbona y al ministro Jordi Sevilla a nuestra comunidad, porque cada vez que los traen les hunden más desde el punto de vista político en la miseria, les hunden porque no defienden, ni respetan.
.
.

**La senyora vicepresidenta primera:**

Vaja finalitzant, senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Justicia i Administracions Públiques:**

 

.
.
.
ni consideran en nada a la Comunidad Valenciana.

Muchísimas gracias.
*(Aplaudiments)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, senyor conseller.

Finalitzat el punt número 4, anem a passar al punt número 5: compareixença del conseller de d'Educació, Cultura i Esports per a explicar la política general a.
.
.
Sí?
, per què demana la paraula, senyora Andrés?

 

**La senyora Andrés Barea:**

Per rèplica, perquè.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

No, no li correspon, senyora Andrés, ho sent molt, però no li correspon per rèplica, la seua rèplica ha finalitzat ja.

 

**La senyora Andrés Barea:**

No, no, pel.
.
.
*(la senyora vicepresidenta primera desconnecta el micròfon de la diputada)*

 

 

***Compareixença del conseller de Cultura, Educació i Esport, senyor Alejandro Font de Mora Turón, per a explicar la política general a seguir per la Conselleria de Cultura, Educació i Esport, sol·licitada a petició pròpia (RE número 16.
061), pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 15.
743) i pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE número 15.
775).***

 

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Anem a passar al punt següent, com estava dient: compareixença del conseller d'Educació, Cultura i Esports per a explicar la política general a seguir per la Conselleria d'Educació, Cultura i Esports, sol·licitada a petició pròpia pel Grup Parlamentari Socialista i pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds: Entesa.

Té la paraula el senyor conseller d'Educació i Cultura, senyor Font de Mora.

**El senyor conseller d'Educació, Cultura i Esports:**

Senyor president.

Senyores diputades.

Senyors diputats.

Deixeu-me que manifeste en primer lloc la sensació de responsabilitat que m'embarga en haver sigut encarregat pel molt honorable president Francesc Camps de dirigir la Conselleria de Cultura, Educació i Esport.

He tingut, com tots vostés saben altres i variades responsabilitats polítiques, però sense que això supose desmèrit de cap d'elles vull manifestar-los que el tindre un contacte absolutament directe amb les polítiques que tenen a vore amb el futur dels xiquets i jóvens com són les educatives, o el nivell de benestar de la nostra societat i la seua qualitat de vida, dependents d'una adequada dotació cultural i esportiva, fa que, com sempre, però inclús més, si és el cas, comprometa davant de vostés, o el que és el mateix, davant de la representació política de la sencera societat valenciana, tota la meua dedicació, tot el meu esforç en esta apassionant, transcendent i, també, aclaparadora tasca.

En esta meua primera compareixença davant de les Corts Valencianes com a conseller de Cultura, Educació i Esport vull mostrar a les seues senyories quines seran les línies mestres d'este departament, que formen part de l'aposta de futur per la Comunitat Valenciana del govern presidit per Francesc Camps.

En realitat, podria resumir molt fàcilment tota la meua intervenció: continuaré totes les línies d'actuació posades en marxa pels anteriors governs del Partit Popular, i més concretament pel meu antecessor, Esteban González Pons, que tan brillantment l'últim any ha dirigit este departament.
Deixeu-me que m'avance a la seua presumible crítica dels nombrosos o diversos consellers de Cultura, Educació i Esports que han passat, perquè si bé es diu que cada "mestret" té el seu llibret, ací, tots els "mestrets" ­entenent per tals els consellers del Partit Popular­ tenim el mateix llibret.

I això, senyories, perquè el projecte del Partit Popular és un projecte seriós i congruent, servit per un equip humà totalment disposat a treballar en unió i col·laboració per tots els valencians i valencianes.
A treballar en defensa de la comunitat, i per això, senyories, compliré al front d'esta conselleria, dins d'una política de consens i participació amb tots els agents implicats en l'educació, la cultura i l'esport, els objectius arreplegats en el programa de govern del president Camps i que ja es van posar en marxa, adés, pel meu antecessor.

Els esforços realitzats pels governs del Partit Popular en matèria d'educació i a favor de l'escola pública són de tal dimensió que han suposat un verdader salt, no només quantitatiu, però també qualitatiu del sistema educatiu valencià, singularment del públic, en la primera dècada d'este nou mil·lenni.
Tot un interés col·lectiu sumant molts esforços per a portar avant les línies mestres del govern del Partit Popular i que no són altres que les que van ser recolzades majoritàriament per la ciutadania de la Comunitat Valenciana.

L'any passat, a l'inici de la sisena legislatura, el meu predecessor va marcar dos grans plans en matèria educativa que continuarem desenrotllant.
D'una banda, el programa d'infraestructures educatives CreaEscola, i per altra un pla d'actuacions educatives per a la qualitat del sistema, el Pacse 2003-2007.

CreaEscola és un pla d'infraestructures educatives flexible i obert davant les futures necessitats, que contempla inicialment 273 actuacions i una inversió pròxima als 955 milions d'euros: més de 467 milions destinats a primària i més de 445 a secundària.
Actualment, d'estes 273 actuacions, ja n'han començat 120, que correspon al que podíem denominar la fase primera de CreaEscola, amb un import estimat de 252 milions d'euros, amb el detall següent: 92 actuacions estan encaminades a suprimir les instal·lacions educatives provisionals de caràcter crònic, i les 28 actuacions restants són ampliacions, adequacions o millores, reposicions i substitucions de centres existents.

Mai s'ha dotat el sistema de tants recursos econòmics per a facilitar l'escolarització i millorar la qualitat educativa, perquè l'aposta del Partit Popular és per una escola compensadora de desigualtats i impulsar d'una igualtat d'oportunitats, per una escola inclusiva.
Açò es traduïx en beques de menjador, de transport escolar, ajudes per als llibres de text, professorat, especialistes i un llarg etcètera d'actuacions que exposaré al llarg de la meua compareixença.
Mai hi ha hagut tantes inversions en infraestructures educatives.

És evident que mai hi ha hagut tal esforç col·lectiu, perquè el nostre sistema educatiu, com ja he dit adés, siga inclusiu, és a dir, capaç de donar resposta a les noves demandes d'escolarització, sense cap tipus d'exclusió i amb un vertader compromís amb la solidaritat, la justícia i la qualitat.

Les accions dels poders públics en educació, en cultura i en esports han d'estar integrades dins del que s'ha denominat polítiques d'estat.
Estes actuacions reclamen un esforç comú i solidari que permeta superar les diferències partidistes i les estratègies de cada partit per a aconseguir el bé comú.
No obstant, ens trobem en un moment de moratòria, de paralització, per la política del Partit Socialista a nivell de l'Estat *(remors)*, que ve marcada per l'escassa claredat que el Govern central mostra en matèria educativa també.

Desconeixem ­perquè ho desconeixem­ a la millor este senyor mos diu quines són, però desconeixem quines seran les seues propostes i per això hem de continuar avançant i prenent com a marc de referència el que tenim, que és el programa polític del Partit Popular, que és el votat per la majoria absoluta dels ciutadans de la nostra comunitat, sense oblidar, a pesar d'això, que la nostra postura és una aposta clara pel consens, un consens que ens permet arribar a acords per a contribuir a la formació d'una ciutadania democràtica i responsable.

És evident que l'educació no sols absorbix el 5,9% del PIB en la zona de l'Ocde ­l'Organització per a la Cooperació i el Desenrotllament Econòmic­ sinó que és un recurs essencial en la societat actual, basada en la informació i en el coneixement, per la qual cosa és necessari continuar invertint per a millorar la dotació educativa.

Per a fer front a la seua anàlisi, hem de buscar indicadors que ens permeten vore fins a on hem arribat i cap a on caminem.
El recent estudi de l'Ocde, *Panorama educatiu*, posa de manifest que els canvis en educació són lents i que els fruits són a llarg termini.
No obstant, alguns dels fruits de les nostres actuacions ja són visibles.

Per a l'inici d'este crus escolar s'han posat en funcionament 63 nous centres: 23 en infantil i primària i 40 en secundària.
Açò ha suposat 1.
180 unitats, que equivalen a 34.
790 llocs escolars.
És a dir, que hi ha 34.
790 alumnes que han estrenat instal·lacions en el present curs.
També s'ha produït un augment en el nombre de professors que atenen els nostres alumnes en un total de 1.
032 nous docents.

S'ha incrementat l'oferta de llocs escolars en tots els nivells educatius.
En este sentit, la demanda educativa de 3 a 6 anys ha sigut totalment atesa en els centres públics de la Comunitat Valenciana.
Per a este curs escolar s'oferixen un total de 108.
800 places en l'etapa d'Educació Infantil, segon cicle, sent la demanda d'inici de curs de 84.
884.
Continuarem treballant per a atendre les necessitats de les famílies amb fills de 0 a 3 anys, desenrotllant una atenció assistencial i educativa en col·laboració amb els ajuntaments i les entitats privades.
Destacar que esta actuació ha sigut un dels camps impulsats per la Loce, la Llei orgànica de qualitat educativa del Partit Popular, i que ha sigut un dels grans àmbits educatius oblidats per la Logse, la Llei orgànica general del sistema educatiu del Partit Socialista.

En Educació Primària s'estan desenrotllant iniciatives i projectes d'educació plurilingüe de manera experimental que, una vegada avaluats per l'Institut Valencià de l'Avaluació i Qualitat del Sistema Educatiu Valencià, es generalitzaran a tot el sistema.
Això implica no sols l'ensenyança de la llengua estrangera des de primer de Primària, contemplat en la Loce, sinó, a més, utilitzar la llengua estrangera per a aprendre els continguts d'altres disciplines.
Igualment convençuts dels beneficis que per als alumnes comporta l'aprenentatge precoç de les distintes llengües en la seua formació personal, ens trobem experimentant esta educació plurilingüe també en el segon cicle de l'educació infantil, la qual cosa també estava prevista en la Loce.

Les proves d'avaluació extraordinàries de setembre, també com a mesura de la Loce, aplicades durant el passat curs escolar, ha significat una oportunitat per a l'alumnat i per a la millora del procés d'ensenyança i aprenentatge.
Els alumnes mostren major interés per a la recuperació dels continguts i les matèries no adquirits durant el curs escolar, al mateix temps que les famílies i els mateixos alumnes tornen a valorar que amb el treball i l'esforç es poden aconseguir els objectius no aconseguits al juny.
La cultura de l'esforç torna a calar en el món educatiu després de 10 anys de promoció automàtica de la Logse.

Els resultats són clars: un de cada quatre alumnes avaluats al setembre ha millorat les seues actituds cap a l'estudi.
Açò s'ha manifestat clarament en l'últim curs de l'ESO, on un 13% més d'alumnes han obtingut el graduat en Educació Secundària Obligatòria passant a ser ja un 85% d'alumnes els que han obtingut títol, un títol que els permet l'accés a la vida activa o accedir a les múltiples opcions de les ensenyances postobligatòries.
Esta mateixa situació es dóna en primer d'ESO, permetent al 82% d'alumnes passar en les millors condicions a segon curs d'este nivell educatiu.

D'esta manera podem garantir als pares que els seus fills tenen totes les opcions per a poder adquirir els objectius educatius necessaris per a convertir-se en ciutadans de la nostra comunitat amb una formació de qualitat.
Perquè, senyores i senyors diputats, la qualitat educativa és la nostra meta.
La qualitat educativa és el nostre camí.
La qualitat educativa és, si les vostres senyories m'ho permeten, la nostra positiva obsessió.

Açò implica que tota la política educativa, totes les nostres accions i recursos es dirigisquen cap a l'èxit d'un sistema educatiu de qualitat.
Per això continuarem treballant en dos gran línies d'actuació que es complementen amb el que ja estem fent: aconseguir la qualitat global del sistema educatiu i millorar les condicions dels nostres docents, qüestions ambdós inextricablement relacionades.

Per a aconseguir la qualitat global del sistema educatiu estem desplegant una sèrie d'actuacions com són l'impuls de la xarxa de centres de qualitat.
La creació d'esta xarxa es genera per a dur a terme en els nostres centres educatius sistemes de gestió de qualitat.
Actualment, pertanyen a esta uns 80 centres amb diferents nivells d'ensenyança, estimulant-los a obtindre nivells de qualitat total.
La xarxa està fonamentant l'assessorament i la coordinació entre centres educatius, permetent impulsar programes de millora contínua de la qualitat del sistema educatiu.

Establir models de valoracions de la qualitat per a l'alumnat que cursa les ensenyances obligatòries i per a cada u dels elements integrants del sistema educatiu a través de models que es consensuen amb els agents educatius i es debaten en els òrgans pertinents, com és el cas del Consell Escolar de la Comunitat Valenciana.

Continuar incrementant les partides destinades a polítiques socials de beques i d'ajudes a l'estudi que permeten a qualsevol alumne desenrotllar tot el seu potencial com a persona i com a ciutadà.

Continuar millorant la formació professional que permeta obtindre millors cotes en els nivells d'excel·lència i qualificació que necessita el món laboral, així com *l'empleabilitat* dels nostres jóvens.

Impulsar que els instituts d'ensenyament secundari siguen centres autoritzats per a dur a terme les ensenyances de les escoles oficials d'idiomes.
I també continuarem treballant per a posar en funcionament les mesures del Pla d'actuació per a la qualitat del sistema educatiu, el Paqse 2003-2007.

Es fa necessari trobar espais de reflexió per a afrontar la nova realitat escolar com, per exemple, el fet migratori.
Amb les aportacions de la ciència pedagògica, de l'experiència docent, amb la implicació dels diferents agents del món educatiu i, inclús, incorporant les experiències d'altres societats que han viscut situacions semblants amb anterioritat, volem articular i liderar, si fóra possible, estratègies d'aprenentatge en contextos socials d'interculturalitat.

Amb esta finalitat i com un element més d'este procés de reflexió oberta, plural, participativa i democràtica, s'ha organitzat el primer Congrés Internacional d'Educació i Immigració a València, del 25 al 27 de novembre.

En este mateix sentit exigirem al govern socialista de l'Estat que s'adopten, al si del Consell de Política Fiscal i Financera, les mesures econòmiques adients per tal d'ajudar al finançament de la despesa addicional i extraordinària que suposa l'alumnat immigrant en el nostre sistema educatiu.

Els centres són un espai privilegiat per a la integració i la convivència democràtica.
Per això s'està desenrotllant el projecte d'un observatori per a la prevenció dels conflictes convivencials en el medi escolar.
La convivència i la integració al si del sistema educatiu valencià són per a este govern i este conseller, un objectiu prioritari, i posarem tots els mitjans per a aconseguir esta meta obrint els pertinents processos de reflexió i debat amb tots els agents del sistema educatiu.

Però la qualitat educativa, senyories, passa per l'estabilitat i la millora de les condicions laborals dels docents.
I per això, cal homogeneïtzar les condicions laborals de tot el professorat que treballa en els centres sostinguts amb fons públic.
Cal revisar els acords ja existents que permeten millorar la provisió dels llocs docents i de les condicions dels interins.
I cal incrementar el professorat amb una aposta decidida per l'ocupació pública i de qualitat.
I així s'oferiran 6.
000 nous llocs de funcionaris docents a través d'oposicions al llarg d'esta legislatura, amb un total de 8.
000 places en el conjunt de tota la legislatura i comptant que enguany s'han oferit un total de 2.
000 places de nous professors.

Cal establir mesures que prestigien la labor educativa i social que realitzen els nostres docents.
Per això, senyories, amb un procés constant de diàleg, participació i consens amb tots els agents implicats en l'educació aconseguirem els acords necessaris orientats cap a la consecució d'este objectiu.

És la meua voluntat manifesta des del primer moment que he pres possessió del càrrec, mantindre una col·laboració continuada amb tots els agents educatius i socials que abaste temes d'actualitat com són, per exemple, la revisió del decret d'admissió d'alumnes per a actualitzar-lo al nou context i a les necessitats que planteja la societat de la Comunitat Valenciana en estos començaments del segle XXI.

La participació i diàleg amb tots per a dissenyar el marc necessari per a atendre l'escolarització de xiquets i xiquetes menors de tres anys donant resposta a les noves demandes socials i impulsant la conciliació de la vida laboral i familiar.

L'establiment de les vies necessàries per a arreplegar les propostes i els suggeriments que la comunitat educativa de la comunitat pot i ha d'aportar al govern de la nació en el procés, quan este s'encete, de debat de la nova llei que, segons diuen, substituirà la Loce.

I tot això, com no pot ser d'una altra manera, comptant sempre amb el màxim òrgan de participació que és el Consell Escolar Valencià.

Una altra de les qüestions nuclears de la nostra política educativa és la innovació tecnològica, i per això, u dels principals projectes d'esta legislatura és l'accés gratuït dels escolars a les noves tecnologies.
Per això s'ha creat el projecte Lliurex, basat en el *software* lliure que permet el fàcil i gratuït accés en els centres docents a tot tipus de *software* i servix com a instrument d'impuls de l'ús del valencià en l'àmbit de les noves tecnologies, en ser el primer sistema operatiu disponible íntegrament en valencià.

Així mateix, estem elaborant un pla de formació en *software* lliure amb l'objectiu que a finals de l'any 2005, en la totalitat dels centres docents dependents d'esta conselleria existisca personal qualificat per a la implantació del sistema operatiu lliure i gratuït denominat Linux que, com vostés saben, es tracta d'un sistema operatiu creat per Linux Torvalds, un jove universitari finlandés que l'any 1991 va fer publicar el codi del seu sistema operatiu a través d'Internet, oferint-lo de forma lliure i gratuïta a tota la comunitat científica i universitària.

Es preveu una inversió per als pròxims dos anys d'un pressupost superior als 15 milions d'euros per a l'equipament informàtic en els centres docents, el que suposarà aproximadament una dotació de 25.
000 ordinadors.

S'ha iniciat el desplegament de la banda ampla per a tots els centres docents de la conselleria.
S'ha iniciat la distribució de correu electrònic per a tot el personal docent de la conselleria, el qual afectarà a unes 53.
000 persones.
S'ha iniciat la instal·lació d'un portal *web* per a l'allotjament i la distribució de *software* lliure educatiu per Internet.
En definitiva, senyories, estem escometent les actuacions necessàries perquè la Comunitat Valenciana siga, com ha dit el nostre president, Francesc Camps, pionera en la difusió de noves tecnologies en les aules.

En matèria d'arxius, entre una altra sèrie d'actuacions, destacaré que la llei d'arxius està en tramitació i pendent de sotmetre el seu avantprojecte a l'aprovació del Ple del Consell, i assenyalaré que també està en tramitació el reglament de la Junta de Valoració de Documents Administratiu.

Quant a cultura i patrimoni, el govern del Partit Popular de la Comunitat Valenciana aposta per una cultura integradora, participativa, lliure i plural.
Estos nou anys de govern han sigut de realitats i compromisos complits, que a través d'un gran esforç humà i econòmic han fet que la cultura de la Comunitat Valenciana tinga una realitat extraordinària i unes expectatives de futur prometedores.

Este conseller, en el marc del programa del seu govern, es compromet a continuar treballant per la cultura, per la defensa, recuperació i conservació del nostre patrimoni material i immaterial, executant les actuacions ja iniciades pel meu antecessor i escometent aquelles que la realitat social puga exigir en un moment determinat.

Estem desenrotllant una política cultural que vertebre en el nostre territori totes les manifestacions artístiques per mitjà de la promoció d'infraestructures culturals als nostres municipis.
Podria posar molts exemples.
Citaré el Teatre Calderó d'Alcoi; citaré també la pròxima inauguració del Teatre Arniches d'Alacant, o la consolidació i progressió de l'oferta cultural de Castelló Cultural.
També, la destacada actuació en aquells municipis amb menys habitants pertanyents a les comarques d'interior en què també s'actuarà per mitjà de la posada en valor dels béns rellevants del patrimoni cultural, com un impuls específic per a creixement d'estos.
En este ordre, destacaré, per exemple, la candidatura presentada com a patrimoni de la humanitat davant de la Unesco de les ignites de dinosaures ­la màquina traductora l'havia traduït com "enceses" de dinosaures, per allò de la ignició, però no són enceses; les enceses tampoc són de les gaiates, són les ignites de dinosaures.

Continuarem amb la política iniciada en els últims anys de desenrotllament de grans infraestructures culturals amb actuacions tan importants com la creació del Museu del segle XIX, l'ampliació del Museu de les Belles Arts, amb una obra singular com és la integració del pati de l'ambaixador Vich, i la reivindicació davant del ministeri de les obres de la cinquena fase de l'esmentat museu.
I, així mateix, continuarem amb l'ampliació de l'Ivam.

Este creixement i transformació de la política cultural produït als darrers anys comporta l'exigència d'un enriquiment del panorama legislatiu i, per això, són diversos els projectes de llei de contingut cultural i patrimonial en divers estadi de tramitació, com la llei de modificació de la Llei de patrimoni cultural valencià, que es troba ja ací a la cambra; la Llei del Misteri d'Elx, que ha passat pel Consell i ha estat remesa al Consell Jurídic Consultiu; la Llei de les Arts Escèniques; la Llei de creació de l'Institut d'Art Clàssic Valencià; la Llei de la Valldigna, i la Llei de la Propietat Intel·lectual.

En matèria de defensa, recuperació i conservació del nostre patrimoni cultural, juntament amb l'execució i desenrotllament dels plans actualment en marxa, com el de castells, de catedrals, de l'aigua, d'arqueologia industrial.
.
.
realitzarem noves actuacions, com és la creació de parcs culturals i la presentació de la candidatura del Tribunal de les Aigües com a patrimoni també de la humanitat.

Es continuarà al llarg d'esta legislatura amb l'exposició de "La llum de les imatges" per diferents localitats de la nostra comunitat.
L'any que ve a Sant Mateu i, posteriorment, al 2006 a Alacant, i al 2007 a Xàtiva.
Amb això consolidarem el procés de restauració contínua i de recuperació del nostre patrimoni en tota la comunitat.

Un altre dels nostres projectes en esta legislatura és la creació de la Fundació Renaixença que s'encarregarà de la recuperació, conservació i difusió del nostre patrimoni cultural immaterial.

Una manifestació cultural exemplar i que representa una de les nostres senyes d'identitat és la música, la música.
I per això està prevista la subscripció d'un gran acord marc entre la Generalitat Valenciana i la Federació de Societats Musicals de la Comunitat Valenciana en el qual es contemplaran totes les relacions de la Generalitat amb les nostres bandes de música a fi de promocionar i fomentar les nostres societats musicals.

El teatre i la dansa estan aconseguint a la comunitat el major desenrotllament artístic gràcies a l'impuls que des de la Generalitat estem donant a totes les arts escèniques.
Continuarem creixent a tota la comunitat, articulant una programació sòlida i coherent que permeta als ciutadans disfrutar de les millor manifestacions artístiques, especialment aquelles autòctones, és a dir, arrelades a la nostra pròpia cultura i identitat.

El sector audiovisual i cinematogràfic continuarà comptant amb iniciatives que responguen a la necessitat dels professionals del ram amb activitats i projectes que permeten desenrotllar les seues iniciatives.

Una de les principals senyes d'identitat dels valencians és la llengua valenciana, i per això el Govern Valencià té com a objectiu prioritari atenir-se a allò que establix la Constitució Espanyola i l'Estatut d'Autonomia, a realitzar totes les actuacions necessàries per a la seua defensa i recuperació en tots els àmbits socials.
Són múltiples les actuacions que reflectixen l'acompliment d'este objectiu, entre les quals destacaré les següents:

Un nou impuls en esta legislatura a l'ús del valencià en les administracions públiques, mitjançant l'oferta de cursos de formació en valencià per al personal de servici de les administracions, a través de cursos presencials o d'internet.

Hem presentat la tercera versió del traductor de castellà al valencià, el Salt 3.
0, amb la novetat que traduïx en el dos sentits, del valencià al castellà i viceversa, i del qual se van a distribuir més de 140.
000 còpies entre ajuntaments, agents socials com cambres de comerç, diversos col·legis professionals, etcètera, i tot això sense oblidar que qualsevol persona pot obtindre'l a través de la pàgina web de la conselleria.

Des d'esta conselleria continuarem amb les campanyes de promoció del valencià, realitzant accions positives per a la normalització d'este en empreses privades, comerços o indústries, col·laborant amb les universitats valencianes, les associacions, els col·legis professionals i tots aquells que tinguen clara voluntat de promocionar l'ús del valencià.

Un significatiu exemple d'això són els acords singulars amb el Col·legi de Notaris i el Col·legi de Registradors de la Propietat de la Comunitat Valenciana, per a oferir els seus servicis en valencià.
És un moment històric el que els fedataris públics utilitzen en les seues actuacions el valencià.

Un altre exemple singular és la incorporació del valencià en el món de l'hostaleria a través de la Federació d'Empreses d'Hostaleria, amb campanyes que arriben a milers d'establiments per a oferir els seus servicis en valencià.

Així mateix destaque que s'estan adaptant els nivells objectius i continguts de les titulacions de valencià al marc comú europeu de referència del Consell d'Europa per a l'aprenentatge i avaluació de les llengües, perquè d'esta forma el valencià estiga en igualtat amb la resta de llengües europees en els nivells que s'exigixen per a les titulacions.

Senyories, hui la promoció del valencià és una realitat, i les accions dutes a terme en els últims anys pels governs del Partit Popular ens porten a una recuperació de l'ús de la nostra llengua en tots els àmbits de la societat.
I un exemple de la nostra aposta per la llengua valenciana és la defensa davant de la Unió Europea, junt al ministre socialista senyor Moratinos, que la llengua valenciana siga una a què es traduïxca la Constitució Europea, cosa que ens congratula extraordinàriament.

En matèria de llibre i biblioteques continuarem amb les actuacions iniciades en esta legislatura, i així des de la Biblioteca Valenciana de Sant Miquel dels Reis ­obra emblemàtica, no s'oblide, dels governs del Partit Popular­, es continuarà amb la compra de llibres, exposicions i publicacions, havent-se creat un consell assessor de publicacions amb la funció d'organitzar les col·leccions i valorar els originals que s'envien per a establir uns criteris de qualitat.

Entre altres actuacions, hem posat en marxa la col·lecció de divulgació literària Fer Via, amb Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana, i continuarem adoptant les mesures pertinents perquè el funcionament de la Biblioteca Valenciana Digital continue creixent tant des del punt de vista dels seus accessos com dels usuaris.

Es continuarà amb els plans de foment de la lectura, amb la campanya d'animació i iniciació a la lectura, destacant que al llarg del curs 2003 i 2004 han passat per la Biblioteca Valenciana més de 15.
000 alumnes de secundària i batxiller, amb les ajudes i subvencions al sector del llibre i les ajudes a la promoció d'escriptors i institucions culturals.

En l'actualitat s'està treballant en l'elaboració d'un decret de creació de biblioteques i agències de lectura públiques a la Comunitat Valenciana.
Estem confeccionant el mapa dinàmic de biblioteques, que permetrà en temps real i *on line* consultar paràmetres bàsics del sistema bibliotecari valencià: centres, usuaris, préstecs, servicis que es presten, etcètera.

I per a l'any que ve està prevista la realització del primer màster en gestió de biblioteques, arxius i centres de documentació, que té com a objectiu la formació integral dels professionals de la informació valencians, així com un programa de suport a les biblioteques escolars, per mitjà de la creació d'una línia de beques dirigides a la gestió de biblioteques en instituts, on en l'actualitat s'estan impartint el mòdul de formació professional 3 en arxivística, biblioteconomia i documentació.

Un dels compromisos més potents d'este govern del Partit Popular és, sense dubte, amb l'esport com a element essencial en la formació integral de les persones, i per això, de conformitat amb el nostre programa electoral, estem dedicant un notable esforç perquè els ciutadans de la nostra comunitat puguen gaudir d'un esport pròxim, de qualitat, accessible a tots i identificat amb les nostres modalitats esportives autòctones.
Les principals actuacions durant esta legislatura són les següents:

La creació d'una nova Llei de l'esport que reculla les transformacions produïdes en els últims anys i la Llei de creació del Consell Valencià de l'Esport, la tramitació de la qual està molt avançada i que jo espere presentar-la davant d'esta cambra abans que finalitze este període de sessions.

Suport a l'esport base, promocionant des de l'edat escolar la pràctica habitual de l'esport per mitjà de l'organització dels Jocs Esportius de la Comunitat Valenciana.
La campanya d'activitats nàutiques denominada *A la Mar*, dirigida a tot tipus d'alumnes majors de nou anys.

Suport universitari, destacant que, fruit de la bona coordinació i col·laboració entre esta conselleria i les universitats valencianes, s'ha consolidat la Lliga Autonòmica de l'Esport Universitari.

Suport a l'esport d'elit, per mitjà de la creació dels plans d'especialització esportiva, que afavorixen la formació integral de l'esportista, permetent compaginar adequadament la formació acadèmica i l'activitat esportiva d'alt nivell, i per mitjà dels desenrotllament dels programes de tecnificació esportiva, del qual es beneficien més de 500 esportistes d'elit de la Comunitat Valenciana.

Suport també a l'associacionisme esportiu per mitjà del recolzament a les federacions esportives, així com als programes d'investigació i formació de l'esport.

Creació de les infraestructures esportives adequades i suficients, i per a això és destacable l'esforç inversor realitzat pel Govern Valencià, que en col·laboració amb les administracions locals i les diputacions provincials d'Alacant, Castelló i València, que s'arreplega en el segon Pla d'infraestructures esportives, 2001-2007, suposa una inversió de la Generalitat Valenciana que quasi és de 24 milions d'euros, en este moment trobant-se en execució.

En este àmbit de les infraestructures cal destacar els projectes del Govern Valencià de la creació d'una xarxa de centres d'activitats nàutiques, inclosa en el Pla d'infraestructures escolars CreaEscola, de la Generalitat Valenciana, amb un pressupost de 18 milions d'euros, i d'una xarxa de centres de tecnificació esportiva, amb l'objectiu de donar un fort impuls a l'esport d'alt nivell valencià, inclòs en el Pla d'infraestructures escolars CreaEscola també, amb un pressupost de 24 milions d'euros.
En l'actualitat està en fase de redacció el projecte base.

La construcció de la Ciutat de la Pilota Valenciana en la localitat de Moncada, en defensa del nostre esport autòcton, i amb un pressupost d'11 milions d'euros, que com vostés saben, està en execució, estant prevista la seua posada en funcionament l'any 2007.

El suport al circuit de la Comunitat Valenciana Ricardo Tormo, que és un altre dels grans èxits dels governs del Partit Popular, i que continuarà desplegant satisfactòriament les seues activitats en defensa i promoció del motociclisme i automobilisme, i aquelles altres activitats que li permeten ser una alternativa d'oci dels habitants de tota la comunitat i obtindre una major rendibilitat tan social com econòmica.

Senyories, si hi ha un esdeveniment en matèria esportiva que mereix ser destacat per les seues importants repercussions internacionals, mediàtiques i econòmiques per a la Comunitat Valenciana és la Copa de l'Amèrica, i encara que els aspectes relacionats amb esta s'executen a través del consorci creat per a açò pel Govern Valencià, des de la Conselleria de Cultura, Educació i Esport es realitzen actuacions de promoció directa de l'esdeveniment, tal com la creació d'una xarxa de centres d'activitats nàutiques o la creació del programa Aula Nàutica 2007, dirigit als jóvens escolars perquè coneguen els detalls d'esta competició.

Per a finalitzar i en resum, senyories, per a este govern de què m'honre en formar part, l'educació és una prioritat absoluta, i estem absolutament abocats a aconseguir els nivells de qualitat que els nostres xiquets i jóvens requerixen i mereixen.
La cultura, en tant que forma part de la dotació inexcusable per a la realització personal, és també objecte prioritari de l'acció del Govern, i l'esport, que participa dels dos aspectes, l'educatiu i el cultural, mereix també tota la nostra atenció.

Estos tres camps són tan importants perquè tots fem un esforç de convergència perquè siguem capaços d'apartar-nos d'allò que ens pot separar i aproximar-nos o apropar-nos a un nucli central de consens.
En este sentit, és manifest que sempre estaré disposat al diàleg amb tots els grups polítics, amb totes les forces polítiques i els agents socials i del món educatiu, per a aconseguir l'objectiu final a què l'educació, la cultura i l'esport deuen de servir: assolir una societat justa, harmoniosa, equilibrada i inclús, si em permeten ses senyories la utopia, una societat més feliç.

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments)*

*(Ocupa la presidència el president, senyor Julio de España Moya)*

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, honorable señor conseller.

Tiene la palabra, para fijar posiciones, preguntas o hacer observaciones, en representación del Grupo Socialista, la diputada ilustrísima señora Noguera.

 

**La senyora Noguera Montagud:**

 

Buenas tardes.

Señor conseller.
Usted será nuevo en el área, pero efectivamente no es nuevo, y así lo ha podido demostrar, ni en este gobierno ni tampoco en el anterior, que era el portavoz de su grupo, que defendía y, lógicamente, jaleaba las decisiones que se tomaban.
Y efectivamente se ha visto en la línea que usted ha venido manteniendo.
Yo creo que además de embargarle la responsabilidad del área lo que espero también es que la asuma, que asuma la responsabilidad del área que tiene, porque para eso son un partido tan bien avenido, aunque usted no está justamente ahí víctima del fruto del amor sino más bien de la crisis que ha vivido su partido.

Hombre, yo, la verdad es que le diría: tenía mucho interés en esta comparecencia para saber, efectivamente, el conseller Font de Mora si iba a llevar y a asumir una gestión de claros y oscuros y, desde luego, intentar amputar todo lo que ha sido la ineficacia, el desgobierno y el despilfarro que se ha vivido en esa conselleria, o si iba a tomar otra línea.
Y efectivamente, ya me ha dicho usted qué línea va a tomar.
Va tomar la misma línea de continuidad, de prometer, prometer, probablemente no cumplir y a lo mejor intentar huir lo antes posible.
Porque es verdad lo que usted decía: claro que ha habido inestabilidad e interinidad, como que todo el mundo que se sube aquí de los consellers del PP dicen lo que usted ha dicho: "apasionante y trascendente tarea la que tengo por delante".
Caray, pues más del curso escolar no aguanta casi ninguno, ¿eh?
Entonces espero que aparte de apasionante y trascendente aguante usted un poquito más que sus antecesores.

Y le digo: yo he ido siguiendo su intervención por el *Diario de Sesiones* y la transcripción del anterior conseller, exactamente lo mismo, lo mismo lo mismo.
Estamos en el mismo punto de partida.
Sí, con todos los cumplimientos que usted me ha dicho que va a llevar delante de todas las leyes que ha enumerado y de todos los compromisos que tenían, desde el Tribunal de las Aguas al Consejo Superior de Deportes, al Museo del Motor, al Instituto Valenciano de Artes Clásicas, a la Ley de artes escénicas.
.
.
un largo etcétera ha mencionado usted, que era lo mismo que se mencionó hace un año.
Estamos en el mismo punto de partida de hace un año.
Yo podría coger su intervención con un clip y sellarle la otra, y tendría lo mismo.
La única diferencia que yo he visto, que usted ha hecho además pública en los medios de comunicación, es una alusión muy directa, que dijo: "yo no voy a ser el conseller de la sonrisa y la cara amable".
Bueno, pues va a ser el conseller del rigor mortis de la conselleria.
Pero bueno, aparte de eso, dígame si para esto había que haber cambiado de conseller.
Porque, claro, una gestión tan brillante, tan brillante como la que usted ha definido, pues me ha dicho exactamente lo mismo lo mismo que dijo el conseller anterior hace un año.
Estamos en el mismo punto de partido.
Muy bajito se pone usted el listón en un año que ha sido absolutamente ineficaz y estéril.

Mire, a mí lo que me gustaría, aparte de toda su comparecencia, es que me contestara a tres cuestiones.
¿Cómo va a dar respuesta realmente a las necesidades y problemas educativos que tienen los valencianos, problemas que son crónicos y estructurales ya y que hemos aprendido a convivir y a sufrir con ellos año tras año?
¿Cómo va a solucionar, en segundo lugar, la ineficacia de la gestión a la cual está usted al frente ahora?
Y ¿qué política de nombramientos y ceses y de control del gasto público y del despilfarro va a hacer?

Lo que me gustaría es tener verdad, eficiencia y transparencia, frente a mentira, desgobierno y despilfarro.
*(Aplaudiments)* Le digo la primera: calidad educativa.
Habla usted de calidad educativa.
Todos los que suben dicen: "calidad educativa".
La obsesión es la calidad educativa.
Será combatir la calidad educativa, porque hay barracones crónicos de colegios que aún están sin proyecto y sin suelo cinco o seis años después, de una educación especial que está deteriorada, con instalaciones que faltan, plazas masificadas, adonde también llegan los barracones.

¿Cómo va a garantizar usted la escolarización del alumno inmigrante con plenas garantías y una distribución justa entre colegios públicos y concertados, cuando han votado en contra de cambiar y modificar la normativa de admisión de alumnos?
¿Qué espera?
¿Que el Congreso le diga exactamente lo que todo el mundo le está diciendo y ustedes no quieren oír?
¿Masificación de aulas y subidas de ratio también en infantil, sin tener personal de apoyo ni recursos, significa calidad educativa?
¿Ayuda al profesorado es compatible con politización de la inspección o con los nombramientos de los directores nombrados por conselleria?
Cuando usted me habla de dotar de recursos económicos, se refiere a la asfixia económica que viven los centros pagando mal y tarde y con una perdida del poder adquisitivo del 30%?
Vuélvalo a leer hoy mismo en los medios de comunicación.

Dice que continúan incrementando becas.
Claro, porque ustedes se niegan a debates, como la gratuidad de libros de texto, porque eso le toca ahora a Madrid.
Es que ahora le toca a Madrid.
Todo lo que nos les gusta, aunque tengan ustedes competencia, le toca a Madrid.
Y están orgullosísimos, como dijo el señor Camps, de que el 11% de los alumnos tienen beca.
El 11%.
Un 89 todavía no tienen esa gratuidad en libros de texto.

Y la verdad es que el presidente Camps para mí no es buen maestro del librillo, que dice usted, cuando habla de que vamos a ser pioneros en nuevas tecnologías.
¿Quién?
¿Justamente el maestro de estar nada más que año y medio al frente de cada uno de los puestos públicos que está?
¿Y el que dio dos promesas, el Infocole ­y más vale que no lo recordemos­ o los convenios con los ayuntamientos, que todavía quedan muchísimos colegios por hacer y los ayuntamientos están asfixiados viendo cómo pagan ustedes, ya no ni el capital sino los intereses?
Ese fue el inventor justamente cuando era conseller.

La formación de adultos.
Nos hemos quedado en el furgón de cola de la alfabetización a nivel nacional.
Y tendría también que explicar por qué después de haber insistido tan demagógicamente en que el mapa escolar estaba acabado, tienen que acabar reconociendo en su último informe de julio que tan solo hay un 40% de centros terminados, con un sobrecoste de un 70%.
Dígame tan solo: ¿cómo es posible que aquí construyamos tan lento, nos cueste tanto tiempo y además valgan tres veces más?
Yo tiemblo, tiemblo, señor conseller, cuando me dice: "Nunca se ha invertido tanto dinero en educación".
Sí, claro, si entra y sale y no se sabe ni cómo.
No hay manera de tener una cuenta clara de lo que está pasando en los colegios educativos.
¿Nunca se ha invertido tanto?
No sé si es que nunca se ha invertido o nunca se ha malgastado tanto, sería más bien el término a utilizar.

¿Cómo va a solucionar la ineficacia ­la segunda pregunta­ de su gestión?
Porque hemos pasado a la paralización más absoluta.
Y usted lo decía en su intervención, cuando ha enumerado todo, todo, todo, lo mismo que está pendiente del año pasado.
El único debate en cultura, por ejemplo, que se ha hecho en esta cámara, en este Parlamento, es la Ley de patrimonio, que además vendrá el próximo miércoles a la comisión.
Supongo que porque esa ley había más interés en modificarla por parte de alguna otra conselleria, como Territorio y Vivienda, que la de verdaderamente protegerla por parte de Patrimonio o de Cultura.
De lo demás, nada.
Y cuando nada se hace y no se invierte nada, el deterioro llega a todas partes.

¿Cuántos centros educativos no disponen aún de lo imprescindible, de gimnasio, de laboratorio, de bibliotecas.
.
.
?
Si me habla del deporte escolar, ¿sabe que todavía hay muchos niños que hacen deporte en función de la climatología?
Estúdielo.
Los conservatorios superiores de música, con instalaciones precarias y tercermundistas.
No hay proyectos para escuelas oficiales de idiomas, ni siquiera la de Valencia.
Se recortan las subvenciones año tras año para las federaciones deportivas.
Y los talentos deportivos y las jóvenes promesas que usted habla, ¿sabe que triunfan y tienen éxito gracias a la economía y al sacrificio familiar?
Desde luego, no gracias al beneplácito de la conselleria.

Y entrénese un poquito más como conseller, entrénese y estrénese, y métase en alguna polémica.
¿Va a apoyar económica y definitivamente la pasarela del Carmen, usted o su gobierno?
¿El museo San Pío V, aparte de pedir la quinta ampliación, a quién le van a reclamar ustedes todas las goteras y desperfectos de la cuarta, que fue el gobierno del Partido Popular quien la hizo?
¿La ampliación del Ivam cuál va a ser?
Porque yo ando mareada.
¿Les gustan o no les gustan las ampliaciones del Ivam que tienen entre manos?
Me habla de la Copa del América.
Pero ¿tiene ya proyecto cultural?
¿Y dinero?
¿Ya lo han puesto?
¿La protección del patrimonio que tanto quieren es el abandono que está sufriendo, por ejemplo, la población de Jérica, con dos monumentos nacionales?
¿El CreaEscola es un mapa encubierto de construcciones escolares privadas?
Porque ¿quién las va a pagar?
¿O esa llamada que usted hace a los constructores es justamente para que financien lo que ustedes no quieren financiar?
Yo lo del Pacse lo he oído tan de pasada como lo oí en la anterior comparecencia.
Aún no sé qué es.
Aún no sé qué es el Pacse, ni cuánto dinero tiene, ni qué calendarios, ni qué proyectos.
Solamente sé que sirve para que ustedes suban a las tribunas a lucir de planes que no existen.

Tercera cuestión, y la última.
¿Qué política de nombramientos, ceses y de control del despilfarro llevan?
Porque para no pasar nada en su gobierno, que no pasa nada, la verdad es que este año ha sido de huracán, ¿eh?
, porque ha saltado por los aires todo el equipo de cultura sin ninguna explicación.
Se han sustituido a todos los delegados territoriales de educación que eran afines al sector de Zaplana.
Se ha cesado al equipo del Circuito del Motor, porque ha sido un gran éxito; como ha sido un gran éxito, se ha cesado al equipo directivo del Circuito del Motor.
Se tira al director financiero de Ciegsa, yo no sé si porque era mal gestor o porque era muy espabilado.
Pero llega la Conselleria de Bienestar Social, que es la encargada de hacer las obras de caridad, y lo contrata como voluntario, porque ya veremos.
.
.
Y ponen ustedes la mano en el fuego en un comparecencia diciendo "que el gerente de Ciegsa, el mejor hombre que tenemos".
Pero le ponen inmediatamente un comisario político asesor de Presidencia para que supervise lo que hace, no solo para eso, sino que no lo pueden destituir por ser marido de quien es o porque tiene un contrato blindado.
Destitu-ciones que, además, son carísimas, porque todos encuentran acomodo luego en el erario público.

Y me gustaría preguntarle también los pozos sin fondos de toda su conselleria: Ciudad de las Artes y las Ciencias, con su sobrecoste de un 179%; Ciudad de la Luz, con una deuda triple a la del 2002; Ciegsa, que ya la sabe usted y se la he mencionado; Bienal, un desaguisado que no sé bien dónde nos va a catapultar; el Consorcio, que para estar más muerto que vivo, ¡caray!
, en estos momentos el presupuesto.
.
.
las deudas, las deudas cuadruplican lo que es el presupuesto inicial ­supongo que usted lo sabe y le habrán informado.
¿De verdad creen que no hace falta una comisión de investigación?
Yo entiendo que ustedes no la quieran.
Claro que lo entiendo, y entiendo que se atrincheren y se resistan a dar cualquier papel, y cuando algún compañero mío lo pide, como el diputado Camarasa, le digan: "información confidencial".
¡Claro que lo entiendo!

Mire, para terminar, solamente tres reflexiones de cada una de sus áreas.
Después de diez años del Partido Popular gobernando, ustedes han dualizado el sistema educativo valenciano expulsando a los ciudadanos de la escuela pública.
La pregunta hoy sería: ¿cuántos padres llevaban a sus hijos a la escuela pública hace diez años y cuántos los llevan ahora?
Y esa es la herencia y gestión que ustedes dejan, y que además lo hacen con la fina perversión de quien ha buscado ideológicamente ese objetivo.
Cultura, ustedes la han convertido en la frivolidad electoralista para ir de foto en foto y para ocultar además, detrás de proyectos realmente inexistentes, despilfarros imposibles de justificar.
Han matado la ilusión del mecenazgo público.
Y me habla usted del deporte, que sigue siendo la maría de la educación y la formación de los jóvenes en su gobierno.
El único deporte que a ustedes les anima es el vitoreo de aquel en el que se mueven los negocios.

Mucha suerte, señor conseller, yo se la deseo.
*(Aplaudiments)*

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señora Noguera.

¿La respuesta, señor conseller, conjunta o.
.
.
?
Muy bien.

Tiene la palabra, en representación del Gupo Entesa, el señor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyors diputats, senyores diputades.

Senyor conseller, benvingut a esta àrea de treball.
Jo no li puc desitjar que li isquen bé totes les coses que vosté pretén perquè la distància ideològica entre vosté i jo és molt gran, i jo pense que no pretén el mateix que jo.

Però sí que m'agradaria, i de fet treballem sempre pel mateix, que al final del seu mandat com a conseller, l'educació, la cultura i l'esport foren més accessibles per a tots els ciutadans, els donaren més qualitat de vida i foren més servei públic.

Jo, de totes formes, senyor conseller, quan li he sentit el discurs, llegit amb tant d'entusiasme i tant ànim, li dic que no hi hauria prou amb això, perquè jo aprecie que vosté diu: "Continuaré la tasca que ha fet l'anterior conseller".
Jo pense que això no és un bon principi, perquè vosté sembla ser que pensa recolzar-se, que pensa dur avant això que es diu el Pacse.

Mire, el Pacse, que el seu nom diu Pacte per Accions de Qualitat en el Sistema Educatiu, el primer que no és és un pacte.
El pacte no es va pactar amb ningú.
Ningú ha pogut fer cap tipus d'aportació a eixe document.
I de fet, inclús quan el senyor conseller anterior diu que el Consell Escolar Valencià el va aprovar, això no és cert.
El consell valencià va aprovar un dictamen, un document que dia quines coses del Pacse no li agradaven.
En cap moment eixe document ha sigut aprovat en el Consell Escolar Valencià.

Per tant, hem de començar que no és un pacte, que no és una cosa que estiga acordada per la comunitat educativa.
Que, a més, senyor conseller, li he de dir que un pacte, com vosté planteja, en base al programa del PP, no és un pacte raonable, no és un bon punt de partida.
El programa del Partit Popular no és un document que tinga cap aportació ni cap vot favorable des de la nostra part.
Per tant, si vosté s'encabota que l'únic estable que hi ha hui en dia en l'educació en el País Valencià és el programa del Partit Popular, nosaltres lamentem dir-li que no compartim eixa opinió i, a més, considerem que està vosté molt equivocat.

Senyor conseller, vosté fa ­li toca això­ una visió molt idíl·lica de la situació.
Nosaltres el que li podem dir és que actualment el que hi ha és desconfiança del que el PP pot fer, perquè el Partit Popular ha fet durant este temps diverses coses que jo voldria dir-li.
Mire, en principi, ha agarrat la legalitat i l'ha estirat fins a límits insuportables.
Ha forçat la legalitat en tot el que correspon, tot el que respecta als concerts educatius.
Jo li faig una pregunta molt clara, senyor conseller.
Vosté està convençut que els centres que escolaritzen només a xiquets o només a xiquetes complixen la legalitat del decret d'admissió d'alumnes de la mateixa conselleria?
Vosté creu que es pot pagar diners públics a centres que estan cobrant recursos, estan cobrant diners als pares que porten allí als xiquets?
És una pregunta que li faig.
La inspecció té l'obligació legalment, la inspecció té l'obligació de conèixer eixes coses i, a més de conèixer-les, de retirar el concert quan es produïsquen.
S'estan produint, senyor conseller.
Tots ho sabem, és evident.
Els seus inspectors ho saben.
Què farà sobre això?

A més, hi ha hagut un intent, senyor conseller, molt greu de trencar uns principis que pot ser que foren tàcits o pot ser que foren explícits, però s'han intentat trencar.
L'equilibri, l'equilibri.
.
.
més que l'equilibri, la relació que hi havia entre l'escola pública i l'escola concertada, on la privada era subsidiària de la pública, s'ha intentat trencar.
S'ha intentat trencar l'aspecte, almenys, de no confessionalitat del que era l'escola, per mitjà d'una llei estatal evidentment.
Però s'han intentat trencar aspectes que eren fonamentals, i de molt de principi i de molta profunditat, que permetien estar d'acord amb un mínim possible.
Vostés el van intentar trencar.
Han trencat igual el pacte tàcit de la participació de la comunitat educativa.
Els directors, els centres, han d'estar amb els pares i amb l'alumnat implicats en el seu govern.
I això requerix consells escolars que realment puguen governar un centre, no només enterar-se o informar-se del que passa.

I, finalment, vostés, senyor conseller, han intentat modificacions unilaterals legals.
Han modificat els currículums sense encomanar-se a ningú, no han preguntat als especialistes, no han preguntat al professorats.
Han fet currículums ideològics, inclós el de valencià, llengua i cultura.
Currículums que responien a la seua concepció ideològica i que no responien ni al que científicament se sap ni a la pluralitat de les opinions que hi ha en el País Valencià.

Per tant, perquè hi haja un pacte real es requereix escoltar, cedir alguna cosa en les pròpies opinions, confrontar les opinions, debatre-les i arribar al final a un text on tot el món estiga més o menys d'acord, encara que s'ha hagut de cedir en part del que anàvem proposant, però no és un pacte una imposició, no és un pacte un document que ningú ha pogut aportar suggerències per a canviar-lo substancialment.

I això, eixa desconfiança que es dóna per eixe tipus de coses es dóna en un context difícil, senyor conseller.
Mire, la conselleria paralitzada, la conselleria cap s'atrevix a negociar res, tots estan pendents dels congressos del PP, del que vindrà, del que passarà.

Mire, a juliol es va obrir una mesa de negociació per a negociar els especialistes d'audició i llenguatge.
A finals de juliol es van traure unes places d'audició i llenguatge que anaven en contra del model vigent actualment en la conselleria.
Com es pot fer que una mesa de negociació estiga oberta i al mateix temps es canvie el model de funcionament d'uns determinats professionals?
Vosté, senyor conseller, ha parlat del que baixarà la interinitat, però no ha parlat del que ha pujat la interinitat des de 1995 fins ara, que ha sigut realment espectacular fins que es va firmar un pacte social amb els agents socials que venia a dir que cal rebaixar la interinitat.
Però fins ara tot ha sigut augmentar, senyor conseller.

Què està passant?
Les zones rurals, els llocs de difícil desenvolupament.
Eixos llocs no s'ocupen mai, perquè a vegades hi ha llocs de treball de mitja jornada, senyor conseller.
Un lloc de treball de mitja jornada en l'Alt Palància itinerant.
Qui va agarrar això, senyor conseller?
Per tant, els llocs d'interior, els centres rurals, estan encara més discriminats, el que encara fa que la població es vaja més.
Caldrà algun tipus d'actuació de la conselleria.

Hem parlat d'infrastructures, senyor conseller.
Jo opine el que va dir el meu portaveu en el debat de l'estat de la Comunitat, en el debat de política general.
Encara hi ha un terç de les edificacions sense fer, sense acabar; encara hi ha 23.
000 alumnes en barracons; encara hi ha 8.
000 alumnes en aules prefabricades que ja són cròniques.
I vostés es van passar sis anys sense fer res d'edificacions.
Només ara han començat a construir amb Ciegsa i és quan han trobat la via per a fer-lo opac.
És a dir, quan vostés han començat a construir no hi ha manera d'enterar-se de quina manera s'estan gastant els diners i jo pense que això és una qüestió molt greu.

Vosté ha parlat del recolzament i del suport a la immigració.
Vosté ha parlat de l'augment de les dificultats existents dins de l'aula.
Els immigrants, les xarxes educatives especials.
Mire, senyor conseller, per atendre als immigrants hi ha hui en dia una oficina d'atenció a l'immigrant per cada província.
Està en la delegació territorial de cadascuna de les províncies.
La treballadora social que hi ha en la de Castelló es va llevar d'un SPE, d'un servei psicopedagògic escolar i no es va tornar a restituir en l'SPE.
Això és el que està passant, senyor conseller, en atenció als immigrants, però tots els immigrants van a la pública no van a concertada.

Per tant, ni atenció a les dificultats, ni atenció a les necessitats de l'escola pública.
Però a més nosaltres considerem que han abandonat totalment al professorat, l'han abandonat en formació, no li han donat la formació implicadora que en algun temps es va donar al professorat.
Cada vegada la formació eixa està més lluny de les necessitats del propi professorat.
Simplement serveix per aconseguir punts, però no per a realment intervindre en els problemes que tenen.
Vostés desconeixen què són els programes d'intervenció en necessitats educatives especials i quan existeixen immigrants, programes es refereix que hi hagen uns objectius, que hi hagen uns recursos materials, a què hi hagen un recursos econòmics, que hi hagen uns recursos personals i que hi haja també un protocol d'actuació.

Això no existeix, senyor conseller.
I si anem als serveis d'orientació que existeixen en les escoles, li hem de dir que des de 1995 no ha entrat ni una persona a treballar en eixos serveis psicopedagògics escolars que no haja sigut per comissió de serveis.
No s'ha creat ni una, no ha entrat ni una sola plaça, no s'ha fet concurs perquè entrara ni una persona allí.
Així és com estem, senyor conseller.

Per tant, la situació de l'educació està en franca degradació.
Nosaltres pensem que estan patint-lo de manera molt greu els pares, ho esta patint de manera molt greu el professorat i ho està patint també l'alumnat.
I pensem que d'això és responsable la conselleria que no treballa en el que ha de treballar.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señor Cardona, cuando pueda vaya terminando.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

­Ara de seguida acabe.
­ .
.
.
que és en la qualitat de l'educació i sobretot l'educació pública.
Evidentment, el concepte de qualitat tampoc el voldran discutir, perquè si el discutirem a la millor arribarien a algun acord i podríem actuar de manera més eficaç.

Vull fer alguna referència al tema del valencià.
Senyor conseller.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señor Cardona, ha consumido ya su tiempo.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

.
.
.
usar el valencià és difícil, inclús fer el batxillerat en valencià, després d'haver fet l'ESO en valencià és molt difícil.
Per tant, de cap manera estem d'acord nosaltres que vostés estan potenciant el valencià i tampoc estem d'acord que quan nosaltres demanem que parle en valencià ens acusen de no sé quina cosa.
Nosaltres gastem una denominació estatutària que vosté no utilitza.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Cardona.

Tiene la palabra para fijar posiciones, preguntas, en representación del Grupo Popular, la ilustrísima señora doña Carmina Nácher.

 

**La senyora Nácher Pérez:**

Gràcies, senyor president.

En primer lloc, enhorabona, senyor conseller, pel seu nomenament.
I donar-li les gràcies per la seua petició voluntària per explicar-nos hui en esta compareixença la gestió prevista per la seu Conselleria d'Educació, Cultura i Esports.
Agrair-li també el compromís que vosté ací, davant de tots, vosté i el govern valencià davant les Corts Valencianes i davant la societat valenciana aposten pel futur, perquè pel futur per a nosaltres és eixa aposta pels xiquets i xiquetes de la Comunitat Valenciana.

En Educació el govern valencià dia a dia està demostrant que aposta pel continent i pel contingut, però sempre sense oblidar ser els mestres dels professors ni de l'alumnat.
I en el que es refereix al continent, la reforma, la millora i la construcció de nous centres educatius és constant, pese a qui li pese, perquè açò no és no treballar per a l'escola pública, a mi que m'ho expliquen.
Fer-se entre els nous i millorar els que hi ha d'infrastructures és treballar per l'escola pública?
Perquè jo crec, crec, i estic segura d'això, que tots els centres que estan fent-se són públics.

Clar, acusen d'infrastructures provisionals, però cal pensar: podem fer el que han fet algun govern fa dotze anys, dotze anys, quan van manar fa dotze anys ja saben què van fer, no res, no res.
Per tant, clar, no hi havien infrastructures provisionals.
Quan un no construix no poden haver infrastructures provisionals.
Eixa és la diferència.
I estem parlant de 1995, quan van deixar el govern de la Comunitat Valenciana i ja duia cinc anys la Logse en vigor.
No estem parlant que la Logse duia un any sinó que ja feia cinc anys que ja estava la Logse en vigor i no hi havia cap pla de fer-ne ningú més, eh?
El que van fer és poca cosa i complir l'expedient però justet, justet.
Però, mire, clar, jo ho comprenc.
Davant eixa ineficàcia, clar, el millor és criticar perquè no es note, perquè no es note sinó tenen les de pedrer.
Quan el millor seria presentar una proposta o bé callar, perquè se'ls hauria de caure la cara de vergonya.

Quan als continguts, a pesar que el govern estatal i la seua clara intenció, com està demostrant en este curs i en els cursos venidors d'anar endarrere en l'educació, la conselleria s'ha compromés ­perquè açò no els importa, sap, perquè com açò és un avanç açò no els importa­ la conselleria s'ha compromés per una educació plurilingüe.
Però açò per a què?
Açò per a què?
Ells ho diuen en el programa.
.
.
Però, bo, com el programa ja ho sabem el que estan dient.
Una cosa és el que es du en el programa electoral, perquè queda bonic, i l'altra cosa: per què cal complir el programa electoral?
En això es debaten.
Per a què complir el programa electoral?
Eixa és la diferència entre els governs del Partit Popular, que durant en campanya i després governant es comprometen amb els seus conciutadans, i la diferència d'altres governs que, bo, estem ahí i a deixar passar el temps.
Perquè, clar, cap aposta per l'educació.
No és que hagen paralitzar la Loce sinó és que encara no saben què volen fer.

I eixa aposta també per les noves tecnologies, enhorabona, senyor conseller, perquè nosaltres apostem perquè els xiquets, els joves, els qui avui estan estudiant estiguen al mateix nivell d'Europa.
Tristament hi ha governs que intenten paralitzar això.
Jo no sé ­i el que vaig a dir em pareix molt fort i no vull crear la sensació sobretot als pares i les mares del que vaig a dir­ però jo crec que volen que siguem una societat d'ignorants, això és el que volen, perquè així poden millor manipular.

*(Remors)* Sempre parla qui ha de callar.

 

**El senyor president:**

Por favor, señores diputados, respeten.
.
.

**La senyora Nácher Pérez:**

En educació infantil, enhorabona, senyor conseller, perquè estem en un pla de treball i a més en les línies que sempre nosaltres, el Partit i el govern del Partit Popular sempre hem dit.
I, mire, també paradoxes de la vida: resulta que ací s'ha debatut molt, s'ha exigit "porque ustedes no cumplen los ciclos de educación infantil, dónde están, no sé qué.
.
.
".
Mire, la Logse, que és la panacea, la gran llei de l'educació, la gran llei de l'educació, la que no calia tocar-la perquè la Logse estava tot.
.
.
Bo, ni tan sols feia una referència a l'educació infantil.
I, mire, sap quuina llei fa referència a l'educació infantil?
La Loce, la Llei orgànica de qualitat educativa.
Quina casualitat!
Eixa és la realitat social.
Per tant, jo continue dient que la realitat social no és la que no volen eixos governs que ja han passat ací, tenim una demostració clara del que han fet durant estos anys.

Quant al valencià ha quedat clar que en estos nou anys del govern del Partit Popular la defensa principal de les nostres senyes d'identitat ha sigut el valencià.
Així, en la seua promoció educativa i social, així com la seua defensa, tant en el terreny autòcton com fora del que és el territori de la comunitat.

En cultura, el govern ha fet una posta per una cultura integradora, participativa, lliure i plural.
No per una cultureta per a uns poquets sinó per una cultura lliure i plural i a més vertebradora, que arribe a tots.
No una cultura que siga per a uns quants i *cuantos más pocos mejor*.

 

**El senyor president:**

Señora Nácher, por favor, vaya acabando.

 

**La senyora Nácher Pérez:**

Gràcies.

Com he d'acabar, senyor conseller, el Grup Parlamentari Popular el té al seu costat per a recolzar estes polítiques que avui ens ha explicat.
Té tota la confiança nostra i li anime que continue treballant pel futur i per la pròpia Comunitat Valenciana.

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments)*

**El senyor president:**

Muchas gracias, señora Nácher.

Por favor, tiene la palabra para respuesta conjunta, el honorable señor conseller don Alejandro Font de Mora.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Esports:**

Muchas gracias, señor presidente.

Señorías.

En primer lugar muchas gracias a la señora Nácher, a la portavoz en materia de educación del Grupo Parlamentario Popular, por su valoración positiva de mi modesta intervención, que si tiene algo de mérito es efectivamente el recoger las actuaciones llevadas a cabo hasta ahora por los diferentes gobiernos del Partido Popular y concretamente en lo más reciente por mi predecesor.
Es obvio que una actuación como la mía en el día de hoy es una mera declaración de intenciones, pero, lógicamente también, esta declaración de intenciones está apoyada en una sólida trayectoria de gobierno como es la sólida trayectoria de gobierno del Partido Popular hasta ahora en nuestra Comunidad en materia educativa.
Por tanto, muchísimas gracias a la representante del grupo mayoritario de la Cámara.

Señora Noguera, confieso que al inicio de su intervención he sufrido un sobresalto, *(pausa)* porque ha dicho usted algo así como que no sabía si yo era víctima del amor, lo ha dicho, o víctima de la crisis.
Señora Noguera, a la edad que voy teniendo ambas cosas son casi lo mimo ¿verdad?
*(Rialles)*

Por otro lado, poco importa políticamente el análisis retrospectivo.
Las autopsias en política solo sirven para quienes ya no existen políticamente y, lógicamente, no es el caso que nos ocupa en el día de hoy ni en la tribuna de hoy.
Porque esta responsabilidad que tengo encomendada usted comprenderá que no puede ser tomada a la ligera; la educación, la cultura y el deporte, con todas sus connotaciones, tiene que ser necesariamente un estímulo positivo, en todo caso, incluso para la oposición.
Y yo estimo en lo que vale su intervención en tanto que entiendo que pretende a su vez estimular la acción de gobierno, mejorar la acción de gobierno, bien es verdad que por caminos tortuosos como ahora, me encargaré de intentar demostrar.

Ha hablado usted también de rigor mortis, sí ha hablado de rigor mortis.
No sé a qué se refería.
Rigor mortis seguramente debiera referirse al fenómeno que ocurrió antes de 1995 en materia educativa y que condujo a los resultados electorales de 1995, porque de otra manera no se puede entender.
Y de eso créame, señoría, sé un poco.
Lo que pasa es que si nos ponemos a ser ingenioso yo también podría serlo.
Y podría decir que en esos bancos a veces se produce un poco la cultura del semáforo, y de eso a lo mejor entiende un poco la señora Noguera, que es querer ser muy rojo para no ponerse amarillo por estar muy verde.
*(Remors)* Eso también podría entenderse así.
Porque, lógicamente, el ingenio se reparte en todas las casas con mayor o menor fortuna.

Porque muchas veces da la sensación de que es lo que pretenden, es lo que pretenden.
Pretenden presentar un panorama absolutamente catastrófico intentando trasladar un mensaje, que es absolutamente falso.
Yo creo que en eso se equivocan, se equivocan de una manera palmaria.
Porque si por algo se caracteriza la acción de gobierno del Partido Popular en materia educativa, como en otras, pero en materia educativa, con mucho, es por sus hechos objetivos.
Yo lo he traído ahí, luego si quieren se lo enseño, una serie de testimonios gráficos de que efectivamente se están cumpliendo unas expectativas en materia de infraestructuras educativas absolutamente excepcionales.

Decirles por ejemplo que, solamente por ese mapa escolar famoso que ustedes tanto traen a colación, se han hecho 286 centros y están en ejecución 99, o sea, otros 100, 386 actuaciones, eso supone tanto como ­fíjense- irse de aquí a la frontera francesa y cada kilómetro tener un colegio o un instituto, cada kilómetro desde aquí hasta Francia.
Oiga, me parece que como esfuerzo educativo es importante.
300.
000 millones de pesetas.
¿Y los profesores?
Dicen: es que nada, han hundido ustedes el sistema público, los profesores, señores de l'Entesa, los profesores.
Pues, mire usted, cogemos a todos los profesores que se han incorporado al sistema público, les añadimos los 2.
000 que vamos a añadir este año, o sea, si son 11.
500 los que están en los 10 años y unos 2.
000 más, tenemos del orden de los 14.
000, 13.
500, y sencillamente tienen ustedes la plaza de toros de Valencia, toda la plaza de toros de Valencia, llena de profesores que se han incorporado durante el mandato del Partido Popular.
Díganme ustedes si no puede un portavoz en educación, como en este caso del Partido Popular, salir a esa plaza con las dos orejas y el rabo de la oposición en la mano.
*(Aplaudiments.
Veus)*

Porque obras son amores y no buenas razones, obras e imágenes, porque a veces lo plástico prima sobre otras cosas.
A veces hay que recurrir a este tipo de artilugios parlamentarios para trasladar una realidad.
Pero, claro, dicen, fíjese usted: ineficacia, despilfarro; ineficacia en la gestión, descobertura de las necesidades educativas, mentiras del gobierno, despilfarro.
Pero oigame usted, ¿cómo puede usted decir eso con los datos objetivos que yo le acabo de decir?

Me dicen ustedes: "es que cómo van a escolarizar a los emigrantes".
Bueno, pues bien, yo les he dicho a mi discurso que esa es una cuestión, fíjense, un fenómeno, no un problema, un fenómeno, lo he dicho muchas veces, que habremos de abordar.
El gobierno, en la importante parte que le corresponde, tomando iniciativas, haciendo propuestas, presentando bases, imaginando y esforzándose, pero también ustedes; ustedes, los agentes educativos, los sindicatos del mundo de la educación, las asociaciones de padres, los alumnos, la mesa de padres y la mesa de alumnos, el consejo escolar valenciano, todo el mundo, todo el mundo.

Hay que hacerlo con el estilo Zapatero, miren ustedes, preguntando a todo el mundo, pero añadiéndole un factor, que es el que no añade, que es decidiendo al final.
¿Entienden ustedes?
Es preguntándole a todo el mundo, pero decidiendo, porque hasta ahora en esas cuestiones no se ha caracterizado su gobierno central.
Por cierto, por cierto, todavía estamos esperando en la conselleria que el gobierno central nos haga llegar algún tipo de documento que nos permita ver por dónde van a caminar, por dónde van a caminar las cuestiones en su política educativa.

Se han planteado otras cuestiones que no son anecdóticas.
Se ha hablado, por ejemplo, del tema de Ciegsa.
Yo quiero decirles que con el tema de Ciegsa están ustedes haciendo unos ataques francamente demagógicos.
Precisa-mente uno de los éxitos del Partido Popular ha sido poder crear una sociedad, poder crear una institución que permitiera lo que pretendía, que es agilizar la construcción de centros escolares.
Agilizar la construcción de centros escolares y construir centros escolares de calidad, centros escolares que realmente pongan a la escuela pública a la altura de lo que debe estar.
Ya está bien, señorías, de que solo los ricos en esta Comunidad puedan ir a colegios arquitectónicamente lujosos.
Ya está bien que todos solo en esta Comunidad, solo los ricos puedan ir a colegios lujosos y a colegios dotados.
Eso es lo que ha acabado, por ejemplo las políticas que está haciendo este gobierno a través de Ciegsa.

Y esas cuestiones ustedes no las tienen en cuenta.
Y para que las tengan en cuenta, yo invito a la señora Noguera, o al portavoz que el Partido Socialista designe, a que me acompañe a solventar el mayor problema que tengo yo como conseller.
Porque le voy a confesar cuál es mi mayor problema de agenda: no tengo tiempo material de asistir a todas las inauguraciones de centros que me piden los distintos alcaldes, sea del Partido Popular sea del Partido Socialista.
No tengo tiempo.
*(Remors)*

Por lo tanto, yo lo que le pido es que ya que anunció que iba a emprender una gira para ver no sé qué deficiencias, emprenda una gira complementaria para ver las suficiencias, y entonces que vaya, que venga.
Le pongo todos los medios de mi gabinete y todos los medios a su disposición y le invito a que nos acompañe a todos y compruebe in situ la enorme calidad del material, no solo arquitectónico sino también del material fungible y del material a disposición del profesorado y de los alumnos, del sistema público valenciano, del sistema público valenciano, por cierto un sistema que a mi me parece que son ustedes sus principales enemigos.

Y no se asusten.
Son sus principales enemigos, porque yo, que vine desde otra comunidad autónoma hasta aquí en el año 1987, si hubiera venido ahora y los hubiera oído a ustedes con su enorme potencial mediático, probablemente no hubiera hecho lo que hice, que fue llevar a mis hijos al sistema público.
Porque ustedes son los grandes disuasores de que la gente lleve a los hijos al sistema público.
Porque tanto decir que el sistema público es una catástrofe, es un desastre y luego eso lo rebotan ustedes en todas esas cadenas, me refiero radiofónicas y periodísticas y tal y los titulares y tal, claro, la gente normal llega, oye la radio y dice: "no, no, hay que huir del sistema público como de la vacuna", que huía el campesinos búlgaro.
Pues no señor.

El sistema público, oigame, tiene en estos momentos en la Comunidad Valenciana una gran calidad.
Está dotado de unas plantillas de profesores extraordinaria.
Y yo puedo decir, por mi propia experiencia personal, familiar, que llevé a mis hijos a un colegio público de Villareal, que todos han tenido un desarrollo curricular excelente y hoy en día están con sus carreras acabadas y perfectamente integrados y perfectamente felices.
Como la inmensa mayoría de los usuarios del sistema público.

Y es también falso, porque lo es, que tengamos modelos tan absolutamente distintos, señor Cardona.
¿Cómo que modelos tan absolutamente distintos?
Mire usted.
Yo he hablado de escuela inclusiva y no lo he hecho a tontas ni a locas.
Cuando yo he hablado de escuela inclusiva hablo de un modelo en el que podemos coincidir perfectamente.
Quiere decirse que no es una escuela elitista.
Este partido no cree en una escuela elitista, ni en una escuela discriminadora, sino una escuela en donde todo el conjunto de las clases avance con los sistemas compensatorios a que haya lugar.
Y no me puede decir usted, sin faltar a la exactitud, no diré que a la verdad, para no hacer lo que hacen ustedes, que es llamarnos mentirosos cada dos por tres, no puede usted decir sin faltar a la verdad que no se ponen por parte de sistema educativo aquellos medios adecuados.

Yo le voy a decir los números, que los tengo aquí, me va a permitir que esta vez sí utilice una chuleta en razón del escaso tiempo que llevo en el cargo, que, por ejemplo, en atención a la diversidad del alumnado hay 357 programas de diversificación curricular, 79 programas de adaptación curricular en grupo, 308 programas de garantía social y 549 programas de compensación educativa con 362 profesores para estos programas.
Es decir, alguna columnista de fama ha dicho que estas cifras son irrisorias, de fama en la Comunidad.
Pues, según se mire.
Porque, además, por ejemplo, en el caso de la inmigración y la compensación educativa para ella son las necesidades que nos piden los centros.
Y nosotros las atendemos.
Cuando haya más atenderemos más, atenderemos más.

Por lo tanto, señorías, yo quiero terminar, no quiero insistir mucho más, porque la hora es tardía.
Pero, fíjense, si no recuerdo mal, creo que es Cavafis en un poema ­ya que soy conseller de Cultura me van a permitir este lujo de citar a Cavafis, que por cierto era el poeta preferido de don Alfonso Guerra, cosa que a ustedes les tiene que gratificar­ en un poema que se llama Ítaca dice algo así como "ni a los lestrigones, ni a los cíclopes, ni al terrible Poseidón encontrarás si no los llevas dentro de tu alma, si no los pone tu alma ante ti".

Ustedes se empeñan en ver ahí lestrigones, cíclopes y aquí un terrible Poseidón.
Pero es lo que llevan ustedes dentro de su alma, lo llevan dentro de su espíritu.
Ustedes necesitan fabricar un universo terrible para poderse justificar.
Y aquí sencillamente hay unos ciudadanos valencianos elegidos por el pueblo para trabajar por el y un modestísimo conseller de Cultura, Educación y Deporte dispuesto a hacer lo mismo con su colaboración, si ustedes quieren, naturalmente, si no, no.

Muchas gracias.
*(Aplaudiments)*

*(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Rosa María Barrieras Mombrú)*

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, honorable conseller.

Per a rèplica té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Socialista, la senyora Noguera.

 

**La senyora Noguera Montagud:**

Señor conseller, aunque me habían advertido de que me iba a dedicar alguna poesía, yo no he traído ninguna preparada así que me permitirá que yo se lo diga en prosa.
Así que dejaremos los poemas y se lo diré en prosa.

Mire, tenga usted cuidado, porque hay edades en las que uno necesita ya un poquito más de estabilidad y, efectivamente, su partido está haciendo verdad el refrán que dice que hay amores que matan.
A eso me refería cuando decía que usted está aquí, no sé si bien fruto del amor o de la crisis.
Tenga cuidado, tenga cuidado, porque esas cosas, efectivamente, algunos compañeros suyos las están viviendo.

Y yo me refería, efectivamente, cuando hablaba de la educación pública y de la situación que está viviendo su conselleria, a los hechos objetivos que usted mismo comenta.
A cómo, efectivamente, languidece la escuela pública, a lo que usted mismo ha dicho, que era el final de mi intervención, de cómo alguien que vino hace diez o doce años a esta Comunidad o era padre hace diez o doce años no sólo no tenía ningún problema en apuntar a los hijos a la escuela pública y hoy se lo piensan.

Yo la verdad es que le agradezco mucho el mérito que me atribuye de estar permanentemente haciendo proclama de cosas, pero no tengo a Canal 9 que me saque con grandes altavoces como a ustedes.
Entonces, algo falla en los medios de comunicación que están continuamente sacando noticias de problemas educativos que no soy yo justamente la que las saca todos los días, no tengo un rotativo a mi alcance tan directamente.

Yo no le voy a negar que efectivamente están construyendo colegios.
¡Claro que construyen!
Pero algo pasa, y es lo que quiere escucharle, algo pasa cuando los niños siguen estando en barracones, siguen sin existir plazas suficientes y sigue en estos momentos, cada vez más acuciantemente, habiendo una modificación de plazas entre la escuela privada concertada y la escuela pública, porque eso se ha modificado en esta Comunidad.
Con el éxito que tiene la escuela pública se está modificando en estos momentos la adscripción de plaza.

Y cuando hablo de despilfarro también hablo de hechos objetivos, como usted decía, a los suyos me refiero.
Se invierte, se invierte, se invierte.
Vaya, es porque son lujosísimos y porque tendrán trinquetes.
Estrújese un poquito más la cabeza para dar alguna buena explicación de porqué aquí los colegios tienen que costar tres veces más.
Porque, mire, la carga de culpabilidad en estos momentos la tienen ustedes.
Y lo que yo pienso, y creo que mucha gente también, es que ese dinero, lamentablemente, no se ha ido a los colegios.
Entonces, estrújese un poquito más la mente para explicar por qué, efectivamente, salen tan caros.

Pues a hechos objetivos me refiero cuando hablamos de la defensa del profesorado y de las condiciones del profesorado que usted tan ardientemente defiende y que cada doce profesores hay cuatro interinos.
Lógicamente un 33%.

Y para no creer en una escuela elitista y discriminadora, ustedes son los que han venido subvencionando colegios privadísimos, que no cumplen ni la coeducación ni la diversidad ni la laicidad, y que cobran bien caras las matrículas y las APA, colegios que ustedes conocen bien y que bien subvencionan con dinero público, supongo que para que no sean ni elitistas ni privados.

Esperaba más de usted, sinceramente, esperaba un poquito más, perdone que se lo diga.
Estaba muy nerviosa hoy en la comparecencia porque me habían dicho que el señor Font de Mora era un conseller, una persona, en este caso muy culto, muy instruido, gran lector, cosa que no pongo en duda y lo creo, pero efectivamente eso tiene que formar una personalidad necesariamente, y yo lo que he visto es que usted sigue la disciplina demagógica de su partido: Primer punto, abstracción de la realidad, somos maravillosos.
Segundo, decir todo lo contrario de lo que realmente estamos haciendo, y la oposición miente sistemáticamente y son unos bellacos que además no quieren que las cosas funcionen bien.
Tercer punto, toda la culpa, por supuesto ahora, es del Gobierno central porque no quieren para nada a esta comunidad ­que, por cierto, para entender su intervención habría que leer quizás a Freud, ¿eh?
­.
Y así es muy difícil dialogar con un manual electoral.
Es muy difícil tener diálogo y consenso con alguien que, efectivamente, sigue solo y exclusivamente los ma-nuales electorales.

Mire, ustedes están haciendo una trampa en el discurso de la educación pública, lo reconozco, eso sí se lo voy decir, lo reconozco.
Yo, cada vez que tengo que denunciar la situación en la que vive la escuela pública, sé que, efectivamente, estoy denunciando algo que perjudica a los usuarios de la escuela pública, a los profesores, a los directores, que ya tienen bastante carga con sufrir y llevar a cuestas todo el deterioro que están teniendo en estos momentos.
Lo sé, y me lo planteo muchas veces.
Pero yo no soy la que hace el deterioro, son ustedes los que están haciendo la trampa, y la trampa se llama simplemente decir y hacer lo contrario, y tener, efectivamente, un discurso de doble moral y una gran hipocresía, que de lo que se trata es de que poco a poco eso vaya efectivamente deteriorándose casi sin que la gente se dé cuenta, como le decía antes, con un objetivo ideológico y una perversidad muy fina que, efectivamente, hacen que la trampa esté ahí.
Pero a mí me corresponde defender esa escuela pública y la defenderé, y la defenderé con pasión para que ponga usted todos los recursos que hagan falta.
Para que los ponga de verdad, no para que despilfarre hasta la última peseta.

Diez años después ­termino ya­ de una gestión del Partido Popular, mire, todo lo que su conselleria representa, yo estaba intentando pensar: educación, cultura, deporte, ¡es que es tan inmenso!
Representa la formación de valores sociales y humanos, representa la educación de ciudadanos críticos.
Y todo eso ¿sabe a qué ha quedado reducido?
A la mala gestión, al mal uso del dinero público y a la perversión de los valores.
Y esa perversión de los valores es la que además ustedes utilizan cada vez que suben en esta tribuna y, conscientemente, están diciendo justo lo contrario de lo que piensan, de lo que sienten y de lo que hacen.
Ese es el engaño más completo que en educación y en cultura puedan estar haciendo a los ciudadanos.
Eso es lo que yo creo que ustedes están haciendo: pervirtiendo en este caso la labor parlamentaria de los políticos.
*(Aplaudiments)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyora diputada.

En representació del Grup Parlamentari Esquerra Unida-l'Entesa, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

El problema que canvien els consellers seguit seguit és que els que ja portem temps aquí o som fixos en l'àrea, en el tema, hem d'instruir els consellers cada vegada que vénen, perquè sàpiguen exactament què és el que pensem i no vagen per ahí dient coses com si mosatros les pensàrem, cosa que no és certa.

Senyor conseller, Esquerra Unida-L'Entesa defensem l'escola pública com l'escola de major qualitat, perquè nosaltres considerem que una escola que és adoctrinadora i no científica considerem que no és de qualitat.
Nosaltres considerem que una escola que no té dins d'ella tota la diversitat que té la societat ­té immigrants, té discapacitats, té xiquets, té xiquetes­, pensem que una escola que no té això no és una escola de qualitat.

Nosaltres, per a considerar una escola de qualitat, l'hem de considerar democràtica, plural, participativa, científica, laica.
Aquí en esta zona, mire, en valencià també.
Si és en valencià nosaltres considerem que l'escola és de major qualitat.
Per què?
Perquè simplement és l'única que ha demostrat que quan s'acaba l'escolaritat els alumnes ixen sabent valencià i castellà a un nivell alt.
Les altres, no, però eixa escola sí que ha demostrat que és això.

Per tant, clar que nosaltres estem dient que l'escola pública ha de ser de qualitat, però al mateix temps que ho diem estem dient que vostés l'han atacada d'una manera realment desconsiderada i total.
Nosaltres diem que vostés han intentat que eixa diversitat d'alumnat que l'escola pública sempre ha admés dins d'ella d'una manera normal, arribara a ser un problema, i arribara a ser un problema de dos maneres: primer, no distribuint eixe alumnat entre tots els centres sostinguts amb fons públics.
Això no és comprensible.
Els centres sostinguts amb fons públics no poden seleccionar el seu alumnat, i ho estan fent.
I tampoc han fet una altra cosa que devien fer, i era ficar els recursos i aquelles coses que fan falta per a realment poder atendre eixa diversitat de l'alumnat que està tot dins de l'escola pública.

Vosté, senyor conseller, pot acabar confós per xifres globals.
Vosté sap que en les grans ciutats l'escola infantil, l'educació infantil de tres anys, de quatre anys, de cinc anys, està tenint uns 26, 27 alumnes?
La ràtio màxima acceptable seria 25, que encara se va apujar, perquè per a tres anys era de 20 abans.
Vosté és conscient d'això?
Pot ser que la ràtio professor/alumne a nivell de tot el País Valencià el confonga, però en les grans ciutats i en els grans pobles està passant això sistemàticament.
Per tant, és una manera de fer que l'escola pública tinga més dificultats i estiga més atacada.

Vosté sap, per exemple, mire, per anar al seu poble, vosté sap que els programes de garantia social que havien d'anar al centre de la Pandelora, per exemple, un aula està sense muntar, i les dos persones que han d'anar per a donar el programa de garantia social no existixen.

Vosté sap que ahir se van estar adjudicant places de Primària, de Secundària, d'Educació Especial?
Que hui s'han adjudicat places?
Sap que el divendres hi ha una adjudicació de places?
Anem a vore, que el professorat està en el centre des del dia 1 de setembre preparant el curs, i la preparació del curs és essencial per a aconseguir eixa qualitat educativa que volem per a l'escola pública.

Per tant, atenció.
El que està passant ací és que, d'una manera conscient, d'una manera planificada, s'han pres accions, s'han fet coses que anaven en contra de l'escola pública i del seu nivell de qualitat.
Ara, al final de tot un procés, ací en la ciutat de València l'escola concertada té més alumnat que l'escola pública, almenys en Infantil, bastant més.
Està arribant quasi al 60%.
Això no és admissible, senyor conseller, sobretot quan sabem que tots els immigrants estan en l'escola pública, un 90%.
A més, caldria considerar què és un immigrant i què és un estranger, etcètera.

Per tant, senyor conseller, vosté l'únic espai que ha deixar per a negociar és el tema dels immigrants, en els altres ho tenen tot clar, en els altres ho tenen.
.
.
Val.
M'alegre que diga que hi han uns altres temes per a negociar.
De totes formes, en el tema dels immigrants jo li dic molt clar el que ha de fer: primer, distribuir els alumnats de manera equilibrada, equivalent, en la pública i en la concertada.
Segon, posar els mitjans que fan falta ­mediadors culturals­ no només en la capital de província, no només en una oficina tancats, sinó en tots els llocs.
I que eixos programes siguen uns programes reals i funcionant, que tinguen una formació realment implicadora.
Això és el que toca fer, senyor conseller.

Per tant, nosaltres continuarem defensant l'escola pública.
Pensem que continua sent la de major qualitat.
Pensem que moltes cridades de sirena de l'escola concertada són falses, no estan recolzades en els fets reals.
Però també és veritat que moltes voltes les imatges d'unes instal·lacions ben cuidades van molt en contra d'una escola pública que a la millor no les té.

Eixa és la seua responsabilitat, senyor conseller.
La seua responsabilitat és aconseguir que tota la societat.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Senyoria, vaja finalitzant.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

.
.
.
que tota la societat sàpiga que l'escola pública és la de més qualitat.
Això vosté ho ha de programar sempre, continuadament, no només de paraula sinó posant els recursos necessaris perquè això siga cada vegada més veritat.

Gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Per a finalitzar, té la paraula l'honorable conseller senyor Font de Mora.

 

**El senyor conseller d'Educació, Cultura i Esports:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Señores diputados, señoras diputadas.

Señora Noguera.
Yo lamento haberla defraudado.
Usted esperaba más de mí, le habían contado que probablemente yo era peor de lo que soy, no soy tan malo como por lo visto le habían dicho, me refiero a agresivo y estas cosas.
Pero yo la poesía, lamento defraudarla aún más, no se la había dedicado a usted, se la había dedicado a toda la cámara.
*(Aplau-diments i remors)* De todos modos, ya que la he defraudado tanto, si tuviera que empezar algún poema sería ese de Pablo Neruda que dice: "Puedo escribir los versos más tristes esta noche".
Bonito.
Le gusta al señor Perelló, quiere decir que es bonito.

Vamos a entrar en materia.
Barracones.
Vamos a ver.
Instalaciones educativas provisionales con una dotación de dignidad, con aire condicionado.
.
.
Lo digo porque son ustedes muy hábiles, tanto un grupo como otro, en la nomenclatura, y claro, como es más fácil escribir *barracón* que *instalaciones educativas provisionales*, pues entonces tenemos ya el titular absolutamente conseguido.
Instalaciones educativas provisionales tiene que haber durante el proceso de construcción de los colegios y de los institutos porque, si no, ¿dónde ubicamos a los alumnos de esos colegios que se tienen que reconstruir por completo?
Óigame, se ha indicado hasta la saciedad por mis colaboradores en la Conselleria de Educación que de cada diez barracones, siete, siete, el 75% aproximadamente, pertenecen a instalaciones provisionales eventuales, y sí que hay entre un 25 y un 30% que corresponden a insuficiencias del sistema, para lo cual nace CreaEscola, que es que lo he dicho en mi intervención, lo que pasa es que a veces.
.
.
273 actuaciones, 120 comenzadas en su primera fase, con un importe estimado de 252,9 millones de euros, además, dinero en instalaciones que, como ustedes pudieron oír el día de la comparecencia del conseller de Economía, van a continuar las inversiones en materia de infraestructuras educativas a lo largo de todos estos años.

Ciegsa, pues mire usted, yo creo que en Ciegsa ustedes están cometiendo alguna incorrección importante, por decirlo de manera suave.
Es decir, están formulando acusaciones gravísimas sin sentido.
Creo que fue la propia señora Noguera la que tuvo oportunidad de ir a la conselleria y ver con el secretario autonómico todos cuantos papeles quiso, y si yo creo, señora Noguera, que usted observó alguna cosa irregular o delictiva, sería obligación suya haberla puesto de manifiesto, de lo contrario, me parece que son acusaciones sin contenido.

La Sindicatura de Cuentas hizo unas recomendaciones.
Aconsejó unas cuestiones que se han puesto en práctica en el 2004 sobre los concursos, sobre los proyectos de ejecución y no licitar las obras con el proyecto básico al alza.
¿Qué ocurre?
Han salido con nuevos pliegos a la baja, con el proyecto de ejecución supervisado y se corrige así lo que se solicitaba por parte de la Sindicatura de Cuentas de los anteriores criterios.
Es decir, ha habido unas cuestiones.
Los sobrecostes siempre son ustedes muy aficionados a atribuirlos a cosas extraordinarias, y mire usted, sucede que las adaptaciones de las.
.
.
Por ejemplo, ustedes saben una cosa muy elemental: el propio hecho migratorio, por ejemplo.
No se produce a comienzo de curso, se produce a lo largo de todo el año y hay que irse adaptando a medida que las cosas van pasando.
Ya que ustedes son aficionados a las concreciones, en Villareal ha habido un instituto que ha habido que ampliar unas instalaciones cuando ya estaba construido porque ha habido nuevas necesidades educativas.
Mal haría este gobierno si no cumpliera con las necesidades educativas.

Y no quiere decir que todo funcione bien.
El tema de los interinos, hombre, hay interinos, pero se ha reducido la interinidad de una manera palmaria.
Es decir, de las nuevas plazas que se van ofertando, un porcentaje elevadísimo, en torno al 75-80%, hay interinos.
Y claro, ha habido interinos porque ha habido también mucha expansión de centros.
Durante unos años ha habido expansión de centros, expansión de plantillas, y últimamente ya he dicho que van a salir 6.
000 plazas hasta final de legislatura, que con 2.
000 hacen 8.
000.
La oferta pública de empleo en materia educativa creo que satisface hasta a los más exigentes.

Conciertos, es su *leit motiv* de siempre, digamos que el tema de los conciertos es el concierto que nos ofrecen ustedes aquí cada vez que salen.
Pues bien, no se ha modificado sustancialmente el tema de los conciertos con respecto a lo que pasaba con el Partido Socialista, no se ha modificado cuantitativamente ni cualitativamente.
Hay más conciertos porque hay nueva población, nueva población que la Logse ha exigido incorporar al sistema y, por tanto, ha habido que concertar más, pero con sistemas homogéneos hay incluso algunas poquitas unidades concertadas menos de lo que pasaba con anteriores gobiernos.

Senyor Cardona, el valencià.
Mire, jo és que el valencià no puc admetre això que vosté afirma.
És dir, dir que els recursos en valencià han disminuït és impossible.
N'hi ha actualment 155.
857 alumnes que estan estudiant en valencià en 972 centres que oferixen totes el seu ensenyament en valencià.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Vaja finalitzant, senyor conseller, per favor.

 

**El senyor conseller d'Educació, Cultura i Esports:**

 

I acabe.
2.
203 línies o grups.
I acabe, a més, mire vosté, presidenta, acabe en valencià, perquè veja vosté el testimoni d'una voluntat positiva de consensuar tot allò que faça falta, senyor Cardona, tot allò que faça falta.
Els ho he dit als sectors educatius, li ho dic a vosté, se lo digo a la señora Noguera, al Grupo Socialista, y aquí me tienen.
*(Aplaudiments)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, honorable conseller.

Finalitzada esta compareixença, es suspén el Ple, que es reprendrà demà matí a les deu.

Moltes gràcies.

 

*(S'alça la sessió a les 20 hores i 18 minuts)*