Untitled Web Page



**Ple de les Corts Valencianes celebrat el dia 14 de juny de 2001.
Comença la sessió a les 10 hores i 5 minuts.
Presideix la Molt Excel·lent Senyora Marcela Miró Pérez.
Sessió plenària número 47.
Segona i darrera reunió.**

***Compareixença del president del Consell, senyor Eduardo Zaplana Hernández-Soro, per a respondre a les preguntes d'interés general per a la Comunitat Valenciana formulades pels grups parlamentaris***

**La senyora presidenta:**

 

Molt honorable president de la Generalitat, honorables consellers, il·lustres diputades i diputats, bon dia.

El punt de l'ordre del dia és la compareixença del president del Consell per respondre les preguntes d'interés general per a la Comunitat Valenciana formulades pels grups parlamentaris.

En primer lloc, té la paraula l'il·lustre síndic del Grup Parlamentari Popular, senyor Font de Mora.

 

**El senyor Font de Mora Turón:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Senyor president del Consell.

És costum del Grup Parlamentari Popular, en este tràmit de control del Govern, plantejar preguntes que resulten transcendentals i d'interés general per a la nostra comunitat, evitant tant com siga possible trivialitzar este tràmit i preguntar sobre qüestions anecdòtiques.

La qüestió que mos du hui ací és molt important, estimem que és d'un interés per a l'arquitectura institucional de la nostra comunitat, i és per això que li plantegem com està la qüestió de les converses hagudes i de les negociacions a l'entorn de la constitució de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Font de Mora.

Té la paraula el molt honorable senyor president.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Señora presidenta, con la venia.

Señor Font de Mora.

Señorías

Pues está bastante mejor que el lunes cuando su señoría formuló la pregunta.
Está bastante mejor.

Sabe esta Cámara que desde septiembre del año 1997, cuando acordamos, ante la iniciativa del Gobierno, solicitar al Consejo Valenciano de Cultura la emisión de un dictamen, estamos recorriendo un proceso complejo, cargado de dificultades, difícil, pero en el que teníamos todos depositadas grandes esperanzas porque este acuerdo es sin duda uno de los más importantes y trascendentes para el futuro de nuestra tierra.

Los pasos que se fueron dando fueron todos tremendamente positivos.
El dictamen encargado al Consejo Valenciano de Cultura se aprobó en julio del año 1998.
En aquel dictamen se aconseja crear un ente de referencia normativa, y la aprobación de la ley en esta Cámara fue sin duda un motivo de esperanza.

Un motivo de esperanza que quisimos que fuera consensuado de la forma más amplia posible, aunque a nadie se le escapa que, en cumplimiento de compromisos electorales y de alianzas electorales que daban mayoría, incluso, en esta Cámara, podíamos desde el Gobierno haber optado por otras soluciones.
No fue ese el camino que quisimos emprender, sino el que estamos a punto de concluir.

He perseverado en los propósitos que animaron aquel consenso siempre, en los momentos en los que se vislumbraba el acuerdo y en los que este se hacía mucho más difícil.
Defiendo la constitución de la Academia y su desarrollo por convicción, y además por mandato de esta Cámara.
Hay una ley aprobada.

Y, desde luego, no creo que su aprobación en su día, y su composición ahora, deba estar sometida a ningún tipo de presiones que respondan a intereses ajenos al interés general, porque creo que esta Cámara tiene legitimidad democrática absoluta como para poder llegar a acuerdos y concretarlos.

Hoy lo único que le puedo decir es que hay un acuerdo.
Le llamamos "principio de acuerdo" porque parecía oportuno que, antes de concretarlo pública y oficialmente, estu-viéramos unos minutos o unas horas para poder hablar con las personas que hemos querido contar en la composición de esa academia, y por tanto, esa labor se estará realizando y se realizará dentro de unos minutos.
Y lo que hay previsto es que, a lo largo del día de hoy, ese acuerdo se pueda hacer público y el secretario general del Partido Socialista y yo mismo podamos darlo a conocer a los medios de comunicación.

Bien, durante el día de hoy seremos absolutamente respetuosos, yo lo he sido y lo seguiré siendo, con guardar la discreción necesaria del contenido de ese acuerdo.
Algunas de las referencias que he leído en los medios de comunicación son bastante inexactas.
No seré yo el que entre ahora en polémica o a debatirlas o a corregirlas, y si, desde luego, alguien en esas inexactitudes ha visto la posibilidad de tener coartada para acercar posiciones y llegar a un acuerdo, yo lo doy por bueno, lo doy absolutamente por bueno.
Lo que me interesa es el acuerdo final, y no me interesa el recorrido que se tenga que realizar.
Pero les puedo asegurar que algunas de ellas, algunas de ellas, son absolutamente inexactas, y no entraré en ello.

Lo importante es que esta mañana mi contestación a su señoría es claramente positiva: hay acuerdo.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Té la paraula, per a formular la pregunta, l'il·lustre síndic del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes, senyor Puig.

 

**El senyor Puig i Ferrer:**

 

Molt bon dia, senyores i senyors diputats.

Senyora presidenta.

Senyor president del Consell.

La passada sessió de control va ser vosté, senyor Zaplana, incapaç de contestar les distintes preguntes formulades des de l'oposició al voltant d'un assumpte fosc, d'un forat negre en la seua acció de govern.
Posteriorment, el conseller d'Indústria li ha rematat la faena declarant-se inhàbil per a contestar.

El que està ara en qüestió, senyor Zaplana, és si els valencians tenen dret o no tenen dret a saber què fa vosté amb els diners de tots els ciutadans.
El que està en qüestió avui són els límits que vosté li vol posar a la democràcia.
I el que està en qüestió avui és si pensa incautar drets fonamentals.

Després dels darrers contactes mantinguts amb el senyor Esteban, està ja, senyor president del Consell, en condicions d'informar a aquestes Corts sobre el cost total de les despeses vinculades a la promoció de la Comunitat Valenciana realitzada pel senyor Iglesias?

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Puig.

Té la paraula el molt honorable senyor president.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Con la venia, señora presidenta.

Señorías.

Señor Puig.

Estoy en condiciones, señor Puig, de venir a esta Cámara cuantas veces usted lo quiera y, desde luego, para mantener los debates con su señoría que crea pertinentes y oportunos.

Pero, de verdad, creo que algunas de sus preguntas se identifican, por su reiteración, con su situación y la de su grupo actualmente.
*(Protestes)* De verdad.
Y en algunos casos, y en algunos casos, hay que tomárselas a broma, porque dan cierto sonrojo.

Porque la pregunta literalmente dice: "Ahora que usted ha hablado con el vicecónsul, ¿ahora ya tiene información.
.
.
?
" Yo creo, de verdad, que hasta en la formulación de las preguntas hay que tener un rigor y una seriedad de respeto a esta Cámara, o por respeto a esta Cámara, muchísimo mayor.

Le he contestado, y lo volveré a hacer dentro de un momento, hasta la saciedad: el contrato con el señor Iglesias asciende a 375 o 372 millones de pesetas, y no hay nada más, nada más que pagos extraordinarios por actuaciones, como ha hecho el Ivex toda la vida, y su señoría, y luego le daré algún detalle más, los conoce mejor que yo.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Té la paraula el senyor Puig.

 

**El senyor Puig i Ferrer:**

 

Gràcies, presidenta.

Senyor president del Consell, pareix que la "vida sigue igual".
Senyor Zaplana, done'm una única raó convincent per a no contestar la veritat, una raó per a amagar-se i una raó per continuar passant i fugint de la veritat.

Ja entendrà que, si no contesta, els valencians tindrem dret a pensar el pitjor.
Perquè cada dia hi ha més preguntes sense resposta.
No són preguntes recurrents, són les que hi han.
Hi ha més confusió.

Un conseller, passat, que ja no està en el Govern, xifrà el contracte en això que ha dit vosté, 375 milions; el seu substitut diu ara que no pot concretar res.
No sé per a què servix això del Modernitza.
com, si no són capaços ni de contar exactament què és el que ha costat tot el que ha envoltat el cas Iglesias.
Serà una broma o simplement una falta de respecte als valencians?

El conseller és veritat que a la millor no ho sap tot, perquè qui ho sap tot és vosté.
I la pregunta del senyor Esteban no és una cosa casual, ho sap perfectament, li ho vaig ensenyar el Ple passat, li vaig dir exactament qui estava plantejant-li les qüestions al conseller relacionades amb el senyor Iglesias.
Era el senyor Esteban.

Per cert, no sé si ara que ha vist al senyor Esteban li haurà contat ja qui hi ha darrere dels comptes secrets de les dos empreses, qui hi ha darrere de Midway i de International Concerts; que, per cert, una està domiciliada en Irlanda i l'altra està domiciliada en les Illes Verges, però casualment, segona curiositat, les dos tenen el mateix banc en el paradís de les Bahames, paradís fiscal de les Bahames.

Per què es nega a entregar-li al Grup Socialista i a l'oposició el contracte amb International Concerts?
Ha esta informada la Sindicatura de Comptes del bloqueig dels comptes de l'Ivex a Nova York?
Estem esperant explicacions que són raonables i que no són anècdotes, perquè estem parlant de 1.
000 milions pesetas, no és una anècdota.
Espere que aixina siga reflectit.

Senyor Zaplana, vosté sí que coneix una qüestió que és clara, que és el precontracte que li va enviar, el precontracte este que li va enviar el senyor Esteban, un precontracte que ascendia a 990 milions de pessetes.
És cert o no és cert?
Diga ací que no és cert.

Fins a quan no ens contarà la veritat?
Fins a quan no ens contarà la veritat?
Els fets, cada dia que passa, van demostrant que sí que s'han pagat 1.
000 milions de pessetes.
El que no saben estes Corts, el que no sabem nosaltres, és a qui ni en quin concepte ni per què.
Vosté té l'obligació de saber-ho i l'obligació democràtica d'explicar-ho ací.
No pot permetre que l'Ivex, que té com a finalitat única la promoció de les empreses valencianes, estiga permanentment davall sospita.

Serà un gran empresari, com diu el seu amic Iglesias, però serà un gran empresari per a ell, per als valencians no és un gran empresari.

Ara, a partir d'este moment, vosté ací pot explicar allò que crega convenient, el que sí que li dic és una qüestió: té dos possibilitats, o de veritat contestar i aclarir el que ha passat en l'Ivex o desqualificar, com fa habitualment, l'oposició, que ja ho ha començat a fer abans.
Elegisca el camí que vullga.

Si vosté no arregla esta qüestió des del punt de vista democràtic, que és explicant què és el que ha passat, haurem de prendre totes les accions que siguen oportunes.
Però li vaig a dir una cosa: açò no escamparà, açò no escamparà.
Perquè el Grup Socialista, el Grup Socialista­Progressistes, té el deure moral i l'obligació democràtica de no mirar cap a l'altre costat, i si vosté.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Puig, acabe.

 

**El senyor Puig i Ferrer:**

 

.
.
.
vol mirar cap a l'altre costat, mire, nosaltres no anem a mirar.

La veritat és que m'agradaria que ara ens contara tota la veritat i que no ens contara una mentira pactada amb el senyor Esteban.

 

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Puig.

Té la paraula el senyor president.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Señora presidenta, con la venia.

Señorías.

Señor Puig.

No suelo engañar, señor Puig, y cuando usted lo afirma de vez en cuando lo rectifican inmediatamente, y lo sabe.
Y lo sabe, y lo sabe.
Lo rectifican de forma inmediata.
*(Remors)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Silenci.

 

**El senyor president del Consell:**

 

En cualquier caso, en cualquier caso, no seré yo el que hoy entre en polémicas de ese tipo, pero lo sabe su señoría.

Mire, usted lo único que quiere es escuchar lo que no se ha producido y lo que no le vamos nunca a decir, porque sería mentira.

Mire, señor Puig, cuando el Ivex siempre, siempre, ha satisfecho campañas de promoción en el exterior, lo ha hecho de una forma determinada, y eso no tiene nada que ver con el contrato suscrito con el señor iglesias, que es público y que usted conoce perfectamente porque se ha entregado a estas Cortes.
Y, entonces, ¿qué quiere que le digamos?
*(Remors)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Silenci.

 

**El senyor president del Consell:**

 

¿Qué quiere que le digamos?
Bueno, pues no le puedo decir más.

Pero le voy a explicar una cosa: mire, usted lo que ha hecho ha sido subcontratar el ejercicio de la oposición.
Sí.
Como está ocupado, ha subcontratado el ejercicio de la oposición.
Entonces, ¿qué pasa?
En determinada prensa un día aparece una noticia.
Al día siguiente usted formula, según la magnitud de la noticia, una pregunta oral o escrita.
La respuesta que da el gobierno, si es escrita, la adulteran y se convierte en la confirmación de la noticia.
Y, si no, nos traen aquí para intentar hacer de esa primera noticia, que normalmente no es verdad, pues, un argumento político de desgaste para el gobierno.

Y está muy bien que usted haya hecho esa subcontratación, pero no nos pida a nosotros que entremos en ese juego, porque no, porque no pienso entrar.
*(Remors.
Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

**La senyora presidenta:**

 

Silencio, por favor.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Y no pueden sus señorías.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Silenci, por favor.

 

**El senyor president del Consell:**

 

.
.
.
no pueden sus señorías olvidar, no pueden sus señorías olvidar, porque está muy relacionado, que el antiguo director general del Ivex, señor Tabares, no se puede olvidar, tuvo una gestión que en algunos aspectos ha motivado que sea el propio Ivex el que la traslade a la administración de justicia.
En aquellos aspectos que hemos visto que hay situaciones que pueden ser irregulares, que pueden ser irregulares.
En otros supuestos, nos guste o no nos guste la gestión, no hemos detectado la irregularidad.
Si su señoría la ha detectado, hará muy bien, y yo se lo solicito, hará muy bien en acudir a los tribunales de justicia.
Aquí ya me ha traído varias veces.
Yo vengo todas las que usted quiera, todas las que usted quiera.
*(Remors)* Pero, vaya a los tribunales de justicia, porque ¿sabe porqué no quiere ir, sabe porqué no quiere ir, sabe porqué esta vez, con lo que a usted le gusta tanto?
No hablan de la administración de justicia, porque su principal aliado y cómplice en esta estrategia es el señor Tabares.
*(Remors)* El señor Tabares.
*(Remors, protestes)*

Esa es la verdad, esa es la verdad absoluta.
Ustedes se han metido en una espiral de la que ahora no saben por dónde salir.
Mi tranquilidad, señor Puig, es absoluta.
Y cuanto más se dedique usted a estas cuestiones, políticamente mejor, políticamente mejor.
Puedo venir y, si quiere, suscribimos un acuerdo para venir todos los primeros de mes en la comparecencia a hablar del señor Iglesias y del contrato.
Y su señoría no podrá acreditar nunca en la vida nada, absolutamente nada, porque todo son fantasías de la subcontratación que usted ha realizado del ejercicio de la oposición.
Haga su señoría oposición de una vez o acuda a los tribunales de justicia que estaremos encantados en colaborar con su señoría, pero a lo mejor no puede, porque a lo mejor alguno le ha facilitado documentos que no responden a la verdad, o son falsos o con los que usted ha adquirido algún compromiso.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Té la paraula per a formular la seua pregunta, l'il·lustre síndic del Grup Parlamentari Esquerra Unida, senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Bon dia.

Senyor president.

El seu govern ha comparegut en aquestes Corts sense concretar quin model de finançament pensa proposar.
Vosté ha presentat el seu llibre a Madrid i per arreu del món, però encara no ha explicat ací quin model de finançament autonòmic pensa defensar en les Corts.

El finançament autonòmic, jo crec que tots estem d'acord, va a condicionar els pressupostos de la Generalitat dels propers anys, siga quin siga el govern.
És, per tant, l'element polític més important que hauríem de discutir en aquestes Corts.

Per això, li preguntem en concret quines propostes va a defensar la Generalitat Valenciana en la negociació del finançament autonòmica per al proper període.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Té la paraula l'honorable senyor president.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Con la venia, señora presidenta.

Señorías.

Señor Ribó.

Yo le contesto encantado, pero su señoría debe ser el único ciudadano que no conoce todavía las propuestas del modelo de financiación que defiendo y que defiende el gobierno.
*(Remors)* Fueron presentadas, por escrito además, el 26 de abril del año 1999, antes de la última campaña electoral autonómica, en la Bolsa de Valencia.
Están recogidas en el programa electoral con el que comparecimos en el año 1999 a las elecciones.
Se han debatido en esta Cámara en sesiones de control y en comparecencias, mías o del conseller de Economía, algunas muy recientes, como la última del 10 de mayo.
El otro día, en Santiago, hemos aprobado un documento, que yo lógicamente he suscrito y al que le he-mos dado cierta notoriedad, que recoge prácticamente la totalidad de las iniciativas o propuestas que en su día planteamos y que hemos mantenido inalterables durante todo el debate y que parece ser que están muy bien enfocadas para que puedan tener su aprobación definitiva en el consejo de política fiscal y financiera entre las comunidades autónomas y el gobierno.

Luego, ésas son.
.
.
, luego, si quiere, entramos ya en el debate de las que le interese, por brevedad del tiempo las reitero todas y cada una de ellas y su señoría ha opinado sobre ellas en muchas ocasiones, son ésas.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Té la paraula, el senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Mire, senyor president, nosaltres pensem que aquest és un tema crucial.
I és crucial per una sèrie de coses.

Des que vosté va arribar al govern en l'any 1995 el deute de la Generalitat ha passat de 440.
000 milions de pessetes a 980.
000 milions de pessetes en el 2000.
En cinc anys ha augmentat un 122% front a un 47% d'increment de la mitjana de la resta de comunitats de l'article 151, arribant, per altra banda, al major deute respecte al producte interior brut de qualsevol comunitat autònoma, el 10,3%.
Són dades del Banc d'Espanya.
Podríem parlar de mala gestió i fins i tot de malbaratament de recursos, però aquest no és l'objecte de la nostra pregunta.

Si mirem les dades del Ministeri d'Administracions Públiques ­estan en una pàgina *web*­ les últimes disponibles són les de 1999.
I em permetrà un comentari.
La Comunitat Valenciana és una comunitat amb competències de primera, article 151, encara que continua tenint un estatut de segona, no sabem per quant de temps.
Si mirem el finançament per càpita dels pressupostos ens trobem que és de 285.
000 pessetes per valencià, quan la mitjana és de 335.
727 pessetes, amb competències de model 151.
Ho podem dir d'una altra manera.
Si es financiara al nostre País com es financia per terme mitjà a Espanya a les comunitats autònomes del 151 l'increment dels pressupostos hauria de ser de 198.
000 milions de pessetes.
És a dir, un 17,7% més de l'aprovat per aquestes Cortes.

La pregunta és molt clara: Com és possible que els valencians patim aquesta discriminació tant greu respecte a les altres comunitats autònomes?
Tenim més competències que Galícia, tenim més competències que Canàries; Canàries 110, Andalusia 112, País Valencià, 120.
I nosaltres sabem que les causes són diverses.
Les transferències es van negociar de presa i a vegades no massa correctament.
És cert.
Però, mire, hi ha una cosa que vosté afirma en el seu llibre, es va plantejar l'altre dia pel senyor conseller, i és que va haver un canvi en el finançament de 1997, del que vostés sí són responsables.
Però tampoc va arreglar el problema.
Les dades indiquen que en 1997, en 1998 y en 1999 el diferencial amb les comunitats autònomes del 151 continua augmentant.
I el problema per a nosaltres és molt greu.

Nosaltres, senyor president, pensem que no és bo fer d'aquest tema, que és una qüestió d'Estat, fer un tema partidari i menys una qüestió personal de prestigi.
I de veritat, la pregunta que hui li formulem també té una part propositiva.
I li la volem fer a vostés, al Partit Popular i al Partit Socialista: Per què no arribem a un acord entre tots els grups polítics valencians respecte al model de finançament que cal defensar en el procés que tindrà lloc l'últim trimestre?
Pel mecanisme parlamentari que es crea convenient.
Ja se'n va proposar un en el passat debat sobre la comunitat.
Però, em sembla important treballar per a aconseguir un acord que respecte, naturalment, les vinculacions de cadascú a nivell estatal, però que estiga fet des d'ací, des del País Valencià, pensant en primer lloc i fonamentalment en les necessitats del nostre poble, el poble valencià, deixant en segon terme els particularismes de cada grup i fent d'açò una qüestió fonamental, perquè realment estem convençuts que és un tema del que depén el funcionament d'este govern, de qualsevol govern, siga quin siga el seu color.

I mire, senyor president, el nostre grup parlamentari l'altra dia en el debat va ser l'únic que va concretar.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Ribó, acabe.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

.
.
.
les seues propostes.

Nosaltres pensem que si mantenim els principis bàsics és imprescindible arribar a un acord entre els valencians, perquè seria bo, entre altres coses, per a intentar afavorir una negociació que acabara amb una discriminació objectiva del nostre país respecte a les altres comunitats.

Res més.
Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Té la paraula el senyor president.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Señora presidenta.

Señorías.

Señor Ribó.

Coincido con su señoría en lo crucial del debate y le agradezco el contenido de la pregunta y los términos en los que la ha expresado, sinceramente.
Es más, creo que estos debates convienen, pueden marcar divergencias o coincidencias entre los grupos políticos pero, al menos, son debates de altura, de intereses concretos y necesarios para el futuro de nuestra comunidad.

Mire, señoría, yo le recojo ya la oferta de acuerdo.
Estoy encantado con que ésa pueda concretarse.
Nosotros lo hemos hecho a nivel interno de partido entre todas las comunidades, el otro día en Santiago como le decía, y, al margen, tenemos un acuerdo tácito en el que estamos trabajando conjuntamente entre comunidades de Cataluña y Baleares con las que se reunía el conseller de Economía el otro día, o con la comunidad de Murcia, con la que también mantenemos intereses similares y un diálogo permanente.

Ahora, simplemente, y sin ganas de polémica, y de verdad con todo respeto, su señoría podría formular la pregunta de dos formas, y ha optado por una: ¿Va a permitir seguir con la discriminación?
Yo la enfocaría desde el punto de vista positivo, lógicamente desde mi criterio: ¿Va a seguir avanzando para acabar con la discriminación con la que se encontró en el año 1995 desde el punto de vista de la financiación?
*(Remors)* Porque, claro, lo que hicimos en el año 1997 fue corregir de forma muy importante esa situación.

 

**La senyora presidenta:**

 

Silenci, per favor.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Y les voy a decir porqué la corregimos.
Un ejemplo gráfico que lo entiende todo el mundo.

Entonces, en un debate en esta Cámara, dijeron que nos habíamos equivocado, que ese no era un buen sistema.
Y algunas comunidades: Castilla-La Mancha, Extremadura y Andalucía, optaron por no suscribir aquel acuerdo.

Y ahora, cuando se pone encima de la mesa un nuevo acuerdo, se dice: "Sí, yo lo firmo ­señal de que es bueno, porque no se le ponen objeciones de fondo­, pero que se me compense de lo que he perdido durante estos años".
¡Oiga!
, si usted ha perdido es que está dando por hecho que el sistema que aprobamos era más beneficioso que el que se le ha aplicado a usted estos años.
Si no, ¿por qué hay que compensar?
Hay que compensar porque en aquel momento se equivocaron.
¿Fue un avance el sistema pactado en el año 1996?
Sin duda.
¿Es la solución y el sistema definitivo que queremos?
No, sino, no estaríamos defendiendo otro.

Cuando yo hago un planteamiento, el primero en toda España, en el año 1999, se dice: "Defiende ése porque es que el anterior no es bueno".
Y digo yo: No, defiendo éste que es la profundización en el anterior, seguir avanzando en la descentralización, seguir avanzando en el autogobierno, permitir figuras tributarias que puedan ser territorializables y que se puedan recaudar en nuestra comunidad, que tengan mucho que ver con el consumo y que nos permitan tener capacidad propia de ingresos y, por tanto, no solamente más ingresos sino más estabilidad a la hora de poder afrontar nuestras políticas públicas.

Y hago alguna ronda de conversaciones o realizo alguna ronda de conversaciones con otros presidentes, con casi todos, de comunidades autónomas, y en un momento determinado se me critica y se dice que es que quiero protagonismo y que quiero un papel a nivel nacional.
Si no salimos de aquí somos siempre gente que nadie nos quiere ni nos escucha y somos pueblerinos.
Si salimos, buscamos notoriedad.
No.

Pero, hoy yo le aconsejo a su señoría que haga un ejercicio que es muy fácil hacer.
¿Qué dijimos en el año 1999?
¿Qué escribimos en nuestro programa electoral?
¿Qué se está debatiendo ahora y qué se va a aprobar dentro de unos meses?

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor president.
.
.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Y yo le ofrezco ­y acabo, señora presidenta­ que dentro de unos meses vengamos aquí a hacer esa comparación, porque a lo mejor dentro de unos meses, señor Ribó, se descubre que lejos de decir ninguna tontería, como no decíamos, estábamos propiciando un acuerdo de Estado.

Si su señoría quiere participar en ese acuerdo yo estoy encantado, dispuesto y ya me ofrezco a poderlo consensuar con su señoría.

Muchas gracias.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories, se suspén la sessió per deu minuts.

 

*(Se suspén la sessió a les 10 hores i 34 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 11 hores i 5 minuts)*

***Compareixença de la consellera portaveu del Consell, senyora Alicia de Miguel García, per tal d'explicar la política de normalització lingüística que se segueix en RTVV, sol·licitada pel GP Socialista-Progressistes (RE número 17.
521)***

**La senyora presidenta:**

 

El punt 12 és compareixença d'un membre del Consell per explicar la política de normalització lingüística que se seguix en Radiotelevisió Valenciana, sol·licitada pel Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.

Té la paraula l'honorable senyora consellera.
*(S'in-terromp la gravació)*

 

**La senyora consellera Portaveu del Govern:**

 

Senyores i senyors diputats.

La Llei 7/1984, de creació de Radiotelevisió Valenciana i regulació dels servicis de radiodifusió i televisió, establix en el seu article 2 que la promoció i protecció de la llengua pròpia de la Comunitat Valenciana és un dels principis que inspirarà l'activitat dels mitjans de comunicació social de la Generalitat.

Un altre dels principis que arreplega és el del respecte al pluralisme, al pluralisme polític, cultural i lingüístic, religiós i social.

La mateixa llei ens recorda en el seu articulat, que tota ella i en conseqüència també estos principis, han d'interpretar-se d'acord amb els criteris de respecte i defensa de l'ordenament constitucional i estatutari.

Per la seua banda, la Llei 4/1983, d'ús i ensenyament del valencià, anterior a la Llei de creació de Radiotelevisió Valenciana, arreplega en el seu article 25 que el Consell vetlarà perquè el valencià tinga una adequada presència en els mitjans de comunicació de la Generalitat Valenciana.

També en el seu article 26 estableix el dret de tots els ciutadans a ser informats pels mitjans socials de comunicació tant en valencià com en castellà.

I del nostre Estatut d'Autonomia volguera destacar l'especial protecció i respecte a la recuperació del valencià que ens encomana el seu article 7, junt amb el dret de tots els ciutadans a conéixer i a usar els dos idiomes oficials de la Comunitat Valenciana, que són el valencià i el castellà.

Este seria, per tant, senyories, el marc normatiu en què en matèria de normalització lingüística es fonamenta l'actuació de Radiotelevisió Valenciana.

Hem de partir, per això, del respecte al pluralisme, del respecte a les dos llengües oficials de la Comunitat Valenciana, però, sens dubte, de l'especial protecció i defensa de la llengua valenciana i també de l'existència de territoris diferenciats en la nostra comunitat.
En uns es parla predominantment castellà i en altres, valencià.

En Radiotelevisió Valenciana, d'acord amb la seua llei de creació, hi ha un consell d'administració elegit per a cada legislatura per majoria de 3/5 de les Corts Valencianes a proposta dels grups parlamentaris, i al qual correspon, entre altres funcions, la d'aprovar el pla d'actuació de Radiotelevisió Valenciana.

En l'últim pla d'actuació que va ser aprovat pel consell d'administració de l'entitat, es fixen, com preveu la llei, els principis bàsics i les línies generals de la programació de Radiotelevisió Valenciana, així com els corresponents plans d'activitats de les seues societats.

En este pla s'arrepleguen també les línies o definicions d'actuació que té establides Radiotelevisió Valenciana per a impulsar el valencià, generalitzant el seu ús en tot tipus de programes, utilitzant-se la nostra llengua en la presentació i conducció dels programes de producció pròpia i afavorint l'increment de la comunicació comercial en la nostra llengua, entre altres aspectes que cal considerar en esta matèria de normalització lingüística des de la perspectiva del servici públic que presta Radiotelevisió Valenciana.

Però és necessari que ens detinguem ara per tal d'analitzar quina és en estos moments la presència del valencià en Radiotelevisió Valenciana.

Senyories, més del 65 % de la graella de programació de Televisió Valenciana és en la nostra llengua.
El canal Punt 2, el segon canal de Televisió Valenciana, emet íntegrament en valencià.
Els informatius, els cicles cinematogràfics, els curtmetratges, els documentals, etcètera, tot en valencià.
El canal digital, Canal Comunitat Valenciana, que oferix només espais de producció pròpia, emet prop d'un 80 % de la programació en valencià.
La programació de Ràdio 9 és cent per cent en valencià.
La pàgina web de Radiotelevisió Valenciana és en castellà i en valencià, el servei de teletext, aproximadament amb 2 milions d'entrades, és exclusivament en valencià.

Durant l'any 2000, l'ús del valencià a la nostra televisió autonòmica ha representat una mitjana del 68,8 %, quan la mitjana establida pel pla d'actuació de l'ens, aprovat pel consell d'administració, establia per a l'any 2000 el 65 %.

Senyories, estes xifres són eloqüents, i demostren que la presència del valencià en Radiotelevisió Valenciana és molt significativa, i que s'està contribuint a la difusió i al coneixement del valencià entre els diferents públics que formen una audiència àmplia, heterogènia, com és la de Radiotele-visió Valenciana.
Com toca.

Tant la consolidació de la producció pròpia de la Radiotelevisió Valenciana en la nostra llengua, en els informatius, en els programes culturals, infantils, divulgatius, com la bona acceptació que estos estan trobant en l'audiència, estan contribuint de manera molt important a la normalització lingüística.

Com ja vaig tindre ocasió d'expressar en la meua anterior compareixença davant d'esta Cambra, la ràdio i televisió són mitjans potencialment vertebradors dels pobles i instruments fonamentals per a protegir, promocionar i difondre les senyes d'identitat que ens són pròpies.

La nostra cultura valenciana es manifesta per la seua rica tradició i per la seua identitat pròpia, i té una especificitat idiomàtica, la llengua valenciana.
I el servici públic de ràdio i televisió, a l'assumir eixa missió fonamental de cohesió i de promoció de la nostra identitat, i senyories, quan una ràdio pública com Ràdio 9 emet al cent per cent en valencià i quan Televisió Valenciana emet al 68,8 %, com he dit abans, en valencià, un 30,4 % en castellà i un 0,8 % en versió original d'altres llengües, crec, honestament, que s'ha de valorar l'esforç que s'està realitzant des de Radiotelevisió Valenciana per a im-pulsar la nostra llengua.

Esta important presència del valencià en els mitjans de comunicació públics posa de manifest que el Consell està complint amb el mandat establit en la Llei d'ús i ensenyament del valencià, al qual m'he referit al principi de la meua intervenció, quan disposa que el Consell vetlarà perquè el valencià tinga una adequada presència en els mitjans de comunicació de la Generalitat.

I esta labor que està realitzant el Consell de vetlar per la protecció i promoció de la nostra llengua s'estén més enllà dels mitjans de titularitat pública, per la qual cosa he de referir-me, encara que siga breument, a la important promoció del valencià que s'està realitzant en l'educació.

Des del curs 1994/1995 a l'actual, hem duplicat els alumnes que seguixen el programa d'ensenyament del valencià, de 64.
572 alumnes hem passat a 132.
570 alumnes.
S'han organitzat des de 1995 un total de 1.
578 cursos de valencià per a personal de l'Administració autonòmica i de l'Administració general de l'Estat a la Comunitat Valencia-na, amb prop de 40.
000 inscripcions i unes 80.
000 hores de formació.

*(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor José Cholbi Diego)*

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyora consellera, un moment, per favor.

Pregue a alguna senyoria que guarde el silenci necessari perquè puguem escoltar la intervenció de la consellera.

 

**La senyora consellera Portaveu del Govern:**

 

Gràcies.

Les proves de coneixement del valencià que organitza la Junta Qualificadora de Coneixements de Valencià han atés, entre 1996 i l'any 2000, una demanda de 300.
000 matrícules.

Sense anar més lluny, el passat dimarts el Consell va aprovar subvencions per 171 milions de pessetes per a la promoció del valencià, autoritzant convenis de col·laboració amb la Federació Valenciana de Municipis i Províncies per a l'ensenyança del valencià en els municipis i mancomunitats de la nostra comunitat, i un altre amb l'Institut Nacional d'Administració Pública per a l'ensenyança del valencià entre funcionaris de l'Administració general de l'Estat destinats a la Comunitat Valenciana.

Senyories, podria donar-los més xifres del que hem avançat en la promoció del valencià, perquè es pot i s'ha de mesurar este esforç.
Sobre l'increment de centres escolars que apliquen els programes d'ensenyança del valencià, sobre els cursos a professors, els cursos a adults, les subvencions, etcètera.

Com recentment dia el conseller de Cultura i Educació en esta Cambra, des del Govern Valencià tenim la voluntat política, i aixina ho hem demostrat, d'establir sobre bases sòlides la llengua valenciana.

El valencià, senyories, és prioritari per a este Govern, i l'impuls progressiu i gradual del valencià en l'escola, en la societat, en l'Administració, en la justícia, en els mitjans de comunicació, és el que estem realitzant des del Consell, amb respecte absolut al marc normatiu, i amb respecte i coherència amb la realitat social, cultural, lingüística i històrica de la Comunitat Valenciana.

Com saben les seues senyories, són els òrgans de govern de Radiotelevisió Valenciana els que establixen i aproven les línies de programació de l'ens públic i les seues actuacions, i estos òrgans, que són el fidel reflex de la composició d'esta Cambra, han de vetlar per la promoció i protecció de la llengua pròpia de la Comunitat Valenciana, tal com estableix la seua llei de creació.

L'entitat Radiotelevisió Valenciana, al difondre i promoure l'ús de la nostra llengua, complix la funció pedagògica i de normalització lingüística que li correspon com a servici públic.

I, per acabar, vull reiterar que l'actuació del Govern Valencià en política lingüística s'està ajustant en tot moment, i com no pot ser d'una altra forma, al marc normatiu vigent, realitzant un política de promoció del valencià progressiva i gradual i que verdaderament afavorisca la integració, la vertebració i la cohesió social en la nostra comunitat.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyora consellera.

Intervenció del grup sol·licitant, que en este cas és, com coneixien les seues senyories, el Grup Parlamentari Socialista­Progressistes, per a fixar la seua posició o preguntar o fer observacions.

Té la paraula l'il·lustre diputat senyor Francesc Colomer.

 

**El senyor Colomer i Sánchez:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyora consellera.

La veritat és que no sé si dir que m'ha sorprés o no la selecció del to que ha triat per a fer aquesta compareixença, en la banda alta ­diria jo­ del que és el nivell típic d'autosatisfacció i triomfalisme que vosté sempre exhibix.
Però jo crec que és un to que encaixa i connecta mal amb el que se suposa que és aquesta etapa nova que estem vivint, basada segons vosté, segons el discurs oficial, que també en la seua persona s'ha posat aquí de manifest en alguna ocasió, una nova etapa on siga possible assenyalar allò que no ha funcionat massa bé, on siga possible posar en pràctica certa autocrítica, per tal de ser, en primer lloc, més creïbles, i, en segon lloc, encarar el futur amb garanties de superar allò que no s'ha fet bé.

Eixa va ser un poc la lectura o el missatge que nosaltres vàrem interpretar en la coneguda compareixença, aquell gran debat que es va motivar aquí aprofitant compareixences nostres i que vosté va protagonitzar per a parlar del futur de Radiotelevisió Valenciana.

I ho dic perquè seria el moment i, a més, avui especialment, seria el moment d'anunciar noves ambicions, nous compromisos per tal de posar en pràctica l'ús social del valencià, que és la gran, la grandíssima assignatura pendent que tenim.

Vull dir, allò del cert conformisme o fer una foto fixa de la història del present que estem vivint i dir que Canal 9 està a l'alçada de les circumstàncies, d'entrada, senyora de Miguel, d'entrada, ja és contradictori amb el que avui s'anuncia que a partir d'ara, especialment en Canal 9 i a les hores de màxima audiència, on es passa olímpicament del valencià, s'haurà d'aplicar especialment el valencià.

Vull dir, alguna cosa no està en sintonia entre vosté i el senyor president, el molt honorable, que sembla que està dient que, efectivament, està per incrementar l'ús social i mirar a Radiotelevisió Valenciana perquè espavile, perquè se situe a l'alçada dels acords i de les circumstàncies i del pre-sent.
Vull dir, que he detectat un cert desfasament en el seu discurs este matí.

I és que en Radiotelevisió Valenciana les coses van fluctuant, se passa de vedades.
.
.
i aquí som tots plegats testimoni que es passa jo crec que amb massa alegria de glorificar Canal 9 ­el que ha fet vosté avui­ a construir arguments d'autodefensa quan la conjuntura puntual aconsella eixa urgència.
"És que no és culpa nostra, esta criatura no és nostra, és una herència del passat, que li facen les proves de paternitat perquè Canal 9 no ens identifica, cal revisar el model".
I avui, canvien de xip, i vosté, com he dit, presenta la vessant més alegre, més triomfalista, amb més eufòria del que és el dia a dia de Canal 9.

I he de dir-li, senyora consellera, que de totes les vessants que presenta Radiotelevisió Valenciana ­el tema financer, els informatius, el pluralisme, el que seria l'entreteniment, el compromís amb la cultura­, precisament la normalització lingüística no és l'angle que més convida a les alegries.

Estem davant un tema que guarda relació amb la cultura, la llengua és el principal patrimoni cultural d'un país, però no sols amb la cultura sinó amb la legalitat.
Vosté parlava de l'Estatut.
D'acord.
Parlava de la Llei d'ús i ensenyament del valencià de 1983.
D'acord.
I parlava de la Llei de creació de Radiotelevisió Valenciana de 1984.
Totalment d'acord.

El primer objectiu, l'eix transversal de tot el cos normatiu, efectivament, és la protecció de la llengua pròpia, però no depén de la magnanimitat ni de la generositat ni del graciós que puga ser un governant o governanta per tal de tirar endavant estes qüestions.
És una qüestió ja conquerida pel poble valencià, per la democràcia madura del poble valencià.
I, en eixe sentit, no hauria de ser un fet més enllà de la normalitat i de la quotidianitat democràtica de la nostra convivència.

L'ús social, efectivament, és on vostés han fallat estrepitosament i és on deuríem situar nosaltres la prova de foc per a validar o no les intencions d'estes últimes notícies que hi ha al voltant de l'acord de l'Acadèmia.

La Televisió Valenciana és, per tant ­torne a dir-ho­, la prova de foc, *la prueba del algodón*, que diríem en castellà, la prova del nou per tal de certificar les bones intencions o no en eixa direcció.
És l'instrument, no cal dir-ho més vegades, més poderós que té l'autogovern per tal de sedimentar els valors culturals i per tal de sedimentar el principal valor cultural que ­torne a dir­ és la llengua.
I, en eixe sentit, nosaltres afirmem que Canal 9 no està fent, no ha fet, no fa avui, al dia d'avui, tot el que cal en eixe sentit.

El tema de la programació en valencià, senyora de Miguel, vosté el pot maquillar com li done la gana, però els resultats la veritat és que estan ben lluny de ser motiu de tanta satisfacció com la que ha exhibit este matí.
No és seriós barrejar i sumar magnituds que són incomparables, li ho vaig dir l'altre dia.
El que es veu Canal 9 ­un 17, un 18%, de vegades un 22% com a molt­ no és seriós barrejar-lo amb l'1 o el 2% que es veu Punt 2.
No és seriós traure la mitjana.
Ni científicament ni políticament és seriós parlar i presentar aquí estos números.
No és seriós.

I al final, perquè també la llei de creació i tot el cos normatiu que vosté ha descrit i que jo subscric aqu no fa cap tipus de distinció entre el que ha d'emetre en valencià la ràdio, el primer canal o el segon canal, o el teletext, o el que a vosté li done la gana.
És que no hi ha distinció, la llei és claríssima.
S'està per a promoure i per a primar i per a mimar i per a cuidar el valencià a tot el que siga Radiotelevisió Valenciana.
Fer distincions jo crec que és un error gravíssim, que la situa fora de la lletra i de l'esperit de la llei de creació.

I, en eixe sentit, cada vegada que utilitzen vostés eixe argument es confirma que Punt 2, al capdavall, no deixa de ser la coartada, l'excusa per a rentar la consciència del que, efectivament, no estan fent en Canal 9.
L'incompliment és el que estan fent, l'incompliment de la llei de creació.
Perquè si al final hem d'interpretar aquí que més de l'1% que es veu Punt 2, que tampoc té cobertura en totes les comarques de la Comunitat Valenciana, si tot això és el que ompli les ambicions, les esperances, la política del govern Zaplana, arribar a un 1% o un 2%, la veritat, jo no trobe per cap lloc el motiu de tanta satisfacció.

No és seriós, senyora consellera, amagar, passar de llarg el valencià a les hores de màxima audiència en Canal 9 ­li ho vaig dir l'altre dia.
Se suposa que és l'hora, són els minuts d'or, que diuen els tècnics, on complir especialment la llei, no especialment incomplir-la, senyora consellera.
I és on la majoria de les famílies del poble valencià són a casa, és un fet absolutament quotidià, davant de la pantalla, i és el moment on totes les cadenes, públiques o privades, s'esforcen per mostrar el que són, per exhibir la seua raó de ser, el vaixell insígnia, que, en definitiva, volen ofertar als públics que poden estar mirant la televisió.

I, clar, les privades es dediquen a comerciar, a mercatilitzar els seus contingut, a aposar pel *morbo*, a fer diners, perquè són les que darrere tenen accionistes, com dir-ho?
, famolencs de guanys, de beneficis, i interpreten que la televisió, la seua oferta privada està per això, per a ser una empresa per a fer diners.

Però també estan les que darrere no tenen accionistes famolencs de guanys, sinó que tenen el Parlament Valencià, que és la projecció de la sobirania popular, i tenen la Comissió de Control de Radiotelevisió Valenciana.
I, clar, ahí és on ve la confusió de papers, d'objectius, de raó de ser al món de l'audiovisual.
Canal 9 fa el que no toca, viu una altra vida a costa d'oblidar la vertadera identitat, que és promoure sempre, sobretot quan més gent pot haver potencialment mirant la tele, sobretot ahí promoure l'ús social del valencià.

Senyora consellera, no és seriós que el doblatge de pel·lícules al valencià siga nul a Canal 9.
És impossible vore a Canal 9 una pel·lícula doblada al valencià.
Altres autonomies amb llengua pròpia, la gallega, inclús les governades per vostés, sí que han fet una catarsi, li ho vaig explicar l'altre dia, i estan apostant claríssimament per normalitzar la seua llengua pròpia al que és el principal instrument que tenen per a fer-ho, que és la seua televisió.

Nosaltres aquí hem donat el *prime time*, la màxima audiència, el que és el pressupost, els minuts d'or, els els hem donat a tota una sèrie de gent que l'única acreditació que presenten és situar-se ben lluny de la llei de creació, ben prop de la mediocritat, de la decadència.
I al contrari de la cançó aquella que parlava del tio Canya, mai parlem, en este cas, mai parlem en castellà.
I sembla que mai parlar en castellà, assegura, és el *salvoconducte* per a arribar als minuts d'or de Canal 9.
Quede's amb esta idea, senyora consellera: castellanitzar la màxima audiència.
Les productores que treballen a eixes hores tenen com a criteri fonamental per a entrar en eixos minuts d'or fer-ho tot en castellà.
Senzillament humiliant, vergonyós, a la llum del cos normatiu que vosté ha esmentat aquí davant de tots.

No és seriós que es neguen les notícies, si hi haguera tanta bona voluntat, sobre l'escola valenciana en els informatius "tan fantásticos", que li vaig llegir una entrevista l'altre dia, que vosté sempre diu.
I mire, en els informatius no es parla valencià ni castellà.
No.
No es fa ni valencianisme, si em permet, ni castellanisme.
Es fa zaplanisme, que és ben diferent.
Però, en fi, això, si vol, ho parlem després.

I és que són els criteris per a computar.
.
.
Explique-li a la Cambra com computen, com conceptualitzen que un programa ja està fet íntegrament en valencià i tot això compta en el minutatge.
Què fa falta, senyora de Miguel?
El rètol?
, que siga el rètol?
L'anunci previ en valencià?
Explique-li a la Cambra les trampes que fan per tal d'arribar a eixe percentatge, que està ben lluny de la realitat.

Ja li vàrem preguntar l'altre dia si és que de veritat vostés se pensen que el poble valencià s'avergonyeix de la seua llengua, si és que es pensen que no estem preparats per a afrontar una televisió en valencià, si és que interpreten vostés que el valencià no és un idioma per a la convivència democràtica, i per això l'amaguen quan més gent pot estar, torne a dir-ho, mirant la televisió.
Això és un complex d'inferioritat en el que vostés viuen, i pretenen contagiar la resta de ciutadans perquè també ho interpreten d'esta manera.

Tot això, senyora consellera, sense parlar de les instruccions que al voltant de la normativa donen vostés als informatius i als programes que es fan en Canal 9 i que, eixos sí, es fan en valencià.
Què significa, senyora consellera, extirpar, substraure del lèxic políticament correcte determinades paraules?
Una llista negra de periodistes?
Ja la van fer.
Una llista de periodistes prohibits?
Una llista de periodistes condemnats a l'ostracisme?
I també una llista negra de paraules?
Una llista negra de paraules prohibides?
Com si es vullguera vulgaritzar l'idioma per a arribar més a la gent.
Com si no haguérem viscut ja 300 anys d'oprobi lingüístic.
Com si no en tinguérem prou, senyora consellera.

I el paper pedagògic?
I el paper didàctic, el paper de referent que ha de tindre l'audiovisual públic valencià?
Quina autoritat filològica i científica ­ja que estem en esta matèria en estos moments­ presenta, acredita la senyora Genoveva Reig o el senyor Villaescusa per a fer una llista de paraules que no es poden dir a Canal 9?
Si s'estima la llengua, senyora consellera, cal ensenyar-la, cal parlar-la, cal usar-la i cal complir les lleis.
No amagar-la als minuts d'or de la televisió.

Canal 9 ­acabe, senyora consellera­ necessita una nova transició democràtica, assumir l'Estatut, desplegar totes les possibilitats de l'autogovern, ser referent.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyor Colomer, vaja acabant, per favor.

 

**El senyor Colomer i Sánchez:**

 

.
.
.
en matèria lingüística, però també en matèria de la identitat del poble valencià, de la dignitat del poble valencià.
I fer de Canal 9 un espai respirable per a tot això seria el repte que vosté deuria assumir en este moment.

Res més i gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor Colomer.

Intervenció dels altres grups per a fixar la posició i, en este cas, el del Grup d'Esquerra Unida del País Valencià.

La il·lustre diputada Dolors Pérez té la paraula.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyores diputades, senyors diputats.

Senyora consellera.

La llei de creació de l'entitat pública Radiotelevisió Valenciana constituïx una mostra més de la voluntat política d'assumir la responsabilitat contreta de fer avançar la consolidació de l'Administració autonòmica i la presa de consciència de la nostra diferenciació com a poble que suposa.

La creació d'uns mitjans de comunicació social valencians són contemplats, entre altres coses, com a un dels suports precisos i inequívocs del nostre desenvolupament cultural propi, com la llei de creació.

L'exercici de la potestat atribuïda a la Generalitat Valenciana en el seu article 37, de l'Estatut, es concreta en esta primera acció de govern i la posada en pràctica amb tranquil·litat, però sense demorar-la, del procés legislatiu necessari que permeta que les possibilitats i capacitats del nostre poble expressades en l'Estatut esdevinguen en realitats.

Aquesta és una part del preàmbul de creació de la llei de Radiotelevisió Valenciana.

I en la mateixa llei, senyora consellera, en el punt primer, apartat dos, en la lletra a), diu: "La promoció i protecció de la llengua pròpia de la Comunitat Valenciana".
I la llengua pròpia és el valencià.
I sobre eixa llengua pròpia, el Govern Valencià no para de dir contínuament que és la forma nostra d'entendre la societat, que cal a més espentar-la, que cal continuar promocionant-la, etcètera, etcètera, una quantitat d'etcèteres infinits, amb els quals, senyora consellera, podríem estar d'acord.

Vosté en la seua exposició diu una cosa aixina com que Canal 9 emet en valencià el 73,8% i que Punt 2 ho ha tot en valencià, tots els programes en valencià.
Que Canal Digital realitza en valencià el 85% de la seua graella programàtica, i aixina després la *ventanilla*, l'internet, etcètera.

Mire, a mi me sembla que o vosté quan ha aplegat ací, sense coneixement de causa i sense haver-ho comprovat, s'ha fiat del que la senyora Reig o el senyor Villaescusa li han exposat, o vosté ens està enganyant.
Tots els que estem ací sabem que és irreal el 73,8%.
Ni tant sols és real el 60%.
Primer, senyora consellera, perquè qualsevol programa realitzat en castellà és suficient que siga presentat en valencià, com allò de "bona nit, i anem a començar" tal programeta, com perquè es compte eixe programa en la seua totalitat en valencià.
Per tant, no és una realitat.
No s'ha de comptar dintre d'este percentatge.

Però el que més motivaria o el més necessari, pel que fa a l'aplicació de la llengua en Canal 9, hauria de ser principalment en Canal 9, perquè el Punt 2 quan es realitza en valencià a mi me pareix bé, però ara el que falta, en el que sempre debatem, en el que sempre entrem, en el que sempre s'exigix per part de l'oposició, és que existisca un reconeixement també de la llengua i un desenvolupament en el que és Canal 9.

Demanem, lògicament, que en els minuts o en les hores de màxima audiència el que es realitze siga en valencià.
I màxima audiència pot ser un telediari, les notícies Canal 9 poden ser màxima audiència.
Però el programa d'abans i el programa de després també, eixos també són programes de màxima audiència.
Clar!
, si resulta ser que *Notícies 9* té una durada de temps i el programa següent en castellà o l'anterior té 15 minuts o té mitja hora, lògicament es prima que la televisió desenvolupa molts més programes en valencià que en castellà, però és irreal novament, és irreal novament.

I també demanem contínuament que les pel·lícules puguen estar traduïdes al valencià i que s'emeten en valencià en la primera cadena de televisió.
I això significa que tot ha de ser en valencià, ninguna pel·lícula en castellà?
Bé, doncs, jo diré com vostés diuen, que fent *zapping* hi ha 50.
000 cadenes en què es poden vore pel·lícules en castellà.
Però, la nostra, i per respectar el que és la llei de creació de la televisió, hauria d'emetre majoritària en valencià.
Per què?
Doncs, perquè de les dues llengües que parlem al País Valencià, continua sent la llengua més castigada la llengua nostra, el valencià.
És la més castigada.
I vostés, la televisió, i quan es va crear, l'havien d'utilitzar per a promoure eixa part castigada de llengua que és la que ens fa diferenciar de la resta de l'Estat.
Eixa llengua que ens fa diferents.
Eixa llengua que utilitzem contínuament en totes les facetes de la nostra vida.

I, lògicament, admetem des d'Esquerra Unida del País Valencià que en algun moment s'ha de fer alguna pel·lícula també en castellà i algun programa també en castellà, perquè ací a la nostra comunitat es parlen les dues llengües.
Ara bé, ara bé, en les hores de màxima audiència, si és de veritat allò que pregonen i aquella voluntat que tenen, i després d'ací uns quants moments que anem a signar el pacte de l'Acadèmia, després de tot això alguna cosa hauran de fer amb eixa televisió.
Que, de més a més, senyora consellera, vosté fa unes setmanes va dir allò que anàvem a canviar-ho tot, anàvem a tindre una televisió més guai, noves tecnologies, plantejaments diferents, més adaptada a la realitat.
I la realitat és eixa, que ha de tindre Canal 9 més programes en valencià en hores de màxima audiència, perquè el carrer ho demana.
I, si no, senyora consellera, vosté ha de pegar una miradeta només a quin ha estat el percentatge d'eixa quantitat de persones, eixos milers de persones que any darrere any estan celebrant el dia de l'escola en valencià.
I vorà com eixe gran col·lectiu que es mou a tot el llarg del País Valencià també demana que la televisió, en hores de màxima audiència, estiga realitzant programes en la nostra llengua, en aquella que estic utilitzant des d'esta trona.

Gràcies, senyor president.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyora diputada.

Pel Grup Parlamentari Popular, té la paraula l'il·lustre diputat David Serra.
*(Pausa)* Senyor Serra, té vosté la paraula.

 

**El senyor Serra Cervera:**

 

Amb la vènia de la presidència.

Honorable consellera.

Senyories.

Vull començar esta intervenció agraint-li a la consellera Portaveu del Govern Valencià la claredat i la rotunditat amb què ha demostrat una vegada més l'entelèquia que l'oposició no vol creure's mai, que és que les coses en esta comunitat van bé, caminen en una bona direcció i tenen un nivell d'acceptació social important.

Possiblement, haguera dit el que haguera dit vosté hui en esta trona, l'oposició no haguera estat d'acord.
I no haguera estat d'acord, jo crec, perquè venim patint des de fa molt de temps, amb la nostra oposició, una anèmia ideològica important que comporta moltes vegades no reconéixer les actuacions que se fan des del govern i no vore quan les línies són correctes, quan les direccions són les oportunes i quan anem treballant en la direcció encertada.

Vosté ha parlat del marc normatiu i ha parlat de l'Estat d'Autonomia, ha parlat de la Llei d'ús i ensenyament i ha parlat de la Llei de creació de Radiotelevisió Valenciana, amb un compromís de promoció i protecció de la nostra llengua, del valencià, com s'ha de fer.
I en estos moments, en estos moments podem dir que estem complint amb el servici públic que té encomanat el govern, que té encomanat la televisió, de promoure i protegir el valencià.

Com molt bé s'ha dit en esta Cambra, hi ha un pla d'actuació aprovat pel consell d'administració on se reflecteix que per a l'any 2000 estava previst que un 65% de la programació fóra emés en valencià.
I en estos moments podem dir que més del 68% ha estat una realitat.

Vosté ha parlat de Televisió Valenciana.
Vosté ha parlat de Punt 2.
Vosté ha parlat del Canal Comunitat Valenciana.
Vosté ha parlat de Ràdio 9.
I vosté ha parlat de totes les figures de comunicació que té la corporació valenciana de radiotelevisió.
I jo li dic que en estos moments parlar d'un 68% suposa una xifra que voldrien comparar-la amb el que passava fa sis anys en la Televisió Valenciana.

Quan algú mos critica que comparem amb les etapes anteriors.
.
.
És que no tenim més remei que comparar amb les etapes anteriors, perquè no anem a comparar-mos mosatros amb mosatros mateixos.
Haurem de comparar-mos amb el que feen altres quan governaven.
I en estos moments podem dir amb la veu molt alta que el valencià té una promoció, una protecció i té uns nivells de promoció i protecció molt més alts que tenia quan governava el Partit Socialista.
I això és una realitat objectiva.
I això és una realitat que ningú pot negar.
Hui es parla més valencià en el carrer que se parlava fa sis anys.

Ací s'ha dit que hem fallat en l'ús social.
I jo els dic, senyories, que en l'ús social no hem fallat.
I que l'ús social del valencià no se garantix únicament i exclusivament amb Radiotelevisió Valenciana.
L'ús social se garantix amb les escoles, amb les universitats, amb els llocs de treball, amb esta Cambra, amb esta Cambra també.
I ahí hem guanyat la batalla.
I l'estem guanyant dia a dia, perquè hui, diran el que diran, però la batalla del valencià ja no l'abanderen els que creien fa uns anys que era patrimoni d'ells.

En estos moments és veritat que hi ha una llengua més dèbil, i és veritat que hi ha una llengua, que és la llengua pròpia dels valencians, que és més dèbil.
I este govern ho sap.
I com ho sap està fent les actuacions que creu que ha de fer endavant.

I en estos moments, senyories, jo vullguera que quedara molt clar que mosatros no anem a ser capaços de fer el que altres feen, no anem a ser capaços de tindre les dos cares que tenien altres governs, perquè cal ser realistes.
Quan un se compromet en un tema i quan un se compromet amb una matèria cultural com és la llengua i com és el valencià, no pot tindre dos vares de prendre mida, quan governa i quan no governa.
Cal ser realistes, senyories.
Hui els xiquets parlen molt més valencià que abans.
Hui les dones i els hòmens de la Comunitat Valenciana tenen moltíssimes més possibilitats per a conéixer, per a desenrotllar la nostra llengua.
I això és una realitat que està en el carrer.
No fa molt se dia: "És que no se poden vore pel·lícules en valencià".
Això no és real.
Tots els dies se poden vore pel·lícules doblades al valencià, tots els dies, en la Televisió Pública Valenciana.
Tots els dies en el *prime time* podem vore i escoltar programes en valencià.
Tots els dies se pot fer.
Però com això no se vol reconéixer, se puja a esta trona a dir el que se creu que no és veritat.

Senyories, en estos moments se podrà dir el que se vullga, se podrà dir i argumentar el que se crea convenient o no, però ningú pot negar que en estos moments s'està fent una política audiovisual d'afavorir el valencià com no s'havia fet mai en la Comunitat Valenciana, i mos la jugaríem amb qui volgueren.
I el mateix sector audiovisual ho reconeix.
I la mateixa Radiotelevisió Valenciana està fent apostes per la producció i per la promoció pròpia com no s'havien fet mai.
Perquè en estos moments se podrà dir el que se vullga, però hi ha una política lingüística que és una política lingüística per a tots.
I això marca una diferència molt important d'un model de govern a un model d'un altre govern, quan governem per a tots els ciutadans.
Perquè sabem que tenim un programes electorals que han estat recolzats majoritàriament, però creem que són uns programes que serveixen per a tota la societat.
I ahí marca un abans i un després del que són les polítiques a favor de la llengua i del valencià.

I la promoció del valencià que hui està fent-se, com molt bé ha dit la consellera, està basada en tres pilars: ha de ser de manera progressiva, ha de ser de manera gradual i ha de ser de manera integradora, una cosa que els socialistes no van saber fer.
I això ningú pot negar-ho.
I en estos moments, eixos tres pilars van a conduir-nos a vertebrar millor el territori i, com no podia ser d'una altra manera, a cohesionar socialment a la societat i a tota la Comunitat Valenciana.

Senyories, en estos moments serien uns insensats si no vullgueren vostés reconéixer el que s'ha fet i el que s'ha pogut recórrer durant estos últims anys.
Durant sis anys hem recorregut un camí importantíssim, una camí d'harmonia, un camí que de manera progressiva, de manera gradual i de forma integradora hem aconseguit que la majoria de la societat valenciana tinga una llengua que la senta pròpia, tinga una televisió que la senta pròpia, tinga una televisió que siga de tots i per a tots, i, com molt bé s'ha dit repetides vegades en esta Cambra, que siga una televisió per al servici de la societat valenciana.

Hi ha alguns que creuen que els seus fracassos són per eixir més o menys en la televisió.
Això ve produït fruit de l'anèmia ideològica que vostés estan patint des de fa molt de temps.
Vostés estan malalts ideològicament i creuen que vostés han de pujar a esta trona a argumentar que no ixen en la tele per no tindre l'aprovació social i electoral que haurien de tindre.
Però això és fruit d'altres coses, això és fruit que no hi ha programes, això és fruit que no hi ha alternatives, això és fruit que no hi ha idees i això és fruit que hi ha un projecte polític fracassat que no ha estat capaç de renovar-se, senyories.
*(Remors)*

I en estos moments, i en estos moments, per acabar la meua intervenció, sí que vull deixar molt clara una cosa.
Des del Grup Parlamentari Popular anem a continuar recolzant una política lingüística i una promoció del valencià com la que ha dit la consellera Portaveu, basada en un sistema progressiu, en un sistema gradual i en un sistema integrador que, finalment, va a cohesionar la societat valenciana.
*(Remors)*

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Gràcies, senyor diputat, especialment perquè vosté, tenint 39 i mig de febra, ha complint amb la seua obligació.

Moltes gràcies.

A continuació té la paraula, per donar resposta conjunta, la senyora consellera.

 

**La senyora consellera Portaveu del Govern:**

 

Muchas gracias.

Señorías.

Bien, yo he venido aquí, he dado datos, he expresado cifras, he dado porcentajes que son absolutamente ciertos y desde luego absolutamente fiables, señoría, absolutamente fiables y que exp1resan una realidad y es una realidad tozuda, y a lo mejor a ustedes no les gusta la realidad, yo lo siento, y esa realidad es que el valenciano es prioritario para este gobierno, este gobierno trabaja duro e intensamente por promocionar nuestra lengua valenciana integrada en una realidad bilingüe; la realidad de esta comunidad es una realidad bilingüe.
Y eso es así y no es de otra manera.

Y ustedes aguantan mal los estudios comparativos, pero la realidad es que el idioma valenciano, nuestra lengua valenciana, está en estos momentos mucho mejor tratada, está mucho más implantada ahora que en el año 1995, señorías, en toda la sociedad valenciana.
Y estoy absolutamente de acuerdo con su señoría el diputado don David Serra que esta implantación tiene que realizarse de una manera progresiva, de una manera gradual y de forma en que la imposición no sea la regla sino que todos los habitantes de la Comunidad Valenciana lleguen a conocer la lengua valenciana y la utilización y el uso de la lengua, de nuestra lengua valenciana, sea cada vez mayor, pero sea aceptado también de forma mayoritaria por todos los ciudadanos y ciudadanas de nuestra Comunidad Valenciana.

Por supuesto, señorías, que pensamos que hay que seguir trabajando.
A mí me hace mucha gracia, porque ustedes siempre que damos esos datos, esas cifras y demostramos esa realidad para ustedes es triunfalismo.
Me parece que eso es sencillamente demasiado fácil.
Es un recurso muy fácil y un poquito demagógico, con todo respeto, señoría, desde mi punto de vista.
Porque, por supuesto que este gobierno es consciente de las realidades, las expresa y así acude aquí a explicarlas y a comentárselas a ustedes.
Pero por supuesto que este gobierno es absolutamente consciente, y todos los días es consciente de ello, que queda mucho trabajo por hacer en esta comunidad, naturalmente.
Pero eso siempre será así.
La sociedad no está inmóvil, la sociedad tiene continuamente nuevos requerimientos.
Y este gobierno escucha a la sociedad y sabe de esos requerimientos continuos y de esas nuevas necesidades.
Y este gobierno no se duerme en los laureles, a diferencia de otros que así les fue.
Y este gobierno está siempre pendiente de lo que la sociedad demanda y está siempre dispuesto, y así lo demuestra, y así lo refrenda la sociedad en ese examen que todos los políticos pasamos cada cuatro años, siempre está pendiente y es lo que la sociedad necesita y siempre está trabajando intensamente por efectivamente solucionar los problemas de los ciudadanos que para eso, señorías, están los gobiernos.

Y, desde luego, señorías, insisto en esa realidad, en esa realidad tozuda.
Y es que para el gobierno el idioma valenciano es prioritario, que el servicio público de Radiotelevisión Valenciana en nuestra comunidad tiene la obligación de potenciar nuestras señas de identidad y así lo hace, que esta radio y televisión públicas son un instrumento fundamental para defender y promocionar nuestra lengua, y así se hace y así es.
Y por ello esta promoción y protección del valenciano inspira y continuará inspirando la actuación de los medios de comunicación de titularidad pública.

Y yo siento que la cifra no les guste, pero la cifra es real.
El promedio de valenciano en la rejilla o en la parrilla de Radiotelevisión Valenciana que se estableció para el año 2000 fue del 65% y que esa cifra se ha superado y que esa previsión llega hasta el 68,8%.
Señorías, si quieren les vuelvo a repetir los datos.
Y el canal Punt 2, señorías, es en valenciano y está íntegramente hecho en valenciano y es este gobierno y esta radio y televisión valenciana la que creó el Punt 2.

Los informativos, los ciclos cinematográficos, el canal digital, señorías, tiene un 80% de producción en valenciano; la Radio 9 es el cien por cien en valenciano.
Y yo, insisto, siento que no les guste los datos y las cifras, pero yo creo que no se puede uno engañar y no podemos cerrar los ojos y ponernos una venda y taparnos los oídos con algodones para no ver y conocer la realidad.

Señorías, y también tengo que decir que la enseñanza del valenciano ha mejorado.
La enseñanza en valenciano ha mejorado de manera absolutamente definitiva y significativa desde 1995.
Y mientras que en el curso 1994/1995 había 597 centros educativos con línea en valenciano, en el curso 1999/2000 son 837 los que disponen de esta línea.
Y esto representa un incremento, y vuelvo a dar datos, cifras y porcentajes que a ustedes no les gustan, yo lo siento, pero creo que es una manera racional de hablar, estos datos representan un incremento del 40,2%, un incremento del 26% en primaria y del 124,4% en secundaria, señorías.

Y eso es ayudar a implantar la lengua valenciana, señorías, y eso es trabajar por la aceptación de nuestra lengua valenciana en la sociedad y porque cada vez la lengua valenciana se utilice y se ame más en la sociedad.
Y esos son datos y cifras reales.
Insisto, esa es la realidad tozuda y eso no es triunfalismo, señorías, eso es expresar lo que existe y lo que hay ahora.
Y cuando se hace un estudio comparativo con lo que había en 1995, porque ahora todo el.
.
.
, mire, paladines y defensores de la lengua, muy bien, señorías, pero es que este gobierno está defendiendo la lengua y está contribuyendo a su implantación más que el gobierno anterior.
Y los datos y las cifras cantan y eso es así, señorías.

Este gobierno y la Generalitat han hecho una verdadera apuesta por la recuperación de las señas de identidad y de la cultura propia de los valencianos, y este esfuerzo se reconoce por todos, por todos los ciudadanos.
Y sería injusto no reconocer el importante papel que ha desarrollado y que está desarrollando Radiotelevisión Valenciana en la promoción del valenciano, en su conocimiento y en su difusión, y sobre todo en las comarcas de la Comunidad Valenciana en donde se habla predominantemente castellano, señorías.
Y que la presencia del valenciano en Televisión Valenciana está entorno al 70%, y esto es así.
Y me parece un porcentaje muy razonable en una televisión pública de una comunidad, como la valenciana, que tiene una realidad bilingüe que no podemos olvidar, señorías.
Porque seguro que al señor o señora de Requena, de Utiel, de Buñol, de Segorbe, de Orihuela o de Villena, por ejemplo, le parece bien que Televisión Valenciana emita en valenciano, pero también que lo haga en castellano.
Y poco a poco tendrá que ir aceptando, porque en la promoción de nuestra lengua ese es el objetivo final, pero sin imposiciones, señorías.
Lo que no podemos aquí es gobernar de una manera impositiva y absolutamente a golpe de fuerza.
No, señorías, este gobierno no gobierna así, para nada.
*(Remors)*

**El senyor vicepresident primer:**

Senyora consellera, un moment per favor.

Senyories, pregue que guarden el degut respecte.

**La senyora consellera Portaveu del Govern:**

Por lo tanto, señorías, Radiotelevisión Valenciana está desempeñando una labor fundamental en la cohesión y en la vertebración de la Comunidad y en difundir y en reafirmar nuestras señas de identidad, les guste a ustedes o no.
Y estas son las cifras y estos son los datos.
Y esa es, insisto, una realidad tozuda pero cierta.

Muchos niños y jóvenes de nuestra comunidad han aprendido valenciano y han mejorado su valenciano y han aprendido a apreciar la lengua más viendo los programas infantiles y juveniles de Canal 9.
Porque, señorías, para este gobierno la normalización lingüística ha de ser un proceso gradual, progresivo y pacífico, tanto en la escuela como en los medios de comunicación.

Y este gobierno está realizando una política respetuosa con las dos lenguas oficiales de nuestra comunidad, como no puede ser de otra manera, porque ese, señorías, es nuestro talante y creemos en eso.
Y también una política respetuosa para con los valencianos y valencianas que viven en territorios donde predomina el castellano y para los que viven en territorios donde predomina la lengua valenciana.
Y una política que persigue al final, el fin, el objetivo de esta política es integrar y vertebrar nuestra comunidad, y que la aceptación y la normalización de la lengua valenciana sea cada vez mayor, pero desde la progresividad, desde la gradualidad y desde el respeto y la tolerancia.
Y una política desde el respeto a nuestro Estatuto de Autonomía, a nuestra Constitución y a la legalidad.
Ese es el objetivo, señorías.

Gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Moltes gràcies, senyora consellera.

Per a rèplica.

 

**El senyor Colomer i Sánchez:**

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyora consellera.

Parla de xifres, ha esmentat la paraula *xifra* moltes vegades.
L'únic que li ha falta és dir al final ­em permetrà la broma­ "estas son las cifras y así se lo hemos contado" com diu aquell, *(rialles)* "y así se las hemos contado".

De totes maneres, aquí no ha descobert la gran pregunta que, diguem, ha motivat la nostra intervenció, jo crec que la intervenció del conjunt de l'oposició, i és per què fan distincions entre Canal 9 i Punt 2.
Perquè aquí, jo li he ho dit clarament, ens interessa parlar de Canal 9, no de l'anècdota, amb tota l'estima per Punt 2, per la ràdio, pel teletext, per allò digital, perquè es veu a Amèrica, per tot el que vosté vulga.
Però ens interessa parlar de Canal 9, perquè a més forma part claríssima del que és la llegenda de la sol·licitud de la nostra compareixença.

I encara no ens ha dit quin és l'argument, quina és la clau, quin és el misteri, quin és a la millor un sortilegi per a vostés, la jugada de màgia, per tal d'explicar, si és que de veritat s'ha avançat tant en l'educació i en que aquí tot el món té accés al valencià i és una llengua tan estimada, tan vullguda, tan usada socialment, per què es renuncia al *prime time* i a l'hora de màxima audiència, per què?
Per què la llum de la llei no penetra en el que és Canal 9?
Per què es queda en Punt 2?
Per què no penetra a Canal 9?
Per què?
Expliqueu.
És que la convide reiteradíssimes vegades, l'altre dia, avui, l'emplace, la provoque, entre cometes, per a dir per què en la màxima.
.
.
­en el millor sentit de la paraula­en la màxima audiència per què no entra el valencià?

**El senyor vicepresident primer:**

Senyor diputat, no fa falta l'aclariment, perquè coneixent-lo a vosté.
.
.
Gràcies.
*(Rialles)* Seguisca.

 

**El senyor Colomer i Sánchez:**

Molt bé.

Si és que a més, senyora consellera, el castellà té moltíssimes ofertes, sobretot en eixe moment i en tots els moments del dia.
I Canal 9 no està per a reforçar, per a impulsar, el castellà, no està dissenyat Canal 9 per a això.
Està dissenyat i està pensat per a compensar, per a fer possible, per a corregir, per a fer possible el bilingüisme, però per a fer possible de veritat eixa qüestió.
I, en eixe sentit, Canal 9 té una tasca indelegable, indelegable.

I durant moltes hores al dia, si és que el grau de satisfacció d'este govern és saber tindre consciència de què un 1% de l'audiència que té davant escolte i veu Punt 2, l'única oferta en valencià durant moltes hores al dia, senyories, durant moltes hores al dia, l'única oferta és un 1% d'audiència.
Jo crec si això els permet viure, entre cometes també, viure tranquils sabent que durant moltes hores al dia, en les hores de màxima audiència, és un 1% el que està gaudint de la llengua valenciana, bé, ahí la veritat és que podem mesurar clarament quina és la causa de la seua alegria, d'eixe esforç tan grandiós i tremend que vostés estan fent per normalitzar i fer que s'use el valencià en la nostra societat.

Mire, diuen que quan una llengua desapareix, ho diu un antropòleg nord-americà, en un altre debat crec que vaig fer esment a esta qüestió, quan una llengua desapareix passa una cosa tan greu com si caiguera una bomba en el Louvre.
Es perd molt més: una manera d'estar al món, una percepció de la vida, es perden moltíssimes coses en cadena, a més inevitablement.
Jo no sé si estem en un escenari tan greu de pèrdua d'una llengua, però sí que estem en un escenari de fer-la residual, de fer-la marginal, de fer-la en el tema que ens ocupa invisible, perquè no està en Canal 9 quan més gent està davant la pantalla.
I és la pregunta bàsica que vostés deuen contestar.

El món, quan això passa, es torna més avorrit, es torna menys tolerant, si em permet, menys interessant; es torna tan avorrit com esperar ­espere tampoc ofendre a ningú en este moment­ com esperar que el molt honorable president de la Generalitat parle en valencià, tan avorrit com esperar eixe moment.
Perquè a la millor ell es pensa que *una vez al año no hace daño*, perquè és el que usa el valencià el molt honorable president de la Generalitat.
A la millor a ell no li fa mal, però a la llengua valenciana molt més del que vostés es poden pensar.
Sis anys de president, sis anys, i el pitjor és que no fa cap esforç, no és que el sàpiga, vullga, no vullga, el conega, en la intimitat, on li done la gana; el tema és que no fa cap esforç en eixe sentit.

I si este fóra l'únic argument que jo estiguera aquí exposant, jo mateix reconec que seria un argument ben pobre.
Però el tema és que hi ha massa arguments.
On s'ha vist que un govern, el govern de la Generalitat, encapçalat per el molt honorable senyor president, envie als tribunals de justícia a la Universitat de València per preservar, per defendre el valencià.
On s'ha vist?
És que hi han massa arguments.

Amagar la llengua quan més gent l'està veient és invalidar-la.
Jo no sé quina interpretació farà, quin serà el sortilegi per arribar a eixa conclusió.
Però amagar-la quan més gent hi ha davant la pantalla és quasi tant com invalidar-la per a la convivència.

Siga valenta, ­acabe, senyor president­ siga valenta, senyora consellera, que és un acte suprem en política la sinceritat, i diga que no estimen la llengua, que tot és mentira.
O que l'estimen a la seua manera, que és una mala manera.
És allò de la pel·lícula que duia per títol *La maté porque era mía*.
De tant que l'estimaven se la van carregar.
*La maté porque era mía*, excuse dir-li, seria el títol ideal d'eixa mala comèdia, o d'eixa tragèdia en termes lingüístics i culturals i morals i ètics, que és durant moltes hores al dia Canal 9.

Res més i gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat, senyor Colomer.

Té la paraula la il·lustre diputada Dolors Pérez per a rèplica, per un temps de cinc minuts.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyora consellera.

Mire, a mi no m'agradaria un dia, portant debats sobre el que és la cultura lingüística i havent de parlar novament de televisió, de vore com el nas li pot créixer com a Pinotxo.
No m'agradaria.
No m'agradaria.

I en això estic dient-li que vosté no diu la veritat.
No la diu.
Vosté diga honestament: "estes són les dades que com a consellera a mi m'han passat, i tinc l'obligació de transmetre'ls".
Però no diga que són fiables, perquè no ho són.
Però, de més a més, fins en el consell d'administració es porta este debat dia darrere dia discutint sobre que és mentira que es donen programes en Canal 9 en el percentatge que vosté ara ha tornat a dir, el 68,8%.
I no sé si és que no parlem el mateix llenguatge o no estimem de la mateixa forma allò que és nostre.

I recordar-li que efectivament, ara es parla molt més en valencià.
Clar que sí.
Vosté no sap el que va costar això de fer.
Això va tindre un inici.
I eixe inici precisament no tenia el color del Partit Popular.
*(Remors)* I és normal.
I Esquerra Unida, perdone, senyor diputat, no ha governat.
*(Remors)* Doncs mire, a la millor no governa, però el poble algun dia ens donarà la raó.
I no crega que açò vosté va a tindre-ho per a tota la vida, conforme porten la política i conforme està el País Valencià de rebolicat.
Vostés no tenen trellat.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyora Pérez, per favor, a la qüestió, i.
.
.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Senyor president, està increpant-me un il·lustre diputat, i estic contestant.
.
.

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyora.
.
.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

.
.
.
perquè vosté no ha ficat ordre.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyora diputada, esta presidència és la que dirigix el debat, i el dirigix normalment amb tota l'objectivitat, i ho calcule i ahí estan les seues senyories.
Bé.
Per tant s'atén vosté a la qüestió, i la cride a l'ordre per primera volta.
A la qüestió.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

D'acord, senyor president.

En definitiva, estem parlant de Canal 9, i estem parlant que s'ha de potenciar el valencià en eixa cadena de televisió.
Cosa que vostés no estan fent, repetisc i repetiré moltíssimes vegades.
No l'estan fent.
No els interessa.
Vostés no estimen el país, vostés no estimen la llengua, vostés no estimen la nostra llengua.
I faran el possible i l'impossible per disfressar-la de lagarterana i fer creure allò que no és realitat.

I voldria acabar, senyora consellera, dient-li: 837 col·legis donen línia en valencià al País Valencià.
Sí.
Però li recorde que també és una veritat a mitges, ja que en moltes d'eixes escoles els professors, i en este curs, donen valencià quan no parlen en valencià i solament poden donar classes en castellà.
I això és incorrecte.
Aixina han venut vostés en molts llocs de l'Estat quina ha estat la immersió lingüística, quines són les línies en valencià que estan donant.

Però per què mos mentix aixina, senyora consellera?
Si és molt més fàcil acceptar la realitat.
Una cosa és tindre una línia en valencià i l'altra cosa realment que professorat en valencià puguen donar eixes classes.
I eixos professorats són en línia castellana, no en línia valenciana.

Gràcies, senyor president.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyora diputada.

Per a rèplica han intervingut els dos grups.
La senyora consellera.

 

**La senyora consellera Portaveu del Govern:**

 

Bien, señorías.

Sigo insistiendo.
Ustedes no quieren aceptar la realidad.
Ustedes no quieren aceptar que este gobierno ha trabajado, trabaja y trabajará por incrementar el uso de nuestra lengua, cuida y mima la lengua valenciana.
Pero a ustedes les da exactamente igual lo que yo digo aquí.
Ustedes no escuchan lo que digo.
No quieren aceptar los datos y las cifras que les doy.
Y sobre todo, no quieren reconocer que la lengua valenciana está mejor tratada, mucho más implantada en nuestra Comunidad Valenciana desde el año 1995.

Eso es algo que a ustedes no les gusta escuchar.
Pero yo lo siento, lo repetiré hasta la saciedad.
Porque, señorías, es verdad.
Es cierto y es verdad.
Y eso es así, se puede comprobar.
Y les aliento a ustedes y les invito a que lo comprueben, para ver si de una vez ustedes entran y aceptan lo que es una realidad en nuestra Comunidad Valenciana.
Porque, señorías, encuentro que es un poco exagerado, con todo el respeto, decir que la lengua valenciana está a punto o en peligro de desaparecer.
Me parece una distorsión de la realidad absolutamente tremenda.

Y da igual lo que yo les diga.
Insisto, ustedes no escuchan a nadie, no quieren oír lo que es la verdad y lo que es la realidad.
Y además establecen juicios de valor absolutamente subjetivos y, desde mi punto de vista, fuera de lugar, que me parecen de poco respeto y algo arriesgados, porque no estoy en absoluto de acuerdo en que ustedes digan que nosotros, que este gobierno, no respeta y no ama a la lengua valenciana.
Sencillamente no es así.

E insisto en decirles, señoría, que para este gobierno la normalización lingüística ha de ser un esfuerzo compartido de toda la sociedad valenciana en su conjunto, respetando siempre nuestra realidad bilingüe, que muchos de sus señorías diputados estoy seguro que están de acuerdo.
Porque algunos de ustedes son, con todo el respeto por nuestra parte, castellanoparlantes, y nos parece de lo más normal y no subimos aquí a esta tribuna a reprochar a ningún diputado del Partido Socialista castellanoparlante el que utilice o no el idioma.
Lo respetamos absolutamente como no puede ser de otra manera.

Pero ustedes no, ustedes eso no lo respetan, no lo comprenden y no lo comparten.
Señoría, porque ustedes, señorías, tienen un estilo propio de gobierno.
Ustedes, señoría, quieren, entre otras cosas, gubernamentalizar la Televisión Valenciana.
Nosotros, señorías, no la gubernamentalizamos ni lo vamos a hacer, porque ustedes saben que Radiotelevisión Valenciana tiene un consejo de administración que tiene sus competencias, unos órganos de dirección, sus profesionales.
Que podrán ser o no de su agrado, pero que desde luego no son el gobierno, y eso lo entiende cualquiera.
Y ellos son los responsables de la programación, etcétera, etcétera, de la Televisión Valenciana.

Señorías, ustedes y lo digo con todo el respeto, en sus planteamientos transpiran, desde mi punto de vista, dirigismo, intervencionismo político en Televisión Valenciana, en la programación, en la lengua por imposición, en fin, en general en todo.
Y señorías, este no es el talante de este gobierno.
Nosotros no gobernamos así.
Esta es la forma de concebir una forma de gobernar que para nosotros no es la imposición y no es la fuerza.
Porque, señorías, estamos convencidos de que desde la fuerza no se gobierna, sino que se gobierna desde la aceptación social de la sociedad que expresa libremente su opinión.
Y eso, señorías, es lo que da legitimidad a un gobierno.
Nunca la fuerza, nunca imponer, señorías.

Lo que hay que hacer, y lo vengo repitiendo toda mi comparecencia y eso es lo que hace este gobierno en general *(so per interferència d'un mòbil)* y desde luego con la normalización y el uso de la lengua valenciana, es defender y promocionar esa normalidad gradualmente y de acuerdo con nuestra realidad social.
Pero desde luego no de una manera impositiva, sino de una manera absolutamente respetuosa y de una manera que para nosotros consideramos que es el no imponer, el no tener prepotencia ni soberbia ni intolerancia.
Porque, desde nuestro punto, de vista así no se consigue nada.

Senyories, acabe ja.
Este govern, el Consell, ha fet molt i bo pel valencià, més que mai.
I ahí estan les xifres, ahí estan els resultats i els indicadors dels mitjans de comunicació de la Generalitat Valenciana.
Senyories, en la promoció i en la defensa del valencià este govern està i estarà en primera línia.

Gràcies.

 

 

 

 

***Compareixença del conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, senyor José Ramón García Antón, per tal d'explicar els termes de l'acord signat entre els presidents de les comunitats autònomes de Madrid, Castilla-La Mancha, Murcia i Comunitat Valenciana i el govern central per a la construcción de l'AVE des de Madrid fins a la Comunitat Valenciana, sol·licitada pel GP Esquerra Unida del País Valencià (RE número 21.
983)***

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyora consellera.

Passem al següent punt de l'ordre del dia, que és la compareixença del conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports per a explicar els termes de l'acord signat entre el presidents de les comunitats autònomes de Madrid, Castella-La Manxa, Múrcia i Comunitat Valenciana i el govern central per la construcció de l'Ave des de Madrid fins a la Comunitat Valenciana, sol·licitada pel Grup Par-lamentari d'Esquerra Unida del País Valencià.

L'honorable senyor conseller té la paraula.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Comparezco hoy ante el Pleno para explicar a sus señorías, a petición del Grupo Esquerra Unida, el acuerdo alcanzado en la reunión celebrada en Murcia el pasado día 8 de enero, entre el presidente de la Generalitat, el presidente de la Comunidad de Madrid, el presidente de la Región de Murcia, el presidente de la Junta de Comunidades de Castilla-La Mancha y el ministro de Fomento.

Como saben todos ustedes, el motivo de esa reunión y el significado de ese acuerdo fue el de llegar a un acuerdo político definitivo sobre el trazado de la línea, o más que de la línea, de la red ferroviaria de alta velocidad, que ha de articular las relaciones entre la capital de España y las otras tres comunidades autónomas.

Desde principios de este año, desde esa reunión del 8 de enero, tenemos, pues, ese acuerdo firme y definitivo, un acuerdo imprescindible para zanjar políticamente la cuestión del trazado del Ave, que había permanecido abierta durante muchos años.
Lógicamente, lo que este acuerdo de 8 de enero ha venido a dejar resuelto, son las grandes líneas, los grandes rasgos del trazado, el corredor ferroviario que, de las distintas alternativas posibles, hemos convenido entre todos, comunidades autónomas y Ministerio de Fomento.

Entendemos que es el más factible y el más adecuado para satisfacer, de forma equilibrada, los intereses y las aspiraciones de cada uno de los territorios afectados por este proyecto de alta velocidad.
Lo cual no quiere decir que sea un acuerdo.
.
.
*(remors)* un acuerdo definitivo e incondicional sobre todos y cada uno de los aspectos particulares de ese trazado.

Es decir, que se tienen que resolver, como se está haciendo, a un nivel más de detalle, tramos y proyectos más concretos.
Definidas las grandes líneas, hay que ver dentro de esas grandes líneas el detalle, el tramo, de por donde exactamente es más interesante que pase y más respetuoso con el medio ambiente y con los intereses territoriales.

Pero lo importante es que ese acuerdo de 8 de enero, como digo, ha despejado definitivamente cualquier duda sobre la posibilidad de definir un trazado asumible por todas las partes.
La necesidad de consenso en un proyecto como este, que afecta de manera sustancial a las perspectivas de desarrollo y a la ordenación territorial de cada una de las comunidades a las que afecta, es totalmente necesario, es imprescindible, es indiscutible, porque sin él sería prácticamente imposible llevar al final a buen fin una obra o un corredor ferroviario de esta índole.

En ese sentido, evidentemente, el acuerdo de Murcia ha supuesto un compromiso.
Pero se trata de un compromiso necesario, porque la falta de consenso podría habernos llevado a situaciones en las que hubiera sido imposible sacar adelante un proyecto que es imprescindible para los valencianos.
Pero no sólo para los valencianos; entendemos que es un proyecto fundamental también para articular una parte sustancial del territorio español y que no puede plantearse ignorando y despreciando los intereses y las circunstancias de cada una de las comunidades que puedan estar implicadas.

Creo que no es necesario insistir mucho en el proceso que nos ha permitido llegar a esta situación, porque ya lo hemos ido comentando en más de una ocasión en esta misma Cámara.

Ustedes saben que se partía, hace cinco, seis años y hasta cuatro años, donde no se tenía una perspectiva clara de integración de la red de alta velocidad en la Comunidad Valenciana, partíamos de un plan director de infraestructuras del año 1994, donde se dibujaba una línea, un ramal que iba de Madrid a Albacete, que luego podía continuar a Valencia, y que de Albacete hacia el sur continuaba por una línea convencional.
Que además no había ninguna asignación presupuestaria y que, además, dejaba muy en el aire cuál tenía que ser la financiación de esa parte de Ave que tenía que haber.

Sin embargo, sí que se reconocía que había un tren de alta velocidad ya construido, el Madrid-Sevilla, y que se estaba construyendo y tenía una línea de financiación clara un Ave Madrid-Barcelona y la conexión Bilbao-Vitoria, con financiación clara.
Y para nosotros era fundamental, era prioritario, el que nuestra comunidad pudiera estar a la misma altura, tenía los mismos derechos que las otras comunidades para tener una comunicación ­digamos­ con estos ejes de altas prestaciones.
¿Por qué?
Yo creo que también lo hemos explicado muchas veces.

Nuestra comunidad es la comunidad que estaba y está.
.
.
es la costa más próxima al centro de la península, tenemos en Valencia un puerto importante, hay unas vinculaciones territoriales de segunda residencia y de primera residencia también, y de relación comercial de nuestra comunidad con el centro de la península que no se pueden negar.
Sin embargo, si no nos poníamos a trabajar para conseguir una alta velocidad centro de la península-Madrid-Comunidad Valenciana, en tiempo podíamos quedar fuera de competencia, no ser competitivos con otras alternativas que podían surgir en el área catalana y que podían surgir a mitad de camino, como era Zaragoza.

Por eso considerábamos que territorialmente, que estratégicamente, que económicamente, era algo que teníamos que estar en la misma línea que los demás, y en esa dirección hemos ido.

Ustedes conocen también cuáles han sido los hitos más significativos de ese proceso, cómo la Comunidad Valencia-na, yo creo que de una forma que no se puede negar porque ha sido así, ha asumido en estos años una función de liderazgo o de capitalizar una idea y una infraestructura determinada, porque lo considerábamos necesario.
Y a través de ese trabajo, a través ese liderazgo o de ese trabajo en esa dirección, como decía antes, pues empezamos a reunirnos con el ministerio, que en un principio había algunas dificultades; firmamos un primer convenio con la Comunidad de Madrid, firmamos después un segundo protocolo o acuerdo con Castilla-La Mancha, se adhirió entonces también el Ministerio de Fomento, y así se fue hablando de cómo entendíamos que teníamos que llegar a tener un tren de alta velocidad que aceptaran todas las comunidades afectadas y que no hubiera ningún problema para luego poderlo construir.

En esta dirección se adelantó más cuando en septiembre del año 1999 el Consejo de Ministros adopta el acuerdo de encomendar la ejecución del Ave Madrid-Comunidad Valenciana al Ente Gestor de Infraestructuras Ferroviarias ­GIF­, en los mismos términos que el Ave Madrid-Barcelona.

Una vez conseguido esto, una vez asegurado el compromiso del Gobierno del Estado con el proyecto Ave Madrid-Comunidad Valenciana, y una vez asegurada también la voluntad de entendimiento de las comunidades autónomas interesadas, faltaba decidir cuál era el trazado, la cuestión del trazado, por dónde tenía que pasar, porque ahí podía surgir conflicto entre las distintas comunidades, y siempre partíamos de que era fundamental llegar a un acuerdo, a un consenso entre todas.

Además, también partimos, cuando empezamos a negociar de forma seria y definitiva ese trazado del Ave, de que era para nosotros indiscutible, no podíamos dejar fuera de la negociación, la vertebración de nuestra comunidad.
O sea, que tanto las tres provincias de Alicante, Valencia como Castellón, tenían que estar comunicadas también por un eje de altas prestaciones, un tren de alta velocidad, que además no acabara ni mucho menos en Castellón, sino que pudiera conectar con la zona de Tarragona y la alta velocidad de Barcelona-Europa, porque entendíamos que el corredor mediterráneo era un corredor estratégico, era un corredor importante, era un corredor que.
.
.
bueno, que por él había venido un desarrollo en los años 60 y 70 como consecuencia del corredor también de la autopista y de las carreteras, y que ese corredor con alta prestación no se podía abandonar de ninguna manera.

Bueno, eso también se entendió en el Ministerio de Fomento, y al final, como ustedes conocen, llegamos a un acuerdo, y como decía antes, el criterio que hemos entendido es, en síntesis, que el trazado debía responder a tres exigencias fundamentales:

Primero, que la nueva infraestructura fuese un elemento de vertebración y de desarrollo para todo el territorio valenciano, de modo que Valencia, como Castellón y Alicante, quedasen totalmente integradas en la red de alta velocidad.
Pero no sólo con Madrid, sino que esa vertebración, ese corredor mediterráneo, conectaría con Cataluña y conectaría con Europa.
Que, por cierto, creo que fue ayer o anteayer cuando altos mandatarios europeos están hablando de esa alta velocidad de Europa, que consideran necesario que conecte con el corredor mediterráneo y que, por supuesto, llegue como mínimo a la población situada más al sur de nuestra comunidad, la zona de Alicante-Elche.
Yo creo que es una forma de reconocer también pues el trabajo que se viene haciendo en esta comunidad o por el Gobierno central en las altas prestaciones y en los corredores ferroviarios.

Segundo, que el trazado asegurase tiempos de viaje plenamente competitivos.
Estábamos hablando alrededor de 100 o 105 minutos entre Madrid-Valencia, Madrid-Alicante o Madrid-Castellón.

Y tercero, que el trazado tenía que reunir unos requisitos en cuanto a afección territorial y medioambiental que garantizasen la viabilidad y la mayor rapidez posible en su ejecución.
O sea, que no sólo para nosotros sino para las otras comunidades autónomas tenía que ser posible.

Por eso la voluntad de llegar a un acuerdo y la conciencia de que es imprescindible el consenso si queremos que el Ave Madrid-Comunidad Valenciana no padezca los impedimentos y los retrasos que podían.
.
.
o que habían padecido otros proyectos, quizá por falta de diálogo o por falta de haber plasmado en un momento determinado un acuerdo, como yo creo que se ha conseguido en estas fechas, el 8 de enero, pues era fundamental ­como decía­ ese acuerdo, ese consenso.

Un pacto que nos da toda la garantía posible de que ese Ave Madrid-Comunidad Valenciana se va a poder ejecutar pacíficamente con la cooperación de todas las administraciones competentes, y sobre todo, un pacto que responde de forma totalmente satisfactoria a esos tres requisitos que ­como digo­ han definido en todo momento nuestra postura en cuanto al trazado.

¿Cuáles son los términos concretos del acuerdo?
Sin duda sus señorías los conocen perfectamente.
El trazado seleccionado parte de un tramo común entre Madrid-Cuenca, que arranca de la línea Madrid-Sevilla, al sur de Madrid, y desde Cuenca se dirige hacia Motilla, donde se bifurca en dos ramales, uno en dirección a Valencia-Castellón y el otro en dirección a Albacete-Alicante-Elche-Murcia.

Creo que el trazado es plenamente satisfactorio para nuestra comunidad.
Permite tiempos de viaje inferiores a la hora y media entre Madrid y Valencia, y en torno a una hora y tres cuartos entre Madrid-Alicante o Madrid-Castellón.
Y tiene esa garantía que les mencionaba: el acuerdo, la conformidad, de las comunidades autónomas por cuyos territorios discurre el Ave.
Y yo diría no sólo que discurre, sino que una comunidad que en la última fase de la negociación se incorpora y que también demanda el Ave, como es Murcia, también acepta este acuerdo y deja de lado la petición que hacía de tener un Ave directo entre Albacete y Murcia, y yo creo que eso refuerza y potencia a nuestra comunidad y a nuestra postura en las negociaciones del Ave.

Y tiene esa garantía que les mencionaba de la conformidad de las comunidades autónomas por cuyo territorio discurre y, por tanto, la seguridad que tenemos de que se trata de un trazado conforme con las previsiones de ordenación territorial y los criterios medioambientales de todas las administraciones, y no nos van a aparecer obstáculos insalvables a la hora de la ejecución.

Pero, además, convendrán conmigo en la importancia que tiene para los valencianos el hecho de que en este mapa del Ave Madrid-Comunidad Valenciana acordado el 8 de enero se haya incluido la conexión de todo el corredor mediterráneo, incluyendo a Elche, Alicante, Valencia y Castellón, en un trazado que vertebra la comunidad e inserta a nuestras ciudades en la red nacional y en la red europea, como decía antes, a través de Cataluña y de la alta velocidad ferroviaria.

Y si esto es importante para que nuestras ciudades estén comunicadas con el exterior mediante servicios ferroviarios avanzados, para nosotros no lo es menos el hecho de que esta nueva infraestructura nos va a permitir implantar los servicios de Ave regional a los que me refería hace poco más de dos semanas en este mismo Pleno, en este mismo Hemiciclo, dentro de un proyecto global de movilidad moderna, eficaz y sostenible que alcanzará a la práctica totalidad de los municipios valencianos, de modo que más del 80 % de los ciudadanos estarán en situación de acceder a una de las grandes estaciones centrales de Ave en alrededor de 40 minutos, acercándonos a ese modelo de movilidad casi metropolitana que queremos implantar en toda la comunidad, y entiendan bien el sentido de *metropolitana* que le queremos dar aquí a esta palabra, en lo que se refiere a la accesibilidad, al transporte y a la movilidad.

Esta cuestión, la del trazado del Ave, es evidentemente la fundamental del acuerdo del 8 de enero.
Pero en ese acuerdo también se incluyen otras cuestiones que creo que merecen un comentario detenido, y una de ellas es que el Ministerio de Fomento se compromete con nosotros a priorizar la adecuación de las líneas convencionales actualmente existentes.

Para nosotros esta era una exigencia fundamental y así fuimos a la reunión de Murcia, por una cuestión de pura lógica ferroviaria: la introducción de los servicios de alta velocidad no puede hacerse a costa de otros servicios como las cercanías para viajeros y el transporte de mercancías.
Se trata de servicios que van a tener un papel cada vez más importante: las cercanías como una pieza esencial.

Ya comentábamos también el otro día para nosotros lo fundamental de ese transporte de cercanías en las áreas metropolitanas, junto con los servicios del transporte urbano y metropolitano, dentro de ese proyecto de movilidad al servicio de la cohesión social, la vertebración territorial de la comunidad a que me acabo de referir.
Y también, el transporte de mercancías, como un elemento imprescindible para que el crecimiento económico de los próximos años, y el crecimiento del transporte que llevará asociado, no recaiga sólo sobre la carretera, cada vez más congestionada.

Por tanto, se deben potenciar los servicios ferroviarios convencionales, modernizar las infraestructuras, crear nuevos centros intermodales ­tema muy importante­ que permitan aprovechar las ventajas de todos los medios de transporte y las nuevas líneas de alta velocidad; no van a reemplazar a las líneas convencionales, sino que van a complementarlas.

Así pues, el Ave no va a significar el abandono de estas líneas convencionales, como frecuentemente a veces se quiere dar a entender, sino que más bien el compromiso por el Ave va acompañado de un compromiso igualmente sólido por la mejora y la modernización del ferrocarril convencional.
Y eso es así, porque ustedes saben que cada vez que planteamos el Ave lo planteamos no sólo desde un punto de transporte Madrid-Valencia, Madrid-Alicante, que es importante y mucho, sino lo planteamos para que tanto en Madrid, para que tanto en Valencia, en Alicante, en Castellón, ese Ave termine en una estación intermodal, para que haya una posibilidad de comunicación no sólo para los que viven próximos a la ciudad sino para que se puedan continuar comunicando con transporte ferroviario de calidad, con la intermodalidad en esas estaciones, todos los habitantes, por lo menos, de las áreas metropolitanas, entendiendo el área metropolitana como transporte.

Y, además, esa propia presencia del Ave permitirá descongestionar de manera sustancial determinados trayectos que en estos momentos están al borde ya de la saturación, porque por ellos pasan, como usted sabe perfectamente, no sólo los nuevos servicios de mercancías sino pueden pasar cercanías, pasan líneas de largo recorrido.
Y, entonces, eso hace que algunos servicios de este tipo puedan resultar a veces incompatibles.
El Ave va a permitir que se liberen muchos de estos servicios y, por lo tanto, esas líneas puedan tener otro tipo de servicio que pueden dar mucho mejor que el que están dando actualmente.

Por tanto, no tenemos dudas en ese sentido.
Creo que el acuerdo de 8 de enero también ha sido importante al dejar claro el compromiso de las comunidades autónomas y del Estado porque las nuevas líneas Ave no sólo no supongan el cierre de ninguna de las líneas actuales sino, al contrario, vayan acompañadas de su adecuación y mejora.

Otro de los aspectos del acuerdo es el compromiso del Ministerio de Fomento por la puesta en marcha inmediata de los trámites administrativos y de ejecución de los tramos Madrid-Cuenca, Cuenca-Albacete y Motilla-Valencia.
Yo creo que esto también es importante, y no creo que sea ninguna concesión a nadie en particular en perjuicio de nadie en particular, ya que esta cláusula se introdujo como garantía para que Castilla-La Mancha, con el fin de levantar el temor que existía en la comunidad de que se ejecutara la infraestructura Madrid-Cuenca, Motilla-Valencia y se dejara relegada la conexión con Albacete hacia el sur.
A nosotros no nos parecía mal sino más bien todo lo contrario, y ahora explicaré por qué, que lo que es Cuenca-Albacete se realizara al mismo tiempo.

Y eso es importante porque para nosotros la Comunidad Valenciana no termina sólo en Valencia, sino que continua por el norte hacia Castellón y por el sur hacia Alicante, Elche, y los murcianos también querían que continuara hacia Murcia.
Entonces, con esa situación de ir trabajando prácticamente al mismo tiempo también estamos garantizando que prácticamente al mismo tiempo la alta velocidad llegue a Alicante y a Murcia.
Y tampoco supone esa cláusula ningún perjuicio para Valencia o Castellón, puesto que además de haber comprometido el ministerio, como he dicho, el inicio inmediato de los tramos Madrid-Cuenca, lo que está previsto y se está trabajando ya así es que las actuaciones en el conjunto de la línea sea simultáneas.
De modo que tampoco en este sentido esta cláusula supone ningún perjuicio o cambio de planteamiento desde el punto de vista valenciano.

Así pues, el acuerdo de 8 de enero ha supuesto para nosotros el paso decisivo en la definición, ya en términos concluyentes de todos los aspectos fundamentales del proyecto de Ave Madrid-Comunidad Valenciana y se está trabajando de firme.

¿Qué ha supuesto?
Primero, la garantía total de que en el tren de alta velocidad estamos de acuerdo todos y se puede ir trazando y se puede ir haciendo.
Después nosotros, antes de llegar a este acuerdo el 8 de enero, creo que fue el 22 de junio, en reunión con el Ministerio de Fomento, ya se había avanzado en muchos temas, pero faltaba por resolver que todas las comunidades estuvieran de acuerdo.
Pero, fuera cual fuera la decisión, lo que sí estaba claro es que había unos tramos que en todas las alternativas eran comunes, pues desde el 22 de junio y quizá con anterioridad, en esos tramos comunes se empieza a trabajar, pero a partir del 22 de junio de forma muy ordenada, de forma que en algunos tramos, ahora lo veremos, se está trabajando en obras, en otros tramos se está trabajando en proyectos de construcción, en otros se está en estudios informativos y en el último, cuando el 8 de enero ya se resuelve es cuando se hace el trazado que se acuerda entre todas las comunidades y hoy está en el Ministerio de Medio Ambiente para la declaración de impacto ambiental, tanto el tramo Madrid-Cuenca como el Cuenca-Albacete, como el tramo Motilla-Valencia.

Al mismo tiempo, tenemos el compromiso en ese acuerdo del propio ministro de que, conforme se avancen los trabajos de informe para esa declaración de impacto ambiental, se contratarán las asistencias técnicas para empezar los proyectos de construcción, porque al mismo tiempo, conocida aunque no esté resuelta definitivamente la declaración de impacto ambiental, se puede estar trabajando en el proyecto e ir adaptando o ir dándole información para que la declaración de impacto ambiental sea más concluyente.

Además, entre Albacete y La Encina hasta Villar de Chinchilla las vías están ya modernizadas con traviesa polivalente para su inmediata adaptación al ancho europeo, y se harán algunas rectificaciones de trazado para permitir velocidades de más de 300 kilómetros por hora.

Entre Villar de Chinchilla y Almansa, que es la variante de Alpera, está ya en obras la plataforma.
Esa obra se había iniciado con anterioridad, sin embargo se modifica el proyecto para que la plataforma se adapte para alta velocidad y para poder tener velocidades de 300 o 350 kilómetros por hora.
Las obras están adjudicadas y están muy avanzadas.
Creo que recientemente se acaba de adjudicar lo que es la superestructura, o sea, la colocación de los carriles para pronto poder empezar a funcionar por encima de esa línea.

En el tramo Almansa-La Encina, variante de Almansa, se ha hecho un estudio informativo complementario que en breve se sacará información pública, mientras que el GIF está redactando los seis proyectos de construcción de ese tramo para ir ejecutando esa plataforma.

Entre La Encina y Valencia tenemos que en La Encina y Xàtiva ya está en servicio con traviesa polivalente para su inmediata adaptación al ancho europeo.
Que en Xàtiva-Valencia el GIF está redactando los proyectos de construcción de la plataforma.
Y además ahí conocen perfectamente que hubo una solución en que negociamos unas variantes importantes que se adaptaran más al trazado actual y tuvieran una afección territorial menos importante.
Y que eso el ministerio lo aceptó y lo ha vuelto a sacar a información pública.

Que La Encina-Alicante-Elche está también desde marzo en el Ministerio de Medio Ambiente pendiente de declaración de impacto ambiental.

Que Elche-l'Altet-Alicante, este está más atrasado puesto que se incorporó más tarde al proyecto a instancias nuestras, de la Generalitat, de modo que a lo largo de este año se terminará de redactar el estudio informativo.

En el tramo Elche-Murcia se está también elaborando la declaración de impacto ambiental, mientras estamos trabajando con los ayuntamientos y con el Ministerio de Fomento para hacer alguna alternativa al trazado que se estima como más conveniente por el Ministerio de Fomento, y que hay algunos ayuntamientos y desde la propia Generalitat que consideramos que ese trazado no es el más adecuado y con algunas modificaciones se podría llegar a acuerdos mejores para aquella zona de La Vega Baja.

Y que en el tramo Valencia-Castellón se está redactando el estudio informativo para la línea de alta velocidad, mientras continúan las obras ya programadas de adaptación a 220 kilómetros por hora entre Sagunto y Nules, y están pendientes de contratar los tramos de Nules y Castellón.

Por tanto, yo creo que se está trabajando, se está trabajando en serio en el Ave Madrid-Comunidad Valenciana y también en el corredor mediterráneo.
Que el acuerdo del 8 de enero ha tenido el valor de suponer un acuerdo político definitivo entre todos los gobiernos autonómicos implicados y el Ministerio de Fomento, confirmando el compromiso de todos por colaborar, por darle prioridad y por adoptar las decisiones necesarias, dentro del ámbito de responsabilidad de cada una de las partes para que la ejecución del tren de alta velocidad sea lo más rápida posible.

Yo, en definitiva, creo, señorías, que fue un buen acuerdo, porque a nosotros nos permite garantizar todas las premisas que habíamos puesto en la negociación, pero que además las otras comunidades yo creo que también están satisfechas y de alguna manera hace que el compromiso de todas las administraciones vaya en una misma dirección, y que sea mucho más fácil trabajar si todos vamos juntos que si cada uno tira por un lado en este tipo de proyectos, que no sólo son de interés comunitario sino de interés, yo creo, general de todos.

Muchas gracias.

 

*(Ocupa la presidència la presidenta, senyora Marcela Miró Pérez)*

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor conseller.

Té la paraula el senyor Oltra, en representació del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Senyor conseller.

De nou una altra volta estem ací xarrant de l'Ave.
Segurament ens queden encara unes quantes sessions, perquè, clar, com també vostés s'han donat tanta presa a anunciar el tema com si estiguera fet.
.
.
Jo m'imagine inclús que hi ha gent seua que somia d'anar ja en eixe Ave, ja sap com es va, com són els seients i eixe tipus de coses.
La realitat és la que és i no és tan fàcil i, bé, passa el que passa.

A nosaltres la veritat és que ens va sorprendre un poc que després del famós acord de Múrcia.
.
.
un acord que cal reconéixer que el president Zaplana jo crec que haurà sigut dels que més haurà estat ahí espentant això, perquè ha tingut una vertadera obsessió en eixe tema.
Ja ens agradaria que en altres temes, com el riu Segura o el tema d'ensenyament, sanitat, etcètera, etcètera, posara també el mateix interés, s'ha de vore.
Quan se va signar resulta que esperàvem que el mateix conseller o el Consell diguera de vindre ací a explicar.
Jo crec que era un acord que se suposa important.
Nosaltres així ho considerem, tenint en compte l'impacte que creem que va a suposar precisament sobre la vertebració del nostre país i sobre el mateix servici ferroviari que tenim en estos moments, el cost ambiental que pot tindre, el cost econòmic que suposa, etcètera, etcètera.
Veient això, va ser Esquerra Unida el que va demanar que se vinguera ací perquè consideràvem que era un tema important.

Vosté ara ens ha dit que sí, que es va tancar ahí ­encara que es va tancar després del que algú haguera volgut­, però que queden alguna sèrie de *flecos*, no sabem fins i tot el nivell d'eixos *flecos* quant a traçats i tal, però sí que queden algunes qüestions importants que l'acord de Múrcia no arreplegava, com era per exemple els terminis d'execució i fonamentalment també el tema del finançament, que és un tema també que està obert, ja vorem de quina manera es fa, però no acaba de quedar tancat.

Vosté ha de saber a estes alçades ­ho hem dit sempre­ que per a Esquerra Unida el tema de l'Ave no és un tema prioritari.
Nosaltres apostem pel tren.
Nosaltres inclús pensem que l'Ave probablement siga l'enemic principal que té el tren convencional.
O siga, si hi ha un enemic, i en té molts el tren, la carretera entre ells, l'Ave probablement siga l'element que li done la *puntilla*, a pesar d'eixa defensa verbal que se diu, a pesar que a última hora s'inclou una clàusula en l'acord de Múrcia que diu que es prioritzarà.
Encara que està molt dissimulat, perquè ningú parla d'això, o es parla de l'Ave o de res.
Inclús nosaltres tenim alguna iniciativa davant de vosté perquè ens explique en quina situació es troben precisament eixes propostes de millora de la xarxa convencional.
I en tot cas, el que sí tenim és una realitat, que és el que està passant en estos moments en l'única línia d'Ave que està funcionant a Espanya, Madrid-Sevilla.
Eixa línia, que té unes característiques molt distintes a aquestes que s'estan plantejant, inclús a nivell de preu, d'utilització, sí que ha significat un retard i una pèrdua de qualitat i de servicis en la línia convencional del tren.

Després se diu: "és que no s'ha de tindre por que això vulga dir uns retardaments o tals en la línia convencional".
Mire, vosté sap que en la línia convencional, que és la que utilitza.
.
.
fins ara el 90% de la població està utilitzant les línies de rodalies i regionals com a màxim, solament un 10% utilitza el tema de llargs recorreguts.
Ahí les peticions de millora són constants, però constants.
Sempre hi ha excuses per a disposar dels fons suficients per a donar satisfacció a eixes necessitats.
I ara em diu "bo, és que l'Ave no va a suposar.
.
.
" Home això, qui vulga creure-se-ho, que s'ho crega, però nosaltres pensem que de veritat va ser l'element que va acabar de soterrar, i mai millor dit, el tema de les línies convencionals.

Després també ens agradaria, que vosté no ha entrat ahí, m'imagine que no ha entrat a cosa feta, vosté sap que el govern central modificà via decret la configuració del que s'entén per alta velocitat.
O siga, en estos moments pràcticament com a Ave es podria dir quasi tot, i em dóna la impressió que l'Ave que vostés estan venent per a la Comunitat Valenciana té trampa, té trampa en allò que podríem dir que es pretén vendre *gato por liebre*.
I hi ha una part que, si es fa, es farà en el sentit tradicional de l'Ave de 300 o més de 300 quilòmetres, encara que després els mitjans de funcionament mai arriben a eixes xifres, com és natural, però una gran part del traçat, i especialment tot el traçat del corredor mediterrani, no va a fer-se en eixa alta velocitat que abans comentàvem, sinó que va a fer-se en el que tota la vida hem entés com velocitat alta.
El que passa és que ara eixa velocitat alta, pràcticament un Euromed en estos moments podria tindre la consideració d'Ave.

I això cal dir-lo també, perquè al final el que s'està fent per part de vostés és canviar-li el nom amb un xicotet maquillatge per a una cosa que ja està, però que això almenys no és l'Ave tradicional.
No vol dir això que això siga negatiu.
Precisament nosaltres sempre hem defensat que el corredor mediterrani i les línies en general han de millorar-se i adaptar-se a la velocitat alta, no a l'alta velocitat.
Però, clar, amb el truc que han fet, no vostés sinó el govern central, ara resulta que tot pot tindre la consideració d'Ave.
I això jo crec que és important que se diga, que se faça eixa diferenciació, perquè jo crec que és important.

O siga, no hi haurà el mateix Ave ací que hi ha entre Madrid i Barcelona o que hi ha entre Madrid i Sevilla, i això és una realitat, no es moleste en negar-lo perquè és una realitat i està ahí.
Hi haurà alguns trossos, alguns trossos, que, per cert, coincidixen amb el famós pla director d'infrastructures.
Al final, allò quasi va ser el que val.
La continuació d'allò cap aquí és precisament amb un altre tipus ja de línies.

Després, un tema molt important.
Perquè, clar, vosté deu saber també que la gran necessitat, la gran demanda i el gran interés que jo crec que té la nostra comunitat està precisament a millorar, a potenciar el que es diu el corredor mediterrani, i fonamentalment també la connexió amb Catalunya i amb França i amb la resta d'Europa.
Eixe és el gran corredor, el gran nuc important, molt més que el tema Madrid-València o Alacant-Madrid.
O siga, que segur que hi ha tràfic per això, però és un tràfic molt reduït, que tindrà la seua importància, però jo crec que en este tipus de qüestions cal prioritzar les importàncies.
I ahí el tema del corredor mediterrani i la comunicació Catalunya i França és molt important.

Això ens preocupa molt, perquè estan patint retards importants, i a més ara amb la confusió està de vore que es fa, però la connexió nostra inclús ja des de Castelló a Catalunya està en una situació que no ens agrada.
I a partir de Catalunya, la connexió amb la frontera francesa, encara està pitjor, perquè França a més ha perdut interés no se sap exactament.
.
.
.
bé, o si que se sap per què.
I això sí que és pot hipotecar, i ahí sí que valdria la pena que per part de vostés es feren més gestions.

Després també els acords de Múrcia inclouen determinades qüestions que vosté ha passat un poc per damunt, perquè, clar, evidentment, no són qüestions perquè u es puga lluir.
I és el fet que si hi ha algun triomfador d'eixa reunió de presidents autonòmics precisament no és el nostre, que, a més, no va defensar el traçat que al final s'ha decidit.
O siga, es va quedar, digam, fora de joc en eixe sentit defensant un traçat, que al final Madrid, com sempre Madrid, n'ha defensat un altre.
Molt de poder valencià, molt de tota la parafernàlia esta, però al final és un altre el que decidix eixe traçat.

I no solament això, sinó que per a contentar el president manxec, el senyor Bono, aquest imposa una sèrie de condicions, en concret, el tema d'Albacete, i s'ha de passar per Albacete.
I a més, cal deixar que totes les qüestions se supediten, i això està per escrit en el document, que si el tema d'Albacete no es construïx de primera, no es posa en funcionament cap altre servici.
Això si a algú perjudica és a València capital, evidentment, perquè a València capital la comunicació serà via Conca.
Llavors, queda supeditada, i això està signat pel nostre president, que accepta la submissió que primerament es desenvolupe el tema d'Albacete.

Però després un tema important que tampoc el tema de Múrcia contempla.
Com està el tema del finançament?
Perquè això se va aconseguir a pesar que la Generalitat en eixe esforç esplèndid estava disposat inclús a oferir diners.
No sé d'on, perquè si no té diners ni per a allò seu.
.
.
Estava disposada, i hi ha declaracions per ahí, a oferir diners per a fer l'Ave, a contribuir a fer l'Ave.
Sort que el ministeri, jo crec que amb millor criteri, va dir: "No, astò és una obra que, en tot cas, si cal fer-la, la pagaríem nosaltres".
El que no se sap és com la van a pagar tampoc.
Ens agradaria també que ens explicara eixe tipus de qüestions.

També que ens explicara en quina llista de prioritats.
.
.
Per a nosaltres nul·la, des d'Esquerra Unida.
Però és que no sé des del mateix govern en quin ordre de prioritat està.
Perquè ara ja sap vosté el tema de l'Ave Madrid-Valladolid que ha aparegut per ahí, el tema de l'Ave inclús Còrdova-Màlaga que també està per ahí, el tema inclús que se comença a xerrar que si del Madrid-Lisboa, tota una sèrie d'Aves que apareixen per ahí i que no sabem en quin nivell estaran.

I després sí que ens preocupa alguna qüestió que ja ha motivat debats en aquesta Cambra, i és, per exemple, i vosté també ha fet alguna referència, el tema de com va a passar eixe hipotètic Ave per comarques tan sensibles nostres, com pot ser la Ribera Alta, la Costera, l'Horta Sud.
Tinguérem fa poc ací un debat sobre eixe tema.
No sé per què s'han encabotat que passe per ahí i construir una nova plataforma per a un trànsit tan reduït que va a haver.
Perquè, clar, si el trànsit d'Ave, hipotètic Ave, entre València i Madrid no va a passar per ahí, la veritat és que fer una nova plataforma per als trànsits actuals de llarg recorregut, que poden ser deu o dotze trens, me pareix tot un luxe, tot un luxe.
Jo crec que valdria molt més la pena.
.
.
A pesar de la reforma del projecte, que ha millorat l'anterior, però vosté sap també que té moltes dificultats d'acceptació per molts ajuntaments i que es podria fer d'un altra manera.
Inclús a la millor acoblant una tercera via, fent alguna de les variants puntuals, el tema de Manuel, per exemple, alguna qüestió d'eixe tipus, molt més econòmica, molt menys impactant i que resoldria perfectament quina va a ser la nova realitat una volta se suposa que l'Ave, si va a funcionar alguna volta, anirà per altra via.
Eixe és un tema interessant per a nosaltres.

I, evidentment, també és un tema molt important el tema de l'Ave en el Baix Segura.
Ara diu vosté: "és que això anem a arreglar-ho".
Però per què no ho han arreglat ans?
Si vosté sap que el traçat que el ministeri ha elegit és el que no volia la gent del Baix Segura.
Cap ajuntament, ni els del PP, mai havien apostant pel traçat que al final ha decidit el ministeri.
Ni tan sols vostés.
On està eixe poder valencià a l'hora de decidir en Madrid.
.
.
?
Què està, després, sempre després?
Ara cal intentar anar a rectificar al ministeri.
.
.
?
Molt difícil, senyor García Antón, molt difícil.
Vosté sap que el traçat ja elegit ja està en estudi d'impacte ambiental; per tant, quina modificació van a fer?
Una llavadeta de cara, perquè és que no hi ha altra cosa.
Quina llàstima que eixe poder valencià, si de veritat existira, no s'haguera vista abans d'això!

I també ens agradaria saber com van a quedar les línies actuals de llarg recorregut, perquè clar, s'aposta decididament pel tema Ave Madrid-Comunitat Valenciana.
En estos moments tenim unes línies de llarg recorregut que haurien d'haver estat modernitzades fa molts anys.
Vosté ho ha dit.
La variant d'Alpera estava en una fase ja no sé si inclús d'adjudicació, tenia inclús un pressupost recorde de 80.
000 milions de pessetes per a modernitzar-la i adaptar-la a la velocitat alta.

Ara se li fa la llavadeta eixa de cara, se diu que les obres ja han començat.
.
.
Però, home, si amb una xicoteta inversió, en comparació en el que va a costar el tema de l'Ave, amb pràcticament nul impacte ambiental, etcètera, etcètera, anàvem a disposar d'unes línies modernes, com ha de ser i com jo crec que nosaltres necessitem, de la Comunitat Valenciana a Madrid amb unes diferències horàries sobre el que vostés estan plantejant molt *xiquiques*, de mitja hora, 40 minuts.
Que jo sé que això, home, hi ha moments en la vida que 40 minuts deu ser una cosa terrible, però normalment jo crec que no és una diferència de temps que justifique fer el que al final va a fer-se.

Jo crec que si s'hagueren modernitzar eixes línies i s'hagueren adaptat als trens actuals que hi ha, que tenen capacitat suficient, ni tindríem la desfeta de milers i milers de milions de pessetes que va a suposar l'Ave, l'impacte ambiental que va a suposar i el que és segur, que és com va a quedar la xarxa convencional ferroviària, perquè, per molt que diga vosté, eixa va a ser la gran patidora de l'actual situació.

Perquè vosté diu: "hi haurà unes estacions intermodals, ninguna ciutat estarà a més de 40.
.
.
.
" Però si tenim línies en estos moments absolutament tercermundistes.
L'altre dia, la setmana passada, se van canviar els primers vagons en la línia Alacant-Madrid, que tenien 30 anys d'antiguitat.
I encara deia algú: "encara els quedaven uns anys de vigència, perquè el període útil.
.
.
" Sort que.
.
.
si no són de la guerra mundial.
En la línia Alacant-Múrcia.
.
.
, que són línies molt utilitzades, el mateix informe del Patemae reconeix que fa 36 anys que no s'ha invertit en eixa línia.

Però és que, clar, jo comprec que vosté ha d'eixir i dir el que ha dit, però és que això simplement és increïble.
Sense tindre les despeses que obliga el tema Ave.
En estos moments tenim la situació que tenim, i tot són promeses: ja se suprimiran els passos a nivell, ja se farà el soterrament de les vies, ja se farà el tema de les estacions centrals, tant de València com d'Alacant, etcètera, etcètera.
Sempre etcètera, etcètera, sempre promeses i mai es fa.

I ara diu: "No, damunt que no fem això, anem a fer ara allò de l'Ave".
Segurament allò de l'Ave, com s'han encabotat i és el que lluïx.
.
.
Perquè jo comprenc que això sí que lluïx.
Soterrar un pas a nivell, la veritat és que això.
.
.
no sé si inclús fan acte d'inauguració, perquè això segurament igual no val ni la pena.
Però, clar, els diners n'hi ha els que n'hi ha.
Si els diners van a una qüestió, no aniran a una altra.
I vosté ha d'acceptar que el mercat teòric que té el tema Ave és un mercat molt reduït, perquè a diferència de l'Ave Madrid-Sevilla, l'Ave que es faça ací, per obligació que marquen les directives europees, ha de repercutir el cent per cent no sols dels costos d'explotació sinó dels costos de construcció, cosa que no passa en l'Ave Madrid-Sevilla, com m'imagine que vosté sap.
La qual cosa vol dir unes tarifes molt elevades, que hi haurà gent, sense dubte, que les podrà pagar, però que la majoria de la població no les podrà pagar.

Per tant, jo crec que cal prioritzar, i vosté sap on està la gran necessitat i la gran demanda actual de millora en la xarxa convencional ferroviària.
Per què no fan més esforços ahí?
Per què no centren el tema ahí?
Perquè es ahí on de veritat la gent.
.
.

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Oltra.
.
.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

­Acabe de seguida.
­ .
.
.
ho agrairia.
Però, clar, què és el que passa?
S'aprofiten d'alguna manera que gran part d'eixe trànsit és un trànsit captiu.
O siga, la gent que utilitza rodalies en València, en Alacant, etcètera, és un trànsit captiu, no té altre mitjà: o utilitza això o ha de recórrer al cotxe privat.
Per tant, ja saben vostés que eixos aguantaran el que siga, i mentrestant anem a fer les coses que a la millor no són les més necessàries, però, en tot cas, sí que són les que més medalles poden posar-nos.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Intervenció d'altres grups.
La senyora Sanchordi té la paraula en representació del Grup Parlamentari Socialis-ta­Progressistes.

 

**La senyora Sanchordi García:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Senyor conseller.

En la seua compareixença d'avui per a tractar els termes de la reunió que va tindre lloc entre el Ministeri de Foment i els presidents regionals, vosté ha dividit la seua intervenció en allò que seria un poc parlar de la citada reunió i després del que és la situació actual o allò que vostés entenen que és la situació actual de l'Ave.
Nosaltres anem a fer més o menys el mateix.
El fons i el contingut, evidentment, va a ser prou distint, prou distint.

Pel que fa a aquella reunió, reunió en la qual va eixir un suposat traçat de consens.
.
.
més que traçat, com vosté ha dit molt bé, grans línies de traçat, no una concreció delimitada de traçat.
Eixe famós traçat de consens no era nou.
Eixe famós traçat ja en estiu de l'any 2000 el ministre de Foment el va presentar públicament davant del Parlament, davant del Congrés dels Diputats, i va ser publicat en el BOE en setembre de 2000.
No era ninguna novetat.
I l'acord que va haver va ser ni més ni menys eixe traçat amb algunes excepcions, amb algunes variacions, molt poques.
Per exemple, una de les variacions va ser la que va ficar el president de Castella-la Manxa, José Bono.

En eixe sentit, entenem que si hi ha algun triomfador o si hi ha algú que ha sabut negociar, ha sigut, per un costat, el ministre Bono, que va aconseguir que primara el tram que passa per Albacete, subordinant la resta de trams al fet que això entrara en funcionament.
És a dir, fins que això no entre en funcionament, allò altre, construït o no, tampoc entrarà en funcionament.
És a dir, en este famós acord podríem parlar.
.
.
*de poder valenciano*, no, podríem parlar *de poder asturiano* i podríem parlar *de poder manchego*.
De *poder valenciano*, entenc jo, mal que li pese, que no és aixina.
Això pel que fa a l'acord.

Pel que fa a la situació actual, he de dir que m'ha agradat una cosa que vosté ha comentat, i és que ha reconegut que no està solucionat i que encara falta molt per fer.
M'ha alegrat molt haver-lo escoltat.
A partir d'ahí, quina és la situació actual de l'Ave?
Bé, depén.
Depén si estem parlant del que és la propaganda oficial del Partit Popular o si estem parlant de la realitat que coneixen valencians i valencianes.
Dins de la propaganda oficial hi ha també dos versions: la versió més radical, que més o menys ve a dir que l'Ave ja està construït i que *todos y todas gozamos de la ventajas del Ave*, i després està la versió més moderada o més amable, que és, a més a més, la que ha manifestat vosté.
Tal vegada perquè no siga del Partit Popular, no ho sé.
Tampoc és un tema en què vaig a entrar.

Però quina és la realitat i la situació actual de l'Ave?
I jo no vull referir-me ja al dia a dia, és a dir, si hui s'ha afegit una frase més o una línia més a determinat projecte o a determinat estudi informatiu.
Jo vull parlar en termes d'execució, en termes de futur, en termes de finalització.
I la situació actual és la que ja he dit.
Perquè en el problema del finançament i el problema del terminis, que és al que jo vaig a referir-me, la llàstima és que vaig a repetir un discurs que ja he fet.
Però la llàstima no és que el repetisca hui, la llàstima és que d'ací un any, d'ací dos i d'ací tres, a la millor estaré dient exactament el mateix.
I el mateix què és?
Que el tema del finançament és el taló d'Aquil·les d'esta infrastructura, que ha de ser finançada amb la majoria per fons europeus, i que Europa ja ha dit clarament que no és prioritari.
Ha considerat que és *un cuello de botella*.
Ha assignat alguna cosa aixina com 2.
000 milions de pessetes, 2.
000 milions de pessetes d'ací fins al 2006, fins al 2006, i per a projectes.
Evidentment, a partir d'ahí, el tema dels terminis no està clar.
O millor dit, està claríssim, està claríssim que tardarem deu anys, com a mínim, a vore finalitzada la infrastructura de l'Ave.
I això és una evidència.

A partir d'ahí, donat que, a més a més, s'afegix l'agreujant que este degoteig de diners que vénen de la Unió Europea s'acabarà.
S'acabarà però quan?
S'acabarà en el moment en què s'incorporen els països de l'Est.
En eixe moment ací no vindrà la mateixa quantitat de diners que està venint actualment, ni molt menys.
I a partir d'ahí què passarà?
Què faran?
O, millor dit, què farem?
, perquè quan arribarà eixe moment, estarem governant ja nosaltres.
Què farem nosaltres?
Clar, a partir d'ahí nosaltres anem a pagar una ineficàcia o una inoperància que haurem de pagar nosaltres, igual com ens tocarà pagar aquelles obres que a través del sistema alemany vostés van a contractar.
És a dir, com resa el seu eslògan, nosaltres pagarem l'endeutament, que és "més que mai".

Res més, moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Sanchordi.

En representació del Grup Parlamentari Popular, té la paraula el senyor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Molt excel·lent senyora presidenta.

Senyories.

Senyor conseller.

Hem atés amb satisfacció la seua intervenció, perquè ha vingut a dir-mos, a confirmar-mos, allò que la societat civil valenciana coneix i que complau enormement les aspiracions de millora de les comunicacions de la nostra comunitat per a situar-mos al mateix nivell que la que més.
I per tant, volem felicitar el Consell, en nom del Grup Parlamentari Popular, especialment a la Coput, per l'esforç que ha fet en totes les negociacions i en totes les actuacions, i de forma distingida, al molt honorable president de la Generalitat, que és el que ha fet realitat que este projecte hui siga palpable.

Jo crec que és un triomf total del president i de la Comunitat Valenciana.
Si recordem com vam trobar esta qüestió quan vam accedir a la responsabilitat de govern, era tan sols una promesa electoral del Partit Popular a la societat civil valenciana, que el president Zaplana va saber enarborar i defensar no solament davant el Govern d'Espanya i davant les altres comunitats, sinó que va ser capaç, inclús, de quan no hi havia cobertura econòmica en principi per part del Govern d'Espanya per a dur endavant este projecte, va ser capaç d'il·lusionar els empresaris i els inversors valencians, als quals vull agrair també la decisió que van adoptar en aquell moment perquè se feren càrrec d'un suposat finançament en el supòsit que el Govern d'Espanya no donara suport, com ara sí que dóna suport, a este projecte.
Per tant, crec que és motiu de satisfacció el que vosté ha vingut ací a confirmar i que ja coneixíem.

Hem avançat molt, clar que hem avançat molt!
Jo crec que la reunió de gener, de 8 de gener, en Múrcia, ha segut un pas importantíssim endavant perquè tots eixos projecte prenguen cos de realitat i perquè puguem ja dir de forma definitiva, no solament que anem a tindre tren d'alta velocitat que unisca la capital de l'Estat amb la Comunitat Valenciana, sinó que anem a tindre també tren d'alta velocitat en el corredor del Mediterrani i va a quedar vertebrat, amb respecte total a l'ordenació territori de la nostra comunitat i al seu desenrotllament, va a estar vertebrat per l'Ave i pels traçats que adequadament s'han anat estudiant.

Hi havien dos condicions *sine qua non* que posava el president de la Generalitat i que hui se complixen, i eren: que el tren d'alta velocitat Madrid-Comunitat Valenciana arribara a València en un temps màxim de 100 minuts, i que es prolongara a Castelló i Alacant, i s'ha aconseguit.
I inclús que d'Alacant es prolongue a Elx i fins a Múrcia, cosa que és un pas endavant per a futures actuacions que mos puguen situar a través d'Almeria amb la línia Màlaga-Sevilla, i que estiguem totalment connectats amb la ret d'alta velocitat espanyola.

I l'altre condicionant que posava el president era que la línia, el traçat, fóra vertebrador de la Comunitat Valenciana i respectuós amb l'equilibri mediambiental, i també ha segut aixina.

I per tant, estem enormement satisfets, i hem de reconéixer des de la trona la sensibilitat, l'enorme sensibilitat que la Coput ha tingut quant a les al·legacions que els distints ajuntaments de la nostra comunitat plantejaven, el greu problema que hi havia en totes les comarques del Vinalopó i que la Coput va fer seues les al·legacions que presentaven els ajuntaments i que hui està resolt.

També la solució que s'ha donat a les comarques de la Ribera Alta, a l'Horta Sud i a la Costera, mitjançant la situació d'aprofitar la plataforma actual i encara que siga a costa de reduir una velocitat que no va a incidir en ningun cas en un increment del traçat final.
Perquè jo crec que passa com amb els cotxes: qualsevol persona que va en un temps determinat des d'un punt a l'altre, no sempre està desenrotllant la mateixa velocitat, hi ha moments que la velocitat és més àlgida i altres moments més baixa.
Allò important és la velocitat de creuer, que aquí, en este cas concret, és molt millor que la velocitat mitjana que va l'Ave des de Madrid a Sevilla o que eixe Ave tan modern que se fa de París a Londres i a Frankfurt.
Jo crec que també en este aspecte s'ha segut respectuós amb les peculiaritats d'eixes comarques valencianes que he mencionat.

I no he d'oblidar tampoc les actuacions que en estos moments està duent endavant la Coput davant el ministeri per a trobar un altre traçat alternatiu des d'Elx fins a Múrcia, per a respectar també les peticions i les reivindicacions que els alcaldes del Baix Segura molt encertadament han plantejat a la conselleria.
Me consta la sensibilitat que també la conselleria ha tingut respecte d'este peticions, i l'interés que s'està posant per trobar un traçat alternatiu que siga també respectuós amb aquella comarca valenciana del sud.

Jo crec, senyor conseller, que este tema és motiu de satisfacció no solament per al Grup Parlamentari Popular, sinó per a tota la societat civil valenciana, que una volta més ha comprovat que eixos grans projectes, que eren promeses electorals del president Zaplana, hui són una realitat i un benefici per a tota la societat.

Res més i moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Maluenda.

Té la paraula l'honorable senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señores diputados.

Decía el señor Oltra: "Quedan flecos", "¿qué pasa con la financiación?
", que Esquerra Unida estaba en contra del Ave porque el Ave es el mayor enemigo del tren, que si velocidad alta o alta velocidad, que si no habrá el mismo Ave en Madrid o en Barcelona, que el corredor mediterráneo es importante, y más cosas.

Bueno, usted comprenderá que es imposible que, en un acuerdo del tipo al que se ha llegado, se llegue con una precisión que se pueda conocer exactamente no por dónde pasa, porque se sabe que de Madrid irá a la zona de Cuenca, que de Cuenca a Motilla, Motilla a Valencia, Motilla a Albacete, Albacete a Alicante, o sea, todo eso se conoce, pero no puede ser un trazado con un detalle suficiente para saber exactamente en ese acuerdo exactamente por dónde pasa en la comarca, si el recorrido es uno o es otro, qué zona afecta, qué zona no afecta.
Sí se saben las grandes zonas, los grandes trazados, las grandes líneas, que es el acuerdo al que se llegó en aquel momento.

En cuanto a la financiación, yo le he dicho, creo que más de una vez, que la financiación está garantizada.
Está garantizada con el capítulo VIII de los presupuestos, con fondos europeos, con endeudamiento del propio GIF y otros fondos que pueda haber de los mismos presupuestos.
Que en función de cómo se van desarrollando los proyectos y conforme se van aprobando los proyectos, se tiene que ir habilitando para poder ir ejecutando, pero que no tiene mucho sentido habilitar hoy presupuestos del año 2005.
Eso no se hace así, se va habilitando conforme se van desarrollando los proyectos determinados.
Y que en todo el plan de infraestructuras, de esos 14 billones o 19 billones, según se cuenten unas cosas u otras, está totalmente programada y garantizada la financiación del tren de alta velocidad en la Comunidad Valenciana.

Ustedes muchas veces hablaban que alta velocidad no, que había que respetar las líneas actuales, que mejor tal, cuando en algún caso nosotros estamos adoptando soluciones de ese tipo.
Y usted conoce un caso de ellos, es el caso de la Ribera, y que puede ser también que en el trazado Madrid-Valencia-Castellón, en algún punto, que son zonas muy urbanas, zonas muy conflictivas, pues el trazado no permita llegar a los 350, 360 kilómetros por hora, y sin embargo sí permita perfectamente llegar a los 260 o 280 kilómetros por hora, adoptemos ese trazado por respeto a la ordenación del territorio en aquella zona y por respeto al medio ambiente también en aquella zona.
Pero eso lo hemos dicho siempre y lo estamos aplicando, y por eso en la zona de la Ribera, bueno, pues yo creo que hay un acuerdo que, en principio, les parecía bien a casi todos.
Ahora ya hay algunos que se están desmarcando, pero no es porque estén en contra del trazado, yo creo que es porque están en contra de la filosofía, es no Ave y sí otras cosas.

Pero, entonces, y como decía, el trazado en la zona de la Ribera se adapta sensiblemente en muchos puntos al trazado que ya existe para afectar lo menos posible, pero hay otros puntos donde no se puede adaptar, porque es imposible que un tren, para una velocidad de esas, 260 o 280 kilómetros por hora, lleve el trazado que llevaba el trazado anterior, pero se sigue siendo respetuoso y se intenta llegar a acuerdos para poder resolver esta cuestión.
Yo creo que se está haciendo bien.

Por otra parte dice: "Bueno, y ¿para qué ahora vamos a molestar a toda la gente de la Ribera si por ahí, como el Madrid-Valencia no va a pasar por ahí, que va a venir directamente de Motilla a Valencia, va a disminuir el tráfico?
".
Se olvida de algo fundamental, y es el corredor mediterráneo.
El corredor mediterráneo pasará por ahí siempre, siempre.
Y el corredor mediterráneo es muy importante.
La comunicación del sur de nuestra comunidad, la comunicación de Murcia y la comunicación de Andalucía, por el corredor mediterráneo, con Valencia, con Castellón, con Barcelona, con Cataluña y con Europa, tiene que pasar por ahí, tiene que pasar por ahí.
Por lo tanto, va a ser un tráfico importante y es un tráfico que tenemos que considerar, y es una línea que tenemos que considerar.

Luego, que si el acuerdo de Murcia.
.
.
Y esto yo creo que vale lo mismo para los dos representantes, en el sentido de quién ha ganado o quién ha dejado de ganar.
Nunca, nunca nos hemos planteado el acuerdo de Murcia como perdedores o ganadores nadie.
Todos los que estuvieron, los presidentes que estuvieron firmando aquel acuerdo y los que intervenimos en la gestión y en la gestación de aquel documento, jamás pensamos en que nadie tenía que ser ni perdedor ni triunfador.

Lo que teníamos que hacer todos era posible un trazado de alta velocidad entre Madrid y la Comunidad Valenciana y entre todo el corredor mediterráneo, y para eso nosotros siempre estuvimos dispuestos a llegar a acuerdos, a consensuar.
Tan estuvimos dispuestos, que pusimos unas condiciones, que eran condiciones para nosotros irrenunciables y que eran las que de verdad nos importaban, es: tiempo entre Madrid-Valencia, Madrid-Comunidad Valenciana, vertebración de la Comunidad Valenciana y alta velocidad, y comunicación con Europa.

Esos tiempos no solo se han respetado sino se han mejorado.
Pero no sólo es eso, sino que cuando el ministerio presenta tres o cuatro alternativas, nosotros nos inclinamos por una, que es la centro, que sabíamos que objetivamente podía ser una de las más interesantes para la Comunidad Valen-ciana, porque tanto a Valencia ­y decir Valencia es decir Castellón, porque para ir a Castellón hay que pasar por Valencia­ como para Alicante quedaba en tiempos muy buenos: algo mejores para Alicante que el que tiene ahora, si estamos hablando de 1 hora 45 minutos en aquel creo que se hablaba de una hora 41 o 42 minutos; algo peores para Valencia de la solución norte, porque si ahora estamos hablando de 1 hora 25 minutos creo que se hablaba de una hora 35 minutos.

Pero era una solución centro que nos permitía llegar al acuerdo con todo el mundo sin necesidad de movernos mucho.
Sin embargo, si usted recuerda aquellos momentos, lo que quería Castilla-La Mancha era la solución sur, la solución sur, porque para venir a Valencia se tenía que pasar por Albacete, y de eso habían hecho algo irrenunciable.

Bueno, pues al final, no es así.
Al final para venir a Valencia no hay que pasar por Albacete.
A Valencia, desde Madrid, se viene directamente desde Cuenca-Motilla-Valencia.
Y a Albacete se puede llegar.
Y desde Albacete se podrá venir a Valencia.
Y desde Albacete, hay que ir ineludiblemente, hay que pasar por Albacete para ir a Alicante, a Elche o a Murcia.

Por lo tanto, el que se llegue a Albacete al mismo tiempo que a Valencia nos parece fundamental.
Nos parece bueno para Albacete y para Castilla-La Mancha, y buenísimo para la Comunidad Valenciana.
Porque para llegar a Alicante o a Elche, si no se pasa por Albacete no se llega de ninguna manera.
Lo que ocurre es que todos estos acuerdos cada uno los tiene que explicar, los tiene que vestir de la mejor forma posible.

Y nosotros, y no quiero continuar por esa línea porque creo que no tiene sentido, no vamos ni de vencedores ni de vencidos.
Vamos a solucionar nuestros problemas, y para solucionar *(so per interferència d'un mòbil)* nuestros problemas, queremos que los demás nos ayuden.
Y si así nos ayudan y nosotros conseguimos lo nuestro, olé.
Nos parece perfecto que así sea.

La financiación, como le decía, estaba clara.
Y en los temas de los trazados conforme se van desarrollando, que si se modifican después, que si el poder valenciano o no poder valenciano.
Bueno, mire, en la Ribera se pone un trazado determinado, y hay una serie de alegaciones nuestras, porque, bueno, pues el ministerio.
.
.
conforme se realizan esos trabajos no estás viendo todos los días cómo sale el trabajo y cómo aparece.
Nosotros teníamos nuestra opinión.
Otros técnicos tenían su opinión.
Y sale a información pública.
Cada uno dice lo que tiene que decir y al final se llega a un acuerdo de que vamos a modificar algo porque parece que es lo más conveniente.

En la solución del Vinalopó, cuando salen a información pública las tres o cuatro alternativas, nosotros con los ayuntamientos y con el ministerio vemos y llegamos a una solución que parece que es la menos perjudicial para la zona del Vinalopó, y donde prácticamente la totalidad de los ayuntamientos, yo creo que puede haber una excepción que le molesta algo más que otras, pero los demás, que son muchos, *(so per interferència d'un mòbil)* están de acuerdo en la solución que se ha propuesto.

En la zona de la Vega Baja, pues como en todas, no hay ninguna solución ni ninguna de las alternativas que todos estén de acuerdo.
Ninguna.
Y yo me he reunido con todos.
Sin embargo, estamos trabajando con ellos y con el ministerio, para que, con las tres que han propuesto y que ellos defienden.
.
.
El ministerio defiende una determinada, que no estamos de acuerdo nosotros y la mayoría de los ayuntamientos tampoco.
Pero estamos trabajando y vamos a proponer una alternativa, que seguramente podrá ser bien vista o mejor vista por la mayoría de los ayuntamientos y a lo mejor también por el ministerio.
Y llegaremos a un acuerdo.

Y eso es trabajar sin imponer nada, sino trabajar yo creo que de forma rigurosa, llegando a acuerdos, escuchando a la gente.
Y las cosas se hacen así, o sea, no hay una varita mágica que te permita sacar algo y que todo el mundo está de acuerdo.
¿Eso es poder valenciano?
No lo sé.
Eso es trabajar, llegar a acuerdos y solucionar problemas.
Si eso es poder, sí.
Si eso es otra cosa, pues es otra cosa, pero en definitiva es conseguir lo que se quiere conseguir.

Y lo otro, si es virtual, si no se hace más que decir que se hará pero no se hace y tal.
Bueno, pues nosotros estamos trabajando en la medida en que yo creo que nos corresponde y tenemos competencias, mucho más allá de lo que se está haciendo en casi todos los sitios, otras comunidades autónomas, y mucho más allá de lo que se ha hecho nunca en esta comunidad autónoma en el transporte metropolitano, llamémosle cercanías, metro, *(so per interferència d'un mòbil)* tranvía o como queramos llamarle.

El otro día teníamos una comparecencia en la Comisión de Obras Públicas, donde se hablaba de tranvía, metro, seguridad o no seguridad en la línea 1.
Bueno, pues podrán decir lo que quieran, pero es evidente que en la línea 1, en menos de dos años estamos invirtiendo ­pero no es que se hará, no es virtual, no, no; es que se está haciendo­ más de 11.
000 millones de pesetas en modernización de línea y en seguridad, y en hacer desaparecer los pasos a nivel, convirtiéndolos en pasos a distinto nivel y concentrándolos en algunos puntos.
Y eso se está haciendo y es evidente.

Se está trabajando en la ampliación del metro de forma importante, en obras importantes.
Y no sólo en obras para tener más kilómetros de metro, sino también en mejorar los propios coches, en mejorar los remolques, en mejorar el transporte metropolitano.
Y se va a trabajar, porque se están terminando los proyectos, en otras zonas de la comunidad para potenciar este tipo de transporte.

Y estamos con el ministerio también potenciando las cercanías, y estamos haciendo estaciones, como la estación de Empalme, donde la intermodalidad pues yo creo que ya es un pequeño ejemplo a seguir.
O en la zona de Castellón, y eso se está haciendo y eso es evidente.
¿Que nos gustaría a lo mejor haber llegado antes y que todo estuviera hecho?
Pero con el tiempo que se ha llegado es difícil hacer más cosas de las que estamos haciendo.

Yo creo que nos tomamos muy en serio el tema del transporte.
Creo que para nosotros el tema de la alta velocidad.
.
.
Y entiéndanlo como quieran, alta velocidad, velocidad alta.
Yo creo que usted como yo hemos viajado en alta velocidad por Europa, y vemos que cuando coges una alta velocidad en unos sitios va a 280 kilómetros por hora, en otra zona va a 190 o 220 kilómetros por hora, porque también allí tienen que ser respetuosos con el medio ambiente y con el territorio y hay que meter la infraestructura como quepa.

El decir una velocidad determinada son velocidades puntas, pero que no siempre se tiene por qué llegar a ellas si eso supone afectar más de la cuenta a algunos temas determinados.
Y no le quepa ninguna duda que el Ave que va a haber entre Madrid y la Comunidad Valenciana, entre Madrid y Valencia, no va a ser el mismo que entre Madrid y Barcelona, sin ninguna duda.
Va a ser bastante mejor, porque será más nuevo y más moderno.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Té la paraula, per a rèplica, el senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Senyor conseller.

L'única cosa que faltava era que l'Ave que hagen de fer de Madrid a València haguera d'utilitzar els vagons que deixen els de Madrid-Sevilla.
Perquè, clar, més modern ha de ser per força, si no que és vulga aprofitar, ja dic, els rebuigs d'aquells.
O siga, que en això estem d'acord.

També estem d'acord en alguna altra cosa de les que ha dit que a mi em pareix satisfactòria.
Jo me'n vaig amb una satisfacció hui d'este debat de vore que es reconeix una qüestió que era evident, i que fins ara s'ha intentat tapar amb molt de maquillatge, però que eixe maquillatge, clar, arriba un moment en què es quarteja i deixa vore la realitat que hi ha darrere.
I és que gran part del traçat enunciat d'eixe hipotètic Ave no és tal.
És simplement pel que sempre s'havia estat lluitant, que era la modernització en velocitat alta, canviat el nom, ara, gràcies a eixe decret oportú, per cert, del govern, de manera de poder considerar Ave el que fins fa quatre dies no era Ave, era simplement velocitat alta.
Ara eixa distinció no existix, i a vostés els servix per a anar presentant-se per ahí, fins que s'ha de pujar a esta trona i s'ha de dir les coses com són.
I evidentment com són és que no va a haver un Ave com tradicionalment s'ha venut per ahí.
Eixe Ave de 300.
.
.

I a mi les raons em pareixen absolutament assumibles.
Si nosaltres precisament duem clamant en el desert anys i anys, dient que el que necessita el tren en el nostre país és una modernització i una adaptació a la velocitat alta.
Si a nosaltres ara ens agrada que vostés diguen que van a fer això mateix.
Encara que vostés, clar, evidentment diuen: "no, és que va a ser un Ave".
Bo, va a ser un Ave, entre cometes, cometes, cometes; però que, bo, d'Ave no té res.
Això no aguanta absolutament.

Van a fer el que havien de fer.
El que passa és que necessiten anunciar, intentar camuflar, intentar vendre, perquè al final ací, com sempre, estan venent fum, doncs que és un Ave, que mosatros no mos quedem darrere de Barcelona i darrere.
Però, bo, realment estem parlant del que estem parlant.

A nosaltres, evidentment, eixe reconeixement que al final el que hi haurà ahí és el que sempre s'ha defensat com a velocitat alta, ens pareix positiu.
Encara que mos pareix que és una manera d'enganyar o de voler camuflar davant els valencians i valencianes el nom correcte d'aquesta qüestió.

El tema del finançament és un tema que tampoc ha quedat aclarit avui ací.
Vosté diu: "això, el capítol VIII, fons europeus".
Bo, ja abans s'havia dit, o siga, fons europeus no n'hi ha, o no n'hi ha suficients per a aquesta infrastructura, per una sèrie de raons.
I és que Europa no considera.
.
.
, jo ja no dic Europa, a la millor probablement el govern central tampoc considera prioritària aquesta qüestió.
Diu: "i amb l'endeutament del GIF".
Home, ahí sí que es nota el poder valencià.
O siga, la comunitat més endeutada d'España ja comença a exportar el seu model, que és que se vaja endeutant tot el món.
O siga, ja oferixen al GIF que s'endeute.
Difícil ho va a tindre, perquè amb això de l'estabilitat pressupostària, el dèficit zero, etcètera, etcètera, no sé com van a fer-ho.

Inclús el ministre mateix fa poquet va dir que, bo, si alguna comunitat tenia molta pressa ­no sé com encara el senyor Zaplana no ha eixit dient que sí­ que a la millor el que podien fer era avançar els diners.
Això ho ha dit el senyor Cascos molt recentment.
O siga, per tant, és un problema seriós el que hi ha d'eixos diners per ahí.

Home, nosaltres, quan qüestionem eixe hipotètic poder valencià, és perquè pensem que, si és que existira, s'ha d'aprofitar abans que el problema es presente.
I en eixe sentit no es pot dir que el problema estiga resolt quan ha hagut temps suficient per a resoldre'l.
O siga, en la zona de la Ribera el problema no està resolt, i jo crec que és una barbaritat.
Evidentment que per ahí passa el corredor mediterrani i continuarà passant el corredor mediterrani, però el que vosté també sap és l'Ave no va a passar per ahí i se suposa que una part del trànsit ferroviari actual a Madrid tampoc va a passar per ahí, perquè se n'anirà per eixe hipotètic Ave.
Algú haurà de pujar a l'Ave eixe, no?
M'imagine.
Per tant,¿quina necessitat hi ha de fer una plataforma nova, inclús la mateixa rectificada, que té el rebuig de tants ajuntaments?
Per què no fan algunes qüestions més modestes però que són més útils?
Ampliar a la millor eixa tercera via.

Un tema, per exemple, important que no ha entrat en cap moment.
¿Què va a passar al nostre país ­en general al mateix Estat­ en esta confusió que està creant-se poc a poc, d'eixa doble línia ferroviària, una amb ample europeu i una altra amb ample ibèric?
I això al País Valencià anem a tindre un embolic en això de categoria.
Perquè gran part de la nostra xàrcia va a continuar amb ample ibèric, mentre al costat tenim una amb ample europeu.
O siga, ahí va a haver una confusió i fonamentalment una pèrdua de recursos i de possibilitats tremenda.

Per què no aposta la conselleria, perquè, vaja, algú haurà de dir alguna cosa aixina, per fer una renovació a fons de l'actual xàrxa ­en concret en la zona, per exemple, de la Ribera vindria molt bé­ d'adaptar-la tota, tota, a l'ample europeu?
És l'ample de futur.
L'altre està de capa caiguda, l'altre va a desaparéixer.
*(So per interferència d'un mòbil)* Per què no l'adapten a això i augmenta molt més les possibilitats ferroviàries d'eixa zona?

Home, si passem a una altra comarca, allò del Baix Segura no té nom.
Perquè al Baix Segura també se li havia dit que no hi hauria cap problema, i que el traçat nord era el que anava a ser l'elegit, i que Zaplana ho tenia claríssim i que no es preocupara ningú.
Home, doncs per a no preocupar-se ningú, precisament s'ha elegit el traçat sud.
I ara vostés han d'anar a arreglar-ho.
Jo no me crec que vagen a arreglar-ho tan fàcilment.
I han creat un problema seriós allí.
Ja vorem el que passa.
En tot cas, el traçat que sí que s'ha elegit a l'únic que beneficia precisament és a Múrcia, mira per on, Múrcia inclús en este aspecte també mos ha guanyat la partida.

I ací no es tracta de dir qui ha guanyat qui no ha guanyat.
Nosaltres hem dit que per a nosaltres algú ha guanyat ahí.
Alguns altres han dit que ha guanyat un altre.
Atenció en eixe aspecte.
Però evidentment, hi ha algú que sí que ha aconseguit tot el que volia, inclús coses que pareixien absolutament desbaratades, que era que l'Ave passara per Conca.
Doncs mira, passa.
No solament passa sinó que a més tot el que vaja de València a Madrid ha de passar per Conca.

O siga, que això siga un èxit o no?
Jo ho considere un èxit, perquè amb la població que té Conca, me pareix un èxit, tant per a la ciutat com per a la mateixa comunitat autònoma que passe.
I me pareix que no és correcte que se supedite qualsevol actuació a la decisió d'algú; en concret, si mentre allò d'Albacete no es faça que no es faça res més.
Això me pareix preocupant.

I me pareix preocupant, evidentment, que el gran problema que tenim, que és eixa xarxa convencional, la que utilitza hui en dia tot el món i que va a continuar utilitzant.
.
.
Perquè la gran demanda del trànsit és una demanda de rodalies, és una demanda en regionals, bé, de regionals que tenim en estos moments; el regional que ve d'Elx a València tarda tres hores justetes.
A mi quan me parlen ara d'estos temps, dic: i això no es pot millorar?
Vosté sap que eixe regional ha de parar, estar parat en moltes voltes en estacions secundàries, que estan tancades per cert, ha de parar.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Oltra.
.
.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

­Acabe de seguida­ .
.
.
per a deixar pas a un altre tren?
Si això és una cosa tercermundista.
I això, home, mosatros, la gent que utilitzem sovint això sabem per què passa.
Però en el tren ve gent que l'utilitza per primera volta, i hi ha voltes que donar-li explicacions.
"No, és que astò.
.
.
" "Ah, però astò, jo creia.
.
.
" "No, no, no se crega, molt d'Ave però després la realitat és esta".

Facen més esforços en eixe tipus de qüestions, que jo crec que la gent de veritat és el que agrairia, perquè la gent utilitza això i va a seguir utilitzant això, perquè són els trens que tots els dies s'han d'agafar per a anar a treballar, per anar a estudiar, etcètera, etcètera.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Té la paraula la senyora Sanchordi per a rèplica.

 

**La senyora Sanchordi García:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Senyor conseller.

Després de la seua intervenció lamente dir-li que no està clar el tema del finançament.
Està clar que d'Europa no vindrà i està clar que l'Estat no prou diners.
Evidentment per a endeutar-se sempre està a temps, això vostés ho tenen més que clar.
A partir d'ahí el projecte d'Ave que sí que té diners, que sí que té finançament és el corredor mediterrani.

El Partit Socialista entén que si beneficiós en termes de progrés, de benestar social, en el sentit tant econòmic com social com vertebrador, si important és l'Ave Madrid-Comunitat Valenciana, més important és, si cap, allò que és el projecte del corredor mediterrani.
I entenem que és més important, per què?
Perquè és un eix vertebrador del territori del País Valencià, però perquè és també la nostra eixida a Europa, és la eixida natural a Europa.
És, entenem, que un projecte interessant en termes de rendibilitat tant social com econòmica.

A partir d'ahi també entén exactament el mateix la Unió Europea.
I la Unió Europea està apostant clarament per impulsar els grans eixos de comunicació, els grans corredors ferroviaris internacionals.
Efectivament, i donada la importància i donat que hi ha consignació, el que no entenem és l'actuació que està tenint en este sentit el Ministeri de Foment, una actuació que més que encaminada a impulsar, a facilitar, el corredor mediterrani, més bé està aconseguint o pareix que està intentant tot el contrari.

A què m'estic referint?
M'estic referint a actuacions del tipus que ja coneixem ja fa unes quantes setmanes.
Quan el ministeri va adjudicar el material mòbil de l'Ave va excloure a la companyia francesa Alshtom.
Últimament pareix ser que també hi ha problemes en temes de finançament del que és la frontera, "ho has de pagar tu, ho he de pagar jo".
El Partit Socialista entén que en determinades decisions han de primar o tindre's en compte altres criteris a banda del purament i durament econòmic, és a dir, cal parlar de perspectives de futur, cal parlar també de relacions diplomàtiques.
Perquè ací el que estem fent és cabrejant a França, s'està cabrejant a França i s'està aconseguint que França se despreocupe completament del que és el tram que també mos interessa, que és el tram de Figures a Perpinyà.
Perquè si eixe tram no s'ha realitzat tindrem el corredor mediterrani espanyol, però no el corredor mediterrani internacional, que és el que realment interessa.
Perquè, sí, el corredor mediterrani espanyol vertebrarà la nostra comunitat, però volem pensar més allà, volem anar més allà d'això.
No entenem, en eixe sentit, el que està fent el Ministeri de Foment.

És una llàstima, a més, i hui ho hem pogut llegir a la premsa, que en una reunió, una cimera entre els presidents de França i d'Alemanya, dóna la impressió que tenen més interés ells que el govern espanyol.
Ells allí han demostrat l'interés que tenen a rellançar el projecte d'alta velocitat entre el Rhin, el Roine i el Mediterrani.
Pareix ser que això està tot clar, només hi ha una cosa que no està clara, que és la connexió franco-espanyola, la connexió França-Espanya.
En eixe sentit, nosaltres li demanaríem, li instaríem, que insten d'alguna forma, si vostés entenen el tema igual que nosaltres, que insten el Ministeri de Foment que canvie d'actitud, que canvie d'actitud i que rectifique estratègies que nosaltres almenys entenem que estan equivocades, i que rectifique estratègies en ares a facilitar una cosa que és fonamental per al País Valencià, una cosa que és fonamental com és el corredor mediterrani.

I, en últim lloc, donada que esta segona intervenció dels grups de l'oposició va també dirigida per a demanar aclariments o a fer algun tipus de preguntes, i donat que ha sigut vosté el qui en esta compareixença ha introduït el tema del corredor mediterrani i el que ha parlat de les vies, de l'amplària de les vies, d'adaptar o no línies a alta velocitat, sí que volguera preguntar-li si coneix quin projecte, quina idea porta el ministeri a l'hora d'adaptar l'ample de les vies en el tram concret Castelló-Tarragona, que al cap i a la fi suposaria el que és l'enllaç que possibilitaria que la Comunitat Valenciana estiguera enllaçada amb Catalunya i d'ahí fins a França.

Res més i moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyora Sanchordi.

Té la paraula el senyor conseller per a rèplica.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

Gracias, presidenta.

Señores diputados.

Señora Sanchordi.

En el tema del corredor mediterráneo tengo que decirle que, bueno, para nosotros ha sido una infraestructura fundamental siempre este eje ferroviario.
Tan es así que cuando se está hablando en el ministerio de Madrid-Comunidad Valenciana y en un principio en el PDI del año 1994 usted recordará que ese corredor mediterráneo estaba de aquella manera, de aquella manera, desde luego no con una alta velocidad, lo empezamos a potenciar de forma importante.
Lo empezamos a potenciar y tan es así que tuvimos reuniones también con parte del gobierno de Cataluña para que entre las dos partes hiciéramos ver cosas que para nosotros eran evidentes, era el beneficio que podíamos sacar las dos partes de la conexión del corredor mediterráneo, de la alta velocidad, que estaba prevista y que queríamos y creíamos fundamental para la vertebración de toda nuestra comunidad, desde el sur, Alicante, Elche, Valencia y Castellón, que eso conectara con la alta velocidad que se estaba construyendo y que se está construyendo entre Madrid y Barcelona y que pasa prácticamente por Tarragona.
Entonces, quedaba un pedacito muy corto para unirlo y que se convirtiera todo con ancho europeo, con alta velocidad y poder comunicar nuestra comunidad con Cataluña y con Europa.

Eso ha sido algo para nosotros fundamental, prioritario, y en la negociación ha estado siempre prácticamente al mismo nivel que lo de Madrid-Comunidad Valenciana.
Porque además Madrid-Comunidad Valenciana o comunicar todas las capitales de provincia de nuestra comunidad o las tres provincias significa ir realizando el corredor mediterráneo, acercarlo a Cataluña y acercarlo al sur también.
Por lo tanto, eso era evidente, era necesario, era congruente y todo nos llevaba a que en esa misma dirección era en la que teníamos que trabajar.

Y ahora ocurre que en la reunió que Schröeder y creo que Jospin tienen ayer o anteayer inciden en la potenciación del corredor mediterráneo.
Pues da la casualidad que todos vamos en esa misma dirección, ellos desde el Rhin y desde el Ródano, nosotros desde el Segura y desde el Júcar, queremos continuar con el corredor mediterráneo y conectarnos.
Y eso es en lo que hemos estado trabajando.
Y nos alegra enormemente que no sólo desde Madrid, desde el gobierno central, apoyen nuestra idea de corredor mediterráneo y de conexión con Cataluña y con Europa, sino que los propios mandatarios europeos también vayan en esa dirección.

Por lo tanto, vamos a seguir potenciando el corredor mediterráneo.
Usted conoce perfectamente que además es uno de los corredores.
.
.
Aquí las líneas discontinuas son lo que sólo existe el trazado y falta la declaración de impacto ambiental, las líneas continuas son las de alguna manera el trazado gordo está definido y se está trabajando o en obras, que es lo rojo, o están algunos tramos en servicio o se está trabajando en los proyectos de construcción.
Lo cual quiere decir que el corredor mediterráneo, como era una línea común a todos los trazados alternativos que podía haber, era donde se podía estar trabajando mejor, porque fuera cual fuera la decisión última, esa siempre iba a ser la misma.
Y, por lo tanto, en todos los proyectos del corredor mediterráneo se está trabajando de forma importante.

En la zona entre Valencia y Castellón y Castellón y Tarragona yo creo que muy pronto, muy pronto estoy hablando de 15 o 20 días, pero sin ninguna duda creo que en el mes de junio, tendremos la información pública, conoceremos con todo detalle qué es lo que se propone.
Y vamos a tener la oportunidad todos, nosotros lo estamos viendo ahora pero la tendrá todo el mundo, de hacer las alegaciones correspondientes para ver la propuesta que va a hacer el Ministerio de Fomento en esa dirección.

Yo, no sé, para mí, y volviendo a lo del día de hoy, que era el acuerdo del 8 de enero y volviendo al tema de qué han conseguido unos y qué han conseguido otros.
Vamos a ver, desde Murcia, desde Murcia, lo que se pretendía era tener un tren de alta velocidad que no tuviera que dar ninguna vuelta, que no pasara por Alicante sino que desde Albacete fuera directamente a Murcia, directamente a Murcia.
Bueno, eso podría ser lo que quisiera todo el mundo, o sea Madrid comunicarlo directamente con muchos radios a todas las capitales de provincia de toda la costa del Mediterráneo o del Cantábrico.
Pero eso es una locura.
Entonces, lo que se hace es aprovechar la línea actual, la línea en la que se estaba trabajando con el Madrid-Valencia, Madrid-Alicante, para desde Alicante ir hacia Murcia.
Entonces, digamos que su expectativa de ir de Albacete directamente a Murcia desaparece.
Y entonces se aprovecha lo que es más sensato, que es por la línea Albacete-Alicante y próximo a Alicante ir hacia Murcia, como parece que tiene que ser.
Por lo tanto es que "no, es que se hace por aquí porque Murcia sale ganando o sale tal".
No, yo creo que no sale ganando nadie, o sea, se hace por ahí porque es lo más interesante.

Y ahora lo que tenemos es que llegar a acuerdos entre todos.
Igual que ellos ceden y no van directos desde Albacete a Murcia sino que se pasa por Alicante para ir a Murcia, nosotros tenemos que resolver con el ministerio el trazado entre Alicante y Murcia.
Y porque nos interesa a nosotros, porque no sólo los de Murcia sino los del sur, los de Almería y tal, se puedan comunicar perfectamente.
Y lo tenemos que hacer viable.
Y lo vamos a hacer.
Y vamos a llegar a acuerdos con los ayuntamientos y estamos trabajando con ellos.

Ahora ¿habrá un consenso y una unanimidad general?
Ojalá.
¿Puede haber alguien que le interese más una solución que otra?
Pues también puede ser.
Pero que no hay unanimidad, que estén en contra de esta solución, es cierto; que hay gente que no quiere la norte, también es cierto, y algunos, a lo mejor, de su propio partido; que hay gente que lo que prefiere son otras soluciones, también es cierto.
Vamos a intentar llegar a lo mejor posible entre todos y vamos a hacer viable el que el tren de alta velocidad, el Ave, pueda llegar a Murcia o pueda venir desde Murcia a la Comunidad Valenciana, porque creo que esa es nuestra obligación.
Y vamos a hacerlo afectando lo menos posible al territorio, de forma que sea compatible con la ordenación de aquel lugar.

Y para eso además yo quiero decirlo, porque creo que es una zona bastante conflictiva, nosotros también como conselleria, como Generalitat, igual que estamos trabajando en un modelo territorial de toda la Comunidad Valenciana y estamos trabajando en modelos territoriales de algunas áreas funcionales, como es Alicante-Elche, como es la zona de Castellón, como es la zona de l'Alcoià, la zona d'Ontinyent, la zona d'Elda-Petrel, pues también hemos iniciado el estudio de lo que es la Vega Baja, un plan de acción territorial para tener también un conocimiento no sólo del modelo territorial valenciano, no sólo de los planes urbanísticos de cada municipio, sino de ese territorio, que tiene que haber una coordinación de infraestructuras, tiene que haber una posibilidad de pasillos, tienen que respetarse zonas de huerta, zonas de río, zonas medioambientales; en fin, tiene que haber una coordinación y un plan de acción territorial.
Creo que es bueno, porque obliga en lo que tiene que obligar y deja en libertad a los ayuntamientos para que luego en lo demás puedan ordenar su territorio.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyories, s'alça la sessió.
Pregue als portaveus que s'acosten a la Mesa.

 

(S'alça la sessió a les 13 hores i 45 minuts)