Educaci%C3%B3%256951.07.12%20macro.html





Comissió d'Educació i Cultura realitzada el dia 12 de juliol de 2016.
Comença la reunió a les 10 hores i 37 minuts.
Presideix la diputada senyora Marian Campello Moreno.
Reunió número 11/I.

La senyor presidenta:

(Inoïble) … la comissió.

¿Passem llista?

(El secretari passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

Moltes gràcies.

El primer punt de l'ordre del dia: lectura i aprovació, si escau, de l'acta de la reunió anterior.
Si ningú té cap problema, estem tots d'acord, el donem per aprovat.

Compareixences en fase de participació ciutadana del procediment d'elaboració de la proposició de llei de modificació de la Llei 4/1998, de patrimoni cultural valencià (RE número 22.
266, BOC número 72)

La senyora presidenta:

I passaríem al punt dos: compareixences en fase de participació ciutadana del procediment d'elaboració de la proposició de llei de modificació de la Llei 4/1998, del Patrimoni Cultural Valencià.

Tenim ací uns compareixents que vindran a parlar-mos sobre el tema, els recorde la dinàmica per si algú té algun dubte: parlaran els compareixents durant huit minuts, cada grup parlamentari tindrà un temps de quatre minuts i tornaran a parlar els compareixents quatre minuts per a contestar a les preguntes que hagen pogut sorgir de les intervencions dels grups parlamentaris.

Els recorde que tenim cinc compareixents, que són bastantes compareixences durant el matí, i aleshores sí m'agradaria recordar-los que en la comissió de hui és molt important escoltar els compareixents.
Aleshores, si podem ser en les intervencions dels grups parlamentaris àgils doncs seria molt millor.

Així que, comencem per Esteban Clemente Micó, que compareix com a administrador de senderosconhistoria.
com.
 ¿Està per aquí ja?
, ¿sí?
(Pausa)

Compareixença del senyor Esteban Clemente Micó

La senyora presidenta:

Bé, doncs, anem a començar amb la compareixença del senyor Esteban Clemente Micó, tindrà huit minuts de màxim.

I a partir de ja, en voler…

El senyor Clemente Micó:

Il·lustres diputats i diputades, bon dia a tots i a totes, els ací presents en esta comissió.

En primer lloc, mostrar el meu agraïment a la resolució de Presidència a permetre'm comparéixer davant d'esta comissió d'educació i cultura dins del procés de participació ciutadana.

En segon lloc, mostrar la meua felicitació i agraïment a Francisco Javier García i Francesc Xavier Ferri, del Grup Parlamentari Compromís, per la presentació de la proposició de llei objecte d'aquesta compareixença.
Estendre aquest agraïment i felicitació als restants grups parlamentaris per les seues aportacions portades a terme en el debat de presa en consideració d'aquesta proposició de llei.

Aclarir, a continuació, que senderosconhistoria.
com té per objecte difondre el patrimoni bèl·lic que aquesta proposició de llei té per objectiu protegir.
En aquest espai d'acció lliure es fusiona el patrimoni bèl·lic, la seua història i els espais naturals que he pogut recórrer per les terres càlides de la costa valenciana: a Santa Pola; al Clot de Galvany d'Elx; a les platges del Puig on es troba el Fortí, on s'inicia la línia de defensa Immediata a València; la marjal dels Moros a Sagunt; o els búnquers de Nules propers al paratge natural de l'Estany de Nules.

Des d'estos extraordinaris paratges costaners les fortificacions i béns patrimonials objecte d'aquesta proposició de llei remunten les serres de la Calderona i de l'Espadà, espais naturals excepcionals del poble valencià fins a arribar a la serra del Toro i els contrafort del Javalambre des d'on en ple hivern, mentre els nostres peus xafen la neu en els confins de les terres valencianes, els nostres ulls poden contemplar la línia blava que dibuixa el mar Mediterrani.

D'igual forma, des de la costa de Castelló remunten les fortificacions fins a l'Alt Maestrat, transformant en el que en el seu dia van ser paisatges de guerra i desolació en sendes on hui el patrimoni de la guerra civil permet fusionar i respectar la història i la naturalesa.

Entrant en la proposició de llei que ens ocupa, analitzat el resultat del debat per a la presa en consideració de la present proposició de llei, done per fet i, en cas contrari, demane que em rectifiquen, que existix unanimitat entre tots els grups parlamentaris en compartir el criteri del Consell d'atorgar una protecció especial als elements dels patrimoni civil i militar de la guerra civil, compartint el criteri que són testimonis patrimonials de la nostra història recent i que contribuïxen a la recuperació de la memòria històrica i formen part del nostre patrimoni històric i cultural.

Des d'este criteri, la millora que es pretén amb esta nova modificació de la llei és evident i consistix en el reconeixement de les construccions de la Guerra Civil Espanyola al nostre territori com a béns de rellevància local.

Em pareix especialment important recordar que la histografia majoritària reconeix que la guerra civil no va ser inevitable, és a dir, s'haguera pogut evitar; que historiadors com Edward Malefakis reconeixen la guerra civil de 1936 com la més destructiva de la història d'Espanya.

La redacció de la proposició de llei objecte d'esta compareixença és semblant a la utilitzada en la Llei 10/2012, al seu article 97, que modifica la disposició addicional cinquena de la Llei 4/1998, del patrimoni cultural valencià, reconeixent com a béns de rellevància local pous o caves de neu, xemeneies de tipus industrial, antics molins de vent, barraques tradicionals de la comarca de l'Horta i l'arquitectura religiosa anterior a l'any 1940.

El mateix article estableix que, no obstant això, mitjançant una resolució de la conselleria competent en matèria de cultura, es podrà efectuar este reconeixement per a elements canalitzats singularment i no acrediten reunir valors culturals suficients per a la seua inclusió en l'inventari general del patrimoni cultural valencià.

Es pot comprovar que aquesta proposició de llei simplement millora i actualitza la llei de patrimoni al sumar als béns -anteriorment relacionats- la protecció del patrimoni arqueològic de la guerra civil a la Comunitat Valenciana.

Em queda per fer una precisió d'extraordinària importància: el criteri del Consell valora positivament que l'inventari del patrimoni arqueològic de la guerra civil diferencia explícitament els béns protegits dels béns a documentar, criteri que també compartisc.

No obstant això, vullc recordar que -segons el Diari de Sessions de 28 de novembre del 2007- consta l'aprovació per unanimitat de l'esmena transaccional presentada pel Partit Popular en relació a la proposició no de llei sobre regularització, salvaguarda de refugis, edificis militars i restes de la guerra civil, segons la qual es va acordar inventariar i protegir el patrimoni bèl·lic.
El resultat: el que tots coneixem hui.

Tenint en compte l'article 97 de la Llei 10/2012 i les garanties que el mateix estableix, és un deure històric i moral que els béns patrimonials de la guerra civil tinguen la mateixa protecció i reconeixement legal que els establits en aquest article 97 a l'entrada en vigor de la proposició de llei debatuda, elaborant-se els inventaris necessaris que diferencien els béns protegits dels béns a documentar.

En este sentit, la redacció del punt 3 de la proposta de llei pot induir a confusió davant la qual cosa, respectant la integritat de la seua redacció, m'adherisc a l'esmena presentada per l'Ateneu de Sant Antoni de Benaixeve, en el sentit que quede redactada amb els següents termes:

Â«En relació al patrimoni arqueològic de la guerra civil, sense perjudici del seu reconeixement legal com bé d'interés de rellevància local a l'entrada en vigor d'aquesta llei, la Conselleria d'Educació, Investigació, Cultura i Esports haurà d'executar un inventari específic d'aquests béns, en el qual es diferenciarà explícitament els béns protegits i béns sols a documentar, d'acord amb la seua relativa importància patrimonial.

Â«Aquesta xicoteta addició garantix l'únic objecte que pot tenir aquesta llei en el huitanta aniversari de la Guerra Civil Espanyola, que és la d'equiparar moral i legalment el patrimoni arqueològic de la guerra civil amb l'estatuts de protecció i reconeixement que tenen els restants béns actualment protegits, i anteriorment relacionats amb l'article 97 de la Llei 10/2012.

Â»Sense rancor, les noves generacions es mereixen per una cultura de pau la protecció d'un patrimoni que és referent històric i social de la lliçó més important: s'haguera pogut evitar i no ha de tornar a succeir a Espanya ni a la nostra comunitat.
El missatge de la pàtria eterna que diu a tots els seus fills: «pau, pietat, perdó«Â».

Per tot l'anteriorment exposat, demane a tots les grups parlamentaris ací presents l'acceptació de l'esmena presentada per l'Ateneu de Sant Antoni de Benaixeve i l'aprovació de la proposició de llei objecte d'esta compareixença.

Moltes gràcies per escoltar-me, quede seguidament a la seua disposició.

La senyor presidenta:

Moltes gràcies, senyor Esteban Clemente.

S'ha ajustat perfectament al temps.

Ara, passem a la intervenció dels grups parlamentaris.

Té la paraula el Grup Parlamentari Podemos-Podem per un temps màxim de quatre minuts.

La senyora Quiñonero Hernández:

Hola, bon dia.

Moltes gràcies per la seua intervenció.

A mi m'agradaria conéixer, quan parla de Â«bienes protegidos, béns a documentarÂ», ¿no?
, exactament si en eixa relació que tenim i que és una.
.
.
, ¿quina és la diferència i quin tipus de protecció cal fer en uns i en els altres?
, ¿no?

La senyora presidenta:

A vore, la dinàmica és que ara parlem tots els grups parlamentaris i al final els contesta a tots a l'hora.

Molt bé, gràcies, senyora diputada.

Té ara la paraula el Grup Parlamentari Ciudadanos, per un temps màxim de quatre minuts.

La senyora Ventura Campos:

Muchas gracias, presidenta.

Muchas gracias, señor Esteban por estar aquí e ilustrarnos con toda la información.

Bueno, yo me sumo a la pregunta que ha hecho la compañera de que nos explique un poco la diferencia entre lo que son bienes protegidos, bienes documentados y si los documentados se van a proteger, que nos explique hacia dónde iría.

Y, por otro lado, ¿cuáles son los obstáculos -usted que conoce- que senderosconhistoria.
com ha recorrido en nuestra Comunidad Valenciana?

Sí que me gustaría conocer cuáles son los obstáculos que se han encontrado con las visitas en el patrimonio de la guerra civil, qué obstáculos se han encontrado.

Gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora diputada.

És el torn, ara, del Grup Parlamentari Compromís, per un temps màxim de quatre minuts.

El senyor García Latorre:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Gràcies, senyor Esteban.

La veritat és que hui estem davant d'una oportunitat que fa molt de temps que en este parlament s'ha estat treballant, s'ha estat mirant, fins i tot s'han dut diverses proposicions no de llei -com la que vosté feia esment- en el 2007, i alguna d'elles fins i tot s'aprovà en el sentit d'estos elements del que és la Guerra Civil Espanyola en la que molts d'ells es troben en males condicions, altres en millors condicions, i fins i tot n'hi ha alguns conjunts, en este cas històrics, que molt bé en eixa proposició no de llei en el seu moment, com era la línia de Puig-Los Carasoles es va decidir, fins i tot, iniciar els tràmits per a fer la seua catalogació, els treballs per a fer la seua catalogació i posterior protecció.

Bé, vosté mos ha dit ací que representa una associació en la que sembla que n'hi ha molts elements arreu de tot el País Valencià d'estes característiques (algú tus), molts d'ells fins i tot a la millor han estat protegits a nivell del que són els planejaments de cada municipi, altres a la millor no, i fins i tot en algunes actuacions a nivell urbanístic doncs alguns d'ells malauradament ja no podrem gaudir d'ells perquè han desaparegut.

A mi sí que m'agradaria en este segon torn doncs, bé, que mos il·lustrara un poquet també de tots eixos elements a nivell del que és el País Valencià, que vosté ha tingut l'oportunitat de conéixer i vore en primera persona.

I la segona és que una de les matisacions que ha fet a la modificació i que ens acompanya fins i tot en l'esmena que s'adjunta; sí que és de veres que el que era la pretensió inicial d'esta modificació legislativa en primer lloc era preservar i, en este cas, salvaguardar tot el que són estos tipus de béns perquè no pogueren en qualsevol tipus d'actuació, en principi, desaparéixer.

Vosté sí que és de veres que, després, n'hi ha un segon apartat, en el que és la proposició de llei, en el qual es delimita el que són béns a protegir i béns a documentar.

En eixe sentit, bé, la nostra idea en principi era primer que tot fer la salvaguarda, que vostés ací mos fan una matisació quant a la redacció del punt número 3 en què, primer, el que volen deixar clar és que se faja eixa salvaguarda en tot cas i, segon, és mirar que, una volta estiga en funcionament o estiga en aplicació la llei, sí que caldria buscar una manera de regular o, en este cas, de documentar a nivell administratiu tot eixe catàleg de béns que han d'haver-hi.
I una volta estiga documentat i catalogat, també vore quins d'ells deuen ser protegits de cara a futur o quins d'ells podien ser documentats i deixar-los.
.
.
, bé, estudiats i documentats perquè generacions futures en puguen tindre coneixement i, a la millor, no fa falta fer eixa protecció inicial, que en altres elements, com també recull la llei, per a altre tipus de proteccions, com són els pous, les caves, els calvaris, també diu el mateix, que caldria, primer que tot, fer la protecció per a preservar-los i, després, (inintel·ligible) .
.
.
Mos agradaria que en estos dos punts mos fera una xicotet aclariment.

Moltes gràcies.
(Algú diu: Â«Gràcies.
Â»)

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor diputat.

És ara el torn del Grup Parlamentari Socialista.

La senyora Caballero Hueso:

Gràcies, presidenta.

Gràcies, senyor Clemente.

Jo me vaig a centrar.
.
.
, vosté ha parlat durant tota la seua intervenció de temes de memòria històrica i vull traslladar-li el compromís del Consell, que, de fet, ja està treballant en la nova llei de memòria democràtica, en la qual també té a vore tot el.
.
.
(tus) -perdó- tot el tema del que vosté ha estat parlant dels béns culturals.

La implicació del Consell és total en este tema, però jo tinc un dubte respecte a la posició vostra, que en els vestigis, per exemple, que trobem al llarg del País Valencià, referents a l'època de la guerra i, després, de la dictadura, ¿quina és la posició seua respecte a la utilització d'estos vestigis i estos senders?
¿Estaria d'acord a museïtzar-ho per a mantindre eixe patrimoni, eixe valor, perquè al final en el futur no tornem a cometre els mateixos errors?
¿O quina és la posició que des de senderosconhistoria.
com pensa que és millor per a conservar tot este patrimoni?

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora diputada.

És ara el torn del Grup Parlamentari Popular, per un temps màxim de quatre minuts.

El senyor Mulet Taló:

Muchas gracias, presidenta.

En primer lugar, gracias al señor Clemente (algú diu: Â«Gràcies.
Â») por incorporarse a este proceso de modificación de una ley aportando, aportando y por lo cual me va a permitir que le haga algunas preguntas para que nos podamos situar bien en cuál puede ser la aportación y cuál ha de ser nuestro análisis después a la hora de materializar nuestro voto a favor o en contra cuando hablemos de la ley, obviamente.
.
.

A mí me interesaría.
.
.
, porque nos ha hablado de un proyecto muy interesante, que este de senderos con historia, pero me gustaría que nos situara un poquito pues la trayectoria profesional suya vinculada a senderos, la relación que tiene este proyecto con la propia conselleria de cultura y con otras instituciones.

Después, también creo que es importante o interesante, nos ha manifestado claramente su posición a favor de la modificación de la ley, pero, ¿qué piensa o qué opina sobre la propia ley?
Sobre la propia ley.

También para nosotros.
.
.
, tenemos una duda que nos gustaría compartir para saber su opinión sobre la redacción del punto.
Es decir, qué opina usted y la asociación que representa sobre que no se incorpore el propio elemento a la ley, sino un estudio.
Estamos viendo cómo en el punto primero se pone Â«els nuclis històricsÂ», en el dos, Â«les xemeneies de tipus industrial, l'arquitectura religiosaÂ», etcétera.
Y en el otro, simplemente incorporamos un estudio que nos dirá qué elementos o qué no elementos, contando con que esto es una ley.
Nos gustaría saber su opinión.

Y, después, coincidiendo con la diputada Mercedes, ¿para qué y cómo?
Es importante y usted, que está trabajando en ese medio, en ese ambiente, en esas visitas, ¿para qué y cómo deberíamos presionar y qué cosas?

Otra pregunta que también se nos plantea y nos gustaría saber su opinión es: cuando vamos a limitar los espacios, porque aquí estamos dando unas connotaciones o características generales, que son la vinculación o relación con la propia guerra civil, con lo que supuso y los que nos puede permitir para aprender de estas historias, pero también lo que nos puede enriquecer como propio patrimonio, elemento patrimonial.
Entonces, ¿qué tratamiento se tendría que dar?
Porque la guerra civil tuvo unas connotaciones muy singulares, donde se adecuaron y se adaptaron instalaciones, edificios, etcétera, ¿qué tratamiento habría que dar a esos cuando estamos hablando de grandes espacios que albergaron tropa, de espacios que albergaron hospitales, comedores -y que se mantienen aún en su.
.
.
- o aeródromos, que claramente lo pone la propia propuesta de modificación de la ley, donde sabemos y somos conscientes de que se ocupan unas cantidades inmensas de terreno?
Cuál sería su opinión sobre salvaguardar esos elementos que en ese momento están desarrollando otra función civil o pública.

Y poco más.
Yo creo que ya le hemos dado mucho trabajo para que nos conteste a todos.
Así que no voy a ser yo el que cargue más.
.
.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor diputat.

Té ara quatre minuts el senyor Esteban Clemente per poder contestar a les preguntes del grups parlamentaris i donar-mos la seua opinió.

El senyor Clemente Micó:

En primer lloc, agrair totes les preguntes.

En segon lloc, em farien falta dos hores, però, bé, intentaré, encara que siga amb unes paraules, contestar.

En primer lloc, vull aclarir que jo sóc, diguem -entre cometes-, sóc especialista en el que és patrimoni bèl·lic militar.
Jo sóc un producte.
.
.
, un producte del que ha anat produint el tema este del patrimoni bèl·lic militar.
Aleshores, el projecte de senders d'història és un projecte totalment lúdic, sense ningun tipus d'ànim de lucre.

Comence per la pregunta de Podemos, diferenciar entre béns a protegir i béns a documentar.
En primer lloc, jo voldria dir una cosa important: estem parlant de patrimoni.
El patrimoni, per a aclarir-ho, no vaig a repetir-ho, però si algú té interés, entre cometes, va ser ja descrit per l'informe del Consell Valencià de Cultura.
(Inintel·ligible) .
.
.
està ací.

Jo em remetria a l'informe del Consell Valencià de Cultura per a dir el patrimoni que vullguem que en esta llei quede protegit, el que consta en l'informe del Consell Valencià de Cultura, per a abreujar.

Diferenciar entre béns a.
.
.
, el que comentàvem abans.
Jo voldria ressaltar una cosa: Espanya és el segon país després d'Itàlia en llocs patrimoni de la humanitat.
Aleshores, què vull dir amb açò: el patrimoni no és una càrrega, és un gran avantatge que tenim, és un valor extraordinari.
Què pot passar?
És a dir, n'hi han quilòmetres de trinxeres, és veritat, les línies són molt llargues, la Comunitat Valenciana és molt gran, la Comunitat Valenciana és molt llarga; aleshores, està clar que el patrimoni en alguns moments pot entrar en conflicte amb el desenvolupament social, amb interessos econòmics, amb interessos privats, etcètera.
Eixe conflicte és el que s'ha de compatibilitzar.
Per això és important, com ja va comentar el senyor Mulet en la proposició de llei, en l'últim apartat, que ja es va incloure en l'article 97.

Realment el que.
.
.
, o siga, jo no sóc un especialista en temes legislatius, però pel que he estat analitzant realment.
.
.
, prenent-li la paraula al senyor Mulet, el que intentem és millorar en el sentit que una llei que ha donat bons resultats, que és l'article 97 (inintel·ligible) .
.
.
jo entenc que és unanimitat que este article tots puguem estar d'acord amb ell i ha segut una aportació.
Simplement el que es pretén en esta llei és sumar eixa xicoteta aportació que és el patrimoni bèl·lic.

La lliçó més important que deu aportar este patrimoni seria el que hem dit abans, una cultura de pau, la protecció d'un patrimoni que és referent històric i social i la lliçó més important de totes, per a mi, que hem de transmetre, que s'haguera pogut evitar i no ha de tornar a succeir.
Eixa és la.
.
.

Respecte a.
.
.
Ací se me preguntava quin és el tractament.
El tractament més important, primer, és la protecció perquè sense protecció acabarem progressivament perdent patrimoni material però també perdent la dignitat, perquè com em comentaven abans quina és la meua experiència, la meua experiència són trinxeres on van estar combatents, combatents que poden ser de qualsevol bàndol i de qualsevol ideologia, de qualsevol país.
Recordem que en estes trinxeres, ací, a la Comunitat Valenciana, van estar soldats italians, va intervindre l'aviació italiana, soldats espanyols, soldats vinguts del nord d'Àfrica.
La 129 brigada internacional, que era coneguda com Â«la brigada de les quaranta nacionsÂ»: txecs, txecoslovacs, alemanys.
.
.
Molta gent va estar en estes trinxeres.
Vore-les plenes d'escombraries, no és correcte.

El més important, donar-li l'honorabilitat que tenen, gent on s'ha vessat sang sense entrar ara.
.
.
, sense distingir ideologies i sense distingir bàndols.

En segon lloc, una volta tenen dignitat, protegir-les, protegir-les perquè no desapareguen o si desapareixen, que desapareguen amb uns criteris que siguen correctes.
I, en tercer lloc, el segon pas seria el tractament que se li pot donar a nivell turístic, arreu de tot Europa n'hi han moltes.
.
.
, la línia Maginot.
.
.
N'hi ha moltíssims llocs.
.
.
L'ideal seria la museïtzació.
Este tema ja va en funció de les circumstàncies econòmiques del país, de la comunitat, dels fons europeus.
Es farà el que es puga i el que els partits polítics en cada moment creuen oportú.

I l'últim punt, una cosa que m'ha preguntat el senyor Mulet, que jo crec que és molt important: la funció, la funció de béns protegits de la guerra i que actualment tenen usos privats o tenen altres usos.
Parlava abans, en un cas de Llíria, que un antic búnquer, un antic polvorí actualment és una bodega, unes caves, estan restaurades.
Doncs, jo crec que el més important és reconéixer el que eixe lloc va representar i si és una utilització digna, com són unes coves que s'han posat en valor, continuaran sent unes caves posades en valor, simplement reconeixent el que eren i jo entenc que en el major dels casos estaran encantats perquè eixes coves, eixa empresa ha revaloritzat el seu patrimoni.
Aleshores, sempre s'ha de compatibilitzar la història amb el desenvolupament social, amb els interessos privats i amb els interessos particulars.
Com he dit, sense rancor.
Deu ser un lloc.
.
.
O siga, el patrimoni bèl·lic deu ser un encontre perquè no és torne a repetir.
Aleshores, deu ser un encontre de reconciliació, llimar.
.
.
Jo crec que hem de tindre.
.
.
És molt important reconéixer, com diu una part de la historiografia, -si algú té interés, jo he dut ací la historiografia més important, nacional i internacional- que la guerra s'haguera pogut evitar.

Quins són els motius que dugueren a la guerra?
Això és un altre debat d'historiadors, polítics, que té altre vessant, que no és el moment ací.
Ací, el moment, és de donar dignitat a un patrimoni, que és un patrimoni de tots els valencians, que és un patrimoni que pot aportar ingressos i pot repercutir en el benefici de tots.
I que eixe patrimoni siga compatible amb tots eixos usos i que no cree conflictivitat sinó que cree reconciliació.
Això és el més important.

No sé com estem de temps.
M'imagine que l'hauré esgotat.
.
.

La senyora presidenta:

Sí, mos hem posat dos minuts.

Doncs, moltes gràcies per les seues paraules, per la seua participació en esta comissió i, per descomptat, bé, açò és la casa de tots els valencians i valencianes.
Estan convidats cada vegada que vullguen vindre.

El senyor Clemente Micó:

Gràcies a vostés.
I dir-los que a partir de hui el que és la casa de tots els valencians, m'ho crec molt més.
I aixina ho faré saber a tots aquells amb qui em relacione del poble.
(Rient) (S'interromp la gravació)

La senyora presidenta:

Continuem amb l'ordre del dia.

Compareixença de la senyora Josefina Císcar Peiró

La senyora presidenta:

Ara tenim la compareixença de la senyora Josefina Císcar Peiró, com a.
.
.
, bé, és esta d'aquí, ve per l'Asociación Ateneo de San Antonio de Benagéber, i bé, és membre de l'associació, i ve a contar-mos també coses interessants sobre la llei, té coses a aportar-mos.
(Pausa)

Bé, jo vaig a demanar-vos disculpes un momentet als compareixents.
Jo volia presentar-vos més dades, però és que no les tinc.
Aleshores, clar, quan vos vinc a presentar, vos diré el nom i ja vostés mos van contant coses, perquè jo pensava que aquí mos havien posat alguna referència més, però no és el cas.
Aleshores, ara mos contaràs.

La dinàmica és la mateixa.
Vosté tindrà huit minuts.
Quatre minuts els grups parlamentaris.
Tornarà a tindre quatre minuts per contestar.
D'acord?

Així que, en voler, ja pot començar a fer la seua intervenció.

La senyora Císcar Peiró:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Jo comparesc en esta comissió per encàrrec de l'Ateneo Cultural de San Antonio de Benagéber.
És una entitat molt xicoteta, quasi segur que ningú ha sentit parlar d'ella, però que té, ha tingut una representació molt forta en la localitat perquè és una entitat que la seua finalitat és programar activitats culturals i, dins d'eixe àmbit, protegir el patrimoni cultural d'eixe municipi.

Eixe municipi té dos coses importants i que tenen a vore en l'objecte d'esta compareixença.
La primera d'elles és que Sant Antoni de Benaixeve és un municipi que va ser construït per l'Instituto Nacional de Colonización, en els anys cinquanta, i va servir perquè allí s'allotjaren els veïns de Benagéber quan el seu municipi va ser inundat per les aigües del que llavors era el pantano del Generalísimo, i ara és el pantano de Benagéber.

La nostra associació intenta protegir les característiques i la trama urbana d'eixe poble que respon a una tipologia històrica, que t'agradarà o no t'agradarà, tenia sentit en el moment en què es va fer i en el context històric en què es va fer.

Eixe poble s'ha conservat molt bé fins a relativament fa poc de temps.
I en un moment determinat hem vist com en els carrers i en la plaça han anat sorgint edificis que res tenien a vore en la trama urbana.
I això va fer preguntar-mos per què?
Després entrarem en el tema de la protecció dels nuclis històrics tradicionals.

I el segon camp d'activitat de l'Ateneo Cultural de San Antonio de Benagéber ha sigut un muntó d'activitats relacionades en la protecció d'un trosset que queda de la línia de la Immediata que passa pel nostre poble.
Eixe poble tenia tota una línia de trinxeres que anaven des de la pista d'Ademús fins a l'inici del que actualment és el Parc Natural del Túria.

Les cases que se construïren ahí fa trenta anys feren desaparéixer les trinxeres, les cases estan damunt les trinxeres, algunes vegades queden, resten allí baix, i altres han desaparegut.

Aleshores, la nostra associació intenta per tots els mitjans salvar eixe trosset xicotet que ens queda.
I la nostra actuació, l'aportació que faig en nom de l'associació que represente són dos.

La primera d'elles és intentar recuperar una línia que ha estat en la disposició addicional quinta de la Llei de patrimoni valencià.
Eixa línia, una línia ortogràfica o una línia escrita d'esta disposició, parlava en la Llei 5/2007, per la qual es modifica la llei de patrimoni, dia que se protegien en caràcter general els nuclis històrics tradicionals, i era el primer que dia eixa disposició addicional quinta, i afegia el que ha dit Esteve Clemente quan parlava de pous de neu, de xemeneies industrials.

Bé, esta disposició addicional cinquena des de 2007 ha sigut un instrument eficaç per a preservar totes els béns que es relacionen en ella.
Tots podem anar i vore pels pobles com hi ha una preciosa xemeneia industrial o anar per la muntanya i vore caves impressionants que estaven dins de la ruta del comerç de la neu.

Bé, no obstant, jo crec que en els últims anys hem assistit al que cabia o que jo denomine com Â«urbanicidioÂ», no sé si la paraula existix en el diccionari, supose que no i me l'estic inventant.
Però en els últims anys, en el que respecta al poble en el qual visc i en altres tants que he conegut i que vegem tradicionalment, s'ha desfet una part de les trames urbanes, no totes, evidentment.
I per què es produïx això?

Pense que eixa destrucció, eixe urbanicidi, ha de vore que en l'any 2012 desapareix eixa línia de la disposició addicional cinquena de la Llei de patrimoni valencià que protegia els nuclis històrics tradicionals.
En el 2012 dia la llei d'acompanyament dels pressupostos de 2013, modifica la disposició addicional cinquena i senzillament fa desaparéixer la línia que parlava dels nuclis històrics tradicionals.

A més a més, paral·lelament a esta història, un parell d'anys després, en la Llei 5/2014, desapareix també un parell de línies, esta vegada és un poquet més extensa, del que dia la Llei urbanística valenciana.

La Llei urbanística valenciana dia que tots els municipis quan facen els seues plans generals d'ordenació urbana senyalaran i preservaran un o més nuclis històrics a efectes de donar-los una protecció especial.
Quan en 2014 desapareix, a més a més del que havia desaparegut en la Llei de patrimoni valencià, desapareix l'obligació urbanística de reflectir estos nuclis en els plans generals, doncs ahí ja ve tot el que ha passat.

Llavors, nosaltres proposem que se reintroduïsca la frase que consta en la moció presentada per l'Ateneo, diguem que s'incloga esta referència i el fet que en este moment no hi haja ninguna normativa urbanística que definisca el que és el nucli històric tradicional, bé, doncs que se pose.
Que al final del paràgraf primer s'establisca un concepte de què entenem per què és nucli tradicional i quines obligacions comporta.

Dit açò, passe al segon punt de la proposició de llei presentada per Compromís, i felicite especialment els seus autors, en el sentit de l'apunt que es referix al que és la protecció del patrimoni de la guerra civil.
En este cas, per suposat, és una innovació, no és una reposició com en el punt anterior, respecte als nuclis urbans, sinó que és una innovació absolutament recolzada per l'organització que represente.

No és que no s'haja parlat mai de la protecció del patrimoni.
Són nombroses les intervencions en Les Corts que d'una manera o altra han tractat el tema del patrimoni de la guerra civil.
Jo personalment he estudiat en el diari de Les Corts què ha passat en eixe tema, i senzillament en un període relativament curt, entre 2008 i 2013, hem localitzat fins a sis proposicions no de llei, dos preguntes escrites i una compareixença.
Sabem que n'hi ha moltíssimes més i no poden fer-ho (inintel·ligible) .
.
.
el temps dóna el que dóna i estes compareixences les fem.
.
.
-ja m'he passat?

Bé, en definitiva, ho sent, el que volia dir és que respecte al segon punt, este segon punt de la protecció dels (inintel·ligible) .
.
.
de la guerra civil, volíem fer dos petites aportacions que entenem que protegixen millor el patrimoni.

La primera d'elles és incorporar la moció que presenta l'Ateneo.
I la segona és que per a millor claredat volem que quede clar que la redacció d'esta disposició addicional protegix els béns genèricament, de la mateixa forma que es protegixen les caves, els pous, les llotges, els calvaris, etcètera, etcètera.
I, per tant, estan subjectes al mateix procediment.

Per tant, entenem que quan en el punt 3 de la moció es referix a l'elaboració d'un inventari.
.
.
, a vore com ho dic, eixe punt 3 ha de convertir-se en un punt i a part, perquè tant sols es referix a l'inventari dels béns de la guerra civil, que queden igualment protegits com la resta.

L'elaboració de l'inventari és una qüestió addicional.
Per tant, en conseqüència d'això, el que ara en la moció és el punt 4 passaria a ser el punt 3.
Creguem que aixina queda més clar.

És la nostra proposta.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies a vosté, senyora Josefina.

Ara passem al torn dels grups parlamentaris.

Té el primer torn de paraula el Grup Parlamentari Podemos.

La senyora Quiñonero Hernández:

Hola, bon dia.

Bon dia i moltes gràcies.
Gràcies per la proposta, gràcies per protegir i ser resistents, no?
, en eixe petit poble que ha defensat el seu patrimoni urbanístic i dintre del que era, no?
, siga com siga, és el vostre, no?
I contra l'urbanicidi, no?
Jo crec que és una paraula extraordinària.
Si no existix cal que existisca perquè l'urbanicidi existix, i ho ha explicat perfectament.

Jo crec que estem parlant d'una proposta, esta xicoteta línia que estaves parlant d'una línia en la llei, i és una línia en la trinxera, una línia en la història, és més que una discussió sobre la llei, és una discussió sobre qui som i sobre la història.
Jo crec que gràcies a gent com vosaltres, no?
, podem mirar enrere per a poder també mirar endavant què hem de fer.

Jo crec que les propostes vostres són fonamentals i crec també que cal anar més enllà.
Jo crec que s'ha obert la proposta de fer la modificació de la llei respecte a la memòria de la guerra civil.
Jo crec que hem d'anar una miqueta més enllà, ara que podem, i mirar el conjunt de la llei de patrimoni i quines coses més.

Mosatros havíem parlat, per exemple, en l'article 89, que parla d'atorgar reconeixements a gent, a gent que siga com agents, jo pense en persones o associacions com la vostra, diu la llei, reconeixement oficial, donde la ley dice Â«podrá otorgarÂ», dirà Â«otorgará anualmenteÂ» mitjançant ordre de la conselleria competent en l'àrea de cultura, el títol de protector de patrimoni a les persones, empreses, entitats privades i corporacions que se distingeixen especialment en activitats de conservació i enriquiment del patrimoni cultural valencià.
Els beneficiaris podran fer ús de l'esmentat títol en totes les manifestacions pròpies de la seua activitat.

Mire, defensar este article i no fer una possibilitat, sinó un futur, no?
Vull dir, necessitem també que la gent com vosaltres recolzen canvis més enllà certament del que estem parlant ara.
Però jo crec que estem parlant de més coses, no?

Res més.
Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora diputada.

És ara el torn del Grup Ciudadanos.

La senyora Ventura Campos:

Muchas gracias.

La verdad es que me he quedado ya con las ganas de conocer San Antonio de Benagéber.
La verdad que tengo ganas de ir y conocer esta población porque, conforme nos estabas explicando, es un pueblo muy bonito de conocer porque tiene una gran historia detrás.

Tenía algunas preguntas, algunas de ellas ya me las ha contestado conforme iba hablando.

Y en cuanto a.
.
.
, cuando usted estaba hablando de como estructurado el núcleo cultural de esta población, yo estaba pensando en el Plan general de urbanismo, que si no se contempla, se contempla a la hora de organizar, mantener, lo que es el…, como usted ha llamado, el núcleo histórico tradicional.

Usted ya me ha hablado que en el 2012 se eliminan, con la disposición quinta, y nos ha explicado, nos lo ha explicado muy bien el articulado de la ley que se ha ido eliminando y qué necesidades existen.

La verdad que incorporar esa moción que usted nos ha indicado, pues lo veo…, la verdad, relevante, para que no se vuelvan a producir estas situaciones.

Pero también me hacía una pregunta.
Usted habla de que hay que conservar el núcleo histórico tradicional, obviamente hay que conservar nuestra historia y hay que poner todos los recursos en marcha para que se pueda llevar a cabo, pero la pregun… Usted dice que hay trozos pequeños de… de historia, que quedan en identidad privada, que tienen unos propietarios.
Mi pregunta sería: ¿cómo se puede conservar?

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora diputada.
(Veus)

Passem ara al torn del Grup Parlamentari Compromís, per un temps màxim de quatre minuts.

El senyor García Latorre:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Moltes gràcies, Fina, per la compareixença.

I la veritat és que es un goig el poder passejar per San Antonio i poder gaudir de tot allò que vosaltres…, de les activitats que des de l'associació heu fet.
Jo he participat en alguna d'elles i la veritat és que arreu de tot el País Valencià, associacions con la que vosté representa, doncs la veritat és que estan fent una gran labor, en este cas, de reconeixement, de recuperació i, sobretot, de difusió d'un patrimoni que moltes voltes està oblidat.

En la seua intervenció, ha centrat la seua intervenció en dos punts molt concrets: un, la recuperació del que és el terme de nuclis històrics tradicionals, una definició que, legislativament, a poc a poc, en les diverses modificacions, i en este cas, derogacions d'algunes… de la normativa valenciana, han anat desapareguent.

Aleshores, sí que vosté més o menys ha deixat clar -i pense jo el mateix- que en molts pobles de la nostra comunitat sí que és de veres que tenim fins i tot alguns pobles que en si mateix ja són tots ells un nucli històric i alguns pobles que han anat creixent pel seu desenvolupament urbanístic en què n'hi han barriades o barris concrets que sí que conserven eixa tipologia, eixa manera d'entendre el que era la història de l'època en les façanes, en la pintura… Fins i tot en noves.
.
.
en noves poblacions de nou encuny, com puga ser la de San Antonio de Benagéber, Marines i altres pobles de colonització que s'han anat introduint en les últimes dècades, sobretot a finals del segle XX, doncs que mantenen una sèrie de tipologies que fins i tot representen una part de la nostra història a nivell del País Valencià.
Totes elles tenen la seua part d'història.

Així que és una de les coses que fins i tot, fins ara, en eixa tipologia que venia de preservació en el que és la normativa, tant la urbanística com la de patrimoni valencià, tenia una definició concreta, però que això, a hores d'ara, no ho tenim.

Aleshores, nosaltres li preguntem que eixa definició si pensa que hi hauria de fer una nova redacció, perquè una de les coses que sí que mos marca el criteri del Consell és que sí que està d'acord en mantindre eixa tipologia, però, a més a més, el que hi hauria de fer és una definició, una definició concreta del que és…, el que entenem per nucli històric tradicional i fins i tot quin seria el seu abast.

Aleshores, sí que mos agradaria que mos definira o mos matisara un poquet en eixe sentit.

I després, quant al que és la protecció del patrimoni de la guerra civil, vosté mos ha fet ací una aportació quant a la redacció definitiva, que si no ve…, que si no he entés malament, aleshores seria la redacció més o menys que fa, en este cas, l'ateneu de San Antonio, però modificant un poquet el que és el tema de l'articulat perquè el punt 3 siga, com aquell que diu, una continuació del punt 2.

Aleshores, per a matisar el que seria una volta queda protegit un bé -i si no, ara mos ho acaba de concretar-…, una volta queda el que és…, protegit el bé, igual que s'ha fet en la resta de béns, després entraríem a concretar, en este cas, els béns de la guerra civil com se tindrien de, en este cas, documentar, acreditar i preservar.

Eixes són un poquet les dos matisacions que mos agradaria que mos fera.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor diputat.

És el torn ara del Grup Socialista.

La senyora Caballero Hueso:

Gràcies, presidenta.

Senyora Císcar, molt gràcies, perquè és veritat que vosté ha fet un trasllat de realment el que és l'esperit de San Antonio de Benagéber, i sobretot per a la gent d'esta comissió que no coneixia el municipi.

A banda de les preguntes que han fet la resta de grups, jo volia matisar dos coses.
Entenc que el que des de l'associació s'està demanant també és que, almenys, s'estudie la catalogació del seu municipi com a bé de rellevància, del que és el casc històric, el que podríem ficar dins la llei com a la protecció del municipi, sobretot perquè no se tornen a produir eixes actuacions en contra que comentava la diputada de Podemos, l'urbanicidi.
¿Val?
Sobretot per a protegir-lo per a un futur.
De les coses que s'han fet ja, doncs caldria mirar a vore que s'ha fet, però sobretot perquè no se torne a produir.
Crec que eixa la impressió que m'ha donat a mi.

I després un dubte.
Jo insistisc en els temes de la guerra civil.
Vosté ha dit que n'hi han alguns refugis davall de cases particulars.
¿Com pensa…?
O siga, ¿què i com podríem fer per a recuperar això?
I si pensa que la gent, els propietaris d'eixes cases que estan sobre els refugis, estarien per la labor de fer una recorregut turístic, una museïtzació, no sé.

En eixe sentit, vosté pensa que la gent està per la labor d'això?
O ¿continuem sent molt protegidors del nostre i no estem encara massa mentalitzats que si, malgrat que estic a ma casa, si baix n'hi ha una cosa que deuria conéixer-la tot el món, tindríem de fer alguna cosa?

I això és tot.
Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora diputada.

És el torn ara del Grup Parlamentari Popular.

El senyor Mulet Taló:

Moltes gràcies, presidenta.

Bien.
En primer lugar, muchas gracias por su participación en este proceso, que no nos cabe ninguna duda, nos podrá enriquecer y aportar nuevas visiones.

Por no hacerlo muy largo y como se van acumulando las preguntas, yo le voy a concretar tres preguntas.

Pero antes me gustaría, porque ha lanzado un aviso, una llamada de atención importante, que creo que debemos recoger, que me clarificara si es cierto lo que ha dicho de que en los planes…, en este momento, ¿en los planes de ordenación urbana de la Comunidad Valenciana ni se definen, ni se ubican, ni se concretan, ni se reconocen los núcleos históricos y tradicionales?

Bueno.
Dicho esto, las preguntas concretas, para evitar divagar.
¿Qué opina de que no se incorpore el propio elemento o bien a la ley sino un estudio -y leo textualmente-, inventario específico de bienes relacionados con la guerra civil?

¿Qué opina de que se incorporen al listado de elementos protegidos, como efecto de esta ley, los lugares que se hayan transformado en espacio de uso público o privado y de los cuales no queden vestigios sino simplemente documentación e información de los mismos?

Y por último -bueno, por último, no-, ¿qué opina de la catalogación de espacios como grandes superficies, o grandes edificaciones o edificios singulares que se utilizaron, vuelvo a repetir, en la guerra civil española, adecuó los espacios, creó unos grandes…, unos grandes espacios donde se ubicaron acuartelamientos, fortines, hospitales, puestos de mando, etcétera, y que están reconocidos o recordados ya no solo en textos sino gráficamente?

Y por último, el para qué y el cómo, bajo la opinión, pues, de una persona como usted, que representa a un colectivo.
.
.
Le diré que San Antonio de Benagéber algunos sí que lo conocemos, para su tranquilidad.
Yo, personalmente, estuve trabajando durante un año, en la década de los ochenta del siglo pasado.

Muy bien.
(Veus)

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor diputat.

Ara és el torn per a finalitzar esta compareixença de la senyora Josefina Císcar.
Té un temps de quatre minuts per a poder aclarir dubtes dels grups parlamentaris.

La senyora Císcar Peiró:

En primer lloc, gràcies per la seua comprensió.

I sí que vullc aclarir, primer, que jo no estic fent propaganda (rient) de San Antonio de Benagéber.
Eixe és un poblet que està ahí, en què volia explicar per què estem ací, per què un poble tan xicotet i una associació tan xicoteta té l'atreviment de vindre ací al parlament a explicar el que pensa, ni més ni menys, sobre una proposició de llei.
L'única història era la referència eixa.

Respecte a per què tenim especial sensibilitat en això, és que jo m'havia preguntat sempre quan vaig començar a viatjar a l'estranger, quan ja era prou més que una, una… postadolescent, de vore pobles increïbles perduts per ahí perfectament conservats.
I em preguntava per què en el meu poble, per què en ma casa, per què en el meu veïnat, quan un tenia quatre duros, tirava la casa vella, se posava Railite i posava rajoletes de quarto de bany en la paret.
Això és una cosa que jo em venia preguntant anys i anys i anys i anys.
I per què no érem capaços de conservar les trames urbanes i fer-los com a un lloc magnífic per a passejar.
Reinventar la passejada que fan els italians, vaja.

Llavors, pense que això és un tema cultural -i quan parle de cultura, parle en el més ample sentit-, de ser conscients de la nostra història i estimar el que tenim i valorar-ho, no en contraposició amb ningú sinó pel bonic que és i perquè és nostre.

Intente repetir, a petició de la representant del Partit Socialista, el que nosaltres volem respecte al punt segon.
És a dir, pensem que ha segut una redacció eficaç per a protegir una sèrie de béns, que igual que s'han protegit les ximeneras, etcètera, etcètera, a través d'una protecció genèrica i sense inventari previ, se poden protegir genèrica i sense inventari tots els béns de la guerra civil.

Després, una vegada protegida genèricament, es farà un inventari.
Per això diguem: que desaparega el punt 3 com a referència, que s'incorpore com a un punt i a part dins del mateix paràgraf 3.
I eixe inventari és el que en base a la documentació existent -i n'hi ha molta, i n'hi ha molta gent treballant en això-, fa un descripció de tot el que tenim, i anirà incorporant el que tenim i no sabem què tenim, que també n'hi ha.
I en eixe inventari, com a resultat d'això, diu: Â«Este se protegix, este se documenta; este ja no existix, però va a fer açò, i va a significar açò, i vostés poden anar a visitar-lo en el número tal del carrer tal.
Â» I allí n'hi ha actualment unes oficines, i en l'any trenta ics hi va haver un hospital, o va haver-hi una escola o va haver un centre de refugiats.

Això és el que pretenem.
Primer, protegir; després, inventariar.
I després de l'inventari, com a la resta de béns que n'hi han en la disposició addicional quinta, una vegada inventariat, se fa una resolució que diu, Â«açò no mereix la pena protegir, però està reflectit en l'inventari amb el número…Â», el que siga, per a tindre una informació completa del que va passar en este paísÂ», que ja mos ha explicat la persona que (inintel·ligible) …

Respecte… No sé si ho he contestat tot.
Crec que sí.
¿Val?
Volem protegir, respectem els usos privats, respectem la documentació… I el fet que en este moment els béns tinguen un ús absolutament diferents del que tingueren en el seu origen o estiguen dins d'una propietat particular, no vol dir res, perquè estaran inventariats.
I sabem que eixa persona no pot fer ninguna intervenció que destruïsca eixe bé.
¿Per què?
Perquè està inventariat i, en el seu cas, protegit.

Respecte que puguen entrar i licitar-lo, dependrà de la cultura, de la sensibilitat i de l'amor per la…, pel que és nostre que puga tindre el propietari d'eixe bé.
Punt.
Ja no dic res més.
(Rialles)

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, per la seua intervenció.
(Veus i rialles)

M'agradaria felicitar tant als compareixents com als grups parlamentaris perquè anem perfectament de temps.
O siga, segons el guió, estem clavant-ho.
O siga, que espere que continuem en esta dinàmica.
(Veus i rialles)

Compareixença del senyor José Vicente Durbán Aparisi

La senyora presidenta:

Bé.
Continuem amb la compareixença del senyor José Vicente Durbán Aparisi, historiador, documentalista de la línia de defensa Immediata a València Puig-Carasoles i especialista en el patrimoni bèl·lic militar de la guerra civil.

Gràcies.

Comencem per un temps màxim, per a la seua compareixença, de huit minuts.

El senyor Durbán Aparisi:

Bon dia, senyores i senyors diputats.

Gràcies per haver-me invitat, a través de l'Associació de Sant Antoni de Benaixeve, a esta compareixença.
El meu objectiu, molt humil, és defensar un poc la modificació a la Llei 4/1998 i l'esmena que ha presentat Sant Antoni de Benaixeve i que ha perfectament clarificat fa només uns minuts Fina Císcar.
I fer-ho des del que ha estat l'experiència en el procés de recuperació de la línia de defensa Immediata a València, que és del que sé i del que puc parlar i, per tant, em centraré en això.

La quasi totalitat dels municipis on es construïa en 1938 la línia Immediata de defensa a València s'han reunit el passat juny en el castell de Riba-roja, per a posar en comú la proposta de recuperació de la línia com a bé de rellevància local i més endavant com a BIC, amb l'objecte de donar visibilitat a les actuacions i la necessitat d'intervenir en l'adequació, investigació i senyalització de La Immediata amb criteris homogenis.
Una demanda ciutadana seguida d'una investigació que ha tingut com objecte principal la defensa de la línia Immediata.

Quan iniciàrem aquesta investigació en 2006 es desconeixien quasi absolutament les circumstàncies i els fets objectius que envoltaren l'obra d'esta singular fortificació de campanya valenciana, així com la seua rellevància i el seu estat de conservació, el seu valor històric i cultural.

En eixe temps s'inventariaren i documentaren i fotografiaren un a un els elements que componen els centres de resistència de la línia i els seus punts de suport, observatoris, fortins, trinxeres, refugis, recuperant-ne els topònims originals, les epigrafies esculpides en el formigó dels coetanis, es detallaren les dates i els dies de la seua construcció, s'armaren part de les identitats dels protagonistes de tal episodi civil i militar, se posà sobre la taula el sentit de la defensa de València.
València, que havia estat capital de la cultura en 1937, es convertí així en la capital de la guerra i la resistència en 1938, capítol molt oblidat per la historiografia moderna.

L'objectiu de tot això era explorar les possibilitats de recuperar un llegat patrimonial no reconegut legalment per a valorar la seua rellevància històrica, cultural i patrimonial, com a part d'un passat compartit, en el context del que s'ha vingut en anomenar en tota Europa Â«els llocs de la memòriaÂ».

Les guerres ocorregudes en el turmentós segle XX europeu deixaren la seua empremta en llocs com Verdun o en tota la regió de Flandes Occidental, on existien 22 llocs de la memòria; en les regions del nord d'Itàlia o en les austrohongareses i en la Segona Guerra Mundial en la línia Maginot en França, en la línia Gòtica en Itàlia, etcètera.

Conservar aquest patrimoni dels valencians, que es parla de forma directa i material del nostre passat, era també contribuir a la conservació de la nostra memòria i identitat europees.
Un patrimoni important per la quantitat i el volum de restes, la fàcil accessibilitat des de les poblacions properes de l'Horta i Camp de Túria amb una població molt nombrosa i un patrimoni en un relatiu bon estat de conservació.

El ple del Consell Valencià de Cultura, en la sessió plenària celebrada el 22 de desembre de 2006, a petició de la coordinadora de defensa dels boscos del Túria, emeté un informe sobre els espais boscosos de les riberes del Túria que en el seu punt cinc recomanava: hi ha a la zona resta de defensa de la guerra civil, part de la nostra història col·lectiva, que podrien condicionar-se per donar-les un ús educador i de promoció de la cultura de la pau.
Prèviament, el 20 de desembre, el Consell Valencià de Cultura ja s'havia pronunciat sobre la conservació del patrimoni històric i militar de la guerra civil.

El 26 de març de 2008, la mateixa coordinadora presentà escrit davant la Conselleria de Cultura i Esport en el qual sol·licitava l'inici del corresponent expedient per la declaració de la línia de defensa Puig-Cara-sols com a BIC a l'empar de la Llei 4/1998.

El 12 de juny del mateix any s'aportà estudis sobre el bé objecte de declaració amb la fi d'incorporar-ho a dit expedient amb el títol, Â«Avanç d'informes sobre la línia de defensa Puig-Els Cara-sols per a la Direcció General de PatrimoniÂ».

El 24 de juny se sol·licità així mateix informe favorable del Consell Valencià de Cultura i de la Universitat de València, institucions consultives de La Generalitat en matèria de patrimoni cultural a l'empar de la mateixa llei.

El 8 de juliol de 2008, la directora general de Patrimoni Cultural Valencià contestava per escrit que seria convenient que en la mesura de les seues possibilitats remeteren una més precisa determinació i ubicació dels elements per als quals sol·liciten la protecció.

Albert Girona Albuixec realitzà l'informe per part de la Universitat de València, el 27 de juny de 2008, i en dit informe es deia: Â«El valor històric patrimonial del conjunt que es desprén d'este estudi adjunt, així com ambdós documents aprovats pel Consell Valencià de Cultura, un dictamen del 20 de desembre de 2004 i altre de 22 de desembre de 2006, sobre la necessitat de preservar els espais boscosos del Túria i els restants defensius d'aquesta línia de guerra que comparteix en tota la seua totalitat, constitueixen per si mateixos proves documentals suficients que justificarien tant la seua declaració com a bé d'interés cultural com la seua adequació i conservació i posada en valor patrimonial com a lloc de la memòria valenciana de la guerra.
Â»

El 30 de setembre de 2008, la coordinadora en defensa dels boscos del Túria aportà un nou document firmat per mi mateix amb el títol, Â«Inventari de la defensa Immediata de València, línia Puig-Els Cara-solsÂ», que responia a la sol·licitud de la Direcció General de Patrimoni i complementava la informació aportada en un informe anterior.

Així mateix realitzaren informe Jesús Huguet Pascual i Vicent Muñoz Puelles, pel Consell Valencià de Cultura, en gener de 2009, i en dit informe es concloïa: Â«Vist el valor patrimonial del sistema de defensa exposat com a mostra notable d'enginyeria militar, considerem que la línia de defensa Puig-Els Cara-sols pot ser declarada bé d'interés cultural, bé com a conjunt històric o bé com a lloc històric.
Â»

Després de tot això, amb el suport de les institucions i mandat de les Corts Valencianes en eixe mateix 2009, es decidí iniciar un nou estudi de la línia abans de la seua declaració com a BIC; estudi que no es finalitzà per imperatius de la crisi econòmica, quedant aturada la protecció de la línia com a BIC fins el dia de hui.

Aquesta és la raó fonamental per la qual volem donar suport a la proposició de modificació de Llei 4/1998 i a l'esmena de Sant Antoni de Benaixeve del patrimoni cultural valencià en el sentit del reconeixement legal com a béns arqueològics de la guerra civil, ja que dels fracassos se desprén i tornar a posar en primer pla la necessitat d'un estudi o inventari ens portaria a una situació que ja hem viscut huit anys enrere.

Deixar passar el temps, per molt bona intenció que es tinga, senyors i senyores diputats, no és bona política de conservació del patrimoni, perquè el temps no juga a favor de la conservació sinó de la seua desaparició, com hem pogut comprovar durant aquests últims anys.
L'experiència de allò esdevingut en el procés de la declaració en el cas de la línia Puig-Els Cara-sols, creiem que és prou exemplificador del que no es deu tornar a repetir.

Jo faria unes conclusions, però pot ser que en el debat de després.

La senyora presidenta:

Molt bé.
Moltes gràcies.

És ara el torn dels grups parlamentaris.
Pel Grup Parlamentari Podemos-Podem, comença el torn de paraula.

La senyora Quiñonero Hernández:

Moltíssimes gràcies.

Yo quería también señalar que entre los elementos y los lugares de la memoria, los elementos de la guerra civil que han sido abandonados en el olvido, no han llegado al olvido porque estamos aquí recordándolos y tratando de salvarlos, de salvarlos de los lugares en los que en realidad siguen hablando por sí mismo después de muchas décadas, casi ochenta años ya de final de la guerra civil.

Creo que sería importante también, bueno, creo que tiene sentido la propuesta que hacen ustedes.
Vamos a proteger primero y después…, dejemos de marear la perdiz.
Creo que hemos estado demasiadas décadas, unas, imposibilitados de marear nada, y después, mareando la perdiz.
Es el momento, hablo también desde las comarcas del sur, desde los espacios de la memoria que han sido abandonados y recuperados, en realidad, por iniciativas individuales o de asociaciones, hablo del campo de concentración de Albatera, hablo del campo de Los Almendros, hablo del mismo puerto de Alicante, hablo de la línea Dakar, de la finca de El Poblet, de los faros que fueron puntos vigías, también, durante la guerra fundamentales, lugares estratégicos, hablo de otros fortines que en las costas, en Santa Pola por ejemplo, sí están protegidos.

Yo creo que en esa medida es interesante, es necesario que escuchemos las aportaciones, sus aportaciones, de qué manera dar este paso que signifique en realidad poner un punto de inflexión en la protección.
Y si eso pasa por la experiencia ya vivida, por todas las dificultades en proteger el territorio, no solamente por razones de la discusión sobre el peso de la memoria histórica y qué es lo que estamos protegiendo, que en realidad es nuestra propia historia, seamos de donde seamos y vengamos de donde vengamos.

Yo creo que hay también, creo que estamos en un momento de inflexión que nos pone en un lugar en el que necesitamos detenernos, recuperar y valorar esos espacios.
Estoy de acuerdo, creo que esa protección es lo que tiene que ir por delante y después ese inventario, que en realidad, en gran medida, bueno, está hecho, está hecho por todas partes.
El asunto es cómo desde las Cortes, de las instituciones le damos valor a ese patrimonio, la ley lo protege, y después nos ponemos a ello para darle un sentido educativo, un sentido histórico, un sentido del presente.

Solamente quería decir esto.
Gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora diputada.

Té ara la paraula el Grup Parlamentari Ciudadanos.

La senyora Ventura Campos:

Muchas gracias, señor José Vicente Durbán.

La verdad es que nos ha ilustrado con toda la documentación.
Usted es un gran investigador en esta línea.
De hecho, fruto de ello, es que ha escrito varios libros y uno de ellos, que yo me lo he leído también, el libro de Â«Valencia, 1938-1939, una ruta republicana por la defensa de ValenciaÂ».
La verdad es que es muy ilustrativo.
Y esta investigación va a venir muy bien a la hora de hacer la documentación del patrimonio cultural que tenemos aquí en la Comunidad Valenciana.

Por ejemplo, conocer los escenarios donde se desarrolló la batalla de Levante, de Andilla, como usted dice, Viver o la Vall d'Uixó.
Y conozco también los movimientos de ustedes que desde hace muchos años reivindican implantar políticas de conservación y puestas en valor de las construcciones militares para la conservación del patrimonio histórico y cultural valenciano.
En esta línea entendemos que es un experto y que nos puede facilitar también la documentación del patrimonio que tenemos a nivel cultural.

También quiero indicar que usted nos ha dicho que el tiempo nos jugaba una mala pasada en el tema de la conservación.
Y usted que, como bien ha indicado, conoce y ha recorrido, ha sido guía en el recorrido de lo que usted llama Valencia republicana y se ha investigado, ha investigado sobre el patrimonio de la guerra civil, me gustaría conocer cuánto tiempo nos podría llevar esta documentación.
Lo tenemos documentado ya y hay que ponerlo en conocimiento más explícito, porque en conocimiento está en publicaciones que se realizan.
¿Cuánto tiempo nos podría llevar?
¿Es una tarea muy ardua?
Solo le quería preguntar como experto en esta línea.

Gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora diputada.

És ara el torn del Grup Parlamentari Compromís.

El senyor García Latorre:

Gràcies, senyora presidenta.

Gràcies, senyor Durbán.

En primer lloc, jo sí que vull felicitar-lo a vosté, però sobretot la seua tasca investigadora i de recopilació de moltes dades que si no haguera sigut per persones com vosté possiblement a hores d'ara moltes d'elles no les tindríem.

Jo sé que vosté ha fet un treball intens i en este parlament ja hem parlat sobre el mateix, en este cas sobre una línia concreta, que és la Puig-Carasoles, la qual ve a reafirmar que elements o conjunts històrics, com el que vosté ha estat documentant i fins i tot no sols vostés com a investigador sinó que en el mateix s'han implicat moltes entitats, des de la universitat, com bé deia abans a través d'Albert Girona, que en el seu moment va fer l'informe, com el Consell Valencià de Cultura, que fins i tot en el seu informe també va requerir o va instar a què per part del Consell començaren a fer-se estos treballs, que jo pense que en la modificació legislativa que hui duem -en este cas i en este procés participatiu i que està en tramitació- crec que pot enriquir molt sobretot en un aspecte que jo crec que vosté ha assenyalat molt bé, el que primer que tot cal protegir, perquè si no protegim la veritat és que podem fer molt de treball i amb el pas del temps tot açò va desapareixent.

Tenim referències d'altres països que en esta mateixa temàtica ha fet un treball en este cas molt intens i hem recuperat tots eixos elements, tots eixos edificis, tots eixos conjunts històrics de les diferents guerres, en este cas és la guerra civil, però en altres la guerra mundial, de la Segona Guerra Mundial, en la qual s'han protegit una sèrie de línies, parlaments, edificis, com se comentava abans, també zones portuàries, en les que a més s'ha fet un treball i això ha tingut un objectiu: recuperar eixa memòria i tindre eixa cultura de la pau que és el que, al final, tots desitgem.

I sobretot també perquè una de les coses que sí que m'agradaria que mos aclarira després.
.
.
Jo, més o menys, crec que ho tinc clar, però perquè quedara també clar en esta comissió.
És que eixa protecció en què vosté ha estat treballant, que era de bé d'interés cultural d'una línia concreta, no entra en contradicció en la proposta que hui duguem, de modificació de la llei, que el que assenyala en un principi és una protecció bàsica, genèrica, com bé abans també comentava la companya Fina Císcar, en el sentit de definir quins són tots els elements a protegir; i, després, si eixos elements tenen una categoria o elements suficients per a tindre una categoria superior de conservació, declarar-los com a bé d'interés cultural, que és el que vosté en el seu treball, i en eixe treball que està, pel moment, aturat de la declaració, poguera tindre com bé és esta línia, com poguera ser altres línies o altres elements que poden tindre a tot arreu del País Valencià.

Perquè, com vosté bé ha ressenyat, el que és València va ser l'últim reducte, en este cas, de resistència de la república, en què se concentraren moltes edificacions i se reforçaren molts elements, en este cas, defensius, per a poder tirar endavant i tindre eixos elements preparats per a qualsevol ofensiva que hi poguera haver.

Sabem que el nostre territori és un territori que, a tot arreu, des de Castelló fins a Alacant, per València, i sobretot en les zones de l'interior, n'hi han elements que poden ser conservats en el seu futur.

Sí que és de veres que, en este cas, en l'esmena que se presenta, per part de San Antonio de Benagéber, en la modificació o correcció de síntesis en un punt únic, que també s'ha fet abans esment, crec que quedaria prou definit el que seria la seua conservació inicial i, després, el que seria la seua documentació, de cara a un futur, que són dos elements que mosatros creguem que són interessants.

Són dos elements que no són nous i, al mateix temps, creguem que complementen el que són les actuacions, la preservació i, després, el que seria la documentació.
Són elements que ja s'han fet en altres casos, per a protegir altres tipus de béns -com bé ací s'ha comentat- el que eren els pous, el que eren els calvaris, el que eren altre tipus d'edificacions, les xemeneies.
.
.
, i que creguem que també poden ser molt útils de cara a fer la conservació d'estos elements.

Aleshores, res, jo reiterar el nostre agraïment pel seu treball i el seu ímpetu.
I esperem que esta modificació legislativa puga tirar endavant.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor diputat.

Té ara la paraula el Grup Parlamentari Socialista.

La senyora Caballero Hueso:

Sí.
Gràcies, presidenta.

Gràcies, senyor Durbán per la seua explicació, però, sobretot, pel treball que s'ha fet anys enrere.
Ara és prou més fàcil, perquè té el suport del Consell, però hem viscut molts anys en què treballar este tipus de coses tampoc era tan fàcil, pareixia inclús que no estava ben vist.

Jo voldria donar-li les gràcies per tot el treball que, tant vosté com gent com vosté, ha fet per a recuperar tot este patrimoni.

I vaig a anar a la pràctica.
Vosté ha dit que se va fer tot un treball per a la declaració de béns d'interés cultural i s'aplegà a un moment en què se paralitzà per la crisi econòmica.
Li torne a dir, vaig a anar a la pràctica, ¿tants diners val això?
I és l'única pregunta que tinc.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora diputada.

És ara el torn del Grup Parlamentari Popular.

El senyor Mulet Taló:

Muchas gracias, presidenta.

Vamos a ver, yo voy a intentar plantearle las preguntas…

Bueno, en primer lugar, quiero agradecer su presencia aquí, aparte del trabajo, como acaban de decir, que viene desarrollando durante estos últimos años.

Pero quisiera plantearle las preguntas como elemento que después nos pueda enriquecer.
Al fin y al cabo, usted no es el ponente; sí que nos puede enriquecer con su opinión sobre ciertas cuestiones que, después, nosotros tendremos que debatir políticamente.

Y, para no extenderme, voy a concretar.
¿Qué opina de que no se incorpore el propio bien o elemento a la ley, sino un estudio que en el borrador se califica -y leo textualmente- como inventario específico de bienes relacionados con la guerra civil?

La segunda pregunta es, ¿qué opina de que se incorporen al listado de elementos protegidos, como efecto de esta ley, los lugares que se hayan transformado en espacio de uso público o privado, de los cuales no queden vestigios, sino simplemente documentación o información de los mismos?

¿Qué opina de la catalogación de espacios, como grandes superficies o grandes edificaciones o edificios singulares, que en su momento tuvieron como uso: acuartelamientos, fortines, hospitales, aeródromos, puestos de mando, etcétera?

Y, por último -y ahí sí que nos podría enriquecer, entiendo yo-, la pregunta clave, ¿para qué y cómo, de esa recuperación?

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor diputat.

Per a acabar esta compareixença, el senyor José Vicente Durbán tindrà un temps de quatre minuts per poder aclarir dubtes dels diputats i diputades.

El senyor Durbán Aparisi:

Molt bé.

Moltes gràcies.

Moltes gràcies per les seues intervencions.

Aquest treball per la conservació del patrimoni ha sigut un treball coral, és dir, ha sigut un treball d'un grup molt important de gent, del nord al sud de tot el nostre territori.
I, bé, no solament jo.
.
.
Potser, jo he treballat una xicoteta parcel·la, però n'hi ha molta gent que ha treballat i molt durament durant tot el temps en la recuperació d'este patrimoni.
Per tant, jo crec que és un treball coral i és un treball que cal agrair-lo a molts col·lectius i a molta gent que ha estat darrere a diversos nivells, no?
, uns d'investigació i altres, doncs, de suport veïnal, etcètera.

Pot ser que una característica que a mi m'agradaria assenyalar de la recuperació d'este tipus de patrimoni, una característica, és que és un patrimoni que en el seu intent de recuperació ha tingut un aval social molt important.
És dir, ha sigut un element dinamitzador de molta gent al llarg de tot el territori.
I, per tant, això és una qüestió que cal assenyalar.
És dir, que és un patrimoni recuperat i demandat per la societat, no?
I, en eixe sentit, jo crec que això és important destacar-ho.

I, a la millor, això ja respon al Â«para quéÂ» i al Â«cómoÂ» de la situació, no?
Al Â«para quéÂ», perquè no tenim història si no tenim una reflexió sobre tota la nostra història, no?
És a dir, no tenim història si del passat fem un agujero.
I com que el passat nostre és un passat històric que està ahí, que està vertebrat al voltant de què van ser els conflictes europeus del segle XX, pense que el para qué.
.
.
És a dir, el recuperar la nostra identitat europea i la nostra identitat com a valencians i com a espanyols passa per recuperar, des del punt de vista històric, este patrimoni, perquè és una forma de materialitzar una reflexió sobre eixe passat, no?
, sobre el sentit de què van ser les guerres europees del segle XX i sobre què ens va conduir a eixos enfrontaments, que és una qüestió molt complexa.

Quan parlem de la cultura de la pau, supose que no estem parlant no només del valor de la pau, sinó que estem parlant que el valor de la pau és una qüestió que s'ha de conquistar, que s'ha de conquerir.
És dir, la pau no cau del cel.
La pau s'aconseguix o tenim pau si n'hi ha igualtat social, si n'hi ha llibertat, si n'hi ha bona distribució de la riquesa, etcètera, etcètera.
Eixa és la reflexió sobre la pau.

I, per tant, en el Â«para quéÂ», de per què replegar això, és per a saber explicar i dir a les generacions que vénen després que, situacions en què no hi ha igualtat, situacions en què no hi ha llibertat i situacions en què no hi ha justícia social poden conduir a situacions d'enfrontament, menys o més grans, depén d'altres consideracions contextuals històriques que puguen haver-hi, però que poden acabar en una guerra.

Per tant, jo crec que eixa reflexió no sé si respon al Â«para quéÂ».
(Veus)

A més.
.
.
I, en eixe sentit, nosaltres tenim un patrimoni que és molt gran, que és molt important, precisament perquè, doncs, València va ser un lloc d'enfrontament entre espanyols i entre valencians, etcètera.
I, per tant, va quedar una resta molt important que no ha quedat en altres territoris de l'estat, amb unes característiques i una singularitat específica.
Quan parlem, per exemple, de la línia de defensa Immediata, una de les coses que diguem és que, com que està construïda en mig de la guerra, però en una situació de.
.
.
, diguem-ne, molt lluny del front, doncs, s'ha quedat una construcció molt visible i molt interessant.

I, ¿com es pot fer això?
Doncs, n'hi han multitud de possibilitats de com fer-ho, no?
És dir, s'ha dit la museïtzació, s'ha dit com fer que els interessos privats puguen ser compatibles en els públics -jo crec que també-.
.
.
N'hi ha molts models que es podrien estudiar, però, bé, si vostés.
.
.
, que supose que tots viatgem per ahí, no?
Quan anem a França, n'hi han castells de l'època de la Revolució Francesa que encara són propietat de la família, però que la família permet que se visite eixa propietat, no?
, perquè és d'interés històric.
Si la família n'està d'acord, doncs, se farà.
.
.
És a dir, models n'hi han moltíssims i possibilitats n'hi han moltíssimes d'adequar el que és l'interés social públic en l'interés privat, etcètera.

Per tant, jo crec que en el cómo entrarien molts models i moltes possibilitats de fer-ho.
Naturalment, en el cómo l'impuls d'este tipus de qüestions -ja estic en roig, val.
.
.

¿Quan de temps tardaria la recuperació?
Doncs, jo crec que això és una qüestió de decisió política i que se fiquen en marxa tots els mitjans possibles i disponibles, no?
És dir, el que deia abans també.
.
.
, la pregunta que feia quants diners, no?
, és això i tal.
Doncs, clar, si s'empren els mitjans tècnics que té la Direcció General de Patrimoni, etcètera, s'empren decisivament en el tema, no són tants diners, no?
A més, hi ha tot un treball ja fet, no?
, per molts estudiosos, no?
, que podríem aportar.
.
.
, que hem aportat, de fet, documentació sobre inventari, etcètera, que serien fàcilment traduïbles en fitxes arqueològiques, no?
, serien fàcilment traduïbles.

De fet, clar, hem col·laborat en això, no?
, fins el punt, inclús, de vegades, escriure les mateixes fitxes, no?
Però, vull dir, jo crec que això, els terminis i el temps depenen de la voluntat.
Jo pense que els terminis de fer un inventari posterior a la protecció no deurien ser més enllà d'un temps raonable, si se fica en marxa tot eixe procediment.

De vegades, sobre el tema de la conservació i després la documentació, doncs, evidentment, ahí coincidim totalment.
És dir, clar.
.
.
És dir, o fem ja una aposta per la conservació d'eixe patrimoni o, el que deia un poc en la intervenció anterior, no?
, és dir, després documentarem o després veurem quines són de més interés o de menys.
Però, si no ho fem ja.
.
.
És dir, ara estem en el moment de tindre eixa oportunitat, no?
, de tindre eixa oportunitat perquè hem acumulat estudis.
Perquè ja no estem com fa deu anys, no estem en la mateixa situació; perquè ha passat el temps, però també perquè això ha permés que se faça i que s'amplie la documentació acadèmica, històrica, etcètera, des de distints vessants.
I, per tant, estem en una situació molt millor.

I, bé, és que n'hi havien més preguntes, però jo crec que no sé si he respost a quasi totes.

La catalogació de grans espais.
Jo pense que en els grans espais el que cal fer és, depén de l'ús que tinguen ara, però, simplement, l'indicar, encara que fóra amb una cartografia, no?
, de dir: Â«Bé, este espai va ser tal; va servir per a tal o qual cosa, històricament.
.
.
Â».
Igual que va ser en el XV una cosa, en el segle XVI una altra, en el XVII, en el XIX.
.
.
Però no saltem del XVII al XXII, sinó que el que estem diguent és: passem pel XVII, pel XVIII, pel XIX i pel XX, no?
Simplement és que afegim al valor que tenen molts espais d'este tipus, no?
, siguen espais públics, no?
, o privats, aportar eixe valor, val?
, aportar més valor, és dir, implementar.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor José Vicente Durbán.
Gràcies per la seua compareixença.

El senyor Durbán Aparisi:

A vosaltres.

La senyora presidenta:

I anem a continuar en la següent.
(Veus)

Fem una pausa de cinc minutets, per continuar en la comissió.

Gràcies.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

Compareixença del senyor Edelmir Galdón Casanoves

La senyora presidenta:

(Inoïble) … d'Edelmir Galdón Casanova.
Li demanem que vinga a la mesa.

Edelmir és llicenciat en Filosofia i Lletres.
A més, és autor de llibres i articles relacionats en el tema que anem hui a debatre.
I és funcionari tècnic de cultura.

Tindrà la paraula el senyor Edelmir, per un temps màxim de huit minuts.

El senyor Galdón Casanoves:

Moltes gràcies a vostés per haver permés la compareixença en este tema per a mi tan important que afecta…, ja que sóc un ferm convençut que cal protegir i recuperar, com també mantenir el patrimoni nascut en la Guerra Civil Espanyola de 1936-1939.
Entre altres motius perquè són construccions que buscaven salvar vides humanes, dels soldats al front i de la població civil a la rereguarda.

Vull demanar-los també disculpes, perquè probablement reitere algunes coses que s'han dit.
Però, com que havia preparat un poc la intervenció, per a no perdre'm i no anar-me'n per les rames, doncs la llegiré tal qual l'he feta.

Aquell conflicte, deixant ara al marge culpabilitats d'origen, fou el període més dramàtic de la nostra història contemporània, en què el respecte a la vida aliena va perdre tota consideració social i moral.
Com ja he dit, els elements patrimonials que ens ocupen es van fer per a salvar vides i també per a la defensa de la terra i d'uns ideals.

Darrere de la seua construcció hi ha, per tant, un gran esforç col·lectiu i una gran esperança en sobreviure.
De quin patrimoni estem parlant?
Les finalitats dels elements de protecció en un conflicte militar són variades, però se'ls pot classificar d'una manera genèrica en elements actius militars, elements passius de defensa civil, i els espais històrics on tingueren lloc els combats més significatius.

En quin estat de conservació es troben?
Podem afirmar indubtablement que actualment la situació de conservació és molt lamentable.
Hi han excepcions destacades, ja que l'actuació d'algunes entitats privades i uns pocs ajuntaments en els darrers anys, marcats per l'oblit de les administracions autonòmiques i provincials, han evitat un major deteriorament.

Què ha passat?
Tot aquest patrimoni ha estat orfe d'una legislació protectora des que finalitzà la guerra, sense cap protecció, sota l'arbitri de la poca sensibilitat general de les autoritats competents o incompetents del moment.
És per això que hem vist com s'han destruït autèntiques joies d'enginyeria militar que a qualsevol país d'Europa, de l'Europa més avançada, haurien estat preservades per damunt de tot.

Exemples: des de la destrucció d'un blocao de Nules, perquè just pel mig havia de passar una canalització del gas, i calia destruir-lo, per a no fer ninguna revolta.
O la d'un fortí de formigó de tiradors al Cabeçolet del Puig, perquè calia ampliar la plataforma de la doble via del tren, i no poder fer-ho a l'altre costat, sinó que havia de ser arrossegant un costat del Cabeçolet.

O el més recent, de fa uns quants anys, d'un búnquer a l'altura del parc tecnològic de Paterna, que al fer els nous carrils de l'autovia de Llíria, fou destruït.
Són totes estes unes poques mostres de les moltes destruccions recents que es podrien presentar davant d'aquesta comissió, com a exemple d'aquesta devastació.

Però, encara estem a temps per salvaguardar allò que queda del patrimoni de la guerra, militar o civil, material o immaterial, i que ha sobreviscut en condicions gens propícies, i la protecció legal n'assegura la salvaguarda.

Hui, a cinc dies del huitanta aniversari de l'alçament d'un grup de militars contra el govern legítim de la república, origen d'una cruenta guerra civil i de totes aquestes construccions, és significatiu que a les Corts Valencianes s'estiga tramitant la protecció d'aquells elements de defensa.
La iniciativa pot ser, vullc interpretar-ho, com un homenatge a les generacions que van patir aquell drama.

Què cal fer?
Inicialment, cal buscar una protecció genèrica, com a primer pas que garantixca la pervivència per a les noves generacions d'aquests béns culturals i històrics.
Per aconseguir-ho, caldrà que els municipis comencen declarant-los bé de rellevància local, amb l'estudi tècnic inicial i la protecció de l'entorn necessària per a la seua preservació.

Al mateix temps, s'haurà de fer una campanya de sensibilització, dirigida a veïns i visitants, sobre la importància de protegir aquests béns i reforçar així l'eficàcia de les primeres mesures que es puguen prendre.
Jo sóc dels convençuts que encara no hi ha prou sensibilitat social i política en relació a aquest tipus de patrimoni.
Hi ha darrera massa polèmica.

Però cal ser conscients que hi ha una gran varietat d'elements d'aquesta mena i que es troben en una gran dispersió territorial, i també del fet que el seu interés històric o patrimonial és molt variat i distint.

Una peculiaritat de les construccions militars és que sols tenen sentit si les considera en conjunt, com un entramat de posicions i elements diferenciats que defineixen els centres de resistència, i els quals formen a la vegada les línies defensives.

Després de la protecció bàsica, cal elaborar un inventari general d'ofici.
La iniciativa hauria de ser de l'administració autonòmica, en aquells territoris més despoblats i amb menys recursos per a dur endavant l'estudi i l'avaluació sobre el valor tècnic i estratègic de les distintes construccions arquitectòniques.

Cal també recollir i ordenar els treballs ja realitzats o que estiguen fent-se, tant per iniciatives privades com per organismes públics, responsabilitzant la conselleria amb competències sobre patrimoni perquè execute aquesta recopilació general, en un temps no excessivament dilatat.

Amb aquesta informació, es deuria crear un centre documental accessible a tots els ciutadans, associacions, empreses i institucions interessades, que serà la referència pública de confluència.
Un comité tècnic avaluador, nomenat i coordinat des d'aquesta conselleria competent en patrimoni, classificarà els béns com a protegibles o només com a inventariables.
La protecció definitiva s'aplicarà sobre els primers.
Dels segons quedarà constància documental.

El reglament de desenvolupament d'aquesta modificació de la llei haurà de considerar aquestes qüestions.
Cal pensar també que actualment ja existix un inventari general del patrimoni cultural valencià que recull tots aquells béns, béns d'interés cultural o els ens de rellevància local, o fins i tot els llocs històrics o conjunts històrics, és a dir, estos elements que serien protegibles de tot esta actuació que pretén la llei, s'incorporarien als protegibles.

Per això, es parla de la creació d'un centre documental en paral·lel, perquè el centre documental arreplegaria més enllà del que figura en la fitxa tècnica de l'inventari general, perquè pot arreplegar molt més context i molta més informació.
I a la vegada seria on es dipositaria els béns que són simplement inventariables, que no són els protegibles, per dir-ho aixina.
Eixa referència seria molt més àmplia que la de l'inventari.

Per què cal fer-ho?
Després de protegit i inventariat el patrimoni de la guerra civil, cal aprofitar el valor intrínsec que té, destacar les seues característiques i contextualitzar-ho històricament i tècnicament.

Cal recuperar-ho, d'acord amb les possibilitats d'inversió pública, i buscar fórmules adequades amb participació d'iniciatives socials i control públic, per a posar-lo a l'abast de la societat, i interessar tant els estudiants, les futures generacions, les associacions culturals i lúdiques, la tercera edat, etcètera, etcètera.

Tot açò pot servir per a fomentar una cultura de pau i convivència, com a conseqüència de l'endinsament en aquell període de la nostra història, el més dramàtic i conflictiu de l'època moderna, que tant va condicionar la vida del nostre país al segle passat, i que ens pot ajudar a entendre'l i superar definitivament les ferides que va deixar i que en part encara hui supuren.

Restaurar i consolidar les estructures defensives, enllestir obres d'accessibilitat i fer itineraris i recorreguts, senyalitzar i explicar allò que es visita, en definitiva, tal com s'anomena actualment, posar-ho en valor, segons una terminologia en moda.
Estes són tasques urgents que requereixen una gran quantitat de recursos econòmics i tècnics.

Sols amb la conjunció activa de tot l'entramat d'administracions podrà dur-se a bon port i eficaçment els objectius de salvaguarda i protecció cap al futur d'un patrimoni que té una gran rellevància com a exemple i memòria en favor de la pau i de la convivència.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Edelmir.

Passem ara al torn dels grups parlamentaris.
Té la paraula el Grup Parlamentari Podemos-Podem, per un temps màxim de quatre minuts.

La senyora Quiñonero Hernández:

Hola, moltes gràcies.
Bon dia i benvingut.

Sí, en realitat és emocionant pensar que estem a una setmana d'un moment tan important per a la història del nostre país, com va ser el 18 de juliol del 1936.
Un moment també per a rebutjar la violència contra la democràcia i aquell colp d'estat tan terrible per a la nostra gent i la nostra societat fins al present, no?

Cal que parlem de la modificació d'aquesta llei, cal que fem també una proposta de com fer-ho.
Del que vosté ha parlat, m'interessa especialment, dic en certa mesura, assenyalar que hem de pensar en conjunt, hem de pensar en la protecció, en l'inventari, però hem de pensar en els jocs de la memòria civil i militar.
Hem de pensar en la llei de memòria democràtica de què estem parlant.

Hem de pensar també en el centre eixe documental, en la llei de memòria democràtica, està parlant de l'institut de la memòria.
Necessitem un espai d'estudi, de documentació, de consulta, d'investigació acadèmica.
Crec que també hem de pensar en una proposta més enllà de la llei de patrimoni que junte, unixca totes les iniciatives, des d'un punt de vista de posar.
.
.

Estic pensant també en el turisme, en accions culturals, però més enllà de recuperar també com una forma de coneiximent de la nostra història.
Això de Â«los senderos de la memoriaÂ», bé, Â«los senderos de la memoria democráticaÂ» es també una alternativa de coneiximent, de visites.
Jo crec que per ahí, quan parla vosté de la campanya de sensibilització d'abans.

Si pot desenvolupar eixa proposta, eixa idea, m'agradaria.
Una campanya de sensibilització, d'on partiria i quines serien els aspectes de la campanya, de la mateixa campanya.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora diputada.

És ara el torn del Grup Parlamentari Ciudadanos.

La senyora Ventura Campos:

Moltes gràcies.

En primer lloc, volia dir que la cultura es el eje vertebrador de momentos históricos vividos en una sociedad, y qué mejor que tenerlo plasmado en sus investigaciones.
Que también quiero felicitarle por la investigación que usted ha llevado a cabo en los diferentes manuales, y uno es la Batalla por Valencia.

En cuanto a qué hay que hacer, me ha gustado mucho cómo usted lo ha enfocado.
Primero, cómo ha clasificado, porque es una clasificación entre elementos activos militares y elementos pasivos.
Yo creo que es un avance hacia cómo se podrían clasificar los diferentes elementos.
Y cómo hace una protección genérica en cuanto a hacer un estudio técnico en las diferentes localidades.

Yo aquí me preguntaba, y también usted me ha dado la respuesta, para estudio se necesita que, aparte de la ley, se acompañen de dotación económica en los presupuestos, para que las poblaciones con menos recursos económicos, que no tengan formación o que no tengan un técnico para poder hacer este tipo de estudios, que puedan contar con ello.

Por otro lado, usted también nos ha vuelto a hablar de los bienes inventariables y los bienes protegidos.
Bienes inventariables también habría que protegerlos, entiendo yo.
Me gustaría que me lo explicara, porque me ha quedado un poco en el aire.

Y en cuanto a la campaña de sensibilización a la ciudadanía, yo creo que es primordial sensibilizar sobre el patrimonio cultural que tenemos en las localidades, sobre todo ya para dotar de valor a lo que tenemos en cada municipio.
Y en cuanto a considerarlas en un conjunto, el patrimonio de la guerra civil, yo creo que es muy interesante porque nos da también -valga la redundancia- valor a nuestra Comunidad Valenciana.
Valor a nivel turístico y a nivel cultural, obviamente, primero cultural y después turístico.

Y me gustaría conocer si ustedes ya tienen unas rutas turísticas establecidas que le dan continuidad a este conjunto, si ya se ha estudiado.
Yo entiendo que sí porque usted es un experto en este tema y, si hay que hacer diferentes rutas, me gustaría conocer si tienen un estudio sobre las diferentes rutas que se pueden hacer para el estudio del conjunto del patrimonio.

Y, finalmente, el tema de restaurar.
Usted ha indicado que mucho de nuestro patrimonio está en un estado lamentable.
Entiendo que habría muchos y que se puede restaurar y otros, pues, ya por la historia o por el tiempo pues lo hemos perdido, como algunos ejemplos que usted ha indicado.
Pues en el tema de restaurar entiendo también que habría que dotar de recursos económicos, ya no sólo la ley, hay de dotar los presupuestos de recursos económicos para poder llevar a cabo esta restauración.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora diputada.

Té ara la paraula el Grup Parlamentari Compromís.

El senyor García Latorre:

Gràcies, senyora presidenta.

Gràcies, senyor Edelmir.

També, en principi, felicitar-lo perquè sé que vosté ha sigut un gran estudiós.
Ha fet també.
.
.
, hi ha publicacions al respecte i crec que hui per hui en este cas la conselleria i el departament de cultura, doncs bé, té un valor afegit en la seua persona, sobretot pel coneixement que té respecte d'este tema en concret.

Bé, vosté sí que ens ha dit -i millor que vosté no ho sap ningú- la situació actual en què es troba aquest tipus de patrimoni.
Molt d'ell pràcticament abandonat o a punt de desaparèixer, si no molt, ja desaparegut pel tema d'esta voràgine que hem tingut en les últimes dècades a nivell urbanístic en molts municipis que, fins i tot, este patrimoni ni se tenia en compte a l'hora de fer qualsevol actuació.

Crec que vosté ha ficat també damunt de la taula dos elements molts importants.
Un, primer de tot, protegir, que jo crec que és l'element fonamental d'esta proposta de llei.
I el segon és el tema ja, després, d'inventariar, catalogar i dirimir quins han de continuar estant protegits, dependents de les actuacions ja siguen a títol particular, a títol públic, que hagen de fer-se del mateix.
I una de les coses que sí que m'ha agradat molt és que, al mínim vosté -en la proposta de llei que hui proposem ací o que s'està tramitant a nivell parlamentari- el que sí dona peu és que n'hi ha una sèrie de tasques -una volta estiga aprovada la llei- que són molt importants, tant o més que l'aprovació de la pròpia llei.

Crec que vosté.
.
.
O almenys comptem amb vosté, un gran aliat a l'hora de poder desenvolupar reglamentàriament la proposta de llei que hui duguem a tràmit i aprovació, si escau, en el seu moment, en el sentit que té molt clar com s'han de fer tota eixa sèrie de treballs.
Fins i tot com s'ha de crear eixe comitè o eixe grup d'experts que han de delimitar què ha de ser protegible, què ha de ser inventariable.
Jo crec que això és molt important a l'hora de definir-ho i a l'hora de tindre-ho en compte.

Després, també, com s'ha de fer eixe reglament de desenvolupament de la llei respecte al tema de crear un centre de documentació, en este cas exprés, per al tema del que és la recuperació d'esta memòria històrica de la guerra civil.
I, sobretot, eixe inventari patrimonial també s'incorpora a l'inventari general.
Jo crec que és un element molt específic i, en este cas, per això ha de tindre eixe centre documental que vosté diu.

I després, sobretot, el tema de per què cal fer-ho.
Jo crec que s'han donat ja moltes versions i moltes, en este cas, afirmacions en esta comissió, de per què és precís tirar endavant esta proposició de llei.
Sobretot per eixe valor que té esta recuperació d'estos llocs de la memòria i sobretot perquè hem de recuperar un patrimoni d'unes coses que hem tingut en un passat, que s'ha invertit molt de temps, en el qual han participat moltes persones, en el qual fins i tot -com vosté deia al principi i jo també coincidisc amb el mateix- és un homenatge a tota aquella gent que, de manera voluntària o de manera involuntària, va estar en eixos llocs treballant sobretot a nivell passiu o a nivell actiu, perquè tenim totes les versions.

I sobretot també m'ha agradat un altre tema que vosté ha introduït, que sempre pensem en allò material del que són els llocs de recuperació de memòria històrica.
Quan també n'hi ha recuperació, en este cas, a protegir el que és el tema immaterial, que moltes voltes no el tenim en compte però també és un element molt important a l'hora de fer esta protecció.

Jo, per acabar, m'alegre molt d'eixa definició que vosté pareix que tinga molt estructurada i espere que en un futur puguem dur-la endavant i, sobretot per això, perquè ens matisse o ens diga, també, en l'aprovació de llei, tot açò com seria viable, com se podria desenvolupar i, sobretot, de quina manera, a banda del que és l'estructuració a nivell reglamentari, què podíem fer.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor diputat.

És ara el torn del Grup Parlamentari Socialista.

La senyora Caballero Hueso:

Gràcies, presidenta.

Senyor Galdón, moltes gràcies per les seues aportacions.
Jo crec que hui els compareixents estaran encantats perquè vénen, ens exposen i tots estem reconeixent la llavor d'este treball que se fa.

N'hi havia diverses coses que jo li volia comentar.
Per una banda estic totalment d'acord amb els criteris i les tasques que vosté ha exposat de com desenvolupar després este treball.
No estic tan d'acord amb el que ha dit que.
.
.
A vore, sí i no.
Que falta sensibilització?
Sí.
Però que estem fent un bon camí en eixe sensibilització, també.
I li vaig a ficar un exemple: enguany ha sigut l'any que més gent que estan acabant els graus de la universitat, s'ha ficat a fer el treball de final de grau sobre memòria històrica, sobre patrimoni, etcètera.
Tot relacionat amb un període de la història d'Espanya que és fonamental.
Ha sigut sempre fonamental però sembla que, ara sí, el món universitari, els estudiants, sí que realment s'ho estan prenent de forma més seriosa.

Vosté ha parlat d'inversions públiques i privades en control públic.
Abans parlàvem de diners, que se paralitzaven moltes coses per falta de diners o per falta de mitjans.
I jo crec que ahí -i és un dubte, no sé l'opinió que té vosté- l'administració té un paper fonamental però, també, a més de l'administració autonòmica o l'administració estatal, també les universitats.
Com voria vosté a través de convenis, a través de.
.
.
, no sé com, no sé si d'investigació universitària, controlada o portada endavant un poc amb col·laboració amb les administracions, que també les universitats se ficaren un poc més en este treball de recuperació del patrimoni històric?

I per la meua part.
.
.
Sí, un dubte.
Eixa inversió privada que parlava vosté en control públic, com se pot materialitzar?

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora diputada.

Ui!
, no li he posat el.
.
.
Doncs jo sí que.
.
.
Té ara la paraula el Grup Parlamentari Popular per un temps màxim de quatre minuts.

El senyor Mulet Taló:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

I gràcies també al senyor Galdón per participar i col·laborar.
Entenc, pel que he escoltat als meus companys de Compromís i del PSOE, que és la seua condició de funcionari.
.
.
, també té un plus afegit perquè és possible que puga participar tant en informes com en la normativa posterior a la llei.

Per la qual cosa les seues opinions per a mi encara són més importants.
Del que vosté ens ha dit, m'agradaria saber, exactament, que ens clarificara si se decanta més cap al concepte restauració o reconstrucció quan estem parlant d'elements singulars.
I de preservar o, simplement, catalogar.
On està eixa línia frontera que ens ha de dir, doncs, açò deuria estar preservat o açò deuria estar simplement catalogat?

D'altra banda, vaig a fer-li les mateixes preguntes que he fet a la resta de compareixents, perquè entenc que per a mi són fonamentals per a l'opinió posterior a l'hora de definir-nos sobre la pròpia llei i les esmenes que s'han presentat.
Què opina que no s'incorpore el propi element o bé a la llei sinó un estudi?
Què opina que s'incorporen al llistat d'elements protegits com a efectes d'esta llei els llocs que s'hagen transformat en espais d'ús públic o privat i dels quals no queden restes sinó simplement documentació o informació d'estos?

I, per últim, què opina de la catalogació d'espais com grans superfícies o grans edificacions o edificis singulars que, en el seu moment, van ser ocupats per fortins, hospitals, aquarteraments o llocs de comandament?
Simplement estes preguntes.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor diputat.

Ara és el torn del senyor Edelmir.
Té un temps de quatre minuts per poder respondre els dubtes dels senyors diputats i diputades.
Endavant.

El senyor Galdón Casanoves:

Intentarem fer-ho.
En primer lloc, no estic ací com a funcionari, si no estic ací com a tècnic general i com a investigador.
Per tant, el que jo puga dir que no s'interprete com una posició de la conselleria a la qual treballe.

Aleshores, hi ha un primer tema que sí que m'interessaria perquè vostés com a parlamentaris van a tindre també que treballar en la llei de la memòria democràtica.
Està l'esborrany per ahí i va per ahí donant les primeres passes.
Aleshores, al meu entendre, hi ha dos coses: la llei de la memòria democràtica i, dintre o fora -és el mateix-, està el patrimoni.

Probablement en la llei, l'esborrany que jo he llegit, hi ha una certa confusió en els termes.
Els cride l'atenció i els emplace perquè una vegada aprovada esta llei, tinguen en compte -a l'hora de treballar la llei de la memòria històrica- de no generar noves duplicitats quant a competències i tal.
Si les competències les té u, no les tenen uns altres.
Una altra cosa és que hi haja competències compartides i s'obligue l'administració a actuar coordinadament que, de vegades, costa.
I ho puc dir amb experiència.

Quant a la campanya de sensibilització, jo crec que la campanya de sensibilització i, en este cas també, no és que no s'haja fet o que estiga molt baixa.
Al meu entendre hi ha certa sensibilitat.
Però ací també voldria fer una matisació.
Jo voldria distingir entre sensibilitat i moda.
És a dir, actualment estem un poc en la moda de la memòria democràtica.
Però democràtica és fins i tot el franquisme i anterior, és a dir, la primera república, tots aquells intents en la història de recuperació de la convivència democràtica en este país.

I, per tant, estem en una fase que, tal vegada a causa de l'oblit -al igual que ha passat amb el patrimoni- a causa de l'oblit intencionat a molts nivells, s'ha arribat en un moment en què pareix que sí, que hi ha una sensibilitat.
Darrere d'una moda ve un cansament i després les aigües tornen al seu lloc.
A mi em preocupa, fonamentalment, que les coses se facen el suficientment conscients perquè perduren per damunt de la moda.

S'ha dit també.
.
.
, bé, s'ha preguntat sobre el tema.
.
.
, una altra vegada el tema d'inventariables i protegibles.
Restes de la Guerra Civil Espanyola al País Valencià hi ha moltíssimes.
Des de punts de tirador, fins a trinxeres menudes, punts avançats, punts d'observador.
És a dir, si anem a la conservació de tots els elements que hagen sigut construïts al llarg de la guerra civil és impossible perquè ni anem a tindre recursos, ni anem a tindre possibilitats de fer-ho.
És a dir, fer béns protegibles és protegir allò que, d'acord amb un estudi, d'acord amb una fonamentació i una justificació necessària, convé de cara al futur mantenir això.

Convé vol dir restaurar-ho, a més, és a dir, seguir invertint, que és sempre el problema que tenim.
I, per tant, si nosaltres creem eixes.
.
.
, crec que ja m'han passat els quatre minuts, no?

La senyora presidenta:

Sí.

El senyor Galdón Casanoves:

Val, doncs, m'he quedat en els primers punts.
Bé.

Inversions de l'administració i col·laboracions amb les universitats.
S'està fent, actualment s'estan fent les col·laboracions amb la universitat i la idea -i parle exclusivament de projectes- és de col·laboració amb associacions, amb institucions privades, amb institucions públiques en una garantia de serietat del treball que fan, que tinguen un currículum adequat.
¿Per què?
Perquè l'administració no té recursos tècnics suficients com a per enllestir la tasca gran que cal fer.

I ací vullc afegir també el temps -ja en la meua intervenció havia dit- que l'inventari cal fer-lo en un temps prudent.
La meua idea seria: ¡tant de bo!
poguérem fer-ho en esta legislatura si donara temps per a poder fer-ho, seria un temps prudencial per a poder fer això.

I, després, respecte a les inversions privades amb control públic doncs, bé, de tant en tant, dissortadament, no massa però sí que n'hi ha empreses o grups d'empreses que tenen interés en recuperar sobretot per a invertir.
I jo estic pensant en invertir en les zones amb potencialitat de recursos turístics culturals on sí que n'hi ha una xarxa d'interessos que ajudarien; de fet, n'hi ha associacions en la zona de Vilamalur, per exemple, que han netejat un centre de resistència fabulós i que, actualment, està visitat.
No ha generat recursos al lloc perquè fa falta un context més global.

I, en eixe sentit -crec que la diputada de Compromís de la zona d'Alacant ja ha comentat abans que coneixia la part de Santa Pola i del Clot del Galvany i tal-, he de dir que tal vegada el més important és també la col·laboració interinstitucional i, de vegades, intermunicipal.

En la zona aquella n'hi ha dos de les línies de construcció millor (algú tus) conservades actualment a tot el país i que pertanyen a dos municipis diferents i que uns estan d'esquenes als altres.
No n'hi ha un recolzament, no n'hi ha una utilització de l'espai conjuntament perquè les rivalitats de les administracions locals són històriques i no anem a descobrir-les ací.
També cal que alguna administració en el tema entre i d'alguna manera comence a enllestir-ho.

I, després, ja -per a acabar-, és a dir, les catalogacions, la pregunta del senyor parlamentari del PP, diu: ¿com incorporar l'inventari o l'element?
Doncs, no, és l'element el que cal incorporar i després inventariar-lo, és allò important.

I els llocs que han sigut transformats, els llocs públics que han sigut tal, el que cal ficar és alguna plaqueta que recorde al vianant que vaja per allí o al visitant que allí -crec que ja s'ha dit també diverses vegades-, que el que n'hi haja allí és el que ha esdevingut al llarg del temps.

I, per últim, la catalogació de grans espais com aeròdroms, bateries de costa i tot això està recollit perquè són béns materials i, per tant, això entraria.

I perdonen que crec que m'he passat quatre minuts, perdó.

La senyora presidenta

(Rient) Sí.

Bé, gràcies per la seua aportació, senyor Edelmir, i per participar en esta comissió.
Tot un plaer.

El senyor Galdón Casanoves:

Ha sigut un plaer meu.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Anem a continuar amb les compareixences.

Compareixença del senyor Luis Martín Ramírez Rodríguez

La senyora presidenta:

És el torn ara de Luis Martín Ramírez.
Luis és llicenciat en Geografia i Història i és investigador en el tema que hui ens ocupa en el debat d'esta comissió.

És l'última compareixença que tindrem hui, els recorde que reprendrem la comissió el dia 14 amb els següents punts de l'ordre del dia.

Tindrà huit minuts per a poder explicar-se.

El senyor Ramírez Rodríguez:

En primer lloc, vullc agrair en nom de l'Associació pel Patrimoni Valencià l'oportunitat que se'ns oferix al poder intervindre i donar la nostra opinió en esta comissió d'educació i cultura respecte a proposició de modificació de la Llei 4/1998, del patrimoni cultural valencià, en la seua disposició addicional quinta.

Ens pareix molt important la proposta per a la modificació de la llei i la possibilitat d'incloure més elements de protecció en la disposició addicional quinta.
Creiem que la llista de béns de rellevància local hauria de ser més ampla incloent-hi sobretot tipus de construccions tradicionals de les comarques valencianes, reconeixent la singularitat de molts béns immobles del nostre territori.

En la proposta actualitzada de la disposició addicional quinta de béns immoble de rellevància local, en el punt sobretot d'arquitectura industrial i històrica on se cita només les xemeneies de tipus industrial, creiem que s'hauria també d'incloure un dels elements de fabricació més important de la nostra terra: els forns de calç.

Com vostés coneixeran, la seua fabricació és mil·lenària perquè es creu que ja els ibers elaboraren este material.
Esta indústria seria d'una gran importància en el segle XVIII, i és en eixe segle quan el treball dels forns de calç va arribar a ser una activitat molt freqüent i complementària en el cicle del món rural, i també en ciutats com va ser el barri valencià de Patraix, o d'altres municipis com Fontanars dels Alforins, les de Dénia, Xàbia, o en la Marina Alta, la serra d'Espadà o el Baix Segura.

Creguem que per la seua importància hauria de ser inclòs en el punt dos de l'esmentada proposta de modificació de la llei davant del progressiu oblit que ha existit, a excepció d'alguns municipis que han conservat i difós este tipus de construcció que servia de medi utilitzant desnivells, materials i, sobretot, zones per a l'obtenció de la llenya utilitzada als forns, a més de l'existència de barraques o xicotetes alqueries per als calciners o jornalers.

Esta seria la nostra primera proposta a la inclusió per a la protecció i inventariat dels forns de calç en territori valencià.
(Soroll de papers) Encara que, sens dubte, el punt més important del dia és la inclusió per a la protecció d'elements i espais de la guerra civil en terres valencianes.

Des que es va fundar Acció pel Patrimoni Valencià, hem reivindicat en tots els fòrums possibles la protecció i conservació de les deixalles arquitectòniques de la guerra civil.

En l'any 2007 vam promoure la campanya REA, a la ciutat de València, Â«responsable el ayuntamientoÂ», per a sol·licitar la intervenció urgent i immediata per a la rehabilitació dels refugis de la capital davant del penós estat de molts d'ells, a més d'oferir estos espais per a servicis públics, culturals i veïnals, i a més de la posada en valor d'un espai de la memòria i així explicar la ciutadania per què es van construir, el servici i ús que varen tindre en la guerra i la decisió de conservar-los després de l'arribada de la dictadura i de l'inici de la Segona Guerra Mundial.

L'any 2007, l'Associació Veïns del Carme i Acció pel Patrimoni Valencià vàrem presentar dos sol·licituds al Consell Valencià de Cultura demanant un dictamen sobre l'estat dels refugis de Ciutat Vella i de tots aquells que pogueren existir en el terme municipal de València, una ciutat que no hem d'oblidar -i com tots vostés coneixen- va ser seu del govern de la Segona República i va fer les funcions de capital d'estat.

Les dates de 1937 indiquen que en eixe moment existien més de setanta locals preparats amb una capacitat per a vint mil persones.
Dos anys després, al febrer de 1939, la Junta de Defensa Passiva afirmava comptar amb més de cent setanta-tres locals entre refugis, construccions i subterranis amb capacitat per a quaranta mil persones, encara que l'informe elaborat en 2002 pel president del Col·legi d'Arquitectes de València, Francisco Taberner, augmentà la xifra a més de dos cents cinquanta-huit refugis, molts d'ells ocults per les obres o desapareguts.

El dictamen del Consell Valencià de cultura ja va deixar clar que, a diferència del que ocorre en altres països europeus com França, Itàlia, o Alemanya, que compten amb una completa i activa protecció integral dels sistemes i les construccions defensives de la Segona Guerra Mundial i altres conflictes bèl·lics, al nostre país la gran majoria dels principals espais històrics dels escenaris bèl·lics, així com l'arquitectura bèl·lica que es conserva, no compten amb la protecció legal, a excepció de municipis com és el cas de Dénia, que va saber conservar el seu excel·lent refugi, la memòria de la esmentada obra i ser un punt d'atracció turística per als que visiten la capital de la Marina Alta.

No podem oblidar que en terres valencianes este tipus d'arquitectura és molt abundant pel paper important que va jugar tant la ciutat com la resta de poblacions, després de convertir-se en la seu de la capital republicana.
I és per justícia, memòria i història protegir este ric patrimoni, part indiscutible del nostre passat i que no podem amagar.

Recolzem la proposta d'integrar en la llista d'espais que se cita en la proposta presentada i exposada en el Butlletí Oficial de Les Corts, però des de la nostra associació volem sol·licitar la inclusió en el punt 2, sobre patrimoni arqueològic, civil i militar de la guerra civil a la Comunitat Valenciana, dels espais singulars rellevants i històrics de la capitalitat valenciana; és a dir, la realització d'un inventari de tots aquells edificis que es van utilitzar per a la seu del govern de la república, a més d'aquells espais rellevants que van utilitzar personatges importants de la nostra història en els anys de la contesa.
Diferents exemples com és Vila Amparo, a la localitat de Rocafort, on va residir Antonio Machado; La Pobleta a Serra, residència de Manuel Azaña; Posició Yuste, a la localitat d'Elda i que va ser l'última seu del govern amb Juan Negrín; la Posició Dakar on va estar el poeta Alberti, entre altres.

Volem posar en valor la necessitat de catalogar i protegir estos espais rellevants de la nostra història i més encara després dels fets més penosos que han ocorregut recentment, exactament fa més d'un any.

La cafeteria Ideal Room de València, esta cafeteria ubicada en el carrer de la Pau, número 13, que podria comparar-se amb el famós Café Gijón de Madrid, ambdós posseïxen prou singularitat de l'inqüestionable fet cultural que suposa la història dels personatges que van passar per allí.

En la cafeteria Ideal Room de València assistien escriptors i reporters, tant oriünds com estrangers, tan destacats com: Ernest Hemingway, John Dos Passos, José Robles, Tristan Tzara, Julien Benda, Rafael Alberti, Luis Cernuda, Octavio Paz, Wenceslao Roces, Stephen Spender, Louis Aragon, entre altres.
Té prou pes perquè este espai haguera sigut protegit, no sols com bé de rellevància local sinó com bé d'interés cultural.

El més curiós és que l'antiga tenda que regentava este espai va conservar gran part de la decoració original dels anys trenta, la mateixa que van contemplar estos il·lustres personatges.

En el 2015, i després del tancament d'esta tenda de roba, una empresa va decidir obrir una cafeteria i recuperar novament el nom Ideal Room.
Este negoci, que ja ha tancat en menys d'un any, va eliminar tota la decoració existent i original dels anys trenta per a convertir-se en un espai fred de pedra viva eliminant qualsevol vestigi del passat.
Això haguera sigut impensable si estiguera catalogat i tinguera una protecció adequada.

Per tot això, i per tots els espais rellevants que puguen existir en el nostre territori, hauria d'incloure's en la modificació de l'esmentada llei.

Volem parlar de la possibilitat de la reposició de patrimoni, i posaré un altre exemple d'una proposta que portem molt de temps treballant des de l'associació.

En 2009 aconseguírem que el Calvari de Massarrojos de salvara de l'oblit, igual que la seua ceràmica de principis del segle XIX, a més d'obtindre un informe favorable del Consell Valencià de Cultura a l'esmentada proposta.

Els encreuaments del camí, així com els casilicis han sigut una construcció tradicional en terres valencianes com són la Creu Coberta de Mislata, la d'Almàssera, la Creu Coberta d'Alzira i la de Sant Vicent.

En l'any 1936, després del cop militar, un grup anarquista va dinamitar la creu aconseguint derruir-la en el segon intent.
En eixes mateixes pedres van ser assassinats veïns del barri de l'Hort de Senabre per la seua condició religiosa: ser catòlics practicants.
Al finalitzar la contesa, va utilitzar el mateix espai l'últim forn de calç de la zona com a lloc d'afusellament per a represariats republicans.

En 1941, l'arquebisbe de València decidix reconstruir la famosa Creu Coberta deixant escampats per diferents solars de la zona els blocs de pedra del segle XIV, alguns d'ells amb part de l'escut de la ciutat de València.

Seria important que estes peces originals de les construccions es reposaren en els laterals dels monuments que van ser danyats i que són d'un grandíssim valor, seguint l'exemple d'Alemanya com és la catedral de Dresden i altres tants monuments.
(Soroll de papers)

I, per a finalitzar, vullc recordar en esta comissió la importància de les entitats culturals i socials dels municipis valencians i la importància de vetlar pel nostre ric patrimoni, la seua correcta catalogació, a més de la responsabilitat de conéixer en tot moment l'estat de conservació del nostre patrimoni.

No sols servix fer lleis sinó que les institucions autonòmiques i municipals han de ser contundents en la seua aplicació.
En este temps de crisi, molts particulars i bancs han embargat edificis o espais de gran valor cultural i patrimonial que no conserven adequadament estos recintes, i ho contemplem en el convent de Sant Josep de València, l'antic jardí del convent de la Puretat on es conserva una de les oliveres més grans del món, i que la llei d'arbres monumentals hauria de ser contundent en la seua protecció.

Recentment, la mobilització veïnal de la xicoteta localitat de Benissuera, ha aconseguit que el palau castell en mans d'un banc fóra donat a l'ajuntament, el qual no té els recursos suficients.
.
.
, té els recursos suficients per a la neteja i (inintel·ligible) .
.
.
de la localitat.

Quan els veïns van començar a organitzar-se i sabent que la despesa suposaria l'arreglament de la seua estructura és quan el banc cedix la propietat al municipi en no tindre cap comprador.
No ens podem permetre que les institucions no hagen deixat o contemplat un monument catalogat BIC, en este cas bé de rellevància local, i que la conselleria competent ha de conéixer en tot moment l'estat dels béns, així com les correctes mesures per a la seua conservació.

Moltes gràcies.

(Ocupa la presidència el vicepresident, senyor Fernando González Delgado)

El senyor vicepresident:

Pues, muchas gracias, señor Martín.

Me he portado como un presidente generoso, yo que soy tan intransigente cuando ocupo esta plaza, pero creo que merecía la pena.

Ahora interviene en primer lugar la portavoz del Grupo Podem.

La senyora Quiñonero Hernández:

Hola, bon dia, Luis Martín.

Moltes gràcies.
Gràcies per la seua intervenció i gràcies per l'associació eixa de patrimoni valencià que tan bona feina fa (remors) i tan necessària, enfront d'unes institucions que han.
.
.
, -en certa mida- han abandonat la seua responsabilitat.

Jo crec de la.
.
.
, ha parlat de forns, ha parlat d'arbres.
Jo crec que la nostra llei de patrimoni que hem d'enllestir-la.
.
.
, aquesta possibilitat de fer el canvi de la llei també en eixe sentit.
Hem de parlar d'arbres, hem de parlar de forns, d'hospitals, estic parlant d'actuacions que sí han protegit com l'hospital suec-noruec a Alcoi, per exemple, que sí que ha estat protegit perquè és ara seu també de la universitat.

Jo solament assenyalar que, d'eixes propostes que fa que necessitarem la seua col·laboració també serà per a la nostra feina que continuarà més endavant, és parlar una miqueta més d'això que diu vosté dels espais singulars.
Com proposaria.
.
.
, una miqueta més.
.
.
, com proposaria fer la seua defensa i quina seria la catalogació, el tipus de protecció, no?
Perquè són uns espais que a la millor, doncs això, si és una tenda, que la tenda diu que ha de ser tot no sé com i a la millor té un enfrontament entre interessos.

Res més.
Felicitar-lo i agrair-li la seua intervenció i aportació.

Gràcies.

El senyor vicepresident:

Gracias, señoría.

Tiene la palabra la portavoz del Grupo Ciudadanos.

La senyora Ventura Campos:

Moltes gràcies.

Moltes gràcies per estar ací.

Sí que compartisc amb vosté els diferents punts de vista, sobretot la frase que ha dit que per justícia i memòria històrica cal protegir el nostre patrimoni arqueològic, civil i militar de la guerra a la Comunitat Valenciana.
Per això cal catalogar el nostre patrimoni, per conéixer allò que tenim.
I també com part del nostre patrimoni els forns de calç, clar.
Per això hem de conéixer quants en tenim a la nostra Comunitat Valenciana, la seua història i en quines condicions es troben ara.

Per altra banda, entorn als espais rellevants de la nostra història, sí que és de veres que s'hauria de fer una recopilació d'aquestos espais de bé d'interès cultural i conéixer, fer una recopilació.
.
.
No sé si a nivell literari està recopilat esta història.
Hauríem de comptar amb diferents historiadors, tècnics, per a fer esta recopilació i incloure també aquells aspectes que se consideren en la mateixa llei.

Gràcies.

El senyor vicepresident:

Gracias, señoría.

Interviene a continuación el portavoz del Grupo Parlamentario Compromís.

El senyor García Latorre:

Gràcies, senyor president.

Gràcies senyor Martí per la seua intervenció.

Jo crec que ha sigut molt alliçonadora i il·lustrativa de tot allò que se pot fer per part de la societat civil, sobretot per part de vostés, d'Acció pel Patrimoni.
Crec que era un treball que, possiblement, moltes voltes este tipus de treballs han estat invisibilitzats durant molt de temps en la nostra societat, encara que hi ha hagut molta gent que ha estat molt activa treballant, documentant, reunint-se, buscant fonts documentals.

Jo crec que una mostra d'això és la intervenció que vosté hui ha fet ací, en la qual ens ha tret a la llum, fins i tot, alguns elements que també podrien ser, en este cas, no sols catalogables sinó principalment susceptibles de ser protegits perquè creem que són part també de la nostra memòria coetània, no sols de la guerra civil -que és el que hem estat parlant sobretot en esta comissió- i en els quals, bé, sí que és de veres que necessitarem un poc, a la millor, de la seua ajuda per a intentar il·lustrar i documentar un poc més eixa proposta que vosté ha fet hui ací.
Que ens agradaria que, si pot ser, ens la traslladara també per escrit a tots els grups parlamentaris per a tindre i poder estudiar-la i poder mirar de la seua incorporació, fins i tot en la modificació.

I, a més a més, vosté parla també del que són espais rellevants.
Jo crec que espais rellevants, a banda supose dels que vosté hui ha documentat i ha dut hui ací a la comissió, n'hi hauran molts més.
Supose que n'hi haurà en altres províncies o en altres localitats.
Ha hagut gent que també ha estat estudiant-ho.
Creiem que també és un element a estudiar, a tindre en compte i a valorar-lo.

Agraïm sobretot l'esforç que, no sols la seua associació, sinó que moltes entitats, en este cas del País Valencià, han estat treballant durant dècades per a poder hui dur endavant tota esta sèrie de catalogació de béns, d'immobles, fins i tot de béns immaterials que possiblement tenim en la memòria molta gent i que molta gent ha conservat en la memòria i que no s'havien escrit negre sobre blanc i que en estos moments gràcies al seu treball podem dur-ho endavant.

I, sobretot això, el tema que necessitem de la seua col·laboració i de la seua interpretació i de la seua voluntat de seguir treballant en esta línia per a poder, en este cas, millorar i, sobretot, actualitzar esta normativa valenciana per a protegir eixa memòria històrica que tots volem.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident:

Gracias, señoría.

Interviene ahora la portavoz del Grupo Socialista.

La senyora Caballero Hueso:

Gràcies, president.

Gràcies, senyor Martín.

Bé, jo, com els anteriors, gràcies per la seua defensa del patrimoni però, sobretot, per eixe treball que particularment jo ja coneixia.
Col·lectivament jo crec que tots ens hem quedat un poc meravellats de tots els exemples que n'hi ha i que -com diu el meu company amic Fernando Delgado- estar en les Corts i sobretot en esta comissió un aprèn moltíssimes coses, però moltíssimes.

Vostés, l'associació, tot el treball que n'hi ha darrere d'eixos fulls.
.
.
, l'associació ha estat treballant fonamentalment o en un punt molt important en allò que parlava vosté d'espais singulars.
Els edificis, tant de govern com la cafeteria, com moltes coses que jo crec que no hem de deixar que desapareguen perquè desapareixerà també un poc de la nostra història.
I jo crec que després de totes les compareixences que hem tingut este matí, la proposta de modificació de la llei jo crec que, fins i tot, se'ns queda curta.
Perquè hem parlat de tantes coses, de tantes branques on podríem treballar que no sé si hauríem de preparar una modificació de la llei sencera.
No, és una broma.
(Rient)

Sols és una manera de deixar en relleu que, malgrat que pareix que siga la modificació d'un puntet xiconiu, ací darrere en el País Valencià tenim moltes coses per les quals treballar i el que no podem fer és perdre el patrimoni que tenim.
Hem de lluitar per ell i, per suposat, me sume a la petició de la resta de grups de demanar-li l'ajuda per a enriquir encara més tota esta llei, esta modificació.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident:

Gracias señoría.

Tiene ahora la palabra para concluir el portavoz del Grupo Popular.

El senyor Mulet Taló:

Si me lo permite, señor presidente, quisiera hacer una consulta con el letrado.

El senyor vicepresident:

Sí, sí.

El senyor Mulet Taló:

Muchas gracias.

El senyor vicepresident:

De nada.

El senyor Mulet Taló:

Las aportaciones o comentarios que se están haciendo por parte de ellos, además de enriquecer nuestra opinión de cara a nuestra decisión final, ¿se pueden incorporar en algún momento del procedimiento que resta?
(El lletrat de la comissió diu: Â«Forman parte del Diario de Sesiones.
Se han grabado y formarán parte de la documentación que puede manejar la comisión.
Â») De la documentación, pero ¿en qué momento se debatirá si se incorporan o no?
Por ejemplo, incorporar los hornos de cal, que nos hacían una referencia interesante.
¿Habrá un momento del proceso de aprobación de la ley en el que podamos incorporarlo y cómo deberíamos hacerlo?
(El lletrat de la comissió diu: Â«Por vía de presentación de enmiendas.
Â») En esmenes.
Y tendríamos que presentarlas nosotros, obviamente.
(El lletrat de la comissió diu: Â«Sí.
Â») Vale, muchas gracias.

Muchas gracias, presidente.
Y dicho esto empiezo.
Bueno, en primer lugar agradecerle, como todos los compañeros, su aportación y su implicación hacia todo lo que supone la defensa de nuestro patrimonio cultura.
Y también la ayuda que nos va a prestar para que nosotros tomemos decisiones.
Desde luego, como Grupo Popular, tomamos esta propuesta en firme y en la próxima posibilidad presentaremos una enmienda para que se incorporen los hornos de cal que, en efecto, han sido un elemento importantísimo en la economía y evolución de nuestra comunidad.

En cuanto a lo que son las modificaciones que se han planteado o el propio texto, le voy a hacer unas preguntas de las cuales me interesaría saber su opinión.
¿Qué opina de que no se incorpore el propio elemento o bien a la ley sino su estudio?
El borrador dice Â«inventario específico de bienes relacionadosÂ».
¿Qué opina de que se incorporen al listado de elementos protegidos, como efecto de esta ley, los lugares que se hayan transformado en espacio de uso público o privado y no queden vestigios sino simplemente documentación e información de los mismos?

Y, por último, porque el para qué y el cómo también nos lo ha explicado generosamente y lo agradezco, ¿qué opina de la catalogación de espacios como grandes superficies o grandes edificaciones o edificios singulares que tuvieron usos como acuartelamientos, fortines, hospitales, puestos de mando, etcétera?
En esos espacios entrarían elementos pues desde los aeródromos hasta, por ejemplo, el Hotel Voramar o Villa Elisa o Villa Pons.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señoría.

Finalmente, el señor Martín Ramírez tiene cuatro minutos para cerrar esta sesión.
Quien dice cuatro dice cinco.
(Rient)

El senyor Ramírez Rodríguez:

(Inoïble) … Bueno, primero de todo creo que hemos estado bastante de acuerdo en las propuestas que hemos realizado y bueno, creo que ha quedado muy claro con la intervención de mis compañeros en la que yo comparto totalmente todo lo que han dicho de cómo, para qué y qué habría que hacer con aquellos recintos o elementos que sí deberían tener cierta conservación, pues como el caso de Ideal Room que ha servido para diferentes negocios, pero justamente, después de casi ochenta años de uso y de diferentes usos, llega una cafetería que recoge el nombre original y no deja ningún rastro de toda la decoración.
Entonces, en esos puntos pues es en los que pensamos que habría primero, claro, que realizar una catalogación y el siguiente paso sería incluir, con el resultado de esa catalogación, en la ley.

Y bueno, por todo lo demás creo que lo de los espacios singulares hay que estudiarlo porque en este caso hemos hecho muchas referencias de Valencia ciudad, pero es que hay en muchos sitios.
Desde, puedo comentar por ejemplo el chalet del maestro Serrano, por ejemplo, que se utilizó para avisar al Ayuntamiento de Valencia en caso de los bombardeos de la…, para visualizar si venía la aviación italiana a bombardear la ciudad, desde Xàtiva, también, que tiene elementos bastante importantes.
Y creo que, bueno, es fundamental que, ya propuesta la ley, pues, se ponga a hacer inmediatamente lo más rápido posible ese inventario y que, por supuesto, vaya acompañado siempre de una inversión importante.
Porque si solamente se realizan leyes pero no viene acompañada con inversión no vamos a conseguir nada.

Y bueno, lo que me he pasado es de tiempo.
(Rient)

El senyor vicepresident:

Muchísimas gracias, señor Martín Ramírez y a todos los comparecientes.
Hemos quedado, yo creo, señorías, encantados de la eficacia de este encuentro.
Gracias.
(Se sent al lletrat de la comissió que diu: Â«Si me permite, presidente, una cosita.
Â») Sí, señor letrado.

El senyor lletrat:

En relación con la consulta que ha hecho el portavoz del Grupo Popular, sí que hay un escrito presentado por don Santiago Alcaraz solicitando la incorporación como enmienda, por vía de enmienda, de unas adiciones a la propuesta de modificación legislativa.
El reglamento prevé que esa propuesta puede ser asumida por cualquiera de los grupos parlamentarios y quedaría incorporada como enmienda dentro del procedimiento legislativo.
Entonces, se dará traslado de este escrito.
(Se sent una veu que diu: Â«Ese señor es el que hace…, el señor Alcaraz, que era la de modificación de la forma del texto.
Pero yo digo elementos novedosos como puede ser la aportación que ha hecho el señor Martínez, que decía los hornos de cal (inintel·ligible) .
.
.
y entonces ahí sí que tendríamos que hacer nosotros una enmienda recogiendo esto.
Â»)

Esta primera debería ser asumida por un grupo parlamentario para poderse incorporar como enmienda al procedimiento legislativo; si no decaería.
Y además de ésta, eh, claro, y además de ésta, cualquiera de los contenidos que se han planteado, muy interesantes, tendría que formularse una enmienda específica por un grupo parlamentario.
(Remors)

El senyor García Latorre:

Bé, en la nostra intervenció, si no ha quedat clar implícitament, explícitament sí que volem dir i clarament que la modificació amb les aportacions que tant han fet en l'esmena, com la matisació que ha fet la senyora Císcar, incorporaríem eixa nova redacció en eixe sentit.
Ho incorporarem a través de l'una esmena.

El senyor vicepresident:

Gracias, señorías.

(Se suspén la reunió a les 13 hores i 25 minuts)