DS-101%20macro.html





Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 23 d'octubre de 2013.
Comença la sessió a les 10 hores i 32 minuts.
Presideix el president de les Corts Valencianes, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer.
Sessió plenària número 59.
Primera reunió.

El senyor president:

Senyores i senyors diputats, s'obri la sessió.
(El president colpeja amb la maceta)

Projecte de llei, de La Generalitat, de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua.
Esmenes a la totalitat presentades pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 66.
296, BOC número 191) i pel Grup Parlamentari Esquerra Unida (RE número 66.
417, BOC número 191), i esmena a la totalitat amb text alternatiu, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 66.
211, BOC número 191)

El senyor president:

Debat de la totalitat del projecte de llei de La Generalitat, de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, i esmenes a la totalitat, presentades pel Grup Parlamentari Compromís, i pel Grup Parlamentari Esquerra Unida.

L'esmena a la totalitat amb text alternatiu, presentada pel Grup Parlamentari Socialista ha segut retirada pel RE número 66.
923.

Per a la presentació i projecte de llei, té la paraula l'honorable conseller de Governació i de Justícia, senyor Serafín Castellano.

Senyor Castellano.

El senyor conseller de Governació i Justícia:

Bon dia.

Senyories, constituïx una gran satisfacció per a mi presentar al Ple de Les Corts el projecte de llei de La Generalitat de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, un projecte de llei que s'ha tramitat de forma paral·lela a altres tres projectes de llei que afecten així mateixa institucions de La Generalitat, com són el Comité Econòmic i Social, el Consell Jurídic Consultiu i el Consell Valencià de Cultura, que també els presentaré en esta mateixa sessió plenària.

Estes quatre iniciatives legislatives naixen com a resposta del Consell a la necessitat d'adequar l'estructura i el funcionament de les institucions estatutàries als principis d'austeritat, eficàcia i eficiència en la gestió que regixen la nostra acció de govern.
La crisi econòmica ha obligat els ciutadans i institucions a fer grans esforços, entre ells adoptar decisions de gran calat per a reduir el dèficit públic, a fi d'afermar la seua credibilitat davant dels mercats internacionals i reprendre la senda del creiximent.

En els últims anys La Generalitat ha adoptat diverses mesures per a adaptar l'organització i el funcionament de l'administració del Consell i del sector públic empresarial a la realitat social i econòmica actual, entre les quals destaquen el Decret 19/2012, de 7 de setembre, del president de La Generalitat, pel qual determina les conselleries en què s'organitza l'administració de La Generalitat, el Decret llei 7/2012, de 19 d'octubre, del Consell, de mesures de reestructuració i racionalització del sector públic empresarial i fundacional de La Generalitat, i la recent Llei 1/2013, de 21 de maig, de La Generalitat, de mesures de reestructuració i racionalització del sector públic empresarial i fundacional de La Generalitat.
I ara és el moment que les institucions de La Generalitat se sumen a este procés de canvi.

Crec sincerament que estos projectes donen resposta a una demanda social àmpliament compartida pels ciutadans de la Comunitat Valenciana.

L'elaboració dels quatre projectes de llei que hui presente davant d'esta cambra ha segut presidida per un objecte clar: optimitzar els recursos públics sense menyscabar el prestigi de les institucions afectades i sense minvar la seua capacitat d'actuació en totes aquelles funcions que li són pròpies.
Al marge de les peculiaritats específiques de cada projecte de llei, de les quals els donaré compte posteriorment de forma individual, els quatre projectes normatius tenen en comú que incidixen en diversos aspectes de l'organització i el funcionament de les institucions afectades, però en cap cas afecten les seues funcions o les seues competències.

Vull destacar que un dels canvis més rellevants introduïts en totes elles és la reducció del nombre de membres de cada institució i els efectes que d'ella se deriven, com ara l'origen dels seus membres, el mode de procedir a les successives renovacions, la distribució d'estos o el règim de majories per a l'adopció de certes decisions o acords.
Sobre la base d'estes premisses i com a conseqüència de la mencionada disminució en el nombre de membres, s'ha introduït alguns canvis en les majories exigides per a l'adopció de determinades decisions dins de cada institució, per a evitar disfuncions sobretot en el cas de concretes majories qualificades.

També s'han matisat i aclarit les funcions dels òrgans de govern i la constitució d'òrgans de treball, com ara comissions assessores i d'estudi.
I s'ha efectuat amb caràcter general una remissió de la normativa aplicable en matèria de personal, recursos i mitjans disponibles, patrimoni i finançament de cada institució.

En tot cas, donat el distint perfil de cada una de les institucions afectades, s'ha procurat respectar al màxim les funcions que la normativa vigent atribuïx a cada una d'elles, així com l'estructura interna i les atribucions dels òrgans de govern amb què compten en l'actualitat.
Aixina mateix, s'ha procurat adaptar cada u dels projectes a les peculiaritats de cada institució, regulades en els seus respectius reglaments d'organització i funcionament.

D'altra banda, vull destacar que els quatre projectes de llei introduïxen també una sèrie de canvis per a adaptar les lleis vigents a l'evolució normativa succeïda des de la seua promulgació.
En este sentit, tots ells incorporen novetats que afecten qüestions com la revisió de la pròpia sistemàtica de les lleis, a fi de facilitar la seua lectura i interpretació integrada, l'adaptació d'estes a la reforma estatutària de l'any 2006, i l'adaptació a la Llei 9/2003, de 2 d'abril, de La Generalitat, per a la igualtat entre dones i hòmens, quant a la utilització d'un llenguatge no sexista.

La suma de totes estes reformes aconsella la promulgació de noves lleis, en compte d'escometre modificacions puntuals en els articles afectats, ja que permet adaptar les esmentades lleis a les recomanacions del Decret 24/2009, de 13 de febrer, del Consell, sobre la forma, l'estructura i el procediment d'elaboració dels projectes normatius de La Generalitat.

Passe ara a referir-me a les particularitats concretes del projecte de la llei de La Generalitat de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua.

El projecte de llei s'estructura en sis títols, tres disposicions transitòries, una disposició derogatòria i tres disposicions finals.
Pel que fa al títol preliminar, està dedicat essencialment a delimitar l'objecte de la norma, la naturalesa jurídica de la institució, els seus principis i criteris d'actuació i les seues funcions.
Els títols primer al quint definixen respectivament les competències, la composició i estat jurídic dels seus membres, els òrgans de govern, l'organització i el funcionament i el règim econòmic i financer de l'Acadèmia.

Entrant ja en el contingut del projecte de llei, voldria destacar els canvis més importants introduïts en el nou text legislatiu respecte a la seua redacció anterior.
Com he apuntat anteriorment, la nova norma s'assenta sobre quatre pilars essencials: en primer lloc, la reducció del nombre d'acadèmics que componen la institució.
Esta minoració ha comportat la necessitat de reformar tots aquells articles en què la composició de l'Acadèmia té una incidència directa, com els relatius a quòrums de constitució, majories per a l'adopció d'acords o nombre de membres afectats per les renovacions parcials.

En segon lloc, l'estructuració dels continguts de la norma, d'acord amb una sistemàtica que tracta de facilitar la seua lectura i interpretació integrada.

En tercer lloc, l'adaptació de determinades referències normatives i denominacions a les exigències derivades de la reforma estatutària operada en l'any 2006, i de la resta de l'ordenament jurídic vigent en l'actualitat.

I, en quart lloc, el compliment de l'article 48 de la Llei 9/2003, de 2 d'abril, de La Generalitat, per la igualtat entre hòmens i dones, que obliga les administracions públiques a posar en marxa els mitjans necessaris, perquè tota norma o escrit administratiu respecte en la seua redacció les normes relatives a la utilització d'un llenguatge no sexista.

Finalment, vull referir-me que el projecte de llei establix un termini de tres mesos per a la primera elecció o nomenament inicial dels membres des de la publicació de la nova norma en el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana, d'un mes per a la celebració de la sessió constitutiva, des que es publiquen els dits nomenaments, i de tres mesos des de la dita constitució per a l'aprovació del nou reglament d'organització i funcionament.

Senyories, des de la seua creació en l'any 1998, l'Acadèmia Valenciana de la Llengua s'ha consolidat com una institució de referència en matèria lingüística, tant per a la ciutadania com per al conjunt de les administracions públiques de la Comunitat Valenciana, desenrotllant una faena fonamental en una matèria tan important com és la nostra llengua.

El projecte de llei que els estic presentant garantix que l'Acadèmia Valenciana de la Llengua puga continuar eixa labor, al mateix temps que s'acomoda la seua regulació i funcionament a la realitat econòmica, social i jurídica actual.
Crec, per tant, que estem davant d'una iniciativa positiva, i per això vull concloure la meua intervenció expressant el meu desig que este projecte de llei compte en la seua tramitació parlamentària amb el suport i el consens de tots els grups parlamentaris.

Per la nostra part, analitzarem detingudament totes les esmenes que els grups parlamentaris presenten al text remés pel Consell, tractant de consensuar i d'incorporar al text definitiu totes les modificacions que el milloren, per a poder aconseguir un consens i per a poder tindre punts d'encontre en esta matèria tan important.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Per a la defensa de l'esmena a la totalitat, presentada pel Grup Parlamentari Compromís, té la paraula l'il·lustre diputat Josep María Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, president.

Senyories, senyor conseller.

Jo li agarre les últimes paraules que tindrà en compte totes i cadascuna de les esmenes presentades per a millorar-la, i li demane que la primera que tinga en compte siga l'esmena de la totalitat, demanant la seua retirada, per inútil en tot allò que fa als mateixos objectius que vosté ha dit.
Crec que és la que millor s'hauria d'estudiar i seriosament retirar la llei.

I ho dic perquè açò és una mentida, açò és una mentida més el que estan dient vostés, una mentida que ni tan sols vostés se creuen.
O siga, que l'objectiu és l'estalvi, l'objectiu és adaptar les institucions a la situació econòmica, i resulta que la solució és reduir el nombre d'acadèmics, que encara podríem assumir-lo, però sobretot la solució per a vostés és, de pas, nomenar de nou tota la institució.
Home, que curiós.
Els nous acadèmics cobraran menys?
Eixiran més barats?
Per què no conta la realitat?
Per què no conten la veritat?
La veritat.
Per què?
Sempre quan fem una anàlisi de fets històrics cal buscar les causes aparents i les causes reals.
Vosté ha apujat ací dalt a explicar la causa aparent, la que amaga la realitat.

La causa profunda és la situació electoral del Partit Popular en este moment, i açò no és més que una maniobra electoralista pura més.
Vostés tenen dins del partit un autèntic podrimer.
Eixe podrimer ja ha eixit al carrer.
L'olor de putrefacció no es pot evitar, i això ha arribat fins i tot als seus votants.

Clar, vostés miren, i què estan dient?
Hem de mobilitzar contra l'enemic una vegada més, hem de mobilitzar contra l'enemic tots els nostres votants.
Aleshores, vostés han descobert dos grans mecanismes de defensa i d'atac al mateix temps.
El tripartit i la secessió lingüística, l'enfrontament lingüístic.
Eixos són els mecanismes dels quals vostés trauen partit.
Doncs no.
Mire, com diuen en castellà, con su pan se lo coman, perquè vostés, el que haurien d'estar fent en este moment és solucionar els problemes de les persones, i el problema de les persones en este moment no està en el secessionisme lingüístic que vostés van a promoure des de la nova institució que pensen crear.
Vostés havien d'haver partit de la realitat.
L'Acadèmia Valenciana en l'any 1998 va estar creada per acabar amb eixa batalla lingüística.
L'aleshores president Zaplana va tirar endavant el projecte de pau lingüística.
La llengua valenciana, el valencià no és només el que vostés volen, que estem parlant sempre com a símbol; ha de ser un instrument d'unitat, i no de divisió, conforme estan intentant-ho fer.

L'obligació seua, la de vostés, és la promoció i el coneixement, l'ús, la posada en valor, el coneixement dels nostre poetes, com Estellés, i no anar a participar en atacs directes, com estan participant, als nostres novel·listes, tant actuals com clàssics, o als nostres assagistes, als quals algun d'ells i persones importants com a escriptors han prohibit vostés l'entrada al Consell Valencià de Cultura, com van fer amb Joan Francesc Mira.

Mire -com he dit-, els inicis de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua va generar desconfiança per tots els sectors.
Per tots.
Tant pel sector del blaverisme, com pel sector de l'academicisme, representat sobretot per les universitats.
Jo recorde en aquell temps que el Bloc tinguérem este debat, i al final decidírem públicament donar-li recolzament.
I avui, considere, senyories, que va ser un encert.
Efectivament, vam optar per la pau, i l'Acadèmia Valenciana de la Llengua treballà per eixa pau.
Les tesis científiques, lògicament en el camí de la unitat de la llengua, han estat claríssimament exposades, sobretot a partir del dictamen sobre els principis i criteris per a la defensa de la denominació i l'entitat del valencià del 2005.
Però, clar, la ciència molesta els manipuladors, perquè la ciència és tot el contrari a la mentida.
La ciència té base i, per tant, avui han de fer ressuscitar vostés el problema lingüístic.
Fins i tot, l'actual president, Ramón Ferrer, fa poc va dir que la llengua fora ha sigut sempre català i ací valencià, una fórmula per a dir també què és la unitat de la llengua.

Vostés ho han intentat ja, ho van fer; l'Alta Distinció de La Generalitat, donada recentment a Lo Rat Penat, és simptomàtica i està en la mateixa línia.
Vostés volen, com demanen, per altre costat, sectors, l'anul·lació de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua i, com no se pot anul·lar, la recreació d'esta, la substitució dels seus membres per membres que puguen entaular, dins d'esta, una nova batalla lingüística.

I vostés no dubten en prendre decisions claríssimament il·legals perquè la renovació dels acadèmics ho és, l'Acadèmia Valenciana de la Llengua està blindada, els acadèmics estan blindats simplement per la finalitat que no puguen estar controlats políticament.
Quan es va redactar la llei de creació va ser una de les coses més interessants, durant quinze anys depenia de les tres cinquenes parts de Les Corts, i, després, progressivament, s'anava renovant però ja Les Corts no intervenien en eixe nomenament.

La nova llei està orquestrada, sí, pel senyor Castellano que l'ha presentada i també per José Manuel Miralles, president actual d'Unió Valenciana, director general de desenvolupament estatutari, un càrrec que va guanyar amb el president Camps i que el president Fabra li ha conservat.

La intenció de la llei -segons diuen- és passar de vint-i-u a onze, però no és el problema -com he dit-, però que siguen triats novament per Les Corts, i este és el gran problema: la perversitat de la nova llei.
En la llei actual en vigor els acadèmics són triats per Les Corts -com he dit- durant quinze anys i passen, després, per cooptació a una reforma, una substitució parcial per cada cinc anys.
No se volen esperar que complisquen eixos quinze anys i, per tant, la renovació la facen des de dins.
Han de controlar una institució que no tenen per què controlar perquè no és una institució política, és una institució científica.

I en esta nova llei el que volen, simplement, vostés és controlar, controlar pels problemes interns que tenen, perquè moltes vegades mos parlen dels problemes del tripartito, problemes interns de l'oposició, que si vostés… ¿Per què no conten els seus?
¿Per què no conten els problemes que té el president Fabra amb el sector ultra del Partit Popular que en este moment està exigint un domini d'esta situació?
¿Per què no ho diuen?
¡Confessen d'una vegada ací les seues motivacions purament polítiques!
Vostés estan anant aquí.

Vostés haurien de mirar el dictamen del Consell Jurídic Consultiu -que els he dit-, diu, «¿per què no s'opta per la modificació de l'anterior llei?
» -es pregunta-, la solució més correcta en pura tècnica legislativa no se justifica amb la creació d'un text nou.
Si la finalitat és estalviar, ¿per què no modifiquen la qüestió econòmica de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua?
¿Per què no escolten els mateixos acadèmics que han dit, «reduirem el sou si és això el problema»?
¿Com van a fer una Acadèmia Valenciana de la Llengua que ha de defensar, per una part, la pluralitat lingüística de tot un sistema lingüístic?
I ara no entre en altres coses més que les del mateix país.
La pluralitat lingüística que n'hi ha entre les diverses comarques del País Valencià ha d'estar representada aquí dins.

Però, ¡no és només això!
¡No és només això!
Ha d'estar representat també tot allò.
.
.
, la llengua és un aspecte global i transversal; tenim vocabularis específics i tenim renovacions lingüístiques que van venint any rere any perquè estan apareixent-ne noves en totes les matèries científiques.
¿Per què no han d'estar representats tots?
Si havíem de parlar d'una modificació no seria per a reduir, sinó per a ampliar el que és la representació que té l'Acadèmia Valenciana de la Llengua perquè puga acollir tots els registres lingüístics i, també, totes i cadascuna de les innovacions que estan apareixent i els nous (inintel·ligible) .
.
.
que estan apareixent de manera contínua.
Això seria protegir la llengua.

Vostés això no ho fan, vostés no ho fan, vostés el que volen és fer un pacte de renovació i dir després, «i si no podem, no (inintel·ligible) .
.
.
, no volen estalviar diners».
¡Clar que volem estalviar diners!
Estalvien diners en l'aeroport de Castelló que estan regalant-lo en este moment i que són molts més diners dels que assumix, molts més diners que l'Acadèmia Valenciana de la Llengua.
Poden estalviar diners en moltes coses, poden estalviar diners -bé les rialles- tancant les diputacions.
¡Clar que és de veres!
¡Clar que és de veres!
¡Clar que és de veres!
Però també és de veres que no ho farà perquè vostés se basen precisament en això per a estendre tota la teranyina de clientelisme que, després, els servix per a guanyar les eleccions.
I això, mire, és aixina, tant si volen com si no.

¡Escolten els tècnics!
No se riga, ¡no!
, perquè, si no, se riu de mi.
S'està rient del Consell Valencià de Cultura que és qui ha fet estes mateixes aportacions des de la seua mateixa, no diré «incultura» sinó intent de controlar la cultura, se manifeste amb la seua postura ací, i una postura que està compartida per tots els grups; si no, no estaria vosté segut aquí.

Eixa és la situació, eixa és la situació, els acadèmics, senyories, per llei són inamovibles i tocar-los entraria en contradicció amb l'article 9 de la Constitució.
¡Ho tenen i no els escolten!
¡No els escolten!
Vostés busquen subterfugis…

El senyor president:

Vaja concloent.

El senyor Pañella Alcàcer:

…per a continuar fent.

He dit, podia dir moltes coses i en continuarem dient moltes més, malgrat les rialles i burles.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

.
.
.
que he dit que no se referixen a este diputat que estava parlant d'aquelles propostes que el mateix Consell Valencià de Cultura havia fet.

Gràcies, president.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Per a la defensa de l'esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Lluís Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Bé, estem davant d'una llei que -ja ho avancem- si acaba aprovant-se serà una llei plenament anticonstitucional, ¿val?

L'Acadèmia Valenciana de la Llengua complirà ara dotze anys de vida i el seu balanç per a nosaltres és un balanç ambivalent, ¿no?
Tots recordaran que Esquerra Unida va ser un grup que es va oposar a aquesta llei, enteníem -i continuem entenent- que la normativa del valencià no era una qüestió política, que era una qüestió científica i acadèmica, que igual que ací no ens dediquem a fer mocions o lleis sobre el bosó de Higgs doncs, lògicament, tampoc podem fer mocions o lleis sobre la filologia que és una matèria d'uns científics i uns acadèmics que són els que han de dir.
Enteníem que l'Institut Interuniversitari de Filologia, la universitat, en definitiva, era qui havia de parlar sobre açò.

Vostés no ho van voler fer així, van buscar pretesament, amb la idea de tractar de resoldre el conflicte lingüístic, fer una institució en què es donaven una sèrie de condicions en la gent que es triava, que no tots complien els requisits que havien de complir, no tots eren experts acreditats en les matèries que se suposava i, a pesar d'això, entenem que una part del treball de l'acadèmia ha sigut satisfactori, ¿val?
S'ha aconseguit, almenys parcialment, tractar de posar algunes de les vares per a resoldre el conflicte lingüístic amb llums i amb ombres, tot s'ha de dir, ¿val?

La fixació d'una normativa pròpia -que a nosaltres no ens sembla malament- de vegades també és un element que entrebanca la creació d'un estàndard comú per a tota la llengua, i això és un problema seriós de cara a normalitzar el seu ús, però, almenys, encara que siga a través de circumloquis, el famós dictamen de 2005 ha deixat ben clar la unitat de la llengua, el fet que el valencià i el català són dues denominacions per a la mateixa llengua.

Bé, el principal valor que tenia este organisme era que en el futur anava a quedar lliure de qualsevol pressió política.
La inamobilitat -que el senyor Pañella ha insistit en ella quan m'ha precedit- que començava pràcticament ara, ¿eh?
, l'acadèmia es crea en 2001, tenim dotze anys, d'ací tres anys la renovació dels seus membres anava a ser progressivament i anava a fer-se per cooptació dels mateixos membres, de tal manera que, en un termini no massa llarg de temps, ja no n'hi hauria interferències polítiques, almenys directes, amb la composició de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua que se suposa que la mateixa gent de l'acadèmia que, malgrat tot, majoritàriament està composta per experts, aniria -diguérem- netejant el panorama i acabaria convertint-se, realment, en una institució científica i acadèmica, ¿val?

I, ara, en eixa conjuntura és quan ens plantegen esta proposta, una proposta tramposa, una proposta tramposa, en primer lloc, perquè allò que diuen que van a aconseguir segurament no s'aconseguirà, ¿val?
Els acadèmics, l'informe de la mateixa Acadèmia Valenciana de la Llengua ja diu que eixa reducció en el nombre d'acadèmics a penes sí aconseguirà un estalvi del 5% del pressupost total de l'acadèmia, un pressupost que cal tindre clar que ja duu quatre o cinc anys seguits baixant de forma importantíssima, sols un 5%, sols un 5% mantenint el nivell de reunions que tenen ara.
S'ha de suposar que si passem de vint-i-un acadèmics a onze, la càrrega de treball d'eixos onze acadèmics serà, si volen mantindre el mateix ritme de treball, com a mínim el doble, i, per tant, n'hi haurà el doble de reunions, el doble de dietes, i, probablement, no s'acabe estalviant absolutament res per esta via.

La resta d'arguments, l'adequació a la nomenclatura de la reforma estatutària de 2006 o l'adequació del llenguatge no sexista, són bajanades, són bajanades que no justifiquen en absolut la creació d'una nova llei i que l'única cosa que pretenen és jivaritzar les institucions d'autogovern i debilitar la pluralitat democràtica, ¿val?

Es podrien utilitzar molts arguments, però jo vaig a permetre'm llegir ací algunes frases del dictamen del Consell Jurídic Consultiu, ¿val?
El Consell Jurídic Consultiu diu una sèrie de coses que -crec- convé recordar ací perquè els parlamentaris del Grup Popular que van a votar que sí finalment a aquesta llei i que, pràcticament, no acceptaran cap de les esmenes que es proposen des de l'oposició, tinguen clar que van a fer una cosa que està fora de l'ordenament jurídic.

¿Quines observacions fa?
Primer es qüestiona si per a la modificació dels continguts de la llei és necessària fer una nova llei i derogar íntegrament l'anterior.
Evidentment, la conclusió és que no és necessària.

També es qüestiona el fet de si la reducció de membres pot justificar-se, entre cometes, en l'actual situació de crisi econòmica.
El Consell Jurídic Consultiu diu que és una motivació purament conjuntural i, com a tal, aliena a la vocació de permanència de la norma de rang de llei que va a regular íntegrament una institució estatutària.
I estic traduint directament del dictamen del Consell Jurídic Consultiu, que no sé per què no ens passen ningun dictamen en la llengua oficial dels valencians, que és el valencià.

¿Què més diu?
Diu -o planteja- que cal plantejar-se si el nombre de membres de l'acadèmia és simplement casuístic, o, pel contrari, resulta un element essencial.
I diu, recorda que quan es va aprovar la llei, en el 1998, es va justificar en la pluralitat de sensibilitats que confluïen no sols en la regulació de la matèria lingüística, sinó també en la voluntat d'explicitar un pacte que posara fi a l'enfrontament i parlava, concretament, de tres criteris: representativitat territorial, representativitat de les diferents sensibilitats lingüístiques i representativitat dels diferents àmbits d'especialització.

I per això mateix acaba dient, «la composició de l'acadèmia no era una qüestió -i aquí no m'ix ara la traducció- baladí» ¿val?
, perquè entén que satisfeia els interessos que justificaven la llei: pau social en matèria lingüística i que, a més, en arribar al rang estatutari complia eixa voluntat pactista d'arribar a un consens.

I el que acaba dient és que «la norma projectada -i llisc textualment, el que estem discutint hui- manca de tota justificació en relació a la reducció», ¿val?

Això ho diu el dictamen del Consell Jurídic Consultiu, un dictamen extens, per altra banda, que fa moltíssimes més observacions, però que planteja aquesta com una observació essencial.
¿Què vol dir observació essencial?
Vol dir que el Consell Jurídic Consultiu no creu que esta llei s'haja d'aprovar si no es complix aquesta observació.
I el que li contesta el Consell quan respon els dictàmens, diu que l'única observació essencial -que al·ludix als efectes d'entrada en vigor de la norma perquè al que afecta és a la inamobilitat dels membres, diu textualment- «és que s'estima que ha de mantenir-se el tenor literal».
És a dir, en definitiva que es passen pel folre el dictamen del consell valencià.
.
.
, perdó, del Consell Jurídic Consultiu.

En definitiva, açò no és més que un parany per tornar a revivar el conflicte lingüístic.

Ara, quan estem a les portes que l'Acadèmia Valenciana de la Llengua deixe de ser dependent del que els polítics decidisquen, vostés diuen, «ui, que perillós és això», que hi haja gent, acadèmics que per la seua banda, sense que ningú els puga dir res, puguen pensar el que vullguen respecte a la matèria de la qual ells són competents, que és la llengua.
Això és intolerable, perquè el Partit Popular no tolera els comportaments democràtics i lliures.
No tolera la ciència lliure.
I el que vol fer ací és repolititzar, de nou, el conflicte lingüístic.

Fa quinze anys, quan es va aprovar açò, una de les raons fonamentals per la qual Esquerra Unida es va oposar a això, és perquè no ens fiàvem de la voluntat autèntica del Partit Popular d'acabar amb el conflicte lingüístic.
Hui, quinze anys després, vostés estan donant-nos la raó.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Torró.

Per al torn en contra, en representació del Grup Parlamentari Popular, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Fernando Giner.
(Veus)

Senyors diputats, per favor.

El senyor Giner Giner:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories, ni puc, ni vull deixar d'iniciar la meua intervenció manifestant la solidaritat i el recolzament a totes les víctimes del terrorisme i dels distints delictes de sang (aplaudiments) pels difícils moments que estan travessant.

A ningú se li escapa que des que es va iniciar la crisi econòmica per la qual travessa Espanya durant els últims anys totes les administracions públiques han realitzat, i seguixen realitzant, un important esforç per actuar de conformitat amb criteris d'austeritat, d'eficàcia i eficiència en els recursos públics i el seu ús.

Però als senyors de l'oposició, això no ha anat mai amb ells.
Mai ha anat amb vostés això.
I han pujat hui ací davant d'un projecte de llei a justificar-se buscant entresijos per a obviar una cosa que és allò substancial en esta modificació, perquè n'hi han altres modificacions que afecten la llei, però que no són de fons.

Ací n'hi ha una qüestió fonamental, que és reduir el gasto, i eixa reducció del gasto passa per la reducció de membres de l'acadèmia.

Però el senyor Pañella, el senyor representant de Compromís, ha arribat ací.
.
.
ha arribat inclús amb la seua bogeria a utilitzar una cosa que va en contra del que vostés mateixa defenen, i jo vull aplaudir-lo, ha utilitzat la terminologia de llengua valenciana.

Però pujar ací per a dir que esta modificació pretén, a part de la renovació de membres, que això per a vosté dia que era una qüestió menor, pretén novament portar a l'enfrontament lingüístic i una sèrie de falsos arguments que ha utilitzat vosté, impresentables per fal·laços, impresentables, per a justificar i no acceptar una cosa que és evident.

Vostés saben en el seu fur intern que la societat, que els ciutadans en el carrer, davant d'este debat, tenen molt clar que sí a la reducció, perquè mos estan exigint que reduïm en tot, (aplaudiments) que donem exemple en tot i, també, en les institucions de La Generalitat.

Com això vostés ho saben, busquen subterfugis en les seues intervencions i en les seues argumentacions per a eixir-se'n.
I resulta que ve vosté ací, que sempre acusaven la resta de la guerra lingüística, i desenterra l'atxa de guerra.
Vosté ha vingut ací i l'ha desenterrada i ha tornat a parlar de coses que estan superades, de coses que estan superades, de plantejaments que estan superats i que tan sols vosté ha tornat a desenterrar hui en esta trona.

Vosté ha utilitzat l'estratègia precisament de la qual acusa els altres.
I els altres no han dit res d'això.
Vosté ha vingut ací i ha fet el que diu que fan els altres.
No, ho ha fet vosté.

I, mire, mosatros ho tinguem molt clar.
Tots crec que ho tenen clar.
Tots sabem què pensa vosté i què pensa el seu grup.
Tots sabem què vol vosté o què opina vosté i què opina el seu grup respecte a la llengua valenciana, i inclús tots sabem sobradament què pensa vosté i què pensa el seu grup respecte al nostre territori.

I ha parlat vosté inclús ací de teranyina de clientelisme.
Mire, jo tan sols vull recordar-li una cosa que feren vostés recentment.
Vostés obriren una web perquè es presentaren denúncies.
.
.
, bé, la van haver de tancar als quatre dies.
Vostés la van haver.
.
.
, sí, vostés són molt afectats a les denúncies.
Sí, sí, això forma part de la seua manera de ser i d'actuar.
Sí, li ho he dit i.
.
.
a tota (inintel·ligible) .
.
.

I li dic més, és a dir, ací estem parlant d'una cosa que és reduir, que és estalviar, que és donar exemple.
I vostés, clar, això ho tenen difícil de justificar.

Però vaig a donar-li una dada a vosté i al senyor Torró, i perquè també els ciutadans sàpien de què estem parlant.
.
.
(Veus) Els ciutadans també, senyora diputada, els ciutadans també.
I vosté també, a vore si s'enteren.
Açò suposaria un estalvi del voltant als quatre milions i mig d'euros anuals, la reducció en totes les institucions.

Escolte, doncs això dóna per a fer alguna cosa més de dos centres de salut a l'any.
No és una cosa «baladí», com ha dit el senyor Torró, ni.
.
.
, no és una cosa que no tinga importància o que no tinga transcendència.
Escolte, açò té transcendència econòmica i és important.
I això és el que mos estan exigint els ciutadans a mosatros, ja.

Vostés, com això ho tenen molt clar, intenten refugir la qüestió de fons i evitar-la, i evitar-la.
I mos tornen a vindre ací a desenterrar el tema de la guerra lingüística i no sé què.
El senyor Torró, també.

Per cert, estudie vosté també, perquè és ofensiu i és de mala educació dirigir-se a gent, ficant-se com vosté es fica, en nom de la ciència per damunt de tots els altres i recomanar-mos que estudiem.
Escolte, doncs això.
.
.
, vosté pujant per ahí ha recomanat que estudien, que lligen.
.
.
(Veus) Vosté.
Al senyor Rus no li fa falta estudiar.
.
.

El senyor president:

Senyor Torró,.
.
.

El senyor Giner Giner:

.
.
.
li fa més falta a vosté.
(Aplaudiments)

El senyor president:

.
.
.
senyor Torró.

El senyor Giner Giner:

A vosté li fa falta.
Perquè vosté s'ompli la boca.
.
.
vosté ha pujat ací, s'ha omplit la boca.
.
.
I, mire, jo li he de dir una cosa que el senyor Rus té molt clar, perquè és un home com jo, com els diputats del nostre grup, com molts de vostés també, som homes del poble, que visquem en el poble, que sentim el poble i que sabem el que vol el poble.
(Aplaudiments)

I per això que ho sabem, li he de dir, senyor Torró, que per a mosatros ho tinguem molt clar, la llengua per a mosatros no la fan els il·luminats que vosté a voltes planteja.
Mosatros creguem que la llengua la fa el poble, fixe's vosté.
Que la usa el poble!
Que la conrea el poble!
I els acadèmics l'únic que han de fer és normativitzar-la i adequar-se a eixa realitat lingüística del poble, i no anar-se'n molt llarg, cap amunt a buscar altres llocs ni altres exemples.
Si ho tenim ací!
(Aplaudiments) La fa el poble!
La fa a soles el poble.

I, mire, senyor Torró, no hi ha res més contrari a la ciència que girar-li l'esquena, com moltes voltes fan vostés, a la pròpia història, a la història del seu poble, que girar-li l'esquena a la llengua del seu poble, a la pròpia literatura, quan no, venent-la; quan no, venent-la.
O intentar, com fan vostés també, imposar models estranys no valencians sempre en nom d'una pseudociència, que se la creurà vosté, però a mi que m'agrada llegir, no crec en eixa ciència, perquè no n'hi ha res més acientífic que la imposició que vostés fan en nom de la ciència dels seus principis, negant la possibilitat de la discrepància a la resta.
Això és acientífic.
Això senzillament és acientífic.
(Aplaudiments)

Doncs bé, senyories, el que alguns de vostés anomenaven austericidi no era.
.
.
, senyor diputat, senyor Morera, no era, ni és altra cosa que una peremptòria necessitat de canalitzar la nostra economia per a evitar l'abisme que amenaçava a la nostra societat de benestar.
I no és menester recordar l'herència del govern socialista.
.
.
És que està ahí, escolte!
És que fa escassament dos anys estàvem a punt de caure en un abisme en tota Espanya.

I, ara, quan comencem a albirar, a pesar que això els molesta i jo vaig a dir-los-ho no amb ànim de molestar-los, sinó perquè vagen obrint els ulls, comencem a albirar l'eixida d'un llarg túnel, però és evident que cal continuar fent esforços a fi de complir els objectius de dèficit, que també els molesta, i d'endeutament públic, al temps que es pretén, com ho pretén el govern de La Generalitat, mantindre els servicis bàsics essencials per a la ciutadania.

La Generalitat, evidentment, no ha estat en absolut al marge d'esta crisis.
No podia estar-ho!
No podia estar-ho!
Esforços se n'han fet, i molts, com ho demostren, entre altres, la mateixa remodelació del Consell, que es va materialitzar en desembre de 2012, o el profundíssim procés de reestructuració del sector públic iniciat per a reduir costs i racionalitzar al màxim el model de gestió.

Doncs bé, senyories, l'adopció d'este conjunt de mesures mos permet hui afrontar amb majors garanties el futur de la Comunitat Valenciana i, per tant, ninguna entitat o institució pública pot quedar-se totalment exempta de contribuir a aconseguir este objectiu.

I com que em queden pocs segons, tan sols diré una qüestió més, no menys important.
La reducció del número de membres, de cap manera, ni a l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, ni a l'acadèmia ni a ninguna altra institució suposa la seua desaparició, com en altres comunitats autònomes ha suposat.

Però, en tot cas, vostés només saben dir que no a tot, oposar-se a tot, intentar justificar-ho tot i n'hi ha moltes coses que amb el seu posicionament són absolutament injustificables.

Moltes gràcies, senyor president.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyor president.

Senyor Giner, ha dit que la societat demana la reducció.
No, un home com vosté que està en contacte amb el carrer hauria de tindre ben clar què demana.

La societat valenciana està demanant treball per als quasi set-cents mil parats que tenim i els quals si hi ha una reducció és perquè se'n van fora, perquè ací no troben absolutament res.
Això és el que demana la nostra societat i això és el que vostés no estan solucionant.
Això és el que vostés no estan solucionant.

I, segona, jo li agrairia que ací davant retirara la paraula pseudociència, perquè això és un insult, ¡és un insult a totes les universitats valencianes, que són aquelles que marquen la ciència i aquelles que l'estudien!

La pseudociència és la que s'assenta en estos bancs d'ací de la dreta, en estos bancs de la dreta que intenten manipular i fer.
.
.
, manipular des de la història a la llengua i tot el que fan vostés.
I tot!
No ho farà.
Ho tinc clar que no ho farà.

Mire, jo he parlat no sense base.
Jo no he parlat sense base.
No, vosté no ho reconeixerà, però li diré, perquè vostés han deixat pel camí, han deixat restes.

A vore, Círculo Cívico Valenciano, senyoria.
Sí, informe lliurat a Beatriz Gascó, directora general d'Innovació, Ordenació i Política Lingüística, «sobre el problema sociocultural del catalanismo en la Comunidad Valenciana».

El Círculo Cívico Valenciano se crea aproximadament fa un any, segurament alguna cosa tenen a vore vostés amb ell, perquè.
.
.
-sí, sí- perquè entre les seues propostes, primera proposta, tancar l'Acadèmia Valenciana de Llengua, i si.
.
.
-calle, per favor, que estic parlant en l'ús de la paraula- i si no la tanquen, perquè no és possible, i si no la tanquen -si s'haguera esperat, s'estalviaria quedar en ridícul-, «incorporar doce miembros de la Real Academia de Cultura Valenciana y ocho designados por Lo Rat Penat».

I després, -sí, sí, sí- i sotmetre el Consell Valencia de Cultura a un procés de valencianització similar.
Per cert, se declara una organització no política i, quatre línies més avall de dir-ho, diu: «Aviso al PP que entre el catalanismo no ha de ganar ni un solo voto y puede perder muchos de los verdaderos valencianos.
» Molt apolític en els seus principis fundacionals, molt apolític.

Eixe informe no només diu això, sinó eixe informe parla de la llei de símbols que vosté ja ha parlat també.
Estan ja vostés preparant el camí per a la batalla lingüística que tenen ja.
Vostés estan darrere d'ací.

Per cert, el primer que diuen és que els acadèmics cobren 59.
000 euros.
Ahí, lluint en la seua pàgina web, en eixe informe.
I diuen a continuació, en un correcte castellà, en un correcte castellà, perquè no hi ha valencià en el seu escrit, diu «con generoso salario la mentira y falsificación se digiere mejor».
Eixe és el respecte que tenen vostés pels acadèmics i per les institucions de La Generalitat.

Miren, senyories, acabaré molt clarament.
Jo acabaré fent referència a Naomi Klein i el seu llibre, La doctrina del shock, en referència a la interpretació del capitalisme més salvatge, del qual vostés, senyories, són seguidors convençuts.

La idea principal del llibre es pot adjudicar a qualsevol decisió que prenen a l'hora de legislar, de modificar una llei o tallar-ne de soca-rel altres.
La doctrina del shock diu que, degut a l'impacte en la psicologia social de desastres o contingències que provoquen commoció i confusió en les persones, els polítics -com vostés- s'aprofiten per fer reformes impopulars.
Justificant-se amb l'actual crisi i amb la confusió que s'està generant de cara a la societat, el PP vol tornar a controlar l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, i des de Compromís, lògicament, ahí li diem «no».

Miren, una institució que ja va posar punt i final al conflicte lingüístic, que ens ha portat pau social, ara no s'ha de tocar.
No toca parlar ni legislar sobre acadèmies ara, senyories.
Toca parlar i legislar sobre l'ús social de la llengua.
I me permetran que els faça algunes preguntes, senyories.

Quants de vostés escriuen habitualment en valencià?
Quants de vostés utilitzen habitualment el valencià?
Quants de vostés compren llibres en valencià?
Quants de vostés porten els seus fills a l'escola en valencià?
Quants de vostés li exigixen al president que quan puge ací parle en valencià, per favor?

No, no, ja sé que és l'ús de la llibertat.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Senyories, l'ús social de la llengua és allò que en este moment hem de proposar i millorar, i no el canvi de les institucions que tan bé estan funcionant.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyor Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Bé, jo, sincerament.
.
.
, es podien fer molts discursos ací, val.
Ara, fer una apologia de la ignorància, realment, no ho acabe d'entendre.

Vosté dia ací una sèrie de coses que jo no sé si realment s'ha parat dos voltes a pensar en elles.
El que diu vosté respecte al poble que fa la llengua i als acadèmics i tot això seria equivalent a dir que els astrònoms fan el sol.
El sol no el fan els astrònoms, el sol està ahí, i els astrònoms estudien el sol.

La llengua la fa el poble, evidentment.
El filòlegs estudien la llengua, descobrixen les seues característiques, la seua lògica, el seu perfil, etcètera, val.
Per tant, són eixes persones les que estan autoritzades per a definir els trets d'un idioma.
I no vosté ni jo.
(Remors)

No, no ho diu.

El senyor president:

No canvie, per favor.

El senyor Torró Gil:

No ho diu.

Per tant, per això reclamem que siguen acadèmics i científics els que parlen d'estes coses.
I ací no es parlaria d'això si vostés no estigueren permanentment qüestionant la veritat.
La veritat que només té un camí, la veritat només té un camí.
El parlar del senyor Castejón, per exemple, s'assembla més al d'una persona de Tortosa que al de la supose que encara alcaldessa d'Ibi.
I això és evident fins i tot per a nosaltres que no som acadèmics.
I negar eixa evidència, senzillament, és el que li he dit abans: fer apologia de la ignorància.
I no parle d'història, ni de poble ni de res d'això, perquè a la millor resulta que no sap amb qui està parlant.
I senzillament li ho deixe ahí, val?

Però anem a allò important.
L'únic argument que vosté ha portat ací, damunt la taula, que té una mínima consistència és el tema de donar exemple de l'austeritat, que.
.
.
Que vergonya!
Que vergonya!
El Consell que ha sigut capaç, i parle de l'últim que ens hem enterat, de regalar 235 milions d'euros als clubs de futbol de primera divisió, 160 amb regals directes, ve ací a donar lliçons d'austeritat?
Vosté s'ha sentit?
Vosté ha sentit el que està dient?
Vosté no veu la distància abismal que hi ha entre el que diuen i el que fan?
No són conscients d'això ningú dels que estan ahí?
És que no m'ho puc creure!
Perquè entenc que són persones formades, il·lustrades i amb discerniment.
I estes coses són tan evidents que resulta ridícul sentir-les en la boca de molts de vostés.

Mire, totes les institucions vosté ha dit que estalviaran 4 milions a l'any.
En el cas de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua probablement seran poc més de 150.
000 euros l'estalvi si, com li he dit abans, no fan més reunions, perquè tindran més càrrega de faena, que aleshores no serà això.

I acabe amb el més important.
Li he llegit, li he llegit el dictamen del Consell Jurídic Consultiu, el dictamen del Consell Jurídic Consultiu.
O l'informe, té igual, senyor Maluenda, l'informe, l'informe del senyor.
.
.
Sí, sí, estava dient-li que no és el dictamen, l'informe del Consell Jurídic Consultiu.
Dóna igual.
El que diu el Consell Jurídic Consultiu sobre la llei que vostés pretenen aprovar.
I el que està dient és que esta llei, si s'aprova tal com està, qualsevol d'ací o de fora d'ací que la duga al Tribunal Constitucional se la carregarà, perquè és inconstitucional, perquè no es poden moure els acadèmics, no es poden moure i no es pot justificar una reducció del nombre d'acadèmics amb les coses que vostés diuen.
Perquè la llei original dia que el nombre d'acadèmics tenia una raó de ser per tres qüestions concretes que li he esmentat abans, val!
Si vol li les torne a llegir, perquè igual no les han sentides les coses per les que dia: representativitat territorial, sensibilitats lingüístiques i àmbits d'especialització.

Això té algun sentit ara?
I això és el que vostés han de defendre ací, i res més.
Si el que en el 1998 valia, ara no val.
.
.

El senyor president:

Vaja acabant, senyor Torró.

El senyor Torró Gil:

Si el que en el 1998 valia, ara no val, entrarem a discutir, però és que.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies.

El senyor Torró Gil:

.
.
.
si el que en el 1998 valia, ara no val, senzillament la única cosa que hi ha darrere d'això és que volen carregar-se el consens sobre la llengua.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Torró.
(Aplaudiments)

Senyor Giner.

El senyor Giner Giner:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyor Pañella, pocs arguments té vosté.
I en la segona intervenció encara s'ha evidenciat més eixe fet.
Perquè vindre ací a traure al círculo valenciano, una associació, això no té ningun trellat.
I si em senyala a mi en el dit, què vol dir?
Que jo sóc del círculo valenciano?
Podria ser-ho.
A la millor estaria encantat de ser-ho, però no ho sóc, eh?

A més, vosté ha vingut ací, i es veu que té el mono de la docència, i ha vingut ací a impartir una classe magistral, magistral.
.
.

El senyor president:

Senyora diputada, per favor.

El senyor Giner Giner:

Vosté, igual que el senyor Torró, en la seua intervenció tenen una propensió molt evident a repartir credencials, credencials de qui són científics, de qui són valencians, dels qui són antivalencians.

Escolte!
Mosatros estem farts d'eixe discurs de vostés demodé, passat, carcamal, un discurs carcamal.
Ja està bé, home!
Ja està bé!
I damunt van vostés repartint a més consells que s'estudie, que.
.
.

Mire, els seus discursos, hui s'ha evidenciat ací, estan carregats sap de què?
En el meu poble diuen de borumballa.
Sap el que és la borumballa?
Home!
Vostés que saben tant de valencià!
Els seus discursos són de borumballa, d'incoherència, de dialèctica marrullera (veus) -senyor Torró, ara estic jo en l'ús de la paraula, jo a vosté no l'he interromput-, de dialèctica marrullera.
Discursos mancats de la més mínima responsabilitat, sense cap compromís, absolutament demagògics.
Açò és el que hem pogut vore en els discursos de vostés hui ací.
Són discursos dels qui no tenen la responsabilitat de governar ni es creuen amb possibilitats reals de ser alternativa.
Eixos discursos el que denoten és que ni vostés es creuen que són o poden ser alternativa.

Vostés han utilitzat ací unes dialèctiques farcides de verborrea política que ni amb Fortasec, ni amb Fortasec polític es tancarien vostés eixa verborrea, ni amb Fortasec.

Els dos casos de vostés, d'Esquerra Unida i de Compromís, vostés han fet una esmena a la totalitat demanant perquè es tornara el projecte de llei.
Hi ha hagut un altre grup que havia fet una esmena a la totalitat amb text alternatiu, i jo he d'alabar-los el gust perquè han tingut intel·ligència al final i l'han retirat.
Perquè, clar, es tractava d'un projecte alternatiu, que no era tal, perquè era una mera còpia del que s'ha presentat, havien presentat unes esmenes a posteriori per a rectificar errors, estava ple de.
.
.
jo crec que és intel·ligent, per a evitar el bochorno i la vergonya de vore's desemmascarats, eixa realitat a l'hora de la veritat l'han retirat, i em pareix molt bé.

D'això han anat adonant-se a través del temps.
I al final, doncs bé, per a evitar l'engendre eixe, han tirat pel camí del mig i l'han retirat.

Però, en conseqüència, senyories, estem davant d'un únic motiu per al seu vot en contra, que s'endevina, que no és altre que el de la disconformitat en el nombre d'acadèmics, perquè tota la resta és que vostés han fet plantejaments, que ja tindrem ocasió de vore-ho -dona, sí que saps comptar- que en mode algun responen a la realitat, en mode algun responen a la realitat.

Estan vostés fora de la realitat que els envolta.
Estan vostés instal·lats en discursos fàcils i, com li he dit anteriorment, sense responsabilitat.
Instal·lats en el no pel no.
I ha vingut ací vosté a quantificar.
No, si això seran 150.
000.
No, home no, no.
Ja li ho he quantificat jo.
Això són més de 4,5 milions d'euros anuals.
Miren vostés el que podem fer amb això.

Però, senyories, permeta'm que els diga que erren, que s'equivoquen, perquè boicotejar, anar en contra de tot al marge de la racionalitat no porta a cap lloc.

O creuen vostés que la gent no està reclamant eixa reducció de les administracions i de les empreses i institucions que depenen de l'administració?
Estan demanant-ho!
Per què no donar exemple reduint el nombre de membres i al temps garantint que les nostres institucions van a funcionar?
Per què no fer això?
Per què no fer això?

I a més, li ho he dit, totes seguiran funcionant, totes seguiran mantenint-se de conformitat amb el nostre estatut, i l'únic que farem és adaptar-mos a una realitat que no és altra cosa, hui per hui, que una exigència de la ciutadania.

Ara, vostés no volen?
Allà vostés.

Moltes gràcies, senyor president.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Per a fixar posició, pel Grup Parlamentari Socialista, té la paraula la il·lustre diputada senyora Vicenta Crespo.

La senyora Crespo Domínguez:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Saludar els acadèmics que hui ens acompanyen.

Senyor Castellano, el Grup Socialista diu «no» al projecte de llei que hui presenta, que vol derogar la llei vigent 7/1998, de creació de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua.
Però sobretot direm «no» perquè hui el senyor Fabra trenca el pacte de la unitat de la llengua amb esta nova llei i vol fer del valencià una arma de divisió atacant la màxima institució, que elabora i determina la normativa lingüística de l'idioma valencià.

Senyories, el govern del Partit Popular, presidit per un senyor que no sap que l'Acadèmia Valenciana de la Llengua va nàixer d'un consens entre els dos grups majoritaris, PP i PSPV, i que en eixe consens una cosa estava garantida: la pau social en matèria lingüística.
Hui ha trencat el pacte i vol aprofitar esta llei per a reduir de vint-i-un a onze els acadèmics.

Per això, senyor conseller, des del Grup Socialista li direm que la causa de modificació a la qual s'agarra el Consell per portar a estes Corts una llei ex novo és una cosa conjuntural i aliena a la vocació de permanència de les lleis que, en aquest cas, no farà més que crispar la ciutadania valenciana.

Senyor conseller, diga-ho perquè tots sapigam…

El senyor president:

Señores diputados, por favor.
Un momento.
Señora Crespo, un momento.
Señores diputados, por favor,…

La senyora Crespo Domínguez:

S'agraïx, senyor president.

El senyor president:

…si son tan ambles de bajar el tono de las conversaciones.

Siga, señora diputada.

La senyora Crespo Domínguez:

Senyor conseller, diga-ho perquè tots ho sapigam, ¿tenen vergonya del que va fer el senyor Zaplana, totalment inútil i ineficaç fer un ERO a l'acadèmia per raons d'estalvi?
El Consell Jurídic Consultiu ho diu ben claret: el correcte seria presentar una modificació a la llei de 1998.

¿Problema econòmic, senyor conseller?
Mire, la corba del pressupost de l'acadèmia valenciana, un 25% menys en tres anys, senyories.
Reduir de vint-i-un a onze els acadèmics tan sols representa un estalvi del 5%, d'un pressupost que torna a la societat valenciana el 80% mitjançant ajudes.
Clar, no dóna premis a Lo Rat Penat, ni fa ciutats de la llum, que ens consten un milió a tots els valencians cada mes.
(Aplaudiments)

Senyor conseller, per al Grup Socialista és una falta de seriositat i de responsabilitat voler vindre a estes Corts a parlar de qüestions que poden ser resoltes amb un simple decret o acord de ple, però vostés necessitaven elevar-les a llei per a desfer tot el que no els agrada en la llei vigent.
I no els agrada que l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, de forma científica, rigorosa i objectiva parle de la soca del valencià, no els agrada la inamobilitat dels acadèmics, qüestió que el Consell Jurídic Consultiu ha destacat en el seu informe com a una observació essencial, perquè és garantia d'independència i d'objectivitat.

Mire, senyor Castellano, arguments jurídics en sobren per a demostrar la farsa que s'ha inventat el Consell de necessitat de reducció d'acadèmics, perquè el que vostés no volen de cap de les maneres és acabar amb la tutela que tenen sobre l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, manipulada en una institució que en breu aconseguirà la majoria d'edat i que ha de caminar per ella a soles.

Senyories, els acadèmics, els vint-i-un, fan bé les coses i des del Grup Socialista ajudarem que en un futur les facen encara millor.
Per això, diguem «no» alt i clar a una llei ex novo.

Senyor Castellano, si realment al Consell li ocupara i preocupara l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, la tasca exemplar que fan els seus acadèmics vetllant per l'ús normal de l'idioma valencià i defensant la seua denominació i entitats, generant consens, sí, consens, i despolititzant la llengua, hui no estaria ací proposant una reducció d'acadèmics, cosa ridícula que pretén tirar-ne deu al carrer.

Perdre acadèmics és empobriment, és acabar amb la garantia de la pluralitat en diversos camps, però, sobretot, senyories, és anar en contra de l'article 13 de la llei de creació de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, que afirma: «Els acadèmics, durant el període per al qual foren elegits, són inamovibles.
»

Tarannà, senyories, és el que notem en falta des del Grup Socialista.
Per això retirem el text alternatiu, que amb quatre correccions, senyor Giner, d'errada estava resolt, però el fons de la qüestió és altre, senyories.
Hui, intentant derogar la Llei 7/1998, de creació de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, el senyor Fabra trenca el pacte, fruit del consens entre el PP i el PSPV, que garantia la pau social en matèria lingüística.
I, senyories, ahí no trobaran al Grup Socialista.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

(Veus) Un momento, por favor.
Tiene usted réplica, que le puede contestar la otra.
(Veus) Vamos a ver.
Por favor, señor Moreno, le llamo al orden.
(Veus)

El senyor Giner Giner:

Senyories, en primer lloc, manifestar que ací s'ha portat un projecte de llei que de cap manera vol derogar ni canviar res…

El senyor president:

Por favor…

El senyor Giner Giner:

…excepció feta de la reducció de membres.

El senyor president:

Senyor Torró, per favor.

El senyor Giner Giner:

Són vostés… Mosatros hem contestat a les seues intervencions, perquè són vostés els únics que ací han destapat un tema que mosatros de cap manera hem al·ludit i que crec que no n'hi ha ningun conflicte.
El creen vostés.
I hui ací s'ha evidenciat que l'han creat vostés i que vostés estan interessats en crear-lo.
.
.

El senyor president:

¡Senyor Torró, per favor!

El senyor Giner Giner:

…en crear-lo.
Tinc dret a la rèplica…

El senyor president:

Senyor Torró, el cride a l'ordre per primera volta.

El senyor Giner Giner:

Però tan democràtics que són vostés…

El senyor president:

Senyor Torró…

El senyor Giner Giner:

…tan democràtics que són vostés, ¿quin problema tenen que jo intervinga ara (veus), si la senyora diputada tindrà després la paraula?
¿Quin problema tenen vostés?
(Veus)

Miren… Si vosté pot fer, com ha dit, el que li done la gana, el que evidencia eixe nivell d'educació que dia vosté.

El senyor president:

Centre's…

El senyor Giner Giner:

I em centre al que interessa.

En el cas del projecte de llei que estem debatent, el text per al meu grup en si mateix entenem que és una garantia per a la pervivència de la institució de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua.
Mosatros ho entenguem aixina.

El senyor president:

Señor Maluenda, por favor.

El senyor Giner Giner:

I no obliden, senyories, que a diferència del que ha ocorregut en altres comunitats autònomes, on s'ha suspès el funcionament de nombroses institucions d'autogovern, inclús s'han suprimit no poques d'elles, en el cas nostre, en la Comunitat Valenciana, totes les institucions contemplades en els articles del 40 al 43 de l'Estatut d'autonomia tenen assegurada la seua continuïtat i la reducció del seu nombre de membres, tan sols busca adaptar-les al context socioeconòmic actual.
Els agrade o no, eixe és el plantejament objectivament.

La iniciativa que es tramita resulta, per tant, plenament oportuna, ja que permet compatibilitzar la defensa del model valencià d'autogovern, basat entre altres aspectes en un sistema institucional consolidat i estable i, per altra part, la realització d'ajusts que resulten imprescindibles.

A més, el projecte de llei introduïx una millora en la sistematització normativa, perquè incorpora modificacions en el règim jurídic de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua.
I ho fa per adequar-la a la vigència de la reforma estatutària de 2006.
Modificacions que també adapten el llenguatge emprat a les previsions de la Llei 9/2003.

En definitiva, i respectant les regles per les quals venia regint-se l'acadèmia, es respecta absolutament el funcionament, no es distorsiona el seu funcionament.

Són vostés els que han vingut ací i han pujat ací a desenterrar una suposada hipotètica guerra lingüística acusant-mos al meu grup d'aspectes i de qüestions que són absolutament falses.

I tan sols per a acabar, senyora diputada -i no vull fer sang-, però que vosté acabe el seu discurs referint-se a la seua esmena, ¡home!
, el mínim que podia haver fet és no mentar-la, no nomenar-la.
Perquè jo li torne a recordar succintament que vostés havien presentat una esmena a la totalitat amb text alternatiu.
I mire vosté, el text alternatiu que vostés havien presentat era idèntic al que ara estan discutint, idèntic.
Resulta que a soles canviava, a soles canviava -¿sap què?
- el nombre de membre i, a més, ho feen mal, perquè en altres aspectes no els canviaven i es contradia.

Però vostés han presentat, i consta en els arxius de Les Corts, un text alternatiu idèntic al que mosatros estem defensant, el que estem debatent en estos moments, idèntic.
Només van canviar l'aspecte del nombre de membres.
En tota la resta estaven d'acord.
I ara ve ací vosté puja i mos fa un discurs en contra de la filo… Si vostés l'havien assumit en el projecte alternatiu que plantejaven!
Si és que vostés l'han retirat!
¿Sap per què?
Perquè vostés s'han adonat, després d'haver-lo presentat, que era una chapuza, que era un plagio, que era una còpia, que havien copiat mal, que havien modificat en uns llocs sí i ens altres no.
I al final, després de presentar una esmena, una esmena per a corregir tots eixos defectes, resulta que han optat per l'opció de retirar definitivament l'esmena a la totalitat.
Eixa és la realitat.

Però no vinga ací a donar-mos lliçons i a plantejar aspectes filosòfics contra la llei, perquè és que vosté eixa llei que ha discutit vosté ací dalt l'han assumit en la seua sencera totalitat…

El senyor president:

Moltes gràcies.

El senyor Giner Giner:

…en el seu projecte alternatiu.

El senyor president:

Moltes gràcies.

El senyor Giner Giner:

Moltes gràcies, senyor president.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Senyora Crespo.

La senyora Crespo Domínguez:

Gràcies, senyor president.

Senyor Giner, jo no vaig a parlar del que no està en l'ordre del dia, com vosté.
Si una cosa s'ha retirat, no està en l'ordre del dia.
I sí que vaig a reiterar-me en algunes coses que ja li he dit.

Mire, és una llei per a desfer tot allò que no agrada al Partit Popular.
Per això amputa la Llei 7/1998, de creació de l'acadèmia.
És una cosa evident que el PP trenca el pacte, trenca el pacte hui amb esta llei i trenca el pacte de la pau lingüística, de la unitat de la llengua.
I això li molesta que ho digam, i vol fer del valencià, (veus) i li ho repetisc…

El senyor president:

Senyor Giner…

La senyora Crespo Domínguez:

…una arma de divisió atacant la màxima institució que vetla, elabora i determina la normativa de l'idioma valencià, valencià, senyor Giner.

Jo crec que si vosté haguera llegit l'informe del Consell Jurídic Consultiu, eixa llei no haguera arribat a estes Corts, perquè és totalment inútil i ineficaç fer un ERO a l'acadèmia valenciana per raons d'estalvi.
Li he posat exemples.
¿Què passa amb les 140 i escaig persones que tenen digitals en les diferents conselleries?
Comencen per eliminar-les.
Això sí que seria un estalvi real.
Però no eliminar 10 acadèmics.
L'estalvi que representa -i sobretot jo crec que vosté no m'ha escoltat- és un 5%, però resulta que el 80% d'eixe pressupost que té l'acadèmia es repercutix en la societat valenciana en un 80% en ajudes que estan donant a tota la societat valenciana.
I jo no crec que d'això es queixe la societat.

Per tant, jo crec que vostés no han pogut esperar que s'acabe el període dels quinze anys i que a partir d'ahí, una de les coses que també s'acabava, i que vostés tenen el temor que s'acabe, és la tutela que té sobre la institució La Generalitat, les Corts Valencianes.
Això és una cosa que vostés no poden admetre, perquè segons, segons pareix, tots els informes avalen que passat eixe temps, l'elecció seria per cooptació, i eixa cosa vostés no van a acceptar-la, perquè ja no podrien manipular una institució que en estos moments, vullguen o no, tenen un control sobre ella.

I poc més li diré, senyor Giner.
Nosaltres repetim: no a la llei, no al projecte de llei que presenta hui i que vol derogar la Llei vigent 7/1998, de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Anem a passar, després d'este debat en què s'ha aplicat estrictament l'article 71, anem a passar a la votació.
Anem a tindre dos votacions.
La primera votació a l'esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari Compromís.
Comença la votació.
41 vots a favor, 48 vots en contra.

Seguidament, anem a passar a la votació de l'esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.
Comença la votació.
41 vots a favor, 48 vots en contra.

Projecte de llei, de La Generalitat, del Comité Econòmic i Social de la Comunitat Valenciana.
Esmenes a la totalitat presentades pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 66.
278, BOC número 191) i pel Grup Parlamentari Esquerra Unida (RE número 66.
388, BOC número 191)

El senyor president:

Segon punt de l'ordre del dia: debat de totalitat del projecte de llei de La Generalitat del Comité Econòmic i Social de la Comunitat Valenciana.
Esmenes a la totalitat presentades pel Grup Parlamentari Compromís i pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.

Per a la presentació del projecte de llei, té la paraula l'honorable conseller de Governació i Justícia, el senyor Serafín Castellano.

El senyor conseller de Governació i Justícia:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Comparec novament davant esta cambra per a presentar el Projecte de llei de La Generalitat del Comité Econòmic i Social de la Comunitat Valenciana.

En la meua anterior intervenció, ja m'he referit de forma exhaustiva a les raons d'oportunitat econòmica i jurídica que han motivat l'aprovació dels quatre projectes de llei que afecten institucions de La Generalitat, així com els motius que justifiquen la promulgació de noves lleis en compte d'escometre els canvis proposats per mitjà de meres modificacions d'estes.

Considere que no cal tornar a reiterar dites explicacions en cada una de les meues intervencions de hui.
I, per tant, passe directament a exposar les novetats que incorpora el projecte de llei que ara mos pertoca.

He de dir, i és molt important, que la Comunitat Valenciana i este Consell és l'única comunitat autònoma de tota Espanya que ha garantit les institucions de La Generalitat i els ha donat rang estatutari a totes i cada una d'elles.
No n'hi ha cap comunitat autònoma en Espanya que garantisca per rang estatutari tota la pervivència i continuïtat de les institucions de La Generalitat.
I, a més, que ningun d'estos projectes de lleis els toca ninguna funció, ni ninguna competència.

El projecte de llei del Comité Econòmic i Social, que ara els presente, s'estructura en sis títols, tres disposicions transitòries, una disposició derogatòria i tres disposicions finals.

El títol preliminar delimita l'objecte de la norma, la naturalesa jurídica de la institució, mentre que els títols primer a quint, definixen respectivament els aspectes bàsics relatius a les funcions, la composició, l'estatut jurídic dels seus membres, els òrgans de govern, l'organització i el funcionament i el règim econòmic i financer de la institució.

Per la seua banda, en les disposicions transitòries s'establixen els terminis per al nomenament inicial dels membres, la celebració de la sessió constitutiva i l'aprovació del reglament orgànic i funcional que, com he assenyalat en la meua anterior intervenció, es fixen en tres mesos, un mes i tres mesos respectivament.

Finalment, les disposicions finals, a més de concretar la competència de Les Corts per aprovar este projecte de llei, habiliten el Consell per al desplegament reglamentari de la llei i establixen que entrarà en vigor l'endemà de la seua publicació en el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana.

Entrant ja en el contingut del projecte de llei, voldria destacar els canvis més importants introduïts en el nou text legislatiu respecte a la seua redacció anterior.

Pel que fa als membres de la institució, es reduïx el nombre de membres, de 29 a 15, en el projecte de llei i es reorganitzen els grups en què es dividix el Comité Econòmic i Social.

D'esta manera, la institució estarà integrada a partir d'ara, si hi ha l'aprovació d'esta llei, per tres grups en lloc dels quatre grups anteriors.
El grup 1, en representació de les organitzacions sindicals; el grup 2, en representació de les organitzacions empresarials, i el grup 3 que integra els representants del sector de l'economia social, el sector primari de l'economia valenciana, de les organitzacions de consumidors, usuaris i veïns i les corporacions locals, desapareixent el grup relatiu a l'administració.

També formaran part del comité dos persones expertes en assumptes pertanyents a l'àmbit material de competència d'esta institució.

Per tant, desapareix, respecte a la norma anterior, el grup quart que estava integrat per representants de l'administració de La Generalitat.

Com a conseqüència d'esta nova composició, en el projecte es modifiquen tots els articles en què estos aspectes tenen una incidència directa com els relatius a la designació de representants del grup 3, el quòrum necessari per a la constitució del ple o el règim de majories per a l'adopció d'acords.

Aixina mateixa, i igual que ja he explicat al presentar el projecte de llei de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, en esta nova norma s'ha efectuat una estructuració dels continguts de la llei, d'acord amb una sistemàtica que tracta de facilitar la seua interpretació integrada.
També s'ha adaptat esta a les exigències derivades de la reforma estatutària de l'any 2006 i de la llei per la igualtat entre hòmens i dones respecte al llenguatge no sexista.

Senyories, el Comité Econòmic i Social de la Comunitat Valenciana es va crear per mitjà de la Llei 1/1993, de 7 de juliol.
Una norma que, al llarg dels seus vint anys de vigència, ha demostrat ser un instrument idoni per a establir les regles bàsiques d'organització i funcionament de la institució, sense perjuí del posterior desplegament reglamentari i de les matisacions puntuals derivades de les normes internes de què s'ha dotat el mateix comité.

No obstant això, l'actual situació exigix que totes les institucions públiques contribuïsquen, en la mesura de les seues possibilitats, a reduir la despesa pública i actuar amb subjecció als principis d'austeritat i eficiència en la gestió.

Aixina mateixa, els anys transcorreguts des de l'aprovació de la llei fa necessària la seua adaptació a la legislació vigent i la seua adequació als nous criteris per l'elaboració de normes, que s'han anat aprovant durant este període de temps.

El projecte de llei que hui els presente és instrument adequat per a aconseguir estos objectius, al mateix temps que es garantix que esta institució puga continuar exercint les seues mateixes funcions, les seues mateixes competències de forma plenament satisfactòria, tant com ha vingut fent-ho durant tots els anys de la seua existència.

Per tant, sol·licite a tots els grups parlamentaris el seu suport per aprovar esta llei amb el major grau de consens possible.
I també mostre la meua disposició a estudiar amb detall les modificacions que els distints grups parlamentaris pretenguen incloure al projecte de llei aprovat pel Consell a través de les corresponents esmenes.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Per a la defensa de l'esmena a la totalitat, presentada pel Grup Parlamentari Compromís, té la paraula la il·lustre diputada senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Senyories, el Grup Parlamentari Compromís presenta una proposta per a rebutjar en la seua totalitat aquest projecte de llei de modificació del Consell Econòmic i Social de la Comunitat Valenciana, per raons jo crec que cauen pel seu propi pes.
Efectivament, el govern deuria haver avui justificat d'una manera més correcta, més profunda, les raons per les quals és necessari modificar totes aquestes institucions, però no ho ha fet.
Ha perdut l'oportunitat i és perquè en realitat no hi ha suficients arguments que donen justificació a aquests canvis legislatius.

En primer lloc, perquè vostés en tots i cadascun dels projectes de modificació d'institucions diuen que volen adequar-se als principis d'austeritat.
Allò més normal és que el conseller haguera taxat ací, en cadascuna de les seues intervencions, quin és efectivament el cost que tenen les institucions i quin va a ser l'estalvi per tal que els valencians i valencianes puguen vore, visualitzar si està justificat o no aquest principi d'austeritat en el conjunt del cost que té la institució i el seu valor, la seua repercussió respecte a la faena que desenvolupen.

No ho ha fet, perquè, clar, vostés saben que posar-li una xifra queda totalment diluït i en ridícul quan se'ls posen damunt de la taula les xifres que vostés malbaraten dia rere dia en les seues polítiques.

Després, m'ha cridat l'atenció que el senyor Castellano ha dit en la seua primera intervenció, en l'anterior text, i que ara diu que no ha vullgut repetir per, efectivament, i valga la redundància, no ser repetitiu, volem adaptar estes institucions a la realitat social i econòmica actual.
I no s'ha parat ni tan sols un segon per a dir quina és la nova realitat econòmica i social.
Quina és?
Jo crec que vosté no s'ha parat ni un segon a explicar quina és l'actual realitat econòmica i social perquè evidenciarien a este govern les polítiques que està exercint i com està contribuint a agreujar la realitat econòmica i social.
Eixe és el tema.

I després diu, i repetix, ara també, en la seua segona intervenció, per a explicar aquests projectes, que no van a afectar les funcions i competències i objectius de les institucions.
I, aleshores, per a què?
Per a què?
Sap?
, em crida l'atenció que vostés siguen un govern tan poc ambiciós des de la política, tan poc ambiciós des de la política.
Podríem estar parlant i abordant reformes de les institucions amb profunditat per a democratitzar-les, per a aprofundir en les seues competències i funcions, però el Partit Popular decidix perdre eixes oportunitats.
Oportunitats que estan sent posades en qüestió en el carrer.
És que la gent el que s'està qüestionant, efectivament, són les funcions, competències i objectius d'eixes institucions, si són veritablement democràtiques o serveixen per a albergar senyors i senyores del Partit Popular que volen tindre enxufats en eixes institucions.
És que això està en el carrer en qüestió.

És que en el carrer està en qüestió si els informes que fan estes institucions han de ser vinculants per tal de controlar que hi hagen institucions que controlen el govern de La Generalitat en les seues decisions polítiques, d'una manera més profunda.
És que això està en qüestió.
És que l'ambició política, l'altura de mires de la nostra societat els està deixant a vostés en ridícul, quan diuen respondre a les inquietuds socials però presentar reformes legislatives que l'única cosa que vénen a garantir és una minva en el nombre de designats en les institucions, però que no s'atrevixen a aprofundir en el caràcter, en les funcions, en les competències i en els objectius i, sobretot, en el mode de designar eixos representants en eixes institucions.

Perden vostés una oportunitat que nosaltres posem en qüestió i les plasmem en les nostres esmenes.

Miren, diuen que estan responent a les aspiracions de la ciutadania i sembla que no han llegit la recent enquesta del 9 d'octubre que diu clarament que als valencians i valencianes el primer de tot els preocupa l'atur; i ja m'explicaran estos projectes com resol eixe problema.
El que s'estan plantejant és com van a fer front als més de set-cents mils aturats que tenim.
El que està posant-se en qüestió és com el govern decidix tirar mil persones i llastar mil famílies a l'atur per decisions polítiques com l'ERO en RTVV i, damunt, passant llista de gent que ha de ser afectada per eixe ERO, suposadament per criteris objectius, que vostés políticament decidixen rescatar.
I això s'ha vist en els jutjats.

El segon problema de la ciutadania és la corrupció.
I m'agradaria saber què opina el Partit Popular del que fou alcalde de Torrevieja i fins fa quatre dies diputat en estes Corts emparat per eixa impunitat a la qual vostés sotmeten els seus imputats per corrupció, que va a entrar a la presó durant tres anys per delictes comesos contra els beneficis i les inquietuds de la ciutadania.
I vostés d'això no parlen.
Això és del que està parlant la gent.
Eixes són les aspiracions de la ciutadania, resoldre tots estos problemes que embruten ja siga per la corrupció o que fan que aquesta crisi siga molt més greu i molt més insuportable pels índex d'atur i que vostés no donen resposta, i vénen ací a fer com que estan treballant, com que el govern té iniciativa política.
Reducció de número i ja el govern està fent un gran exercici per a eixir d'esta crisi i per a frenar els casos de corrupció i de balafiament de diners públics que ha comportat eixos casos de corrupció.
No se'ls oblide, aquí no estem parlant solament de persones sinó diners que se clavaven de tots els valencians i valencianes en les butxaquetes pròpies o de les seues amistats.

Quan els dic que tenen molt poca ambició és, per exemple, com no adapten este projecte a la realitat.
Que el Consell Econòmic i Social, per exemple, puga fer informes de caràcter mediambiental i de caràcter social i que vostés no incloguen com a part fonamental per a desenvolupar eixos informes als moviments ecologistes o als moviments de les organitzacions no governamentals, doncs ja me contaran quin gran exercici polític han fet vostés redactant una llei que resulta absurda.

Que vostés lleven de la llista de referents socials i econòmics les entitats financeres i que callen i que no ho expliquen ací, doncs, té una lectura, i és que vostés no volen i no suporten abordar el gran fracàs del Partit Popular de la Comunitat Valenciana d'haver perdut completament les nostres ferramentes financeres.
Això sí que és un problema!
Això sí que està la ciutadania qüestionant-s'ho!
Les empreses estan preocupades.
Els estafats per les preferents estan assenyalant-los.
I vostés, l'única cosa que fan amb açò, en volta de parlar de veritat del problema i del quid de la qüestió, esborren de la gestió el sector financer, els representants del sector financer perquè, per a què, si ja no tenim ningú.

No han parlat ni han donat resposta.
.
.
Podria el senyor Castellano haver, almenys, dedicat deu segons a dir-los a les cambres de comerç per què no tenen dret a ser representants socials i econòmics en el Comité Econòmic i Social.
No li ha dedicat ni deu segons.

Mire, sap?
Vosté pot pujar, el reglament li ho permet.
Si vol, li ho pot demanar al president i pujar ací.
Tampoc expliquen com eixe grup 4 que desapareix de la dedocràcia del govern, com passa a ser també d'un grup de dos que vostés col·loquen a dit, i que elegix el mateix govern.
Eixos són representants econòmics i socials?
No, mire, el que són representants econòmics i socials és el món acadèmic i professional, que podria via sorteig davant notari apuntar-se a una llista, perquè vol pertànyer al Comité Econòmic i Social, acreditar via requisits que reunix les condicions per a estar, i democràticament elegir persones, valencians i valencianes, que volen contribuir en la tasca que té aquesta institució.
Això és democratitzar la institució.
Això també està en qüestió, això ho demana la gent també, que passem de la dedocràcia a la democràcia.

Nosaltres millorem este text amb les esmenes, però el nostre propòsit hui no és quedar-nos en la millora que se puga fer amb les esmenes.
.
.

El senyor president:

Vaja concloent, senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
és assentar una miqueta de trellat en el propòsit del govern valencià, d'estar ocupant-se el temps en tapar-se les seues vergonyes.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
i de crear una activitat política en el govern amb estos projectes, quan de veritat no ho estan fent.
Volem donar-li.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
espai al govern perquè s'ocupe d'allò veritablement important, i és acabar amb esta crisi econòmica, social i política que vivim tots els valencians i valencianes.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Per a defendre les esmenes a la totalitat presentades pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, té la paraula la il·lustre diputada Marga Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

Señor presidente, señorías.

Mire, yo, antes de empezar quiero también manifestar mi condena más profunda, nuestra condena más profunda por el nuevo asesinato por terrorismo de género que ha ocurrido en la Torre de les Maçanes en Alacant.
(Aplaudiments) Y llamarlos a implicarlos realmente en erradicar esta lacra que no solamente separa, sino que día a día y de mano de la crisis va aumentando.

Entrando en el tema que nos ocupa, señor conseller, mire, estamos ante la reforma de la ley que dio nacimiento al Consejo Económico y Social de la Comunidad Valenciana.
Una de las instituciones, de los pilares de las instituciones de nuestro autogobierno, y por lo tanto nacido desde el inicio de nuestro autogobierno y de nuestro Estatut de autonomía, que ya allí se hace referencia a él y que se desarrolla posteriormente.
Por lo tanto, nace con la voluntad de servir al entendimiento entre los valencianos, y en este caso, en el caso del CES, como órgano consultivo del Consell y de las instituciones públicas de la Comunidad Valenciana en materia económica, sociolaboral y de empleo.

Por lo tanto, estamos ante una modificación sustancial que afecta a nuestro autogobierno, a los órganos que nos hemos dado para dirigir y para ensamblar la convivencia y el gobierno de esta comunidad que tiene voluntad de gestionarse desde la cercanía y de gestionarse en contacto con su pueblo.
Por lo tanto, una ley que se modifica tenía que haber nacido su modificación desde el respeto a ese sentido de consenso, de prudencia y de centralidad con el que nació.
Y estas leyes que hoy estamos debatiendo tenían que haber venido a esta cámara con un debate, no solamente en el seno de dichos consejos -que lo ha habido- sino con un debate político con el resto de los grupos políticos de esta cámara que somos los que tenemos al final que votarla.

Y realmente el consenso, señor Castellano, o nuestra relación con el Consell, se ha limitado a una sola reunión en la que usted nos pasó a nosotros, al diputado Lluís Torró y a mí efectivamente los textos que se iban a modificar, las intenciones y las razones.
A partir de ahí ya no hemos sabido nada más.
A partir de ahí no hemos podido decir algo sobre lo que ahí se estaba viendo, y por lo tanto nosotros entendemos que venimos aquí sin un acuerdo previo y sin haber podido manifestar tampoco cuáles serán las limitaciones, cuáles serán las mejoras que nosotros podíamos haber aconsejado si hubiera habido un debate en este sentido.
Y además, nos consta que hay una preocupación en el seno de los consejos por lo que estas leyes y la modificación de estas leyes puedan hacer en el orden a devaluar sus funciones y a devaluar la eficacia con la que han venido trabajando durante veinte años.

Y mire, es difícil que luego salgan en esta cámara las leyes cuando no tienen una mayoría cualificada, pero es que estamos hablando de leyes fundamentales para el futuro de nuestra autonomía y para el futuro de nuestro gobierno.

Por lo tanto, modificar esto, modificar una ley, tenía que haber salido no solamente del consenso, sino además de respetar el espíritu europeo, como muy bien dice el CES, y como muy bien recoge también el Consejo Jurídico Consultivo, el espíritu europeo de estos consejos tendente a profundizar en el estado social a través de una mayor vertebración de los diferentes intereses sectoriales presentes en la sociedad valenciana.
Lo dicen los consejos, no lo dice Marga Sanz, no lo dice Esquerra Unida.
Pero nosotros lo recogemos porque creemos que es justo, y porque estas modificaciones realmente dan en la diana de este gran problema, porque el CES representa agentes sociales, representa sociedad civil, y por lo tanto, representa articulación de toda la sociedad con el gobierno, con el Consell.

Por lo tanto, decir que aquí aparece una debilidad importantísima dentro de este entramado legislativo.
Y mire, no podemos compartir el criterio coyuntural del Consell a la hora de justificar la reforma de la ley de creación del CES, porque no se puede basar en un elemento coyuntural, en una exigencia de la crisis.

No se puede decir que el CES debe adecuar la estructura y funcionamiento a los principios de austeridad, eficacia y eficiencia, cuando el CES viene dando un ejemplo, un ejemplo, en su trabajo de austeridad, de eficiencia y de eficacia.
Porque han presentado en tiempo y forma todos los dictámenes y resoluciones, porque han hecho estudios, porque han llevado a debate elementos que son importantísimos y que están en el seno de la sociedad valenciana y de su economía, y por lo tanto cuestionar esto en el texto de la ley implícitamente les pone en la picota.

Y no solamente eso, es el tema del recorte y el tema de igualar al resto de la administración pública a organismos estatutarios, a organismos de nuestro gobierno.
Miren, los organismos estatutarios y de autogobierno han reducido su presupuesto en un 15%, en un 15% que es más del doble de lo que ha reducido su presupuesto la Generalitat valenciana.
Por lo tanto, se han quedado en el 0,06 del presupuesto total.
Si su reducción ha de tener un impacto en los presupuestos generales de la Generalitat valenciana realmente, realmente, realmente, no pueden engañar con este argumento, porque su impacto es mínimo.

Como muy bien dice el Consejo Jurídico Consultivo, no se trata solamente de gastar menos, sino de obtener mayor rendimiento a lo invertido.
Y realmente reducir de veintiuno -porque quitemos la administración, que nosotros aceptamos que los representantes de la administración se quiten, en aras a la independencia de este órgano, en aras a la independencia- reducir de veintiuno a quince, como ustedes hacen, es el chocolate del loro, porque al final será más carga de trabajo para menos consejeros, y por lo tanto, más reuniones y más indemnizaciones por asistencia.

Por lo tanto, no hay justificación económica que valga en las argumentaciones para modificar esta ley y para reducir los consejeros a este nivel.
Pero no solamente es una reducción que no se puede basar y que no debe basar, y que es falso que se basen en términos económicos y de ajuste, porque será irreal, sino porque además, como muy bien dice el CES y recoge el Consejo Jurídico Consultivo, el recorte de estos consejeros puede llegar a atentar contra la representatividad de los sectores económicos y su territorialización.
Por lo tanto, estamos hablando de cambiar, de modificar la naturaleza de estos órganos y de su representación en un organismo fundamental, como es el Consejo Económico y Social.

Por lo tanto, entendemos que las argumentaciones para este cambio no son más que una excusa que al final convierten esta modificación y este nuevo proyecto de ley en un proyecto de ley que es meramente coyunturalista, y cuya justificación no tendrá sentido seguramente dentro de cinco años.
Y el CES tiene que durar mucho más.
Viene durando con una ley veinte años.
¿Por qué tiene que durar solamente cinco años más?

Mire, además de una estrecha visión electoralista -porque se da vendiendo que esto va a traer mayor beneficio para las arcas de la Generalitat valenciana, como va a ser falso-, además de eso es que ustedes están igualando en el rasero a los organismos estatutarios con aquellas empresas y fundaciones que ustedes han llevado por su mala gestión a la ruina, a la absoluta ruina.
Y echar ese velo de falta de eficiencia y eficacia y de austeridad sobre el CES u otros organismos estatutarios, igualarlo con el resto del sector público y las fundaciones, realmente es hacer muy mal favor a nuestra autonomía, es tener un nulo respecto por nuestro autogobierno y sobre todo deslizar sobre ellos el velo de la sospecha.

Miren, estas leyes, y esta en concreto, lo único que hace es entrar en la dinámica de criminalización de las administraciones públicas, como proveedores de la crisis, como elementos que impiden el cumplimiento del déficit, y esto no tiene ningún sentido, porque esto va al final a debilitar nuestro autogobierno, va a debilitar la descentralización que nosotros hemos reivindicado para poder gestionar desde cercanía nuestras propias competencias.
Vacían de contenido nuestra autonomía, debilitan sus cimientos y devalúan instituciones esenciales para nuestro gobierno.
Eso es lo que hay aquí detrás, y por eso nosotros pedimos la devolución al Consell en esta enmienda a la totalidad.

Muchas gracias.

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora Sanz.

Per al torn en contra, i en representació del Grup Parlamentari Popular, l'il·lustre diputat Rubén Ibáñez té la paraula.

El senyor Ibáñez Bordonau:

Gracias, presidente.

En primer lugar, agradecer al honorable conseller de gobernación la presentación de este proyecto de ley, no solo por la brevedad, que siempre es agradecido en esta tribuna, sino también por la claridad en la exposición.
Difícilmente creo que ningún grupo puede negar que conoce los entresijos que se esconden detrás de este proyecto de ley.

Al mismo tiempo, quisiera también agradecer al Grupo Socialista el no haber presentado una enmienda a la totalidad.
Yo creo que es algo que les honra dentro de la coherencia política, y desde luego hacia ese camino de la unidad que, desde luego, el Grupo Popular propone, y siempre hemos propuesto.

La verdad es que después de oír las intervenciones de Compromís y de Izquierda Unida se me hace difícil entender el porqué votan en contra.
Yo creo que han sido incapaces de motivar de una forma clara cuáles son las razones que se esconden detrás de este «no» que ustedes van a presentar, de esta enmienda a la totalidad.
Porque detrás de este proyecto de ley se esconde una realidad que no podemos ocultar, una realidad de la que derivan o nacen dos necesidades muy importantes.

En primer lugar, acomodar un texto normativo a la realidad del momento, al momento en el que estamos viviendo, y por otro lado, adecuarlo a la normativa vigente.
Hay que tener en cuenta que la ley que recoge el Comité Económico y Social ha tenido ya un largo recorrido, son veinte años.
Un recorrido lo suficientemente largo para darse cuenta que es necesario algunos retoques, siquiera normativos, porque lógicamente ha existido hasta incluso una modificación estatutaria y lógicamente hay que acomodar estas normas a estos estatutos.

Por lo tanto, esta realidad del momento también nos ha hecho que la administración y que el gobierno valenciano haya ido tomando pasos decididos, pasos decididos en los que nunca -y lo quiero dejar muy claro-, nunca hemos contado con el apoyo de Izquierda Unida y de Compromís.
Aquí, cuando se ha hablado de ajustar la administración a la realidad actual, ustedes siempre nos han dicho «no».
Aquí se ha hecho una profunda reestructuración del sector público empresarial y fundacional.
Y ustedes nos dijeron «no».
Simplemente, le tengo que recordar que han desaparecido el 75% de las fundaciones que habían, y ustedes dijeron «no».

Aquí se han reducido un 30% los altos cargos, y ustedes nos dijeron «no».

Aquí hay una propuesta firme de reducir diputados en esta cámara, y ustedes, quizá con la voz temblorosa, también dicen «no».

Por lo tanto, cuando estamos hablando de aligerar la administración y de no poner cargas a los ciudadanos, Compromís e Izquierda Unida reiteradamente nos dicen «no».

Al final, si me lo permiten, ustedes son una pequeña farsa, ¿no?
; ustedes en la calle hablan un lenguaje que en el parlamento niegan con el dedo cuando votan, una cosa es lo que cuentan fuera y otra cosa es lo que votan dentro.
No han sido capaces de apoyar ni una sola medida para reducir la administración.
¡Ni una!
¡Ni una!
Por lo tanto, lo lógico es que pensemos que para ustedes la administración cuanto más pesada, mejor.

Pero, mire, ese no es el discurso del Grupo Popular ni es el discurso del gobierno.
Nosotros estamos a favor de una menor administración y una mayor sociedad, menos administración, más sociedad.
Y eso es precisamente lo que quieren recoger estas modificaciones, es lo único que pretendemos.

Pero, claro, ¿cuál es la gran modificación?
, es decir, ¿qué es lo que les asusta de todo esto?
Yo no lo he logrado comprender en sus intervenciones, no sé a qué se referían porque, al final -y lo ha dicho bien el conseller-, esta norma se sustenta en cuatro pilares fundamentales, en cuatro, no hay más: por un lado, la reducción del número de miembros y la reorganización de los grupos en los que se divide el comité; por otro lado, una estructuración de contenidos, de acuerdo a una sistemática que facilite su comprensión y su lectura; la adaptación de determinadas referencias normativas y denominaciones a las exigencias de la reforma estatutaria del 2006 y el resto del ordenamiento jurídico vigente en este momento; y, por otro lado, el cumplimiento del artículo 48 de la Ley 9/2013, sobre igualdad entre mujeres y hombres.
¿A todo esto ustedes dicen «no»?
Es que es difícil, es difícil de entender y es difícil de explicar.

¿Cómo les podemos explicar a la sociedad valenciana que Compromís e Izquierda Unida dicen «no» cada vez que se quiere aligerar la carga de la administración pública?
Es difícil de explicar esto.
Yo entiendo que ustedes en sus asambleas y en sus reuniones contarán que ustedes lo que quieren es menos administración, pero cuando ustedes aquí aprietan el botoncito siempre dicen «más administración», porque cada vez que hay una medida de este gobierno o de este grupo para reducir la administración ustedes siempre tienen el no delante.

Pero, ¡fíjese!
, es una cosa muy curiosa porque ¿cuál es la gran modificación que aparece en este texto normativo?
, ¿cuál puede ser la gran modificación?
Pues, mire, se elimina el cien por cien, no el uno ni el noventa, el cien por cien de los representantes del gobierno valenciano, el cien por cien de los representantes, desaparece el grupo IV, el cien por cien de los representantes desaparece.

Por lo tanto, lógicamente estamos a favor de una mayor especialización, si cabe, de estos órganos sin ningún tipo de injerencias del gobierno valenciano, absoluta libertad, transparencia en la misma.
Y ustedes siguen diciendo «no».
Es difícil sostener esto, de verdad que es totalmente difícil sostener esto.

Claro, el absurdo ya llega cuando se oyen algunas expresiones que ha pronunciado aquí la señora Mollà.
(Veus) Sí, en primer lugar, porque no tiene un proyecto definido, algo que ya se sabe, Compromís no tiene un proyecto, ustedes, si han podido oír su intervención, a Compromís si le sacas del austericidio, de la corrupción y de alguna otra cosa más es incapaz de subir a una tribuna y hablar de algo serio, porque no puede, no tiene discurso, no tiene diálogo, no tiene.

Por lo tanto, de este tema ha pasado pues muy por encima, pero muy por encima diciéndonos cuál es la nueva realidad social que existe.
Y yo me pregunto, señora Mollà, pero, ¿usted no vive aquí?
¿Usted no vive aquí?
(Veus) ¿Usted no vive aquí, señora Mollà?

El senyor vicepresident primer:

Senyoria.

El senyor Ibáñez Bordonau:

¿Usted no sabe cuál es la nueva realidad?
Pues, mire, la nueva realidad que existe en este momento en esta comunidad es un gobierno que quiere aligerar la administración al máximo posible y que no cuenta con los partidos de la oposición.
Esa es la nueva realidad que existe en esta comunidad.
¡No hay otra!
Se podría sumar y la podríamos cambiar, ¿verdad?
, podríamos cambiar esa nueva realidad.

Pero, claro, rechazar esto a la totalidad porque lo considera innecesario cuando después ustedes presentan enmiendas, pues, ¡hombre!
, es complicado.
Es más complicado todavía explicar cómo es posible que ustedes rechacen a la totalidad este texto y presenten enmiendas de adición.
¡Es que esto ya es de nota!
Es decir (rient), ustedes no lo quieren el texto pero sí que quieren adherirse a alguno de los artículos.

Yo creo que ustedes, sinceramente, deben de hacer un profundo ejercicio de la comprensión lectora de toda esta normativa.

Por otro lado, Izquierda Unida, simplemente puntualizar algunos aspectos que usted ha dicho y que creo que no se ajustan a la realidad, es decir, usted ha señalado aquí que no se le ha preguntado, no se le ha dado parecer, una vez… sí, es cierto, una vez y porque le llamó el conseller, no por voluntad propia, porque fue el propio conseller el que les buscó a ustedes, no ustedes buscaron al conseller.
Por lo tanto, si ha existido ese diálogo, del cual me alegro profundamente, será porque el gobierno valenciano ha tenido intención de hablar con ustedes, no porque ustedes han tenido ningún interés en hablar con el gobierno valenciano.

Por lo tanto, señorías, -y para finalizar- nos encontramos con una nueva negativa de dos grupos, de Izquierda Unida y Compromís, que cada vez que se presenta un ejercicio normativo o una propuesta del gobierno del Grupo Popular para aligerar la administración, para quitar las cargas de la administración a los ciudadanos, para apostar por más sociedad y por menos administración, encontramos su no.

Ustedes son responsables de explicar el porqué no; nosotros, desde luego, vamos a seguir trabajando en una menor administración y en una mayor sociedad.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Ibáñez.

Torn de rèplica, senyora Mollà té la paraula.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Senyor Ibáñez, mire, jo, de veritat, cada vegada tinc més clar que vosté no passarà de diputat promesa perquè no té capacitat de poder argumentar una miqueta més enllà de qüestions obvies, de generalitats, de no voler aprofundir, de voler confondre la ciutadania, els diputats, com si fórem ignorants.

Vull dir, dir ací que vostés se carreguen la dedocràcia del Comité Econòmic i Social perquè suprimeixen la literalitat de grup IV i passen a dir-li «apartat d», mire, és que només que cal llegir i entendre el que se llig per a vore i visualitzar que vosté ha dit una mentira com una catedral, és a dir, n'hi ha dos persones que s'elegixen a dit per part del govern.
¿Com que no són representants del govern?
¡Clar que són representants del govern!
I nosaltres diguem que això és dedocràcia i que vostés no han tingut ambició de voler crear fórmules de democràcia directa per a donar participació a la ciutadania en els òrgans i les institucions, com és el cas del CES.

Vosté diu, «señora Mollà, ¿y cuál es la realidad?
, ¿no la conoce usted?
, ¡tiene responsabilidad de responder a esto!
» No, mire, el que han vostés de respondre és quina és la realitat social i econòmica que mos ha dut a tindre 30.
000 milions d'euros de deute públic, estar en la ruïna més absoluta, no pagar, tindre més de set-centes mil persones en l'atur, tindre famílies sense cap tipus de recurs, tindre els autònoms sense cobrar, tindre una educació no garantida i no de qualitat i una sanitat en la mateixa circumstància, i que vostés vinguen a proposar i a fer alguna actitud de govern amb reformes legislatives per a pal·liar quatre milions d'euros a l'any.

És a dir, expliquen vostés açò ¡a què respon!
¡Perquè no estan responent a la realitat!
Açò no respon a la realitat.
Fer debats amb profunditat de com acabar o com aturar aquesta crisi econòmica, com crear llocs d'ocupació, com aturar els casos de corrupció, regenerar la vida democràtica i política, això és el que vol la societat, no estos debats.
I la societat vol més, i vostés és que no ho estan entenent.
La societat vol més, vol més democràcia, vol més participació de la societat civil en les institucions.
Resulta del tot, la veritat, increïble, que vostés la setmana passada vullgueren fer un acte per a reunir la societat civil valenciana, els sectors econòmics i socials -que, per cert, va ser un fiasco i una vergonya absoluta, ¿eh?
-, i que l'òrgan, la institució comissionada per Les Corts, que és el reflex d'eixa societat civil, se la vullguen carregar, la vullguen minimitzar, vullguen reduir eixa representació d'eixa societat.
Vostés no entenen que la societat cada dia vol més, vol més, de societat civil, des de l'àmbit econòmic i social, en les institucions, en les decisions.

I és que tenen vostés un problema en el CES, però també en les altres institucions de caràcter vinculant, i és que vostés no suporten que n'hi ha un organisme que haja de jutjar-los a vostés, que haja de fer valoracions sobre la seua política.
¡Això no ho suporten!
És que no va en l'ADN del PP, miren, no va en l'ADN del PP.
A vostés els molesten estes institucions perquè tenen capacitat d'emetre informes sobre la política que fa el govern, i, clar, de vegades no els agrada el que diuen estos informes, fins i tot, ¡arriben a ser vinculants!
«¿Com és possible que una institució, que no som el poder, el poder del PP, mos haja de jutjar i vincular les seues decisions a la iniciativa política del govern?
» Això no ho suporten.

És un problema d'entendre o no entendre la democràcia, entendre la democràcia en majúscules o deixar-la com una cosa políticament correcta i fer un papelón.
Eixe és el problema, i és el que volen fer en estes reformes; en estes reformes vostés limiten la capacitat que ha de tindre, que deu de tindre, que necessita tindre i que reclama tindre la societat civil a l'hora de decidir sobre les decisions polítiques i també pretenen, efectivament, passar el corró com ho han fet sistemàticament en estes Corts, com continuen volent fer-ho i damunt aplicar-ho en les institucions de caràcter vinculant i consultiu de la Comunitat Valenciana.

En això no mos van a tindre, no mos van a tindre, eixa és la gran esmena a la totalitat, eixa és la gran esmena a la totalitat, diferenciar entre el que és el corró del Partit Popular o la democràcia que demana tots els dies, cada vegada més, i de participació social en les decisions…

(Ocupa la presidència el president, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

…de la vida política la ciutadania, això és el que estan demanant.

Mentre vostés no vullguen escoltar-ho, aixina els anirà, cada vegada amb menys…

El senyor president:

Moltes gràcies.

La senyora Mollà Herrera:

…recolzament social.

Res més.

El senyor president:

Senyora Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

Señor Ibáñez, mire, ustedes lo que han hecho adecuando la administración no ha sido nada más que desmantelar aquellas empresas que significaban derechos imprescindibles y servicios imprescindibles para la ciudadanía y entregarlas a las empresas privadas.
Han aprovechado una adecuación en la cual podían ustedes haber hecho bien la faena, haber eliminado aquellas fundaciones fantasma, aquellas empresas de los amigos que no servían nada más que para contratar a quienes ustedes querían, pero haber dejado la base fundamental de lo que significaba el sector empresarial valenciano público para conseguir continuar dando unos derechos y unos servicios imprescindibles para los valencianos.

Pero ustedes han aprovechado eso para privatizar porque, si no, ¿qué han hecho con el IVVSA?
¿Qué han hecho con el desmontaje que han hecho de VAERSA?
¿Qué significa eso?
Eso significa entregar derechos de la ciudadanía a empresas privadas, eso significa tirar 5.
800 trabajadores a la calle, eso significa abundar en las cifras de paro y eso significa eso que usted dice, «menos administración y más sociedad», es menos administración lo que ustedes han hecho y más paro para la sociedad.
Eso es lo que ustedes han hecho.

Y nosotros decimos lo mismo allí que aquí, votamos lo mismo aquí que decimos fuera, no somos ninguna farsa.
Lo que ustedes son es una estafa, una estafa con la ciudadanía porque están vendiendo como una ventaja para los valencianos algo que significa recorte en derechos y venta de patrimonio público mal vendido a empresas privadas.
Eso es lo que ustedes están haciendo.

Y ese velo que envuelve el nuevo discurso suyo de austeridad, que vaya discurso de austeridad, cuando ustedes han malgastado todo lo que les ha dado la gana en épocas anteriores, ese velo lo trasladan ahora a los organismos estatutarios, a los organismos de nuestro autogobierno, a los organismos fundamentales para el futuro de nuestro autogobierno.

Mire, y ustedes aquí lo que no pueden decir es que con la nueva composición se respeta la representatividad social y con la nueva composición se permite el trabajo eficaz, porque ni el mismo CES lo plantea.
El mismo CES está planteando que esos números no son posibles…, con esos números no es posible trabajar eficientemente.

Y se conculca la representatividad, la representatividad social.
Y ustedes no escuchan, como no me está escuchando a mí porque está hablando por teléfono, ¿vale?
Pero bueno, así son las cosas en esta cámara.

Y después de decir eso, y después de decir eso, le digo, pero además, ¿ustedes se dan cuenta de lo que significa exigir o decir que en el grupo I estarán aquellas organizaciones sindicales que hayan obtenido la condición de más representativas de la Comunidad Valenciana y en el grupo II estarán las organizaciones empresariales que gocen de capacidad representativa, que gocen de capacidad representativa, no que hayan acreditado la capacidad de representación?

Y eso, señor Ibáñez, me tendrá que decir que es que ustedes tienen el corazón partido con la patronal valenciana y que incluso eso les hace saltarse los mecanismos establecidos que generan e identifican quien tiene la representatividad económica en ese sector.
Y a mí eso me parece un abuso, un abuso y una evidencia en la parcialidad con la que ustedes están tratando la composición de este órgano.

Y, mire, no hablemos de números, no hablemos de economía, señor Ibáñez.
No hablemos de economía porque yo le voy a dar los números del CES que antes no di, pero como ustedes insisten, yo se lo doy.

Mire, para el presupuesto de 2013 las indemnizaciones por asistencia en el CES apenas llegan al 19% de su presupuesto.
Lo demás es personal fijo, publicaciones, etcétera, etcétera.
El 19% del presupuesto del CES representa en este momento los veintinueve consejeros del CES.
(Inintel·ligible) .
.
.
en veintiuno, pues ya no será el 19%, a lo mejor son el 14%, ¿vale?

Claro, si usted dice que recortar más de ahí, del 14% de un órgano que apenas llega al 0,07% del presupuesto, ¿eh?
, si recortar de ahí, usted piensa y dice que se puede vender como el ajuste necesario para contribuir a la estabilidad presupuestaria y al ahorro de las administraciones, pues mire usted, eso es una mentira.
Eso es una mentira que no se sostiene, porque los números están ahí a disposición de toda la ciudadanía, de los medios de comunicación, de todas las entidades que lo quieran leer, y contradice su discurso.
Eso no se sostiene.

Por lo tanto, por lo tanto, lo que va a pasar ahora es que no solamente va a representar menos al conjunto de la sociedad valenciana, al conjunto de nuestros agentes sociales, sino que, además, a lo mejor les resulta más caro porque tienen que hacer más reuniones, porque las leyes van a ser las mismas, porque el trabajo legislativo va a ser el mismo y va a recaer sobre menos gente.

El senyor president:

Vaya terminando, señora Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

Y, mire, esas dos personas que ustedes ponen ahí, póngalas en el grupo III como les recomiendan y que no signifique un elemento más de distorsión de la pluralidad y la representación de todo el organismo.

El senyor president:

Muchas gracias.

Señor Ibáñez.

El senyor Ibáñez Bordonau:

Gracias, presidente.

Bien, señora Mollà y señora Sanz, yo creo que hay una profunda confusión a la hora de presentar o por lo menos de explicar esta enmienda a la totalidad, porque ustedes lo que han hecho ha sido desmenuzar en alguna forma las enmiendas parciales que tendrá su curso posterior y, por lo tanto, serán objeto de debate pormenorizado y de forma individual.

Pocos argumentos, y lo he dicho en mi primera intervención y me reitero ahora ya con certeza, es decir, no tienen ningún argumento a la hora de presentar esta enmienda a la totalidad, simplemente es un poco…, y lo ha dicho antes mi compañero Giner, es el no por el no, es decir, ustedes votan…, van a presentar esta enmienda a la totalidad simplemente porque no quieren esta ley, pero no sabemos por qué.

Porque al final, fíjese, si hablamos de enmiendas, nosotros también…, nuestro grupo ha presentado alguna enmienda.
Y si el gran caballo de batalla es la reducción de los miembros… la reducción de los miembros.
Mire, ustedes piden uno más que nosotros y la señora Mollà, dos más que nosotros.
Fíjese, y van a votar que no.
Van a votar que no.

De todas formas, señora Mollà…, (veus) señora Mollà, sí, mire, yo estudio y sumo, lo que pasa que usted…, (veus) sí, lo que pasa es que usted no se lee las enmiendas.
Yo estudio y sumo.
Yo estudio y sumo.
Y usted no se lee las enmiendas.
Si se lee las enmiendas que presentamos, se dará cuenta que ampliamos el número de miembros, precisamente dos más que usted.

Pero mire, señora Mollà, usted, que es la lista de la clase, usted, cuando no tiene ningún argumento, entra en la descalificación personal que es lo que único que sabe hacer.
Usted, con una gracieta, me ha querido llamar diputado revelación y que no pasaré de ahí.
Mire… (Algú diu: «No, promesa.
») O promesa de diputado…

El senyor president:

Por favor, por favor.

El senyor Ibáñez Bordonau:

…o promesa de diputado revelación…

El senyor president:

Señores diputados.

El senyor Ibáñez Bordonau:

Mire, señora Mollà, yo… yo si hay algo que tengo claro es que lo que nunca sería es un diputado okupa.
Un diputado que tenía que irse y sigue estando.
Yo, sinceramente, señora Mollà, yo eso no lo toleraría, pero usted sigue anclada al sillón, le debe gustar y, desde luego, lo de cumplir los pactos o promesas lo debe de llevar bastante mal.

Pero, fíjese, no tiene ningún argumento.
Su único argumento es abrir todo esto a la sociedad, a la participación y a la democracia.
Es todo lo que usted ha ido reiterando cuando ha hablado de este tema, que ha hablado poco sobre esto.

Fíjese, ¡pero si es que no cambia nada!
Es que siguen estando los representantes sindicales, los representantes agrarios, los representantes de los consumidores y los vecinos, los representantes de las corporaciones locales.
Hemos presentado una enmienda para que sigan estando los representantes de la cámara de comercio.
Están todos, señora Mollà.
¿Sabe quién no está?
¿Sabe quién no está?
¿Sabe quién no está sobre la ley?
¿Sabe quién no está?
Los representantes de la administración porque no queremos que estén.
Porque no queremos que estén.

Claro, por lo tanto, al final, a usted lo que le molesta es que existan normas que aligeren la administración, que sigan impartiendo esa democracia que usted pide, porque existe dentro de este foro la democracia, pero claro, ¿de qué forma entiende usted la democracia?
Porque eso también sería interesante abordarlo.

Porque, ¿cómo elige Compromís a determinados representantes de este comité?
Por sorteo.
¿Pero esto es la Bonoloto, señora Mollà?
¿Pero a usted no le parece lo suficientemente serio, lo suficientemente serio este organismo para que ustedes vayan practicando un sorteo?
¡Pero esto qué es!
Pero, ¿esto es todo lo que ustedes pueden aportar a estar norma, es decir, que los miembros sean por sorteo?
¿Esta es la gran ocurrencia del día de Compromís, que sean por sorteo?

Mire, sea un poco más seria y, desde luego, hable cuando tenga usted el turno de palabra que será enriquecedor para todos.

Pero al final yo creo que se ha dejado muy bien claro cuál ha sido su vergüenza parlamentaria.
Usted hoy ha hecho el ridículo aquí.
Ha sido incapaz de articular una sola razón por la que se opone a esta ley, simplemente el pataleo del no por el no, pero las gracietas se las queda para usted.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Per a fixació de posició.
.
.
senyor Serra.

El senyor Serra Ferrer:

Gràcies, senyor president.

Mire, lamentablement, tal vegada al llarg del dia de hui a moltes persones els semblarà que estem assistint a una pel·lícula molt coneguda, tal vegada a moltes persones els recorde aquesta sessió parlamentària a El día de la marmota, amb tots els respectes als animals.

Tal vegada, perquè en cadascun dels punts que anem a tractar hui d'estos projectes de llei es repetixen els arguments i tal vegada estem assistint a la repetició, reiteració de coses que tal vegada no siguen reals.
No sabem si és El día de la marmota, són Los otros, és El sexto sentido, perquè en esta cambra segur que n'hi ha gent que possiblement estén muertos sin que ellos lo sepan ya.

Però bé, hui, i en este punt, estem tractant la tramitació del CES, del Comité Econòmic i Social.
Ja els avance que a dia de hui el.
.
.
, pues si tiene frío, se tapa (aplaudiments) y, como mínimo, atiende.
(Veus)

El senyor president:

¡Senyors diputats, per favor!

El senyor Serra Ferrer:

Però quan des d'esta trona es pot escoltar allò que es diu és perquè ho està dient en veu alta.
(Veus)

El senyor president:

Senyor Rus i senyor Serra, per favor.
(Veus)

Seguisca, senyor Serra, per favor.

El senyor Serra Ferrer:

El Partit Popular, hui, parla d'estalvi per justificar aquests projectes, quan tal vegada en alguns dels òrgans es tracte d'una minva democràtica.
Però cal agrair que en aquest cas es puga arribar per part de cadascun dels agents que conformen aquestes.
.
.
s'ha arribat en un principi a un acord.

La intel·ligència dels agents socials, econòmics i empresarials per tal de, encara que siga merament una qüestió d'imatge, apretarse el cinturón.

Però apretarse el cinturón quan la realitat d'ací fora és que este estalvi no es deuria produir en estos òrgans estatutaris.
Tot el món sap que l'estalvi es deuria haver produït no malgastant tot aquests anys, com ha fet el Partit Popular, no utilitzant 300.
000 euros per a un partit de bàsquet, que, com sempre, fer les coses ací ens costa molt més que a altres territoris i sense recordar la visita del papa que seria un plantejament molt similar.

Per part del Grup Parlamentari Socialista es donarà recolzament com hui, i per part del PSPV, sempre que existisca lleialtat en els plantejaments i els raonaments, tant d'aquells que els proposa, en este cas el Consell, com del partit el qual el dóna suport, el Partit Popular.

El que desitgem és que eixe recolzament de hui es puga mantindre fins al final de la seua tramitació definitiva, perquè els assegure que el recolzament de hui no és un xec en blanc.
Vorem al llarg de la tramitació de les esmenes parcials, perquè ací sembla que moltes vegades juguem al joc del poli bueno, poli malo: uns diuen una cosa i possiblement demà, uns altres en diguen una altra.

Possiblement el Consell ha fet la seua reducció, fent-la en benefici d'eixe estalvi, però a la millor a uns altres no els ha semblat bé i volen incrementar el nombre de membres.

La coherència deuria ser una qüestió primordial i essencial en aquesta cambra, a banda de l'educació, però bé, açò hi ha gent a la qual no se li pressuposa ni de naixement.

Però eixa coherència que demanem en el plantejament, a data de hui, des del Grup Parlamentari Socialista, la mantindrem.
Vam dir que donaríem recolzament, ja que en la tramitació del CES existia un consens per part dels agents socials, econòmics i empresarials, i hui tindrà eixe recolzament per part del Grup Parlamentari Socialista.
El que passe a posteriori, ja els dic, no és un xec en blanc.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Señora Mollà.
.
.
señora Mollà, ¿por qué.
.
.
?
(La senyora Mollà Herrera parla amb el micròfon desconnectat)

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
sí, perquè açò sí que estava fonamentat.
.
.

El senyor president:

Perdone un moment, perdone un moment.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies.

Anem a vore.
Em sembla una errada i una errada de fons perquè és donar-li viabilitat a uns arguments que són falsos.
És a dir, vostés estan diguent i estan apel·lant, o almenys això he entès jo, que els arguments que sustenten estes reformes legislatives són falsos, perquè, efectivament, no aturaran aquesta crisi, no farà una contenció del dèficit, no hi ha tampoc una despesa que puga ser injustificada en estos organismes, sinó totalment justificada.

I simplement, com que en el CES s'han posat d'acord, doncs per a no crear massa conflicte, donen cèdula de viabilitat a estos projectes.
És a dir, ¿on queden les idees?
¿On queda la política?
¿On queda el no donar-li carta blanca a un govern que està estafant en el dia de hui la ciutadania amb uns arguments falsos?
Amb uns arguments que diuen que van a contribuir en reduir despesa, se suposa que per a eixir de la crisi econòmica.
Fals.
Que van a reduir representativitat perquè se suposa que estan fent una despesa que no està justificada.
Fals.
Que poden tindre menys membres representants de la societat civil perquè tot queda igual.
Fals, fals.
Li estan donant un xec en blanc al Partit Popular amb arguments falsos, perquè vostés en algun moment els van prometre no sé sap què.
És una actitud de políticament correcta, sí.
Caldria plantejar-se si a estes altures de la pel·lícula eixes actituds políticament correctes no ens estan duent a una situació on estan efectivament sent criticats i qüestionats com a organització política.

Perquè a dia d'avui que algú m'explique per què no podem abordar un veritable debat sobre què és la figura del CES, què esperem del CES i si els representants que han d'estar en el CES, en eixes funcions que esperem del CES, han de ser ics o i.
És que el plantejament d'esta reforma és simplement el nombre de representants socials que estan en eixa institució.
En ningun moment aborden el que està qüestionant-se en el carrer, i és el paper amb profunditat de les institucions, per a què serveixen, per a què són els seus objectius, si veritablement aleshores, en eixos objectius, estan responent a les inquietuds socials.
I aleshores vorem si el seu gasto està justificat.
Perquè si la gent veu complir les seues expectatives respecte al que feren de la institució, aleshores segur que estaran d'acord respecte al gasto que genera eixe objectiu.

És anar una miqueta més enllà, una miqueta més enllà.
I a mi me sembla que en açò el Partit Socialista està cometent una errada, perquè està, efectivament, fent el que han fet durant molt de temps.
.
.

El senyor president:

Senyors diputats, per favor.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
quedar-se en el políticament correcte i no avançar amb fórmules molt més democràtiques, molt més participatives, molt més adequades als temps que corren, on la societat s'està qüestionant absolutament tot, mos estan qüestionant a nosaltres i també les institucions valencianes, i on ells, com a representants de la societat, volen tindre fórmules garantistes de participació, i no que les fórmules garantistes de participació social se queden amb arguments purament economicistes, en la reducció al mínim exponent.
Aixina no ajudarem que esta democràcia siga de veritat una democràcia en majúscules.

Res més.

El senyor president:

Senyor Serra.

El senyor Serra Ferrer:

Gràcies, president.

Mire, senyora Mollà, sembla que moltes vegades vosté tampoc escolta.
La primera frase, després de donar el recolzament, hem dit: «no és un xec en blanc».
És un recolzament avui, i vorem també al llarg del debat de les esmenes parcials si vostés, que tant parlen d'eixa participació democràtica, d'eixa regeneració, si vostés la plantegen o no plantegen.

Considerem completament legítim que, tant vostés com Esquerra Unida, realitzen una esmena a la totalitat.
Considere perfectament legítim que a data de hui, tant el Grup Parlamentari Socialista com el PSPV, done recolzament a aquesta iniciativa de nova formulació i de nou règim del CES, perquè així consideràvem que eixe era l'acord.

El que passe després, ja vorem.
Senzillament en cap d'aquestes reformes ni solucionarem els problemes de 720.
000 aturats, perquè així no es fa.
No, senyora Mollà, ni es fa un debat estèril, ni es fa tant polítiques inaplicables per part del Partit Popular, ni es fa amb mentides ni es fa, tal vegada, com ho fa el Partit Popular.

Però hui, únicament i exclusivament, estem amb el debat al projecte a la totalitat, i a eixe projecte a la totalitat vam donar el nostre recolzament, vam dir que el donaríem.
I nosaltres tenim lleialtat, tal vegada uns altres no complixen això que diuen.
Hui nosaltres ho farem; vostés ja vorem quan ho fan i qui ho fa.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Acabat el debat, anem a passar a les votacions.

En primer lloc, anem a passar a la votació de l'esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari Compromís.
Comença la votació.
9 vots a favor, 47 vots en contra; 30 abstencions.

Segona votació, a l'esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.
Comença la votació.
9 vots a favor; 47 vots en contra; 30 abstencions.

Projecte de llei, de La Generalitat, del Consell Jurídic Consultiu de la Comunitat Valenciana.
Esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida (RE número 66.
404, BOC número 191) i esmenes a la totalitat amb text alternatiu presentades pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 66.
192, BOC número 191) i pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 66.
337 i 66.
461, BOC número 181)

El senyor president:

Tercer punt de l'ordre del dia: debat de totalitat al Projecte de llei de La Generalitat, del Consell Jurídic Consultiu de la Comunitat Valenciana.
Esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, i esmena a la totalitat amb text alternatiu, presentada pel Grup Parlamentari Socialista i pel Grup Parlamentari Compromís.

Per a presentació del projecte de llei, té la paraula l'honorable conseller de Governació i Justícia, senyor Serafín Castellano.

El senyor conseller de Governació i Justícia:

Gràcies, senyor president.

Senyories, torne a pujar a esta trona del Pe de Les Corts per a presentar el Projecte de llei de La Generalitat del Consell Jurídic Consultiu de la Comunitat Valenciana.
Una norma per mitjà de la qual es pretén substituir l'actual llei que regix esta institució per un nou text legislatiu.

El que ha fet este Consell i el que ha fet esta Comunitat Valenciana és garantir la pervivència i l'enfortiment de les seues institucions de La Generalitat amb la màxima protecció possible, com he dit abans, que totes les institucions tinguen rang estatutari amb majories qualificades per a poder elegir i parlar sobre elles, molt superior a altres comunitats autònomes.

Per tant, resulta pràcticament impossible defendre-les i consolidar-les d'una manera tan efectiva com ho ha fet esta Comunitat Valenciana i este govern.

I els quatre projectes perseguixen, com també els he dit anteriorment, una cosa, una màxima i un objectiu, que és molt clar per al Partit Popular, que és més societat i menys administració.
Se podrà estar d'acord o no se podrà estar d'acord amb eixa línia d'actuació, però mosatros volem més societat i menys administració.

L'aprovació d'una nova llei, en compte de modificar la vigent, obeïx, igual que en el cas de les altres tres institucions a què m'estic referint en el dia de hui, que els canvis que es proposen afecten un nombre important de preceptes i la conveniència d'adaptar l'estructura del text legislatiu a la normativa vigent, encara que en cap cas es veu afectada l'essència mateixa de la institució.

En este sentit, el projecte de llei conté una sèrie de revisions dirigides a incorporar i a adaptar la norma a les previsions contingudes en la llei, promulgades després de l'aprovació de la llei del Consell Jurídic Consultiu al desembre de l'any 1994.

Unes previsions la majoria de les quals són vinculants, que incidixen en aspectes, com l'adaptació de determinades referències normatives i denominacions derivades de la reforma estatutària de l'any 2006 i de la resta de l'ordenament jurídic vigent en l'actualitat.

D'altra banda, el projecte de llei afecta la composició de la institució, reduint de sis a cinc el nombre dels consellers electius que formen part d'ella.
Perquè este nombre permet que el Consell Jurídic Consultiu puga compatibilitzar les seues funcions amb totes les garanties.

Tots estos canvis han propiciat la redacció d'una nova llei, que s'estructura en sis títols, dos disposicions addicionals, tres disposicions transitòries, una disposició derogatòria i tres disposicions finals.

El títol preliminar.
En ell se delimita l'objecte de la norma, la naturalesa jurídica de la institució i les seues funcions.

En el títol primer se regula la composició i l'estatut jurídic dels consellers, detallant el seu règim d'incompatibilitats i la inamobilitat, com també les funcions del president, vicepresident i secretari de la institució.

Per la seua banda, en el títol segon se desglossen les competències de la mateixa institució, determinant els supòsits en què la consulta té un caràcter preceptiu.

Mentre que en el títol tercer es regula la seua organització i funcionament.

En els títols quart i quint es regulen els règims de personal i economicofinancer respectivament.

Senyories, el marc normatiu pel qual s'ha regit el Consell Jurídic Consultiu des de la seua creació en la Llei de 1994, de 19 de desembre, de La Generalitat, li ha permés desenrotllar durant estos anys una labor d'un alt nivell tecnicojurídic, plasmada en una extensa i depurada sèrie de dictàmens que l'han convertit en un ineludible element de referència a nivell doctrinal.

D'esta manera, la institució garantix el respecte a la Constitució, a l'Estatut d'autonomia i a la resta de l'ordenament jurídic de la nostra comunitat d'una forma diligent i amb prestigi social i acadèmic.

El projecte de llei que hui els presente no té altre objectiu que el de reforçar les institucions, de garantir la seua pervivència, com he dit a l'inici de la meua intervenció, adaptant el seu règim jurídic a la legalitat vigent i reestructurant la norma per a dotar-la de més coherència i operativitat; a la mateixa vegada que incorpora els principis d'austeritat i eficàcia dits en les altres lleis o projectes de llei i de tindre més societat i menys administració.

Es tracta, per tant, d'un canvi necessari, que La Generalitat puga portar a terme les polítiques de racionalització.
I per això faig una crida més al consens, per tal de comptar amb la col·laboració de tots els grups parlamentaris en la tramitació d'este projecte de llei, per tal de fer de tots estos projectes que hui presentem.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Per a la defensa de l'esmena a la totalitat, presentada pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, té la paraula l'il·lustre diputat Ignacio Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Gràcies, president.

Jo li preguntaria a les seues senyories del Partit Popular i al senyor conseller: on van vostés amb açò?
On van?
Perquè presenten aquí uns projectes de llei que no van a ser aprovats amb la majoria que requerix l'Estatut.
Saben que no van a anar enlloc.

I després faria una altra pregunta: de què van?
De què van vostés?
Quina és la raó perquè facen esta operació?
Què van?
De xulos?
Jo crec que no, perquè se veuen els ànims, que els tenen per terra, les seues caretes.
Han interioritzat ja la derrota.
(Rialles)

El que jo crec és que van de demagogs, d'oportunistes i de tramposos.
I intenten amagar la seua incapacitat per a governar, la seua incapacitat per a resoldre els problemes reals de la ciutadania, amb un discurs fals, hipòcrita i mentider.
El discurs que en la societat hi ha un clam que demana la reducció de membres dels òrgans estatutaris i la reducció dels diputats, perquè les dos coses van vinculades.
És l'estratègia del senyor Castellano.

Mentre s'obliden dels milers de milions d'euros robats durant el seu govern.
Que això sí que és un drama.
Isquen vostés al carrer i pregunten-li a la gent.
Nosaltres ho hem fet.
Vam fer una campanya que se dia «a Fabra li diria».
Anàrem als mercats dels pobles i li díem a la gent: «què li diries tu a Fabra?
».
Hi havia gent de dretes, d'esquerres, de tot tipus, eh?
, i no ens va dir ningú que reduïsquen els òrgans estatutaris, que reduïsquen els diputats.
No, el que dia la gent és «que tornen el que han furtat i que se'n vagen».
Eixe és el clam social que hi ha.

Però vostés intenten confondre'ls amb este tipus d'iniciatives, ja dic, demagògiques, oportunistes i tramposes, que tampoc enganyen a ningú.
Perquè la gent sí que s'escandalitza pels 235 milions d'euros que va perdre Radiotelevisió Valenciana en el futbol, pels 200 milions d'euros de l'aeroport de Castelló sense avions, pels 300 milions d'euros de la fórmula 1 que no ens anava a costar ni un euro.
S'enrecorden vostés?
La gent s'escandalitza per això.
No s'escandalitza perquè hi hagen sis o cinc consellers en el Consell Jurídic Consultiu.

Perquè el projecte de reforma de la Llei del Consell Jurídic Consultiu que vostés duen ací únicament fa eixe canvi.
Tot un procés legislatiu per a canviar de sis a cinc els consellers.
I un diu, i què més dóna, no?
, sis que cinc!

El mateix Consell Jurídic Consultiu argumenta que és un nombre de membres inferior al d'altres comunitats autònomes, que tenen molts més assumptes, que emeten molts més dictàmens.
I sembla raonable el que diuen.
Però després u diu: i què més dóna sis que cinc?

Però vostés porten ací eixe projecte.
Diuen que és per un estalvi que la gent reclama.
Fins i tot en l'exposició de motius que el mateix Consell Jurídic Consultiu també objecta, posen unes argumentacions absolutament conjunturals, que no s'han d'obviament ficar en les lleis, sobre la necessitat de reduir el dèficit públic i de reaccionar davant la crisi econòmica.
La seua resposta a la crisi econòmica és reduir un conseller en el Consell Jurídic Consultiu?
Eixa és la resposta?
Quant se va a estalviar el Consell Jurídic Consultiu tenint un membre menys?
No es pot estalviar d'una altra manera?
No s'han fet ja retallades en el pressupost d'eixe òrgan consultiu?
No es podria reduir un 20% del seu pressupost o un 15 o l'equivalent a la reducció d'un membre?
No, vostés porten ací eixe projecte perquè va juntament amb altres projectes, i junt amb un altre de reducció dels diputats, tot en una estratègia de la confusió, per a dir-nos ací una i altra vegada: «Els valencians el que volen és reduir el nombre de diputats.
» No.
Els valencians -torne a repetir-ho- volen que tornen el que han furtat i que se'n vagen.

Clar, només canvien una coseta, el seu projecte de llei, ja dic, amb el criteri contrari del mateix Consell Jurídic Consultiu.
.
.
, que a més a més fa una objecció de legalitat, que després diu que com estan afectats personalment, no li poden donar el caràcter d'observació essencial, però que la veritat és que sobta molt llegir que el mateix Consell Jurídic Consultiu considera que se vulnera la inamobilitat dels membres d'eixe òrgan, que és una garantia de neutralitat, és una garantia d'independència.

Vostés el que fan és dir que s'ha de triar de nou el Consell Jurídic Consultiu ja, tres mesos després de l'entrada en vigor de la llei, que no entrarà en vigor mai, senyor Castellano, perquè no serà aprovada per tres cinquenes parts.

Si això passara…, i un pensa: ¿per què no esperen que transcórrega el mandat de cinc anys -¿eh?
, que no són quinze anys de mandat, en són cinc, i ja està mig desenvolupat eixe mandat-, per què no esperen?
I un pensa: a la millor és perquè saben que la majoria absoluta de què gaudixen ara mateix no és real.
A la millor és perquè saben que si se nomenaren per Les Corts els membres del Consell Jurídic Consultiu en la propera legislatura, el PP ja no podria posar a qui vullguera.
I a la millor per això vostés volen aprofitar ara l'avinentesa.

Però, ja dic, només canvia eixa coseta quan no aborda este projecte, que nosaltres considerem inoportú, i a més dins d'una estratègia absolutament menyspreable…, però ja que el presenten, no aborda problemes que sí que té una normativa vigent de més calat.
Per exemple, l'existència dels consellers nats, que són els expresidents de La Generalitat, un d'ells encara diputat d'esta cambra, encara que no vinga mai.
Jo pensava que hui, que estem parlant del Consell Jurídic Consultiu, del qual és membre, estaria ací.
Però el senyor Camps no sabem on està, si està en el club de tennis, si està passejant per l'Albufera, però el cas és que s'està parlant d'una llei d'estes Corts de la qual ell és diputat i s'està parlant d'un òrgan consultiu del qual ell és membre i no està.
¿On està el senyor Camps?
¿Vostés ho saben?
M'agradaria saber-ho, perquè si no ve hui, no sé quan va a vindre.

Eixos consellers nats, nosaltres pensem que no tenen sentit.
No té sentit que una persona per haver sigut càrrec públic continue sent càrrec públic.
¿Quina és eixa legitimitat?
Estem en contra.
Encara té menys sentit que una persona que continua sent diputat, encara que no exercix, dictamine sobre la legalitat de les normes del Consell que presenta ací per a ser aprovades.
Absolutament absurd.

I per això, nosaltres el que volem és que tots els consellers siguen electius.
I si finalment fem el tràmit de les esmenes -que no hi haurà més remei, perquè hui vostés fecundaran l'estratègia del senyor Castellano votant a favor, esta llei serà debatuda i no serà aprovada per la majoria requerida-, nosaltres plantegem que tots els consellers siguen electius.

A més, volem que siguen electius per les Corts Valencianes, que representen la sobirania popular del poble valencià.
I no com ara, que la meitat els trien Les Corts i l'altra meitat els tria el Consell.
És curiós.
El govern fica ahí unes persones que després han de dictaminar sobre la legalitat de les normes que elabora.
Contradictori.

Eixe és un altre dels problemes de la llei actual, la intervenció del Consell, tant en l'elecció de tres membres ara -dos membres si s'aprovara esta norma, que no serà aprovada mai-, com, per exemple, en l'elecció del president del Consell Jurídic Consultiu, que ara correspon al president de La Generalitat.
Nosaltres, si hem de debatre esmenes, hem presentat una en la qual foren els mateixos membres del Consell Jurídic Consultiu els que triaren al principi del seu mandat el seu president de manera democràtica, que és el més raonable.

Després n'hi ha un altre problema en la normativa vigent, que és la previsió de les causes de cessament, que és diferent -i és curiós- en el cas dels consellers electius i dels consellers nats, perquè resulta que amb l'actual llei, i també amb la proposta de llei que fa el Consell i que recolzarà el Partit Popular, els consellers electius poden cessar perquè perden la condició política de valencians, per una causa sobrevinguda d'incompatibilitat o per incomplir greument les seues funcions, però els nats, no.
Els nats poden deixar de ser valencians, poden incórrer en una causa d'incompatibilitat sobrevinguda o poden incomplir les seus funcions de manera greu i continuen sent membres nats del Consell Jurídic Consultiu.
Això segurament està pensant per a Francisco Camps Ortiz, perquè si complix en el Consell Jurídic Consultiu de la mateixa manera que complix en les Corts Valencians, és evident que és un problema greu, però no se'l podrà cessar ni amb la llei actual ni amb la llei que s'aprovaria en cas que el Partit Popular tinguera tres cinquenes parts d'estes Corts, que no les té.

En definitiva, amb l'excusa d'un estalvi, un estalvi irrisori, ho diu el mateix Consell Jurídic Consultiu, ho diu el mateix CES, que es pot estalviar de qualsevol altra manera, a través del pressupost d'eixa institució, vostés ens plantegen ací una maniobra de la confusió de la qual nosaltres no anem a ser part.
I per això presentem esta esmena de devolució.
I voldríem saber on van i de què van, senyories del PP.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Blanco.

Per al torn en contra, i en representació del Grup Parlamentari Popular, l'il·lustre diputat Alfredo Castelló té la paraula

El senyor Castelló Sáez:

Gracias, presidente.

Me gustaría comenzar haciendo valoración de las palabras que acabamos de oír sobre dónde vamos y de qué vamos.
Yo creo, señor Blanco, que ya sabemos de qué va usted, porque se acaba de autoerigir en síndic del tripartit.
Sabe usted exactamente qué es lo que va a pasar en el debate en comisión de estos proyectos de ley, sabe exactamente qué va a hacer Compromís y sabe exactamente qué va a hacer el Grupo Socialista.
Bueno, ¡enhorabuena!
, ya sabemos usted de qué va.

Nosotros lo que queremos llevar a cabo es una reforma, que, como ha explicado el conseller, se trata de reducir de seis a cinco los consejeros electivos, basado en el tema de la crisis, basado en que hay que adaptar este texto en cuanto a otras referencias normativas y denominaciones exigidas por el Estatuto.
Y también la adecuación para el cumplimiento del artículo 48 de nuestra ley de igualdad.
Por supuesto, lo que también se produce es una mejora en la sistemática, en la estructuración de los contenidos.

Y usted nos dice: «¿Su respuesta a la crisis es reducir un consejero?
» Bien sabe usted que no.
Bien sabe usted que hoy traemos cuatro proyectos de ley hablando de todos estos temas y que hay toda una serie de medidas que ha tomado el gobierno valenciano, entre las que se incluyen estas, con la finalidad de dar ejemplo.

Solo le diré una.
El año pasado se redujo el gasto de La Generalitat 2.
000 millones de euros.
¿Ve como nuestra voluntad no es solo reducir un consejero, señor Blanco?
La cuestión es que se han establecido muchísimas medidas.
Es que se han reducido los sueldos para dar ejemplo precisamente del Consell del 8 al 15%, se han tomado medidas en el ámbito de supresión del 50% del parque móvil, se han tomado infinidad de medidas por este gobierno para dar ejemplo, que dan sus frutos, con esa rebaja en cuanto al gasto de 2.
000 millones de euros.

Mi grupo, por lo tanto, apoya este proyecto, porque significa, dentro de ese dar ejemplo, un ahorro importante, resuelve problemas en cuanto a la fricción actual de leyes, cumple el mandato estatutario, no se hace de forma sectaria en absoluto y no quita un ápice de soberanía y actualiza la ley.
Pero ni a estas Cortes ni a los propios órganos consultivos.

Realmente las.
.
.
, respecto a la que ha dicho Izquierda Unida, poco más se puede decir.
Solo podría preguntarle: Oiga, ¿quién ha robado y qué?
Pero ahora sale aquí y lo dice, señor Blanco.
Cuando dice, «ustedes han robado», quiero que diga quién ha robado y qué.
(Veus) Porque lo contrario (aplaudiments) es hacerse eco de unas falsas palabras de la calle.

Oiga, ¿no ha oído usted en la calle que sobran políticos?
¿Por qué nos les hace caso?
¿Por qué no aprueban nuestra propuesta de reducir en veinte el número de diputados?
¿No ha oído usted en la calle que trabaja demasiada gente en las administraciones, que las administraciones están hinchadas?
¿Por qué no acepta nuestras propuestas?
¿No ha oído usted decir que gastemos menos en temas prescindibles?
¿Por qué no apoyan las medidas que está llevando a cabo el gobierno valenciano y que propone este grupo parlamentario?

Por cierto, no veo que ustedes hagan mucho hincapié cuando la gente opina esas cosas en los municipios en que gobiernan, no veo a ningún alcalde de los suyos que se haya bajado del coche oficial, a ninguno.
¿No tienen?
Ya lo creo que tienen.
(Veus) Ya lo creo que tienen.

Por otro lado, llevo oyendo casi veinte años aquello de que nosotros tenemos una mayoría absoluta que es falsa y que no se responde con la realidad.
De verdad, toda la vida oyéndolo.
Pero es que falta un mes para las elecciones y lo siguen diciendo.
Y ¡ala!
, otra vez mayoría absoluta.
Y ya están callados seis meses y luego otra vez al tema: «Han perdido la mayoría absoluta.
» Señor Blanco, estoy convencido de que de nuevo volveremos a demostrarles quién tiene la confianza de esta Comunidad Valenciana, que, desde luego, nunca, ni remotamente, han sido ustedes.

Reconozco al Grupo Socialista el esfuerzo realizado en la presentación no solo del texto alternativo, si bien es cierto que afecta a ocho de los veintiséis artículos y podría haberse resuelto con enmiendas parciales, pero, en cualquier caso, bienvenida sea el trabajo y el esfuerzo, que, por cierto, señor Blanco, ustedes ni tan siquiera se han molestado en hacer.
Eso podría responder a la pregunta «¿de qué van?
», eso podría responderlo perfectamente.

Creo que si tenemos buena voluntad por ambas partes, y si el síndic del tripartito no se mete por medio, podríamos llegar a acuerdos que fueran buenos para la Comunidad Valenciana en trabajos de comisión.
Al final, nuestras discrepancias están en el número de consejeros, alguna mínima diferencia en el régimen de incompatibilidades, también alguna pequeña vendetta política encubierta que está metida en su texto.

Espero que lleguemos a acuerdos y que tengamos la mayoría de tres quintos para aprobarlo.
Y me alegraría muchísimo demostrar que no existe un tripartito y que el Grupo Socialista es un grupo libre, y que lleva a cabo las políticas que entiende que son mejores para la Comunidad Valenciana y que no obedece a otras partes del tripartito, como se ha demostrado antes.

Lo de Compromís, señorías, es harina de otro costal.
La enmienda que presentan y el texto alternativo, y el texto alternativo, yo creo que viene a desmentir un mito, y es aquel que el derecho es aburrido y árido.
(Veus) Es cierto que en la propuesta que nosotros planteamos.
.
.
¿Qué pasa, presidente?
(Pausa i veus)

El senyor vicepresident primer:

Me recuerda un miembro de la mesa que usted está debatiendo en realidad con Esquerra Unida.

El senyor Castelló Sáez:

Sí, sí.
Lo sé, lo sé, estoy debatiendo con Izquierda Unida.

El senyor vicepresident primer:

Puede continuar, puede continuar.
(Veus) Sí, sí, puede continuar, señoría.

El senyor Castelló Sáez:

Le indico, y continuo, que se demuestra que ha caído el mito aquello de que el derecho es aburrido y árido.
Vamos a ver en la tramitación, en la comisión, cuestiones tan peregrinas, como se ha hecho antes mención, de algunos grupos políticos que plantean que los puestos de consejero pueden ser objeto de sorteo; podremos ver cuestiones tan peregrinas como que se siguen planteando para la elección de miembros electivos del Consejo Jurídico Consultivo a personas con sistemas absolutamente imposibles de llevar a cabo, de forma que al menos cada grupo político plantee un consejero, etcétera.
Y, en cualquier caso, por nuestra parte, lo hablaremos en la comisión.

Pero realmente quiero anticiparles y decirles que vamos a disfrutar y nos lo vamos a pasar bien, porque si realmente las propuestas son de este estilo del tripartito, de ahora en adelante, de verdad, nos vamos a divertir.
No he visto colección de marcianadas más grande que en los textos alternativos a los que hago referencia, que, en cualquier caso, tendremos su momento para debatir.

Como les he dicho anteriormente, creo que hay muchas cosas donde hacer hincapié a la hora de reducir los gastos de la comunidad.
Y las leyes que aquí traemos forman parte de ella de forma clarísima.
Lo que no nos vale es que, por un lado, vayan ustedes haciendo alusión al hecho de que en esta comunidad no sobran en absoluto miembros de entes consultivos, nosotros creemos que es importante el efecto ejemplarizante, y ustedes, mientras tanto, cuando les afecta, pues cambian absolutamente su criterio.
No más decirles que si nuestro planteamiento es reducir de seis a cinco miembros los consejeros y consejeras electivos del Consejo Jurídico Consultivo, hay grupos políticos que plantean casi duplicarlo y llevarlo a nueve, cosa que nos parece absolutamente incomprensible en estos tiempos y que, en cualquier caso, como decía el señor Blanco, no responde ni remotamente a lo que pide la ciudadanía.

Le pido que interiorice la derrota, la nueva derrota que tuvieron hace dos años, que se dé cuenta que cada cuatro años hay elecciones.
Pueden vender la piel del oso todas las veces cuantas quieran, pero lo cierto es que lo tienen realmente complicado porque las elecciones se ganan el día de las elecciones.

La gente no cree que esto sea un rasca y gana y que las instituciones de La Generalitat se puedan elegir por sorteo.
Es un tremenda barbaridad, más del cúmulo de marcianadas, como decía antes, que algunos grupos políticos dicen en su texto alternativo.

Nada más y muchas gracias.

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Castelló.

En torn de rèpliques?
No vol?
Perfecte.

Fixació de posició d'altres grups parlamentaris?

A continuació hem de passar a l'esmena de la votació a la totalitat que presenta el Grup Parlamentari Esquerra Unida, amb registre d'entrada… (Remors) (Pausa)

Señorías, vamos a aclarar esta pequeña cuestión que se ha planteado.
La cuestión es que hay presentada con posterioridad una enmienda también de devolución, pero con texto alternativo.
Si se aprobara, en el hipotético caso que se aprobara la enmienda que actualmente acabamos de debatir ya no cabría debatir la otra.

Por tanto, la duda estaba en si había que proceder a esta votación primero o no y proceder a la votación conjunta.
Esta duda es la que, como ven ustedes, ha interesado a todos los miembros de la mesa y ha requerido la participación de los servicios jurídicos.
Aclarado lo cual, aclarado lo cual, vamos a proceder a la votación de la enmienda a la totalidad presentada por el Grupo Parlamentario de Esquerra Unida, con el registro de entrada 66.
404.

Señorías, comienza la votación.
Votos a favor, 38; votos en contra, 43.

Como que el pleno no ha acordado, por tanto, la devolución del proyecto de ley, pasamos a la defensa, en primer lugar, de la enmienda a la totalidad, con texto alternativo, presentada por el Grupo Parlamentario Socialista, para lo cual tiene la palabra la ilustre diputada Verónica López.

La senyora López Ramón:

Señor presidente, señorías.

Subimos a esta tribuna para defender nuestra enmienda a la totalidad con texto alternativo al proyecto de ley aprobado por el Consell para regular…

El senyor vicepresident primer:

Señoría, perdone.

Señorías, por favor, ruego silencio.

Continúe, señora diputada.

La senyora López Ramón:

…para regular el Consell Jurídic Consultiu.

Y lo hacemos porque no puede haber crisis económica, por duradera que sea en el tiempo, que justifique ni un solo paso atrás en democracia, señorías.
No estamos dispuestos, ni dispuestas a callar, mientras que la derecha de este país y de esta comunidad echa por tierra los avances de nuestro autogobierno, de nuestro estado de derecho y de nuestro estado de bienestar.

Señorías, el Consell Jurídic Consultiu, tal y como dice su artículo 1, es el supremo órgano consultivo del Consell de La Generalitat y de su administración y, si procede, de las administraciones locales radicadas en nuestro territorio.
En definitiva, es un órgano de control de la actividad del Consell y de nuestras administraciones públicas, recogido en nuestro Estatut, marcado como órgano independiente y objetivo que debe velar por el cumplimiento de la Constitución, del Estatut d'autonomia y del resto del ordenamiento jurídico, como una garantía más para administración y ciudadano.

Una de las instituciones que marcaron en su momento y que siguen marcando la senda de nuestro autogobierno y que estorba al Consell y al Partido Popular, una institución que sirve como herramienta de control no solo en estas Cortes sino también en muchos ayuntamientos.
Y que, tan solo leyendo la exposición de motivos del proyecto de ley que trae aquí hoy el Consell, podemos ver cómo quieren lanzar a la ciudadanía contra esta institución, porque les sobra.

Señorías, ¿de verdad creen, en conciencia, que nos sobra autogobierno?
Es obvio que sí.
Su estrategia de querer destruir todo lo que hemos alcanzado entre sociedad y partidos durante más de treinta años no tiene límite, no sabemos dónde ni cuando va a parar.
Pero no es ético ni moral y después veremos que ni siquiera es normativamente correcto.
No es lógico, ni moral que aprovechen las penurias de la gente de la calle para justificar, penurias a las que ustedes mismos les someten, para justificar su crisis interna y su intención de destruir nuestro autogobierno.

Resulta tan falaz como increíble que con todo lo que tiene que hacer el señor Fabra y su Consell para sacarnos de donde sus propios compañeros de filas nos han metido y nos llevan metiendo veinte años (aplaudiments) mientras muchos de ustedes aplaudían en sus escaños, ahora quieran echar a las instituciones en contra de la ciudadanía.

No salgan ahora con que hay que modificar el Consell para quitar un miembro porque ahí está la clave del ahorro necesario para salir de la crisis.
Porque ¿no ven cómo no les cree nadie?
, ni es serio ni es sensato, señorías.
Luego, el señor Fabra va llorando por las esquinas, porque nadie le toma en serio, ni en la calle, ni la sociedad, ni en Madrid.
Va buscando con quien acostarse, porque no acierta jamás ni en sus argumento, ni en sus hechos, ni siquiera en sus textos normativos.

Verán, voy a intentar dividir mi intervención en dos partes.
Una, quizás un poco más técnica en la que intentaré explicar por qué no se debe legislar desde el cortoplacismo normas con vocación de permanencia, algo que creo que no debería tener que hacer yo desde esta tribuna, porque en sus consellerias, en la conselleria del señor Castellano, hay muchos altos cargos que deben saber perfectamente cómo se legisla.
Pero que, vistos los bodrios normativos que traen a esta cámara, creo que es necesario que dejemos claro.

Y una segunda parte en la que solo voy a intentar aplicar algo de sentido común para hacerles ver que no pueden engañar ya a nadie, que no pueden querer aparentar que ahorran con la mano izquierda, mientras despilfarran y derrochan con la derecha.
(Aplaudiments)

Verán, el ordenamiento jurídico, señorías, se configura a través de lo que se llama nuestro sistema de fuentes de derecho y es único y está regulado en nuestro Código civil, en el artículo 1, el primerito.
¿Hasta ahí bien?
Bueno.

Nuestro sistema de fuentes se divide en primarias, complementarias y aclaratorias.
Y las primarias, que son las escritas, tienen una serie de caracteres que son irrenunciables, señorías.
El primero es la generalidad, el segundo la publicidad, la jerarquización, la pervivencia hasta su derogación y, en último lugar, la vocación de futuro.
Sí, se lo explico, le voy a explicar por qué.
Las normas surgen con vocación de futuro salvo que se establezcan para un período determinado de tiempo.

Por lo tanto, como le dice el Consell Jurídic Consultiu, como les dice el Comité Económico y Social, no se puede regular a expensas de una crisis coyuntural económica, por larga que sea en el tiempo, porque no es ni ético, ni, como les decía, normativamente correcto.
Las normas, por mucho que ustedes pretendan utilizar ese argumento demagógico para traer aquí estos proyectos de leyes, que no van acabar en nada, no pueden surgir con vocación del cortoplacismo en el tiempo para que, superada la crisis económica, vuelvan ustedes a modificarla, porque es que, además es mentira, no es su verdadero objetivo, señorías.

De manera que no es normal que se obvien, como les decía, los caracteres del derecho para regular un órgano que va a perdurar en el tiempo, por encima de esta crisis, y después qué.
Les decía, y esto no se lo decimos nosotros, también se lo dice el Comité Económico y Social, pero ustedes tampoco hacen caso al Comité Económico y Social.

Señorías, su reducción es una milonga.
Si de verdad quieren aplicar eficiencia y eficacia no lo van a conseguir reduciendo un consejero, se lo dicen también los órganos consultivos.
Se puede aplicar eficiencia y eficacia, pero no recortando un consejero.

Y ahora desde un plano más político, verán, señorías, no se dan cuenta que ya nadie les compra esa buena voluntad solidaria que expresan ustedes aquí hoy de reducir el Consell Jurídic Consultiu y el resto de órganos para ahorrar.
Porque, miren, mientras que ustedes suben aquí y exponen esto, mientras hacen esto la gente en la calle se pregunta otras cosas, señor Castelló…

El senyor vicepresident primer:

Señoría, perdone.

Si tienen que mantener conversaciones prolongadas pueden salir al pasillo.

Muchas gracias.

Continúe, señora diputada.
Le prolongaremos el tiempo.

La senyora López Ramón:

Señorías, mientras ustedes suben aquí a hacer este discurso del ahorro solidario, falso, lo que la gente en la calle vio ayer en la prensa, no más lejos, ayer, es que ustedes mismos a su diputado más bien desplazado, que no adscrito, le ponen un despacho más grande que mi casa y le asignan 20.
000 euros al año, porque me imagino que serán las cuestiones que tienen ustedes que aprobarse para no pisarse los callos.
(Aplaudiments) Eso es lo que se pregunta la gente en la calle, señor Castelló.
Sí.

¿Cómo pueden venir aquí a decirnos que hay que ahorrar, reduciendo un miembros del órgano consultivo, cuando ayer mismo autorizan 20.
000 euros en esta cámara para un diputado suyo desplazado, que no adscrito, más bien desplazado?
¿Esto qué es por lo bien que lo ha hecho, por lo bien que lo ha hecho le premiamos?

Mire, es que no solamente es esto, señor Castelló, es que además la gente en la calle aún se pregunta qué hace el señor Fabra con un cocinero en su departamento.
¿De qué sirve un cocinero para el presidente de un Consell de La Generalitat?

Y venir a esta cámara a traer argumentos de ahorro con estos mimbres, ¿no se dan cuenta que las cestas le hace agujeros por todas partes?
No es serio, no es serio que vengan a traer proyectos, que saben que no se van a aprobar, y que encima quieran justificar la austeridad cuando no es verdad.

¿Por qué no han aprovechado, como dice nuestro texto, para introducir más elementos en las incompatibilidades, para igualar las condiciones de cese entre los electivos y los natos?
¿Por qué no han aprovechado de verdad para profundizar en la institución y en el texto?
¿Por qué?

¿Por qué no recortan en los altos cargos del Consell?
¿Saben ustedes que solamente recortando 147 miembros altos cargos del Consell podríamos ahorrar más de nueve millones al año?
¿Por qué no tocan ahí?
Porque ahí sí les pica, ahí sí les duele y ahí es donde no quieren entrar.

¿En quién o en qué están pensando cuando traen estos proyectos de ley?
¿Por qué no igualan, como les decía, las condiciones de los electos y los natos a la hora de ser inelegibles o cesar?
Porque esto tampoco.

¿Por qué no entran a valorar cuestiones de fondo que, de verdad, no hagan replantearnos la institución?
Porque no les interesa.
Porque es una pantomima que traen aquí a esta cámara hoy para decir: «Nosotros queremos ahorrar, pero es la izquierda de esta cámara la que no nos lo permite.
»

Miren, no vamos a permitirles que sigan destrozando ni nuestro autogobierno, ni nuestro estado de derecho, ni siquiera nuestro estado de bienestar.
¿Saben por qué?
Se lo voy a explicar.
Porque desde el minuto uno en que abandonen esos sillones azules, de manera conjunta con la sociedad, empezaremos a rehacer un modelo de estado que nos ha costado más de treinta años conseguir y que ustedes, en muchas ocasiones, miraban de reojo.
Y después, cuando abandonen esos escaños azules, en el minuto 1, como le digo, junto con la sociedad, reharemos lo que ustedes día tras día intentan destruir, pero no se lo vamos a permitir.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora López.

Per a la defensa de l'esmena a la totalitat, que té també un text alternatiu, que presenta el Grup Parlamentari Compromís, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Ferri.

El senyor Ferri Fayos:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories, nosaltres no hem presentat un text alternatiu que no canvie res.
Nosaltres presentem esta esmena a la totalitat, amb un model alternatiu d'òrgan consultiu, un model que té com a principi fonamental garantir l'objectivitat en el quefer i la independència en el funcionament del Consell Jurídic Consultiu.
I per arribar a eixe objectiu, el principal canvi que cal introduir en el disseny d'este organisme institucional, de la institució del consell jurídic, és el trencament del vincle de control que venia exercint el govern valencià a través dels nomenaments dels seus membres, part elegits per esta cambra amb la majoria que sustenta el mateix govern, part elegits directament pel president.

De fet, tant el president com el secretari són nomenats pel president de La Generalitat o pels membres del Consell.
En la nostra proposta nosaltres posem sobre la taula que estos nomenaments nasquen en un primer moment dels representants de la sobirania popular.
D'esta manera, el naiximent del nomenament d'estos càrrecs tindrà origen en la decisió democràtica de la ciutadania, organitzada en grups polítics parlamentaris que representen la pluralitat que la societat valenciana té, proposant un membre cada grup parlamentari, i fomentant el diàleg i el consens, exigint una majoria de tres cinquenes parts per a la seua aprovació conjunta, a més d'especificar que cada grup proposarà una persona candidata.

L'altre trencament del vincle entre el govern i el Consell es dóna traslladant l'aprovació del reglament al poder legislatiu, com ha de ser.
Però no ens conformem només amb açò, i per això donem un pas més enllà, per retornar-li el poder al poble, incloent-hi la participació directa de la ciutadania.
Com?
Mitjançant la possibilitat de presentar-se com a candidats i candidates que, en cas de complir una sèrie de requisits, seran triats per insaculació per a formar part de l'òrgan consultiu valencià.
És a dir, que ciutadans i ciutadanes que compten amb deu anys d'exercici professional o docent en el camp del dret podran presentar-se a un sorteig, sí senyor, un sorteig, on es triaran mitjançant l'atzar quatre membres del Consell.
D'aquesta manera, considerem que uns ciutadans triats per sorteig actuaran amb total autonomia i independència, garantint la seua llibertat a l'hora de prendre decisions.
Amb açò no volem posar en qüestionament el treball fet fins ara, però no podem deixar passar esta oportunitat per a dir la nostra manera de com volem constituir les institucions valencianes, construint un model alternatiu de representació i de societat en què la ciutadania siga la protagonista, unes institucions que treballen per a la gent i no per al poder representat pel Consell, que anhela controlar aquells als qui han de controlar-lo.

Senyories, vostés ens diran que açò suposa més diners, i jo els diré que la democràcia és cara, però paga la pena.
Els diré que és menys costós comptar amb òrgans que treballen per a tota la gent que envoltar-se d'assessors posats a dit que només treballen per a algunes persones, inclosos els cuiners.
Amb la nostra proposta de llei introduïm la possibilitat de suspensió cautelar de la condició de conseller o consellera per al cas que aquest siga processat pel Ministeri Fiscal per delictes contra l'administració pública.
Supose que en un territori com el nostre sobren els arguments, si veiem com cada dia, cada setmana, augmenten els casos d'imputats per corrupció, o on els imputats de la bancada popular són el tercer grup d'aquesta cambra.
No cal molt explicar sobre este punt.
I per suposat, en aquest model d'òrgan independent no té cabuda l'existència de membres nats, la relació dels quals amb els partits en el govern o en l'oposició poden influir o determinar els seus posicionaments en les tasques a desenvolupar en la institució.
En estos casos, el seu mèrit es circumscriu a guanyar unes eleccions, i no a l'exercici d'una professió, la jurídica, el saber de la qual és necessari per a realitzar amb professionalitat i saviesa les tasques encomanades per aquest Consell.

I, igualment, volem aprofitar al màxim la utilitat de la institució perquè siga accessible, tant als representants de la sobirania popular en l'àmbit parlamentari i municipal, com per a la resta d'institucions de rellevància social, que, en definitiva, siga útil a la ciutadania.
Així, s'amplia el marc d'actuació garantint l'aprofitament de la institució per part de la societat valenciana, en les seues diferents formes de representació i associació ciutadana.
Dins de l'objectiu de garantir la independència de l'òrgan, canviem l'adscripció del personal que actualment forma part de la Generalitat valenciana, tot i que continua regint-se per la normativa autonòmica en matèria de funció pública.
Volem aplicar les incompatibilitats als lletrats, que en definitiva són les persones que elaboren els informes.
I donada la rellevància de la tasca que té encomanada l'òrgan i la necessitat de garantir la imparcialitat, l'objectivitat i la independència del personal en l'exercici de les seues competències, hem decidit eliminar la possibilitat dels nomenaments interins o d'urgència, garantint així l'aplicació dels principis constitucionals d'accés a la funció pública, com són la igualtat, el mèrit, la capacitat i la publicitat, a més d'atorgar una seguritat als empleats públics que els permeta exercir sense intromissions il·legítimes els treballs encomanats.

Com veuen, es tracta d'un model molt allunyat de la proposta legislativa del Consell i també del text alternatiu presentat pel Grup Parlamentari Socialista.
A Compromís volem donar resposta a les demandes ciutadanes, que clamen per més democràcia, donant entrada a la participació en l'òrgan a la gent, i obrint la possibilitat d'acudir a l'òrgan institucional al públic, a la ciutadania organitzada en institucions i associacions.
Volem garantir que l'òrgan consultiu treballe per a la gent, per als valencians i valencianes, com haurien de treballar totes les institucions valencianes.
I volem que l'estructura i el seu treball siga democràtic i no piramidal.
El nostre model suposa que les paraules independència i objectivitat se traslladen en articles concrets, on mitjançant la regulació de nomenaments i funcionament se tornen una realitat.
No quedem en la mera xerrameca a què alguns ens tenen acostumats, perquè els principis no estan per a citar-los i prou, estan per a ser garantits mitjançant el model d'estructura, nomenament i funcionament, i açò és precisament el que fem nosaltres.

És per això que si vostés creuen en la independència de l'òrgan consultiu de la Generalitat valenciana, si creuen en la necessitat de garantir l'objectivitat i el compliment de les seues tasques, si vostés creuen que s'ha d'ampliar la seua utilitat i servir per a més institucions i obrir-se a la ciutadania organitzada en associacions, i si vostés comparteixen la nostra proposta que les institucions estiguen formades pel poble i servixquen als interessos de la gent, no tinc cap dubte que votaran a favor de la nostra proposta.
Jo els demane eixe vot favorable per aconseguir que aquest Consell Jurídic Consultiu siga més útil, més pròxim i més independent.

Res més.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Ferri.

Per al torn en contra en representació del Grup Popular, l'il·lustre Alfredo Castelló té la paraula.

El senyor Castelló Sáez:

Gracias, presidente.

Creo que tenemos que aclarar en primer lugar algo que de este lado del hemiciclo se tiene absolutamente claro, y de este otro lado parece que no.
I es que La Generalitat, las administraciones públicas, las familias, las empresas, todos están haciendo grandes esfuerzos para intentar salir juntos de esta crisis.
Una de las propuestas que motivan el que se traigan hoy estos cuatro proyectos legislativos es precisamente dar ejemplo, colaborar con todos los que ahora están haciendo esos esfuerzos, y hacer llegar a las instituciones consultivas y normativas de La Generalitat esa forma de actuar que estamos teniendo toda la sociedad valenciana y española para luchar con la crisis.
Primera cuestión.

Segunda cuestión: la modificación propuesta no desvirtúa en absoluto su esencia como instituciones de La Generalitat.
En absoluto.
Es más, les recuerdo el especial blindaje que se hizo en la reforma del Estatuto, precisamente de estas instituciones.
Por lo tanto, por querer modificar un consejero que digan que nos queremos cargar el Consell Jurídic Consultiu es una tremenda barbaridad.
Y tampoco se merma en ningún caso la representatividad, ni la legitimidad con la elección de los consejeros electivos.
En absoluto.
Las Cortes siguen teniendo exactamente la misma competencia de nombrar a tres consejeros o consejeras electivos.

Claro, esto choca con la idea que nos plantean ustedes, cuando les decimos: «Oiga, como esto queremos que trascienda a todos lados, y estamos en estas Cortes, legislando, hablando de instituciones de La Generalitat, y hablando también de dar ejemplo, demos ejemplo.
» Porque la gente sí que lo dice eso en las calles: hay demasiados políticos, y posiblemente tengan toda la razón.
Posiblemente no perdería ni un ápice de legitimidad, ni de representatividad esta cámara si tuviera veinte diputados menos.
Nada, absolutamente nada.
Pero a eso ustedes ya se oponen, porque les toca.
Ustedes son de pedir ejemplo al PP, pero cuando les toda dar ejemplo a ustedes, no quieren, y eso me parece especialmente grave.
Cuando oigo a la señora López decir que… Pérez, perdón… López, decir que «las fuentes del derecho determinan que la realidad social…» Oiga, mire, todo eso me parece fenomenal, pero no me negará usted que un legislador serio y consecuente siempre debe tener la realidad social, la realidad económica presente a la hora de legislar.
¿Me puede decir qué hicimos ustedes y nosotros en el Congreso de los Diputados cuando modificamos el artículo 135 de la Constitución sobre la estabilidad presupuestaria?
¿Por qué se hizo en ese momento?
Porque la situación económica, financiera de las administraciones públicas así lo aconsejaba.
Dejémonos de decir que hay que legislar en el aire.
Hay que legislar de acuerdo con la realidad, de acuerdo con el contexto económico, social, etcétera.
Y esa es la obligación del legislador.

El cambiar de seis a cinco consejeros es un gesto más de los muchos que le he dicho, el menor, porque aquí dicen ustedes: «Oiga, ¿y por qué no recortan en altos cargos, y por qué no recortan otras cosas?
» Vamos a ver, el coste de los altos cargos de La Generalitat se ha reducido más de un millón y medio de euros.
De 120 altos cargos que había en 2011, hoy hay 89, una reducción del 30%.
El coste de altos cargos de Andalucía y Madrid es el 50% superior a la Comunidad Valenciana.
El coste de altos cargos de Cataluña es el doble, más del doble, que la Comunidad Valenciana.
Hemos reducido el sector público en un 70%.
En el 2010 los altos cargos redujeron sus sueldos entre el 8 y el 15%.
El Consell, para dar ejemplo, se lo redujo el 15%.
De nuevo, el Consell en el 2013 se ha bajado el sueldo un 2,02%, para responder al déficit tal y como se comprometió.
Por cierto, es el cuarto que menos cobra el presidente de La Generalitat de todas las autonomías.
Se han tomado cientos de medidas, se ha reducido a la mitad el parque móvil, nadie tiene tarjeta de crédito.
Y cuando nos proponemos reducir el número de los diputados, ustedes se echan hacia atrás.
Por eso damos ejemplo a los ciudadanos, y queremos seguir dando ejemplo a los ciudadanos, con medidas como las que hoy les planteamos aquí.

Entremos con Compromís.
Señor Ferri, ¿sus asesores los eligen por sorteo?
¿A que no?
Y por lo tanto, ¿sus candidatos los eligen por sorteo?
¿A que no?
Entonces, ¿por qué quieren que los miembros del más alto Consejo Jurídico Consultivo de La Generalitat sean elegidos por sorteo?
Es que es absolutamente incomprensible (remors), es absolutamente incomprensible.
En ese sistema, lo que ustedes quieren es, en primer lugar, aumentar el número de consejeros, y pasarlo de cinco, que es nuestra propuesta, a nueve.
Porque ustedes deciden en qué vale la pena aumentar el gasto, y en qué no.
Pero no solo eso.
De los consejeros, de los cinco que proponen las Cortes tiene que proponerse uno al menos por cada grupo político, con lo cual también están pensando en su corralito, en que sean ustedes quienes decidan uno de los cinco que van a elegir las Cortes.
En primer lugar, ¿y si hubiera seis grupos políticos aquí, qué sucedería?
(remors) No, proporcional, no, no, porque alguno se quedaría sin proponer.
Sería imposible, proporcional, no.
Y, por otro lado, ¿usted sabe a qué nos abocaría elegir cinco consejeros, que al menos uno lo propusiera cada grupo político, y que la mayoría fuera de tres quintos?
¿Sabe lo que significaría?
Pues mire, que los consejeros elegidos anteriormente durarían más tiempo que el camarada Fidel en sus puestos, porque aquí sería absolutamente imposible llegar a acuerdos y bloquearía la institución.
Es así de sencillo y así de claro.

Y habiendo oído todo esto de las rifas y de los «rasca y gana», ¿saben ustedes cuál el sistema de elección del presidente?
Por sorteo.
O sea, es que, digamos que no se han calentado mucho la cabeza.
Y a ustedes, ¿qué les parece, que eso es más participativo?
¿Creen que hay mayor participación ciudadana porque el presidente de semejante institución se elija por sorteo?
¿Le parece más democrático?
Pero, ¡de qué me habla!
Pero, ¡de qué me hablan!

Miren, eso ha sido una ocurrencia que se les ha pasado a ustedes por la cabeza y que han cometido la barbaridad de ponerlo negro sobre blanco porque, realmente, es complicado ver ocurrencias como ésta.

Otra ocurrencia, «no va a haber interinos en el Consejo Jurídico Consultivo».
No conozco -y usted tampoco, seguro- ni una sola administración pública que no tenga interinos.
Y, aquí, ¿por qué no tiene que haber interinos?
¿Usted sabe lo que significa eso?
Que automáticamente y de nuevo bloquearía la institución.
¿Cómo haría usted las sustituciones?
¿Convocaría plazas de nuevo?
¿No pondría interinos?
Pero, ¿se dan cuenta de la barbaridad que es esto?

Entiendo que, por otro lado, digan que el Consejo Jurídico Consultivo pueda asesorar a los grupos de las Cortes, no solo a las Cortes, sino a los grupos de las Cortes.
Pero, no solo eso, ¡a los ayuntamientos!
Y no solo eso, ¡también a los grupos municipales de los ayuntamientos!
Pero, ¿qué barbaridad es ésta?
Ahora, comprendo que quieran que les asesoren porque la caterva de marcianadas que están planteadas en su texto alternativo llaman la atención -como les decía antes-, han roto el mito de que el derecho es aburrido.
Y se lo digo, ayer pasé muy buen rato leyendo su texto alternativo.
Es ¡de risa!
, ¡de risa!
Lo pasé en grande.
Menos mal que creo que no corremos riesgo, en cualquier caso tienen mucho peligro, mucho peligro.

Otra cuestión, hablan ustedes, siguiendo en sus tesis, en que una de las funciones será que el Consell Jurídic Consultiu velará con especial atención al efectivo cumplimiento de los derechos contenidos en la Declaración universal de derechos humanos.
Es que cada artículo que leía iba más allá, iba más allá, como si la ONU no tuviera más de doce organismos dependientes de ella que controlaran -llamados principales, y, otros, convencionales-, que controlaran eso, además de otras múltiples instituciones.

La gente -como les he dicho antes- es mucho más seria que todo esto, y, desde luego, no merece que grupos políticos hagan proyectos alternativos como el suyo que es, de verdad, de risa.

Nada más y gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el president, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer)

El senyor president:

Muchas gracias.

Per al torn de rèplica, senyora López.

La senyora López Ramón:

Señor presidente, gracias.

Señor Castelló, hace pocos meses, en junio, debatíamos aquí una proposición de ley de nuestro grupo parlamentario, del Grupo Parlamentario Socialista, que defendía el señor Rubio.
Y cuando usted fijaba su posición en contra en esa proposición de ley, cuando nosotros lo que proponíamos era modificar la Ley del estatuto jurídico de los ex presidentes reduciendo privilegios, usted aquel día decía que era demagógica la pretensión de renunciar a determinados privilegios de los que gozan los ex presidentes porque, además, nadie habla de eso en la calle.

Y, claro, que hoy suba usted aquí a hacer este alegato, que no debe ser demagógico este proyecto de ley por lo que veo, cuando se está tratando de reducir a un consejero porque ustedes encuentran en el Consell, ahí, la medida de ahorro que hace falta para sacar a esta comunidad de la situación en la que ustedes y sus compañeros de filas, con el señor Zaplana, con el señor Olivas que, además, tiene tiempo para hundir bancos, y con el señor Camps (aplaudiments), ¡nos han mentido!
¡Si es que son ustedes mismos!
Si son los mismos, señor Castelló, cambiados de sitio, recolocados, fuera, dentro, en la última fila, pero son los mismos desde hace muchos años.

Mire, ¿sabe cómo no se reduce legitimidad de verdad?
Se lo he dicho antes.
Como no se reduce legitimidad es reduciendo a 147 altos cargos, puestos a dedo por los distintos consellers de sus consellerias, que no ha elegido nadie en la calle más que ustedes para agradecer estómagos como hacen siempre.
Así es como no se reduce legitimidad.
Sí se reduce legitimidad reduciendo diputados de esta cámara, señor Castelló.
¡Claro que se reduce legitimidad!
¡Claro que se reduce democracia!
¡Claro que se reduce autogobierno tocando instituciones que llevan muchos años en la posición en la que se encuentran, fruto del avance de nuestro Estatut y de nuestras propias instituciones consultivas y no consultivas!

¿Habla usted de realidad social?
¿Sabe lo que es realidad social?
, señor Castelló, se lo voy a decir.
Realidad social son más de doscientas treinta mil familias que ya no tienen a ningún miembro en activo en sus casas; realidad social son más de setecientos mil parados; realidad social son los más de trescientos millones de euros que debe este Consell a los dependientes; realidad social son los más de doscientos cincuenta millones de euros que debe la conselleria d''habitatge a las personas que han adquirido, alquilado y rehabilitado vivienda; realidad social es la deuda de más de cinco mil ayudas de 30 millones a los emprendedores, a esos que ustedes dicen defender; realidad social -provocada por ustedes- es el recorte en ayudas de educación, de diciembre a febrero han recortado ustedes más de trece millones declarándolos indisponibles.

Eso es realidad social, eso es lo que la gente en la calle se pregunta, y eso es a lo que ustedes someten a la gente en la calle, no a que se discuta si se reduce o no un consejero del Consell Jurídic Consultiu.

Esa es la realidad social que tenemos que defender y esa es la realidad social en la que podemos encontrar una salida para ayudar a la gente de la calle.
Pero nadie habla, nadie habla, efectivamente, de que se reduzca o no para ahorrar.

Sí que se hablaba hoy -como le decía antes y usted no ha dicho nada- de su diputado desplazado con más de veinte mil euros de ayuda de subvención, de asignación declarada en estas Cortes.
Sí, efectivamente, de él, de él.
De eso sí se habla.
«¡No!
, es que eso sí que es ahorro.
» ¿Por qué?
Explíquenos por qué.
¿Por qué le premian?
¿Por lo bien que lo ha hecho?
¿Por lo bien que ha gestionado los fondos de cooperación esta comunidad?
(Aplaudiments) ¡Explíquenlo!
Pero no vengan aquí con un argumento demagógico de querer ahorrar en instituciones a cargo de un solo consejero.

¿Por qué no tocan en estos temas que le he dicho?
¿Por qué no tocan en los altos cargos?
Porque ahí no les interesa.
¿Por qué no ahondan en el tema de las incompatibilidades?
Lo decía el señor Blanco antes, efectivamente, tenemos la situación tan kafkiana de tener…, bueno, de tener no porque venir no viene mucho, pero de que de esta cámara sea miembro una persona que, además, es miembro del Consell Jurídic Consultiu, como es el señor Camps; al mismo tiempo que aprueba leyes las dictamina a través del órgano consultivo.
¿Por qué no ahondan?
¿Por qué no profundizan en las incompatibilidades en esa materia?
¿Por qué traen un texto normativo que no es más que una falacia, no es más que algo absurdo, en el que plantean recortar un miembro cuando hay mucho que profundizar en la institución, señor Castelló?
Si de verdad fueran serios, si de verdad quisieran legislar desde la seriedad y desde la coherencia, plantearían muchísimas más cuestiones en las que no quieren ni entrar.

¿Por qué no quieren tocar ahí?
¿Por qué no quieren tocar en el tema de la inelegibilidad, ni en el cese, en las incompatibilidades?
¿Por qué no aprovechan esta perfecta ocasión ya que modifican una norma para todas estas cuestiones?
Porque eso -como les decía- no les interesa para nada.

Vienen aquí, traen una norma, que saben que no va a salir adelante porque no va a contar con la mayoría necesaria pero que, aun así, burlándose de todos los miembros de esta cámara…

El senyor president:

Vaya concluyendo, señora López.

La senyora López Ramón:

…-sí, termino-, y burlándose de la gente que lo pasa mal en la calle, aprovechándose de sus penurias vienen, nuevamente, a engañar a los grupos políticos y a la sociedad valenciana.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Senyor Ferri.

El senyor Ferri Fayos:

Senyories, amb la seua proposta vostés eliminen democràcia i, com sempre -com ja li ha contestat la senyora López-, mantenen la dedocràcia perquè en cap moment s'ha presentat a estes Corts una proposta per a eliminar totes eixes persones que vostés col·loquen a dit, dia a dia, en les institucions valencianes.
I després li ficaré exemples.

Però, mire, la nostra proposta té menys membres perquè descomptem els membres nats i, per tant, en la seua proposta eixos membres van augmentant; en la nostra es queden sempre en una quantitat fixa i no van augmentant.
Per tant, la nostra proposta té ¡menys membres!
¿Què ve diguent-me a mi vosté?
Té menys membres que la seua.
¡En té menys!
Té menys membres que la seua.
En té menys.
¿Quants en té la seua ara mateix?
¿Quants expresidents n'hi ha de La Generalitat?
¡Compte'ls!
¡Compte'ls!
¿Compte'ls!
Nosaltres llevem els membres nats.

Després, al final, ací, és el que ha dit el senyor Blanco abans, açò és una renovació forçada que volen forçar vostés per a mantindre la majoria més enllà dels dos anys de legislatura que queden.
Això és el que volen fer vostés realment amb esta reforma que, a més, no tirarà endavant perquè no tindrà la majoria d'estes Corts.

I, després, ens parlen de la representativitat, dels diputats i no sé què.
Clar, ¡clar que baixaria la representativitat!
És que la representativitat és un factor relatiu.
I ¡clar que baixarien!
N'hi hauria menys diputats per població.
¡Ja està!
, és aixina, baixaria la representativitat.
Però, bé, vostés és que entenen la representativitat.
.
.
no sé com l'entenen, però si l'entenen com l'entenen, per la feina que fan en este parlament, sens dubte que molt no baixaria perquè vostés continuarien fent la mateixa feina, que és poca.

Després, vosté no fa ni parla en cap moment de la diferència de funcions.
Actualment, només fa funcions d'òrgan per a fer dictàmens preceptius sobre lleis, normes, reglaments, convenis de La Generalitat i de Les Corts, i només quan a través d'una conselleria se demana per alguna universitat o alguna alta institució, si la conselleria així ho veu correcte, es fan també informes per a aquestos organismes.
Nosaltres obrim que se puga demanar directament els informes a aquest Consell Jurídic Consultiu, obrint, donant un servei a la ciutadania, cosa que vostés pretenen no fer.

En la tria, vosté em parla que el sorteig, que si els assessors que me'ls trie jo.
.
.
Els assessors que em trie jo treballen per a mi; les persones que van a treballar per al Consell Jurídic Consultiu van a treballar per a la tota la societat valenciana.
Per tant, si se trien per sorteig entre tota la societat valenciana no passa res perquè treballen per a tota la societat valenciana, treballen per a tots i per a totes.
O han de treballar ¿per a qui?
¿Per a qui els designa?
¿O és que han de treballar per a qui els designa?
Vostés el que volen és que treballen per a qui els designa, que són vostés.
¿O el Consell Jurídic Consultiu són els seus assessors?
¿O el Consell Jurídic Consultiu són els seus diputats?
¡Ah!
, aquí és on està la diferència, és que vostés els consideren els seus assessors i els seus diputats, vostés els consideren així.
Però eixa és la diferència que n'hi ha, i més venint de vosté que està acostumat, amb dos secretàries, amb dos assessors personals que té vosté al seu ajuntament i quasi tot el grup municipal alliberat.
(Veus) Eixe és l'estalvi i el que fan vostés allà on governen.
¡Sí, senyor!
Així, venint de part de vosté, és normal que confonguen i que els confonguen en manera de fer les coses.

I ha demostrat vosté ací hui que és un ignorant, vosté ha demostrat ací que és un ignorant perquè la insaculació està present en el nostre dret jurídic.
¡Des del segle XIV està present!
I vosté ha dit ací que és una marcianada.

Mire, li diré més coses, els pèrits per als judicis els trien per insaculació.
¿És el sistema judicial una marcianada?
¿Vosté considera que el sistema judicial és una marcianada perquè trien els pèrits per insaculació per a garantir l'objectivitat i la independència?
¿Vosté creu que això és una marcianada?
Vosté el que és, és un ignorant i acaba de demostrar-ho ací, vosté acaba de fer ostentació de la seua ignorància venint ací a parlar de marcianades i altres coses.
Inclús, Aristòtil, a l'antiga Grècia ja parlava de la insaculació, sí senyor, ja parlava de la insaculació per a garantir l'objectivitat i la independència en els sistemes democràtics, els inventors de la democràcia ho feien, i, actualment, també a Grècia, el tribunal superior, el seu tribunal suprem, trien els jutges per insaculació.

Així que vosté està ací diguent que proposem marcianades, marcianades que són més bé terrícoles perquè s'apliquen al nostre territori i s'apliquen a altres territoris propers al nostre.

Per tant, senyories del Partit Popular, vostés, una vegada més, s'han llevat la careta, han demostrat que el que volen és triar els membres perquè volen que treballen per a vostés, com vosté mateix ha deixat insinuar quan m'ha preguntat a mi si els meus assessors treballen per a mi.
¡Clar que treballen per a mi!
, perquè me'ls trie jo, però els membres del Consell Jurídic Consultiu han de treballar per a tota la ciutadania valenciana i, per tant, han de ser triats entre tota la ciutadania valenciana.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ferri.

Senyor Castelló.

El senyor Castelló Sáez:

Gracias, presidente.

Insisto en que lo que planteamos es, con respecto a la reducción del número de consejeros, un gesto de cara a la sociedad que es la que está sufriendo, todas las administraciones, todas las familias, todas las empresas una reducción de gastos importante a la que nos vemos obligados por la coyuntura actual para poder atender otras cuestiones que en estos casos son absolutamente prioritarias.

Le insisto, no se trata de un consejero, se trata de un ejemplo que le doy que son los 2.
000 millones de euros que ahorró La Generalitat solo en el año 2012.

No quitamos ni un milímetro de legitimidad, ni un milímetro de soberanía, absolutamente nada, ni a estas Cortes, ni al Consejo Jurídico Consultivo, que le reitero que blindamos en la reforma del Estatuto.
Le aseguro que conozco la realidad social y actúo para cambiarla todos los días.

Y aquí, desde luego, no hay nadie que se burle de la gente de la calle.
Nadie.
Lo que hacemos es intentar colaborar para superar esta situación cuanto antes, mejor.

Y le recomiendo otra cosa, tienen una obsesión enfermiza por un diputado de esta cámara, y que eso significaría un ahorro.
19 más, quitemos 19 más y verá como eso es mucho más ahorro que lo que usted nos está diciendo.
(Veus i rialles) Así es que la propuesta de reducir el número de diputados plantéensela seriamente y verán cómo podemos conseguir un ahorro mucho más serio de lo que usted nos está comentando.

Mire, realmente nos está planteando que habría que profundizar mucho más en la propuesta que ha traído el conseller.

Bueno, usted nos plantea reformar ocho artículos de 26 que trae el texto.
Tampoco es que digamos que lo tiran todo por tierra.
Y, realmente, las diferencias son muy poco significativas.
Parece que haya diferencia abismal entre el planteamiento que tiene usted en su texto alternativo y el planteamiento nuestro.
No es en absoluto cierto.
Solo ha intentado modificar ocho de veintiséis artículos.

Mire, señor Ferri, eso que plantean ustedes de que los ayuntamientos tengan acceso al Consejo Jurídico Consultivo porque así es más…, los ayuntamientos y los grupos políticos.
Está todo resuelto en la ley ya, en la ley de bases de régimen local, en el reglamento de organización y funcionamiento, incluso en los propios ROF de los ayuntamientos donde se establece quien ejerce las funciones de asesoría de todos y cada uno de esos grupos políticos.
Está absolutamente resuelto.
Es que usted va a colapsar el Consejo Jurídico Consultivo si pusiera en marcha este tipo de medidas.
¡Es que sería una barbaridad de nuevo!
Una marcianada, señor Ferri, una marcianada.

Como lo es el plantear que el Consell Jurídic Consultiu, en la composición que usted propone, tiene menos miembros que los nuestros.

Oiga, usted dice que nombran cinco las Cortes y cuatro se sortean, nueve.
Y nosotros decimos que los miembros son: tres por las Cortes y dos del Consell, cinco.
Nueve es más que cinco, luego lo suyo es casi el doble de lo que estamos hablando.
(Veus)

Le recomiendo que si tiene algún asunto respecto a cómo funcionamos en mi ciudad y en mi ayuntamiento, decirle que me lo diga personalmente.
Aquí no tengo por qué contestar a nada.
Solo le voy a decir una cosa, solo le voy a decir una cosa, muy sencilla, yo no tengo dos asesores personales.
¡No tengo ninguno!
El PP en el Ayuntamiento de Sagunto tiene dos asesores.
¿Sabe cuántos tiene la oposición?
Cinco.
Hágase usted la cuenta.

Dígame cuántos alcaldes de su partido se han bajado del coche oficial.
Cuéntemelo.
Dígame cuántos de ellos han renunciado.
Dígame en cuántos de ellos hay menos asesores que en el Ayuntamiento de Sagunto.
¡Dígamelo!
¡Dígamelo!
¡En uno!
¡Dígame uno en el que gobierne!

En fin, decirles finalmente que para que vean hasta donde llega el tema, dónde la marca línea roja Compromís en el tema de los consejeros.

Hace una suspensión de la condición de consejero en el caso de que sea procesado -solo lo suspenderán si es procesado- a petición del Ministerio Fiscal -no a petición de una acusación particular-, por delitos contra la administración pública, no por cualquier otro tipo de delitos y, entonces, podrá acordarse la suspensión cautelar por mayoría absoluta del pleno hasta que haya una resolución judicial «firme».
Ustedes no tienen línea roja, tienen una línea transparente.
Es más, no tienen ninguna línea ni ninguna idea para esta comunidad.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Ara, per a fixar posició (inintel·ligible) … la paraula?

Senyor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Sí, el grup d'Esquerra Unida compartix amb els grups que proposen l'esmena amb text alternatiu el rebuig al projecte de llei que se presenta.

Ara bé, la nostra raó és fonamental d'oportunitat.
Entenem que es porta ací un projecte de llei que s'hauria de consensuar, en primer lloc, amb les institucions afectades, en este cas el Consell Jurídic Consultiu i, per altra banda, buscant el diàleg amb la resta de grups polítics.

Per tant, amb coherència amb eixa posició nostra, anem a abstindre'ns en les propostes amb text alternatiu, subscrivint en bona mesura algun del seu contingut i, altre, no.

Per exemple, en el cas de la del Partit Socialista, mantenen els consellers nats, els quals nosaltres volem eliminar i per això nosaltres tenim esmenes parcials.

Però de tota manera el sentit del vot fonamentalment per estes raons que he explicat serà d'abstenció.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Anem a passar a la votació seguidament.

En primer lloc, la votació corresponent al Grup Parlamentari Socialista.
Comença la votació.
28 vots a favor, 46 vots en contra, 11 abstencions.

Votació a l'esmena amb text alternatiu presentada pel Grup Parlamentari Compromís.
Comença la votació.
7 vots a favor, 46 vots en contra, 32 abstencions.

Projecte de llei, de La Generalitat, del Consell Valencià de Cultura.
Esmenes a la totalitat presentades pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 66.
245, BOC número 191) i pel Grup Parlamentari Esquerra Unida (RE número 66.
441, BOC número 191), i esmena a la totalitat amb text alternatiu presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 66.
226, BOC número 191)

El senyor president:

Seguidament, el quart punt de l'ordre del dia.
Per acord de tots els grups s'agrupen totes.
.
.
, la defensa de les esmenes i després passarem a la votació al final per separat.

Per tant, comença el debat, defensa de l'esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari Compromís.

Senyor Pañella.
(Veus)

¡Ah!
Perdó, disculpen vostés.

El senyor conseller de Governació i Justícia:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

L'últim dels projectes que presente en el dia de hui davant del ple de Les Corts és el Projecte de llei de La Generalitat del Consell Valencià de Cultura, altra de les institucions estatutàries incloses en este procés de reforma impulsat pel Consell.

Com han pogut comprovar les seues senyories, els quatre projectes de llei han vingut marcats per la coherència, per la igualtat en els plantejaments en tots ells, que han perseguit i perseguixen la protecció i la pervivència d'estes importants institucions, que complixen l'objectiu de fer més societat i menys administració i que vol donar també un missatge a tota la societat que si la societat s'ajusta el cinturó i si se sacrifica la societat i els ciutadans, també l'administració i les institucions en el seu conjunt ho han de fer per a donar un clar exemple.
I també pretenen acomodar les lleis a l'ordenament vigent, especialment després de la reforma de l'Estatut d'autonomia.

Per tant, el Consell Valencià de Cultura es tracta d'una institució que ja apareix mencionada en la redacció primigènia de l'Estatut d'autonomia de la Comunitat Valenciana de l'any 1982, junt al Síndic de Greuges i la Sindicatura de Comptes, i la norma reguladora de la qual es va aprovar mitjançant Llei 12/1985, de 30 d'octubre, de La Generalitat.

Per això el Consell considera convenient que el Consell Valencià de Cultura prenga part d'este procés reduint el nombre dels seus membres.
Una reducció que garantix en tot cas que la institució puga continuar desenrotllant la seua activitat amb la mateixa diligència que ha vingut fent fins al dia de hui.

Quant al segon dels motius, el mateix temps transcorregut des de l'aprovació de la norma, quasi trenta anys, i el fet que esta no haja patit cap modificació en eixe període aconsellen sotmetre-la a este procés d'adaptació a la legislació vigent, insistisc, i d'una manera especial, adaptant les referències normatives i denominacions a les exigències derivades de la reforma estatutària de l'any 2006 i de la resta d'ordenament jurídic vigent.

Com veuen, els canvis previstos en el nou projecte de llei no suposen un canvi essencial en la naturalesa i funció d'esta institució, encara que el caràcter transversal d'estos provoca que un número important d'articles i la mateixa sistemàtica de la llei es vegen afectats.

Tot això fa més convenient l'adopció d'un nou text legal que substituïsca la norma aprovada l'any 1985 amb nous continguts adequats a les finalitats perseguides i una estructura que incorpore les recomanacions adequades a les finalitats del Decret 24/2009, de 13 de febrer, del Consell sobre la norma, estructura i el procediment elaborat dels projectes normatius de La Generalitat.

El projecte de llei s'estructura en sis títols, quatre disposicions transitòries, una disposició derogatòria i tres disposicions finals.

Dir-los, senyories, que el títol preliminar se centra a delimitar l'objecte de la norma i la naturalesa jurídica de la institució.
Mentres que els títols I al V definixen respectivament els aspectes bàsics relatius a les regles d'actuació i les funcions, la composició, els òrgans de govern, l'organització i el funcionament i el règim econòmic i financer de la institució.

Senyories, des de la seua creació, el Consell Valencià de Cultura ha vingut actuant davant dels criteris i paràmetres científics i professionals que han contribuït a incrementar el seu prestigi i a consolidar-lo com un element de referència dins del panorama cultural valencià.

Amb l'aprovació del projecte de llei que hui els presente, pretenem que esta institució puga continuar duent a terme les funcions d'assessorament i consulta en matèria de cultura valenciana que li atribuïx l'Estatut d'autonomia amb la mateixa diligència i responsabilitat que ho ha vingut fent fins a la data de hui.

La voluntat del Consell és que pugam arribar a un acord que satisfaça a tots els grups parlamentaris perquè este projecte de llei compte en la seua tramitació parlamentària amb el suport i el consens de tots.

Per la nostra part analitzarem, igual que he dit en els altres projectes de llei, detingudament les esmenes que se presenten al projecte remés pel Consell tractant de consensuar i incorporar al text definitiu totes les modificacions que el milloren.

Senyor president, senyories, els quatre projectes de llei que els he presentat en la sessió de hui afecten unes institucions que constituïxen un dels pilars fonamentals del sistema institucional bàsic de la Comunitat Valenciana i que durant quasi trenta anys s'han erigit com a pedres angulars del model valencià d'autogovern.

Tenen el suport i la consolidació necessàries com no tenen en cap altra comunitat autònoma per estar totes i cada una d'elles blindades, garantides la seua pervivència en l'Estatut d'autonomia com a rang estatutari i amb majories absolutament blindades que fan que siga la voluntat del consens la qual les porte endavant.

Per tant, voldria fer una crida a tots els grups parlamentaris que han presentat esmenes a la totalitat, demanant-los que reconsideren la seua postura a fi que estos projectes de llei compten en la tramitació parlamentària amb el màxim consens possible en benefici de tota la ciutadania.

Se tracta de fer més societat i menys administració.
Sigam operatius i treballem amb sinceritat i serietat en reforçar la confiança i credibilitat dels nostres conciutadans.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Ara sí, senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyor conseller, mos acaba de dir que el projecte que porta és el de fer més societat i menys administració.

Ja sé que no té torn però a mi m'agradaria que m'explicara com és fa més societat.
No sé què és això.
La societat no és un aspecte quantitatiu i, com sempre, ens porta a unes frases que aparentment volen dir molt, però quan analitzes no diuen absolutament res, com esta proposta que vostés presenten.

Si parlem de societat.
.
.
, no més societat.
Dir, per exemple: «M'agradaria que treballàrem per fer una societat més democràtica, més participativa, més activa socialment parlant.
»

Si hem de fer menys administració, no estic d'acord.
Hem de fer una administració més.
.
.
més àgil, més eficient, més propera a la ciutadania.

No sé què és ni més societat ni menys administració.
Perquè menys administració, ¿és reduir personal?
Ah, doncs diguen menys personal treballant en l'administració, menys persones que cobren de l'administració, menys servicis de cara a la gent i, per tant, encarir la vida de la gent, perquè renunciem a donar-los serveis a ells.
Si és això, no és el nostre projecte.

Mire, no és més societat ni menys administració, és simplement reducció de persones.
Així de clar: reducció de persones en el Consell Valencià de Cultura.
Ací potser si hem d'afrontar un canvi d'una modificació del Consell Valencià de Cultura hauríem de començar per parlar de quines són les funcions que volem que tinga el Consell Valencià de Cultura.

Si realment volem un Consell Valencià de Cultura subordinat a les necessitats del Consell, al qual quan el Consell li demana un informe, li'l fa, o quan algú li demana un informe, el fa.
O si, pel contrari, si hem de planificar uns canvis en el Consell Valencià de Cultura nosaltres optaríem per un consell que, a més de ser totalment independent, fóra actiu, implicat en la vida cultural i amb la representació en ell de tots els sectors culturals.
Un consell que realment marcara camí respecte al que ha de ser la cultura valenciana i que marca camí i marcara línies en el que seria la promoció d'eixa pròpia cultura.

No obstant, eixe no és el camí que vostés han pres.
Per tant, fora d'eixe camí, que només mos porta a reduir (inintel·ligible) .
.
.
ens portaria ja, en lloc de fer una intervenció pròpia, que llegiren i atengueren allò que diu el Comité Econòmic i Social.
Home, diuen una cosa tan senzilla com que consideren que les modificacions de l'estructura i la composició del Consell Valencià de Cultura, que recull l'avantprojecte de llei, no suposa necessàriament la reducció pressupostària que es pretén.
Si aleshores el que es pretén és estalviar diners, el mateix Comité Econòmic i Social diu que no, no, que això no suposa estalviar diners.
Per tant, diu que cabria adoptar unes altres mesures econòmiques encaminades a racionalitzar i adequar les partides de gestió del funcionament dins del pressupost propi del Consell Valencià de Cultura.
Ens estan dient ells mateixa.

També estan dient que resulta essencial mantenir la pluralitat del Consell Valencià de Cultura.
És que no ho entenen!
Que el Consell Valencià de Cultura té unes funcions a determinar.
I no és el mateix en una quantitat menor de gent, que amb més gent.
I, per tant, si volem reduir el pressupost que significa de personal o el pressupost, no de personal, que significa dels mateixos consellers, se pot fer mitjançant altres fórmules.
Nosaltres en proposem alguna.
Ja parlarem en les esmenes parcials.
Però no reduint el nombre.
Perquè aleshores, si es reduïx el nombre deixa de poder portar a terme les seues funcions.
I aleshores el que estem dient és que el que sobra és el Consell Valencià de Cultura.
Això és el que estan dient vostés.
El que sobra és el Consell Valencià de Cultura.

Doncs mire, ells mateixa diuen que resulta essencial mantenir la pluralitat, atenent la diversitat territorial, atenent la diversitat d'especialització i atenent la diversitat professional.
I que s'obrira, a més, a la diversitat de les organitzacions representatives de la societat civil.
Estaria.
.
.
que tot açò, que la seua efectivitat estaria amenaçada per la disminució dels membres.
Com he dit, nosaltres optaríem per un Consell Valencià de Cultura fort, plural, respectat, amb capacitat d'intervenció.
Que ho diuen ells mateixa, ho diu el mateix Comité Econòmic i Social.
Amb capacitat d'intervenció en matèries pròpies.
Perquè si no tot açò representarà que no se podrà implicar en les dificultats dels sectors culturals.
I ací nosaltres ja comencem a parlar-ne de més.

Coincidim totalment amb el que diu, que a més denota una absència de línies estratègiques definides en els àmbits culturals i científics del País Valencià.

Senyories, haurien de ser més respectuosos amb el que es diu en els mateixos òrgans que nosaltres hem creat.

Mire, fa un informe el Comité Econòmic i Social, no un informe a més del preceptiu, un informe a iniciativa pròpia amb aquests mateixos termes.
Demana independència i objectivitat.
I parla d'alguna cosa que hem parlat ja, de la inamobilitat, que és garantia, la inamobilitat, dels actuals consellers, dels actuals components, és garantia d'independència i d'objectivitat.
La inamobilitat ens dóna eixa garantia i salvaguarda precisament estos fets: la independència i l'objectivitat, per la qual es va ja posar en la redacció de la primera llei.

Ara, lògicament, vostés proposen que això es trenque, que es trenque la garantia de l'objectivitat i la independència.
I ja fa l'advertiment de la il·legalitat, de la inconstitucionalitat que suposaria no respectar els nomenaments en el temps que estan.
Ells ho citen exactament: el dret dels membres que romanen en el seu lloc sense que hi hagen altres causes de separació que aquelles que estaven previstes en la mateixa norma que quan el van nomenar.
Aquests drets, subjectiu i individualitzat, el dret que tenen a seguir en el seu lloc i que no permet l'aplicació retroactiva de la modificació.

Senyories, això és efectivament el que ens diuen.
Jo els diré més, és a dir, per què no entrem a parlar dels problemes de la cultura que tenim a nivell del País Valencià si volem parlar d'açò?

Primera, jo li parlaré de la falta d'una línia de promoció cultural, assumida per tota la societat i que tinga la permanència com a principi.
Que no estiguen subjectes tant tots els seus canvis al que són les vel·leïtats dels canvis polítics, sinó que hi haja una línia cultural, algú que sàpiga donar-la, i això podia fer-ho el Consell Valencià de Cultura.

Nosaltres creguem en un Consell Valencià de Cultura en el qual estiga oberta la participació, no només a la creació d'eixes línies bàsiques, sinó també a orientar.
No només a fer l'informe general, sinó a orientar, a col·laborar, a definir i a avaluar els models de gestió cultural que estem promovent.
A canalitzar el recolzament i a canalitzar el recolzament i el foment a la creació artística, per exemple.
Que siga, com he dit abans, garant de continuïtat de les línies bàsiques d'expansió de la cultura, al marge del que són les desavinences polítiques.

Que siga assessor del Consell, que siga avaluador de la política cultural, en el qual, si nosaltres a més els proposàrem avui un canvi, no este canvi, no este canvi, que està destinat jo crec que a estalviar uns diners determinats, diners que no s'estalvien perquè es malbaraten per moltes altres qüestions.
Se n'han dit ací, i seríem reiteratius en este moment si diguérem d'on podien estalviar-se vostés molts més diners.

Nosaltres seríem partidaris, al revés, de tot al revés: de l'ampliació.
Precisament per ampliació d'eixes funcions que nosaltres hem parlat, encara que podria tindre un consell valencià de cultura on estiguen representades les universitats.
Clar, entenc que si en les universitats existix una pseudociència, que no poguera estar representat en les universitats.
Però és que nosaltres no creguem això, creguem precisament que són el lloc prioritari on es troba la real ciència.

Podien estar representades les arts visuals, els professionals de les arts visuals, de les arts escèniques, els professionals del cinema i els audiovisuals, els professionals de la música, de les diverses parts que té la música valenciana, que és molt rica.
Que podien tindre representació tots aquells aspectes que tenim baix la denominació de cultura, com són museus, patrimoni, com són llibres, com són editorials.
On haurien d'estar representats tots els sectors professionals de la cultura.
Això li donaria més calat, això li donaria més contingut.
I això ho intentem nosaltres també posar en unes esmenes, que anirem discutint una a una quan arribe el moment.

En este moment, senyories, li diria al senyor conseller si haguera estat, però, vista la seua intervenció, no li ha interessat més, sí que hem de dir que no ho retirarem, que damunt, després d'haver-lo sentit, ens ratifiquem més en esta proposta de retirada de la pròpia llei.

I si volen afrontar realment una innovació en el Consell Valencià de Cultura, nosaltres acabem de donar ací les línies bàsiques en què ens sumaríem i col·laboraríem moltíssim a treballar.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Defensa de l'esmena a la totalitat, presentada pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, senyora López.

La senyora López Barceló:

Gràcies, senyor president.

Més societat, menys administració.
Si estiguera el senyor Castellano li ho diria a ell, però com no està, que no li interessa, doncs parlaré per a la resta de la cambra.

Més societat, menys administració.
És un lema hui, però que reflecteix els objectius de la dreta valenciana.
Com deia Josep Fontana, privatizar la democracia.
I ací estem parlant d'això.

Comparec per defensar la posició d'Esquerra Unida davant del Projecte de llei del Consell Valencià de Cultura.
Projecte que es referix a l'intent de modificar el Consell Valencià de Cultura, institució que forma part del conjunt d'institucions d'autogovern del País Valencià.
Concretament es tracta de la institució consultiva i assessora en matèries específiques que afecten la cultura valenciana.

De fet, convé recordar que a l'Estatut de 1982 només existien tres institucions de rellevància estatutària: els dos comissionats parlamentaris -Sindicatura de Comptes i el Síndic de Greuges-, que estaven amenaçats de mort pel Partit Popular, però que s'han salvat de la crema; i el Consell Valencià de Cultura.

Ara ens trobem que amb l'excusa d'adaptar els òrgans estatutaris a les denominacions establertes en l'Estatut d'autonomia de 2006 i al compliment de l'article 48 de la Llei 9/2003, de 2 d'abril de La Generalitat, per a la igualtat entre dones i homes, el govern valencià pretén fer-se un rentat de cara.

I malgrat haver iniciat el tràmit preceptiu de consultes a novembre de 2012 i en alguns casos a través de tràmits d'urgència, s'ha presentat el projecte de llei deu mesos després.
I, per cert, amb informes molt desfavorables dels organismes consultats, als quals se'ls ha fet molt poc cas, com és norma.

Aquest projecte és només una posada en escena, ja que, de fet, es manté pràcticament íntegre el text de 1985.

Perquè aquest govern malbaratador, només ja en les notícies d'ahir, 160 milions regalats als equips de futbol privats, intenta enganyar-nos, a tots i a totes, afirmant que la reducció de vint-i-un a onze membres del Consell Valencià de Cultura suposarà una reducció de la despesa pública, quan això és rotundament fals.
És una cortina de fum que perseguix l'aparença més que la cerca de l'eficàcia i el bon funcionament de les institucions.
Cerquen un titular propagandístic i demagògic, com és el pacte amb la societat civil dels amics del senyor Fabra pagats per tots i totes.

La reducció del nombre de membres no suposa minorar la despesa.
Perquè en aquesta institució es cobra per assistència a les reunions de treball.
I si el treball es el mateix, a menys membres, més reunions, i per tant més dietes, com a mínim.

És evident que aquest consell no sent cap respecte, cap interés i, fixen-se, cap amor pel nostre autogovern.
No sent cap estima per les nostres institucions estatutàries i per motivacions clarament electoralistes és capaç de tot.
Fins i tot de posar en risc els precaris i costosos consensos referents a les qüestions entorn de la llengua i la cultura al País Valencià.

El que hauria de fer aquest govern és retallar en esdeveniments, en assessors, en cuiners, el nombre dels quals no para de créixer.
Ja podria exigir responsabilitats, no només polítiques, sinó econòmiques, als corruptes que han compromés els diners públics en edificacions inútils i faraòniques.

Des d'Esquerra Unida creiem que el Consell no és que s'equivoque, és que, de fet, una vegada més pretén enganyar la ciutadania.
De fet, pràcticament s'arriba a les mateixes conclusions en el mateix dictamen del Consell Valencià de Cultura, que també es volen carregar pràcticament també avui.
Que cite.

Segons es dedueix de la seua composició, en el Consell Valencià de Cultura es troben presents diferents corrents expressius del pluralisme polític i ideològic, en estar prevista la seua elecció per una majoria qualificada a proposta dels grups parlamentaris.
Es tracta d'un òrgan que, per les característiques de les funcions a desenvolupar i per la diversitat de les matèries que en són pròpies, exigix dels seus membres una varietat interdisciplinària des del punt de vista professional, per la qual cosa les finalitats atribuïdes al Consell Valencià de Cultura no podrien aconseguir-se igualment en disminuir el nombre de membres, reduint les diferents partides pressupostàries que integren el pressupost de la institució, que evitaria, així, que quedés assecat el pluralisme ideològic i polític amb la varietat interdisciplinària dels seus membres.

A més, afegixen que s'han de prendre en consideració mesures d'eficiència, de manera que no només es tracta de gastar menys sinó d'obtindre un major rendiment d'allò invertit, el que s'aconseguiria assignant competències al Consell Valencià de Cultura amb caràcter preceptiu, a diferència del caràcter potestatiu amb el qual s'atribuïx el seu paper consultiu en matèria cultural.

També parla més, perquè diu: «És clau l'actual representació territorial i professional, que ara es dóna en el si del Consell Valencià de Cultura i que es veuria seriosament amenaçada si es produïx una disminució del nombre de consellers i conselleres.
I ara és més necessària que mai l'existència d'un Consell Valencià de Cultura fort, plural, respectat, amb capacitat d'intervindre en les matèries que li són pròpies i audiència de les seues opinions, consells i dictàmens, i l'absència de línies estratègiques definides en l'àmbit cultural i científic de la Comunitat Valenciana fa que siga necessari que es mantinga com està el consell.
»

Això no ho diem nosaltres, no ho diem nosaltres.
Ho diu el Consell Jurídic Consultiu, que «sent un tret característic del Consell Valencià de Cultura la independència i objectivitat que han de presidir la seua actuació, la inamovibilitat dels seus membres deu, per tant, preservar-se i respectar-se la pluralitat que avui representa el Consell Valencià de Cultura.
I per això, mantindre el nombre actual de membres i realitza una proposta en la qual la diversitat territorial i el grau d'especialització i, conseqüentment, el nombre van unides.
» Consell Jurídic Consultiu, fi de la citació.

A més, des d'Esquerra Unida insistim que existeix un altre greu problema que impedeix l'aplicació immediata d'aquest projecte de llei en cas que obtinga la majoria qualificada necessària per a la seua aprovació.
Ens referim a la impossibilitat de la previsió de cessament dels membres del consell prevista en la disposició transitòria, els quals han estat designats de conformitat amb la norma vigent i dels quals es predica la seua inamovibilitat, la qual cosa impedirà els efectes pretesos per la llei aplicable al temps del seu nomenament.

Així que de nou ens limitarem a repetir el que estableix en el seu dictamen el Consell Jurídic Consultiu, que «la norma projectada afectaria al principi de seguretat jurídic i certesa de l'ordenament, que és l'article 9.
3 de la Constitució, doncs anul·la l'eficàcia de la norma jurídica prèvia en perjudici dels elements essencials de la institució, cercenant els efectes pretesos per la norma prèvia».

Per això diu: «La designació dels membres per un mandat temporal determina el dret de tals membres a romandre en supòsit, sense que càpiguen altres causes de separació que les expressament previstes en la norma aplicable al temps de la seua designació.
»

Aquestes conclusions del Consell Jurídic Consultiu ens reafirmen en l'opinió que ens trobem davant un text, el qual l'única motivació és contrarestar propagandísticament la conjuntura clarament desfavorable a les ànsies de poder sempitern del Partit Popular al País Valencià, amb un projecte de llei que no serveix per a res des del punt de vista de l'estalvi pressupostari, però que abunda en l'intent d'atacar i vulnerar la pluralitat i que afebleix la representativitat del poble valencià, minvant la capacitat de les institucions d'autogovern, sembrant la idea que són cares i prescindibles.

Aquest és un missatge fals i demagògic que ens porta, en definitiva, a una degradació de la nostra democràcia.
Però el súmmum del cinisme és el discurs del senyor Fabra en el debat de política general celebrat en aquestes Corts fa unes setmanes, en el qual va parlar de l'interés del govern en el turisme cultural, la seua aposta estratègica en la defensa de patrimoni, i fins i tot va presumir del nombre de declaracions de BIC dels últims anys.
Tots ells elements dels quals, a tenor de les dades i la realitat visible del País Valencià són per a posar-se a plorar.

Són, per tant, les declaracions cíniques d'un president que mentres escampa fum, pretén jivaritzar al Consell Valencià de Cultura, sense el qual tots aquests objectius als quals hauríem d'aspirar seran absolutament impossibles.

Miren, senyories, avui podran véncer, però no convéncer.
Aquest principi d'atac a les nostres institucions d'autogovern no anirà més lluny, no anirà més lluny, perquè en 2015 farem amb això el mateix que amb la llei Wert, tornar a fer les lleis garantint que la democràcia siga la base de les lleis i no a l'inrevés: usar la democràcia per a fer les lleis al seu benefici propi.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

En defensa de l'esmena a la totalitat amb text alternatiu presentada pel Grup Parlamentari Socialista, senyor Soto.
(Veus) No tengo previsto la votación.
Hay un acuerdo, según me pasan, de todos los grupos en este sentido.

El senyor Soto Ramírez:

Señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Lo han conseguido, una hermosa mañana democrática convirtiendo a estas Cortes en una caja de resonancia de la impostura y la demagogia del Partido Popular.
Nos tienen acostumbrados, porque lo saben.
Y eso es lo peor, porque son conscientes de que este es un debate falso, que es un debate tramposo.
Saben que la situación no está bien con ustedes, que electoralmente lo están pasando mal.

Y, por tanto, como siempre hacen, como siempre, recurren a la hoja de ruta y al manual de instrucciones.
En estos momentos se echan al monte, levantan cortinas de humo y atentan contra los equilibrios de convivencia que tanto han costado construir.

Pero a ustedes les da igual si pueden sacar un puñado de votos.
El problema es que están jugando con material muy sensible y altamente inflamable.
Y esto es de ser muy temerarios.

Porque, ¿a quién quieren engañar a estas alturas?
Afortunadamente, cada vez menos gente.
Porque mientras se envuelven en la senyera dándose golpes de pecho patrióticos, desmantelan las instituciones de autogobierno -no son creíbles-, practican un valencianismo de escaparate, instrumental y victimista, vacío y hueco de convicciones.

Miren, nuestro primer Estatuto de autonomía -lo decía la representante de Izquierda Unida- de 1982 -Esther López-, acogía al Consell Valencià de Cultura como una de las tres instituciones de relevancia estatutarias, junto a la Sindicatura de Comptes y al Síndic de Greuges.
El Estatuto vigente de 1996 lo reafirma.

Bien.
Pues de esas tres instituciones, el Consell Valencià de Cultura es la única que está en el punto de mira del Consell, es la única que tiene el adjetivo cultura.
Y me gustaría centrarme un poco en esto.
Porque seguramente no hemos hablado demasiado de cultura.
Y esto tiene mucho que ver con la concepción que tiene este gobierno valenciano de los derechos culturales, una categoría de derechos totalmente descuidados y despreciados.

El Consell Valencià de Cultura promueve acertadamente, en su informe sobre el derecho a la cultura, la consideración constitucional del derecho a la cultura como un derecho fundamental en la línea con la actual tendencia internacional de consolidar y fortalecer los derechos culturales como derechos inherentes a la dignidad de la persona, que deben formar parte de los derechos humanos sin discriminación alguna.

Con esta propuesta de ley, con esta propuesta de ley, esta es su propuesta de ley, el derecho a la diversidad cultural, a la identidad cultural, a la participación y a la creación cultural, el derecho al disfrute y a la puesta en valor del patrimonio cultural están peor garantizados y están más amenazados.

Este proyecto de ley es un magnífico indicador de la nula sensibilidad de aprecio que tiene el gobierno valenciano de nuestras instituciones culturales.
Hechos son amores y no buenas palabras.

Miren, su proyecto de ley es además de perverso, chapucero y de dudosa legalidad, por la forma, más allá de algunas cuestiones de estilo que ya se han repetido, de adaptación al lenguaje no sexista, al marco estatutario vigente.
Hacer una ley, una nueva ley, con la única finalidad de reducir los miembros del Consell Valencià de Cultura es una brutalidad legislativa, es como matar moscas a cañonazos, es una barbaridad.

Pero también por los motivos.
Los motivos esgrimidos para recortar el número de consejeros son exclusivamente económicos, economicistas.
Dicen que lo hacen, y yo digo que es falso, que es una falsa razón y un falso ahorro, para ahorrar por la crisis, por el déficit.

Pero, miren, hacer cambios estructurales por razones coyunturales es un auténtico despropósito.
Si los motivos son de coyuntura, les pregunto: ¿acaso cuando mejore la coyuntura vamos a reponer el número de miembros?
Absurdo, ¿no?
No tiene ningún sentido hacer estos ajustes estructurales que afectan a la estructura misma, que afectan al corazón del Consell Valencià de Cultura por una razón de coyuntura económica.
Pero saben que esa no es la verdadera razón, lo saben.
Porque además podemos ahorrar en los gastos de funcionamiento del Consell Valencià de Cultura sin amputar su pluralidad territorial y cultural.
Reducir el número de miembros no implica ahorro, y se puede ahorrar sin reducir su composición.

El Consell Valencià de Cultura ha dado muestras sobradas de corresponsabilidad en la reducción del gasto y en la reducción presupuestaria.
En los últimos cuatro años, un 30% de presupuesto menos.
Ha pasado de diecisiete puestos de trabajo en 2005 a nueve en la actualidad.
¿Hay que pedirle más sacrificio?
Además de la asfixia de los impagos a la que se ve sometido y sufre como tantas otras entidades.

Miren, la respuesta al despilfarro infinito de las arcas públicas de los diferentes gobiernos del Partido Popular no puede ser desmantelar ni debilitar gravemente nuestras instituciones propias.

Se me ocurren más de cien alternativas para ahorrar mucho más de lo que ahorran con estas medidas.
Se ha dicho la de los altos cargos.
Pero mire usted, con lo que nos ha costado Valmor podemos mantener todas las instituciones de autogobierno durante más de treinta años.
Por eso, es una falacia, es absolutamente una farsa en la que nos tienen entretenidos toda la mañana.
De verdad, esta no es la razón, el ahorro, no es verdad que sea un ahorro cuatro millones y medio.
Porque no son creíbles, cuando, por una parte, están proponiendo desmantelar, a través de un falso ahorro, estas instituciones básicas, que son la columna vertebral de nuestro autogobierno y, por otra parte, están despilfarrando a manos llenas en tantos y tantos proyectos absolutamente (aplaudiments) ruinosos.
No tiene ningún sentido, no tiene ninguna credibilidad.

El Consell Valencià de Cultura es una institución vital para la protección y defensa de nuestro medio natural y de nuestro medio cultural, sí, en toda su extensión.
Y hay que reivindicarlo.
Y ustedes deberían reivindicarlo, en primer lugar, porque la lista de dictámenes y de informes es interminable.
Algunos de los más recientes vinculados a la prevención de incendios forestales, por ejemplo, al mecenazgo cultural, o el cambio de paradigma productivo a través de la ciencia y de la cultura, dan buena cuenta de la diversidad, de la profundidad y de la utilidad del trabajo que aborda.

Pero es que desde una configuración, y probablemente sea esto lo que más les molesta, desde una configuración plural y diversa, como es en su composición el Consell Valencià de Cultura, ha sido capaz de superar las trifulcas partidistas, ha sido capaz de encontrar el territorio fecundo para la reflexión y la crítica y ha sido capaz de ponerse de acuerdo para, por ejemplo, criticar su política cultural en Culturarts, o para hacer un informe demoledor en contra de la subida del IVA cultural por parte del Gobierno de España.
Igual les parece excesiva tanta independencia y tanta profesionalidad de sus miembros en el Consell Valencià de Cultura.

Miren, recortar de manera traumática el Consell Valencià de Cultura es un expolio de una institución cardinal que empobrece colectivamente nuestra historia y nuestra entidad.
Pero es que, además, el Consell Valencià de Cultura ha tenido un papel protagonista en la creación de espacios de consenso, en serenar la convivencia, contribuyendo a la pacificación lingüística.
Por eso, además de populista y demagógico, es una decisión frívola e irresponsable.
Parecen ustedes empeñados en destruir, por intereses espurios, una obra de consenso y pacificación que ustedes han contribuido a crear en los escasos momentos de lucidez y altura de miras que pueden reivindicar.

Miren, señores del PP, lo que nace del consenso solo puede cambiarse por consenso, no a través de jugadas tacticistas de poca monta, que lamina nuestras instituciones estatutarias, dejándolas por debajo del umbral de supervivencia.
Claro que se puede hablar de muchas cosas, claro que se puede mejorar lo que tenemos, pero no desde la demolición de la institución, sino desde la afirmación y puesta en valor.

Hay algunas cuestiones concretas, y las hemos planteado en las enmiendas, podemos enriquecer sus funciones, en las que además de emitir informes a petición de la administración, que es la única función que tienen el Consell Valencià de Cultura actualmente, emitir informe a petición de las administraciones, pueda también actuar, como lo hace en la realidad, a iniciativa propia o a instancia de la sociedad civil.

También podemos reforzar el régimen de incompatibilidades, claro que sí, incorporando la incompatibilidad a los parlamentarios europeos (inintel·ligible) …, o a los altos cargos del sector público y de la administración para que, por ejemplo, quien dirige el IVAM en estos momentos no pueda al mismo tiempo estar haciendo informes críticos del IVAM desde el Consell Valencià de Cultura.
Eso es absolutamente intolerable.

Y hemos presentado tantas otras enmiendas referentes a la financiación, tendentes a reforzar también la autonomía de gestión en la elaboración de su (inintel·ligible) …

Y hemos presentado también enmienda más de fondo, y nadie ha dicho nada de esta enmienda, de esta advertencia severísima del Consell Valencià de Cultura sobre lo que es la vulneración constitucional del principio de autonomía y de independencia.
Nadie ha dicho nada en toda la mañana del Partido Popular.
¡Qué desprecio le tienen ustedes a su institución!
, el Consell Jurídic Consultiu, que les tira las orejas de una forma tremenda, que les hace unos reparos de legalidad brutales, y ustedes de ese tema no han dicho nada.
(Aplaudiments) Nada.

Esta ley sienta un grave precedente, porque si a través de la ley podemos cesar en cualquier momento de su mandato a los actuales miembros del Consell Valencià de Cultura y constituir uno nuevo, y eso es la gravedad, abrimos la puerta a que por esta vía se pueda cesar e interrumpir de manera abrupta y arbitraria el mandato de los miembros de organismos que nos resulten molestos o críticos.

Y eso es intolerable, porque la inamovilidad de los miembros es el respeto a su mandato y es una garantía precisamente de seguridad jurídica y de independencia, que está consagrado en nuestra Constitución.
Me sorprende el desprecio que han tenido y me gustaría que en la réplica hablaran un poco de esto.

El problema de nuestros alumnos y alumnas, señores del Partido Popular, señoras del Partido Popular, de nuestros enfermos y enfermas, de nuestros dependientes, de nuestros mayores, de nuestros creadores, no es el Consell Valencià de Cultura o la Academia Valenciana de la Lengua.

Jugar de manera irresponsable a debilitar nuestras instituciones culturales y a enfrentarlas a la sociedad para tapar su mala gestión es un juego peligroso, además de inútil.
Eso ya no cuela.
Pero ustedes erre que erre, vuelven a las andadas con el manual de instrucciones de siempre, adentrándose en la caverna, otra vez, de la irracionalidad cultural, de la división, del victimismo y de la manipulación.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Per a torn en contra del Grup Popular, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Maluenda.

El senyor Maluenda Verdú:

Molt excel·lent senyor president.

Senyories.

A este projecte d'una nova llei del Consell Valencià de Cultura, Esquerra Unida i Compromís han presentat, com ja sabem, dos esmenes de totalitat que demanen la devolució del text al Consell i que s'emparen en allò que diu l'article 113.
3 del reglament, perquè no compartim l'oportunitat, els principis ni l'esperit del projecte.

Esta iniciativa legislativa que mos porta el Consell en la seua exposició de motius, com és preceptiu, assenyala, amb tota claredat, els antecedents i també els principis i l'esperit del projecte de llei necessaris perquè puga pronunciar-se la cambra, com és obvi.

L'apartat 1 de l'exposició de motius aporta els esmentats antecedents històrics que hem pogut comprovar són assumits tant per Esquerra Unida com per Compromís, per molt que vullguen dir el contrari, como ho demostra el fet que les seues esmenes parcials no demanen ni la supressió d'este apartat ni de ningun dels cincs punts que té.

A més a més, Compromís, igual que Esquerra Unida, ha acceptat el seu contingut, ja que tan sols ha presentat a este apartat 1 dos esmenes, però són addició -per cert, més pròpies d'un reglament que d'una llei, Compromís-, assumint íntegrament el contingut dels cinc punts d'este apartat de l'exposició de motius.

I en l'apartat 2 s'assenyalen els principis i l'esperit del projecte de llei, eixos mateixos principis i esperit que Esquerra Unida i Compromís diuen en les esmenes de totalitat que no compartixen, als quals vaig a referir-me.

Astò és el que diu l'apartat 2 de l'exposició de motius del projecte de llei.
«En l'actual situació de prolongada crisi econòmica, quan s'està demanant a la ciutadania que realitze importants sacrificis per a aconseguir una significativa reducció del dèficit públic que permeta Espanya refermar la seua credibilitat en els mercats internacionals i reprendre la senda del creixement i la creació d'ocupació, les administracions públiques han de ser part activa a l'hora d'aconseguir estos èxits i han de contribuir, cada una d'elles en la mesura de les seues possibilitats, a la consecució dels objectius marcats.
» És el que diu el text del govern.

A més, senyories, els valencians i valencianes s'han passat la corretja durant molts mesos i exigixen que també els poders públics s'apliquen mesures d'austeritat en les institucions per a minorar les seues despeses i reduir el dèficit.
I és per això per la qual cosa el Consell presenta, entre altres temes que vaig a comentar, presenta este projecte.
Però l'oposició demana mesures d'austeritat per als altres, però no per a ells.
Quan els afecten, ja no els interessa, anem a parlar d'altra cosa.

Mire, continua dient el text: «A la Comunitat Valenciana s'han adoptat ja mesures que afecten l'administració autonòmica, al Consell i al sector públic empresarial i fundacional, però també les institucions estatutàries han d'adaptar-se a la realitat social i econòmica per la qual travessem i adequar la seua estructura i funcionament intern a criteris d'austeritat, eficàcia i eficiència en la gestió.
»

Continua l'apartat 2: «En el cas del Consell Valencià de Cultura, cal reduir la seua composició, tenint en compte també que el règim jurídic de les institucions presenta altres aspectes que han de ser adaptats al marc estatutari hui vigent.
Per tant, a la minoració del seus nombre de membres i a les modificacions que com a conseqüència seua són imprescindibles, han d'afegir-se també aquells altres canvis que s'inferixen de l'evolució normativa que s'ha produït des de 1985.
»

Tot això aconsella dotar el Consell Valencià de Cultura, en este cas, d'una nova llei en què els seus objectius siguen concordants amb les finalitats que l'ordenament jurídic vigent assenyala.

Bé.
Eixe és l'esperit i els principis del projecte de llei que estem discutint, i dels quals Esquerra Unida i Compromís diuen no compartir.
Sí, això és el que diuen, però quan Compromís presenta les esmenes parcials no demana tampoc la supressió d'este apartat, mentres Esquerra Unida sí que el demana.
Però Compromís diu que no els compartix, però l'apartat 2, que és el que se referix a estos conceptes, ni els suprimix ni modifica ningun dels seus apartats.

Compromís no pot dir que se torne el projecte al Consell perquè no compartix ni els principis ni l'esperit, si després els està acceptant en les esmenes parcials, senyor Pañella.
Eixa excusa crea confusió.
Perquè, ¿en què quedem?
¿Quan diuen la veritat?
¿Compartixen o no compartixen els principis i l'esperit del projecte?
Perquè si és veritat que no els compartixen, ¿per què no els han suprimit o els han modificat?
¿Això què és?
¿Austericidi, camuflatge, incoherència, ignorància parlamentària, negligència, demagògia, falta de seriositat, senyor Pañella?
No sé, posen-li les seues senyories el qualificatiu que vullguen, però la realitat és la que és i ja no sabem quan tenim de creure a Compromís, si quan diu que no compartix ni els principis ni l'esperit del projecte o quan, a continuació, els assumix íntegrament en les esmenes parcials.

Per últim, l'esmena amb text alternatiu que presenta el Grup Parlamentari Socialista i que ha defensat el senyor Soto, que ha parlat de tot menys de l'esmena.
Mire, jo pense que este text alternatiu és una autèntica vergonya, perquè el Grup Socialista no ha pogut justificar la necessitat de la presentació del seu text alternatiu, almenys en la intervenció que ha fet el senyor Soto.
El que ha presentat és un plagi, un plagi del text del Consell, amb només quatre variacions que són pròpies d'esmenes parcials.

El Grup Socialista buscava una excusa per a justificar el seu vot en contra de la llei i pensava que una esmena de totalitat seria allò adequat, però, clar, no podien presentar esmena de totalitat de devolució, ja que seria rebutjar mesures d'austeritat que sovint demanen.
Volien tindre una justificació al seu vot negatiu ja decidit.
I la veritat és que no la trobaven.
Els fea falta ací una esmena de totalitat per a tindre arguments en contra del projecte.
¿Què farem -es preguntaven?
I, clar, al final se'ls va encendre la pera i va arribar la inspiració.
Ja està, anem a fer una frivolité parlamentària: presentarem un text alternatiu.

Algunes veus sensates i expertes, que encara en queden en el Grup Socialista, però que les tenen arraconades, van advertir: «¿Però com un text alternatiu, si ha de presentar-se text complet i només tenim matèria per a eixos quatre articles?
» «No passa res, modifiquem eixos quatre articles i la resta els copiem.
Segur que no s'adonen.
» ¡Xe!
, ni curts ni peresosos, allà que van.
Decidixen sense acomplexar-se ni avergonyir-se, presentar eixe text alternatiu basat només en quatre articles.
No van dubtar més perquè per a ells era molt fàcil.
Es tractava de posar la fotocopiadora en marxa.
Si era molt fàcil.
I aixina ho han fet, aixina ho fan fet.

¿Quin ha segut el resultat?
Anem a explicar-ho.
El projecte de llei del Consell conté una exposició de motius que té tres apartats, com ja hem dit, i un text normatiu dividit en 6 títols, desenrotllats en 24 articles, 4 disposicions transitòries, 1 derogatòria i 3 finals.

El Grup Socialista en l'exposició de motius del seu text alternatiu va i copia quasi tota l'exposició de motius del projecte de llei.
Concretament, de l'apartat 1, que té cinc punts, eliminen els dos primers i copien els tres següents de forma literal.
De l'apartat 2, el que assenyala els principis i els seus objectius, eixos que serveixen d'excusa a Esquerra Unida i a Compromís per a demanar la devolució del projecte, copien els tres paràgrafs i els apeguen en el seu text alternatiu.

Després, en l'apartat 3, tornen a fer una còpia literal del text del Consell.
Tan literal, tan literal que sols modifiquen el nombre de membres del Consell Valencià de Cultura.
I el súmmum del disbarat és que quan mencionen l'estructura del seu text alternatiu, diuen: «Quant a l'estructura -referint-se al d'ells-, es dividix en 6 títols, 4 disposicions transitòries, una disposició derogatòria i 3 disposicions finals.
» Tan literal, tan literal han copiat el text del Consell i l'han apegat, que no s'adonen que el seu text alternatiu no és aixina, no té eixa estructura, i que el que estan dient és l'estructura del mateix projecte del Consell.

El seu text alternatiu, senyor Soto, tan sols té cinc títols, no sis com diuen.
El que en té sis és el projecte del Consell.
En les disposicions transitòries del seu text només n'hi han dos, dos disposicions, no quatre, conforme diu la seua exposició de motius.
Qui en té quatre és el projecte del Consell.
Sí que encerten, sí que encerten en la disposició derogatòria i en les tres finals.
Però ¿per què?
Perquè han calcat les mateixes del Consell i necessàriament tindrien de coincidir les xifres.

El cos normatiu del projecte de llei del Consell té, com ja hem dit, 24 articles, a més de les disposicions esmentades.
El text alternatiu del Grup Socialista sols té 23 articles, dels quals 19 són còpia literal del text del Consell.
M'estic referint als articles 1, 2, 3, 4, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20, 21, 22 i 23.
(Veus) O siga, 19 dels seus 23 articles són còpia literal d'altres tants del projecte de llei del Consell.

¿I els altres quatre articles?
En l'article 5, que té huit apartats, copien els huit i afigen només un apartat.
En els articles 6 i 7, copien tots el seu text i sols modifiquen el nombre de consellers.
En l'article 8, que té nou apartats, copien els nou, però incorporen dos incompatibilitats, que s'han mencionat, d'alts càrrec i d'eurodiputats, que podríem estar d'acord.
La resta, tot copiat.

Acabe, senyor president.
A les disposicions transitòries, en presenten sols dos, a pesar que parlen de quatres.
I la segona és còpia literal de la disposició quarta del projecte del Consell.

La derogatòria, còpia literal també, aixina com les tres disposicions finals.

Bec i acabe.
(Aplaudiments)

Senyories, senyories, per favor, ¡algú pot creure's que el Grup Socialista tenia motius per a presentar un text alternatiu?

El senyor president:

Vaja concloent.

El senyor Maluenda Verdú:

Acabe, senyor president, ja.
Jo crec que no, ja que si els tenia, ¿per què no els ha plasmat en l'esmena?
Les poques discrepàncies que mostra el seu text quant a…

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Maluenda.

El senyor Maluenda Verdú:

Senyor president, conteste a trenta minuts.
Per favor, done'm un minut.

El senyor president:

Sí, sí, però vosté vaja acabant.

El senyor Maluenda Verdú:

Un minut.
Acabe.
(Veus i protestes) Clar, conteste a trenta minuts.

Només en tres o quatre esmenes parcials s'haguera arreglat.
Considere que estan burlant-se d'estes Corts i de tot el que representem, s'estan burlant, senyors del PSOE, del poble valencià.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Maluenda.

El senyor Maluenda Verdú:

Mosatros no volem participar en eixe circ en què vostés s'han instal·lat.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Maluenda.

El senyor Maluenda Verdú:

I, per tant, votarem en contra del seu text alternatiu…

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Maluenda.
(El president desconnecta el micròfon del diputat) Moltes gràcies, senyor Maluenda.
(Aplaudiments)

Senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Maluenda, li demane disculpes sinceres per la meua ignorància parlamentària, però me disculparà perquè jo no sóc com vosté.
Vosté va nàixer a Les Corts i segurament morirà dins Les Corts.
Jo simplement estic ací temporalment i, per tant, en eixe aspecte no ens podem comparar.
Vosté va portar el Super Glue, se va assentar una vegada ficat i en este moment no n'hi ha qui el separe de l'escó.
(Veus) Senyor Maluenda, jo li demanaria que el Super Glue se'ls posara a la boca una estona.

Mire, està clar que els ciutadans s'han de passar la corretja, però vosté no pot demanar…, perquè mentres ells se passaven la corretja, vostés s'han estat repartint sobres ací en esta mateixa casa.
I això és ignomínia demanar-los a ells que se passen la… ¡Una ignomínia total!

No me parle de falsa austeritat, no me parle de res…, no me vinga ací… Ja tractarem esmenes una a una quan toque.
Mire, segurament vosté ni s'ha adonat del que jo he dit, perquè com parlem llengües diferents, és normal que vosté no m'entenga, no m'entenga,.
No m'entén, senyor Maluenda, no m'entén.
¿Què mos diu a nosaltres?

Mire, si vol parlar de falsa austeritat, parlem de la gestió honrada, honrada, i bona gestió qualificada positivament per a estalviar diners.
No parlem de com esta negant els recursos suficients el seu partit en este moment ací, no parlem del maltractament que té en els pressupostos generals de l'estat el nostre país.
¿Què li diu vosté a Rajoy?
¿Què mos dónes?
Què mos dónes, no?
Què mos retornes, que això ha eixit dels nostres diners, dels nostres impostos, dels valencians?
No ho ha dit, ¿veritat?
O ¿no m'entén encara?
¿Seguim parlant llengües diferents, seguim parlant llengües diferents?
¿Sí?
(Veus)

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident primer:

Senyories…

El senyor Pañella Alcàcer

M'ha entés, ¿no?
M'ha entés, ¿no?
¡Ah!
, m'ha entés, ¡home!
No hi ha tanta diversitat lingüística com pareix.
¡Mira per on!

Senyor Maluenda, cal ser honrat, cal ser honrat i vindre ací i donar un missatge honrat, (veus) real, en relació al que fan i no donar ací excuses de mal… Vostés pretenen acabar amb totes les institucions representatives valencianes.
Això és el que pretenen vostés.
Vostés pretenen obrir un debat fictici, vostés no estan per la faena, vostés no estan per a aportar.
Ací hi ha un problema en el carrer.
¿Sap quin és el problema que hi ha al carrer?
Quasi set-centes mil persones aturades que no troben treball.
I mos estan enganyant, perquè diuen, «i cada vegada n'hi han menys aturats», però també menys treballadors.
Jo ho he dit abans -i li ho reitere, i li ho repetisc-, perquè se'n van, perquè no troben absolutament res ací, senyories.
Això no és motiu.

Ahí té esmenes…, i no compartim absolutament res dels principis (inintel·ligible) … I diga vosté el que vullga.
I vosté me vol obligar a mi a fer unes accions.
Jo faig les que responsablement crec que he de fer, inclús assumint errors.
Inclús assumint errors propis, senyor Maluenda.
Però vosté no pot pujar ací a donar-mos lliçons de res.
Absolutament, de res.
Perquè, no, no, de res.
Perquè resulta que quan aplica el reglament, aplica vosté el regl.
.
.
El fa i l'aplica a la seua conveniència.
A la seua conveniència.
Mire, acabem ahí.
No ha dit res amb valor, i per tant ahí estan presentades les nostres esmenes i la nostra ratificació de l'esmena a la totalitat que presentem.

Sobre l'esmena, en el text proposat pel Partit Socialista sí que compartim el discurs, senyor Soto, no compartim la necessitat d'un nou text.
I si, en tot cas, nosaltres -i jo crec que també ens entendríem, perquè el discurs és el mateix- aportàrem un nou text, jo he definit precisament la meua intervenció per on hauria (inintel·ligible) .
.
.
L'única cosa que justificaria el que és un canvi del text legal de constitució o de reforma del Consell Valencià de Cultura estaria en el que és assumir unes noves funcions, molt més dinàmiques en el que és la planificació, l'orientació, l'assessorament, la participació de tots els sectors culturals.
Jo he parlat moltes vegades amb vosté, i sé que ahí no tindríem tampoc diferències, però el procés que han presentat no és este.
Per tant, jo li anuncie que ens abstindrem en el que és text, però que participem totalment del discurs que vosté ha fet, i crec que en això no tindrem cap ni una diferència.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Pañella.

Señora López, cuando quiera.

La senyora López Barceló:

Des d'Esquerra Unida mantenim la nostra esmena a la totalitat, perquè considerem -com ha dit el senyor Maluenda al llegir-la- que no compartim el criteri d'oportunitat, i per oposició expressa a l'esperit i l'objectiu que l'han fet possible.
No era el dia -com deia abans- que parlàrem de les esmenes parcials, però ho ha fet el senyor Maluenda, i jo per això me reafirme que nosaltres sí que hem demanat suprimir l'apartat 2 de l'exposició de motius, que parla de l'esperit del perquè d'esta modificació de la llei.
Nosaltres, en eixa exposició de motius, en l'apartat 3, si hem fet una esmena ha sigut per recolzar i dir que fa falta un mecanisme d'incompatibilitats més estricte que impedixca que formen part del Consell membres d'organismes culturals dependents de La Generalitat, o persones que contracten els seus serveis professionals amb La Generalitat o altres institucions públiques.

Per tant, compartim -com deia el senyor Pañella també- el discurs, perquè ha entrat també en això, del senyor Soto, malauradament, en coherència amb què nosaltres pensem que això és una mena d'escenificació propagandística del Partit Popular per a parlar d'austeritat, quan està parlant de reduir la capacitat d'autogovern, i per a reduir els membres i la pluralitat ideològica dins d'aquestes entitats d'autogovern, com és el Consell Valencià de Cultura, entenem que no podem participar d'un projecte de llei alternatiu, que a més nosaltres també parlem del consens social, i aleshores tampoc estaria eixe projecte de llei fet amb tot el consens necessari, la participació democràtica d'altres agents socials i, per tant, ens abstindrem.
Però ens abstindrem per això, per la forma, no pel fons, pel discurs del senyor Soto.

I, per una altra banda, continuem diguent que és necessària la devolució d'aquest text, perquè no anem a contribuir -com tampoc ho vàrem fer en aquell pacte social amb la societat civil, que només era amb els amics del senyor Fabra pagats amb diners públics- no anem a contribuir a un titular propagandístic que parla que és necessari reduir l'administració, quan el necessari és augmentar la democràcia, la transparència i, per suposat, també reduir l'opacitat del Consell.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora López.

Senyor Soto.

El senyor Soto Ramírez:

Señor presidente, señoras y señores diputados.

Muy brevemente, porque la verdad es que no me ha excitado usted nada para la respuesta parlamentaria.
Con esa verborrea absolutamente irrefrenable de artículos y capítulos, la verdad es que uno se inspira poco.
Pero, en cualquier caso sí que le diré que nuestro proyecto tiene una cierta coherencia, y es introducir esos cambios que nos parecen fundamentales.

Usted habla de ocho o diez enmiendas que hemos incorporado.
Lo suyo tiene más mérito, porque con una sola enmienda de fondo, que es el número, veintiuno a once, hacen una nueva ley.
Eso sí que es para nota.
(Aplaudiments) Eso sí que es para nota.
Pero nosotros hemos querido entrar en cuestiones absolutamente medulares, y algunas más de forma.
Nos parece que las funciones se pueden enriquecer, para que el Consell Valencià de Cultura preste un mejor servicio.
Que también tiene que responder a la sociedad civil.
Por cierto, me ha extrañado que usted… Bueno, finalmente no me ha extrañado.
Cuando le he visto salir, sí, pero después, cuando le he escuchado, no.
Yo esperaba a la señora Miró, el señor Martínez, que en estas lides culturales estamos, aunque podamos discrepar (remors), pero usted, no, pero ustedes han pensado y han dicho: «A ver, a quién sacamos para que lo líe todo, que no se entienda nada.
» (Rialles i aplaudiments) Efectivamente.
Y ahí estamos, y ahí estamos.

De verdad, con lo mayor que es, lo niño que parece de vez en cuando.
(Rialles)

El senyor vicepresident primer:

Señorías, por favor.
Que hay muchos mayores en la cámara.

El senyor Soto Ramírez:

Hay cosas… (Rient i rialles) No, con todo respeto, pero bueno, que ejerzan de tal.

En cualquier caso, no sé si usted ahora estará guardándose la munición para la réplica, y las cosas… (Remors i rialles) Seguramente sí, pero a mí no me importa.
A mí no me importa.
Mire, incluso le voy a adelantar alguna cosa, por si acaso.
Seguramente usted me sacará aquello del señor Santos, ¿no?
Ah, pues no, mejor, pues no lo trato.
Mejor.
No, porque es que no hay manera.
O no sé si me sacará lo de la enmienda del Partido Popular, porque me parece interesante, que ustedes han propuesto subir de once a quince.
Bien, pues eso no nos lo han dicho en esta primera intervención.
Yo creo que es… Bueno, efectivamente, pero de verdad no es un tema de mercadeo, ni de subasta.
Esas instituciones se merecen mucho más respeto.
Y no es un problema de ahorro y de falso ahorro, como ustedes están planteando, y por tanto no podemos entrar en esto.

De fondo, ¿qué hay de fondo?
Pues de fondo está lo que les he dicho.
Están ustedes acorralados por problemas en todos los flancos de su acción de gobierno, tienen un fracaso generalizado en su gestión, con la credibilidad por los suelos, y necesitan activar sus recursos más tóxicos y más populistas para desviar la atención, como siempre hacen.
Pero, no lo conseguirán, o en el peor de los casos será una victoria pírrica para la convivencia.
Mientras tanto, habrán perdido el tiempo, un tiempo precioso.
Lo habremos perdido todos, para ocuparnos de verdad de los problemas reales de los valencianos y las valencianas en esta mañana de octubre.
Qué pena.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Soto.

El senyor Maluenda Verdú:

Moltes gràcies, molt excel·lent president.

Senyories.

Senyor Soto, el que estem debatent és el seu text alternatiu, eh?
En este moment el que estem debatent és el seu text alternatiu, no s'oblide.
Mire, i eixe text alternatiu elimina un dels quatre pilars en què se fonamenta el projecte de llei que ha aportat el Consell, que és la reducció dels vint-i-un membres.
Però vosté ho ha dit molt clar: «Jo, el meu grup no compartix ninguna de les mesures d'austeritat que ha aplicat el Consell.
» Bé, doncs ja ho sabem, que conste en el Diari de Sessions que és aixina.
Curiosament, el Grup Socialista assumix quatre d'eixos pilars, i el primer que he dit, que és el de la reducció dels seus membres, no l'assumix.
Ja he dit abans que el que han fet.
.
.
Perquè sí que per què li dic açò, pel que ve a continuació.
He dit abans que han copiat i han apegat, i com a conseqüència d'això, fixen-se, lligga vosté el seu text alternatiu en l'exposició de motius, apartat 3, diu: «En el cas del Consell Valencià de Cultura, cal reduir la seua composició.
» El seu text.
I després, en l'article 6.
1 diuen que el Consell Valencià de Cultura estarà integrat per vint-i-un membres.
O siga que en l'exposició de motius que és el que inspira la presentació de la iniciativa, és on cal acudir en cas de dubte, vosté diu que cal reduir el nombre dels consellers.
En canvi, després els manté en vint-i-un.
No sé, vostés sabran el que fan.
El problema és que mos generen un dubte a tots.

He dit que és vergonyós el que ha fet el Grup Socialista.
Té raó el senyor Soto.
Astò és un debat fals i trampós, perquè l'han convertit o volen convertir-lo vostés en un circ, perquè han presentat una iniciativa que no té res a vore amb el que estan dient aquí.
Per tant, té vosté molta raó.
Astò és un debat fals i trampós per part del Grup Parlamentari Socialista.
Mire vosté, senyor Soto, mire vosté.
Jo li pregue -en el respecte a la persona, a totes les persones, faltaria més, faltaria més-, li pregue retiren eixe bunyol, perquè encara no estem en sant Josep, és molt prompte per als bunyols, perquè si no, van a passar als anals de Les Corts com el súmmum del ridícul socialista en una iniciativa legislativa.
Retiren-lo, per favor, retiren-lo per favor.
(Remors)

Quant a Esquerra Unida, sí, senyora López, vostés han segut coherents, vostés no compartixen els criteris i han suprimit l'apartat 2.
Se podrà estar d'acord o no se podrà estar d'acord, però bé.
Però, fixe's, la garantia que se mantenen les institucions arreplegades en l'Estatut d'autonomia del 40 al 43 és gràcies al Grup Parlamentari Popular.
També al Grup Parlamentari Socialista, que els vam consolidar i els vam elevar a rang d'estatut en el 2006, estatut que no van votar ni Compromís, ni Esquerra Unida.

Compromís, mire, ja he vist que li ha sabut greu el que li he dit, però és que és la realitat, si és que vostés s'haurien de llegir les coses ans de modificar-les, i sobretot quan han presentat la modificació, perquè sempre estan atents.
Mire, senyor Pañella, amb el màxim respecte al seu grup, ha fet un autèntic desgavell entre les esmenes de devolució i les esmenes parcials.
A més -ho he dit abans- però vull insistir en una qüestió.
Jo no sé ja quants consellers vol Compromís.
En l'esmena a l'article 6.
1 diuen que vint-i-un, en l'altra esmena, després de l'anterior també a l'article vint-i-un, demanen la supressió del punt que vostés estan esmenant, amb la qual cosa mos quedaríem sense ningun.
I hi ha una tercera esmena al mateix article 6.
1 que diu: «El Consell estarà compost per una quantitat indeterminada de membres.
» Això és el que diu, «indeterminada».
Mire, i a continuació, en la mateixa esmena, en el punt 2, diuen: «La composició serà pels següents representants.
» I en sumem dèsset.
Ja no són ni vint-i-un, ni tal.
Dèsset.
(Remors) I en l'últim paràgraf.
.
.
Atenga, atenga, que aquí ha fet una perla.
En l'últim paràgraf d'esta esmena diuen que qualsevol associació que justifique un treball dins del camp de la cultura, podrà sol·licitar l'admissió d'un membre.
Sap el que vol dir això?
Mire, mire.
Els retratistes podrien demanar.
.
.
Jo no dic ja les associacions, de les associacions ha parlat a banda.
Me referixc a títol individual.
Persones físiques o jurídiques.
Els retratistes, els restauradors, els pintors, els escultors, les companyies de teatre, les productores, les empreses productores de pel·lícules, els guionistes, els escriptors.
(Remors) Vostés no s'adonen de l'abast que té eixa paraula?

No s'adonen?
Clar, ara entenc això de «quantitat indeterminada».
Si vostés mateixa no saben el que volen.
Vostés mateixa no saben el que volen.
I me pareix que no és seriós, quan ací el Consell.
.
.

(Ocupa la presidència el president, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer)

El senyor president:

Vaja concloent, senyor Maluenda.

El senyor Maluenda Verdú:

.
.
.
-acabe, senyor president- quan el Consell presenta un projecte de llei és perquè amb tota seriositat i rigor s'analitze, s'estudie, se preparen esmenes positives, de millorar el text.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies.

El senyor Maluenda Verdú:

.
.
.
que és el que farà el Grup Parlamentari Popular al llarg del debat en comissió.

El senyor president:

Moltes gràcies.

El senyor Maluenda Verdú:

Anem a intentar millorar encara més eixe text que el senyor conseller mos ha portat.

Res més.
Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

El senyor Maluenda Verdú:

Ah, i votaré en contra.

El senyor president:

Com s'ha comentat o s'ha dit abans de començar este debat, anem a fer tres votacions.
Primera votació de l'esmena a la totalitat del Grup Parlamentari Compromís.
Comença la votació.
40 vots sí, 46 vots no.

Votació d'esmena a la totalitat del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.
Comença la votació.
40 vots sí, 46 vots no.

Votació de la esmena a la totalitat amb text alternatiu del Grup Parlamentari Socialista.
Comença la votació.
29 vots sí, 46 vots no, 11 abstencions.

Se suspén la sessió, que es reprendrà a les cinc de la vesprada.

(Se suspén la sessió a les 15 hores i 17 minuts)

(Es reprén la sessió a les 17 hores)

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

(La intervenció del vicepresident primer no s'ha gravat)

Preguntes

La senyora García Santos:

Señor presidente.

Señora consellera.

Señores diputados.

Es indiscutible que el mundo avanza y, a veces, lo hace a una velocidad de vértigo.
Cuántos cambios en tan poco tiempo y la verdad es que qué cambios.

Si echamos la vista atrás y recordamos ciertos artilugios con los que muchos de nosotros hemos crecido, es comprensible realmente que los niños de hoy en día no den crédito.
Y créanme que en algunas cosas les tengo envidia.

La revolución que ha supuesto la aparición de internet y las nuevas tecnologías han cambiado el modo en que antes hacíamos las cosas.
Han cambiado hábitos.
Se han convertido de nuestra vida, forman parte de la educación, de la formación, de la cultura, del ocio, en definitiva, forman parte de la vida cotidiana.

Muchos jóvenes o niños no han conocido otra realidad, una realidad en la que las nuevas tecnologías forman parte de su día a día.
Por eso es fundamental avanzar, como avanzan los tiempos, avanzar porque no nos podemos quedar atrás.
No queremos que nuestros niños se queden atrás.

Y es por eso que para el inicio del curso 2013-2014 la Conselleria de Educación, Cultura y Deporte ha implantado el pilotaje de tabletas en algunos centros escolares, porque la Comunidad Valenciana tiene que ser puntera y queremos que nuestros niños estén a la misma altura que muchos niños europeos en cuyos países se están implantando sistemas tecnológicos novedosos con muy buenos resultados.

Por todo esto, señora consellera, le quisiera hacer esta pregunta: ¿cuáles son las ventajas de este sistema de enseñanza frente a los libros?
¿Va a extenderse este sistema a otros centros?

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

Gracias, señor presidente.

Señora diputada, señora García, efectivamente la apuesta por las nuevas tecnologías en la Conselleria de Educación, Cultura y Deporte es una apuesta clara.

Queremos que nuestros niños, que todos nuestros niños tengan acceso a las nuevas tecnologías.
Queremos lo mejor no solo en la escuela privada-concertada, queremos lo mejor y lo último también en la escuela pública.

Por eso mismo hemos querido iniciar un proyecto de pilotaje, un programa experimental en veinticinco centros de la Comunidad Valenciana públicos que se han…, privados-concertados que se han adherido voluntariamente al pilotaje experimental del uso de tabletas.
1.
000 alumnos de quinto de primaria han comenzado este curso con ese pilotaje y es una de las primeras experiencias en España.

Como usted bien ha dicho, otros países del ámbito europeo ya llevan desarrollando estas iniciativas durante mucho tiempo.
A nadie nos son ajenos los proyectos finlandeses, los proyectos británicos con soporte de la administración, la experimentación de tabletas dentro de las escuelas de París y una serie de iniciativas europeas que hacen que también nosotros nos ubiquemos dentro de las novedades en materia educativa en el ámbito europeo.

Hemos apostado por un proyecto de pilotaje, como se está realizando en otros puntos de Europa, para que los alumnos cambien sus libros por tabletas porque consideramos que este elemento puede ser muy positivo para su proceso de aprendizaje, ya que hoy en día los alumnos, evidentemente, son nativos digitales.

Pero queremos hacerlo de forma experimental porque no queremos renunciar a la metodología tradicional.
Todo lo contrario, queremos combinar la metodología tradicional con la nueva metodología.
Aprovechar lo mejor de la metodología tradicional de toda la vida de los libros de texto y aprovechar lo mejor que nos ofrece las nuevas tecnologías.

Evidentemente, para este proyecto hemos tenido que realizar un esfuerzo de consenso importante.
No hemos querido ir solos.
En La Generalitat ya teníamos experiencia con un proyecto «Pilotaje libro web» en el que participaron 44 centros y que nos han ayudado sus conclusiones a poder iniciar este proyecto con un punto de partida mucho más sólido.

Pero además, para la implantación de este proyecto de introducción de tabletas en el aula, se han mantenido reuniones con todas las editoriales con presencia en la Comunidad Valenciana.

En estas reuniones se presentaba el proyecto con sus características básicas y se solicitaba la confirmación de la participación de estas editoriales.

Todas, insisto, todas las editoriales convocadas mostraron su apoyo, pese a esclarecer la limitación de utilizar una plataforma única de acceso a materiales.

Asimismo, nos reunimos con la Asociación Nacional de Editores de Libros y Material de Enseñanza, con Anele, de quien también obtuvimos el compromiso de participación de todos los socios que la conforman a través de su presidente.

Actualmente, en la plataforma, la plataforma pública que hemos puesto en marcha, esa que da servicio a todos los centros que participan en el pilotaje, se oferta un total de 201 libros.

Paralelamente a este trabajo, para dar soporte tecnológico al proyecto, se publicó la resolución para dar forma al proyecto experimental que tiene una duración de dos cursos lectivos.

Evidentemente, como todos ustedes saben, para poder participar en este proyecto piloto, los centros educativos tenían que aportar la conformidad del tutor o tutores de quinto de primaria implicado, informar al claustro y tener la conformidad del consejo escolar, por lo que las familias también recibían la información de participación.

Evidentemente todo esto no puede avanzar si no tenemos una buena formación del profesorado y también de los padres.
Por ese motivo hemos programado unas jornadas informativas en la conselleria, con el apoyo de todos los Cefire para el profesorado y, evidentemente, también hemos implicado a las familias en este proceso, y por eso mismo la segunda semana del mes de septiembre se iniciaron las jornadas de formación inicial con participación de padres, tutores y directores de los centros.

También se ha impartido un seminario de análisis de gestión del aula, se ha creado una comunidad virtual de tabletas digitales y se ha implantado un foro de intercambio de dudas y de debate sobre el uso de los materiales digitales alternativos.

En definitiva, señorías, un proyecto experimental, pero un proyecto sólido que parte del consenso, de la realidad de combinar la metodología tradicional con las nuevas tecnologías, que hoy en día está funcionando en 25 centros y con 1.
000 alumnos de primaria, que supone un ahorro importante del primer curso, para las familias, el 35% en libros de texto y del 75% en el segundo año y sucesivos años al haber adquirido ya, digamos, el instrumental oportuno para poder desarrollar ese proyecto experimental.
Una ventaja importante para las familias sin duda.

Hemos conseguido también, a través de contactos con empresas valencianas, un precio asequible para todos aquellos centros que tuvieran que adquirir esas tabletas.
Hemos adquirido todas las tabletas del profesorado haciendo una inversión importante en el mejor material para nuestro profesorado.

Insisto, todas las editoriales han participado en el pilotaje.
Por lo tanto, es un modelo consensuado con los centros, con las familias, muy bien acogido y esperamos que vaya incrementando.

Usted me preguntaba si es posible que siga adelante, si va a seguir adelante.
Por supuesto.
De forma voluntaria, como le he dicho, porque esta…

El senyor vicepresident primer:

Ruego finalice, señora consellera.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

.
.
.
incorporación va a ser voluntaria, seguiremos apostando e incrementando los centros que quieran adherirse a este proyecto experimental.

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Pregunta número 1.
402, formulada per la diputada Elena Bonet, del Grup Parlamentari Popular, a la consellera d'Educació, Cultura i Esport sobre la revisió dels centres escolars de més de quaranta anys.

La il·lustre diputada Elena Bonet té la paraula.
Si quiere pulsar, señora Bonet.
Muchas gracias.

La senyora Bonet Mancheño:

Muchas gracias, señor presidente.

Señora consellera, en primer lugar, agradecerle su presencia aquí, si bien es su obligación quiero agradecerle que siempre haga un esfuerzo en la medida que su transparencia e interés por aclarar todas aquellas cuestiones que se plantean tanto por parte de este grupo, como por el resto de los grupos.

En este caso, señora consellera, me consta, le consta esta diputada que le habla el interés y el esfuerzo que se está llevando a cabo por parte de la conselleria que usted dirige para mantener las instalaciones deportivas en el mejor estado posible.
Y que para ello la Conselleria de Educación, Cultura y Deporte ha puesto en marcha el Plan de revisión de infraestructuras educativas, el PRIE.

Y dada la importancia que tiene este plan, señora consellera, y teniendo conocimiento lógicamente de ese esfuerzo que está realizando su conselleria, del interés que tiene la comunidad educativa en su conjunto y, por supuesto, los alumnos y los padres de alumnos, la pregunta que hoy le realizamos por parte de mi grupo, que por cierto tengo que recordar que usted nos lo ha explicado en esta cámara en más de una ocasión, pero precisamente debido a la importancia del tema por parte de nuestro grupo se lo volvemos a plantear hoy para lo tengamos todavía mucho más claro, es la siguiente: señora consellera, se está realizando la revisión a los centros escolares de más de cuarenta años, ¿podría informar una vez más a esta cámara en qué fase se encuentra dicha revisión y qué obras se están ejecutando en los centros educativos?

Tenga usted, señora consellera, la seguridad de que a este grupo es un tema que le importa mucho y es por eso que le hacemos esta pregunta.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora Bonet.

Honorable consellera.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

Gracias, señor presidente.

Señora diputada, señora Bonet, efectivamente, desde la conselleria se está haciendo un esfuerzo muy importante para mantener las instalaciones educativas en el mejor estado posible y optimizar al máximo los recursos económicos existentes.

Como sus señorías saben y como usted ha dicho bien, hemos iniciado el año pasado…, este año, perdón, en el mes de marzo concretamente, el plan de revisión de infraestructuras educativas del que, como usted también ha dicho, he informado en varias ocasiones a esta cámara, pero también le agradezco que me permita la oportunidad de volver a explicarlo, porque estas cosas cuanto más veces se explique, casi mejor por si acaso hace falta reafirmarse en algunas realidades que yo pensaba que no era necesario, pero parece ser que sí.

La primera fase del plan -como ustedes saben, tenía tres fases- tiene prevista realizar actuaciones en 101 centros de la comunidad, 108 actuaciones con relación a adecuación técnica, condiciones de estabilidad, seguridad y estanqueidad.

La conselleria ya ha finalizado un total de 43 actuaciones, de las cuales seis pertenecen a la provincia de Alicante, 18 a la provincia de Castellón y 19 a la provincia de Valencia.

La Generalitat tiene prevista en esta primera fase del PRIE una inversión de 9,2 millones de euros en esas 108 actuaciones.

Las actuaciones incluidas en esta primera fase, como le decía, son reparaciones estructurales, rehabilitación de cubiertas, sustitución y mejora de instalaciones eléctricas y calefacción, eliminación de barreras arquitectónicas, sustitución de cerramientos exteriores, ampliación de instalaciones, etcétera.

De la segunda fase del plan, a la que usted también ha hecho referencia, le diré que además es aquella que incluye la revisión de los centros de más de cuarenta años, es importante comunicarles que concretamente en la provincia de Valencia ya se han inspeccionado el 100% de los centros que tienen más de cuarenta años.

Se ha analizado 202 centros de la provincia y les puedo avanzar que en el 90% de los casos el centro educativo no presenta ningún problema grave.
Y estos datos no los da la consellera, estos datos los certifican los técnicos de la Conselleria de Educación, Cultura y Deporte, de los que espero nadie dude y a los que quiero agradecer el esfuerzo que han realizado durante los últimos meses.

Evidentemente, les puedo asegurar que el 10%, es decir, 20 centros, ese 10% en el sí que se ha detectado la necesidad de realizar reparaciones, evidentemente 20 centros…, ya se ha actuado en esos 20 centros de forma inmediata y en muchos casos ya se han subsanado los problemas.

Asimismo, les indico que las deficiencias leves que se han detectado en los centros se están reponiendo de forma progresiva.

En definitiva, ese segundo plan…, estaba prevista una revisión de 396 edificios de los 2.
629 centros escolares de los que dispone la Comunidad Valenciana.

Hay una tercera fase de ese plan, de ese PRIE, y era aquella fase en la cual contemplábamos o preveíamos una serie de incidencias que si bien no estaban contempladas en las direcciones territoriales, no se habían detectado, sí, por las circunstancias sobrevenidas que nos han surgido, hemos tenido que actuar.

Se han detectado un total de 75 actuaciones hasta la fecha en los que, pese a no estar incluido en ninguna de las dos primeras fases del PRIE, se presentaba una necesidad urgente de reparación y así lo hemos hecho.
La conselleria ya ha finalizado 33 actuaciones, de las cuales 12 pertenecen a Alicante, 11 a Castellón y 10 a Valencia.

Como resumen, el PRIE, señoras y señores, es una realidad.
Es una realidad y lo saben los centros, los directores, los profesores y las familias.

Evidentemente, llevamos invertidos 3,5 millones de euros desde el mes de marzo solo en revisión de instalaciones existentes para mejorar las infraestructuras educativas: 111 centros revisados en la primera fase, más del 64% de los centros que tienen más de 40 años de toda la Comunidad Valenciana y 75 obras en la fase tercera del PRIE, toda una apuesta por la revisión de infraestructuras educativas que, si bien es necesaria y debida, creo que debe ser conocida y bien conocida por todos los diputados de esta cámara.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora consellera.

Pregunta número 1.
403, que formula la diputada Maira Barrieras, del Grup Parlamentari Popular, a la consellera d'Educació, Cultura i Esport sobre oposicions per a personal docent.

Té la paraula la il·lustre diputada Maira Barrieras.

La senyora Barrieras Mombrú:

Gràcies, senyor president.

Senyora consellera, en la Comunitat Valenciana, u de cada cinc valencians o valencianes estan estudiant en estos moments, el 90% en el sistema públic valencià, un total de 779.
992 alumnes, 7.
000 menys que fa dos anys.

Recordant que la mitjana d'alumnes per aula és molt menys que allò establert i que no s'ha aplicat l'increment de la ràtio, tant en els centres d'Educació Especial i unitats específiques d'Educació Especial en centres ordinaris, ni en els centres d'acció educativa singular o CAES, ni en els col·leges rurals agrupats, tenint en compte.
.
.
, s'ha de recordar de tant en tant, senyora consellera, que com resa l'informe d'UGT-Fete ensenyament, des del 2010 fins al 2013 som la quinta autonomia que menys ha disminuït el seu pressupost educatiu i de les que més invertix en educació, més del 30% del pressupost total.
Recordant també que en el curs 1995-1996, després del governs del Partit Socialista, teníem 34.
448 professors, i en el curs 2012-2013 en tenim més de cinquanta mil.
O siga, que ha sigut un augment d'un 146%.
I convocant per part de la conselleria oposicions en tots els cossos, pràcticament tots els anys, inclús enguany, fins i tot amb les dificultats econòmiques actuals.

Després de la nova ordre de plantilla, donat que la de 1997 ja estava obsoleta, per a gestionar eficientment els recursos humans disponibles i adequar-los, mitjançant recatalogació de llocs a les necessitats actuals dels centres i la demanda social, el Grup Parlamentari Popular, tenint coneixement de l'oferta pública d'ocupació 2013, realitzada per la seua conselleria el passat mes de juliol, amb 300 places per a docents, aplicant a la borsa de treball els nous criteris d'ordenació, mos agradaria que ens contestara la següent pregunta:

Quin ha sigut el seu resultat?
I quin és el perfil del docent que ha aprovat les oposicions?

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Barrieras.

Honorable consellera.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

Moltes gràcies, senyor president.

Señora Barrieras, efectivamente la Comunidad Valenciana ha sido la primera comunidad autónoma en ordenar las bolsas de interinos del personal docente, teniendo en cuenta como criterio prioritario las calificaciones obtenidas en las oposiciones.
Y así se vio reflejado en el acuerdo firmado por la mayoría sindical, insisto, Comisiones Obreras, CSIF y Ampe.

Esta nueva relación tiene por objetivo mejorar la calidad del sistema educativo dando cabida a aquellos docentes que tengan mejores calificaciones en los resultados de las oposiciones.

Porque consideramos prioritario disponer de plantillas docentes más estables, en las que se permita que los docentes interinos puedan consolidar sus puestos de trabajo, y que docentes que nunca han podido formar parte del sistema educativo valenciano puedan hacerlo demostrado su capacidad y el mérito para hacerlo.

La Generalitat, como todos conocen, hizo una convocatoria de empleo público de 300 docentes con estas nuevas bases de puntuación y de organización de las bolsas, para dar mayores oportunidades a los mejores.

Evidentemente en esta convocatoria se inscribieron un total de 7.
827 docentes.
Y como ya anunció el presidente de La Generalitat, Alberto Fabra, en el debate de política general, se convocará una nueva oferta de empleo público, de la que hablaré posteriormente, en el año 2015.

Por lo que respecta a las 240 plazas convocadas del cuerpo de maestros, he de decirle que 172 han correspondido a interinos con servicios prestados antes de la convocatoria, y las restantes, es decir, 68, han correspondido a aspirantes que no eran interinos.
Es decir, el 28,4% de los que han obtenido plaza en esta convocatoria de los maestros no habían trabajado nunca para la administración valenciana, pese a haber conseguido unas buenas calificaciones en las oposiciones.

Por tanto, los interinos que sí habían trabajado para la administración valenciana, aquellos a los que algunos grupos de la oposición decían que forzábamos obligatoriamente al paro, he de decirles a todos ustedes que el 71,6% de las plazas de funcionarios de carrera han sido destinados a esos interinos que ya trabajaban para la administración y que han demostrado competencia para poder acceder a una buena calificación en esas pruebas.

De las 60 plazas convocadas del cuerpo de maestros, de profesores de enseñanza secundaria y de técnicos de FP, 50 han correspondido a interinos y las 10 plazas restantes a aspirantes que no eran interinos.
Por lo tanto, los interinos han obtenido el 83,33% de las plazas como funcionarios de carrera, frente al 90% del procedimiento selectivo del año 2010.

Éstas son las cifras sobre los aprobados y sobre los puestos de trabajo.
Pero es interesante también ver el perfil de las personas que han obtenido una de esas plazas.

Quiero destacar que un tercio de los mismos, es decir, 100 de aquellos seleccionados, están en posesión del nivel B2 de lengua extranjera, es decir, 85 maestros, 10 de secundaria y 5 de FP.
No hay que olvidar el esfuerzo importante que está haciendo La Generalitat en dotar de plantilla suficiente a nuestro sistema valenciano para poder aplicar el decreto del plurilingüismo en buenas condiciones.

He de recordarles que para este curso 2013-2014 la conselleria de educación, además de contar con cien nuevos docentes con capacitación de estas oposiciones, ha incrementado la plantilla de maestros de inglés en 600 docentes, es decir, hemos incrementado un 60% el número de puestos docentes de inglés en los centros públicos de educación infantil y de primaria.

Actualmente, evidentemente, 1.
043 puestos son puestos catalogados como de lengua extranjera en nuestro sistema, lo que representa un incremento exponencial y notorio de la plantilla de nuestros maestros en inglés, preparados para aplicar de forma oportuna el decreto plurilingüe de la Comunidad Valenciana.

Pero no sólo en inglés, señorías, nuestro decreto es un decreto en el que coexiste el inglés, el valenciano y el castellano.
Y por eso quiero recordar que el cien por cien de las plazas de primaria de nuestro sistema educativo está catalogado en valenciano.
Y, tras el acuerdo con los sindicatos, se unen las de secundaria, bachillerato, y también las de FP, con un período transitorio de cuatro años para que los docentes obtengan la titulación oportuna en valenciano.

Este es el resumen de la situación de la oferta de empleo público de 2013.
Pero, como les he dicho anteriormente, en el 2015 convocaremos 300 nuevas plazas.
Así que durante el 2014 no habrá oposiciones para acumular la tasa de reposición y publicar una oferta más amplia, como habían solicitado -insisto en este extremo- los mismos sindicatos.

Por tanto, una nueva oportunidad para muchas personas que han decido hacer de la docencia su opción laboral, y que deben apostar por la calidad educativa de nuestros jóvenes.
En definitiva, señoras y señores, una apuesta importante por el profesorado.

Y ahora eso que el Grupo Popular termine esta intervención hablando del profesorado.
Hemos hablado de la nueva metodología, hemos hablado de las infraestructuras educativas y acabamos también con el profesorado.
He de recordarles que desde el año 2000 hasta ahora tenemos una plantilla de 49.
599 profesores, es decir, 8.
273 docentes más de los que teníamos en ese año, en el año 2000.
Un refuerzo de la plantilla importante, y que seguimos reforzando y dotando con la capacitación y con el perfil profesional…

El senyor vicepresident primer:

Gracias.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

.
.
.
que pensamos es mejor para nuestros alumnos.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora consellera.

Pregunta número 1.
239, que formula el diputat Francesc Signes, del Grup Parlamentari Socialista, a la consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient, sobre regulació horària dels taxistes.

Il·lustre diputat senyor Signes, té la paraula.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, president.

En primer lloc, saludar els representants del sector del taxi que estan presents en esta sessió.

I preguntar-li: senyora consellera, què pensa fer la seua conselleria sobre les reclamacions dels taxistes de l'àrea de prestació conjunta de València respecte de la regulació horària amb un màxim de dotze hores laborals diàries, de dilluns a diumenge; com també de la prohibició de l'acumulació de llicències que, malgrat la Llei de mobilitat, vostés estan consentint perquè seguixen donant-se.

Gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Signes.

Senyora consellera.

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

Gracias, señor presidente.

Jo també aprofite per saludar els representants del món del taxi.

Senyor president, en primer lloc hem de tindre en compte que la problemàtica que planteja la pregunta es dóna no a la Comunitat Valenciana, sinó concretament a l'àrea de prestació conjunta de València.

Respecte a la regulació horària, he de recordar que, arran de la sentència del Tribunal Superior de Justícia, que va anul·lar l'ordre de 4 d'agost de 2010, la conselleria va establir en febrer de 2013 un sistema de descans per a l'àrea de prestació conjunta de València i que va comptar amb el consens del sector, i que està funcionant amb normalitat.

Per tant, la prudència aconsella que qualsevol canvi a introduir hauria d'estar també, a ser possible, consensuat per totes les associacions, i en eixa línia estem treballant.

Respecte al fet que una mateixa persona siga titular de més d'una autorització, he d'aclarir-li que la Llei de mobilitat de la Comunitat Valenciana contempla esta possibilitat en el article 46.
4 per a les àrees de prestació conjunta de més de mil autoritzacions, amb un límit del 15%.

Com vosté sap, l'única àrea de prestació conjunta amb eixa característica és la de València, en la qual es complix el límit que estableix la llei.
Això vol dir que, de forma contrària al que vosté manifesta en la pregunta, la llei, senyor Signes, s'està complint plenament.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora consellera.

Senyor Signes, té la paraula.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, president.

Senyora consellera, la sentència que vosté ha fet referència del TSJ de la Comunitat Valenciana, contrària a l'Ordre 26/10, de 4 d'agost, de la seua conselleria, per la qual es regulava el sistema de descans obligatori i la limitació diària en la prestació de serveis del taxi, efectivament en l'àrea de prestació conjunta de València, vosté sap que esta no entrà en el fons.
.
.
, la sentència no entrà en el fons de la qüestió, ja que se basà únicament en l'incompliment del dictamen preceptiu del Consell Jurídic Consultiu, no s'entrà en el fons.

Senyora consellera, en l'article 43.
4 de la Llei de mobilitat de la Comunitat Valenciana pot trobar-se l'habilitació legal per a les limitacions horàries que el sector sol·licita, al referir que, literalment, les necessitats del servei públic podran establir-se en termes de disponibilitat temporal o espacial del servei.

Supose que sap que en Madrid ha estat aprovat el rellotge i una regulació horària entre hui i setze hores, segons les necessitats del servei.
I en Madrid, que jo sàpiga, governa el PP, senyora consellera.

La llei d'acompanyament als pressupostos de 2007, si bé autoritzava el dret a ser titular de més d'una autorització, ho supeditava a l'aprovació del corresponent reglament que mai s'ha aprovat, per la qual cosa no es podien aprovar les acumulacions des de l'1 de gener de 2007.
I a pesar d'això, senyora consellera, han seguit efectuant-se i no s'han regulat.
I, per tant, algú haurà d'assumir la responsabilitat.

La Llei de mobilitat, la Llei 6/2011, al seu article, com vosté ha dit, 46.
4, diu molt clar que amb caràcter general la persona serà titular d'una única autorització, i apunta que un reglament no aprovat encara, senyora consellera, i és la reclamació que se li fa pel sector, establirà les condicions en les acumulacions.

Senyora Bonig, en la redacció del pròxim reglament vosté no pot deixar d'atendre la veu de quasi mil set-cents taxistes que sol·liciten la regulació horària amb dotze hores màxim, de dilluns a diumenge, i que representen el 70% dels taxistes de l'àrea de prestació conjunta de València.

Amb seua l'actitud, senyora Bonig, està contínuament encenent el taxi de València, i això ho paguen els usuaris.

Reflexione, senyora consellera.
El que està passant és que la majoria d'esta cambra aprova lleis, com la de mobilitat, que vostés no s'han plantejat ni complir, per molta urgència que tinguera el conseller Flores en aprovar-la abans de les eleccions passades, i encara conscient que no servix per a res.
No volen corregir-la o inclús derogar-la, tal i com el meu grup li ha demanat en reiterades ocasions.

I això, senyora consellera, per no parlar-li de les promeses incomplides, que d'això en esta cambra sap molt.
Com la de l'exconseller Cartagena, el de les mongetes, perquè ací tenim el de les mongetes, els dels haitians -que hui no està-, els de la rajola, els de la basura.
Ací tenim de tot en esta cambra.
Però estic parlant-li ara del conseller Cartagena, el de les mongetes, quan el 1996, en la sessió plenària de 28 de novembre, va prometre una llei del taxi, senyora consellera, que tot el que vostés prometen s'ha incomplit de forma absoluta.

Senyora Bonig, pacte ja la regulació horària de dotze hores i incloga-la al reglament.

Senyora Bonig, aprove ja el reglament del taxi.

Senyora consellera, elimine la possibilitat d'acumulació en una persona física o jurídica de més d'una autorització.

Senyora Bonig, trasllade al reglament del taxi l'article 52 de la Llei de mobilitat en allò que fa referència a l'extensió de llicències.

Senyora consellera, accelere la solució al conflicte, perquè, com li reitere, està encés el sector del taxi.
Ací hui hi ha molts representants, sé que estan negociant amb vosté, i jo el que li demane és que tinga sensatesa, que la negociació vaja bé, que els comprenga, a eixos 1.
700 taxistes i que, en definitiva, s'aplegue a un acord molt ràpid perquè, repetisc, el sector del taxi no pot estar contínuament amb vagues en la ciutat de València, perquè els únics que ho patixen són els usuaris.
I els usuaris.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies.

El senyor Signes Núñez:

.
.
.
no deuen res respecte de la seua incompetència.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Signes.

Senyora consellera.

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

Gracias, señor presidente.

Evidentemente, señor Signes, coincido con usted en que se está negociando, que tengamos sensatez, pero no solamente para defender a los 1.
700, sino para defender aproximadamente las 3.
000 licencias de taxis que existen en Valencia y en su área metropolitana.
Para defender a todos.
Pero además para defender a un servicio público y defender también a los usuarios.

Porque está pidiendo o está planteando una determinada concepción del taxi, que recoge la Ley de movilidad, y que yo le tengo que decir que no estoy muy de acuerdo.
Yo no estoy de acuerdo con esa visión intervencionista del taxi.
Y se lo dije a los representantes del taxi.
Y no estoy de acuerdo porque, además, en el informe del Tribunal de la Competencia de la Comunidad Valenciana, cuando informó sobre la Ley de la movilidad, estableció que esa limitación de autorizaciones, de acumulaciones, podría ser.
.
.
-y cito textualmente- «la limitación contenida en este artículo supone una restricción indebida a la actividad empresarial, a la actividad empresarial».

Por lo tanto, frente a un sector que sí que pide una licencia a un taxista, una licencia y la limitación horaria de doce horas, también hay un sector que establece otro tipo de limitaciones, y más por razones de servicio público.

Usted sabe perfectamente que se está negociando, que, evidentemente, la sentencia del Tribunal de Justicia de la Comunidad Valenciana no entró en el fondo del asunto, no entró, efectivamente.
Por lo tanto, no sabemos si esa regulación horaria es o no ajustada a derecho.

Pero sí que sabemos entender…, o desde la conselleria así lo estamos entendiendo, tener una negociación…, una regulación horaria, que se pactó y se consensuó.
Y como sabe usted, además, ayer se llegó a un acuerdo que el 7 de noviembre se pactará o se realizará una votación para si los taxistas quieren reloj sí o reloj no, en unas condiciones que marca la conselleria de economía y de industria respecto al reloj, que tendrá que ser homologado para que cumpla las funciones y los requisitos que se establecen.

Por lo tanto, seguimos negociando.
Ahora, también se les dijo a los taxistas que nosotros, como administración pública, vamos a fomentar siempre el pacto y el consenso.
Pero cuando hay dos posiciones contrapuestas, para eso gobernamos, señor Signes, somos gobierno, tenemos legitimidad democrática y aplicamos lo que nosotros entendemos nuestra política y nuestros intereses generales.

La defensa de los intereses generales supone que no se destruirá empleo, que se reconocerá y se mantendrá la libre actividad en una actividad, como es la del taxi, que son autónomos; y en segundo lugar, la prestación de un servicio público de calidad a los usuarios, que es fundamental.

Porque aquí hay intereses contrapuestos, todos legítimos, pero al final, como administración y como gobierno, debemos velar no por unos sectores concretos e intereses concretos, sino por la colectividad.
Y si ustedes tienen otra posición, tendrán que ganar en las urnas y aplicar su posición.

Respecto a la acumulación de licencias, le indico que, efectivamente, solo está determinada en el área metropolitana de Valencia, porque lo establece la ley.
Y hay una informe de la abogacía, que, como bien usted ha dicho, hay que esperarse reglamentariamente y no se están concediendo acumulaciones.

Por lo tanto, no diga usted que se está incumpliendo la ley, porque no se está incumpliendo la ley.
Y el reglamento se está trabajando buscando el máximo consenso, que es nuestra intención.
Si lo hay, bien; y si no, no le quepa la menor duda de que esta conselleria, que esta consellera sacará adelante el reglamento.
Me gustará que con el máximo consenso, pero en caso contrario, aplicaremos lo que nosotros entendemos que es mejor para el servicio público y para los ciudadanos.

Muchas gracias.

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora consellera.
(Aplaudiments)

Pregunta número 1.
259, que formula la diputada Eva Martínez del Grup Parlamentari Socialista al Consell sobre las ayudas a la Ciudad de la Luz, corresponent la resposta a la consellera d'Educació, Cultura i Esport.

Senyora Eva Martínez, té vosté la paraula

La senyora Martínez Ruiz:

Señora consellera, ¿qué cantidad, quién y cómo va la Generalitat valenciana a recuperar las cantidades entregadas en calidad de incentivos otorgados a productores cinematográficos por Ciudad de la Luz bajo la condición de que se rodase en dicho complejo?

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Martínez.

Senyora consellera.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

Gracias, señor presidente.

Señora diputada, señora Martínez, La Generalitat no tiene que recuperar ninguna cantidad otorgada por Ciudad de la Luz en concepto de incentivos.
En una etapa inicial, en la que se finalizaron las instalaciones cinematográficas nuevas de alto nivel, se previó un esfuerzo económico para dar publicidad a estas instalaciones.
Y esa fórmula que se reglamentó en ese momento fue el patrocinio de las obras audiovisuales que se produjeran en dicho complejo.

Por lo tanto, se suscribieron contratos de patrocinio, que eran onerosos y también sinalagmáticos, que en ningún caso deben considerarse incentivos o subvenciones a la producción y que, en consecuencia, no deben retornarse.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora consellera.

Señora Martínez.

La senyora Martínez Ruiz:

Mire, señora consellera, se me ocurren al menos dos títulos de películas rodadas en Ciudad de la Luz que vienen muy al caso para definir la respuesta que usted me ha dado.
Una se llama Todo es silencio y la otra es Un cuento chino, que es lo que ustedes semana tras semana vienen aquí a responder a las sesiones de control.

Le recuerdo que la resolución europea dice de manera clara y tajante que el gobierno valenciano debe recuperar el dinero que se ha dado de manera ilegal y fraudulenta a empresas cinematográficas por rodar en Ciudad de la Luz.
No lo digo yo, lo dice expresamente la resolución europea.

Así es que deduzco de su respuesta que el gobierno, después de año y medio, no está haciendo absolutamente nada para recuperar un dinero que la Unión Europea dice que es de todos los valencianos y que el gobierno valenciano del Partido Popular entregó vulnerando las leyes europeas y vulnerando la normativa estatal.

Díganos si no hemos tenido bastante ya en tenernos que gastar 265 millones de euros en construir un complejo que no se utiliza, que lleva dos años paralizado.
Díganos si ustedes no tienen ya suficiente en seguir gastando el dinero de todos los valencianos, un millón de euros al mes, en este complejo, en mantener este complejo fantasmagórico, que -insisto-, según la Unión Europea, dice que nunca se tenía que haber construido.

Mire, yo no sé si usted ha estado en Ciudad de la Luz, supongo que sí.
No sé desde cuándo usted no ha ido allí a ver las instalaciones, pero yo le digo que estuve el viernes pasado, y en el parquin, de los tres párquines que hay construidos, había cinco vehículos aparcados, y uno de ellos era el mío.
Yo no sé si usted sabe cuántas veces se sube y se baja la verga.
.
.
la verja de la garita (remors) del señor que está allí únicamente para dar paso a los que entran a la Ciudad de la Luz, en un garita que nos ha costado un millón de euros en total su construcción.

Así es que le pido, señora consellera, que baje a las instalaciones y que allí, mirando el complejo, vea cuántos colegios podíamos haber construido con esos 265 millones de euros y que al menos se avergüence de su partido y de su gobierno, que eligió entre construir unos estudios de cine o construir escuelas, eligió decidir dejar a 24.
000 valencianos, 24.
000 niños que van a estudiar toda su etapa educativa en unos barracones.
Le pido que vaya y reflexione.

Pero mientras tanto, le pido que inicie ya, que cumpla la resolución europea y recupere esos millones de euros que nos constan documentados 5,5, pero que superan los 13 millones de euros, e, insisto, la Unión Europea dice que es de todos los valencianos.

Ha hecho usted referencia a esos contratos de patrocinio.
Mire, yo le tengo que decir al respecto que esos contratos son totalmente opacos, son confidenciales, vulneran claramente la ley, se autocalifican de privados, pero no lo son.
Y son un fraude, son una trampa.
Se hicieron sin publicidad, se hicieron sin concurso y vulneran claramente la ley.
Y se hicieron para que estas empresas cinematográficas no tuvieran que concurrir a estas ayudas a través del Instituto Valenciano del Audiovisual, que es como han accedido el resto de empresas.
Y yo le advierto que esto, señora consellera, roza lo delictivo.
Ándese con cuidado.

Por eso le digo, señora consellera, ¿qué tienen estas constructoras para que ustedes les estén condonando estos millones de euros, más de trece millones de euros?
Me gustaría que me respondiera.

También le digo, señora consellera, a la vista de su respuesta y de su actuación, que su gobierno, su partido es como el gran tsunami de Lo imposible, de la película Lo imposible.
El gobierno del Partido Popular está arrasando toda la Comunidad Valenciana, está acabando con todo, nos está llevando a la deriva.
Está acabando con todo menos con lo que de verdad preocupa a los valencianos, que es el paro y la corrupción que anida en su partido.
(Aplaudiments)

Así es que le digo, señora consellera, que por respeto a los más de setecientos mil parados que hay en esta comunidad, por respeto a las más de doscientas mil familias que ya no tienen ni cobran ningún subsidio, en los próximos presupuestos no siga gastándose ese millón de euros todos los meses, porque las fotos con Astérix se las hacía Camps, a quien usted también aplaudía.

Pero esta decisión ya es de su absoluta responsabilidad y, por tanto, lo que usted decida de cara a los presupuestos recaerá sobre su gestión y qué duda cabe que también sobre su conciencia.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el president, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer)

El senyor president:

Muchas gracias.

Señora consellera.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

Gracias, señor presidente.

Señora diputada, se me ocurren dos películas rodadas en Ciudad de la Luz para hacer referencia a su intervención.
La primera, evidentemente, a la que usted ha dicho referencia es Lo imposible, de Juan Antonio Bayona.
Y es que así el Partido Socialista está haciendo lo imposible para demoler y destrozar el proyecto de Ciudad de la Luz, lo imposible.

Mire, (veus) desde el año 2007… Les explico para que ustedes no murmuren.
Se lo explico, no se preocupe.
Desde el año 2007, cuando un gran estudio cinematográfico británico -británico, no español- presentó una denuncia ante la Comisión Europea frente a Ciudad de la Luz, la conselleria no es que esperara una ayuda del comisario europeo de la competencia, el señor Almunia -socialista, cierto es-, pero, sinceramente, no esperábamos un ataque tan despiadado y tan feroz de un proyecto positivo para los alicantinos.

¿La última ofensiva sabe cuál es?
El señor Almunia, junto a Luis Berenguer, el asesor del señor Almunia, y ex conseller socialista alicantino, persiguen que la Ciudad de la Luz salga a licitación por ocho lotes, lo cual perjudica gravemente a los intereses de los alicantinos y de la Comunidad Valenciana, porque de esa manera se impide en pleno que los estudios de Alicante, que cuenta con reconocimiento internacional de todos los profesionales del sector, continúen con la actividad propia de la instalación, que es el sector audiovisual.

Por lo tanto, lo imposible es lo que hace el Partido Socialista para deteriorar un proyecto positivo para los alicantinos y para la Comunidad Valenciana, que, según el Instituto Valenciano de Investigaciones Económicas, el IVIE, ha supuesto un impacto de 369 millones de euros para la economía valenciana.
Solo la explotación de la Ciudad de la Luz, un impacto de 174,2 millones de euros.
66 películas se han rodado, más de doscientos millones de euros en gasto local, 3.
000 contratos con empresas, 5.
400 contratos con personal técnico, 57.
000 contratos con figurantes y 165.
000 pernoctaciones.

Por lo tanto, le diré que, evidentemente, segunda película, esto es la Balada triste de trompeta, de Álex de la Iglesia, la balada triste de aquellos que siempre quieren demoler a la Comunidad Valenciana y a su imagen.
(Aplaudiments) Es una balada triste para aquellos que creemos en la Comunidad Valenciana y en los proyectos para la Comunidad Valenciana.

Usted ha hablado de empresas constructoras.
Las empresas que han obtenido el patrocinio son empresas del sector audiovisual, no empresas constructoras.
Sector audiovisual que, por cierto, estoy convencidísima que a continuación su compañero, el señor Soto, defenderá y a los que querrá -estoy convencida- que ayudemos en sus producciones y en el sector audiovisual valenciano (veus) con ayudas, y para que de alguna manera este sector reflote.
Después tenemos una interpelación sobre el sector cultural.
Y después ustedes son los mismos que dicen que al sector audiovisual valenciano hay que ayudarlo, sí, pero ahora ustedes no dicen que son compañías productoras ni del sector audiovisual, dicen que son compañías constructoras, a las que se les condona no sé cuántos millones de euros.

Mire, esto está meridianamente claro.
Aquí (veus) se han hecho 66 producciones, de las que se ha considerado oportuno patrocinar 46, lo que ha supuesto un gasto global de inversión en publicidad y promoción del complejo del 7% de la inversión realizada.

En ningún caso nosotros consideramos que los patrocinios otorgados pudieran llegar a ser ayudas, que si lo fueran, podrían ser compatibles con la excepción cultural prevista en el tratado.
Ninguno de los patrocinios otorgados por Ciudad de la Luz, ninguno -y usted ha hablado de que no ha habido libre concurrencia, ni transparencia- discrimina en absoluto, por razón de nacionalidad, al perceptor.
Y también se ha hecho desde la valoración de un proyecto que, evidentemente, usted comprenderá que yo no he hecho como consellera, ni tampoco ha hecho ningún político, porque lo han hecho las personas que estaban preparadas para hacerlo.

Para finalizar, señora Martínez, a mí me parece muy bien que ustedes vayan y supervisen.
Saben que yo, en la medida de las posibilidades, pondré a su disposición toda la documentación para que ustedes vean con transparencia, con rigor toda la documentación de Ciudad de la Luz.

Pero, miren, yo les pido un esfuerzo -a lo mejor el esfuerzo también es lo imposible pedírselo a ustedes-, que intentemos que Ciudad de la Luz, si es que tiene que ser sacado a subasta…

El senyor president:

Muchas gracias, señora consellera.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

…salga en condiciones para que pueda seguir siendo una instalación beneficiosa para todos los valencianos.

El senyor president:

Muchas gracias.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

Piénsenlo, señores…

El senyor president:

Gracias, señora consellera.
(El president desconnecta el micròfon de la consellera.
Aplaudiments)

Pregunta número 1.
372, formulada por la ilustre diputada Pilar Sarrión, del Grupo Parlamentario Socialista, a la consellera de Educación, Cultura y Deporte sobre la convocatoria del bono-libro.

Señora Sarrión.

La senyora Sarrión Ponce:

Señora consellera, ¿por qué motivo no ha salido para el curso 2013-2014 la convocatoria de ayudas a libros de texto o bono-libro?

El senyor president:

Muchas gracias.

Señora consellera.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

Esa es otra película, de No habrá paz para los malvados.

El senyor president:

Señores diputados…

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

Esa es otra película.
(Rialles i aplaudiments)

Miren, señorías, no… Evidentemente, como ustedes bien saben, y como yo he explicado en reiteradas ocasiones, de forma leal con las familias y sincera, no se han convocado ayudas para libros para el curso 2013-2014 porque se estaba procediendo a regularizar los pagos pendientes en esta materia.
Como es conocido, se adeudaban las cantidades y los cursos 2012-2013 y 2011-2012, por lo que durante el mes de septiembre se procedió a abonar la cantidad de 15 millones de euros; 11 de ayudas directas a las familias y 4 para librerías, para cancelar la deuda del bono-libro correspondiente al curso 2011-2012.
Y estamos trabajando para poder cancelar la deuda, también, correspondiente a las ayudas del curso 2012-2013.

No obstante, quiero recordarles que la Comunidad Valenciana ha seguido manteniendo las ayudas de los centros CAES y educación especial, que percibirán dotación económica por cada alumno del cien por cien de la ayuda, es decir, casi dos millones de euros.
En total, 15.
000 beneficiarios directos de ayudas al cien por cien del bono libro.

También estamos aplicando otras medidas alternativas, como creación de bancos de libros, promoción de intercambio de libros a través de la plataforma Llibrell o el programa experimental de las tabletas -al que anteriormente hacía referencia.

Señoría, yo soy de la opinión que hay que hacer lo que se debe y no hay que deber lo que se hace, y, por lo tanto, pensamos que lo primero es pagar y pensamos que era lo que teníamos que hacer en este inicio de curso.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señora consellera.

Señora Sarrión.

La senyora Sarrión Ponce:

Gracias, president.

Señora consellera, mire, hace más de un mes que se inició el curso escolar y todavía, pese a que usted ha dicho que hay bancos de libros, que existe una plataforma, que se van a intercambiar materiales, también ha dicho antes, ante una pregunta del Partido Popular, que mil alumnos tienen la tablet, pese a todo eso usted sabe -igual que yo- que hay familias que todavía mandan a sus hijos al colegio sin materiales, sin libros, sin cuadernillos, sin un simple lápiz o un boli.

También sabrá usted -igual que sé yo- que hay colegios, que hay ayuntamientos que están supliendo esas funciones que les corresponderían a las familias, o, en su caso, a la conselleria cuando daba las ayudas.

Hay colegios y ayuntamientos que se están viendo obligados a fotocopiar libros y cuadernos de actividades, fotocopiar, una ilegalidad.

Hay, también, colegios que están libremente -las AMPA- recogiendo los libros, esas AMPA a las que usted no sé lo que me contestará al final, cuando le toque otra vez el turno, de esas firmas que le han entregado esta mañana o de las más de cinco mil quinientas, o de las que le entregarán el lunes para pedirle que pague esas ayudas al bono-libro del curso 2012-2013 que todavía adeuda.

Yo es que no sé si esto, ustedes, señorías del PP, lo ven normal.
Tampoco sé si a alguna de sus señorías les gustaría que señalasen a sus hijos en clase por no llevar libros o no llevar materiales, porque ustedes saben -igual que yo- que los alumnos, que los niños pequeños pueden ser muy crueles en muchos momentos discriminando a los demás.
Y eso es lo que está pasando en algunos casos.

Y todo esto no es por la mala gestión de ninguna familia valenciana, es por la mala gestión de un Consell que en el año 2000 (aplaudiments), en el año 2000, hace trece años, nos prometió la gratuidad de los libros de texto, en el año 2000, la primera ayuda de libros de texto fue en el año 2000.
Gratuidad de libros de texto; alumnos de enseñanzas básicas de centros públicos y privados concertados eran los destinatarios, y la finalidad era progresar en la consecución de la gratuidad de libros de texto en enseñanza obligatoria.

Eso es lo que ustedes, por medio de un acuerdo del Consell, el día 20 de septiembre, cuatro días antes de que el señor Fabra nos dijese aquí que estaban dando más ayudas que nunca, cuatro días antes se aprobó, y se publicó el día 27 de septiembre donde cambian los beneficiarios y cambian la finalidad y el objetivo de la ayuda.

Entonces, ya no hay bono-libro, no hay, ninguna familia en este curso se verá beneficiada de esa ayuda a la gratuidad progresiva.
Desde el año 2000 han tenido trece años -y no se retrotraiga a 1995 porque no había-, pero desde el 2000 a aquí han tenido ustedes trece años para llegar hasta esa gratuidad a la que no han llegado.

En el 2007-2008 se inventan algo más por si no lo podían pagar, y era el bono-libro.
Con el bono-libro ustedes daban un cheque, iban a las librerías, y las librerías les daban a cuenta los libros a las familias y ustedes ya las pagarían, en primaria; en secundaria la ayuda a las familias llegaba cuando llegaba.
Usted me ha dicho que ya ha llegado la del curso 2011-2012, esperemos que en breve sea la siguiente.

Pero, no contentos con eso, ahora que ya los libreros se le rebotan porque no pueden aguantar más la deuda, ¿qué hacen?
Suprimirla, suprimirla.
Y no es que cada año hayan ido dando más, avanzando en esa progresividad, ¡no!
En el presupuesto ustedes presupuestaban unas cantidades, en las convocatorias sacaban otras cantidades distintas y, luego, adjudicaban menos de lo convocado.
Por lo tanto, en el año 2011, por ejemplo, de casi cincuenta millones de euros que presupuestaban, solo convocan 42,2; o en el año 2012, también de casi cincuenta millones, convocan 28,5 millones, poco más de la mitad.
Díganme para qué sirven los presupuestos, díganme qué van a hacer para el año que viene, para el año 2014, porque cada vez tenemos más crisis, cada vez las familias están peor.

Pero es que, además, en este año ustedes nos lo quitan cambiando los beneficiarios, recortando, primero, el presupuesto; luego, modificándolo con el acuerdo de no disponibilidad, y -lo que le he dicho- qué va a pasar con esos más de treinta y nueve millones pendientes que tienen familias y libreros de este curso.
Yo solo le voy a hacer una pequeña recomendación, que no es mía porque ya se lo han recomendado.

El síndic de Greuges, el señor Cholbi, ante muchas reclamaciones o quejas que tiene, le recomienda que apueste primero por la educación pública, que no dé lo que no tiene para poder pagarlo, y se lo dice a usted y se lo dice al conseller de hacienda…

El senyor president:

Muchas gracias, señora Sarrión.

La senyora Sarrión Ponce:

…y que le diga que tome las medidas oportunas.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Señora consellera.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

Señora Sarrión, no he entendido muy bien qué es lo que no había en el año 1995, ¿que no había alumnos?
, porque usted ha dicho «no me hable del año 1995», imagino que cuando ustedes gobernaban… (veus), porque no había, no había bono-libro, ustedes gobernaban y no había ayudas, directamente no se les podía acusar de nada porque no daban ayudan suficientes, ¿no?
(Veus)

Entonces, la solución es que nosotros desde hace más de diez años estamos dando ayudas de libros, y, en este momento, en el que nos encontramos con dificultades, hemos decidido pagar lo que se debía y, evidentemente, no seguir generando una expectativa y pagar a las familias para que este mes de septiembre tuvieran una aportación para poder adquirir los libros de texto, y, entonces, ustedes lo que hacen es decirnos aquello que ustedes no hicieron y que nosotros hacíamos durante alguna serie de años pues está ahora mal que lo quitemos, es decir, quiero explicarle que la situación es un poco incoherente.
(Veus) Pero no es lo más incoherente que yo me he encontrado en ese planteamiento, lo más incoherente es hablar de aquellos ayuntamientos que tienen que hacer frente a las ayudas de libros porque resulta que las familias no pueden acceder a ellas.

Mire, ayuntamientos como Alaquàs, Alcoi o Sueca -que ustedes serán conocedores porque o tienen pactos de gobierno o los gobiernan ustedes- dan cero euros para las ayudas de libros; en cambio, otros ayuntamientos como Aldaia, Xirivella, Torrent, Carlet, Benicàssim o Riba-roja dan 110.
000, 440.
000, 80.
000, 140.
000 i 230.
000.
(Veus) Es decir, si vamos a hablar de ayuntamientos gestionados por ustedes, de las ayudas que dan y de los recortes en educación, creo que nos quedamos sin tiempo para un debate en buenas condiciones.

Ustedes, lo gracioso también es que, por ejemplo, hasta hace bien poco gobernaban en Castilla-La Mancha, y en Castilla-La Mancha, en los últimos años, no se optaba por un sistema de ayudas de libros, se optaba por la reutilización pero, en cambio, cuando el Partido Popular opta por la reutilización, ustedes consideran que es malo.

Por lo tanto, yo, la verdad es que, al final, no sé si me aclaro con ustedes, es decir, gran parte de las autonomías -las que ustedes gobiernan actualmente- no destinan lo que destina esta comunidad autónoma en este curso para ayudas de libros, para los CAES y para los centros de educación especial, o hacen reutilización, y ustedes, en cambio, dicen que lo que hacemos aquí está mal pero hacen lo contrario en otras autonomías.
Pero para finalizar con la incoherencia le diré algo.

Mire, yo le he dicho en mi primera intervención que yo afrontaba esta realidad con transparencia, mirando a las familias a los ojos y diciendo, «mire, prefiero pagarles en septiembre aquellas cantidades que no se habían pagado de los cursos anteriores a generarles una nueva expectativa y no poder pagársela».
Pero, claro, es más fácil hacer, tal vez, lo que hace la Junta de Andalucía.

Mire, yo he hecho lo que hacen todos ustedes, los diputados de la oposición, que es mirar en los periódicos para hacer política, y entonces me encuentro, «la conserjería no se ha gastado nada en libros de texto».
En la Junta de Andalucía, a fecha de septiembre (veus) ha ejecutado el 0% de la ayuda de libros, de los 50 millones que destinaron en presupuestos han ejecutado el 0%.
Y, ¿saben qué han dicho?
Que están consignados pero que van a esperar a la tramitación de la LOMCE para que cuando entre en vigor, como cambian los contenidos, ya veremos de las ayudas de libros.
Es decir, que hacen lo mismo pero sin decirle la verdad a las familias.
Cero por cien de presupuesto ejecutado en ayudas de libros este mismo curso, señora Carrión.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señora consellera.

Muchas gracias.

Pregunta número 1.
318 formulada por la diputada doña Mónica Oltra, del Grupo Parlamentario Compromís, al conseller de Sanidad sobre criterios para las adjudicaciones a empresas de seguridad.

Señora diputada.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, ¿quins criteris s'han seguit per a les adjudicacions de les contractacions de les empreses de seguretat en els últims quinze anys?

El senyor president:

Muchas gracias.

Señor conseller.

El senyor conseller de Sanitat:

Señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Señora Oltra.

Como no puede ser de otra forma, en los últimos quince años los criterios que ha utilizado la Conselleria de Sanidad para la adjudicación de los servicios de seguridad o cualquier otro servicio que ha tenido que ver con mi conselleria, pues han sido los que han derivado directamente de la legislación vigente en cada momento; legislación que se ha basado siempre en unos principios que rigen cualquier proceso de adjudicación, como son el de la transparencia, el de la igualdad de trato a los licitadores, la ponderación adecuada de las variables aplicadas y la precisión en la definición de los criterios.

Como usted bien sabrá, ha habido una variación legislativa en cuanto a la Ley de contratos del sector público en estos quince años.
El 30 de abril del 2008 entró en vigor la Ley 30 de 2007 que hizo que hubiera distintos criterios antes y después de esta fecha.
Los criterios que ya utilizaban con la anterior ley en vigor, la que hoy no está en vigor, la previa a la 30/2007, eran los criterios económicos, que tenían una mayor ponderación; el plan estratégico adaptado a cada centro; la experiencia demostrada y acumulada por las empresas licitadoras; y las mejoras propuestas por el licitador.
Posterior a la entrada en vigor de la Ley 30/2007, el 30 de abril del 2008 hubo una modificación que generó una mayor precisión en los criterios de adjudicación, una mayor precisión que, además, lo que hizo fue separar aquellos criterios que iban orientados a la valoración de las empresas per se con aquellos criterios que iban orientados en la evaluación del servicio que iba a prestar la empresa.
Además, por supuesto, todas estas variaciones fueron adaptadas en los pliegos pertinentes en cada una de las licitaciones posteriores a la entrada en vigor de esta ley.
Además, esta ley obligaba a las administraciones a tener una plataforma de contratación en la que se hicieran públicos los expedientes que, por supuesto, este gobierno llevó a cabo.

Ahí podrá usted hacer seguimiento, desde el año 2008 hasta hoy, de que, efectivamente, lo que estoy diciendo, el cumplimiento de los criterios que han venido dándose de esa Ley 30/2007 se han ido cumpliendo en cada una de las contrataciones, ya no solo en seguridad, sino en cualquier otro campo que se ha realizado desde la Conselleria de Sanidad.

Ejemplo de todo esto, por si usted no ha mirado esta plataforma de contratación, podría ser, por ejemplo, el expediente 626/2010, un expediente mediante el cual se contrató la seguridad y vigilancia de los edificios que dependen de la Conselleria de Sanidad desde el 1 de marzo de 2011 hasta el 28 de febrero del 2013, en los cuales los criterios que se optaron fueron -lo digo por si usted no lo ha podido ver-: el precio presupuestado, cincuenta puntos, mayor ponderación; el plan de trabajo y seguimiento personal, turnos de trabajo, etcétera, que fueron treinta puntos; y los equipos, el equipamiento de seguridad, que fueron 20 puntos.

Por lo tanto, señora Oltra, le tengo que decir que los criterios que ha seguido la Conselleria de Sanidad a la hora de adjudicar los distintos expedientes, los distintos contratos en estos quince años en materia de seguridad y en cualquier otra materia han sido estrictamente los que se han derivado de la legislación vigente en cada uno de los momentos.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Señora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Mire, senyor conseller, té vosté una confusió terminològica, i és que criteris i legislació no és el mateix, ¿eh?
I els criteris no els han hagut d'anar molt bé quan tenim la desfeta que tenim a les empreses de seguretat i, particularment, a la Conselleria de Sanitat, durant els últims anys.

Probablement per això, en la seua intervenció la paraula més utilitzada ha sigut la paraula empresa, que ja diu molt d'on ve vosté, i no ha sigut la paraula servei, no ha sigut la paraula treballadors, no ha sigut la paraula pacients o seguretat dels ciutadans.

La paraula ciutadans ni tan sols l'ha anomenada perquè, probablement, no entra entre els seus criteris que el servei als ciutadans siga òptim i vosté parla d'empreses, d'això és del que parla perquè és això, probablement, el que li interessa.

Perquè, miren, les empreses de seguretat és un altre dels seus escàndols.
Jo no sé si són vostés del cine, però sí són de cançons, en este cas de Raphael.
Perquè vostés van de escándalo en escándalo, i l'escàndol de les empreses de gestió de la seguretat dels nostres hospitals o dels nostres centres sanitaris va d'açò.
I d'açò va la nostra seguretat, la seguretat dels pacients, la seguretat dels ciutadans.

Mire, per exemple, els empleats de Ceca Seguridad -alguns d'ells que són els grans perdedors d'estos criteris seus estan ara mirant-nos des d'ahí dalt- han estat de vaga durant cinc dies.
Els deuen setembre, dintre de poc octubre, i la paga de juliol.
Òbviament, els han impagat nòmines, plusos salarials, hores endarrerides, etcètera, i advertixen que se posaran en vaga indefinida si açò no se soluciona.
Alguns d'ells -com dic- estan mirant-lo ara, aixina és que tinga-ho en compte quan vosté conteste.
Si els treballadors encarregats de la seguretat pública estan en vaga, afecta el servei, ens afecta a tots.
Servei, paraula que vosté no ha utilitzat.
Hospital sense seguretat.
Jutjats sense seguretat.
Este no és el seu negociat.
Aquests vigilants de seguretat d'empreses adjudicatàries de les conselleries, tant de justícia com de sanitat, porten mesos cobrant tard o no cobrant, i l'empresa ja ha dit que no té finançament per aguantar el deute de conselleria.

Per dos raons no paguen els seus treballadors: una, pel deute que de les conselleries acumulen ells, però també per una mala gestió empresarial, que vostés, quan seleccionen els seus criteris, no tenen en compte.
Açò ja va ocórrer amb Esabe, este fulletó que hem seguit.
Una empresa que ha contractat amb la conselleria, després fins i tot d'haver estat sancionada.
Les empreses a les quals les diferents conselleries atorguen els concursos no paguen les nòmines.
Es declaren en concurs, deixant deutes immensos, i es reinventen tornant-se a presentar amb un altre nom, amb un altre CIF, i vostés els tornen a contractar.

Al març va entrar en l'Hospital Clínic com a adjudicatària l'empresa Grupo Eme, antiga Provinem, que estava en concurs de creditors.
Aquesta empresa, en la primera nòmina ha pagat a tots els vigilants de seguretat 900 euros de mitjana a cadascun, quan el salari de conveni mínim són 1.
045 euros, és a dir, paguen per sota del conveni.
A més, òbviament, antiguitats i plusos a part.
En l'Hospital General acaben d'adjudicar a Amed un altre contracte, a preu per hora inferior al conveni, 9,12, quan l'hora per conveni està en 11,90.
Amb referència a l'hospital La Fe, la nova adjudicatària CIS, Companyia Integral de Seguretat, va entrar l'1 de juny.
Sembla que té sentència condemnatòria per incompliment del Conveni col·lectiu nacional d'empreses de seguretat, a més de diverses denúncies a nivell nacional, per retard o impagament de salaris, i vostés en els seus criteris la contracten.
A CIS li han tornat a exigir que presente les garanties de solvència econòmica actualitzades, quan en data 1 de juny de 2013 li va adjudicar el contracte, tenint suposadament solvència econòmica sota els seus criteris d'empresa.
I 14 dies després esta empresa fa un ERO per no tenir solvència econòmica.
Vosté me pot explicar una empresa que entra adjudicatària i als 14 dies fa un ERO?
Eixos són els seus criteris?
Eixa és la seua legalitat?
Eixe és el control que vostés fan?

Casualitats de la vida, és el mateix modus operandi que ja va fer Esabe i que han fet altres empreses.
Una de les persones que ha format part -per cert- de la taula d'adjudicacions dels serveis de seguretat dels hospitals des del 2002 acaba de ser cessada.
María Fernanda Saiz Gallego.
Com veuen, són múltiples les empreses adjudicatàries que se paguen o ho fan tard i malament, però sí que reben les seues adjudicacions.
I després acomiaden treballadors que sí que estan en el plec de condicions, estan contemplats.
Vosté me pot dir ara a mi sota quin criteri fan això?
Perquè sap quines són les conseqüències?
Mire: «Inicio servicio habiendo recogido llaves y móvil de manos de Sefa Guardia.
No se ha efectuado ningún relevo, ya que no se ha cubierto la parte de la empresa concesionaria al turno de la noche.
Hospital de Requena.
» Esta es la conseqüència, i és que els ciutadans no tenen el servei de seguretat que els valencians paguem.
Té vosté resposta per a això?

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyor conseller.

El senyor conseller de Sanitat:

Gracias, señor presidente.

Mire, señora Oltra, usted en su pregunta me preguntaba por los criterios de valoración, y yo, aunque le aburra, le tengo que contar los criterios de valoración que aparecen en la legislación vigente.
¿Qué quiere que le cuente?
(Veus) Le cuento, usted tiene una formación de jurista, por lo tanto a lo mejor lo que sobra es la pregunta evidentemente, y si además usted luego me pregunta por criterios que están en la plataforma de contratación, pues no tiene más que acudir a la plataforma de contratación y observar lo que se está haciendo y con qué rigidez se está contratando.
Evidentemente, eso es lo que hay, y por lo tanto cíñase usted, si me pregunta por los criterios, yo le voy a responder por los criterios de adjudicación, que es lo que he hecho en mi primera parte de la pregunta.
Eso son valoraciones subjetivas que usted hace, y no son criterios de valoración objetivos que emanan de la ley vigente, que eso es lo que he hecho yo en mi primera parte de la intervención.

En segundo lugar, usted me pregunta por deudas.
Vamos a ver, usted me pregunta -repito-, la pregunta va dirigida a criterios de adjudicación, no a deudas o situación financiera.
Evidentemente, el gobierno valenciano ha tenido dificultades de tesorería, como son obvias y todos conocemos.
Pese a ello, hemos tratado de llevar a cabo una especial sensibilidad en los pagos a las empresas de seguridad, que sabemos que tienen un componente personal, que hacen que tengan dificultades en el pago a sus trabajadores, si nosotros retardamos el pago a las mismas.
Por lo tanto, hasta la fecha son escasísimas las situaciones que se han dado difíciles en lo que a pagos de los trabajadores de estas empresas se refiere.
Por lo tanto, ahí queda demostrada la preocupación que tiene el gobierno valenciano de pagar a estas empresas para que puedan cumplir con el servicio.
Evidentemente, el servicio lo tienen que dar empresas, porque no se me ocurre otra forma de hacerlo.

Respecto al Esabe, lo único que le tengo que decir es que usted, que sabe muy bien la legislación, sabrá que el artículo 49 de la Ley 30/2007 indica que no podemos contratar con una empresa que no haya demostrado su solvencia, y para ello tiene que acreditar…

El senyor president:

Muchas gracias, señor conseller, gracias.

El senyor conseller de Sanitat:

…estar al corriente del pago de la seguridad social y de la cuota tributaria.
Esos certificados los tiene usted, porque el…

El senyor president:

Gracias, señor conseller.
(Aplaudiments)

Pregunta número 1.
345, formulada per la il·lustre diputada Mireia Mollà, del Grup Parlamentari Compromís, al Consell sobre les ajudes públiques concedides a la Ciutat de la Llum.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Senyora consellera, la Comissió Europea va declarar il·legals les ajudes concedides per la Generalitat valenciana als estudis cinematogràfics Ciutat de la Llum, situats a Alacant, i va sol·licitar a Espanya que recuperara els 265 milions d'euros invertits en la creació d'este centre audiovisual.
Ara hem sabut que el director general de projectes estratègics va sol·licitar a la direcció general de la competència que fera confidencials les xifres que constaven en l'informe on des de Brussel·les se sancionava La Generalitat.
Pot explicar la senyora consellera quines són les causes per les quals s'ha volgut amagar aquestes dades on es preveien pèrdues, i si aquesta petició ha estat iniciativa del director general de projectes temàtics, o pel contrari, han sigut instruccions d'un càrrec superior?

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyora consellera.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

Gràcies, senyor president.

Señorías, tal como se ha dicho en estas Cortes, Ciudad de la Luz y La Generalitat se acogieron a la comunicación de la Comisión número 4.
582, de 1 de diciembre de 2003, relativa al secreto profesional en las decisiones sobre ayuda estatal, que establece el procedimiento y la regularización jurídica en relación con los datos e informaciones que pueden ser considerados confidenciales en una decisión, ejerciendo el derecho que la normativa europea ampara en el marco de un procedimiento habitual.

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias.

Señora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Senyora consellera, jo crec que la pregunta ha segut molt clara.
¿Va ser decisió del director general de projectes temàtics, o va rebre una ordre a instàncies superiors d'un alt càrrec?
És que eixa era la pregunta.
Que jo considere que tenim un govern opac, que la ciutadania considere que tenim un govern opac, que aixina ens va és una cosa que no ens sorprén.
Però jo li pregunte si va ser decisió del director general de projectes temàtics o a instàncies superiors.
Que no s'ha entés de la pregunta?
Jo no li pregunte sobre si els punts que jo considere que no han de ser confidencials, perquè formen part d'un projecte que ens ha costat centenars de milions d'euros a tots els valencians i valencianes, que per cert no ixen de les butxaques del Partit Popular, ixen de les butxaques dels valencians i valencianes, i per tant en este ordre de conceptes una persona normal entén que en els diners de tots i totes haurien de saber fins on se gasta l'últim cèntim.
I és molt incompatible en el concepte de confidencialitat que vostés apliquen sempre -quina casualitat- a les seues mangarrufes, o als projectes ruïnosos, que fan forats en la caixa autonòmica, en els comptes públics, i que se detrauen dels serveis públics bàsics a la ciutadania.
Jo no li he preguntat això, el que qualsevol persona sensata és un conflicte entre el que pensa el Partit Popular i el que executa quan està en el govern, i el que pensem la resta.

Jo li he preguntat si va ser decisió pròpia, o a instàncies d'òrgans superiors, perquè deu ser que això succeïx molt.
De fet, vam saber fa pocs dies que vostés davant d'un ERO elegixen les persones que cal salvar de l'ERO perquè manen paperets.
Doncs jo vull saber si algun alt càrrec, si algun conseller o consellera, li va dir al director general de projectes temàtics que escriguera eixa carta demanant que eixos 18 punts i 12 annexos d'eixe informe de la Comissió Europea, que relataven la tragicomèdia, o la vergonya de la gestió de Ciudad de la Luz foren confidencials.
Qui va ser?
Eixa és la pregunta.
Jo no crec que siga tan difícil.

I mire, vostés, després de saber este escàndol, que a mi em sembla un escàndol, van al·legar -i de fet va ser en boca de vosté, senyora consellera, em crida l'atenció-, perquè va dir que és que «un procedimiento habitual» -això ja ho sabem- «y que las cuentas estaban auditadas y eran públicas».
És a dir, que les dades que se pretenien que se guardara confidencialitat són públiques.
De veritat són públiques?
No ho són, senyora consellera, no han sigut mai públiques.
El cost de Ciudad de la Luz, el que s'haja multiplicat per tres del projecte inicial de 101 milions d'euros a 274 milions d'euros que ha costat Ciudad de la Luz no ho hem sabut de primeres.
Mai ha segut públic.

Que vostés hagen donat més de tretze milions d'euros en subvencions a productores per a rebre una rendibilitat de 2,9 milions d'euros únicament i exclusivament per temes publicitaris, això no ha sigut mai públic.
Que vostés se gasten milions en garites i.
.
.
Mai ha sigut públic, senyora consellera.
Mai.
L'opacitat dels diners gastats en Ciudad de la Luz sempre ha sigut una senya d'identitat, i per tant no ha sigut públic.
M'agradaria saber per què vostés pensen que estes coses havien de guardar-se amb confidencialitat.

Al marge d'això, a mi m'agradaria fer-li algunes preguntes, perquè hem de parlar ja del futur de Ciudad de la Luz.
Vosté ha acusat a tots els que no estem a favor d'este projecte d'estar en contra dels interessos dels alacantins i alacantines.
I clar, els alacantins i les alacantines es pregunten pel futur de Ciudad de la Luz.
Vosté ha dit que la Comissió Europea els obliga a vendre'l en huit lots, i que estan en contra.
De fet, vostés encarregaren a Ambers and Company per 42.
500 euros que estudiara trobar inversors privats per a la compra de Ciudad de la Luz.
Després de fer eixa faena i d'encarregar-la, i quan ja fa tres mesos que Ambers and Company.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
hauria de presentar les seues respostes.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies.
.
.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
pot dir-nos.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies.
.
.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
quina faena han fet.
.
.
(El president desconnecta el micròfon de la diputada)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyora consellera.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

Moltes gràcies, senyor president.

Mire, senyora diputada.
Efectivament, n'hi han dos coses que jo no he entés de la seua pregunta.
I li ho vaig a explicar.
Sobretot per economia processal.
El primer que no he entés és per què fa vosté una pregunta que ja va ser contestada per l'anterior consellera en el dia 5 de desembre de 2012, en una compareixença de la consellera Johnson, a petició pròpia, per a informar sobre la situació del projecte Ciutat de la Llum, en la qual s'acumularen quatre preguntes parlamentàries del Grup Socialista, és a dir, la 35.
444, 35.
445, 35.
446 i 35.
447, com s'ha dit, en l'objecte de la petició d'eixes compareixences acumulades i que coincidix plenament en el contingut de la pregunta oral que hui vosté me fa.
En eixa compareixença parlava el senyor Pañella, el seu company de l'esquerra.
Jo no sé si vostés parlen entre vostés, però la veritat és que el que jo no he entés és per què després de fer una compareixença a petició pròpia de la consellera, d'haver-ho fet en reiterades ocasions la contestació, vosté hui torna a preguntar-ho.

N'hi ha una segona cosa que tampoc entenc, i és que vosté fa esta pregunta el dia 1 d'agost de 2013, decau (veus) perquè resulta que no entra en el període parlamentari, i torna a fer la mateixa pregunta.
.
.
Perdó, l'11 d'octubre la féu anteriorment, del 2012, ara torna a fer-la l'1 d'agost del 2013, repetix.
.
.
N'hi ha una frase molt bona: l'11 d'octubre ficava: «Ara hem sabut que el director general de projectes estratègics.
.
.
».
I l'1 d'agost del 2013 posa: «Ara hem sabut que el director.
.
.
».
Ara és un concepte atemporal per a vosté.
O siga, ara és atemporal.
(Remors) Però és que a més, senyora Mollà, li vaig a dir una cosa: a més, per a huit consellers que som.
.
.

El senyor president:

Senyora Mollà, estan contestant-li.
.
.
Sí, perfectament.

Siga, señora consellera.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

Gràcies.

N'hi ha una altra cosa que tampoc entenc, i és que per a huit consellers que som, també per economia processal, vosté ni tan sols encerta en quina consellera sóc jo, o siga torna a preguntar a la consellera de Turisme, Cultura.
.
.
I en fi, i després torna a incorporar un document per a retirar esta pregunta perquè s'adona que s'ha equivocat.
(Veus)

Mire, jo li vaig a fer una recomanació per acabar, si vostés me deixen, una recomanació que, evidentment, vosté podrà fer cas o no podrà fer cas.

Vosté sap perfectament perquè en eixa comissió… bé, si vosté parla amb el senyor Pañella, perquè ja sé que vostés en el grup a voltes no se parlen molt, aleshores no sé si li ho ha contat.
Aleshores, vosté sap, perquè al senyor Pañella se li va contestar en eixa compareixença de la consellera, que aquelles dades que se demanà confidencialitat perquè no estigueren incorporades en el document oficial de la Unió Europea, no perquè no constaren en l'expedient, no perquè vostés no tingueren accés, no perquè no estigueren en un expedient que pot ser consultat per qualsevol, sinó perquè no foren publicades en el document oficial de la Unió Europea.
(La senyora Mollà Herrera intervé sense micròfon) A Aiguamarga, senyora Mollà, informe's, li acabem de guanyar el juí per a tornar a la Ciutat de la Llum 1,2 milions d'euros, cap apel·lació, però de moment ja li hem guanyat el juí.

Però, a més, per a continuar li diré que vosté sap que en eixes dades que se demanà confidencialitat per a no publicar-los en el DOUE, no perquè no estigueren en l'expedient, són dades sobre eixe patrocini -del qual anteriorment li he contestat a la senyora Martínez-, no són de las garitas, de las construcciones, de los contratos, no s'invente vosté les coses, són del patrocini a empreses de cinematografia per fer el rodatge a Ciutat de la Llum.
I, evidentment, se féu en aquell moment perquè no apareguera en el DOUE, cosa que a vosté li haguera pogut paréixer molt rar però, mire, li vaig a ensenyar dos documents.

Un, un document de la Unió Europea en el qual se diu: «Punto 2.
Anexo.
El denunciante A es un gran estudio cinematrográfico europeo que ha solicitado que no se revele su identidad.
» És a dir, esta praxis perquè no se publique en el document oficial de la Unió Europea determinades dades és una praxis habitual, el que no vol dir que vostés no puguen accedir a tots els expedients, que poden accedir a tots els expedients.

I, mire -per acabar-, li diré, senyora Mollà, que demà és el Dia Internacional de les Biblioteques, i jo li recomane que vosté demà se'n vaja a una biblioteca d'eixes tan precioses que tenim a la Comunitat Valenciana i que se rellisca la Comissió d'Educació i Cultura, realitzada el 5 de desembre, perquè estic convençuda que trobarà vosté…

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora consellera.

Moltes gràcies.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

…contestació a totes les seues preguntes.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Pregunta número 1.
439 formulada per l'il·lustre diputat Josep Maria Pañella, del Grup Parlamentari Compromís, a la Conselleria d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient sobre el projecte Castor.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyor president.

Senyora consellera.

Escal UGS ha començat a fer, des de finals de setembre, el que és la injecció del gas matalàs en el que s'anomena projecte Castor, i sap vosté perfectament les conseqüències que ha tingut en forma de terratrèmols a totes les comarques que rodegen la zona.

La pregunta és: ¿quines accions ha pres al respecte per a valorar les conseqüències mediambientals d'este fet?

El senyor president:

Moltes gràcies.

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

Gràcies, senyor president.

Senyores i senyors diputats.

En aquests moments, els experts de l'Institut Geològic i Miner d'Espanya i l'Institut Geogràfic Nacional estan treballant per establir de forma definitiva la causalitat, l'abast i la previsible evolució futura dels moviments sísmics.

Entre les dades a considerar estaran els dels sismògrafs instal·lats ja per part de l'estat a les Illes Columbretes.
Açò respon al fet que la plataforma Castor està situada en el marc territorial i és un projecte de competència estatal.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

El senyor Pañella Alcàcer:

Senyora consellera, gràcies per la seua contestació, és veritat que és un projecte estatal, però també és veritat que fins que s'ha posat en marxa ha hagut d'obtindre quaranta-dos permisos, en els quals, en eixos quaranta-dos, comencen alguns des de la mateixa Comissió Europea; altres del Govern d'Espanya; altres del govern, del Consell, de la comunitat autònoma; i acaben per l'ajuntament, per cert, on el seu partit no governava perquè governava el PSOE en minoria però vostés es van abstindre perquè se pogueren aprovar les llicències perquè pogueren començar este projecte, per molt que ara criden, i, per tant, responsabilitats n'hi ha per tots els casos.
I d'això parlem.

Terratrèmols.
En la DIA, en la declaració d'impacte ambiental apareixen al·legacions al respecte fetes per l'Observatori de l'Ebre, al·legacions que no es contesten, al·legacions que no es contesten.
¿Quina importància té això per al procés?
¿De qui són responsabilitat?
Perquè he sentit parlar de responsabilitat, que me pareixen molt bé que se demanen als que són els ministres que van actuar, i a mi em pareix molt bé perquè ministres n'hi ha tant del PP, començant per Josep Piqué, fins arribar al ministre Sebastián… Sí, senyora, sí, el primer informe està signat per Josep Piqué com a ministre d'indústria en aquell moment quan se presenta això.
I, per tant, les responsabilitats anem a (inintel·ligible) .
.
.
¡totes!
, les de Sebastián també, però ¡totes!
, ¿eh?
Les del partit que s'absté i ara protesta, també.

¡Escolte!
, ¿i sap vosté -que ho sabrà perquè s'ha publicat en AIEST- que el Departament de Geodinàmica i Geofísica de la Universitat de Barcelona va alertar allà per l'any noranta -no tinc la data ací- que era una zona potencial de grans terratrèmols, 6,5 a 7,1, per la presència d'un gran despreniment submarí massiu, i advertix d'això?
¿Quines explicacions donaran vostés, el Partit Popular, tant a nivell d'estat com a nivell de comunitat a tota la gent que està aquí?
¿Vol ser que extrauen els beneficis?
Perquè, clar, Escal UGS és una companyia que el 33% és del Canadà però el 66% és ACS, que tots coneixem Florentino, però ¡compte!
, també estan els March, els Alberto, famílies que vénen des de la nit dels temps guanyant diners partint dels seus negocis.
I caldria explicar que té una concessió de trenta anys prorrogable a cinquanta garantint-los ingressos de 250 milions anuals.
¿Estem parlant que s'han venut per 12.
500 milions d'euros, que és el que cobraran si arriba a tindre la concessió de cinquanta anys?
¿A això han venut el nostre país?

Vostés, en educació me parlaven del model oriental, ¿també busquem el model oriental ací perquè tenim Ascó i Vandellós a poca distància?
¿Volen fer vostés el Fukushima valencià?
¿Volen fer això?
¿Eh?
La pel·lícula de Lo imposible, ¿serà impossible de veritat advertir?
¡Conte-ho a la gent!
Conte-ho a la gent!
Avui que anem de cine, vagen a Vinaròs, Benicarló… Per cert, ¿sap vosté consellera que s'han anul·lat la major part de reserves que n'hi havia a Peníscola -i això li ho pot dir el seu alcalde, que són declaracions seues- i a Vinaròs per a estes últimes festes que n'hi ha hagut, per la perillositat?
¿Què pensa fer?
¿Què pensa fer?
¿Anem a demanar les responsabilitats de tots, començant des de la mateixa conselleria de medi ambient que també ha intervingut?

I a part de responsabilitats, ¿què pensa fer en el futur?
Perquè resulta que diu així el Reial decret 855/2008 que «durant la vigència de la concessió, els treballs específics que es realitzen al subsòl, així com la construcció, desenvolupament i operació de les instal·lacions que es requerisca del magatzem soterrani haurà de ser autoritzat per la Direcció General de Política Energètica i Miners», ara és seu, del seu partit.
¿Pensa vosté influir aquí?
Perquè qualsevol acció que haja de fer encara necessita de l'autorització.

I segona, vostés estan parlant que s'ha fet una paralització definitiva provisional, cosa que és molt difícil d'entendre perquè si és definitiva no pot ser provisional.
Anem a aclarir, ¿anem a procedir a fer els passos necessaris per a desmantellar el lloc, desmantellar la plataforma que n'hi ha allí i que no es puga continuar amb estes maniobres?
, perquè, a més, ¿s'ha de preguntar si ha incorregut en dol la mateixa empresa?
, perquè seria molt important.
No, no, pregunten, ja sé que me dirà, «és que.
.
.
», no, no, a mi me pregunten de Burjassot.
¡Conteste vosté del seu president també que té a Madrid, i vostés són subordinats a ells!
¡Conteste vosté què van a fer!
Perquè des d'aquí la conselleria té molt a dir,…

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

…moltíssim a dir.

Conteste'm totes estes coses, per favor.
(El president desconnecta el micròfon del diputat)

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

Gracias, señor presidente.

No tenga la menor duda, señor Pañella, que yo contestaré a todo lo que sea de mi competencia, pero obviamente no puedo entrar a juzgar sobre temas que no son de mi competencia y que no conozco; sobre el contrato, sobre el desmantelamiento, sobre la declaración de impacto ambiental, que no desvíe la atención porque, claro, esto les ha pillado a contraluz, es decir, en su tripartito no había que meterse mucho con el Partido Socialista no vaya a ser que se cabree una de las tres piernas (veus) o una de las tres patas… ¡No, no, no, no!
(Algú fa: «Xxxt.
»)

La declaración de impacto ambiental la firma el Ministerio de Medio Ambiente gobernando el Partido Socialista.
Esa es una realidad.
Y la conselleria de medio ambiente interviene, puesto que es un proyecto de interés general en un ámbito de competencias estatal, solamente en cuanto a informes de su competencia, que fueron la autorización ambiental integrada en la plataforma de tierra, que no tiene ningún problema, y cambio climático y afecciones al medio ambiente y a red Natura en la Dirección General de Medio Ambiente.

Usted dice que hay unos informes sismológicos que se ponían de relieve y que no se tuvieron en cuenta.
Y yo me pregunto, ¿y qué hicieron ustedes que son tan ávidos para crear plataformas, por qué no se personaron y recurrieron al contencioso administrativo esos informes?
¿Qué hicieron ustedes?
O ¿qué hicieron ustedes cuando se le dio traslado a SEO, a la Sociedad Española Ornitológica o a Ecologistes en Acció y no formularon alegaciones?
(Veus) Si hay que pedir responsabilidades, pedimos… (El senyor Pañella Alcàcer intervé amb el micròfon desconnectat)

El senyor president:

Señor Pañella, por favor.

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

…responsabilidades a todos.

Tranquilidad…

El senyor president:

Señor Pañella, ha tenido usted el uso de la palabra.

Siga, señora consellera.
(Aplaudiments)

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

Pero, ¡tranquilidad!
(Veus)

Señores de la izquierda, tran-qui-li-dad, tranquilidad que la realidad es una, la realidad es una.
(Veus)

Mire usted, nosotros exigiremos responsabilidad, ¡claro que sí!
, a todo el mundo que corresponda.

¡Claro que está paralizada!
Yo creo que el ministerio ha actuado de forma prudente y correcta.
La paralización inmediata, el compromiso del presidente Fabra y el compromiso del ministro de que no se reiniciará la actividad hasta que no haya garantía al cien por cien de que no hay peligro para las personas.
(El senyor Pañella Alcàcer intervé amb el micròfon desconnectat)

El senyor president:

Señor Pañella, ¡por favor!
¿Le tengo que llamar al orden?

¡Hombre!
¡Por favor!

Siga.

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

No puede usted decir eso porque la fiscalía se personó en Seprona, la Guardia Civil, a instancias de la fiscalía de Castellón, y comprobó que la actividad estaba paralizada.

Aquí quien miente, señor Pañella, es ¡usted!
Y quien hace demagogia es ¡usted!
(Aplaudiments) ¡Los mismos de siempre!

Pero es más, señor Pañella, ahora me quito la camiseta de consellera de infraestructuras y de responsabilidad política y me pongo la de la izquierda y hago demagogia como ustedes.
En abril de 2012, el señor Romeu, ex alcalde socialista, decía: «Falta hacer la prueba de inyección del gas.
Todo esto se lo ha quitado de un plumazo el PP que no quiere poner en marcha este proyecto.
» Y es más, decía: «El señor Ximo Puig, miembro de la Comisión Industrial del Congreso, se interesará por este tema, preguntará al gobierno por qué no se pone en marcha la plataforma Castor, y, además, se va a entrevistar con los responsables de la empresa.
» (Veus)

Y yo me pregunto, el pueblo valenciano quiere saber, (veus) queremos saber a qué pacto llegó el señor Puig (algú fa: «Xxxt.
») con la empresa.
¿Conocía el señor Puig los informes sismológicos?
¿Cedió el señor Puig?
(Aplaudiments) ¡Queremos saber la verdad!
, señor Pañella.
¡Queremos saber la verdad!
Pero yo entiendo que su líder tiene que salir y salvar al Partido Socialista (veus), porque en el fracking, en el fracking se han creado ustedes plataformas, y han mentido, y han organizado en todas las tierras del norte de Castellón peligro que se iba a contaminar sin ningún tipo de cuestiones técnicas.
¿Dónde están ahora?
¿Dónde están ahora con estas informaciones?
(Veus)

Señor Pañella, responsabilidad en temas tan importantes, la energía es com-pe-ti-ti-vi-dad de un país, responsabilidad en proyectos, menos demagogia.
Pero, pedirles menos demagogia al tripartito y a la izquierda es imposible.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Pregunta número 1.
278, formulada por la ilustre diputada doña Marga Sanz, del Grup Parlamentari d'Esquerra, a la consellera de Educación, Cultura y Deportes sobre el CEIP San Juan de Ribera de Burjassot.

Señora Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

Muchas gracias, señor presidente.

Señora consellera, ¿qué solución de urgencia piensa dar la conselleria a los graves problemas estructurales que afectan o han afectado a la seguridad de la comunidad educativa del CEIP San Joan de Ribera en Burjassot?

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias.

Señora consellera.

La senyora consellera de d'Educació, Cultura i Esport:

Gracias, señor presidente.

Señora Sanz.

Desde el momento en que la conselleria tuvo constancia de un escrito presentado por el Ayuntamiento de Burjassot el 12 de abril del 2013, del presente año, aludiendo a deficiencias detectadas en la cubierta del centro, hemos actuado de forma responsable y hemos tomado pedidas pertinentes encaminadas a garantizar la seguridad de la comunidad educativa; hemos realizado actuaciones en la cubierta a pocos días de recibir el escrito, soluciones de reubicación del alumnado -como usted bien sabe-, así como el desarrollo actualmente de un proyecto de rehabilitación del centro docente cuyas obras se acometerán en este presente curso escolar.

Muchas gracias.

La senyora Sanz Alonso:

Muchas gracias.

Mire, señora consellera, la primera formulación de esta pregunta la hice el 23 de abril de este mismo año.
Pocos días antes de esa fecha, el arquitecto municipal del Ayuntamiento de Burjassot había emitido un informe en el que alertaba del serio riesgo de caída total o parcial de los falsos techos del colegio de Sant Joan de Ribera porque las estructuras estaban afectadas por un ataque de termita, peligro de desprendimiento de techo, imposibilidad -se decía-, o peligro también de que se mantuviera la capacidad portante de una estructura de un colegio muy antiguo que además era de madera.

A dicho informe, ustedes contestaron, y cito palabras textuales.
«No debe efectuarse ningún tipo de reparación porque la situación económica que atraviesan las administraciones exige no malgastar los fondos públicos en obras de reparación que no solucionarán el grave problema de seguridad existente.
» Y trasladó su responsabilidad, la responsabilidad de su conselleria al municipio de Burjassot.

Usted dijo literalmente que «las tareas de mantenimiento son responsabilidad de la administración local y que la carcoma se podía haber erradicado desde el primer momento.
»

En el momento en que pasó todo esto, en el momento que usted dijo todas estas palabras, formulé yo la pregunta y ahora se la hago en los mismos términos pero con la problemática más avanzada.

Porque, mire, aunque fuentes de su conselleria insistieron en el mes de abril que el problema que sufre Sant Joan de Ribera es de carcoma, y no termitas, y que el daño no es de tipo estructural -también citado textualmente-, lo cierto es que a día de hoy todo el profesorado, el personal de servicios, el personal de administración y el alumnado se han dividido, se han segregado en tres espacios educativos diferentes, en tres colegios diferentes.

Su solución, señora consellera, consistió en abrir un procedimiento especial y voluntario de admisión del alumnado en otros centros públicos de la localidad, pero esta decisión la tomó unilateralmente, señora consellera, sin consultar, sin debatir, sin consensuar y haciéndola pública en un comunicado de prensa colgado de la web de su conselleria y transmitiéndola por correo a los padres y madres del Sant Joan de Ribera.
No hubo diálogo, señora Catalá, y es algo que parece que a su conselleria cada vez le produce más urticaria.

Usted sabe que el AMPA consideraba que la opción más razonable era trasladar al conjunto del alumnado sin dividirlo a una zona de aulas prefabricadas hasta que estuviera hecho el nuevo centro educativo, el nuevo Sant Joan de Ribera.

Al profesorado le preocupaba, además de la seguridad de quienes trabajaban y estudiaban en el centro de Sant Joan de Ribera, les preocupaba la continuidad del proyecto educativo, que en estos momentos está en el aire por el hecho de estar divididos y segregados en tres centros diferentes.

Pues bien, vienen pidiendo un nuevo colegio, colegio que, por cierto, ustedes pusieron en el 2009 en el mapa de Creaescola y para el que recibieron fondos del Banco Europeo de Inversiones que no aparecen por ningún lado.
Y preguntamos también, señora consellera, ¿dónde está ese dinero que vino para el nuevo Sant Joan de Ribera de Burjassot?

Y, por cierto, le quiero recordar alguno de los acuerdos que tiene con el ayuntamiento de esta ciudad.
Todos los coles…, ustedes dicen que en función de este acuerdo se firmará un documento que garantice la temporalidad de esta medida, la de la segregación del alumnado, y que en el curso 2014-2015 todos los niños y niñas estarán en el colegio de Sant Joan de Ribera debidamente rehabilitado.

Nosotros le preguntamos varias cosas.
Uno, si seguirá existiendo Sant Joan de Ribera como en estos momentos sigue existiendo a pesar de estar dividido y no lo amortizarán, si se suprimirá alguna línea educativa o no se suprimirá, porque los padres merecen saber que si eso se va a dar o no, y también las 47 personas que allí están trabajando.

Además le preguntamos si usted puede garantizar, y hay capacidad presupuestaria, que el curso que viene estarán todos los niños en el Sant Joan de Ribera…, al menos rehabilitada la parte, digamos, que provocaba mayor inseguridad para el conjunto del personal, del profesorado y del alumnado del centro.

Y, en tercer lugar, le pregunto, ¿qué va a pasar?
¿Va a haber centro nuevo o no va a haber?
Porque esto es lo que realmente están pidiendo padres y comunidad educativa en Burjassot y se lo está pidiendo también el Ayuntamiento de Burjassot.

Y la solución de una rehabilitación mínima y sostenible es de urgencia, pero usted sabe que eso no es suficiente.

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Sanz.

Senyora consellera.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

Gracias, señor presidente.

Mire, señora Sanz, efectivamente, como usted ha constatado, me ha dicho que el día 23 se remitió e hizo la pregunta.
Yo le he dicho que el día 12, frente al escrito presentado por el ayuntamiento reaccionamos, presentamos un proyecto de rehabilitación y el Ayuntamiento de Burjassot entendió que ese proyecto de rehabilitación era un supuesto de ruina económica.

El supuesto de ruina económica no quiere decir que la instalación esté en ruina, sino que desde el punto de vista del Ayuntamiento de Burjassot -ojo, que contrató a una empresa externa para que hiciera el informe, lo digo porque a veces ustedes nos acusan de tener informes de empresas externas- se entendía que era más viable, o sea, o más beneficioso económicamente hacer un nuevo proyecto de un nuevo centro a rehabilitar.

La conselleria y los técnicos de la conselleria, que son funcionarios a los que ustedes y su grupo reiteradamente defienden como debe ser, decían que no era así, que podíamos hacer una rehabilitación y que era factible económica y técnicamente.
A partir de ahí, ha habido una serie de reuniones con el Ayuntamiento de Burjassot.

Yo le diré que la colaboración con el ayuntamiento en este punto en el que estamos es extraordinaria, que saben que estamos redactando el proyecto de rehabilitación, que vamos a solicitar licencia para poder desarrollarlo, que el ayuntamiento se ha comprometido a derribar un edificio anexo al colegio para también poder ampliar las zonas comunes y para poder desarrollar mejor el proyecto educativo, que estamos en sintonía con el ayuntamiento, pero además que hemos nos reunido en reiteradas ocasiones con la comunidad educativa: una reunión en marzo, dos reuniones en abril, tres reuniones en mayo, una reunión en junio, tres reuniones en julio, tres reuniones en agosto y dos reuniones en lo que va de octubre, señora Sanz, por el colegio público San Juan de Ribera.

Creo que la conselleria de educación más…, no sé si puede hacer más, porque tenemos más de dos mil colegios en toda la Comunidad Valenciana y si este es el ritmo de reuniones y de diálogo que tenemos, imagínese si ustedes pueden acusarnos de no tener diálogo y de no tener colaboración.

Además, en el municipio de Burjassot hemos invertido en los últimos siete años, por un lado, 5,4 millones en el IES Federica Montseny y, por otro lado, 5,7 millones en el IES Comarcal en los últimos siete años.

Además, hemos aportado medio millón de euros a mejoras en el IES Federica Montseny, en el IES Vicent Andrés Estellés, en el colegio público Nuestra Señora de los Desamparados, en el Villar Palasí, en la Escola Infantil Caperucita Roja, en el Fernando de los Ríos, en el Miguel Bordonau, en el IES Comarcal y en el San Juan de Ribera.
Por lo tanto, la conselleria no ha dejado de atender al municipio de Burjassot en ningún momento.

Usted sabe que las labores de mantenimiento las realizan los municipios y sí las realizan los municipios, y hay municipios que aportan más y municipios que aportan menos.
Y la carcoma, cuando se detecta, y yo he sido alcaldesa y aquí hay muchos alcaldes y detectan carcoma y detectan estas situaciones, se puede erradicar desde el primer momento, pero si la dejas en un ambiente húmedo y continúan las filtraciones, la carcoma al final deriva en problemas estructurales del edificio.

Con esto no quiero acusar absolutamente de nada al municipio de Burjassot, pero le puedo decir que aquí hay muchos alcaldes a los cuales en el momento en el que le ha surgido carcoma no han dejado que continuara ese proceso y han mediado para que eso no dañara la estructura del edificio.

Mire, le voy a poner un ejemplo.
El municipio de Alcoy, que la legislatura anterior gobernaba el PP, le dedicaba 200.
000 euros al mantenimiento de los centros; en 2012, cuando ya gobernaba el tripartito, este que ustedes van a solucionarlo todo en un minuto, bajaron a 100.
000, y para el 2013, 35.
000.
Por lo tanto, miren…, (veus) es decir, al final, el mantenimiento de los edificios, al final la apuesta por la educación, al final la seriedad en las negociaciones, el diálogo, el consenso… ustedes pueden decir lo que quieran, pero lo que tienen que hacer para empezar es actuar con hechos y no con palabras.

Nuestra colaboración y nuestro compromiso con la comunidad educativa de San Juan de Ribera es firme.
Estamos trabajando con el ayuntamiento para la rehabilitación del edificio, para agrupar de nuevo a todos los alumnos en un mismo centro, para que sea en el curso que viene, para que esta situación sea una situación temporal.

Y si hemos hecho lo que hemos hecho es, primero, porque desde la responsabilidad cuando uno gestiona una administración educativa tiene que tomar decisiones difíciles, pero garantizar la seguridad de los niños.

Y, segundo…

El senyor president:

Muchas gracias, señora consellera.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

.
.
.
porque además de todo esto, tenemos la obligación y el compromiso con ese ayuntamiento y lo vamos a cumplir.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gracias.

Pregunta número 1.
283, formulada por la ilustre diputada doña Marina Albiol, del Grupo Parlamentario de Izquierda Unida…, a la consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient sobre el pagament de les ajudes en matèria de vivenda.

La senyora Albiol Guzmán:

Bona vesprada.

Van prometre per al pla d'habitatge 2009-2012 cent milions d'euros cada any.
I basant-se en eixa promesa electoralista, fanfarrona i que sols era fum i més fum, van concedir les ajudes, les del xec habitatge, les de lloguer i les de rehabilitació.
Però no van posar els diners.

Ara deuen pràcticament totes les ajudes des de 2009 i, fins i tot, alguna d'abans.
Estem parlant al voltant de 250 milions d'euros.

Des de la plataforma d'afectats i afectades se'ls està demanant el reconeixement del deute i un calendari real de pagament.

Consellera, per això li pregunte: ¿quina és la previsió de dates per al pagament d'aquestes ajudes?
¿Hi haurà una partida en els pressupostos de 2014?
¿De quant serà eixa partida?

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyora consellera.

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

Gràcies, senyor president.

Senyora Albiol, les ajudes concedides en el marc dels plans d'habitatge es paguen als beneficiaris d'acord amb les disponibilitats pressupostàries que en estos moments tots sabem les dificultats que presenten.

No obstant això, estem treballant en tres fons diferenciats per a atendre les situacions més urgents.

En primer lloc, a través de l'abonament de les ajudes, el pagament de les quals va ser anticipat per entitats financeres i que tenien venciment en el 2012 i 2013.

Hem destinat al pagament d'estes ajudes al voltant.
.
.
, un poc més de 8,5 milions d'euros que han beneficiat concretament 1.
071 persones i famílies.

En segon lloc, a través de l'ordre de convocatòria feta per l'Ordre de la conselleria 12/2013, de 24 de juny, per a atendre amb caràcter prioritari ajudes en matèria d'habitatge en situacions d'especial vulnerabilitat, dotada d'un milió d'euros i que en breu anem a proposar el pagament de vora de cinc-cents mil euros.

I, a més a més, des de juny d'enguany, de 2013, s'està pagant per la tresoreria una liquidació mensual que fins ara ha suposat quasi 1,9 milions d'euros i hi ha uns 1.
370 beneficiats.

Per últim, seguim treballant en un pla de pagaments amb el qual poder dotar d'una manera adequada i a mitjà termini, la liquidació de les ajudes.

De moment, res més.
Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora consellera.

Senyora diputada.

La senyora Albiol Guzmán:

Consellera, l'única cosa que han fet és eixa línia per a les persones que havien demanat la bestreta als bancs i eixe milió extraordinari que no sabem com acabarà.
Però això suposa solament el 2%, el 2% de tot el que es deu, el 2%.

I per això li pregunte, consellera, que quan van a pagar la resta, que quan van a pagar.
Diu vosté que estan treballant en eixe pla de pagament.
¿En què consistix eixe pla de pagament?
¿N'hi han dates reals per al pagament?
¿N'hi ha un calendari?
¿Va a dir-mos quin és el calendari?
¿Va a dir-li-ho a la plataforma quin és el calendari real de pagament?

Mire, consellera, estem parlant de milers de persones.
Darrere de cada expedient, d'eixos que té vosté amuntonats en el seu despatx, darrere n'hi ha una persona, n'hi ha una família, i es van clavar en la compra de pisos, en la rehabilitació, en lloguers.
.
.
es van clavar perquè se'ls va prometre una ajuda, una ajuda que no han cobrat.

Moltes persones es troben en situacions desesperants.
Alguns estan a punt de ser desnonats perquè no poden continuar pagant, altres hauran de pagar uns interessos astronòmics als bancs perquè han hagut de refinançar el deute com un préstec personal.
Per tant, la situació és d'absoluta injustícia.

Consellera, estaven concedint ajudes, però després no van reservar el crèdit per a pagar-les.
Això és clarament contrari a la llei.

Vosté ha dit que, clar, és que les ajudes estaven subjectes a la disponibilitat pressupostària.
Clar que sí, vostés són els que fan els pressupostos i vostés són els que després decidixen on van els diners.
Per tant, açò sembla que ha segut més una estafa que altra cosa.
Una estafa, perquè donaven ajudes que després no estan pagant.

Per cert, consellera, ¿on estan els diners que s'han pressupostat cada any per al pla d'habitatge?
¿On estan eixos diners?
Des de 2008 s'havien pressupostat 374 milions.
Si tots aquests diners que estaven pressupostats s'hagueren destinat a pagar les ajudes, ja hauria cobrat tot el món.
Però no, les ajudes estaven concedides, els diners estaven pressupostats, però no es va pagar.
Per això li pregunte, consellera, ¿on estan eixos diners?
¿Què ha passat amb eixos 374 milions d'euros que n'hi havia pressupostats per al pla d'habitatge?
¿On estan eixos diners?

I si no contesta vosté, contestarà el síndic de Comptes, que sembla que ja ha acceptat la petició de la plataforma per a revisar els comptes de les ajudes a l'habitatge, perquè sembla que eixos diners s'han esfumat.

Per cert, consellera, ¿hi haurà un nou pla 2013-2016 quan no s'ha pagat l'anterior pla?
¿Això quina explicació li dóna vosté?
¿Van a anunciar un nou pla quan no s'ha pagat l'anterior?
Espere alguna resposta.

I un altre tema que ens afecta, la defensora del poble li ha pegat una bona bufetada a la ministra Pastor pel que fa a les ajudes de subsidiació de préstecs per a la compra d'habitatges protegits.
I la defensora del poble en el seu informe insta les comunitats autònomes a revisar d'ofici les denegacions d'ajudes a la subsidiació que havien emés des de juliol de 2012.
Consellera, ¿van a complir amb eixe informe?
¿Ja estan fent eixa feina?
¿Ens pot comentar com va eixa feina?
¿Van a pagar eixes subsidiacions?

Mire, consellera, vosté ja no és interlocutora vàlida per els afectats i les afectades perquè els va enganyar.
Perquè vosté els va prometre 38 milions d'euros per a pagar les ajudes abans de l'estiu.
I no ha complit.
Vosté els ha enganyat.
I ha demostrat la seua incapacitat per a resoldre la situació i la seua incapacitat per a pagar.

Per això la plataforma d'afectats i afectades li ha demanat la dimissió.
I nosaltres, des d'Esquerra Unida, ens sumem a eixa petició de dimissió, consellera.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyora consellera.

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

Señor presidente.

Mire, señora Albiol, lo he dicho muchas veces en esta cámara y volveré a repetirlo.
Cada vez que la izquierda pide dimisión, para mí es una alegría más para continuar trabajando y formar parte del Partido Popular.
(Aplaudiments) O sea, si la izquierda pide su dimisión, eso es una buena señal de que vamos bien, de que vamos bien.
Sobre todo porque nosotros tenemos acreditada competencia, me da igual lo que usted diga, que soy incompetente, todas esas cosas.
Además, me gusta también que ataquen personalmente, porque demuestra, cuando uno ataca personalmente, que no tiene argumentos de peso políticos.
Y además quien ataca lo sabe.
A ustedes siempre les queda lo mismo que le queda a la izquierda: la pancarta y los escraches delante de mi casa, por cierto, con concejales de Izquierda Unida de Vall d'Uixó.
Lo digo, sobre todo, algunos viviendo en casas magníficas y con magníficos coches.
Cosa que la vida capitalista yo la quiero y el liberalismo para todos los ciudadanos, para todos, incluso para los comunistas, que ellos no lo quieren, dicen que no lo quieren.
(Aplaudiments)

En segundo lugar, en segundo… No, es que es realidad, es que se manifiestan, y luego ves el estilo de vida y dices (veus) esto es increíble.
¡Tranquilidad!

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident primer:

Señorías, por favor.

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

¡Pero, por Dios, que cobran ustedes.
.
.
, que cobran ustedes más de tres mil euros!
¡Un poco de educación!
¡Un poco de educación!
Que están ustedes en la sede parlamentaria, en la sede de representación de la soberanía del pueblo de Valencia.

El senyor vicepresident primer:

Señora consellera, no se preocupe que esta presidencia interviene por el orden.

Continúe.

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

Muchísimas gracias, señor presidente.
(Aplaudiments) Muchísimas gracias.

Mire usted, yo no prometí los 38 millones de euros.
Yo tengo conversaciones y mi equipo con la plataforma, a la que una vez más pido disculpas por no poder atender los 250 millones del total de la deuda de la conselleria en materia de vivienda.
Sólo los afectados en las diferentes líneas de ayuda son 140.
000 millones de euros.

Entre otras cosas porque.
.
.
, señorías, les quiero decir que todo el equipo está trabajando de la conselleria, le damos toda la información y luego son incapaces de procesarla.
A lo mejor es que necesitan mayores refuerzos con lo cual sería importante que la consellera de educación se lo hiciese.

Mire usted, claro que estamos pagando.
Usted dice que no se ha pagado, se ha esfumado el dinero.
Y eso es rotundamente falso.
Mire usted, se han pagado casi mil millones, 968 millones de euros en ayudas, y es verdad que nos quedan, con todo incluido, 250 millones.
No son ilegales ni prescriben.
Yo lamento profundamente, señora Albiol, que su desconocimiento del mundo jurídico sea tan evidente.
Pero lo que usted cobra y el tiempo que lleva aquí, por lo menos unos mínimos de principios de derecho debía usted saber.
Son concesión de ayudas suspensivas, con una condición suspensiva.
Surge el derecho en el momento que existe crédito presupuestario.
Por eso no prescriben.
Y así se ha reflejado en informe.
Así que, tranquilidad.

Mire usted, nosotros hemos pagado los anticipos bancarios con todos los informes favorables que se les facilitaron y que decían que no era legal.
Después de haberlos recibido no he solicitado ni he escuchado en esta cámara pedir perdón por aquellas afirmaciones que se hicieron.
Casi nueve millones de euros.
Por lo tanto, los anticipos bancarios, que estaban pidiendo el 25% a los afectados, hoy están todos liquidados y satisfechos.

Precisamente por esa situación de vulnerabilidad hemos sacado una orden de un millón de euros, y volveremos a sacarla, si es necesario, y se va a proceder al pago de 500.
000 euros en breve período de tiempo, a lo largo del mes que viene.
Y ya llevamos 2.
000.
200 desde junio con una cantidad mensual pagando.
Y esa es la intención: seguir pagando.
Porque nosotros, señoría, trabajamos, solucionamos problemas y cumplimos con la gente.
Por eso obtenemos en una democracia la mayoría absoluta, que es en las urnas.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Pregunta número 1.
365, que formula el diputat Lluís Torró, del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, a la consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient sobre la zona ZEPA de la serra d'Alfaro.

Senyor Torró, té la paraula.

El senyor Torró Gil:

Bé, sense cap esperança que al final obtinga ninguna resposta satisfactòria per part de la consellera, vaig a formular-la.

El TSJ ha anul·lat la petició d'una empresa privada.
.
.
-després parlaré de quina empresa és- la declaració de zones d'especial protecció de les aus, ZEPA, que des de 2009 protegia la serra d'Alfaro.

Aquesta sentència es va dictar el passat mes de gener i es fonamenta en un defecte de forma estrictament.

El tribunal ha atés una demanda d'Eyra, que és l'empresa concessionària de la instal·lació d'un parc eòlic en dita serra, que assenyalava que no s'havia concedit audiència a la tramitació de la ZEPA, malgrat ser part interessada.

La Generalitat no ha presentat cap recurs, i per això la pregunta és òbvia i evident: per què no s'ha presentat cap recurs davant d'aquesta sentència?

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Torró.

Senyora consellera.

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

Sí.
Gracias, señor presidente.

Señor Torró, usted tiene respuesta siempre.
Otra cosa es que la interprete mejor o peor o que no le guste.
Pero eso ya es un problema suyo, no de esta consellera.

Mire, senyor Torró, no s'ha presentat recurs de cassació davant del Tribunal Suprem contra esta sentència que vosté ha dit, que estima un recurs contenciós-administratiu contra l'acord del Consell de 5 de juny de 2009, d'ampliació de la xarxa ZEPA en la Comunitat Valenciana, per la rotunditat de la mateixa sentència, que no es fonamenta només en un defecte de forma, com diu sa senyoria, en l'exposició de motius de la pregunta (inintel·ligible) .
.
.

El fonament 7 de la sentència determina que en la tramitació de l'acord es posava de relleu que es deixava fora de la ZEPA número 22, la zona eòlica número 14 del pla eòlic.
La zona eòlica número 14 havia estat determinada després d'un procediment on existia declaració d'impacte ambiental i s'havia analitzat les qüestions objecte del debat.
I la delimitació definitiva de la ZEPA número 22 no es basa en un informe científic que va donar origen a la ZEPA 22 inicialment, sinó en una mera al·legació.

Per tant, la conselleria havia d'haver donat una nova audiència, com a mínim, a l'empresa demandant.
Però, a més a més, des del punt de vista material o de fons, la sentència diu que no existix cap informe que avalara l'ampliació de la ZEPA 22, ja que la mateixa conselleria deia que l'afirmació inclosa en l'al·legació es pren en consideració, tot i que la justificació documental en què es recolza no resulta adequada, ja que el mateix document que s'aporta considera com apropiades baix determinades circumstàncies la delimitació de reserves discontínues.

A este respecte, com sa senyoria sap, el criteri de la Unió Europea perquè una zona siga o no siga ZEPA depén de criteris exclusivament ornitològics, i en aquest cas, com diu la sentència, no es donen.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora consellera.
(Aplaudiments)

Senyor Torró.

El senyor Torró Gil:

Bé, com era de preveure, m'ha respost palm dalt, palm baix, el mateix que una bateria de preguntes que li vam fer per escrit.

Bé, anem a aclarir un poc les coses per a vore si ens entenem.

La serra d'Alfaro és ZEPA consolidada des de 2009.
L'acord de 5 de 2009, de vostés, del Consell.
Està creada en compliment d'una sentència del Tribunal de Justícia de la Unió Europea de 28 de juny de 2007.
Val?
I des d'aleshores fins ara la riquesa ornitològica que tenia no ha disminuït el més mínim, és la mateixa, idèntica.
De fet, pertany en un 90% a l'IBA 163, que s'anomena «serres de Mariola».

I ara vosté la pretén descatalogar parcialment per l'existència d'una sentència del Tribunal Superior de Justícia, com he dit, val?
, per satisfer les pretensions d'una empresa eòlica que vol instal·lar 17 aerogeneradors sobre la serra que es pretén descatalogar.
S'ha de saber qui és eixa empresa, perquè Eyra és l'empresa que té això, està participada en un cent per cent per ACS, val?
, que és propietat, per tant, dels galàctics, de Florentino Pérez.
Que curiosament també és el mateix que està ara en el tema de Castor i no sé quantes coses més.

L'única base que existix, que no siga una qüestió de forma i que desmentisca el que dia altra, és un informe ornitològic que presenta la mateixa empresa i que no es fa públic.
I se li ha demanat i no s'ha fet públic.
I està, a més, en oberta contradicció amb altres molts informes ornitològics, inclosos els de la mateixa administració autonòmica que van avalar la configuració definitiva de la ZEPA.

Per tant, la conselleria ha renunciat deliberadament a defendre la zona protegida com a ZEPA que ara es pretén descatalogar.
No ho va fer primer quan l'empresa eòlica presenta el recurs, perquè el que hauria de fer és emplaçar les associacions ecologistes interessades i els ajuntaments, que van ser els que van presentar les al·legacions que van donar peu a tot el procediment que va acabar en la declaració de ZEPA, havien d'haver-los dit, «miren, hem presentat un recurs per a poder fer-ho».

No ho va fer durant el procediment, perquè no van encarregar cap informe ornitològic per oposar-lo al de l'empresa eòlica.
Ni tan sols crec jo que va arribar a presentar els seus propis, quan la comunitat autònoma ja havia contret una responsabilitat molt gran sobre la ZEPA.
I, per tant, hauria d'haver-la defés davant els tribunals.

I no ho fa tampoc després del procediment, perquè no recorre davant del Tribunal Suprem eixa sentència, a pesar que hi ha motius fonamentats per a ell.
I a més es dóna la circumstància que en altres circumstàncies o situacions semblants sí que s'havia presentat recurs contra el Tribunal Suprem.
Quan, a més, la sentència contravé el compliment d'una sentència del Tribunal de Justícia de la Unió Europea.
I, damunt, per acabar de rematar la faena, no dóna compliment i no comunica el resultat de la sentència als interessats i als ajuntaments.

Per tant, senyora consellera, no ho entenem.
Per què?
Però és que a més hi han més coses.
Li vam fer una sèrie de preguntes que no ha contestat.
I li les torne a formular, a vore si ara tinguérem més sort.

Per què s'ha ocultat durant any i mig l'existència d'eixa sentència als ajuntaments afectats i a les associacions?

Per què no s'ha notificat ni als ajuntaments ni a les associacions la possibilitat d'interposar un recurs contra eixa sentència?

Quines mesures pensa prendre el Consell per a evitar que quede desprotegida la serra d'Alfaro?

Hi ha hagut algun tipus d'acord previ entre el Consell i l'empresa constructora del parc eòlic per a propiciar que s'haja arribat a eixa situació?
Perquè eixa és la pregunta del milió.

I encara una altra.
Abans de desprotegir la serra d'Alfaro, no haguera sigut més raonable buscar una ubicació alternativa en el parc eòlic?

El senyor vicepresident primer:

Gràcies.

El senyor Torró Gil:

Si vosté ho pensa aixina, per què no han fet?

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Torró.

Senyora consellera, té la paraula.

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

Gracias, señor presidente.

Mire, señor Torró, yo vengo aquí todos los miércoles, casi todos los miércoles, respondo, pero lo que no le voy a permitir, porque ya son demasiadas veces las que su grupo está utilizando este recurso, su grupo y también Bloc-Compromís, es que acuse sistemáticamente de incumplir, infligir la ley la Generalitat valenciana, y lo que me parece más grave, es a los tribunales.

Usted acaba de acusar aquí, en sede parlamentaria, al Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana, que dice que esta sentencia contraviene sentencias del Tribunal Europeo.
¿Está usted queriendo decir que los magistrados que han dictado sentencia han cometido un delito de prevaricación?
¿Quiere usted decir eso?
Porque entonces habrá que decirle al señor presidente, como le dije también a su compañera, que deduzca testimonio y que lo remita, puesto que usted es aforado, al Tribunal Superior de Justicia.

¡Ya está bien, señor Torró!
¡Ya está bien!
La inclusión o no de una ZEPA viene determinada, según establecen las propias directivas europeas y el Tribunal Europeo, por criterios estrictamente técnicos y científicos ornitológicos.
Es decir, que existan aves especialmente protegidas según la directiva de Hábitat de 2008.
Y aquí en la ampliación, señor Torró, en la ampliación, como dice el tribunal… (veus)

El senyor vicepresident primer:

Señor Torró, por favor.

Durante su intervención -señoría-, señor Torró, durante su intervención nadie le ha interrumpido.
Haga usted el favor de oír a la señora consellera, por favor.
Guarde silencio, si es posible.
(Veus)

Continúe, señora consellera; le descontaré el tiempo.

¡Señor Torró!
Haga usted el favor, no me obligue a llamarle la atención.

Señora consellera.

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

Gracias, señor presidente.

No contamos mentiras.
Le estoy leyendo el fundamento jurídico sexto del Tribunal Superior de Justicia.
Lo que me parece increíble, que es una persona que forma parte del sistema democrático, no acepte la división de poderes y la independencia del poder judicial.
¡Eso sí que es grave, señor Torró!
(Aplaudiments) ¡Eso sí que es grave!
¡Eso es muy grave!
¡Eso es propio de sistemas comunistas y totalitarios!
¡Eso sí que es grave!

¡Es que dice el TSJ que no se dan los criterios científicos para incluir la ampliación de la ZEPA número 22, la ampliación, dentro de los hábitats protegidos ZEPA!
No es falso.
Léase la sentencia, el fundamento jurídico sexto.
El que no sabe de derecho es usted.
¡Pero que cobra 3.
000 euros!
¡Haga algo!
¡Haga algo!
(Aplaudiments)

Mire usted, mire usted, ¿por qué no hemos recurrido?
No solamente por esta cuestión en la ZEPA número 19, que sí que recurrimos de ampliación, porque es mucho más contundente y además hay un defecto de forma que causó indefensión, y así lo dice el TSJ, de que no se le dio audiencia, no se le dio audiencia a la parte demandada.

Y respecto a las notificaciones, ¿cómo puede usted decir que la sentencia se ha ajustado a ese informe, si las sentencias, y los juicios y los procesos son únicos?
Pero, por el amor de Dios, qué diputados tenemos que no conocen mínimamente las reglas de un estado de derecho.
Es que la sentencia es pública, el proceso es público, los informes son públicos.
Y el artículo 49.
3 de la ley de la jurisdicción contencioso-administrativa…

El senyor vicepresident primer:

Señor Torró, le llamo al orden por primera vez.

Continúe, señora consellera.

(Veus) ¡Señor Torró, señor Torró!

Continúe, señora consellera.

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

Dice el artículo 49.
3 de la ley de la jurisdicción contencioso-administrativa que «recibido el expediente administrativo, el secretario judicial comprobará que se han realizado las debidas notificaciones y emplazamientos, y si advirtiera que no es así, requerirá a la administración -o sea, a La Generalitat- para que notificase a la defensa de los interesados que sean identificados.
»

El senyor vicepresident primer:

Vaya finalizando.

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

Y no se realizó porque las notificaciones eran correctas.
Así que léanse las sentencias…

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias.

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

…estudien un poco de derecho y la cosa nos irá a todos mucho mejor.

Muchas gracias.

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señora consellera.
(Aplaudiments)

Interpel·lació, pel procediment especial d'urgència, a la consellera d'Educació, Formació i Ocupació, senyora M.
Âª José Catalá Verdet, sobre la política general de la conselleria en matèria de política cultural tant pel que fa al contingut com a l'abast i els objectius, que formula el diputat senyor Juan Soto Ramírez (GP Socialista) (RE número 62.
201, BOC número 186)

El senyor vicepresident primer:

Acabades les preguntes, passem al següent punt de l'ordre del dia, número 10: interpel·lació pel procediment especial d'urgència a la consellera d'Educació, Cultura i Esport sobre la política general de la conselleria en matèria de política cultural, tant pel que fa al contingut com a l'abast i els objectius, que formula el diputat Juan Soto Ramírez del Grup Parlamentari Socialista, que té la paraula.

(Veus) Señorías…

Cuando quiera.

El senyor Soto Ramírez:

Señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Señora consellera, buenas tardes.

¿Por qué lo llaman eficiencia, eficacia y racionalización, cuando quieren decir recortes brutales, despidos masivos y privatizaciones?

Miren, los recortes se han cebado en la conselleria de cultura, un 55% en cuatro años.
Pero es que, además, en un solo año, del 2012 al 2013, todas las entidades disueltas en Culturarts -estamos hablando del Instituto Valenciano de Cinematografía, de la música, de Teatres, del Invacor-, han caído un 38%.

Las políticas culturales públicas, señora Catalá, ocupan el primer lugar en recortes de su gobierno, del gobierno de La Generalitat, y el último en prioridades políticas.
Y la crisis es la coartada perfecta para hacer un ajuste ideológico también con la cultura, porque les molesta.
Y les molesta porque crea ciudadanos libres, conscientes, críticos, porque nos hace a todos más iguales.
Es verdad que a unos molesta más que a otros, y yo, de momento, no la sitúo entre las más culturicidas.

Pero, señora Catalá, la cultura ha quedado aislada e interviene poco en la discusión pública, dice Ricardo Piglia.
No se equivoque, la cultura ocupa un espacio personal y colectivo intransferible, que si no se alimenta, se atrofia y nos embrutece como sociedad.

Frente a los que consideran la cultura como un intangible de dudosa utilidad social, hoy nadie discute que las industrias culturales y creativas son vitales para salir de la crisis, saldremos de la crisis con la cultura o no saldremos.
Hoy nadie discute, o casi nadie, que la cultura nos dota de una identidad compartida, que, como sociedad, no permite vivir y soñar juntos, disfrutando de nuestro patrimonio y creciendo con el arte, con la literatura, con la música, con el teatro, con el cine, con la diversas.

Y, afortunadamente, hay diferencias, sí.
Siguen existiendo diferencias también de modelo cultural, que frente a ministros que descalifican sin argumentos la calidad de un cine que no ven, imponiendo un IVA suicida del 21% al sector cultural, podemos aplaudir a un gobierno socialista que en Francia aplica un IVA superreducido del 5% al cine, porque tienen la sensibilidad para entender que la cultura no es un lujo, sino que es un bien de primera necesidad.

Señora Catalá, usted asumió cultura sumándola a sus competencias de educación y, como lamentablemente pronosticábamos, se ha convertido en la asignatura maría de su conselleria.
Es muy difícil, señora consellera -y lo lamento-, asociar su nombre como consellera de cultura a un proyecto cultural propio.
Ni siquiera, ni siquiera el Museo Sorolla del que se está hablando estos días es nuevo.
Ahora incluso recibe críticas de sus propias filas.
Mire, espero que sea algo más que una ocurrencia y que tenga más éxito que el fallido Centro Internacional Sorolla anunciado con toda solemnidad por el señor Camps en abril del 2007.

Señora Catalá, ¿qué es lo que ha cambiado, en definitiva, con respecto a su predecesora?
Han cambiado cosas y se las reconozco, pero no se lo agradezco.
Mire, ha cambiado la actitud en parte.
Pero no podemos convertir, escuchar, reunirse, dialogar en una cualidad excepcional de un gobernante público.
Eso es la obligación de todo responsable político.
Lo anómalo es lo contrario.
La actitud es una condición necesaria pero no suficiente.
Solo con el talante, el talento no crece.

Señora Catalá, es el momento de los contenidos, porque los gestos tienen fecha de caducidad si no van acompañados de hechos y de acciones.
Y después de un año, ¿sabe lo que le dicen en todas las reuniones a las que acude usted, o el director general de Culturarts, o el secretario autonómico de Cultura?
Le dicen: «Miren, estamos igual que estábamos hace un año.
Aparte de buenas palabras, ¿hay algo más?
»

Porque, señora Catalá, usted hereda Culturarts, y lo asume como propia, hasta sus últimas y peores consecuencias.
¿Cuál es el objetivo?
Disolver organismos públicos culturales.
¿La coartada?
Buscar la eficiencia y la eficacia.
¿La realidad?
La realidad es el desguace del sector público cultural.
Son ERE, son decenas de despidos de grandes profesionales, son dramas humanos.
Pero no a todos por igual, señora Catalá.
Los directivos causantes de este fracaso se salvan todos, todos.
Y ¿cuál es el futuro?
El futuro pasa seguramente por privatizar, por privatizar sin límite; y si no, comprométase aquí a no privatizar ningún servicio y a contratar prioritariamente a los despedidos del ERE.

Señora Catalá, los ERE, además de condiciones y situaciones personales complicadas y dramáticas, han dejado tocadas a instituciones referentes, instituciones culturales como la filmoteca, como Teatres o como el instituto valenciano de conservación.

Y también el Palau de les Arts, sí, también el Palau de les Arts.
Este buque insignia de su política cultural, que hace aguas por todas partes, ahora obligado por el ERE a cerrar cuatro meses al año.
Solo faltaba lo del sábado en la inauguración de la ópera de Verdi.
Allí más que cantar La traviata, lo que hubo es una traviata interruptus.
(Aplaudiments)

Señora Catalá, todos los elementos conspiran en contra del palau, y usted es la máxima responsable.
La improvisación no es buena consejera en la programación de un auditorio de ópera.
Todas las grandes óperas del mundo trabajan con presupuestos y contratos cerrados a tres años, pero aquí los sobresaltos presupuestarios lo hacen imposible.
Y pasa lo que pasa, una imagen demoledora.

Señora Catalá, nos preocupan los centros de música autorizados y los conservatorios, nos preocupan los 9.
000 alumnos y alumnas que se preguntan legítimamente cada día sin entender nada: ¿por qué si nos dicen que somos importantes, que hacemos un gran trabajo de educación musical, que luchamos contra el fracaso escolar con la educación musical, por qué, si todo esto es así, por qué nos castigan y nos recortan el 73% del presupuesto en cuatro años?

Señora Catalá, recupere para la conselleria la competencia sobre las bandas de música y las sociedades musicales y sáquelas del exilio forzoso y disparatado en la conselleria de gobernación y orden público.
(Aplaudiments)

Señora Catalá, recupere la partida para las aulas de la tercera edad, sí.
Sigo preguntándome, con los afectados, por qué la eliminaron y no encuentro respuesta.
Estamos hablando de una cantidad muy pequeña de dinero que hace felices a más de cuatro mil personas, que se levantan cada día con el ánimo, con la motivación de seguir aprendiendo y creciendo como seres humanos.
Se lo merecen, señora Catalá, se lo debemos.

Señora Catalá, estamos preocupados también con los impagos a todos los sectores culturales, a la música, al teatro, a las librerías, sí, a las librerías, auténticas antenas culturales en todos nuestros barrios, a las que La Generalitat ha asfixiado de manera absolutamente cruel, porque pensaron que el bono-libro era un bono seguro y resultó ser un bono basura.

Señora Catalá, estamos preocupados por la situación del teatro, con cierres de teatros públicos, manteniendo a la señora Gil Lázaro, eso sí, escondida, porque no se reúne con el sector aunque siga ejerciendo en la sombra, responsable de desmontar el circuit teatral, que ahora parecen ustedes dispuestos a volver a crear.
Hágalo, señora consellera, recupere el circuit, pero con dinero y no haga un sucedáneo.

Señora consellera, estamos muy preocupados por la situación de nuestro audiovisual, sí, y de Canal 9, Canal 9 y el Consell, tanto monta, monta tanto.
Lejos de ser un aliado, se han convertido en el peligro público para el audiovisual valenciano.

Señora Catalá, estamos preocupados por la situación de nuestros museos, que contratan con jefes de la mafia china, que incumplen el código de buenas prácticas nombrando al frente a comisarios políticos, como ocurre en el IVAM y como ocurre en el San Pío V.

Señora Catalá, nos preocupa nuestro patrimonio, nos preocupa el legado del Miguel Hernández, uno de nuestros poetas más universales, que ustedes han tratado con un doloroso desprecio.
Hoy el legado está depositado en Jaén, pero podemos perderlo definitivamente si la diputación lo acaba comprando.
Han permitido que su valioso legado saliera de la comunidad sin mover un solo dedo.
Miguel Hernández no solo fue un poeta incómodo en vida, sino que sigue siendo para la derecha más rancia y autoritaria incómodo también después de muerto.
(Aplaudiments)

Señora Catalá, nos preocupa el trato privilegiado y casi obsceno que ha tenido el patrimonio eclesiástico en detrimento del patrimonio civil, sí, al que han inyectado cantidades ingentes, más de cien millones en los últimos años, sin ninguna contraprestación, esta burbuja eclesiástica en la que ustedes y la jerarquía católica parecen vivir ajena a los problemas mundanos y también a los nuevos aires que parecen soplar desde el Vaticano.

Yo estoy con el papa Francisco, como mi compañero Moreno, cuando dice, hace unas semanas en un centro de refugiados, dirigiéndose a los religiosos de la congregación que «los conventos vacíos no deben servir a la iglesia para transformarlos en alojamientos y ganar dinero.
Los conventos vacíos no son nuestros, son para la carne de Cristo, que son los refugiados».
Pues aquí, en Valencia, la iglesia, o parte de la iglesia, se dedica a participar en la Sicav como principal accionista, con patrimonio de varios millones de euros, mientras recibe cantidades ingentes de dinero público.
Esas son dos maneras muy diferentes de entender lo que es el apostolado y la iglesia.

Señora Catalá, también nos preocupa el doble rasero con el Gobierno de España.
Nos preocupa que mientras a Zapatero lo criticaban de manera despiadada porque daba más de un millón de euros al Palau de les Arts, ustedes tienen un silencio cómplice con el señor Rajoy, que nos otorga 400.
000 euros.
¿Qué forma tan diferente de tratar cuestiones realmente que son muy parecidas?

Señora Catalá, le voy a pedir que de verdad se comprometa…

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias.

El senyor Soto Ramírez:

Bueno, pues seguiremos.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señor Soto.

Per a respondre a la interpel·lació, senyora consellera té la paraula.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Soto, deu mesos, deu mesos després d'assumir el departament de cultura, jo, per contra del que vosté ha dit, puc dir-li que el balanç ha segut gratament satisfactori.

Com deia, i per a disgust de tots aquells que pronosticaven la mort de la cultura, aquelles profecies apocalíptiques que auguraven una decadència cultural i que, evidentment, ens posaven en el moment de la mort de la cultura valenciana, i no s'han complit.

La greu crisi econòmica ha segut també per a la cultura una dificultat afegida, no li ho puc negar, és cert, com està sent per a totes les polítiques socials.
Creien alguns que amb el pretext de la crisi assistirien a un període de dificultats i conflictes que deterioraria els drets culturals dels valencians, i estaven esperant asseguts, convençuts que traurien rèdit polític a esta delicada situació, però no ha segut així.
Una vegada més s'han equivocat al subestimar la capacitat del Consell del president Fabra per a treballar dur.

La crisi no ha devaluat en cap moment, com ha dit vosté anteriorment, les nostres polítiques, les ha fet més eficients, com els explicaré a continuació.

Per a nosaltres la cultura és sobretot progrés, instrument d'unió de la ciutadania i capacitat per a trobar el consens social.
Per a altres, la cultura és un camp de batalla ideològic i partidista, que utilitzen massa vegades de manera demagògica per tal de separar els valencians, esperant -imagine- traure rèdits electorals.
Afortunadament, els valencians ja no creuen açò.
Afortunadament, la capacitat crítica de la nostra ciutadania ha arribat a percebre el maniqueisme d'eixos plantejaments.

Miren, mantenir l'autèntica funcionalitat de la cultura és un dels nostres objectius.
I eixa autèntica funcionalitat de la cultura no és altra que la de garantir les necessitats i els drets culturals de la ciutadania, mantenir el diàleg i la relació amb tots els sectors culturals, les institucions i la nostra concepció sobre la finalitat de la cultura.

A dia de hui ningú pot negar -no ho fat ni tan sols vosté- l'esforç de negociació i de diàleg, així com l'estat actual de normalització i de col·laboració amb el món de la cultura.
A hores d'ara, tots, i dic tots, reconeixen el nostre esforç.

La cultura també com a motor de desenrotllament econòmic i de millora de l'ocupació.
La cultura és una oportunitat, senyor Soto, per a millorar l'economia valenciana -vosté ho ha dit.
En este terreny, s'estan fent col·laboracions amb altres conselleries i departaments de La Generalitat per a oferir a les nostres empreses culturals recursos i formació i aprofitar així les possibilitats d'internacionalització i l'estímul del caràcter emprenedor, concretament amb el sector audiovisual del qual vosté ha parlat.

La recuperació del nou circuit teatral, m'ha agradat molt que vosté ho haja reconegut públicament, d'ara en unes setmanes, i la configuració del circuit de les arts en 2014 explorarà la dinamització econòmica de l'activitat cultural en el nostre territori.
I no són paraules, senyor Soto, açò són fets.
La recuperació del premi de les arts, la recuperació del circuit de teatre.
Açò són fets, no són paraules.

També pensem en la connexió cultural i la seua multidimensionalitat.
Les nostres polítiques són globals, i evidentment estan interconnectades.

Parlem d'utilitzar la cultura i l'art, per exemple, com a recurs contra el fracàs escolar, també ho han dit les bandes; per a la salut de les persones de la tercera edat, per a millorar el turisme.
La política cultural de caràcter transversal, amb fortes connexions territorials que exigeix amples espais de col·laboració, cooperació i coordinació institucional, amb projectes compartits amb la Federació de Societats Musicals de la Comunitat Valenciana per a fer de l'educació musical un eix vertebrador de les polítiques contra el fracàs escolar.

I també el recolzament i la ficada en valor dels creadors i artistes valencianes, evidentment.
Perquè hem de posar-los en valor, perquè tenim molts bons talents i tenim grans talentosos i persones a les que podem donar suport i sobretot projecció a difondre el seu talent i el seu art.

I a nivell operatiu, quines han sigut les àrees de gestió més importants?
Mire, vosté ha parlat d'elles.
Dur endavant el progrés d'integració i construcció de Culturarts i garantir l'estalvi i la sostenibilitat de la cultura.

I he de dir-li que també, per a desgràcia d'alguns, tots els expedients de regulació d'ocupació s'han resolt amb pacte, recolzats dos d'ells per unanimitat dels comités d'empresa i refrenats tots majoritàriament pels treballadors en assembles.
Un recolzament del 75 % en Culturarts com a data significativa.

S'ha aconseguit un estalvi de cent milions d'euros que garantitzen la sostenibilitat de la cultura, alliberats ara per a dedicar-los concretament a l'activitat cultural directa, que és el que hem de fer.
No hem de mantindre estructures pesades, hem de destinar diners a l'activitat directa de la cultura, a la programació cultural.

Però és que a més, senyor Soto, hem fet un gest impressionant, 500.
000 euros en reducció d'alts càrrecs en l'àmbit cultural.
Vosté tampoc ha fet referència a això, no ha fet referència d'això.

Evidentment un nexe de gestió política jo crec que de gran magnitud.
Un fet que ha permés que el representant sindical, inclús de l'UGT, lloara públicament, tal i com va recollir la premsa, este esforç de negociació.
De fet, l'ERO de Culturarts fins i tot es va pactar en una nota de premsa conjunta.
És a dir, esforç de negociació, de diàleg, de consens, al que vosté feia referència.

Les nostres polítiques estan dissenyant, escoltant tots els sectors implicats i també el Consell Valencià de Cultura.
Ens hem reunit amb tots els sectors culturals.
Mantenim una interlocució oberta.
Compartim espais de col·laboració amb Avetid, amb l'Observatori de les Arts Escèniques, amb el Consell Valencià de Cultura, amb l'Acadèmia Valenciana de la Llengua i inclús amb institucions d'important relleu internacional, com la Berklee College of Music o com la federació de societats musicals, ací, en la Comunitat Valenciana.

Però també creguem en una política de col·laboració entre els sectors públics i privats.
Creguem fermament en les polítiques públiques en matèria cultural i també creguem que estes polítiques públiques poden millorar i beneficiar-se amb aliances i col·laboracions amb el sector privat.
I no s'esforce vosté, ningú parla de privatitzar, ningú parla de privatitzar la cultura, com a algú li agrada repetir.
Més bé al contrari, esta col·laboració permet, d'una banda, incrementar espais de llibertat, de la qual vosté ha parlat anteriorment, cultura en la societat, i d'altra banda millorar el teixit de la sostenibilitat de les indústries culturals i creatives valencianes.

Menys intervencionisme cultural, senyor Soto, menys intervencionisme cultural, i una oferta més variada per a benefici de tots.

I des de la Direcció General de Cultural s'ha fet un esforç també.
I vaig a parlar d'una altra realitat.
Per a pactar els textos de les ordres d'ajudes als sectors i per a mantenir les quantitats econòmiques que es destinen.
No són paraules, són fets, senyor Soto.

Una política cultural diversa, de qualitat i plural per atendre la demanda de tots els valencians, una defensa ferma del nostre patrimoni en allò que els municipis em recomanen, em sol·liciten, ja siga patrimoni d'alguna església del seu municipi o qualsevol altre tipus de patrimoni.

Nosaltres fem cas als alcaldes, fem cas a les persones que estan al front de les persones i dels ciutadans.
Una defensa ferma del nostre valencià i, evidentment, una oferta cultural variada i de qualitat.

I li vaig a parlar de realitats.
En teatre, es mantenen el nombre de funcions i es doblen les produccions i coproduccions pròpies.
S'augmenten les produccions valencianes fent una aposta clara del sector.
S'ha mantes el festival Sagunt a Escena i s'ha incrementat el seu pressupost respecte a 2012.
I el que és més important, ha experimentat enguany un increment de públic considerable.
Una cosa molt important, i és que arriba a més valencians, a més persones.

En cinema es mantenen i milloren els projectes, com ara la filmoteca d'estiu i el festival Cinema Jove.
Les tasques de restauració del patrimoni audiovisual seguixen endavant.
La col·laboració amb la nova Radiotelevisió Valenciana seguix consolidant-se.
Recolzem els nous creadors per gaudir d'un sector jove d'animació, que és un referent a nivell mundial.

I en matèria de música i dansa, on el nivell d'activitats seguix també consolidant-se en els tots els terrenys, recolzem i dignifiquem el nostre cor de La Generalitat, que enguany ha complit cinquanta anys i seguix despertant l'admiració de tots, mantenint en temps difícils també la seua orquestra i el ballet de La Generalitat.
Poques comunitats autònomes, senyor Soto, tenen unes agrupacions artístiques de qualitat i consolidades amb diners públics com la Comunitat Valenciana.

I hem de ser capaços que en estos temps de crisi atroç mantenir-les, i encara millora-les a través de festivals com el de jazz de Peníscola, Ensems, sobre la creació musical contemporània, entre d'altres.

En definitiva, senyor Soto, jo no puc compartir amb vosté el seu discurs, jo no puc compartir amb vosté que s'ha produït la mort de la cultura.
Jo crec que estem dinamitzant el sector cultural, a pesar de les dificultats.
Que estem col·laborant i estem portant una política de menys intervencionisme en l'àmbit cultural.
Per què volen vostés intervindre de forma tan ferma i tan clara en el sector cultural, si la gent ha de crear, ha de ser lliure, i nosaltres hem de ser persones que recolzen institucions, que recolzen la seua creativitat i el seu talent, que per això són valencians i són talentosos?

S'ha oblidat vosté, quan ha parlat del pressupost de l'estat, de la infraestructura cultural més important que recull eixe pressupost de l'estat enguany, en totes les comunitats autònomes, del Sant Pius V.
Pensava que vosté anava a fer referència a eixe èxit, portem anys demanant l'ampliació i la remodelació d'una de les majors i millors pinacoteques d'Espanya, i vosté no ha fet cap referència.
Doncs mire, senyor Soto, és la infraestructura cultural que té més pressupost en este pressupost de l'estat.
La nostra col·laboració amb l'estat ha aconseguit que després de molts anys, una cosa molt reivindicat i molt clar siga recollit en eixe pressupost.
Jo crec que és un motiu d'orgull per a tots nosaltres, i crec que vosté ho havia d'haver reflectit en la seua intervenció.

Moltíssimes gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora consellera.

Per a rèplica, senyor Soto.

El senyor Soto Ramírez:

Sí, señora Catalá.

Efectivamente estamos de acuerdo en que, en relación con la situación anterior ha habido un cambio de actitud, ha habido más reuniones, más negociación, más diálogo, y no ha habido más resultados.

Yo hablo también con ellos, usted habla con ellos, pero ellos también me cuentan la enorme frustración que supone sentarse en esas reuniones con caras amables, pero al final salir sin ningún tipo de resultados.

Pero me gustaría hablar de cosas que yo creo que afectan de verdad a lo que es la vida de las personas que han trabajado para la cultura pública.
¿Y usted se quiere apuntar como éxito la negociación de los ERE?
¿No les parece que eso tiene un punto de ensañamiento insoportable?
¿No les parece a ustedes o no le parece a usted que cuando a un trabajador se le da a elegir entre la pena de muerte y la cadena perpetua, elegirá siempre la cadena perpetua?
Y eso no quiere decir que esté entusiasmado con la cadena perpetua.
¿No lo entiende?
¿No entiende que un ERE siempre es dramático y que al final (aplaudiments) hay que negociar y ceder, y uno opta por el mal menor, porque no quiere irse a la calle, porque quiere reducir el número de víctimas de su política y de despidos?
¿No lo entiende?
¿No entiende que apuntarse ese éxito es francamente indecente, señora Catalá?
No creía que llegaría a este punto.
Porque sabe que han tenido muchos que votar con la nariz tapada, lo saben.
Saben que hay mucha contestación interior.
Y, por tanto, usted no puede alegrarse, no puede alegrarse de que la negociación ha sido fantástica y fabulosa.
Eso es absolutamente insoportable e intolerable por parte de una consellera que ha despedido a más de cien personas.

Señora Catalá, le digo que usted también me ha hecho un repaso de algunas cuestiones que siguen haciéndose.
Efectivamente, usted lo ha dicho, y sigue, y sigue, y continúa y sigue.
Pero ha sido incapaz de apuntar un único proyecto novedoso que sea referente y que sea identificable con su período, con su política.
Por tanto, usted está continuando, siguiendo, con lo que se estaba haciendo sin ningún tipo de innovación, de creatividad.
¡Pero con menos dinero!
40% menos de presupuesto en subvenciones.
Y eso tiene un efecto, un efecto finalista, que quien reciben las subvenciones son todos los actores y los protagonistas de la creación cultural, que están absolutamente asfixiados y que saben que con ese dinero, con el mejor proyecto supuestamente del mundo, sin un duro esto sólo conduce a la frustración y a la melancolía.

Es verdad que entre un proyecto de grandes eventos disparatados y un proyecto más sensato y riguroso, pues se opta en estos momentos, por necesidad, que no por voluntad, por lo segundo.
Pero desde luego no hay una voluntad clara de apostar por la cultura, porque los presupuestos prácticamente no existen.

Por tanto, gestionar la miseria y la inanición cultural no tiene ningún tipo de mérito, porque, por muy bonito que sea el modelo, no tendrá ninguna capacidad de potencialidad y de desarrollarse.

Señora Catalá, quiero hablar de bibliotecas, de bibliotecas para preguntarle si de verdad vamos a reponer el servicio público de bibliotecas y el horario de bibliotecas a mediodía.
Si vamos a dejar de desalojar a los estudiantes que se ven obligados en pleno estudio a irse a la calle y deambular durante unas horas porque se les tira literalmente de la biblioteca, porque se ha decidido que se reduce durante tres o cuatro horas a mediodía el horario de biblioteca, y eso afecta a los más vulnerables de esta sociedad, a los que necesitan de verdad la igualdad de oportunidades.
Dígame si lo va a hacer, señora Catalá.
(Aplaudiments)

Señora Catalá, usted me habla de San Pío V, y yo me pregunto porque, claro, he sido prudente y no he querido hablar del San Pío V, pero yo… me produce realmente un estupor escucharla hablar del San Pío V.
Después de que en el año 2011 el presupuesto general del estado, del presidente socialista José Luis Rodríguez Zapatero, incluyera una partida de 4,5 millones, más de lo que ustedes ahora ponen dos o tres años después para 2014, 4,5 millones, negro sobre blanco, que usted y la señora Barberá, o no usted, sino su partido, boicotearon, paralizaron y renunciaron a ese dinero por cuestiones partidistas y victimistas para impedir que el Gobierno de España pudiera reivindicar una inversión cultural de esta naturaleza en la ciudad, e impidiera que llegara este dinero, y este dinero se fue a Mahón.
¡Qué vergüenza!
(Aplaudiments) Tres años después reivindicar 4 millones, cuando tenían la oportunidad de invertir 4,5 millones, que ya serían una realidad en la rehabilitación de San Pío V, tan necesitada y con una situación realmente tan lamentable en estos momentos.

Por tanto, no se apunte tampoco ese éxito, señora Catalá.
Ni los ERE son un éxito, ni el San Pío V es un éxito.
El único éxito que usted puede apuntarse, efectivamente, es el del diálogo, que tiene fecha de caducidad, y ya ha caducado.
Es el momento de los gestos.

Pero, señora Catalá, como decía Goethe, el poeta alemán, «trata un ser humano como es y seguirá siendo como es; trátalo como puede llegar a ser y se convertirá en como puede llegar a ser».
Pues la cultura sirve para eso, para hacer que los ciudadanos sean como pueden llegar a ser.
Y en eso usted tiene mucha responsabilidad.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Soto.

Honorable consellera.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

Gracias, señor presidente.

Mire, señor Soto, la verdad es que cuando ustedes hacen estos planteamientos, yo intento ponerme en la posición de un ciudadano, y pienso qué es lo que cambiaria, qué es lo que pasaría si, en lugar de ser yo la persona que gestiona la cultura en la Comunidad Valenciana, qué pasaría si gestionara una persona de su grupo político, o usted mismo.
Pensaría si eso cambiaria las circunstancias económicas, cambiaría las dificultades.
Yo a usted la verdad es que no creo que tenga, ni usted ni nadie, la maquinita de hacer dinero, y no creo que usted llegara con la maquinita de hacer dinero y pudiera hacer proyectos, digamos, que aportaran más dinero a la cultura en un momento de dificultades de las familias y de las personas, como es éste.

Yo no he negado, no he negado que es un momento difícil del ámbito cultural valenciano.
No lo he negado.
Le he dicho que es un momento difícil.
Pero la verdad es que creo que tampoco ustedes aportan desde la realidad económica del momento, más allá de hacer crítica y más allá, evidentemente, de intentar politizar un sector que necesita ser libre, objetivo y que nadie lo utilice.
No creo que aporten nada más que la crítica constante y facilona de que es un momento difícil y, por lo tanto, el presupuesto ha bajado.
Evidentemente, porque el presupuesto baja, el de toda la Generalitat valenciana, por el momento en que nos encontramos, por la caída de los ingresos.

Por lo tanto, yo que a usted lo considero una persona realista, sensata, sé que usted piensa como yo, que el momento es duro.
Y tampoco me creo que usted no haya visto ningún proyecto novedoso ni que a usted particularmente le haya gustado.
Dudo mucho de verdad que no le haya gustado, por ejemplo, el anuncio de hacer Maror, que es la primera ópera en valenciano en el Palau de les Arts, dudo que no le haya gustado ese pequeño gesto, esa pequeña gran batalla para hacer la primera ópera en valenciano.
Dudo que no le haya gustado que hayamos mejorado los festivales culturales.
Dudo mucho que no le haya gustado el primer concurso de composición destinado a Andreu Alfaro, y también dudo mucho que no le hayan gustado otros gestos, como el concierto homenaje a músicos valencianos.
Dudo mucho, de verdad, que usted caiga en la facilona, también, crítica de lo acontecido en el estreno de La traviata.

Mire, señor Soto, ustedes acostumbran a echarnos la culpa de todo, hasta de que llueva, pero es difícil tener la culpa de una contractura muscular.
Muy difícil tener la culpa de una contractura muscular en el ámbito político.
(Protestes) Y les diré más: es muy difícil, si la situación no está prevista y controlada, poner a un tenor, un tenor que reúna las condiciones adecuadas para interpretar La traviata en cuestión de minutos.
No es tan fácil.
Usted a lo mejor tiene la maquinita de hacer dinero y la chistera para sacar un tenor, pero la verdad es que los demás no tenemos, no disponemos, ni de la maquinita de hacer dinero, ni de la chistera para sacar un tenor en cuestión de minutos que pueda interpretar La traviata, porque el anterior tenor ha tenido una contractura muscular que le ha impedido poder acabar la función.

Y la verdad es que no me atribuyo ningún éxito en la negociación, ningún éxito en la negociación de los ERE.
Ninguno.
Pero, mire, le digo una cosa: en momentos adversos ninguno nos alegramos de hacer un ERE, pero en el caso de hacer de hacer un ERE, intentamos siempre que sea negociado y consensuado con los sindicatos, que son los agentes oportunos y válidos para defender a los trabajadores.
Y creo que es importante que todos los ERE en el ámbito de la cultura, que por desgracia se han tenido que hacer, hayan estado pactados con esos sindicatos.

Mire, señor Soto, la verdad, creo que en el ámbito cultural estamos dando pasos, y sé positivamente que usted lo reconoce, aunque sea internamente.
Tal vez la disciplina de grupo que usted, además, es bastante poco férreo en esas condiciones -cosa que le alabo- le impida decirlo, le impida decirlo públicamente, pero sé que está convencido de las mejoras culturales.
Hemos mejorado la oferta cultural en la Comunidad Valenciana, y así lo vamos a seguir haciendo.
A lo mejor ustedes continúan con el chascarrillo, pero, ¿saben qué?
Es que no van a encontrar motivo de crítica consistente, porque los agentes culturales, las administraciones, nuestras políticas, están resultando positivas, y esa es la percepción del ciudadano.
Como dice un adagio castellano, ¿por qué mirar el dedo cuando señalamos la luna, señor Soto?
Pues eso, mientras ustedes miran el dedo, nosotros nos deleitamos mirando el firmamento con expectativas bien altas y manteniendo los pies en el suelo.

Si quieren hacer debate sobre la cultura en un ejercicio de frivolidad o de amarillismo mal encaminado -por ahí van ustedes-, pues no nos encontrarán nunca, porque los valencianos pensamos en el Grupo Popular que nos piden a nosotros particularmente otras cosas bien distintas.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora consellera.

Interpel·lació a la consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient, senyora Isabel Bonig Trigueros, sobre la política general del Consell en matèria de planificació i gestió de residus, que formula el diputat senyor Juan Ignacio Ponce Guardiola (GP Compromís) (RE número 64.
778, BOC número 189)

El senyor vicepresident primer:

Interpel·lació a la consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient sobre la política general del Consell en matèria de planificació i gestió de residus, que formula l'il·lustre diputat Juan Ignacio Ponce, del Grup Parlamentari Compromís, que té la paraula.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Buenas tardes, señorías, señora consellera.

Bien, planteábamos una interpelación sobre la planificación y gestión de residuos en la Comunidad Valenciana.
Como bien saben, hace año y medio aproximadamente tuvimos una primera interpelación en materia de reciclaje e incineración de residuos.
Después de aquella interpelación en la que pusimos de manifiesto todas las deficiencias en materia de gestión de residuos, todos los incumplimientos, atrasos, respecto al plan integral de residuos del año 1997, hicimos una serie de propuestas, porque consideramos básicamente que el tema de los residuos no era un problema, es una oportunidad, se podría crear mucho empleo en materia de residuos, y se podrían bajar también los impactos ambientales que conlleva la gestión de los mismos.

Pero bueno, como es marca de la casa del Partido Popular, no hubo enmiendas a aquella moción, no hubo un debate, diciendo que los alarmistas no estábamos por la gestión moderna de residuos.
La triste realidad es que ha pasado este año y medio, las cosas han ido a peor, los datos del CES, Comité Económico y Social de la Comunidad Valenciana lo demuestran.
Si usted ha mirado la memoria de 2012 ve que hemos empeorado todavía más en el tema del reciclaje, que es la base de una buena gestión de residuos, y la situación es preocupante.
Es preocupante porque ustedes han aprobado un plan integral de residuos que, como bien sabrá ha puesto en pie de guerra a toda la sociedad valenciana.
Excepto el Partido Popular, movimientos sociales, movimientos ecologistas, toda la oposición está en contra de ese plan integral de residuos.

¿Y por qué?
Pues por los mismos problemas que ya denunciamos en su momento.
Ustedes apuestan por la incineración de residuos, diciendo que es una técnica que permite la Unión Europea, pero la Unión Europea habla antes de las tres erres.
Hemos hablado mucho de las tres erres, tenemos que seguir hablando, porque esas erres cada vez son más pequeñas.
Es la triste realidad, ¿eh?
Lo dicen los datos del CES, se ha bajado en recogida selectiva de todo tipo de materiales, en concreto de papel en 8.
000 toneladas, en vidrio en 2.
000 toneladas, en envases en 1.
000 toneladas, cuando los volúmenes de residuo a reciclar pueden alcanzar el 70 y el 80%.

La memoria del CES en 2008-2009 daba valores del 26% de reciclaje, que en 2010 bajaron al 23, y para el 2011 han bajado han bajado al 21%.
O sea, cada vez se recicla menos en este territorio.
Y, bien, yo contradecía a mi compañero de escaño, el señor Torró: él alegaba que la política de residuos había sido un fracaso, porque cada vez se iba a peor, como demuestran los datos.
Sin embargo, yo le decía que no, no era un fracaso, era una política encaminada a lo que estamos ahora tratando, lo que está encima de la mesa, que es que ustedes apuestan por la incineración.

Ustedes no apuestan por ninguna de las tres erres -se lo voy a demostrar enseguida- y ven que la única solución es la incineración.
Encima, como no hay inversores que hagan estas macroinversiones en estas tecnologías, le daremos el residuo a las cementeras para que lo quemen, cementeras que no están preparadas para quemar residuos urbanos, cementeras que tienen, por ejemplo, un control mensual de dioxinas y furanos.
Por tanto, puede estar una planta funcionando muy mal durante veintinueve días, y al día treinta cambiamos, renovamos los filtros, hacemos las mediciones, y todo sale correcto.
Y al día siguiente puede volver a funcionar otra vez mal durante veintinueve días.

Es terrible, señora consellera, pero esa es la situación, esa es la realidad.
Además, esas cementeras, ¿dónde están situadas?
Una en el Puerto de Sagunto, otra en Buñol, otra en San Vicente del Raspeig.
Cerca todas ellas de poblaciones.
Sin embargo -insisto- no hay seguridad de que esas instalaciones puedan funcionar correctamente.
Bueno, ¿por qué no se hacen mediciones en continuo?
¿Por qué no se hacen mediciones dos veces al día?
Las estaciones de control de contaminación atmosférica tienen sistemas de detección en continuo de determinados contaminantes.
¿Por qué?
Porque lo marca la normativa europea.
¿Por qué?
Porque la población está expuesta a esos contaminantes.
Sin embargo, ustedes, pues bueno, siguen apostando por esto.

Bien.
Hace año y medio la mitad de las instalaciones estaban por construir.
La mitad por construir, por terminar.
Hoy en día se ha avanzado un poco, pero la realidad es que se sigue reciclando poquísimo.
Si por ejemplo, miramos datos del CES también de la memoria del año 2012, que recoge datos del año 2011, la Comunidad Valenciana, de las diecisiete comunidades autónomas, es la catorceava en recogida selectiva de papel cartón, por ejemplo.
Es la penúltima, tiene una ratio de 11,22 kilos por habitante y año.
La última tiene 9 treinta y tantos.
O sea, estamos muy cerquita de la última.
Las cuatro o cinco primeras superan los 30.
Estamos en la tercera parte de recogida selectiva de papel cartón, por ejemplo.
En el resto de envases, estamos en lo mismo.
En vidrio, estamos en lo mismo.
Y hay una cuestión que es la clave: que ustedes tampoco apuestan por ello, y es la recogida selectiva de materia orgánica.
Sabe que hace ya más de dos años, según los decretos de los planes zonales, debería estar implementada la recogida selectiva de materia orgánica en todo el territorio valenciano.
Esa recogida selectiva permitiría que el resto de materiales fueran reciclables, y permitiría duplicar y triplicar los volúmenes de reciclaje, con lo cual permitiría duplicar o triplicar el empleo en reciclaje en la Comunidad Valenciana, y minimizar el rechazo al máximo, y por tanto no tendríamos el problema de colmatación de vertederos, que tenemos ahora mismo.
Pero ustedes no lo contemplan.

Entonces, sí que me gustaría que subiera aquí, y me dijera, «señor Ponce, está usted equivocado.
Se va a implementar la recogida selectiva de materia orgánica, porque lo dice la ley y porque nosotros la queremos implementar, y porque queremos crear empleo en el tema de residuos, y porque queremos bajar las ratios de rechazo a vertedero, y porque queremos mejorar la salud de las personas y la calidad de medio ambiente de nuestro territorio», que es su obligación, señora consellera.
Espero que suba aquí y, pues eso, me diga que estoy equivocado y que no van ustedes por ahí, que van a hacer una apuesta por la reducción de residuos en origen, que es la primera erre.

En su PIR no hay previsión de descenso de producción de residuos, hay una previsión de aumento constante en la producción de residuos.
La crisis ha hecho que se estabilicen los niveles de producción -seguimos en unas cantidades muy similares en los últimos años- pero desde luego no por los planes de minimización de la administración, y no porque les permitan ustedes a los consorcios hacer esa gestión adecuada que consistiría en esa recogidas selectiva de materia orgánica, o en una recogida puerta a puerta que permita ese mejor reciclaje de los residuos, esa mejor gestión y ese aumento en el empleo en el tema de residuos en la Comunidad Valenciana.

Ya le digo que su PIR no cumple la primera erre, un plan de minimización en la producción de residuos.
Su PIR no cumple la segunda erre, que es apostar por la reutilización.
En ningún caso se apuesta por la reutilización.
Hay comunidades autónomas que sí lo hacen, hay centros comerciales que lo hacen.
La industria lo hace porque es económicamente rentable, y sería económicamente rentable para todos y se crearía empleo si se hicieran sistemas de depósito, devolución y retorno, pero su PIR no apuesta por estos sistemas.
Entonces, claro, llegamos a la tercera erre, y es imposible cumplirla.
Es imposible cumplirla, porque ustedes no apuestan por la recogida selectiva de materia orgánica.
Si se apostara, habría una buena producción de compost, habría una producción de biogás, que tenemos plantas en este territorio, que funcionan regular -como usted bien sabe-, pero hay tecnología para producir un buen compost, que ayudaría a regenerar nuestras montañas, a regenerar nuestros campos en una zona con un riesgo de desertificación altísimo -como bien sabe.
Esa materia orgánica que acaba en los vertederos, porque está mezclada con otros residuos, podía ir a regenerar nuestros suelos, y eso es algo que tampoco se contempla.

No se hace recogida selectiva de materia orgánica, por tanto va toda mezclada, por tanto no podemos recuperar todos esos materiales recuperables, que son valiosos, que ha costado mucha energía producirlos, que muchos se derivan del petróleo, que si no los reciclamos tendremos que seguir importando petróleo para producir esos materiales.

Esto es así, señora consellera.
Y claro, ustedes se ven un problema enorme, no tenemos dónde colocar las instalaciones.
.
.
¿Por qué?
Porque en un principio, su primer plan integral de residuos estaba mal concebido, eran demasiado grandes las zonas, 17 planes zonales.
Sin embargo, en el último nos quedamos en 13 consorcios, o sea zonas de gestión mucho mayores, con lo cual, claro, nadie quiere una macroinstalación con tantos riesgos potenciales en su municipio.
Y, por tanto, ustedes, pues ya está, la solución: que quemen las cementeras.
Porque no hay otra solución.
Si me he equivocado en algo, le agradeceré que me corrija, y si no, pues bueno, en la réplica nos vemos.

Muchas gracias, señor presidente.

(Ocupa la presidència el president, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer)

El senyor president:

Señora consellera.

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

Gracias, señor presidente.

Bien, señor Ponce, en algo estamos de acuerdo: que efectivamente el tema de residuos no es un problema, sino una oportunidad.
En eso estoy de acuerdo con usted.
Segunda cuestión -no podía ser todo bonito, en todo no podemos estar de acuerdo: «Toda la sociedad valenciana está en pie de guerra por el nuevo PIR que ustedes acaban de aprobar.
» Hombre, toda la sociedad valenciana, no.
Los mismos de siempre.
Las ONG, la oposición, los grupos ecologistas y las plataformas que, luego, cuando ganan las alcaldías se acaban las plataformas.
Es lo mismo de siempre.

No nos preocupa porque desgraciadamente, desgraciadamente el Partido Popular en España, la derecha en España, y el Partido Popular en la Comunidad Valenciana estamos acostumbrados a pelearlo ¡todo!
Cada proyecto en materia de educación, de sanidad, de infraestructuras, de medio ambiente nos ha tocado pelearlo mucho pero, bueno, parece ser que lo hemos hecho bien porque llevamos gobernando en esta comunidad por mayoría absoluta veinte años.

Mire usted, le contestaré después a una serie de cuestiones porque yo ya he hecho varias interpelaciones, pero lo vuelvo a explicar para que quede claro, o sea, podremos no compartir pero, desde luego, las ideas, por lo menos desde mi parte, claras.

La política general de esta conselleria en materia de gestión de residuos es el nuevo PIR.
El PIR contempla medidas en orden a alcanzar los objetivos fundamentales en la gestión de residuos.
Además, el PIR establece unas instalaciones adecuadas y suficientes para tratar nuestros propios residuos, conforme establece la legislación europea y española, es decir, que cada territorio gestione sus propios residuos, es decir, «como no me gustan los residuos, los envío a otras comunidades», eso es propio de países tercermundistas pero no de clubes de primera como es la Unión Europea y como es todo el continente europeo, con una normativa europea muy ambiciosa y muy exigente en materia de tratamiento de residuos.

El PIR realiza un análisis y un diagnóstico por cada uno de los tres grandes grupos de residuos: los residuos urbanos, los industriales y los específicos, e introduce medidas concretas en materias de prevención y mejora de esa gestión de residuos, así como indicadores de cómo se realiza ese seguimiento.

A través del PIR se siguen -por mucho que usted diga que no- las determinaciones establecidas en la directiva marco del 2008, es decir, y la jerarquía establecida en la directiva marco: prevención, reutilización, reciclaje, valorización, incluida la valorización energética, que no es incineración -y después se lo volveré a explicar, y me va a escuchar durante dos años que se lo explique por activa y por pasiva y le dé datos-, y, por último, la eliminación en vertedero, y establece diez compromisos de acción: desarrollo sostenible, autosuficiencia y proximidad, objetivo de alcanzar el vertido cero que impone Europa -¡claro!
, si es que no se leen el PIR, luego vienen aquí y no sé…-, vertido cero, vertido cero y -lo que usted ha dicho- apostamos por la recogida selectiva en origen orgánico.

Pero, ahora, usted ha dicho que hay muchísimo empleo para crear; luego, cuando se crea empleo, ese empleo lo tiene que pagar alguien y se va en la tasa de la basura.
Pero, ustedes, también, luego critican que se aumente la tasa de basura porque, obviamente, no se puede pagar igual en este país cuando se enterraba la basura en los vertederos sin tratar que cuando tenemos infraestructuras de primera -y las tenemos- para tratarlo medioambientalmente, porque el tratamiento de residuos es exactamente igual que la educación, que la sanidad, que las infraestructuras, hay que pagarlo porque es un coste y cumplir la normativa es caro, y el medio ambiente es caro, y, especialmente, en la Unión Europea donde hay muchísima normativa.
Es que esa es una realidad.
Ustedes dicen lo mismo y lo contrario en una misma frase y se quedan igual, «más empleo, ¿quién lo paga?
, ¡ah!
, no lo sé, no lo sé».
Pues, no, dígame cómo se emplea.
Entonces, si usted quiere pagar esto lo tiene que detraer de educación, de sanidad y de transporte.

Necesidad de valorizar energéticamente, coordinación de órganos, desarrollo de órganos competentes, desarrollo de instalaciones de transferencias, sensibilización y comunicación, transparencia y equilibrio territorial.
Como he señalado en reiteradas ocasiones -y no me voy a esconder-, el PIR no contempla la incineración de residuos, sino la valoración energética de los residuos, que son conceptos muy diferentes, como bien sabe Compromís, como bien sabe la oposición pero insiste.

Para reducir la eliminación por vertido en vertederos es necesario avanzar en varios frentes -lo que usted dice-: reducción, recuperación, reciclaje y compostaje.
Pero, incluso, cuando estas líneas de actuación se llevan a sus últimas consecuencias, aún es posible reducir la porción a eliminar mediante la valorización energética, es decir, si nosotros hubiésemos apostado por la incineración hubiésemos hecho lo del País Vasco, lo que se ha hecho en el País Vasco; no hubiésemos creado las plantas de tratamiento, hubiésemos cogido la basura y la hubiéramos tirado en incineración, que es una operación de eliminación de residuos simple y llanamente.
Pero, no, hemos creado plantas de tratamiento de separación y es ahí ese compost que, en lugar de ir a vertedero, eso que va a vertedero, que es un recurso que tiene energía, pues se aprovecha esa energía y, además, se lucha contra el cambio climático.
Esa es la diferencia.
No sea demagogo en este tema.

Respecto a los residuos urbanos, una novedad reside en la exigencia de un tratamiento común para todos los residuos urbanos generados en la Comunidad Valenciana con independencia del lugar donde se produzcan.
El PIR refuerza la exigencia ya planteada en los planes zonales de apostar decididamente por la recogida separada de las diferentes fracciones de residuos urbanos insistiendo, especialmente, en la materia orgánica, es decir, concienciar a la sociedad valenciana y española de que hay que dar un paso en la recogida selectiva de residuos orgánicos.
De acuerdo, en eso estoy con usted pero, obviamente, la conciencia medioambiental de este país no era la que pueden tener países como Alemania o del norte y centro de Europa.

Mire, no le voy a dar datos sobre todo lo que se ha recogido en el 2012 de selección.
Sí que le digo que los residuos urbanos se realizan a través de catorce planes zonales, que están el 86% ya construidos y en funcionamiento, excepto dos planes zonales, el de la Vega Baja y el de la Safor, la Costera y la Vall d'Albaida.

El PIR también plantea una revisión de los criterios adoptados en los planes zonales respecto a los ecoparques y puntos limpios, para hacerlos incluso se establece la posibilidad de ecoparques móviles y una ordenanza tipo para unificar criterios y ecoparques móviles, primero, para que sea menos costoso para los consorcios y para los ayuntamientos, y, sobre todo, para que puedan desplazarse y, por lo tanto, un mejor tratamiento de residuos en aquellos municipios pequeños donde no tienen ni capacidad económica ni volumen de residuos para construir un ecoparque; pasan cada quince o veinte días y hacen una recogida selectiva de estos.
Se crea una comisión de coordinación de consorcios -que es una novedad en el PIR- como órgano consultivo para determinar no solamente la coordinación en materia de residuos, sino dónde, qué tecnología y cuántas plantas de valorización energética irán.

En cuanto a los residuos industriales, pues en aplicación del principio de responsabilidad del productor, su gestión compete a la iniciativa privada -yo sé que si gobiernan usted quieren todo público, pero nosotros apostamos por la iniciativa privada, lo decimos aquí y donde corresponda-, de modo que tiene competencias sobre este régimen jurídico y, además, somos pioneros en el tratamiento de multitud de residuos industriales, así como la administración electrónica.
Sabe usted que todos, aproximadamente ochocientos mil documentos electrónicos en materia de control de residuos peligrosos se realizan todos por administración electrónica, con lo cual se evita el consumo de papel, se lucha contra el cambio climático, se facilita y agiliza la labor de empresas, y se controlan esos traslados de residuos, y somos pioneros y, además, el cien por cien, prácticamente el cien por cien de estos traslados se realizan por administración electrónica.

Y, en tercer lugar, el PIR considera que los residuos específicos son aquellos que por su origen y características especiales o normativa merecen una consideración diferenciada, incluyendo en esta categoría los residuos de la construcción y la demolición, los vehículos al final de la vida útil, los aceites industriales, los residuos de aparatos eléctricos y electrónicos, etcétera.

De cara al futuro vamos a seguir trabajando de acuerdo con las líneas estratégicas que se definen en el nuevo Plan integral de residuos para la Comunidad Valencia, como es: impulsar la completa ejecución de los planes zonales; incrementar la recogida selectiva de residuos ampliándola a los órganos y promoviendo estos ecoparques móviles; potenciar la valorización material energética y de reciclaje, e implementar medidas para reducir la producción de residuos.

Mire, señor Ponce, completar también las instalaciones para el tratamiento de determinados tipos de residuos, por ejemplo, la gestión de residuos no peligrosos o sanitarios, es decir, los residuos se producen los 365 días y se producen con independencia del color político, no vale decir «yo no quiero plantas de valorización energética de residuos sanitarios y se lo llevo a mis vecinos de Cataluña», eso no es serio, señor Ponce, eso no es serio.
La Unión Europea, la normativa europea obliga a que cada territorio gestione sus propios recursos, y esos recursos sí que son peligrosos si no se gestionan y se tratan adecuadamente.
Gestionando adecuadamente no hay ningún peligro.

Yo creo que he respondido suficientemente pero, después, podremos comentar algunas cuestiones más sobre la valorización energética, que no incineración, aunque sé que ustedes aquí quieren intencionadamente confundir a la opinión pública y, sin embargo, realizan todo lo contrario…

El senyor president:

Muchas gracias, señora consellera.

La senyora consellera d'Infraestructuras, Territori i Medi Ambient:

…donde gobiernan.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Señor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Bien, bueno, si toda la oposición, los movimientos sociales diversos son los de siempre, pues, claro, los de siempre, la sociedad civil, la que está organizada, ¿eh?
, excepto el PP, está en contra de este plan integral de residuos por lo que yo le he argumentado.

Sí, los objetivos, residuos cero, tal…, maravilloso, pero eso se tiene que plasmar con acciones.

Y dice usted que cumplir la normativa es caro.
No es caro.
Usted sabe que en Ontinyent, por ejemplo, se hace recogida puerta a puerta, no hay contenedores en las calles, ¿eh?
Sí, requiere más mano de obra pero requiere menos maquinaria.
Por tanto, lo que se gasta en un lado se ahorra en el otro.
Sí, sí, sí, no, no, no se ría, es así.
Y el problema que tienen en Ontinyent son ustedes, el problema porque hace ya más de una década que tienen un plan de minimización de residuos que no hay forma de desarrollar porque ustedes se han inventado esto de los consorcios.
A ver.

El PIR de 1997 tenía una entidad -ésta que ahora se acaban de inventar, coordinación de consorcios-, no, había una entidad de residuos donde sí que estaba representada toda la sociedad civil, ¿eh?
, y donde se podía de alguna forma influir en las políticas.
Nunca la crearon, nunca la crearon, no les interesó.
¿Por qué?
Porque eso de (inintel·ligible) .
.
.
a la gente… pues no sé.

Falacias.
¿Que la incineradora ayuda a luchar contra el cambio climático?
Pero si cuando se quema algo, sea plástico, cartón o materia orgánica, lo que se emite a la atmósfera es C02, gas de efecto invernadero, también se emiten metanos, también se emiten compuestos orgánicos persistentes, y, también, en menor medida, dioxinas y furanos.

Por tanto, se emiten gases de efecto invernadero, ¡por supuesto!
, o sea que no se lucha contra el cambio climático, y se emiten otros gases que son peligrosos; algunas sustancias son persistentes, quedan en el suelo, pasan a las cadenas tróficas a través de la agricultura, de la ganadería y llegan a las personas, ¿eh?
, y de esa forma la gente se va envenenando poquito a poco.

Decía usted, por ejemplo, me ha puesto el ejemplo de Euskadi; en Euskadi, por ejemplo, la recogida del papel es el triple que aquí, el triple, ¿eh?
Bueno, pues cuando se acaben de hacer todos los deberes, las tres primeras erres, ya veremos qué hacemos con lo demás pero, desde luego, si no se apuesta por la reducción, si no se apuesta por el reciclaje, si no se apuesta por la reutilización, al final, claro que hay un residuo muy grande.

Las plantas que quedan por construir recogen muchísimos, o sea, engloban a muchísimos habitantes de este territorio, en él se ha olvidado usted el de las riberas, que tampoco hay solución de momento para el vertedero en las riberas, y, bueno, no sé si tienen algo previsto al respecto, si tienen donde colocar estos residuos.

En algunos sitios donde estamos gobernando hemos intentado hacer esa recogida selectiva de materia orgánica y, de momento, todo son problemas por parte de los consorcios.
¡A ver si es verdad que con estos objetivos que tienen de implementarla podría decirnos para cuándo, para cuándo y con qué medidas!
¿Eh?
Porque eso es lo fundamental, para cuándo y con qué medidas se va a hacer la recogida selectiva de materia orgánica.

Mire usted, en la Unión Europea la tendencia es al cierre de incineradoras porque cada vez… sí, porque cada vez la gente está un poquito más concienciada y se recupera un poco más.
Como llegar al óptimo, al 70, al 80, al 90% es muy complicado, ¿eh?
, pues siempre se puede ir progresando; aquí vamos para abajo, y por eso tiene cierta justificación las incineradoras.
En Barcelona y en Mallorca tienen que comprar residuos si quieren tener las incineradoras funcionando al cien por cien porque no hay residuos suficientes, son máquinas de devorar residuos, residuos que son materiales utilizables, insisto.

De todas formas, ustedes apuestan en temas energéticos -ya lo hemos visto- por centralizar la producción, por grandes instalaciones y por aumentar muchísimo la oferta.
Todo eso va en detrimento de las energías renovables sostenibles -creo que ahí no hay ninguna duda- y va también en detrimento de las cooperativas eléctricas -como mañana se debatirá en esta cámara-, pero ustedes solamente favorecen a los oligopolios de la energía, ¿eh?
Y ahora en tema de residuos, y, también, en el de la biomasa, aunque no les va a salir, apuestan por centrales donde quemar y producir más energía eléctrica, cuando lo que hay que hacer es apostar por la minimización del consumo, la optimización y la reducción.

Antes los residuos se enterraban, se enterraban allí en el huertecillo y era… el fem, era abono y ahora ustedes quieren quemarlos para que al final acabemos respirándolo.

Y como hasta ahora se ha visto, lo que mejor huele en el mundo de los residuos es la basura, con tanta corrupción que ha habido asociada, ¿eh?
, y esto ha sido por la mala planificación y la mala gestión.

Y ustedes con este PIR lo que quieren es quemar las pruebas de su mala gestión.

El senyor president:

Vaya concluyendo, señor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Y desde Compromís y desde la sociedad civil seguiremos oponiéndonos a esta forma de gestión de residuos que consideramos tan nefasta, señora consellera.

El senyor president:

Muchas gracias.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, presidente.

El senyor president:

Honorable consellera.

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

Gracias, señor presidente.

Señor Ponce, mire usted, en primer lugar, ha hablado de varias cuestiones -ahora volveremos a la valorización energética e incineración-, el plan de minimización de la Vall d'Albaida, de Ontinyent… No hay tal plan de minimización.
No hay ninguna infraestructura construida.
Sí, había una voluntad, efectivamente, pero no.
Porque en otros sitios, como por ejemplo en Elche, en otras localidades donde sí que había plantas preexistentes, los nuevos planes zonales las han incluido y no ha habido ningún problema.

Es más, la Vall d'Albaida se ha ido a los tribunales y el tribunal superior de justicia no le ha dado la razón, porque hay una ley, el PIR de 1997 y una ley de residuos del 2000 que establecía que la forma de gestión era la que se establecía con los planes zonales.
Lo dice una ley, nadie la impugnó, se han ido a los tribunales y lo han perdido.
Han ido al Tribunal Supremo, efectivamente.
Al final, el Tribunal Supremo confirmará que tienen que entrar dentro de los planes zonales.
Esa es una realidad.
Esa es una realidad.

Vaya usted donde va, al puerta por puerta, vaya usted al puerta por puerta al País Vasco y verá como no funciona.

Y no vuelva a decir, y no vuelva a decir que nos vamos a envenenar poco a poco con las incineradoras… Vamos a ver, una cosa es la incineración, que le he dicho que es la eliminación sin ningún tipo de tratamiento y sin aprovechar absolutamente nada de los recursos y otra cosa es la valorización energética que es sacar energía.

No me diga usted que en Europa…, porque esto está por el grupo Eurostat estos datos.
Y, mire usted, en rojo están los países que tienen vertedero.
Y le digo, los países con vertedero son Rumanía, Bulgaria, Malta, Letonia, Lituania, Grecia… todos esos.

¿Quiere saber usted Noruega cuánta valorización energética?
57%.
¿Diría usted que Noruega está envenenando a sus ciudadanos?
¿Diría usted que Noruega no cumple con la normativa europea?
¡No, no, es que son realidades!
¡Ya está bien de hacer demagogia!
¡Ya está bien!

Dinamarca, 54% de valorización energética, que no incineración.
¿Diría usted que Dinamarca está envenenando a sus ciudadanos?

Por ejemplo, Suecia, 51%, con 32 plantas de valorización energética.
¿Considera usted que Suecia es un país que no cumple la normativa medioambiental?
¿Que no hay entre su ciudadanía una buena conciencia en materia medioambiental?
¿Envenena Suecia?
¿O Suiza, un 50%, o Bélgica, o Alemania, un 37%?

¿Sabe usted dónde hay vertederos?
En los países menos desarrollados, en los países menos desarrollados.

La valorización energética en Europa es un 23%; en España, un 9%, y en nuestra comunidad, el 0%.
Pero dice usted datos de valorización, incineración, que sí que se distingue, y reciclado.

Mire usted, la incineración ha pasado en el 2002 de un 5% a un 4,2% en el 2011.
Claro que está bajando.
Claro que está bajando.
Son datos de Eurostat, facilitados por la Comisión Europea, los puede usted contrastar.

Pero, ¿qué sube?
La valorización energética: del 2010, un 10,9% a un 24,54% en el 2011.
Y el reciclado, exactamente igual, subiendo.

Mire usted, entre 2002 y 2011, el reciclado en la Unión Europea ha crecido del 18% al 24,5%; entre el 2002 y el 2011, la valorización energética ha crecido del 11% en Europa al 18%, y la incineración ha descendido, sí, del 5,1% al 4,3%.

Nosotros lo que proponemos…, en Alemania donde coexisten las dos, valoración energética e incineradoras, se observa una disminución de las incineradoras y un incremento de las plantas de valorización.

Mire usted, estos son datos, datos.
¿Sabe usted cuántas plantas de valorización energética hay en Europa?
450.
¿Considera usted que la Unión Europea que abandera la lucha contra el cambio climático y la normativa más severa en materia de tratamiento de residuos consideraría que sus más de quinientos millones de habitantes que habita en el continente europeo están siendo envenenados?
¿Quiere usted decir eso?
Dígalo aquí claro y alto.
Si es eso, dígalo.

Las 86 plantas que hay en Estados Unidos, ¿dice usted que los americanos también?

Estamos hablando de plantas de valorización energética aquí en cementeras.
Le recuerdo que las cementeras solo tienen 340.
000 toneladas para tratar, que es correcto, porque un grupo ecologista se fue e impugnó el CDR, que es el tratamiento, o sea, confeti, que es lo que se lleva a las cementeras en lugar de utilizar combustibles fósiles.
Y el TSJ dijo de la Comunidad Valenciana que no había ningún problema ni jurídico ni medioambiental acreditado para que las cementeras utilizasen este sistema.
Así que está probado ante la justicia técnica, jurídica y medioambientalmente que no hay ningún problema.
Ese es el problema que ustedes tienen, que no se leen las sentencias y que hacen demagogia.

De esto estamos hablando.
En Austria, en Viena, en Berlín… de esto.
Frente a esto, ustedes quieren «estos» vertederos.
Esto es lo que quiere la izquierda si gobierna.
¡Esto es lo que quiere la izquierda!
(Aplaudiments) ¡Esto es lo que quiere la izquierda!
Nosotros apostamos por Sant Adrià de Vallès, que lo hizo cuando gobernaba esquerra…

El senyor president:

Muchas gracias, señora consellera.

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

.
.
.
el PSOE y Los Verdes, por una economía sostenible y medioambientalmente correcta.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Interpel·lació al Consell, que fa la consellera d'Educació, Cultura i Esport, senyora M.
Âª José Catalá Verdet, sobre la política general del Consell en matèria de política universitària, que formula el diputat senyor Lluís Torró Gil (GP Esquerra Unida) (RE número 62.
283, BOC número 186)

El senyor president:

Interpel·lació al Consell sobre la política general del Consell en matèria de política universitària, que formula la diputada senyora Esther López, del Grup Parlamentari Esquerra Unida.
(Veus) Ah, perdó.
Sí, anava a seguir llegint.

Té la paraula l'il·lustre diputat senyor Lluís Torró.

El senyor Torró Gil:

(Inoïble) … senyor president.

Que l'ensenyament és un servei públic essencial, això és una obvietat, ¿no?
Un servei, a més, el qual és difícil, molt difícil mesurar adequadament els impactes que té sobre el conjunt de la societat, perquè una bona part d'ells, jo diria pràcticament la majoria, són intangibles.
Però és cert que sí hi ha una correlació, una correlació prou estreta, entre qualitat de l'ensenyament i nivell de riquesa d'un país i, també, entre accés, facilitat d'accés a l'ensenyament per part de la població i el nivell de benestar.

Tots els nivells de l'ensenyament són importantíssims.
Jo quasi parlaria que hi han uns pilars i la clau de volta podria ser l'ensenyament superior.

Bé, tot el món sap que demà hi ha una jornada de vaga.
Una jornada de vaga general de l'ensenyament en la qual absolutament tots els sectors implicats en l'ensenyament s'han posat d'acord, jo crec que per primera vegada en una fita històrica, en reclamar amb accions de protesta un canvi radical en la política del Partit Popular evidentment al País Valencià, però també a l'estat espanyol.
Perquè sembla que el Partit Popular ha posat en marxa una agressió sense precedents al sistema educatiu.
Una agressió sense precedents, del qual el País Valencià no és una excepció i del qual, evidentment, l'ensenyament superior, les universitats no són tampoc cap excepció.

De fet, ja l'any passat, en desembre de 2012, els rectors de les cinquanta universitats públiques, també en un gest sense precedents, van signar un manifest protestant i fent palesa la seua disconformitat davant de les retallades que es plantejaven en els pressupostos generals de l'estat, que suposaven un 18% en retallades cap a l'ensenyament superior i un 20% en investigació.

I dic el País Valencià no és una excepció i la universitat no és una excepció perquè, de fet, ací, el problema de les retallades i del deute és cronològicament molt anterior al problema conjunt.

Des de 2004 hi ha un deute reconegut per la mateixa conselleria amb les universitats, un deute que en el 2008, en el reconeixement es va fer un calendari de pagaments i que està permanentment sent incomplit.

En febrer de 2012, la mateixa consellera ací va dir que la universitat valenciana és la millor finançada.
Jo, realment, seguisc des d'aquell moment pensant en què es va basar la senyora consellera per a afirmar una qüestió que es contradiu tant amb la realitat.

Hi ha un moviment en tisora molt clar, el descens de finançament i l'increment del deute que es produïxen de forma paral·lela.

En dades de 2013, d'agost de 2013, millor dit en dades del pressupost de 2013 estem en 763.
230.
917 euros, que és el volum global de l'esforç pressupostari de la conselleria cap a les universitats, que és un nivell semblant al de 2006, per tant, ens hem anat més de set anys arrere, mentre que el deute a 31 d'agost puja ja a (inintel·ligible) .
.
.
euros.
Un deute que s'ha incrementat en 35% des de 2009 i que suposa el 140% sobre el pressupost.

En estos moments, a més, seguixen incomplint-se els terminis de pagament.
Cada final de mes és un patiment per a les universitats públiques perquè no saben si acabaran rebent la transferència corresponent i, per tant, podran fer front als seus pagaments.
De vegades, inclús, compren per confirming, amb la qual cosa el que els obliga és a negociar amb la banca i a endeutar-se carregant amb despeses financeres que haurien de destinar-se lògicament cap a altres recursos, no a pagar a la banca, sinó a incrementar el servei públic.

Els resultats d'estes retallades, uns resultats recolzats per una sèrie de decrets que el govern central ha anat posant en marxa i entre els quals em permet recordar el famós grau deficitari i tot el que comportava, que era un concepte una mica absurd, sobretot en el funcionament d'un sistema universitari, els resultats són, en primer lloc, una retallada molt important dels professors.
Una retallada que ve per dos vies, d'una banda perquè La Generalitat dificulta les noves contractacions laborals.
Això empitjora de forma molt important la docència, però a més talla la carrera docent dels joves professors, sobretot dels ajudants doctors que finalitzen el seu contracte i, per tant, no poden continuar a la universitat ni ser funcionaris per la limitació que imposa l'estat i que, enguany, la conselleria, a més, no ha deixat que passen a la categoria de contractats doctor, autoritzant només que ho siguen interinament, amb la qual cosa l'únic que aconseguixen és que seguisquen en precaris, en la precarietat laboral.

Només un exemple.
En el curs acadèmic 2012-2013 la universitat valenciana.
.
.
, perdó, la Universitat de València que va mantindre o va oferir les mateixes places en primer, concretament 8.
462, va haver de suprimir 1.
111 grups, és a dir, un 10% dels grups que oferia, i va haver de deixar de contractar 375 associats, que suposen una cinquena part d'aquest professorat.
En total, es van reduir 6.
700 hores de docència amb un estalvi de sols 3,6 milions d'euros.

Per tant, això implica que hi ha, cada vegada més, un greu perill de deteriorament de la qualitat de l'educació en les universitats públiques, sobretot perquè, a més, hi ha un fet afegit, i és que s'ha de complir amb les prescripcions de l'espai europeu d'educació superior, que una de les seues bondats precisament era l'ensenyament individualitzat i això no es pot aplicar de forma correcta.

El segon element és la reducció en la despesa de la recerca.
Cada vegada les universitats tenen menys recursos per a poder invertir en recerca, que és un dels pilars fonamentals de la universitat.
Un problema que, a més, s'ha agreujat amb les mesures de penalització que ha imposat el govern central per incompliment del deute i que han provocat que fins a mig milió d'euros.
.
.
o més de mig milió d'euros d'ajudes en la recerca no hagen arribat a les universitats valencianes en programes que ja estaven aprovats.

Per tant, no és una situació conjuntural.
És una situació que arrossega la universitat valenciana des de fa quasi una dècada completa per la manca de voluntat política del Consell.

I els que estan pagant el pato directament són els estudiants, els estudiants que van a rebre pitjor ensenyament.
I, a canvi, es troben amb que els costa més accedir a la universitat.

Primer, perquè les taxes són més altes.
Al País Valencià han crescut més d'un 33% en els graus i més d'un 50% -i només estem parlant de la mitjana perquè hi ha evidentment diferències- en els màsters que estan convertint-se en elements quasi prohibitius absolutament per a la major part dels estudiants.
Taxes més altes, per tant, estudiants que no poden accedir i, a més, sense que això repercutisca directament en l'increment dels ingressos de la universitat, perquè el que fan els estudiants, lògicament, que no poden pagar eixes matrícules tan elevades, el que fan és matricular-se en menys crèdits i, per tant, compensen d'alguna manera la pujada de les taxes, fan les carreres més llargues i la universitat ingressa menys anualment.

Damunt d'això les beques han sofert una profunda retallada, que a més es veurà molt empitjorada ara amb la proposta de canvi de les proves d'accés a l'educació superior que contempla la LOMCE.

Torne a posar l'exemple de la Universitat de València.
Les beques del Ministeri d'Educació i Cultura per al curs passat van ser 12.
762, que només suposa el 25% del total d'estudiants matriculats.
I a això s'ha afegir el grandíssim esforç de la conselleria, que suposa a penes 720 beques.

Bé, per tant, tenim assignatures pendents de forma molt greu.
Una assignatura pendent, per exemple, és el valencià en la universitat, on sistemàticament la demanda d'ensenyament en valencià supera l'oferta sense que la conselleria faça absolutament res per a resoldre aquesta qüestió.

I la segona gran qüestió és que, a més d'això, vostés estan dedicant-se a promoure la universitat privada contra la universitat pública.
Una universitat privada.
.
.
, d'ací poc hi hauran més universitats privades al País Valencià que universitats públiques.

A més estan retardant deliberadament l'aprovació del mapa de titulacions perquè es consoliden els títols de les universitats privades, en detriment de les universitats públiques.
I a més s'oferixen determinats avantatges a les universitats privades que no es dóna a les públiques.
Si de cas, d'això podrem parlar després.
Com podrem parlar també del problema de la qualitat, dels informes d'Avapsa i d'algunes qüestions més que no tinc temps de desenvolupar ara, però que podré desenvolupar en el segon torn d'intervenció.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Torró.

Honorable consellera.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

Muchas gracias, señor presidente.

Mire, señor Torró, como ya hemos explicado en diversas ocasiones, a mayor formación más posibilidad de encontrar un puesto de trabajo.
Eso, efectivamente, es una realidad y nosotros, el Consell y el gobierno de La Generalitat, está absolutamente convencido de que la inversión en formación se traduce en mejora de la empleabilidad y de las oportunidades a nuestros ciudadanos.
Un punto de partida radicalmente claro y que evidentemente se manifiesta en que, efectivamente, el índice de paro se reduce a la mitad si se tiene estudios universitarios y a un tercio si se está en posesión de máster o postgrado.

Por lo tanto, primera premisa.
Partamos de la base que usted y yo compartimos que la formación universitaria es prioritaria para el Consell, porque además mejora sustancialmente la empleabilidad de todos nuestros alumnos.

Las cinco universidades públicas valencianas han ofertado este curso académico 3963-4463 137 grados y 334 másteres.
Las universidades privadas han brindado 70 grados y 124 másteres.

Si nos centramos en las universidades públicas, tienen una población estudiantil y un número de alumnado de 140.
000 alumnos el presente curso académico.
La universidad privada, las universidades privadas en la Comunidad Valenciana, tienen poco más de 16.
000 alumnos, es decir, no llega al 11%, es un 11,4 y pico por cien los alumnos que hay en el sistema universitario privado en la Comunidad Valenciana con respecto al alumnado que tenemos en el sistema universitario público.

Por lo tanto, primer error de principios, nuestra apuesta es una apuesta por la universidad pública.
140.
000 alumnos frente a 16.
000 alumnos en el sistema privado.

Ha hablado usted también de la oferta universitaria y del personal universitario.
Lo primero que quiero aclararle es que toda la normativa, prácticamente toda la normativa que se ha producido en los últimos años, que ha afectado al profesorado universitario, es normativa básica, normativa estatal.
Que, por supuesto, y como no podía ser de otra manera, nosotros, que no nos declaramos insumisos frente al Gobierno de España y frente a las administraciones, cumplimos y hacemos cumplir, porque para eso está el estado de derecho, y para eso está el estado y para eso estamos obligados a cumplir las normas.

Pero, mire, personal que tienen las universidades públicas: 16.
000 profesores y personal administrativo y de servicios.
Mire, una persona, un trabajador del sistema universitario público por cada 9 estudiantes, por cada 9.
Ya me gustaría a mí en la enseñanza obligatoria, ya me gustaría, tener esa ratio, señor Torró.

Una oferta universitaria que hace que cada año se titulen más de veintitrés mil alumnos, veintitrés mil personas que cada año se titulan en nuestras universidades.

En la última década se ha triplicado el número de titulados que ejercen la labor evidentemente en nuestras empresas.

Ha hablado usted también de las becas universitarias.
Pues mire, se incrementaron en un 800% el curso pasado.
Se pasaron de 2 millones a 16,5 millones de euros.
Para el próximo año, el 2014, es intención, evidentemente, del Consell mantener tanto los umbrales de la renta familiar e incluso la exigencia académica para beneficiar a un mayor número de los alumnos.
Los resultados están ahí.
Uno de cada tres universitarios valencianos no paga tasas universitarias.
Una de cada tres, señor Torró.
La apuesta, evidentemente, no la apuesta de La Generalitat, la apuesta de los valencianos en el sistema universitario es radicalmente clara, es una apuesta radicalmente clara.

Mire, subvenciones ordinarias a las universidades públicas por comunidades autónomas.
La Comunidad Valenciana tiene una subvención en 2013, como usted bien ha dicho, de 668.
500 millones de euros.
144.
840, un poquito más de lo que le he dicho antes, 144.
840 alumnos matriculados.
Una transferencia de La Generalitat y de los valencianos por alumno de 4.
615 euros/alumno hay.
Frente a otras comunidades, como son la Comunidad de Madrid, de 3.
476.
O Andalucía, de 4.
598.
O Cataluña, de 4.
063 euros alumno/año.

Por lo tanto, la transferencia de la Comunidad Valenciana por alumno y año es superior a la que realizan otras comunidades autónomas vecinas, como la Comunidad de Madrid, la comunidad andaluza o la comunidad catalana.

Esa es la realidad de las becas.
Las becas tienen este año cerca de diecisiete millones de euros en total: 2,1 en exención de precios públicos, 12,5 para completar las becas del ministerio, 364.
000 para transporte universitario.

Tenemos unas becas desde el año 1994 para llevar a cabo actuaciones en materia de transporte para estudiantes universitarios residentes en poblaciones de la Comunidad Valenciana alejadas de los centros universitarios, para minimizar el impacto de ese tipo de gastos en las economías familiares.

Unas becas recientemente publicadas, de promoción de la excelencia académica, de 500.
000 euros.
Una exención de precios públicos por circunstancias sobrevenidas, también una línea de becas de un millón de euros.
Y un programa Erasmus de 215.
670 euros.

Somos de las pocas comunidades autónomas que tienen becas complementarias al ministerio.
No tantas comunidades autónomas, como usted cree -mírelo y analice los datos- tienen becas complementarias como tiene la Comunidad Valenciana.

Las becas de exención de tasas, según el INE, no según nosotros, solo tienen la Comunidad Valenciana, Cantabria, Castilla-León, Extremadura y País Vasco.
Solo de todo el territorio nacional.

Cataluña, por ejemplo, tiene convocatoria llamada «beques d'equitat», que convocó por primera vez en el año 2011, en la cual presupuestaron 1,1 millón de euros, y al final sólo se otorgaron 583.
000 becas, por importe de 293.
884 euros.

Nosotros consumimos hasta el último céntimo de las líneas de becas que tenemos para la universidad.
Las ayudas de La Generalitat a todos los estudiantes han evolucionado de la siguiente forma, señor Torró:

En el año 2000 se daban 2,8 millones de euros.
En el año 2013, en el que estamos, 16,7 millones de euros.
La subida, ésta es la subida de las ayudas a becas para estudiantes universitarios, pese a las dificultades económicas.

El precio de matrícula del primer curso por comunidades autónomas y nivel de experimentalidad en titulaciones de grado es el siguiente: medicina, por ejemplo, es más barata en la comunidad que en Aragón, en Castilla-León, Cataluña y Madrid; ingeniería industrial, por ejemplo, es más barata en la comunidad que en Castilla-León, que en Cataluña y en Madrid; derecho, por ejemplo, es más barata que en la comunidad de Castilla-León, Cataluña, Madrid.

Pero además le digo una cosa, no sólo apostamos por las becas, que también, le he hablado de las becas de excelencia, con un criterio muy claro, hemos hecho una nueva aportación también a otro tipo de becas por circunstancias sobrevenidas para las familias que también han beneficiado a muchísimos alumnos.
Pero es que además seguimos aportando el 90% para la financiación de las universidades, el 80% de la matrícula de los alumnos para que lo puedan disfrutar un sistema universitario de calidad.

Y nosotros nos sentimos muy orgullosos de ese sistema universitario.
Y la verdad le digo, señor Torró, que con 2,1 millones de euros diarios, diarios, que invierte esta comunidad en universidades, diarios, insisto, diarios, pensamos que la aportación de todos los valencianos al sistema universitario es una aportación correcta y está, está superando todas las dificultades y las adversidades de este momento tan complicado.

Mire, le hablaré de la investigación, porque creo que es importante de la política científica.
De las distintas convocatorias de ayudas a la investigación de administración en los últimos doce años se han financiado 3.
900 proyectos de investigadores, se ha formado a 6.
640 investigadores, se ha llevado a cabo el desarrollo de 700 actuaciones de transferencia de conocimiento.
En 2013 estas ayudas implican una inversión consolidada de más de 21,9 millones de euros anuales.
Y con estas ayudas se mantiene a 560 investigadores pre y postdoctorales, y se financian grupos de investigación formados por un total de 5.
135 personas.

Destacamos también en el programa Prometeo, destacamos en los grupos de investigación emergentes, se ha detectado y financiado 94 grupos con 500.
000 euros y 179 grupos con calidad contrastada por 9,3 millones de euros.
Seguimos invirtiendo en infraestructuras dentro del programa operativo (inintel·ligible) … de la Comunidad Valenciana, hemos acometido obras por un importe de 37 millones de euros y financiado al 80% por fondos europeos y al 20% por fondos propios.

En inversión en la Comunidad Valenciana en I+D+I he de decirle que en quince años la comunidad ha pasado de gastar 208 millones de euros en I+D a gastar 1.
044 millones de euros.
Datos del INE.
Vamos, que hemos superado, hemos mejorado… si lo hubiéramos cuadriplicado el gasto nos hubiéramos quedado corto, hemos superado esa expectativa.
Y se ha pasado de suponer el 5,9 del total de España al 7,4% de toda España.

No me haga así porque, mire, le diré, la inversión de la comunidad en I+D+I es política universitaria, es apuesta por el talento, es investigación, es tecnología, es política universitaria.
A lo mejor no quieren hacer reflejar esos datos, igual no les interesa.
Pero a nosotros nos interesa hablar de la investigación, porque nuestra investigación está prácticamente consolidada en el sistema público universitario valenciano.

El personal destinado a I+D, medido en equivalencia de personas a dedicación completa, pasa de 5.
391 personas a 19.
934 personas.
Se ha pasado del 6,7% al 9,3% en toda España, en los tres primeros años de la crisis.
De 2011 el gasto interno…

El senyor president:

Vaya concluyendo, señora consellera.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

.
.
.
el gasto total interno en I+D valenciano ha descendido un 6,2%, mientras en el conjunto nacional un 3,5%.

El senyor president:

Muchas gracias.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

No puedo obviar del debate la investigación, señor Torró.
No me hable solo de las becas, no me hable solo de las dificultades.

El senyor president:

Gracias, señora consellera.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

Hábleme también de las oportunidades.

El senyor president:

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

Señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Bé, senyora consellera, si estiguérem en una classe i el que vosté haguera presentat ací fóra un treball, el primer que li diria és que ha estat emprant una metodologia inapropiada per a traure conclusions.

Perquè per a demostrar determinades coses s'hauria d'utilitzar una metodologia que permeta tindre punts de referència per a vore si el que un pretén demostrar és de veres o no.

Vosté el primer que ha fet és obviar la major, perquè ací el primer que li he dit, i el que és el més important de tots, és que en estos moments li deuen 1.
028 milions d'euros a les universitats públiques valencianes.
1.
028 milions d'euros, 1.
028.
Val?

Vosté ací comença a dir xifres de beques, de no sé què.
Totes les xifres de diners sumades que m'ha donat vosté -no m'ha donat temps a fer-ho- no sé si arribaran a 20 milions i ha estat contant algunes coses absolutament inapropiades perquè suma, perquè lluïsca, els últims dotze anys o els últims quinze anys, val?

I no estem parlant dels últims dotze anys o dels últims quinze anys, sinó de la tendència de cap on anem, des d'on venim i de cap on anem.
I el que anem és a un increment del dèficit de les universitats que cada volta estan més ofegades, les universitats públiques valencianes, en temes de finançament corrent per a la docència i per a la investigació també, perquè estan vinculades una amb l'altra.

¿Com pot justificar vosté, per exemple, el que s'hagen perdut més de mig milió d'euros en projectes d'investigació, que -li ho he dit- ja estaven, ja estaven concedits pels ministeris, però que la normativa que aplica el seu partit en Madrid implica que el ministeri d'hisenda diu que no, que la Comunitat Valenciana té…, no complix l'objectiu de dèficit i, per tant, no ens donen eixes ajudes?
M'agradaria, almenys, sentir què opina vosté d'això i de quina manera això afecta les universitats.

Vostés han incrementat les beques una barbaritat, perquè és que abans no en donaven, no en donaven.
No vull dir que no en donaren cap, sinó que no en donaven pràcticament cap, entre altres coses, perquè les beques no és obligació de la conselleria, sinó que això depén fonamentalment del Ministeri d'Educació i Ciència.

I el que vostés han fet davant la brutal retallada que s'ha produït en el capítol de beques des del ministeri, el que han fet és dir: anem a vore si posem algun dineret perquè quan mos diguen…, mos traguen això en cara, mosatros poguem dir ací: «No, ací hem augmentat el 800%.
Hem passat…» Si passes d'1 a 800, augmentes el 800%, d'1 a 800.

Per tant, ¿què és el que han augmentat?
¿Quant donaven abans?
No res.
Per això han pogut créixer tant, ni més ni menys, senyora consellera.

Per tant, un zero en estadística.
Bé, però no és a vosté, és a tot el Consell, perquè utilitzen els xifres com millor els ve en gana, sense tindre el més mínim criteri contrastat per a poder-ho fer.

I vosté està dient que…, ací ha parlat del 90% del finançament de la universitat i el 80% del cost d'estudi, com si foren dos coses diferents.
Senyora, és el mateix, ¿eh?
, és el mateix.
¿Val?
És el mateix.

I estan parlant també que es gasten 2 milions diaris.
Però ¡si no estan pagant a les universitats!
¿On estan eixos 2 milions?

Per tant, m'agradaria que.
.
.
, ara quan isca ací el primer que deuria explicar és com pensen fer front al deute històric amb les universitats públiques valencianes; quan pensen saldar definitivament eixos 1.
028 milions d'euros de deute; quan pensen regularitzar els pagaments perquè les universitats públiques valencianes no s'hagen d'endeutar tots els mesos per a poder pagar les nòmines.
Isca i parlem d'això ací.
I després ens conta tot el que vullga d'eixes estadístiques que fan vostés.

I després el tema de les universitats privades.
Vosté compara els alumnes… Clar, vosté està mirant el que n'hi ha ara.
¿D'on venim, senyora consellera?
Venim d'una circumstància en què vostés estan deliberadament afavorint l'aparició d'universitats privades que fan competència deslleial amb les públiques.
Per exemple, en els centres on s'han de fer les pràctiques; per exemple, en la forma que té l'Agència Valenciana d'Avaluació i Prospectiva -que la veritat és que, vist el vist, té una metodologia absolutament inapropiada a l'hora de justificar les coses-…, de la manera en què jutgen les universitats públiques i les universitats privades, que són dos…

El senyor president:

Vaja concloent, senyor Torró.

El senyor Torró Gil:

…rasers diferents.
I això és el que té d'explicar ací, perquè això és el que explica que demà -i si no, ja ho vorà-, la universitat pública…

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Torró.

El senyor Torró Gil:

…valenciana estarà en peu de guerra contra les polítiques del PP ací i a Madrid.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Torró.

Honorable consellera.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

Moltes gràcies, senyor president.

Mire, senyor Torró, jo a vosté me'l prenc seriosament, me'l prenc seriosament.
És a dir, jo no vinc ací a fer una reflexió vaga sobre la valoració que té vosté de la universitat privada i la universitat pública.
Jo vinc ací a fer una interpel·lació amb vosté amb dades, no amb les meues reflexions o les meues valoracions.
Jo li dic dades, li aporte dades, perquè jo a vosté me'l prenc seriosament.

Vosté me fa una interpel·lació…, i vosté el que ha vingut ací és a fer una soflama política i propagandística de la vaga de demà i a dir-me en última instància que el que tinc de donar explicacions és de la valoració que faig jo de la universitat pública i de la privada.
¿Vosté considera que això és tractar-me a mi amb seriositat?
Jo considere que tractar-me a mi amb seriositat és demanar-me dades.
I jo li he donat dades.
Evidentment que no estem en una classe.
Evidentment, estem en un parlament i en un parlament els consellers donen dades.

¿Vostés no ens diuen que no som transparents, que no diguem les coses?
Jo he vingut ací a parlar d'investigació, de transferència de coneixement, de beques universitàries, d'aportació en el finançament del sistema públic, d'alumnat en la universitat pública, (veus) d'alumnat en la universitat privada.
Jo no he vingut ací…

El senyor president:

Senyor Torró, per favor.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

…a fer ninguna soflama política ni propagandística…

El senyor president:

Senyor Torró,…

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

…absolutament de res.

El senyor president:

…vosté ha parlat i ningú l'ha molestat.

Seguisca, senyora consellera.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

Gràcies, senyor president.

I per això, perquè me'l prenc seriosament, ni l'interromp quan vosté parla ni tampoc vinc ací a dir-li que no me parle vosté de dades, que me diga vosté la seua valoració personal sobre la universitat.
Diga'm vosté quina condició li dóna vosté a la universitat pública i a la privada.
Però, ¿això quina poca vergonya és, que vosté ve ací a donar-me explicacions sobre quina valoració faig jo de la universitat privada?

Mire, jo li he donat dades.
144.
000 alumnes en la universitat pública, 16.
000 en la universitat privada.
Mire la diferència, l'aposta que diuen vosté per les universitats privades, que ha dit vosté en la seua interpel·lació que dins de poc van a haver igual o més universitats privades que públiques.
144.
000 enfront de 16.
000.

Vosté pensa que eixe diferencial d'alumnat, eixe diferencial, que és una realitat, dóna per a dir el que diu vosté, que la nostra aposta és per la universitat privada?
Perdone, 16.
000 persones treballant en eixes cinc universitats públiques valencianes.
16.
000 persones, una persona per cada nou estudiants en el nostre sistema universitari públic valencià.
¿Què diu vosté respecte d'això?
Diu vosté que la nostra aposta no és aposta?
¿Diu vosté que no és aposta?

Però el millor de tot és que diu: «No, ara vostés donen alguns dinerets.
» ¡Home!
, por favor.
16,5 milions, alguns dinerets.
¡Collins, alguns dinerets!
No està mal, ¿eh?
Vull dir, si per a vosté 16,5 milions d'euros són alguns dinerets, evidentment, jo compartisc la visió de la meua companya, la consellera d'infraestructures, que vostés els diners els veuen molt fàcils.
Mosatros els veiem…, mire, de tant en tant.
De 2 milions d'euros a 16,5.

El senyor president:

¡Senyor Torró!

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

Igual vosté està acostumat a grans xifres.
Els que estem en esta bancada no.
Mos pareixen 16,5 milions d'euros una bona aportació, no alguns dinerets, com diu vosté.
¿Què són alguns dinerets?
Mire, el que porte en la butxaca.
Vaja, és que me pareix una falta de respecte, senyor Torró.
(Veus)

Però és que a més -insistisc-, mire, a pesar de tot el que vosté diu, li vaig a dir: la comparativa amb universitats públiques respecte d'universitats privades és un fet real.
És que això no se pot amagar.
O siga, no podem amagar les universitats privades ni les universitats públiques, ni els alumnes que n'hi han en les universitats privades ni en les públiques.
És una realitat.

L'aportació que fem, el nostre gasto públic en universitat i l'aportació que fan altres comunitats autònomes és un fet palpable.
La Comunitat Valenciana és la tercera comunitat que més inversió per alumne fa per any en proporció al seu alumnat, la tercera comunitat, només per darrere de Cantàbria i Aragó.

¿Que no paguem?
Mire, 55,5 milions d'euros al mes, pagats tots els mesos d'este any, perquè si no, no haguérem pogut fer front a les nòmines.
¿A vosté què passa, que els 55,5 milions d'euros també li pareixen alguns dinerets?
Mire, 55,5 milions d'euros tots els mesos.
Al final, en investigació, en aportació a les universitats, vora mil milions d'euros a l'any que fan els valencians de la nostra comunitat.

I mire, mosatros ens sentim molt orgullosos de les nostres universitats.
Pensem que l'aportació és la correcta.
Però, a més, pensem… I li ho dic perquè m'ha sabut mal que vosté vinga ací, que si açò és una classe, que si estadística… Mire, no.
Jo a vosté el prenc molt seriosament.
Jo crec que vosté ací té de vindre a debatre amb mi també amb dades.
I a mi sempre me tindrà davant amb seriositat amb dades i no amb vaguetats.
Aixina que quan vosté vullga, debatem, però debatem amb seriositat.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora consellera.

Se suspén la sessió fins demà a les deu del matí.

(Se suspén la sessió a les 20 hores i 40 minuts)