Untitled Web Page



**Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 14 d'abril de 2005.
Comença la sessió a les 10 hores i 10 minuts.
Presidix el Molt Excel·lent Senyor President Julio de España Moya.
Sessió número 46.
Segona i darrera reunió.**

***Pregunta d'interés general formulada pel síndic del Grup Parlamentari Popular, Serafín Castellano Gómez, sobre quina és la valoració del president sobre el protocol que firmarà el Consell amb el Ministeri de Foment en matèria de carreteres, i quines repercussions considera que aquest pot tenir per a la Comunitat Valenciana (RE número 27.
457).***

**El senyor president:**

Se reanuda la sesión.

Bon dia.
Molt honorable president del Consell.
Honorables consellers.
Il·lustríssims senyors diputats i senyores diputades.

Continua la sessió amb la compareixença del President del Consell per a respondre les preguntes d'interés general per a la Comunitat Valenciana formulades pels grups parlamentaris.

En primer lloc, formula la pregunta l'il·lustre diputat i síndic del Grup Parlamentari Popular, senyor Castellano.
Por favor, señor Castellano.

 

**El senyor Castellano Gómez:**

Molt excel·lent president.
Senyories.
Molt honorable president de la Generalitat.

Una de les constants en els deu anys de govern del Partit Popular en la nostra comunitat, sense cap de dubte, ha sigut el fer una aposta clara per la inversió i per tant per la millora de les infrastructures que junt, també, a la construcció dels grans projectes, sense dubte, han donat un gir espectacular a la nostra comunitat en esta matèria.
Així, dels compliments més importants que al principi de govern teníem com era acabar de fer la Nacional III o aprovar l'alta velocitat, perquè cal recordar que sols s'apostava per la velocitat alta i no per l'alta velocitat en la nostra comunitat.
I, passant a la matèria que nos ocupa, infrastructures viàries tan importants en actuacions, com l'autovia de la Plana, com Alacant-Cartagena, com Sagunt-Somport i com moltes més que podíem citar, ni més ni menys, senyories, que 300 quilòmetres de noves autovies que s'han fet en el govern del Partit Popular.
Però en este treball en matèria de comunicacions no sols s'ha limitat a les infrastructures viàries sinó que també s'ha invertit d'una manera important en altre tipus d'infrastructures, com han sigut les infrastructures ferroviàries i portuàries que han vertebrat la nostra comunitat i han contribuït, sense cap de dubte, al seu progrés i al seu desenrotllament.

I ara es dóna un pas més, al nostre entendre, amb la firma d'este protocol.
Es demostra la gran aposta del Consell per als pròxims anys de planificar una ambiciosa i perfectament estudiada millora de les infrastructures viàries de la nostra comunitat.
És una aposta clara per la modernitat i una aposta clara pel desenrotllament.
I les xifres, evidentment, així ho diuen de la inversió: 4.
800 milions d'euros al 50% de la Generalitat i l'Estat.
I amb uns objectius tan importants per a la seguretat del trànsit, per a la seguretat vial, com poden ser descongestionar el trànsit o garantir la millor fluides en les comunicacions.

Per tant, la nostra pregunta al molt honorable president de la Generalitat és: quina és la seua valoració de la firma del protocol amb el Ministeri de Foment; quines són les repercussions que va a tindre per a la Comunitat Valenciana.
Perquè nosaltres entenem, senyor president, des del Grup Parlamentari Popular, que este acord és tremendament positiu i que cal esperar que no tinga problemes ni demores per part del govern socialista en el seu compliment i en el seu desenrotllament, perquè seria una llàstima que un acord tan important i tan positiu per al futur i per al desenrotllament de la Comunitat Valenciana es poguera haver truncat per qualsevol incompliment.
Esperem que això així no siga i també la valoració per part del President de la Generalitat.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

Moltes gràcies, senyor Castellano.

Té la paraula el senyor president.

 

**El senyor president del Consell:**

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyor portaveu del Grup Parlamentari Popular.

El conveni és fruit de tindre les idees clares.
Jo crec que a la Comunitat Valenciana sabem exactament el que necessitem i els projectes per al futur de prosperitat i de creixement econòmic i també de creació de llocs de treball.
Quan parlem d'infrastructures parlem d'afegir valor al nostre territori, un territori que està en el centre d'un eix fonamental per al desenrotllament no sols d'este d'eix sinó també de tota Espanya, una regió europea, l'arc mediterrani, fonamental per al futur de tota Espanya i, a més, on la Comunitat Valenciana està ubicada just en el centre d'eixe arc mediterrani.
Per a continuar creixent, per tant, és fonamental invertir en infrastructures, en autovies, en carreteres, en trens d'alta velocitat, ports i aeroports.

El Govern de la Generalitat, per tant, sap perfectament què és el que vol fer amb el futur de la Comunitat Valenciana; té projectes d'inversió en infrastructures i va a anar al govern d'Espanya a demanar un projecte de cooperació d'inversió certa en infrastructures, en este cas de carreteres.
Un objectiu fonamental: una autovia gratuïta per primera vegada, de nord a sud de tot el nostre territori.
Una qüestió fonamental: acabar definitivament amb tots els passos de carreteres nacionals als nostres litorals per mig de ciutats i pobles de la Comunitat valenciana.
Una qüestió fonamental també: comunicar l'autovia gratuïta amb l'autopista de peatge, dos eixos per tant fonamentals de desenrotllament de nord a sud de la Comunitat Valenciana i a més units per vies d'alta capacitat.
Una qüestió fonamental també: circumval·lacions noves a les àrees metropolitanes d'Alacant, de València i de la Plana.

I una qüestió fonamental: saber exactament què és el que volem fer amb el futur de la Comunitat Valenciana.
Portar un projecte d'inversions certes, portar un projecte de plans de futur d'inversions en infrastructures a qualsevol govern és portar propostes eficaces i sobretot que tenen el raonament cert d'inversions de futur.
Tindre una idea clara del que volem per a la Comunitat Valenciana, tindre una idea clara del que ha de ser la Comunitat Valenciana en el futur és un element fonamental sempre per a l'èxit de la Comunitat Valenciana.
El que no té idea del que vol per al futur de la Comunitat Valenciana, el que no sap exactament on està la Comunitat valenciana en estos moments, el que no té un projecte clar i fort per a la Comunitat Valenciana, no pot defendre mai la Comunitat Valenciana.

Per això, nosaltres vam tindre l'oportunitat de signar un protocol històric amb el govern d'Espanya, perquè el Govern sap perfectament que el govern del Partit Popular té claríssim qual és el futur de la Comunitat Valenciana.

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments)*

***Pregunta d'interés general formulada pel síndic del Grup Parlamentari Socialista, Joan Ignasi Pla i Durà, sobre opinió del president del Consell pel que fa al dèficit en llits hospitalaris, centres i serveis en la sanitat pública valenciana (RE número 27.
459).***

**El senyor president:**

Moltes gràcies, senyor president.

Per a formular la segona pregunta, té la pregunta l'il·lustríssim senyor Pla, del Grup Parlamentari Socialista.

 

**El senyor Pla i Durà:**

Senyor president, en esta com en altres coses, ens alegra que definitivament, senyor Camps, vosté sàpiga el que vol per a la comunitat, perquè ens ha costat dos anys convéncer-lo perquè sàpiga què és el que cal fer en infrastructures.
I esperem també fer el mateix en matèria de sanitat, perquè no sé què és el que vol fer vosté en matèria de sanitat.
I per això li pregunte: quina opinió li mereixen els dèficits en llits hospitalaris, en centres i en serveis en la sanitat pública valenciana.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

Moltes gràcies, senyor Pla.

Té la paraula senyor president.

 

**El senyor president del Consell:**

*(Inoïble)* .
.
.
respecte d'un ambiciós pla d'inversions en infrastructures de la passada legislatura continuar també amb un ambiciós pla d'infrastructures per al futur.

Parlant de sanitat, parlem de plans ambiciosos.
Parlant de sanitat, estem en un camí d'inversió en excel·lència en construcció d'hospitals i de centres de salut.
També ací en matèria de salut, al llarg dels anys de govern del Partit Popular tenim claríssim què és el que necessitem per a donar un servici bàsic en este cas el de la salut.
Estic absolutament convençut que nosaltres tenim idees clares i les fiquem en marxa, i vostés no tenen cap idea respecte de la sanitat.
*(Remors)*

 

**El senyor president:**

Por favor, paz en las masas.

Moltes gràcies, senyor president.

Té la paraula, senyor Pla.

 

**El senyor Pla i Durà:**

Senyor president, no es tracta sols de tindre clar el que un vol fer sinó fer-ho.
I el problema és que en infrastructures, no anem a parlar hui d'açò, vostés tenen molt clar el que cal fer, però ha hagut de vindre un govern socialista per a poder concretar infrastructures que vostés no fan.
Punt u.
*(Aplaudiments)*

En segon lloc, la sanitat jo crec que és l'emblema, el símbol més important de la seua política, de la seua.
Campanyes de publicitat.
Això és tindre-ho clar també.
Campanyes de publicitat intenses durant uns dies, i al cap del temps aplega vosté i ho soterra tot, ho soterra i els ciutadans d'esta comunitat no poden beneficiar-se dels serveis que es mereixen de primera qualitat i en condicions.
Vosté ho soterra tot.
Campanyes de publicitat.
Acaba de passar.

Mire, vosté, tenen clar que fa falta llits d'hospital?
Ho tenen clar ara o encara hem de dir-li que esta comunitat és l'última comunitat d'Espanya en número de llits per cada mil habitants.
Faltaria més que no tingueren clar, com ho tenen milers de ciutadans que han de sofrir i que han d'aguantar l'atenció moltes vegades fruit de la massificació, fruit del número major de persones que en esta comunitat hui resideixen, cert.
Però planifiquen i executen.
Perquè vosté, vosté ha tornat a presentar ara, en eixa campanya de publicitat que jo considere vergonyosa, Construint Salut, ha tornar a repetir els mateixos projectes que fa tres anys pràcticament.
Per n'ha fet algun?
Vosté acaba la legislatura sense un llit més d'hospital en esta comunitat.

I vosté està continuant el nou hospital de La Fe que es va anunciar, li recorde quan es va anunciar, i es va comprometre el govern del Partit Popular a fer, li ho recorde, perquè tot el món en esta comunitat sàpiga que en l'any 1999 el Partit Popular va dir que anava la nova La Fe i que eixe hospital, en el millor dels casos, s'acabarà governant els socialistes a partir de 2007.
*(Aplaudiments)*.
Clar, eixe és el problema que tenim, que ací cada vegada hi ha més gent, que ací cada vegada hi ha més demanda de bon serveis que es mereixen els valencians i valencianes.
I vostés no estan donant resposta lamentablement i ho dic amb tot el dolor de cor que em suposa haver d'anar als centres de salut, com vaig, o anar als hospitals, com vaig, i efectivament, gràcies a la bona atenció, a l'esforç incommensurable dels professionals estem salvant mínimament les coses, senyor president.
Les coses no van bé en eixe sentit.

I vostés, si de veritat tenen clar el que volen fer, el que han de fer és assignar i prioritzar diners per a fer possible eixa realitat.
Mire, no és possible que continuem repetint els plans de centres de salut per a la nostra comunitat, continuem repetint els mateixos hospitals que fa quatre anys i que vosté en campanya electoral va a anunciar com a una realitat, que no hi hagen diners per a fer eixos centres de salut, que no hi hagen diners per a pagar als proveïdors de sanitat, que no hi hagen diners per a fer els hospitals, que no hi hagen diners per a donar l'epidural, l'assistència epidural a les dones que van a parir als nostres hospitals, *(aplaudiments)* que no hi ha diners per a l'assistència bucodental.
I vosté l'altre dia se'n va a fer una espècie de presentació interna, segons el conseller d'Economia, que era en realitat la inauguració de la primera fase de la Ciudad de la Luz, en què ha soterrat ja de moment 161 milions d'euros, 161 milions d'euros, i en publicitat porten gastat prou més.

Senyor Camps, nosaltres anem a governar esta comunitat en 2007, estem convençuts ja, cada dia que passa més, i volem fer possible resoldre els problemes i intentar a avançar-nos al màxim.
Perquè quan vosté se'n vaja d'esta Generalitat que ara presidix va a deixar la situació molt mal.
I té raó vosté que fa falta posar més diners i que no els tenen, perquè s'han malgastat.
I es queixen del sistema de finançament, es queixen ara, perquè no es queixaven en l'any 2002, que vostés acceptaren per a la nostra comunitat en eixe sentit 2.
5 milions d'euros i ara demanen 7.
Anem junts al sistema de finançament a demanar al govern d'Espanya el que ens toca, per a intentar tindre els recursos suficients i recuperar el temps perdut i recuperar el temps perdut del seu govern en donar satisfacció i demanda i satisfacció adequada a la demanda dels nostres veïns i veïnes, dels nostres ciutadans i ciutadanes, en matèria sanitària.
Jo estic disposat a parlar de finançament sanitari.
.
.

 

**El senyor president:**

Senyor Pla.

 

**El senyor Pla i Durà:**

 

.
.
.
i que anem junts, per a intentar definitivament tindre els recursos suficients l'any 2007 per revertir la situació de desastre que vosté deixarà a esta comunitat en matèria sanitària.

Gràcies.
*(Aplaudiments)*

**El senyor president:**

Gràcies.
Gràcies, senyor Pla.

Té la paraula, senyor president.

 

**El senyor president del Consell:**

Gracias, señor presidente.

Señorías.

Se han convertido en los jueves de la autorreivindicación.
Usted viene aquí todos los jueves a decirnos que en el 2007 ganará las elecciones.
*(Remors)* Yo lo que le quiero decir, lo que le quiero decir en este acto de la.
.
.

 

**El senyor president:**

Por favor, señores.
.
.
Señor Such.

 

**El senyor president del Consell:**

 

.
.
.
autorreivindicación, que qué dirá en el 2008, en el 2009 y en el 2010.
Porque ¿qué dirá?
, ¿qué iba a ganar las elecciones de 2007?

Mire, sabe usted que es metafísicamente imposible que usted gane las elecciones en el 2007.
Y además, y además, actos de autorreivindicación creo que no se merecen estas Cortes.
Aquí venimos a hablar de sanidad, no de usted.
Si usted tiene un problema de liderazgo en su partido.
.
.
*(Rialles i aplaudiments.
Esbronc)* Si usted tiene un problema.
.
.

 

**El senyor president:**

¡Señores.
.
.
!
¡Señores!
Señores diputados del Grupo Socialista, ¡por favor, les ruego respeto parlamentario!

 

**El senyor president del Consell:**

 

Si usted tiene un problema de liderazgo en su partido, si usted tiene un problema de liderazgo en la sociedad y si a usted no le hacen ni caso en Madrid, no es mi culpa, señor Pla, no es mi culpa.

Yo creo que vale la pena que cuando vengamos aquí hablemos de los temas que corresponde hablar aquí, de las cuestiones *(veus)* que interesan a la Comunidad Valenciana, y no de su permanente autorreivindicación.
Porque, la verdad, empieza a ser una cantinela un tanto cansina.
Siempre que se sube usted aquí nos habla de eso.
Cuando usted sabe perfectamente *(veus)* que eso no es así.

 

**El senyor president:**

Señores diputados socialistas.
.
.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Y hablando, y hablando de infraestructuras, le diré que efectivamente firmé un convenio de infraestructuras con el Ministerio de Fomento.
Pero, hablando de infraestructuras, *(veus)* le tendría que recordar una vez más, una vez más, que ha sido el gobierno socialista el que ha paralizado la infraestructura más importante para nuestra comunidad, *(veus)* como es el trasvase del agua del Ebro.
*(Remors)*

Y hablando de lo que nos corresponde *(aplaudiments)*, y hablando de lo que nos corresponde le diré.
.
.

 

**El senyor president:**

Por favor, señor presidente.
Por favor, señor presidente.

Señor Pla, yo le ruego que discipline a su grupo.
*(Esbronc)* Perdón, perdón, perdón, y aprendan a respetar al que está orando ¡por favor!
¡Ha dicho usted lo que ha pensado y nadie le ha dicho nada!
*(Veus)*

Por favor, respetemos al que está en la tribuna, de un lado y de otro.

 

**El senyor president del Consell:**

Veo.
.
.
Veo una cierta.
.
.
una cierta alteración, una cierta alteración en el Grupo Socialista.
Pero, bueno, esto debe ser normal, esto debe ser normal.
Me parece que quedan dos años todavía por delante para que usted siga haciendo estas cosas que hace y que dice.

Mire, las inversiones de estos últimos años y las inversiones previstas en los próximos años en materia de sanidad se corresponden con la responsabilización de un gobierno que sabe que efectivamente la sanidad es una apuesta fundamental para una sociedad moderna y de futuro.
El 40% del presupuesto se destina a sanidad y es, además, la parte del presupuesto que más crece a lo largo de cada año.
Hay hospitales, hay centros de salud en estos momentos construyéndose.
Hay un plan ambiciosísimo de 1.
200 millones de euros para seguir invirtiendo en sanidad.
Y sigue siendo la apuesta prioritaria del gobierno de la Generalitat.

Y las cosas además, señor Pla, se planifican, se planifican.
Usted acaba de cometer otro tremendo error que le incapacita absolutamente para poder poner en marcha proyecto alguno en una comunidad tan potente y tan compleja como la nuestra.

¿Cómo es posible que diga que está todavía construyéndose el hospital de la Fe, cuando se anunció en el año 99?
Un hospital de 1.
000 habitaciones.
Un hospital que ocupa 200.
000 metros cuadrados en un terreno importante de la ciudad de Valencia.
¿Usted sabe lo que acaba de demostrar esta mañana aquí?
Que no tiene ni idea de lo que es invertir y poner en marcha infraestructuras, ni idea.
*(Remors i aplau*diments) No sabe.
No sabe.
Y alguien, alguien que sube a esta tribuna y dice que todavía está construyéndose un hospital que ocupa un solar de 200.
000 metros cuadrados, anunciado en el año 99, no está preparado para gobernar la Comunidad Valenciana.
(Aplaudiments.
Veus.
Pausa)

 

 

***Pregunta formulada pel síndic del Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, Joan Ribó i Canut, sobre quines mesures pensa arbitrar el Consell per a millorar la investigació i les condicions de treball dels investigadors en situació precària del nostre país (RE número 27.
452).***

 

**El senyor president:**

 

¡Señores!
¡Señores!
¡Señores diputados socialistas!
¡Paz en las masas!

Moltes gràcies, senyor president.

Señora Llinares, ¿qué ocurre?
(Remors)

¡Por favor, silencio!

¿Desean ustedes continuar la sesión?
(Se sent: "Sí") Pues ánimo.
(Rialles).

Correspon la pregunta.
.
.
Por favor, señora Llinares.
Correspon la pregunta formula per l'il·lustríssim senyor síndic del Grup Parlamentari Entesa.
Senyor Ribó, té la paraula.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Senyor president, vaig a intentar utilitzar dades oficials perquè les coses es puguen veure de la manera més objectiva possible.

Mire, l'economia valenciana va créixer per damunt de l'espanyola des de l'any 95 al 2002 en percentatge de PIB.
Però en el 2003 les coses comencen a canviar.
En el 2003 el nostre país creix un 2%, mentre que Espanya creix el 2,5.
Ens quedem pràcticament a la cua de tota Espanya.
En el 2004, el nostre país creix un 2,4%, mentre a Espanya el PIB creix un 2,7%.
Són dades oficials, senyor president.
Tres dècimes menys i per sota de la majoria de les comunitats autònomes.
Les dades mensuals de 2005 van en la mateixa direcció.
L'índex de producció industrial valencià al gener i febrer cau un 2,4%.
A Espanya es manté, fins i tot creix un 0,1.

Per tant, des que vosté ha arribat, senyor president, les coses, en economia van malament.
Cal, cal donar un gir.
I nosaltres pensem que este gir, igual que la immensa majoria dels països europeus.
.
.
, deia, que igual que la majoria dels països europeus del món s'ha de fer potenciar la investigació, s'ha de fer potenciar els investigadors.
I per açò li preguntem: com pensa millorar la investigació?
Com pensa millorar les condicions de treball dels investigadors en situació precària?

Gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Té la paraula, senyor president.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Ribó, entre altres coses, impulsant parcs científics a les universitats de la Comunitat Valenciana i als llocs on hi ha.
.
.
o sectors industrials potents al llarg de tot el territori, i també impulsant, per exemple, la creació d'instituts universitaris.
Al llarg d'esta legislatura, per exemple, s'han creat 17 instituts universitaris i és el període autonòmic més important en creació d'estos espais.

Fa dos mesos.
.
.
Imagine que esta notícia li alegrarà, li alegrarà.
Fa dos mesos vaig tindre l'ocasió d'inaugurar la Ciutat de la investigació al si de la Universitat Politècnica, on en estos moments hi ha ja 900 investigadors treballant, perquè nosaltres parlem de dades reals, efectius, no de teoria, sinó de la realitat del dia a dia.
I, per exemple, fa només tres setmanes vam inaugurar, per exemple, un centre d'investigació biomèdica on ja estan treballant en estos moments 300 investigadors.
Fent projectes de centres d'investigació, ficant en marxa instituts universitaris d'investigació o potenciant la creació de parcs científics, és, des del meu punt de vista, a banda de continuar recolzant tota la redit, és, jo crec, que l'instrument més eficaç per a continuar invertint, potenciant la investigació i perquè els nostres investigadors tinguen llocs d'investigació, de treball, de desenrotllament professional com es mereixen.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor Ribó, té la paraula.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Mire, senyor president, efectivament pels seus fets els coneixeré.
Jo li vull dir una cosa molt senzilla, que són dades constatables.
Els governs del president Zaplana van concedir una mitjana de 92 beques de formació de personal investigador.
Concretament entre el 1996 i el 2002.
He fet la mitjana.
En el 2003 baixa a 89.
En el 2004 noves beques baixa a 35.
Són fets concrets que, per damunt del seus edificis d'investigació, demostren que la formació de nous investigadors va pel camí dels crancs, cap enrere.
Disminuint aproximadament un 60% respecte als governs anteriors del seu partit.

Mire vosté, senyor president.
Diverses comunitats autònomes, les nomenaré: Aragó, Catalunya, Andalusia, Extremadura, Castella-La Manxa, curiosament cap governada pel Partit Popular, ja han canviat les seues beques d'investigació per dos anys de beca més dos anys de contractes.
En el nostre país, no.

Sap vosté què suposa açò?
Mire, hi ha persones que treballen en investigació, amb deu anys de currículum, que encara que no han cotitzat mai a la seguretat social, senyor conseller.
No han cotitzat mai a la seguretat social.
Eh!
No creu vosté que els titulats superiors amb expedients dels millors tenen dret a un contracte almenys temporal, d'allò que se'n diu en el món del treball un contracte basura?
No creu que ja és hora?
Sap vosté que estem a abril de 2005 i, en contra d'allò que és habitual en esta comunitat, encara que no s'han convocat beques o contractes postdoc, que se'n diu, per a les persones que han acabat la seua tesi doctoral?
No ha eixit encara en el Diari Oficial.
Pensa fer-ho?
Quan?

Estem a 13 o 14 d'abril de 2005.
¿Sap vosté que en el Programa Ramón y Cajal, que acaba enguany, per als primers contractats amb un currículum ja d'estos.
.
.
de persones que han vingut de l'estranger, algunes comunitats ja s'han compromés a contractar-los, per exemple Catalunya, i aquí no hi ha absolutament res sobre este tema?
Ho sap vosté?

Bé, anem a vore les dades.
Les dades del que dediquen vostés a investigació, i compare-ho amb un programa seu.
Vostés es comprometen en el Pla valencià d'investigació i desenvolupament a, en el 2006, dedicar l'1,4% del PIB a I+D.
Sap vosté, en la situació en què estem, quan arribaríem a això en el seu creixement?
Ho he calculat.
En el 2015.

Perquè, mire, les dades són molt clares.
Són dades de l'Institut Nacional d'Estadística.
En el 2001, Espanya dedica el 0,99% del PIB a I+D; al País Valencià el 0,77.
En el 2003, Espanya puja a l'1,10, al País Valencià el 0,87.
Mantenint la diferència.
A aquest ritme, senyor president, les seues promeses d'arribar en el 2006 a l'1,4, li ho repetisc, faça els comptes, 2015.
2015.

I mire vosté, senyor president, la investigació és una cosa que no es pot fer sense investigadors.
Hi ha moltes coses que es poden robotitzar, que es poden automatitzar, però no es concep una investigació sense investigadors.

I han hagut gran avanços de la investigació, fins i tot que s'han fet sense grans mitjans, només en el servei.
Li podia posar alguns exemples històrics, però no es poden fer sense investigadors.

Vostés la investigació la conceben fent grans edificis.
Per exemple, hi ha edificis inaugurats el 2003 que encara no s'han pogut ocupar per no tenir ni investigadors ni material.
Si vol li donaré la dada d'un centre d'investigació important que depén de vosté.

Investigar és alguna cosa més que fer museus, que fer grans edificis.
Investigar és tenir unes persones que estan treballant, perquè eixe és l'element fonamental en el món de la investigació.
Si no, aquestos investigadors o se'n van a l'estranger i no tornen o, senzillament, se dediquen a una altra cosa, com per desgràcia està passant.

Estem en un moment crític econòmic, i vull tornar al començament.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

.
.
.
I, mire vosté, o fem un canvi seriosament en este tema o anem per mal camí.

I una postdata.
Mire, si em va a donar alguna dada en este tema, jo li demanaria que ens les donarà amb serietat, que no faça com ha fet la conselleria, de mesclar beques de formació amb ajudes a l'estranger amb contractes per a personal menys qualificat.
D'açò se'n diu informació enganyosa, quan no publicitat enganyosa.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Gràcies, senyor Ribó.

Té la paraula, senyor president.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Gracias, señor presidente.

Señor Ribó.
No, lo que querría es que usted utilizase los datos para argumentar su crítica, que son los que son.
Porque, claro, usted ha dicho aquí delante de todos algo que no es verdad, que no es verdad, y eso no está bien.
Nosotros ya destinamos el 1,8% del PIB en los presupuestos 2005 para investigación, para desarrollo y para innovación.
Y eso, señor Ribó, no está bien.
Por lo tanto, ya estamos por encima de lo previsto para el final de la legislatura.

Los presupuestos en materia de investigación han crecido más del 13% del 2005 respecto del 2004, y usted tampoco lo ha dicho.
Esto tampoco está bien, señor Ribó.
Usted, que es profesor universitario, no debe utilizar los datos en función de lo que usted crea que tiene que utilizar para intentar darle algún tipo de solidez a su argumentación.
Esto no está bien.

En estos momentos la red de centros de investigación al servicio de los sectores productivos de la Comunidad Valenciana es la red de centros de investigación al servicio de los sectores productivos más importante de toda España.
Y eso tampoco lo ha dicho, y eso tampoco está bien.

Y tampoco ha dicho, por ejemplo, que está satisfecho con la Ciudad de la Innovación en la Universidad Politécnica, donde inauguramos ese macroedificio que usted dice con 900 investigadores.
Y eso tampoco lo ha dicho, y eso, señor Ribó, tampoco está bien.

Y le digo además que los edificios se terminan, se llenan de material, de instrumental de primer nivel y, además, se ponen a trabajar, como he dicho antes, en ese Centro de Investigación Biomédica 300 investigadores.
Y eso, señor Ribó, tampoco lo ha dicho, y eso, señor Ribó, tampoco está bien.

¿O hablamos en serio o no hablamos en serio?
Mire, el señor Pla, que decía: "el presidente del paro".
Cada mes va cambiando de ritmo.
(Remors) Decía: "el presidente del paro".
El presidente del paro, por lo de los problemas económicos de la Comunidad Valenciana, puede decir hoy aquí, por ejemplo, que el año 2004 es año récord en creación de puestos de trabajo en la Comunidad Valenciana.
Yo sé que les duele mucho, porque cada puesto de trabajo que se crea duele mucho en las filas socialistas.
(Remors) Año récord.
(El senyor president colpeja amb la maceta) Y que en estos momentos esa economía que usted dice que no va bien ya tiene a más de 2 millones de personas trabajando.

Mire, sus discursos, los de la oposición.
.
.
, por cierto, la oposición peor valorada de la historia de la Comunidad Valenciana, por cierto, por cierto, (aplaudiments) la oposición peor valorada de la historia de la comunidad, la peor.
Mientras ustedes continúen con discursos o de autoreivindicación política y personal, como el señor Pla, (remors) o no contando las cosas como son, (el senyor president colpeja amb la maceta) señor Ribó, no tendrán manera de entrar en los proyectos políticos de futuro de la comunidad.
(Remors)

Al centro, el futuro de la investigación y del empleo.
A la izquierda, el pasado, los discursos pesimistas y derrotistas.
Nosotros, como la Comunidad Valenciana: por el centro.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

 

 

***Informe de la Comissió d'estudi per a una possible reforma de l'Estatut d'Autonomia i la consolidació de l'autogovern (BOCV número 97).***

 

**El senyor president:**

 

Yo les ruego.
.
.
(Remors) Yo les ruego que mantengan una compostura cuando salga el presidente por lo menos a expresarse, porque es que verdaderamente no le dejan ustedes hablar.
No sé para qué le preguntan.
(Remors)

Moltes gràcies, senyor president.

Punto siguiente del orden del día: informe de la Comisión de estudi per a una possible reforma de l'Estatut d'Autonomia i la consolidació de l'autogovern, Boletín Oficial de las Cortes Valencianas número 97.

Por favor, señor presidente de la comisión, tiene la palabra, don José Cholbi Diego.

 

**El senyor Cholbi Diego:**

 

Molt honorable president de la Generalitat.

Molt excel·lent president de les Corts Valencianes.

Il·lustres senyores diputades i senyors diputats,

En la reunió del 8 d'abril la Comissió especial d'estudi per a una possible reforma de l'Estatut d'Autonomia va depositar en este diputat la responsabilitat de presentar davant de tots vostés el treball davant del Ple de les Corts Valencianes.

Ha d'ocupar, senyories, en les meues primeres paraules des d'esta tribuna d'oradors, l'agraïment per l'honor que les meues companyes i companys han depositat en la meua persona.

Esta decisió suposa un honor, repetixc, un honor, junt també amb una gran responsabilitat, perquè significa poder presentar davant del Ple de les Corts Valencianes, per primera vegada, un informe de la Comissió especial d'estudi d'una possible reforma de l'Estatut d'Autonomia i consolidació de l'autogovern, que, creada fa ara un any, en esta legislatura, ja ho havia sigut també en les dos anteriors.

La cambra té l'obligació moral de reconéixer el treball realitzat pels membres de la ponència que en el seu dia va ser nomenada al si de la comissió, amb data del 31 de maig del 2004, i que van aconseguir presentar un informe en, al meu entendre, senyories, un temps rècord, menys d'un any, que és el que hui se sotmetrà a debat en el Ple de la cambra, després de ser aprovat en comissió, reconeixent a tots els servicis de la institució també que han prestat la seua col·laboració.

Com tots vostés poden imaginar, hui és un dia que revist una singular importància per la transcendència que al meu parer té que els tres grups parlamentaris que integren les Corts Valencianes, representant totes les ciutadanes i tots els ciutadans, hagen culminat l'estudi d'aquelles qüestions que poden ser tingudes en compte per a una possible reforma de la nostra norma institucional bàsica.

En la IV legislatura, senyories, va ser en el debat de política general de 1996 quan es va acordar la creació d'una comissió especial.
Posteriorment, en la V legislatura, el 29 de setembre de 1999, signat pels tres grups parlamentaris ­repetixc, signat pels tres grups parlamentaris­ i aprovada per unanimitat, es va proposar novament la creació de la comissió especial d'estudi per a escometre la reforma de l'estatut d'autonomia.

En estes dos ocasions, i potser serà una de les responsabilitats que més gratament he ocupat, em van triar president, i vaig comptar amb el suport i la col·laboració, en l'òrgan rector de la comissió, de les diputades en aquella ocasió Begoña Gómez, Susana Camarero, Cristina Moreno i el diputat José Díez Cuquerella.

Tant en la primera com en la segona ocasió, a pesar de l'esforç dut a terme i de la vàlua de les persones que van integrar tant la comissió com les ponències d'estudi nomenades, no va ser possible culminar el treball i aconseguir un estudi de consens que poguera presentar-se, com hui, davant del Ple d'estes Corts.

En esta legislatura, senyories, la realitat ha canviat i s'ha pogut concloure el treball d'estudi, la qual cosa ha de representar, junt amb el reconeixement a les diputades i diputats de legislatures anteriors, una extraordinària satisfacció i un motiu, sense dubtes, jo diria, d'alegria institucional.

En este mateix hemicicle, a l'inici d'esta legislatura, es va aconseguir el suport unànime de tots les diputades i tots els diputats a la iniciativa dels síndics dels tres grups parlamentaris per a la creació de la comissió.

Uns dies més tard, com recordaran les seues senyories, es constituïa la comissió, i novament les diputades i els diputats de les Corts Valencianes depositaven en la meua humil persona la seua confiança perquè ostentara la presidència.
En este cas m'acompanyaven en l'òrgan rector de la comissió els diputats Antonio Clemente i Diego Maciá Antón.

En aquella reunió, senyories, es va crear i es va designar també els ponents titulars i suplents encarregats de dur a terme un informe d'estudi per a l'anomenada reforma del nostre Estatut.

Correspon insistir ­i ho recalque, insistir­ en un sincer reconeixement des d'esta tribuna al treball dut a terme pels integrants d'esta ponència, i també pels diputats i diputades de la comissió.

Hem continuïtat el treball de legislatures anteriors.
La tasca duta a terme ha suposat, sens dubte, a força de constància i de moderació, un resultat, senyories, de consens que reconeix aquelles qüestions en què resultaria possible millorar l'Estatut d'Autonomia de la nostra Comunitat Valenciana.

En esta ocasió el treball fet per Serafín Castellanos, per Rafael Maluenda Verdú, per Joaquim Puig i Ferrer, per Antoni Such Botella i per Joan Ribó i Canut, als quals han auxiliat en múltiples ocasions Asunción Quinzá, Herminia Palomar, Carmen Ninet Peña, Josefa Frau i Joan Antoni Oltra, ha obeït a esta constància, a eixes renúncies i a eixa moderació que ha tingut com a conseqüència aconseguir l'objectiu perseguit, que és fer del debat entorn a l'Estatut d'Autonomia, una norma institucional bàsica, una àrea de decisió política en què predomina el consens per damunt de la divisió i del conflicte.

No oblide en estos moments, com a diputat i ciutadà valencià, els màxims representants en esta cambra dels grups polítics, pel gran interés, esforç i suport mostrat per la reforma del nostre Estatut.
Al president Camps pel Grup Popular, al senyor Pla pel Grup Socialista i al senyor Ribó pel Grup de l'Entesa.

Esta tasca, senyories, ha sigut articulada sobre un pla de treball inspirat en els principis de transparència i participació ciutadana que, en esta societat de la informació, són cada vegada més indispensables, com ha assenyalat tant la Unesco com la Unió Europea.

Per això, l'estratègia de comunicació i participació del pla de treball es va enquadrar en els següents objectius:

Facilitar una informació actualitzada, fàcil de seguir i d'entendre, en l'espai de la pàgina web de les Corts Valencianes.

Implicar les valencianes i els valencians directament per mitjà de la possibilitat de fer arribar els seus comentaris i suggeriments als ponents; enriquint-se el treball amb les aportacions rebudes.

Esta estratègia pretenia, en definitiva, respondre amb la màxima responsabilitat, eficàcia i coherència a la tasca que a les diputades i diputats s'ha encomanat com a representants del poble valencià, màximament en un tema que, com este, afecta a la norma institucional bàsica.

En esta línia, s'ha volgut demanar la col·laboració i l'assessorament d'experts, de membres de les institucions valencianes, i un llarg etcètera, així com dels portaveus de les entitats més representatives de la societat valenciana.
I he de reconéixer i agrair expressament i amb satisfacció i alegria que, en un nombre elevat, molt elevat, s'haja atés gustosament la nostra petició i ajuda.
Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

En la història de la nostra comunitat, l'Estatut d'Autonomia ha anat sempre lligat al nom d'una població, d'una ciutat, de les nostres localitats.
I he de dir que en l'estudi que hui es presenta, senyories, també ha de lligar-se, igual que en altres ocasions, a una població, i esta població té un nom: Benissanó, en la qual durant molts anys ha sigut alcalde un dels ponents d'esta comissió, lloc, senyories, on es va poder aconseguir un acord sobre l'informe d'estudi que va ser sotmés a votació de la comissió el divendres passat, no fa encara una setmana, el dia 8 d'abril, i que el president de les Corts, amb els síndics dels grups parlamentaris, han tingut a bé incloure'l en l'orde del dia d'este ple.

Com he dit, senyories, a l'inici de la meua intervenció, este informe relatiu a una possible reforma de l'Estatut ha sigut possible per primera vegada després de tres intents, en tres legislatures, que representen quasi deu anys d'esperança.

Una dècada ha precisat que el consens, l'acord, haja pogut aconseguir-se, i que per primera vegada una comissió d'estudi d'estes característiques haja finalitzat el seu treball i les seues conclusions puguen hui debatre's i votar-se en el Ple de les Corts Valencianes.

Per a tots els mitjans de comunicació, que han estat en tot moment donant les seues opinions amb la major llibertat, realitzant un treball de seguiment que han sabut traslladar a la societat, el reconeixement a la seua tasca i la meua gratitud, que comprén tant la crítica com altres opinions que s'hagen pogut expressar.

Sense conéixer el resultat final que poden tindre els treballs que culminen en la votació d'este informe, no em cap el menor dubte que les Corts Valencianes han sembrat, amb dedicació i tenacitat, molt de consens, i ací està el fruit.

Senyories, hem adquirit un compromís.
Reclamem unes actituds adequades.
L'actitud compta en la vida política, i pesa moltes vegades més que la ideologia.
Es tracta de positivar certes actituds.
El tarannà sincerament afectiu amb els distints grups i persones, la calor en les coses que fem, la passió arribat el cas, són signes de cordialitat i d'entrega.
En este treball no es podria conviure amb la indiferència o la fredor.

També ha existit la reflexió de manera molt rigorosa, i hem de buscar una autonomia que, sense desdenyar els magisteris, dades i opinions, sàpia elaborar un criteri just i beneficiós per a la persona; en este cas, senyories, els que habitem i vivim en esta terra plena d'història i futur.
(Aplaudiments)

S'ha treballat amb esperança.
La verdadera esperança comprén al mateix temps dos coses: el desig que se'ns ajude o recolze, i la voluntat resolta de remoure els obstacles en la mesura de les nostres forces.

Eixir a la trobada dels problemes és una manifestació d'esperança.
S'ha fet amb un sentit profund, sense cap ostentació, amant la missió encomanada, encara que alguns no reconeguen la passió i inclús la tendresa amb què es du a terme; ser tatxat d'impossible quan en cada cas es posa l'ànima sencera; cuidar que tot el que ha de fer-se es faça; mostrar-se tens per a no caure en la trampa de l'abandó; ignorar la incomprensió per al servici dels altres i de la comunitat.

S'ha tingut consciència dels objectius per a aconseguir la imatge i el futur pretesos.
Conviccions, senyories, fermes.
Passió per la viabilitat al valorar finalitats, mitjans i obstacles.
Primacia del bé col·lectiu sobre el bé personal, sentit de la responsabilitat i propòsit d'assumir-la.
No prometre res inviable, i explicació també pública dels propòsits i dels actes.

Senyories, senyor president.
Les transformacions del nostre temps han fet del canvi un instrument fonamental i ens han fet creure en la possibilitat que la voluntat humana puga influir.

Es tracta ara d'una posició jo diria radicalment activa i protagonista, no sols d'influències sobre el procés ja en curs.

El canvi comporta a vegades dislocacions, desagregacions i inclús conflictes.
Cal comptar tots amb un afany d'integració, de consens, buscant la necessària articulació i confluència d'interessos.

Res més lluny, en absolut, de la meua intenció que proliferar el nombre de categories intocables, emparant davall la seua protecció coses que no ho mereixen, que no valen la pena o que inclús són interessos egoistes.
Crec en la necessitat de depurar allò que, tingut per intangible, no ho és.

Els parle, senyories, des de la meua sensibilitat, des de les meues conviccions, des de la meua vocació i atenció a la política, en la seua teoria i en la seua pràctica, i des de les experiències, moltes, acumulades al llarg del temps.
En tot cas, senyories, des del meu compromís social i personal.

Cal anar sempre a la cerca dels pactes.
Una societat que acorda és una societat que progressa, ja que és l'expressió més viva i dinàmica de la democràcia, i la possibilitat de limitar el poder per mitjà de concòrdies específiques que facen innecessària la seua intervenció.

Tenim el deure de ser eficaços, hem de professar verdadera passió per la viabilitat del que concebem i per la bona execució de les nostres propostes.
En primer lloc, perquè quedar-se en les paraules és defraudar a qui té la legítima esperança i el dret també a l'obra ben feta.
També, perquè la ineficàcia desacredita tot el cúmul de pensaments, d'intencions i de propòsits.
En fi, senyories, els que en una comunitat pensen realitzar ideals que jutgen bons i útils, de pensar que les seues idees i esforços poden ser bons també per a altres comunitats, com seria en este cas.

Cap esforç és en va si val per a fer avançar el poble.
Tenim l'obligació de dur al màxim d'acords, i admetre els desacords com a part de la democràcia i essència legítima de la llibertat.
Tenim l'obligació d'implicar el poble valencià en el seu estatut.
Tenim el deure de fer gran la nostra terra i fer avançar el poble que en ella habita i conviu.

Res més.
Només em resta, senyories, desitjar èxit, encert i profunditat als tres grups parlamentaris, que són ara, culminat este estudi, els que han de donar el següent pas en este procés de reforma de l'Estatut.

Depén, senyories, només de la nostra voluntat

Moltíssimes gràcies.
(Els membres de la cambra es posen drets i aplaudeixen)

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor Cholbi.

Té la paraula, en representación de los grupos parlamentarios, en primer lugar, en representación del Grupo l'Entesa, el señor Joan Ribó.

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Des del nostre grup, jo vull manifestar, en primer lloc, la satisfacció pel treball que s'ha realitzat en la ponència per a la reforma de l'Estatut i, evidentment, en la comissió per a la reforma de l'Estatut.

Nosaltres pensem que ha estat un bon treball, primera afirmació que voldríem fer, que ha estat un treball intens; i, en segon lloc, i ho volem dir amb molta claredat, abans el president de la comissió ho deia d'una manera i ho vaig a dir d'una manera més col·loquial: hi ha hagut bon rotllo.
Jo crec que es pot resumir aixina: malgrat els apassionaments, els enfadaments, s'ha pogut treballar en una situació d'un bon tarannà, i jo crec que açò és bo i pense que s'ha de continuar aixina.

Jo voldria ressaltar un tema que em sembla important: en aquesta comissió ens plantejàrem un pla de treball en el qual un dels objectius era que aquesta reforma no quedara tancada a aquestes Corts, a la Comissió, a la ponència, sinó que ens marcàrem un objectiu d'obrir-la a la societat.
Per a fer açò, doncs, ens plantejàrem una sèrie de preguntes amb caràcter indicatiu perquè ho respongueren el que vàrem entendre, amb major o menor fortuna, el que eren les entitats més representatives de la nostra comunitat.

S'ha de dir que ens vàrem passar el mes de gener, doncs, moltes hores de treball escoltant-los, i que les aportacions, si no dic totes, les immensa, molt immensa majoria, van ser fruit també de moltes hores de treball.
Fins i tot tenim documents de cinquanta i seixanta folis sobre els plantejaments que ens fan, que ens han fet moltíssimes aportacions, algunes de caràcter més tècnic, altres de caràcter més ideològic, algunes molt específiques, fetes per especialistes.

Jo crec que l'única cosa que podem dir d'açò és que hi ha hagut una voluntat molt seriosa de participació també en la pàgina web, i l'únic problema que hem tingut, a vegades, és com intentar trobar temps personal per a poder atendre les sol·licituds de noves persones que demanaven poder comparéixer.

A mi em fa l'efecte, i estic convençut, i ho vaig comentar en la comissió, que aquestes intervencions de sindicalistes, de rectors de les universitats, d'experts en dret constitucional, en dret foral, de membres d'associacions, a tots ens han obert molt les perspectives, a tots.

Jo vaig a posar un exemple.
Jo coneixia poc el dret civil i foral valencià, pensava, doncs, que era una cosa que m'havien contat, que no havia pogut estar incorporada en la Constitució, i la meua sorpresa va ser quan els experts em van posar de manifest, i vaig veure amb claredat, que tenim sense utilitzar el millor dret foral de tota Espanya, i que altres comunitats que l'estan utilitzant, que han estat treballant com un element identitari, doncs, tenen uns elements de dret foral i dret civil, doncs, molt menys desenvolupats que el nostre.

Jo crec que és un moment, i aquesta és una de les conclusions, i és un dels avanços importants en aquest element, és un dels elements que hem de desenrotllar d'una forma clara i plasmar en l'Estatut, perquè tots estem d'acord que els drets històrics del Regne de València, de tota la nostra història molt rica, s'han d'incorporar com un element identitari, i que, per desgràcia, doncs, açò no va ser.
.
.
, doncs, com d'alguna manera, com no vam ser comunitat històrica tampoc, per dos mesos, perquè les tropes del general Franco es van endur els esborranys d'estatut abans que es poguera aprovar, etcètera, etcètera.

Jo crec que s'ha obert el tarannà, jo crec que ens hem posat a discutir, en estos moments, en l'informe estan plasmats els acords, que són molts, també els desacords.
.
.
Jo em vaig a referir als dos, perquè em semblen importants.

Bé, jo crec que estem d'acord en el tema de la dissolució anticipada.
Jo vull dir-ho aquí d'una manera clara, jo vull felicitar-me que fa uns anys es canviaria l'opinió d'un rup estatal, concretament, el Partit Socialista, que jo sentia al seu responsable que la nostra comunitat no podia tenir dissolució anticipada.
.
.
, ja fa uns quants anys; jo m'alegre que el Partit Popular també en estos moments, a nivell estatal, es plantege que la dissolució anticipada és una de les característiques que tenim, i jo crec que este tema, doncs, és un dels grans temes d'acord.

La dissolució anticipada és un dels elements que ens diferèncien a la baixa respecte als estatuts de primera divisió, de l'article 151 de la Constitució.
Jo crec que estem d'acord també que el sistema judicial fonamentalment acabe en el Tribunal Superior de Justícia.
Les enquestes sobre la qualitat d'este servei posen el primer gran inconvenient en la seua lentitud.
Sens dubte, alleugerarem moltíssim tot el procés judicial si el Tribunal Superior de Justícia assumeix unes competències en allò fonamental d'última instància.

Estem d'acord, també, en molts aspectes d'ampliació de competències.
Jo citaria el tema de les infraestructures de transport i citaria el tema, també, de la policia autonòmica com una eina que ha de ser fonamental per a millorar una de les preocupacions fonamentals de les valencianes i els valencians en molts aspectes, com és el tema de la seguretat.

Hi han molts altres aspectes, des de les limitacions a tenir deu consellers i que aquí n'hi hagen més de deu, o n'hi haurien, si estigueren tots, més de deu, no els he comptat.
.
.
Coses d'aquest tipus, que no tenen sentit, que quan es va canviar l'Estatut de Benicàssim en Madrid ens ho van imposar com a xiquets que es podien passar en el nombre de conselleries, jo ho vull recordar.
.
.
Doncs, crec que estes coses, tots estem d'acord en canviar-les i en la valencianització.

I jo voldria fer una afirmació en nom del nostre grup: nosaltres ens marquem com a objectiu signar la proposició de llei i votar favorablement aquesta reforma de l'Estatut, eixe seria el nostre objectiu.
Però per a poder arribar a este objectiu, tenim una sèrie de problemes que necessitem continuar debatent.
I jo vull resumir-los aquí.

Evidentment, nosaltres continuem reivindicant el nom de consens de l'Estatut de Benicàssim.
Si algú no se'n recorda, o és molt jove, es deia País Valencià, així es va consensuar en l'Estatut de Benicàssim.

Però, per damunt de tot, volem que un tema que és fonamental en la identitat dels valencians entre en el cos constitucional que suposarà el nou estatut, perquè ja no tornem a debatre este tema, perquè ja mai més cap conseller haja d'anar a l'Acadèmia Valenciana de la Llengua a dir-los el que ha de fer, eh?
, jo crec que és important.

Jo crec que és fonamental que d'una vegada per totes deixem clar en l'Estatut allò que majoritàriament aquestes Corts vàrem votar quan vàrem votar el pròleg de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, allò que va votar el Consell Valencià de Cultura en el seu moment per a la creació del dictamen, allò que diu el Tribunal Superior de Justícia, o el Tribunal Constitucional, o totes les universitats, o que és paradigma general de tots els estudis de la romanística internacional: que el valencià, el mallorquí i el català formen part d'un mateix sistema lingüístic.

És important!
, per a nosaltres és molt important que això quede clar: no volem continuar amb conflictes, perquè sabem que açò dificulta profundament la normalització de l'ús de la nostra llengua.
És molt important.

Miren vostés, és molt important per una sèrie de motius: jo estic segur que a vostés.
.
.
, si a un xilé o a un colombià, que defensa l'espanyol, ningú se li ocorrerà dir-li espanyolista, sinó que defensa l'espanyol; a un valencià que defensa la unitat de la llengua, no se li pot dir catalanista per això, perquè defense la unitat de la llengua.
És amputar una llengua, seria amputar el castellà que no poguérem llegir a Gabriel García Márquez o a Isabel Allende; és amputar el valencià que no poguérem llegir normalment a Carme Riera o a Salvador Espriu.
És amputar-lo, reduir-lo, minimitzar-lo i condemnar-lo progressivament a la seua desaparició.

Per això per a nosaltres és molt important este tema i volem continuar treballant per a buscar una eixida que estiga reflectida en l'Estatut, perquè ja mai més ho discutim, perquè estiga clar a tot arreu, fins en els temes constitucionals, i ja ho tindrem clar per sempre.

Segon aspecte en el qual nosaltres tenim problemes: acabem de parlar d'economia en les preguntes al president, i jo no he parlat dels pressupostos del 2005, però ara sí que en vull parlar, eh?
Mire vosté, segons la pàgina web del Ministeri d'Administracions Públiques, ens detalla, en els pressupostos del 2004, la despesa per càpita, la inversió per càpita en totes les comunitats autònomes.
La Comunitat Valenciana dedica 2.
324 euros per càpita; la mitjana de les comunitats de règim comú 2.
784: són 460 euros per càpita.
Segons l'últim cens, en el nostre país vivim quatre milions i mig, un poquiu més.
.
.
Si el senyor conseller fa els números veurà que el dèficit respecte a la mitjana estatal ­són dades del ministeri, eh?
­ és exactament de 2.
090 milions d'euros.
És, exactament, el 19,8% del pressupost de la Generalitat Valenciana del 2005.

Per a nosaltres este tema és molt important.
Jo no li vaig a fer els números.
.
.
Amb les comunitats autònomes de règim foral, la diferència és de 1.
300 euros per càpita, 1.
300, dades del 2004.
Miren vostés, o este tema el resolem, i nosaltres tenim una proposta molt clara ­per suposat, constitucional­, que és avançar per un model de concert econòmic solidari.

O este tema el resolem o en este país.
.
.
El senyor conseller sap, doncs que el deute del 2004, doncs, va pel camí dels 9.
345 milions d'euros, el 12% del PIB, aproximadament de l'ordre ja d'un pressupost.
Clar, açò s'ha de resoldre, eh?
Després, efectivament, ni hi ha col·legis, ni hi ha llits hospitalaris, ni hi ha residències de la tercera edat, perquè, per una banda, vostés no gasten els diners de la manera que s'haurien de gastar, hi ha un dèficit o un endeutament conjuntural, però també n'hi ha un altre d'estructural que hem d'abordar: és imprescindible abordar el dèficit de finançament estructural que té aquesta comunitat, és imprescindible, i si no s'arregla, si no ens plantem un poc tots enfront de Madrid, davant del Govern de Madrid, siga el que siga, esta comunitat, mane el qui mane, continuarà tenint en el futur els problemes que en estos moments té, que són molt greus.

Els he comentat abans en investigació, però podríem seguir en qualsevol altra cosa, vostés ho saben millor que mai, per això han de fer programes continus.
Eixe tema per a nosaltres és un tema clau, i no hem avançat adequadament en este aspecte.

Tercera idea.
Nosaltres sabem que hi ha un cert acord en el tema dels drets.
L'Estatut és difícil que arribe a l'últim ciutadà, però té una possibilitat d'arribar-hi: és mitjançant que aquest estatut atorgue a totes les valencianes i els valencians una sèrie de drets que puguen executar.
.
.
, no els fiquem en la Constitució ni en els drets constitucionals, no tindria sentit, ens ho van dir tots els especialistes, però sí que hi han molts drets en els quals podem entrar: drets lingüístics, i no parle del castellà, parle del valencià, però, drets mediambientals, drets d'igualtat de gènere, drets respecte als grans serveis públics.
.
.

Totes aquestes coses han de constar i per a nosaltres és molt important perquè aquest estatut arribe a l'última persona que estiga menys preocupada de les coses polítiques, perquè sàpiga que després de la reforma esta persona, pel fet de ser valencià, té més drets que tenia abans.

I acabe amb una altra idea: deia abans que el nostre estatut, en estos moments, té dos elements diferenciadors del model 151, el primer és la dissolució anticipada, en açò estem d'acord; el segon és la capacitat que tots els valencians puguen dir la seua de si els agrada o no els agrada, que s'aprove al final per referèndum.

Sabem perfectament que el mecanisme no és obligatori, però sabem perfectament que és imprescindible perquè aquest estatut agafe el nivell polític que tenen els estatuts de l'article 151 de la Constitució.
Cal fer una reforma de l'Estatut que al final s'aprove.
No la de dintre vint anys, que en açò estem d'acord, la d'ara, perquè és important.

Jo voldria acabar amb una idea: ho reitere, hem fet moltes coses, jo crec que ho hem fet bé, però ara hem de continuar fent-ho, necessitem temps, anem a fer un projecte de llei, que no s'ha fet en estes Corts, que jo sàpiga, un projecte de llei que acabarà sent una llei orgànica i que acabarà estant dintre del cos constitucional.
No podem córrer, no tindria sentit córrer.
Si una llei normal.
.
.
Vaig a posar un cas, la llei del cos jurídic, que en estos moments s'està plantejant: el nostre grup l'acaba de rebre fa uns dies.
Abans ja la coneixíem per diferents mecanismes que es té sempre al passar pel Consell Jurídic Consultiu, el Consell Econòmic i Social, deu, quinze abans.
Si està llei va seguir un procés normal, de quinze dies, una llei que pot afectar, que és molt important, pot afectar a 100 o 150 persones inicialment, no tindria sentit que un Estatut que va a afectar a totes les persones del nostre país i que té repercussions a tota Espanya, se li volguera reduir el temps.
El que s'hauria de fer quan es plantege la reforma del Reglament és arbitrar un mecanisme més ample per aquests tipus de llei que es veuen cada vint anys.
Açò seria el normal.

Nosaltres pensem que aquest mecanisme seria molt negatiu.
Acabe com he començat.
Hem tingut bon rotllo.
És imprescindible que continuem treballant intensament perquè aquest Estatut es reforme el més prompte possible, eh!
amb el consens de tots els grups.
Però el més important és que siga un Estatut de primera, no que arribe el primer a Madrid.
El més important és que estem en primera divisió, a ser possible que tinguem el millor estatut d'Espanya.
El que arribe el primer a Madrid és interessant, però no és l'objectiu fonamental.

Gràcies.

 

(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Rosa María Barrieras Mombrú)

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

En representació del Grup Parlamentari Socialista, té la paraula l'il·lustre síndic senyor Pla.

 

**El senyor Pla i Durà:**

 

Senyora presidenta.

Senyories.

Totes les forces parlamentàries, més enllà de les sigles, hem assumit el repte de canviar la norma fonamental del nostre autogovern amb l'aspiració de situar a esta comunitat, la Comunitat Valenciana, en el lloc que li correspon dins de l'estat espanyol.

Este és un objectiu, no podem oblidar-ho, que no va a ser possible en altres èpoques històriques, durant la II República.
Convé recordar-ho precisament hui, 14 d'abril, 74 anys després.
És un objectiu que tampoc no aconseguírem durant la transició, malgrat l'extraordinari avanç que significà l'Estatut del 82.
De tots són conegudes les circumstàncies que impediren que la nostra autonomia caminara per la via del 151 de la Constitució.

És ara, gràcies a un nou impuls autonomista del president del govern d'Espanya, José Luis Rodríguez Zapatero, quan tenim una nova oportunitat que no podem desaprofitar.
I dic que és ara, perquè el president del govern en el seu discurs d'investidura va fer de les reformes estatutàries una de les branques fonamentals en el desenvolupament, en el desplegament de l'estat constitucional d'Espanya.
I tal com ho va plantejar en eixe discurs d'investidura, des d'eixa convicció profunda que fa falta tancar, després de 25 anys de l'aprovació de la nostra màxima norma, el que és el mapa de la situació de les nostres autonomies, jo crec, i estic convençut, que ha donat suport sense reserves ni hipoteques a les reformes que es plantegen per part de les cambres, per part dels territoris, per part dels representants, en este cas, dels valencians i valencianes.
I ho va dir en eixe propi discurs d'investidura de manera clara, plantejant dos qüestions fonamentals per a eixe respecte a la voluntat de les cambres, a la voluntat dels representants dels distints territoris, ample consens, ample consens, i que es respecte el marc constitucional.

Senyor president, en este cas senyora presidenta.
Senyores i senyors diputats, el llibre de la història està obert.
I ens toca a nosaltres escriure este capítol.
Tots hem de ser conscients que no podem fracassar amb una reforma que no responga als interessos dels ciutadans de la nostra comunitat.
D'ahí el nostre interés, com el d'altres grups polítics, el conjunt dels grups polítics al final, d'obrir clarament al debat, al coneixement i reconeixement del que, en definitiva, és la nostra màxima norma, a la ciutadania, a establir vies de participació per a la gent, a donar a conéixer què és el que volem fer, què és el que aspirem a fer i què és el que ens agradaria que tots els valencians i valencianes sentiren al final d'este procés mínimament com a propi.

És evident que és un repte el reformar l'Estatut, però també és un repte que els valencians i valencianes sàpiguen, coneguen, visquen de veritat la importància del que estem fent en esta cambra o del que anem a fer en esta cambra.

Tots hem de ser conscients que no podem fer una reforma ni precipitada ni improvisada.
I és veritat que portem molts anys en el procés de reforma.
Però també al llarg d'eixos anys han hagut canvis al nostre país, han hagut canvis a la societat, ha hagut canvis al món.
Per tant, hi ha coses del que hem fet en el passat que poden servir-nos, altres hem d'incorporar-les.

I portem molts anys parlant.
I és veritat que avui, ho ha ressaltat el president de la comissió, es produïx un fet que no s'havia produït en altres moments, que és que, com a mínim, els grups parlamentaris hem estat capaços d'arribar a un acord per unanimitat en l'estudi dels continguts d'eixa reforma, en els seus acords i en els seus desacords per part dels grups.
Però hem arribat a eixe punt d'encontre.
Hem arribat al marc.
És evident que, i així vull ressaltar-ho, la nostra aposta com a grup és prioritzar els continguts dintre d'eixe marc i no els calendaris.

Tots hem de ser conscients, tot els qui estem avui ací hem de ser conscients que l'únic protagonista de veritat en este moment històric, en esta reforma tan important per a la nostra comunitat, l'únic protagonista és el poble valencià, i ningú més.

Volem, per tant, el millor estatut.
Des del primer moment hem defensat una reforma, com s'ha dit també, ambiciosa, i una reforma plena.
I ho hem fet no solament, no sols per convicció política, sinó també per exigència del temps en què vivim.
Per això volem una reforma ampla i ambiciosa, perquè, en definitiva, ha de ser una reforma de futur.

El nou Estatut, més que punt de referència per a altres comunitats, ha de ser el model de convivència, el model de benestar durant molts anys per als valencians i valencianes.
El nou Estatut ha d'anar lluny, més lluny encara que el que tenim.
El nou Estatut deu ser l'Estatut de moltes generacions de valencians i valencianes.
Per això ha de ser previsor i ha de ser generós amb les necessitats d'ara, però també en les que vindran en un futur segurament no molt llunyà.

D'això es tractava quan fa ja un poc més de tres anys el grup que represente va presentar una proposta de reforma, encarant la necessitat d'afrontar el futur amb garanties.
D'això es tractava quan amb moltes forces progressistes d'esta societat presentàrem un document de consens respecte a eixe marc de reforma.
D'això es tractava quan tots els 9 d'Octubre que hem anat presentant i concretant, dins del marc que signàrem amb altres forces polítiques, la nostra aposta.

Els valencians tenim una tercera oportunitat de situar-nos entre les autonomies més avançades.
I, com deia abans, no podem desaprofitar-la.
I el meu grup farà el possible per no desaprofitar-la.
El meu grup farà el possible per a no desaprofitar-la.
Hem de fer bé les coses i no repetir errors anteriors.

És fonamental, fonamental per a nosaltres, ser dels primers en drets, benestar i autogovern.
Ahí volem ser dels primers.
Abans que arribar el primer, però havent redactat un estatut que no complisca eixe gran objectiu: ser dels primers en benestar, en seguretat, en autogovern i en drets.

Perquè si ens precipitem i no fem bé les coses, qui li explicarà als valencians i valencianes d'ací a uns mesos que els ciutadans d'altres comunitats tenen garantits més drets que nosaltres?
Qui els explicarà als valencians i valencianes que en altres comunitats tenen millors mecanismes de finançament que nosaltres?
Qui els explicarà als valencians i valencianes que en altres llocs d'Espanya tenen més capacitat d'autogovern que nosaltres?

La reforma jo crec que va pel bon camí.
Va, i va pel bon camí.
Sense pressa, però també sense pausa.
La demostració és que hui estem ací aprovant este informe, este estudi que ha redactat i que va ser aprovat per la comissió.

Amb la responsabilitat que estem fent la norma rectora de la vida dels valencianes i valencianes per a les properes dècades, els socialistes valencians volem ser els primers, però no per redactar més ràpidament el text, que encara no el tenim redactat, sinó, com deia abans, perquè la nostra siga una reforma de primera.
I ser de primera significa, entre altres, cinc objectius bàsics que hem reiterat i que jo hui, en esta trona, vaig a tornar a reiterar.

Ampliar el catàleg de drets i llibertats dels ciutadans.
Millorar el funcionament, la capacitat i l'eficàcia democràtica de les institucions.
Ampliar el nivell de competències assumit.
Enfortir el pes de la nostra comunitat en el marc de distribució territorial establit.
I, per últim, reafirmar la nostra identitat com a poble singular, diferenciat en el conjunt d'Espanya.

He de reconéixer, i vull fer-ho públicament, que la Comissió per a l'estudi de la reforma ha treballat, i ha treballat de valent, en eixe bon rotllo segurament que contava Joan.
Ha avançat molt en bona part de tots estos punts.
És de veres.
I voldria ací també donar l'enhorabona a tots aquells que han fet possible el que hui puguem aprovar ací el text d'este informe, especialment als ponents i, com no, al president de la pròpia comissió.

I en este reconeixement jo crec que no és, no és altra cosa que un motiu de satisfacció pel treball que s'ha fet, pels importants acords que hem tingut, que són molts en grans trets.
Però, evidentment, perquè són la prova que anem pel bon camí, que les coses poden anar bé al final d'este procés.
Per tant, que el diàleg, el treball i la capacitat de consensuar estan donant fruits.

Però hui vull que tots tinguem clar que comencem amb l'aprovació una altra etapa d'este procés tan important per a tots i totes.
Una altra etapa, que és el punt de partida de veritat per a la reforma.
El procés, per tant, no ha acabat, encara hem de seguir treballant.
I jo voldria ressenyar fonamentalment que eixe treball ha d'anar encaminat a dos elements bàsics.
Un, primer, a fer possible la redacció, el text articulat que done sentit als punts d'acord que reflectisca el mateix informe, que avance des del diàleg, des de la recerca d'encontre i acord en aquells amb els quals encara no hi ha acord, per a fer possible eixa redacció.
I també, un segon element bàsic, que jo crec que és fonamental continuar avançant en este procés en estos moments, el fer possible l'acord polític que alhora permeta l'aprovació dels canvis per al desplegament i la consolidació efectiva d'eixa norma màxima que aspirem a reformar i a aprovar en esta cambra.

Vaig a referir-me molt breument a les dos qüestions.
En primer lloc, respecte a l'aprovació, i per tant a la redacció del text articulat que done sentit i coherència a eixa reforma ambiciosa que he comentat abans.
I hi ha ahí dos elements a tindre en compte: en primer lloc, i aixina vol ressaltar-ho el meu grup, que per a nosaltres hi ha algunes qüestions que són bàsiques i que han de tindre reflex després d'eixa negociació, després d'eixe treball intens en la redacció del nou text articulat.
L'ampliació dels drets dels ciutadans per a nosaltres no pot quedar en una mera enumeració d'eixos drets i una remissió a lleis posteriors.
Nosaltres aspirem que el text estatutari incorpore de manera molt clara drets concrets, reals i lligats a la vida quotidiana de tots els ciutadans; drets que han de veure amb la llibertat de rebre tractaments mèdics; drets morals d'autor o drets a rebre una informació objectiva, veraç, plural i de qualitat assegurada per un consell de l'audiovisual; drets que tenen a veure amb la igualtat, com la igualtat en la promoció del treball, amb el suport a les persones amb discapacitat, el dret a igual prestacions derivades de la maternitat, entre altres; drets que tenen a veure amb la seguretat, com la millora de la regulació de la policia i l'ampliació en el seu cas de les competències a assumir o l'adequació al nostre territori de les competències en l'administració de justícia.

Es tracta, òbviament, d'un conjunt de drets que donarien sentit, de veritat, incorporats en la seua plenitud al nostre text, donarien sentit a eixa idea que estem traslladant a la ciutadania que avui ací encetem el procés de consolidació d'una millora del benestar i de la seguretat dels nostres ciutadans.

En següent lloc, tota aquesta millora de drets que proposem per als valencians i valencianes ha d'anar acompanyada, també en el mateix text estatutari, d'una millora en el finançament per tal de poder-los fer efectius, és evident.
I és evident que en este sentit podem avançar molt més guanyant segurament més competències d'acord amb el marge que ens dóna l'article 149, d'això es tracta, o també establint estatutàriament la transferència o delegació de facultats i competències de l'estat sobre les matèries que en el procés que ara encetem puguem posar-se d'acord, perquè és evident que encara no hi ha un acord ple respecte a quines competències podem incorporar o no al nostre text.

Tots estaran d'acord que este és un dels capítols més importants, crec que clau, per a fixar el grau d'avanç o no de la profunditat i l'aprofundiment de la nostra reforma.
Per això és fonamental dotar-nos d'una gestió financera eficaç.
I, en eixe sentit, nosaltres pensem que tindre l'instrument i reflectir-lo en el nostre Estatut és fonamental també.
Tindre una agència tributària pròpia, en el marc d'un acord general amb l'Estat i la resta de comunitats autònomes, que siga responsable directa de l'administració els impostos propis i dels cedits a la nostra comunitat.

I, finalment, en este primer gran apartat, que és avançar en la redacció del text estatutari, vaig a referir-me al reconeixement històric de la nostra comunitat.
I és evident que açò passa fonamentalment per incloure dintre del text el que són aquelles potestats de les nostres institucions que avui no estan incloses, especialment la dissolució, com també que el text mateix s'equipare a la resta en el procediment per a la seua reforma.
I, evidentment, compartim de partida i com a punt d'entrada el desig de què el que estem fent, el que volem per a la nostra comunitat siga amplament recolzat per la nostra ciutadania, conegut i recolzat.

Segon gran element del treball que hem de fer a partir d'ara: el desplegament en paral·lel, l'acord polític per al desplegament i la consolidació de l'autogovern.
És evident, jo crec que hi ha moltes qüestions segurament a concretar al marge del que hem dit respecte al text articulat.
Però per a nosaltres és també important que en este procés d'acord polític per a fer possible eixe text articulat, eixa gran reforma que desitgem, que anem incorporant els elements que són necessaris per a un efectiu desplegament i millora del nostre autogovern.
Parle de la concreció en l'acord de la modificació en el seu cas de la Llei de Radiotelevisió Valenciana, de la concreció de la modificació de la Llei electoral pel que fa referència a alguns aspectes que nosaltres considerem fonamentals, com és el cas de la igualtat avançar en la democràcia paritària; el canvi en la Llei de publicitat institucional, el canvi en les lleis de la publicitat institucional i en la Llei de govern entre altres, perquè és evident que hi ha altres aspectes fonamentals per a nosaltres de cara a avançar en el desplegament i la consolidació del nostre autogovern.
És, senyories, jo crec que la demostració que no sols estem disposats a avançar.
.
.

(Ocupa la presidència el president, senyor Julio de España Moya)

 

**El senyor president:**

 

Senyor Pla, vaja acabant, per favor.

 

**El senyor Pla i Durà:**

 

­Voy acabando, señor presidente.
­ .
.
.
sinó que volem fer-ho amb tot el sentit, amb tot el sentit i tota la responsabilitat i rigor que els valencians i valencianes exigeixen de nosaltres.

Per això, com deia al principi de la nostra intervenció, esta nova oportunitat no podem desaprofitar-la.
I, des del Grup Parlamentari Socialista, farem un esforç perquè la nostra màxima norma siga la norma que garantisca als valencians més drets, més llibertat, més igualtat, més solidaritat, més participació, més autogovern, més transparència, més competència i més recursos.

Senyor president, senyories, la pàgina històrica de la nostra reforma de l'Estatut encara està redactant-se, encara està redactant-se.
Jo confie que ningú la tanque abans d'hora.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor Pla.
Muchas gracias, señor Pla.

Tiene la palabra, en representación del Grupo Popular, el ilustre señor síndic don Serafín Castellano.

 

**El senyor Castellano Gómez:**

 

Gràcies.

Molt excel·lent president.
Senyories.

Hui, evidentment, és un motiu de satisfacció per a tots, tots els membres d'esta Cambra i també per a tota la societat valenciana, perquè després de tres intents, i com bé ha recordat el president de la comissió, per primera vegada s'eleva a este Ple de les Corts un informe de conclusions de la ponència per a la reforma de l'Estatut d'Autonomia.

I si ha sigut possible aplegar fins ací, sense cap de dubte, ha sigut i cal reconéixer-ho públicament en la tribuna, per la bona predisposició al diàleg, a l'enteniment i sobretot a la recerca de consens de tots els grups parlamentaris.
I este acord pres per unanimitat, que aixina espere que es vote amb posterioritat, té una transcendència política molt important.
I la transcendència política molt important que té és que ara, senyories, ja no hi ha excuses per aprovar una reforma de l'Estatut d'Autonomia.
Ací no hi ha preses, ací no hi ha precipitacions.
Són deu anys de treball.
En este últim any són 21 reunions de la ponència, 3 reunions de la comissió i escoltar als compareixents, que els agraïm el seu treball en la ponència a tota la societat civil.

Per tant, senyories, la reforma és inexcusable i inajornable.
I, senyories, la reforma és inexcusable i inajornable, en primer lloc, perquè hi ha un reconeixement unànime de totes les forces polítiques, com hem pogut escoltar als dos portaveus que m'han precedit en l'ús de la paraula, de la necessitat de fer una reforma.
El Partit Popular ja ho duia en el programa electoral i aixina està per a complir-lo.
La necessitat reconeguda per tots de fer una reforma.
I per què eixa reforma?
Per actualitzar l'Estatut a les necessitats actuals de la Comunitat Valenciana.
Per què eixa reforma?
Per millorar i per ampliar les competències que en estos moments té el nostre autogovern, per aprofundir, precisament, en el nostre autogovern.
Per què esta reforma?
Per regular una cosa que no existia en el nostre Estatut d'Autonomia, com són les relacions amb la Unió Europea.
Ja que Espanya entrà en la Unió Europea en l'any 1986 i aprovarem l'Estatut en l'any 1982.
Però per què també esta reforma?
Per a fer més valencianisme polític.

En segon lloc, per què és inexcusable i inajornable esta reforma de l'Estatut d'Autonomia?
Perquè existix, com ja hem vist en la votació de la comissió i vorem després en la comissió, un ampli consens quan a la millora qualitativa i quantitativa respecte a l'Estatut de 1992.
Sols l'informe que hui anem a aprovar ja dóna una millora qualitativa i quantitativa en tots els aspectes, en els aspectes orgànics, en els aspectes competencials, en els aspectes d'autogovern respecte a l'Estatut de 1982.
I hui, senyories, són infinitament més els acords que els desacords que tenim.

I per què també és inexcusable i inajornable esta reforma, en tercer lloc?
Perquè esta és una reforma feta des de la responsabilitat i des de la sensates, és una reforma que està dins de l'ordre constitucional i, per tant, és una reforma que ningú li pot ficar excuses per la seua aprovació, ni ací en la Comunitat Valenciana ni a Madrid, perquè complix perfectament allò estipulat dins de tot el bloc de constitucionalitat.

Però jo afegiria una quarta raó del per què és inexcusable i és inajornable la nostra reforma.
I és, precisament, perquè estem parlant d'una reforma de màxims, no estem parlant d'una reforma de mínims.
Jo els he de recordar a les seues senyories que tan sols fa molt poquets mesos tot el món justificava la reforma tan sols en donar-li la potestat al president de la Generalitat de dissolució de les Corts.
Amb això estàvem tots d'acord que es justificaria la reforma.
Hui en este informe anem infinitament més enllà d'eixa competència, anem moltíssimes coses més.
I, per tant, jo estic convençut que si seguim amb la generositat i amb el diàleg, anem a fer el que és més important i el que vol el Partit Popular i és que esta reforma siga la reforma de la gent, siga la reforma dels ciutadans i vertaderament de la societat valenciana.
I que fem esta reforma sense mirar-nos a l'espill de ningú, sense mirar a ningú territori; no hem de mirar a catalans, ni a bascs, ni a cap.
Nosaltres som suficients, som referència en nosaltres mateixa i tenim el passat i tenim el futur que hem de construir i escriure entre tots els valencians.
Per tant, no depenguem de ningú.
Qui depén és perquè té complexes, qui depén és perquè no té les idees clares.
I en una reforma de l'Estatut no es pot dubtar, cal tindre les idees clares i no cal tindre complexes.

Però, a més, senyories, quin és l'abast de la reforma.
Perquè hui tenim nosaltres l'obligació de dir als ciutadans i ciutadanes, no sols per què fem la reforma sinó amb quin abast fem la reforma.
Bo, l'abast que ha plantejat des d'un principi el Partit Popular és ni més ni menys que en modificar 55 articles dels 61 que actualment té l'Estatut d'Autonomia; ni més ni menys en ficar damunt la taula més de 130 noves propostes per a millorar l'autogovern i per a millorar competencialment a la nostra comunitat; ni més ni menys que mandatar a l'Estatut a que regule, com a mínim, nou noves lleis per a seguir millorant la qualitat de vida dels ciutadans, i ni més ni menys que introduir com a mínim cinc noves institucions per a consolidar i per a reforçar eixe autogovern.

Per tant, reforma de màxims, reforma ambiciosa, reforma amb l'únic límit de la Constitució i del consens de les forces polítiques.

I mosatros diguem que volem fer més valenciania i més autogovern amb esta reforma, no a soles donant la capacitat de dissolució al president de la Generalitat de les Corts, sinó també una cosa molt important, que és un pilar bàsic de la senya d'identitat del nostre poble com és el dret foral.

Mireu, la Comunitat Valenciana, senyories, té el dret foral més complet de tota l'antiga Corona d'Aragó.
Ja en 1238, amb Jaume I, n'hi havien 1.
500 furs; altres comunitats que tenen.
.
.
, com per exemple la catalana, tingueren els furs en 1283, vulgueren tindre el patrimoni i el dret foral que tenim mosatros.
I, tanmateix, mosatros, des del 29 de juny de 1707, amb el Decret de Nova Planta, som els únics que no mos s'ha reintegrat d'una manera plena: això ja també justificaria també una reforma, perquè és això profunditzar també en la nostra autoestima.

Però mosatros diguem que volem també més competències, per supost que sí, totes aquelles que la Constitució mos puga donar l'abast, totes aquelles, i jo crec que estem disposts a assumir-les, i no vull ningun problema ni hi va haver ningun problema, perquè el Partit Popular ha dit: "tot el que no extralimite la Constitució és negociable, és pactable i se pot dur endavant", i no hi va a haver ningun problema.

Mosatros volem ficar un dret en l'Estatut molt important com és el dret a l'aigua, dret hídric, importantíssim per al futur de la nostra comunitat, deu ser.
N'hi ha un ampli.
.
.
­ho dia el portaveu del Grup Parlamentari de l'Entesa i també del Grup Parlamentari Socialista­, n'hi ha un ampli consens en el tema de drets.
Evidentment que sí.
Mosatros volem establir els drets emergents, volem establir la realitat de les noves tecnologies i de l'era de la informàtica com a dret dels ciutadans, volem establir, per suposat, un dret a l'aigua, que en estos moments mos fa molta falta, sobre la base de la solidaritat interterritorial i que tinga rang estatutari.

I volem establir una carta de drets socials, sobretot per a aquelles persones que més ho necessiten, com són les persones que estan patint discapacitats, etcètera, etcètera.
I això ha d'estar ficat, i per això mosatros volem una carta de drets socials que estiga regulada per llei i també ho fiquem dins del text estatutari.

I mosatros volem també canviar inclús, i millorar dins de l'Estatut, el que és el dinamisme d'estes mateixes Corts Valencianes, augmentant el període de sessions, donant-li sobretot més actualitat al que debatem mosatros per a millorar la relació dels representants polítics amb tots els ciutadans, per a millorar la relació entre l'administració i l'administrat, i això també ha de reflectir-ho un estatut d'autonomia.

I mosatros volem incorporar noves institucions.
Per a què?
Per a reforçar i per a aprofundir i per a consolidar l'autogovern de tots els valencians.

No és una reforma de mínims, senyories, és una reforma de màxims i, a més, amb clares competències.
I volem també ací donar solució a problemes importants, volem seguir avançant en la segona descentralització, volem seguir avançant en donar suport al municipalisme valencià, volem donar-li rang estatutari i és una proposta que mosatros hem fet en la ponència al fons autonòmic de cooperació municipal, perquè estiga mandatat per l'Estatut el seu compliment, el seu desenrotllament i se garantixca una suficiència financera a tots els ens municipals.

I podíem parlar, com dia, fins a 130 noves propostes que s'han ficat damunt de la taula, amb el sol objectiu de millorar la qualitat de vida i de garantir el desenvolupament i el futur de la nostra comunitat.

I en les relacions europees?
Evidentment que sí.
Volem tindre la potestat que siga l'Estatut el que diga que és el president de la Generalitat el representant en el Comité de Regions, i que no ho diga l'estat, sinó que siga l'Estatut el que diga que el representant legítim en el Comité de Regions és el president de la Generalitat, i volem que conste també en l'Estatut.

I aixina podria dir desenes de propostes, però crec que este no és hui, evidentment, el debat.
Per tant, senyories, jo crec que hui hem pegat un pas importantíssim, hem pegat un pas dels que, a vegades, sense ànim de ser pomposos, podem qualificar d'històric, però, evidentment, ara hem d'acabar la faena, i hem d'acabar la faena de manera jo crec que responsable, i mosatros, des del Grup Parlamentari Popular, anem a seguir fent tots els esforços necessaris perquè això siga aixina.

Fins ara hem demostrat que com a grup majoritari d'estes Corts hem basat tota l'actuació en el diàleg, en el consens i en la generositat per a poder ser possible que hui s'aprovara per primera vegada un informe de conclusions d'una ponència del que és la nostra norma institucional bàsica.

Però jo vullc també que quede clar, senyories, ací, en este acte d'aprovació, que ací n'hi ha un grup parlamentari, ací n'hi ha un govern i ací n'hi ha un partit que té les idees clares, que està compromés i que és responsable per a assolir una bona reforma de l'Estatut de tots i per a tots, i això vol dir comptant amb tots.
I mosatros, senyories, creíem i creguem, i ho dic en pretèrit imperfet i ho dic en present, creíem i creguem que l'Estatut pot o podia estar aprovat el dia 25 d'abril, perquè no n'hi ha ningun impediment perquè això es faja, excepte la voluntat política.

Però, una vegada més, com pareix que això no pot ser possible, se farà un esforç més amb vista al consens i amb vista a arribar a un acord.
Però, per descomptat, el que no anem és a facilitar a ningú, ni ací ni en Madrid, que puguen tindre excuses per a ajornar sine die la reforma o per a no fer la reforma.
És inexcusable, és inajornable, i que ningú busque excuses perquè això mosatros, evidentment, no ho facilitarem.

Senyories, seria un monument a la incoherència que férem això, i en política tots saben que el que valen són les votacions i no les bones intencions.

I diguem que el temps no és important.
.
.
Jo ahí discrepe, discrepe constructivament, perquè estem en consens, però discrepe.
Sí que és important el temps, i el temps és important, perquè ací s'ha fet menció ja a la Segona República, en un dia com és el 14 d'abril, s'hi ha fet menció; però en la Segona República, precisament per uns mesos, mosatros ara no som qualificats com a comunitat històrica, tan sols per unes setmanes: sí que són importants, senyoria, els temps, no vulgam enganyar a ningú, no vulgam enganyar a ningú, són importants els temps.

I ací queda absolutament clar que el Partit Popular vol la reforma i ja, que serà, lògicament, generós i buscarà el consens, però vol la reforma i ja, perquè ho ha demostrat objectivament amb fets.

I, miren, senyories, i en açò vullc acabar, tenim una oportunitat de liderar des de la Comunitat Valenciana les reformes dels estatuts d'autonomia que hui estan oberts en Espanya.
Els nostres ciutadans i la nostra comunitat, estic convençut que s'ho mereixen.
Seria imperdonable desperdiciar esta magnífica oportunitat de liderar des de la Comunitat Valenciana tots els processos de reforma que estan oberts en estos moments en Espanya.
Per descomptat, des del Partit Popular esperem l'altura de mires de tots, el màxim diàleg, el màxim consens, però en política fa falta convicció i votar el que u creu i el que u vol, i les idees clares.

Jo els demane que no n'hi haja una dilació sense dia i que en ànim d'eixe consens arribarem als acords que fagen falta, però sense excuses, perquè esta reforma no a soles ha de ser de tots i per a tots els valencians, sinó que ha de ser una reforma inexcusablement feta ja molt prompte.
Per això anem a treballar i espere que hi col·laboren també els grups parlamentaris de l'oposició.

Moltíssimes gràcies.
(Aplaudiments)

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Castellano.

Procedemos a la votación.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 82 votos a favor.
(Pausa)

Perdón.
.
.
¿Señor Cortes?

**El senyor Cortes Llopis:**

 

Hacer constar que la votación.
.
.
, aquí lo tengo, yo he votado perfectamente.
.
.
Si se puede repetir.
.
.
Mi voto es afirmativo.
Que conste.

**El senyor president:**

 

Perdón.
.
.
¿Señor Camarasa?
Diga.

**El senyor Camarasa Albertos:**

 

Sí, señor presidente, para hacer constar que debido a algún problema mecánico o de tarjeta, no he podido ejercer el voto, y solicitaría de su presidencia que me permitiese votar afirmativamente, como es mi intención.

**El senyor president:**

 

Bien, sin que sirva de precedente, creo que dadas las circunstancias del momento, sí que procede tratar de repetir la segunda.
.
.

Comienza la votación.
.
.
(Pausa per la votació.
Aplaudiments)

Pues la votación evidencia la unanimidad, y se procede a conceder unos minutos de descanso.

(Se suspén la sessió a les 12 hores i 5 minuts)

(Es reprén la sessió a les 12 hores i 59 minuts)

 

***Compareixença del conseller de Educació, Cultura i Esports, Alejandro Font de Mora Turón, per a explicar el Pla d'actuacions per a la qualitat del sistema educatiu 2003-2007 (PAQSE), sol·licitada a petició pròpia (RE número 12.
081).***

**El senyor president:**

 

*(El senyor president colpeja amb la maceta)* Se reanuda la sesión.

Siguiente punto del orden del día: comparecencia del conseller de Cultura, Educación y Deportes para explicar el Plan de actuaciones para la calidad del sistema educativo 2003-2007, Pacse, solicitada a petición propia.
Registro de entrada número 12.
081.

Tiene la palabra el honorable señor conseller.

 

**El senyor conseller d'Educació, Cultura i Esports:**

Moltes gràcies, senyor president.

Senyores i senyors diputats.

L'educació i la necessària qualitat que ha de tindre el sistema educatiu és un objectiu essencial del govern valencià del Partit Popular, i per això hem realitzat enormes esforços de tota classe a través d'una gran quantitat d'actuacions, de les quals, en les múltiples compareixences que s'han efectuat davant d'esta cambra, hem donat compte per part d'este conseller i pels distints consellers del Partit Popular que m'han precedit.

Des de l'arribada del Partit Popular al Govern Valencià l'any 1995, es van posar en marxa tota una sèrie d'actuacions precises i necessàries per a cobrir les carències múltiples i diverses que el sistema educatiu de la comunitat tenia i patia després del govern del Partit Socialista, amb l'objectiu d'aconseguir els millors nivells d'educació amb la qual cosa això comporta i que hui disfruta la nostra comunitat.

Assumir esta responsabilitat en les tasques de govern, govern de tots els ciutadans de la Comunitat Valenciana, ens va obligar a escometre, amb urgència, gran intensitat i esforç inversor, les actuacions en matèria d'infrastructures educatives que els anteriors governs socialistes o no van fer o no van voler o no van saber com fer-les.
I m'estic referint tant a l'elaboració del mapa escolar de 1996 com a la posterior execució de les obres que es preveien per atendre la necessitat peremptòria d'aplicar la Logse, llei aprovada pel Partit Socialista de l'any 90, quan ja havien transcorregut cinc anys des de la seua publicació, des de la seua vigència i calia donar resposta a les necessitats d'escolarització d'alumnat de la comunitat educativa i de la societat valenciana.
Esta llei, la Logse, que no va ser al seu moment recolzada pel Partit Popular, però sí aplicada amb profunda lleialtat institucional, com no podia ser d'una altra manera, després de diversos anys de vigència ha demostrat la seua ineficàcia, tant a nivell intern com en les avaluacions internacionals que s'han realitzant, demostrant-se que ens allunya cada vegada més dels criteris d'homogeneïtat i de qualitat amb el nostre entorn europeu.

Esta realitat inqüestionable, que ha sigut posada de manifest per nombrosos organismes, entitats nacionals i internacionals, així com per les diferents organitzacions i la comunitat educativa en general, ens va conduir a tot un procés de diàleg i de polsar les inquietuds de la comunitat educativa per tal d'atendre la necessitat d'adequar la normativa educativa legal a les lleialtats socials i a les exigències del futur.
És així com el govern central del Partit Popular en el seu moment va elaborar una nova llei orgànica per a la qualitat del sistema educatiu, la Loce, amb l'objectiu de corregir els defectes contrastats i que s'havien posat de manifest després de més de 10 anys d'estar vigent la Logse, la llei anterior.

L'avantprojecte d'esta llei, de la Loce, també va ser presentat al Consell Escolar Valencià en ple, que va tindre lloc el 16 d'abril de 2002.
Posteriorment, es van realitzar un total de 9 sessions de treball de la comissió específica que es va formar per a este estudi.
L'informe definitiu va ser portat al ple del Consell Escolar Valencià, celebrat el 25 de juny de 2002, on va ser aprovat per la immensa majoria dels membres presents.
D'un total de 50 membres: 43 vots a favor, 0 vots en contra, 2 abstencions i el vot particular del Step.

La nova llei orgànica de llavors, de qualitat educativa, la Loce, aprovada per les Corts Generals en desembre de 2002, va passar aleshores a ser el nou marc de referència per a totes les comunitats autònomes.
Arreplegava la Loce una vertadera i encertada anàlisi de la realitat d'eixe moment històric, i aportava mesures específiques per a millorar la necessària qualitat que ha de tindre el sistema educatiu en el seu conjunt i que eren demandes de tota la societat.

Publicada esta nova llei i una vegada entrada en vigor, derogant la Logse en alguns dels seus punts, modificada la Lode parcialment, i una vegada establert el seu calendari d'aplicació, el govern de la Comunitat Valenciana del Partit Popular, presidit per Francisco Camps, va iniciar els mecanismes per a la seua aplicació al sistema educatiu de la nostra comunitat.
Per això, la Conselleria de Cultura, Educació i Esport va elaborar un instrument de treball, conegut com a Pacse, Pla d'actuacions per a la qualitat del sistema educatiu, on s'arreplegaven les diferents actuacions que es proposava dur a terme al llarg de la present legislatura a fi d'aplicar la Loce.

Este Pla d'actuacions per a la qualitat del sistema educatiu era un document de treball en el que s'arreplegaven una sèrie d'objectius i actuacions per a ser desenrotllades en el sistema educatiu valencià al llarg dels 4 anys previstos, 2003-2007, per a garantir la qualitat del sistema educatiu segons el que establia la Logse i d'acord amb els objectius propis del Govern Valencià.
Contemplava com a part rellevant una sèrie de concrecions i de compromisos polítics sobre com es desenrotllaria, marcant temps i cursos acadèmics concrets, el calendari d'aplicació de la Loce a la Comunitat Valenciana i la seua necessària acomodació i desenrotllament normatiu.

Partíem de la profunda convicció que l'educació dels nostres ciutadans es una responsabilitat que ens afecta a tots i és un gran projecte en què tots podem caminar junts amb un mateix compromís, de tal manera que el Pacse, des de la seua proposta d'elaboració, va ser un document de treball obert perquè els membres dels diferents sectors que conformen la comunitat educativa pogueren valorar-lo i enriquir-lo.
I va ser el Consell Escolar Valencià, com a màxim òrgan de representació de la comunitat educativa, qui va intervindre en tot el procés de reflexió, diàleg i consens per a enriquir-lo i aconseguir que fóra un document, ja no sols a proposta de la conselleria, sinó un document que implicara a tots i que tots ens sentirem vinculats de forma responsable.

I és important recordar en el temps com va ser tot este procés de diàleg, reflexió i aportació de suggeriments enriquidors.
El procés va començar en agost de 2003 quan el conseller de Cultura, Educació i Esport va presentar el primer d'agost el Pacse al Consell de la Generalitat Valenciana expressant el seu interés de fer-lo arribar al Consell Escolar Valencià.
Eixe mateix dia va ser donat a conéixer als portaveus en matèria d'educació dels partits polítics i als mitjans de comunicació.
El 4 d'agost de 2003 va ser remés a les 25 organitzacions presents al Consell Escolar Valencià un ampli resum on s'arreplegaven els grans objectius i les grans línies d'actuació.
En setembre de 2003 el conseller anuncia en el ple del Consell Escolar Valencià la remissió del document en la seua totalitat perquè fóra debatut i s'elevara el corresponent informe abans de ser definitivament aprovat pel Consell de la Generalitat.
I després d'onze sessions, algunes d'elles maratonianes, el 23 de març de 2004 va tindre lloc el ple del Consell Escolar Valencià amb l'assistència del conseller, on és sotmés a votació i es van debatre les propostes no consensuades, així com es van anunciar el vots particulars que s'afegirien a l'informe definitiu.

I cal recordar que en l'esmentat ple el representat de FT-UGT manifestà el seu desig de fer una observació de caràcter general i que, després del corresponent debat, s'acordà que la dita observació fóra traslladada a l'acta de la sessió i que diu literalment: "A la vista dels resultats electorals del dia 14 de març s'obrin dubtes raonables sobre el futur de la Loce i la seua aplicació, és per això que el Consell Escolar Valencià recomana al govern de la Generalitat Valenciana prudència i moderació en l'aplicació de la Loce quant al calendari d'implantació de la llei en la nostra comunitat".

En esta relació de fets no cal oblidar que el 29 de maig va aparéixer publicat en el BOE el corresponent decret pel qual es modifica el calendari d'aplicació que s'establia en la Loce.
I, a partir d'este moment, la Loce queda diferida en el temps, sense que es presentase cap alternativa i generant-se un clima d'inseguretat i d'incertesa en tota la comunitat educativa, no només de la Comunitat Valenciana, sinó de tot Espanya.
I el Pacse, que va sorgir com a iniciativa de la conselleria i del Consell de la Generalitat per aplicar la Loce, lògicament va quedar també en el corresponent impàs.
Era un document on s'arreplegaven tota una sèrie d'actuacions i iniciatives polítiques per aplicar, amb la lleialtat de sempre, la legislació vigent en el seu moment: la Loce, aplicant la legislació vigent amb lleialtat institucional com no podia ser d'una altra manera, igual que va fer el govern del PP a nivell de tot Espanya amb l'aplicació de la Logse.

En esta comunitat s'ha aplicat la normativa legal amb rigor.
Però, davant de la inseguretat, davant de la no actuació dels nous governants del Psoe en el govern de l'Estat, estem abocats a ser prudents i evitar possibles disfuncions, sempre pensant en el bé de la comunitat educativa i de les necessitats de les famílies i dels alumnes.

Des de la paralització de la Loce a través d'un reial decret, des d'eixe moment la comunitat educativa i el conjunt del sistema educatiu s'ha vist abocat a un temps d'espera gens positiu per a l'estabilitat del mateix sistema i per a continuar aprofundint en la necessària millora de la qualitat, exigència que és patent tant des de l'administració educativa com des del professorat, l'alumnat i la societat en general.

Davant d'un futur incert i gens aclarit per part dels nous responsables educatius, la Conselleria de Cultura, Educació i Esport ha seguit impulsant aquelles mesures que, dins de l'àmbit competencial recollit en l'Estatut d'Autonomia, ens permetien continuar avançant en un sistema educatiu de qualitat i donar resposta a les necessitats de la societat en el seu conjunt, intentant evitar qualsevol tipus de disfunció que poguera produir-se sense saber quin seria el nou marc legal.
Però, hem estat a l'espera des del 28 de maig de 2004, que es paralitzà l'aplicació de la Loce a través del corresponent Reial Decret, de disposar d'un text seriós que arreplegue la normativa que els nous responsables del ministeri volen aplicar a tots els centres docents.

El mencionat document, que es va presentar com avantprojecte de Llei orgànica d'educació, encara que no és un avantprojecte, ja que no ha passat pel govern de la nació i no deixa de ser més que un esborrany, dic que eixe document ens va ser entregat, amb el seu text articulat, el passat 30 de març en la conferència sectorial d'educació.
Ja no parlem del primer document: "Una educació de qualitat per a tots i entre tots", propostes per al debat, entregada en setembre de 2004, i del qual també el Consell Escolar Valencià va realitzar un informe que va ser aprovat en el ple d'este consell el 21 de desembre de 2004, després d'haver realitzat una important labor d'anàlisis, reflexió i elaboració de propostes consensuades, i que també va ser sotmés a discussió ací a les Corts Valencianes arran d'una intervenció meua per a informar a les seues senyories i que, per cert, van eixir d'este debat de Corts una sèrie de propostes que no han sigut per a res arreplegades en el text articulat.

Per tant, parlem ja d'un text articulat, text que ens va ser entregat, dic, sense haver tingut la possibilitat de col·laborar amb eixa redacció i de participar en eixa elaboració, ni es va consultar eixe text articulat prèviament als consellers de les respectives comunitats autònomes, almenys en el que es refereix als consellers d'aquelles comunitats autònomes governades pel Partit Popular, perquè sí ens consta per notícies de premsa que va haver-hi reunions de la ministra amb altres comunitats autònomes.
Evidentment, no amb totes.
Pareix que hi ha dos tipus de comunitats autònomes en matèria educativa.

Text, repetisc, que continua contemplant i que té al si seu grans ambigüitats i que, al meu entendre, no responen les necessitats actuals i futures que ha de tindre el sistema educatiu.

Este esmentat falsament avantprojecte, este esborrany també ha sigut remés a tots els membres de la comunitat educativa representada en el Consell Escolar Valencià.
I ha sigut remés per este conseller.
I ha sigut objecte d'un primer estudi en el ple del Consell convocat i celebrat, a instàncies d'este conseller, el passat 11 d'abril.
En este ple extraordinari del Consell Escolar Valencià, al qual vaig acudir per a oferir també les primeres valoracions que de l'avantprojecte ha realitzat el Consell de la Generalitat, en el que es van marcar una sèrie de reunions perquè siga la comunitat educativa qui, a través de l'aportació de les seues valoracions i suggeriments, diga les seues opinions a fi de poder emetre el Consell un informe que tindré l'ocasió de fer arribar a la ministra el pròxim 9 de maig on hem sigut citats a instàncies també, a instàncies també, tot cal dir-ho, de les comunitats governades pel Partit Popular, perquè no hi ha un calendari oficial de negociacions, senyories, no hi ha un calendari oficial de negociacions.
Les dades que ha marcat el mateix Consell Escolar Valencià són les següents: el dijous 14 d'abril, el dimecres 20 d'abril, el dijous 21 d'abril, el dimarts 26 d'abril, el dijous 28 d'abril, el dimarts 3 de maig i el dijous 5 de maig.
A la Comunitat Valenciana sí que hi ha un calendari de propostes i de negociació del text.

La reunió prevista pel ministeri per al dia 9 de maig, repetisc, ha hagut de ser forçada per la sol·licitud de la Comunitat Valenciana i la resta de comunitats governades pel Partit Popular, ja que hi ha temes i qüestions que no queden convenientment reflectides i que poden ocasionar, de no modificar-se, greus perjudicis per a l'alumnat, per al professorat, per al finançament, també per al finançament de la posada en marxa de les mesures que en l'avantprojecte es contemplen.
I com que estem parlant de qualitat en un debat dissenyat i demanat per a la parlar de la qualitat del sistema educatiu, jo els posaré alguns exemples de quins punts poden afectar greument a esta qualitat que tots desitgem, que és suposadament tots desitgem per al nostre sistema educatiu.

L'avantprojecte elimina la qualitat en l'educació.
Però l'elimina fins i tot nominalment.
La llei que es denominava de qualitat de l'educació, és simplement ara llei orgànica d'educació.
L'actual Inaqse, l'Institut Nacional d'Avaluació i de Qualitat del Sistema Educatiu, perd la característica de *Nacional* i perd la sigla de *Qualitat* també.
No sols desapareixen estos nominalment, que seria un nominalisme absurd, és que allò nominalista ve després reflectit en el text.
Perquè hi ha una regressió a la Logse, es tornen a copiar mesures que en la Logse es va demostrar per l'estudi Pisa i per altres estudis de l'Ocde i de tots els que entenen d'estes matèries, que no han donat el resultat corresponent.
I ací la LOE continua en els articles 19, 24, 26, 27, 28 i 30 proposant les mateixes i idèntiques mesures que establia la Logse.
Una sèrie de mesures que s'han demostrat, com dic, ineficaces per a tractar els problemes de la qualitat en el nostre sistema educatiu.
Trenca a més, i açò és un problema greu dins del text que nosaltres, des d'estes comunitats que jo li deia, hem volgut arreplegar esta alarma, trenca o pot trencar l'homogeneïtat del sistema educatiu espanyol i pot propiciar l'aparició de 17 sistemes educatius desconnectats, creant fronteres educatives interiors.
Perquè aixina com en les anteriors lleis, siguen socialistes, siguen populars, s'establia un mínim, un mínim curricular comú, en este text, tal i com està ara, no s'estableix cap mínim curricular comú, sinó que simplement es diu que no requeriran més els aspectes bàsics del currículum, no requeriran més del 55% dels horaris escolars.
No requeriran més.
Es fixa un màxim.
No es fixa cap mínim.

Podria sorgir d'ací una multiplicitat de sistemes no homologats que dificultaria, pensen vostés, la mobilitat de l'alumnat dins del territori espanyol.
I això suposaria una agressió a les famílies més modestes, que són les que de vegades han de traslladar-se d'uns sistemes a altres.
Perquè no els valdria el que han aprés en una comunitat, si se'n van a una altra que té un sistema completament diferent, i si tenen després que tornar a la seua comunitat d'origen.

També ataca la llibertat d'elecció dels pares per part d'algunes de les seues normatives, iniciant la supressió, o almenys agreujant la situació de l'ensenyança concertada en els primers nivells educatius.
No quantifica els recursos necessaris, i imposa el finançament a les comunitats autònomes.
Vull recordar ací a les seues senyories que a estes Corts es va aprovar, es va aprovar que l'esforç d'inversió, d'inversió que suposen les mesures que introduïx la llei havien de ser almenys compartides, almenys compartides per l'estat.
Res d'això hi ha.
No es contempla ni una memòria econòmica ni cap aplicació d'eixa memòria econòmica en forma d'un pla de finançament.

Suprimix el deure d'estudiar de l'alumnat.
Suprimix el deure d'estudiar, aixina com ho senten vostés.
En els textos anteriors, siguen socialistes, siguen populars, queda reflectit literalment el deure d'estudiar.
Curiosament ha desaparegut, ha desaparegut del text eixa normativa i eixa especificació.
Va en contra de la cultura de l'esforç.
Va en contra de la cultura de l'esforç perquè pràcticament es torna a contemplar una promoció automàtica, pràcticament una promoció automàtica.
Es pot passar, es pot passar perfectament en tres assignatures suspeses al llarg de tota l'educació secundària.
Elimina, a més a més, elimina el que són les proves de recuperació.
Es priva a l'alumnat del dret a la recuperació anual.
I pràcticament es queda només en quart d'ESO, quan ja les coses pràcticament ja no tenen solució.
Es priva este dret a la recuperació anual.
I vull dir-los, senyories, que esta recuperació anual, en este únic any passat en què s'ha efectuat ha tingut efectes molt beneficiosos per a molts alumnes, que han aconseguit passar al curs següent sense arrossegar matèries, i, per tant, es poden incorporar en millors condicions al nou curs.

Atempta a més contra el dret a l'educació.
I miren per què atempta.
Perquè, en virtut d'un dret de reunió, es possibilita només en la simple comunicació a la direcció del centre, que un grup d'alumnes puga faltar a classe sense que es puga adoptar cap mesura, cap ni una, de regularització d'esta qüestió.

Per tant, estem contrastant un pretext dret de reunió en un sistema que és molt heterogeni quan a edat i quan a capacitat, perquè és un sistema per definició que és progressiu en edat, i estem deixant un tema que pot possibilitar un descontrol total al món de l'educació.
Devalua el títol de graduat en educació secundària, perquè s'indica de manera ambigua que el títol s'atorgarà als alumnes que hagen aconseguit els objectius de l'etapa.
No que hagen aconseguit superar les corresponents matèries, sinó els objectius en general de l'etapa.
El que és una còpia literal, repetisc, de l'article 22.
2 de l'antiga Logse.

Establix de nou els programes de garantia social amb un altre nom, i obstaculitza la resposta a les necessitats educatives de l'alumnat desmotivat.
El tema de l'objector escolar és un tema greu, que tots els professors i professores del nostre sistema educatiu patixen i coneixen, i que tots els alumnes que conviuen en objectors escolars, és a dir, esta gent que aplega als quinze anys i no se sent motivada per a estudiar, continuen patint esta situació.
Esta llei no fa res, este projecte o este esborrany, no fa res per aclarir esta situació ni per a solucionar-la.

I atempta a més contra l'especialització del professorat.
Perquè diu en l'article 26 que en l'Educació Secundària Obligatòria, en primer i segon de l'ESO, el professorat podrà impartir matèries que no siguen de la seua especialitat.
I això ha sigut una cosa que, des del món del professorat i dels sindicats, sempre ha sigut combatuda, sempre ha sigut combatuda i sempre ha segut refusada.
Per tant, estes observacions s'han de tindre en compte.

Li resta una importància gran a la informàtica.
Unix informàtica i tecnologia.
No assegura la impartició en tres cursos a l'ESO, tampoc preserva adequadament la neutralitat tecnològica ni aposta pel programari lliure, el *software* lliure.
I a més a més de tot això, en educació secundària la informàtica no apareix ni com a matèria optativa d'oferta obligatòria.
La qual cosa ens pareix molt greu en un moment on es vol avançar en noves tecnologies.

Introduïx una nova assignatura: educació per a la ciutadania, que pot ser objecte de múltiples interpretacions.
I que algú, no jo, algú ha comparat als mitjans de comunicació en l'antiga "formación del espíritu nacional" que va estar vigent durant el franquisme.

Suprimix els Cefire, centres de formació, innovació i recursos educatius.
Hi ha al llarg de les lleis, siguen socialistes o popular, hi ha una cultura consolidada de formació del professorat a través de centres propis de formació, vinculats a l'administració educativa autonòmica.
Doncs bé, senyories, això també desapareix absolutament del text articulat.

La LOE impedix també la continuïtat dels itineraris de qualificació en la formació professional.
Perquè ara, amb la LOE, s'ha de tindre els dènou anys per accedir als cicles formatius per a grau superior.
Posa com a requisit tindre dènou anys d'edat i no divuit com fins ara.
És una obstrucció.
Deixa aïllada la formació professional de grau mitjà.

En l'avantprojecte queda reflectit també uns seriós greuge comparatiu per a la Comunitat Valenciana en les ensenyances artístiques.
Perquè la LOE exclou els estudis superiors de ceràmica pertanyents a les arts plàstiques.
I això ens pareix que és molt greu per a unes matèries tan absolutament arrelades a la nostra comunitat, tant des del punt de vista cultural com des del punt de vista industrial i econòmic.

El greuge i la discriminació també la patix l'alumnat front l'alumnat estranger.
Perquè s'arreplega perfectament que l'alumnat estranger dels països de la Unió Europea o amb acords amb l'estat espanyol podran accedir a les universitats espanyoles sense realitzar prova d'accés.
Mentre que l'alumnat espanyol sí que l'ha de realitzar i sí que l'ha de superar.
Etcètera, etcètera, etcètera.

Continue dient, i acabe amb açò este breu resum, que la proposta de govern ha creat una gran incertesa social.
La LOE ha creat una incertesa innecessària en la societat, en posar de manifest que el sistema educatiu pot estar a l'arbitri de l'alternança en el poder dels partits polítics, podent canviar les normes bàsiques que ho regixen d'una forma pràcticament continua.

I com hem de continuar treballant a la Comunitat Valenciana?
Si no podem, perquè no podem, concretar encara coses perquè esta nova llei encara està en procés de discussió i probablement no podrà estar acabada, pense jo que no podrà estar acabada, encara que no tenim cap tipus de previsió temporal, no podrà estar acabada fins a final d'enguany, encara tenim un període d'incertesa continuo.

Però el Paqse estava estructurat en uns principis generals que nosaltres hem aplicat i continuarem aplicant, i que jo vull exposar ací davant de les seues senyories.
L'atenció a la diversitat.
L'educació intercultural i la integració social.
L'educació plurilingüe.
La formació professional.
Les ensenyances escolars de règim especial.
La formació d'adults.
El reconeixement i prestigi de la funció docent.
L'educació preescolar de zero a tres anys.
La descentralització de la gestió dels centres i el desenrotllament de un sistema valencià de programari lliure, és a dir, software per a l'educació, software lliure.

Què és el que s'ha fet en la present legislatura en el marc d'este Paqse?
Quines mesures s'han adoptat per part del govern per a fer realitat estos objectius i este marc general, en tant en quant no tinguem dissenyat el que és el marc de l'estat, perquè el govern del Partit Socialista aixina ho ha decidit?
Senyories, en primer lloc, s'ha donat un important impuls de l'escolarització de l'alumnat de zero a tres anys, mitjançant un increment significatiu econòmic arreplegat en la Llei de pressupostos, de manera que l'any 2004 es va incrementar en més tres milions d'euros este apartat.
I per a l'any 2005 s'ha incrementat en més d'un milió i mig d'euros respecte a l'any anterior.

En el curs 2004/2005 s'ha iniciat una nova línia ajudes per als alumnes del primer cicle d'educació infantil de zero a tres anys.
Mitjançant la corresponent convocatòria han participat 103 centres a tota la comunitat: 37 depenents de corporacions locals i 66 de titularitat privada, amb un total de 4.
712 alumnes, amb una ajuda mínima de 45 euros per mes i alumne, i amb un pressupost de cinc milions d'euros.

La universalització també de l'oferta de segon cicle d'educació infantil de tres a sis anys.
Esta és una cosa curiosa.
Perquè ací, que se'ns diu que no fem res, resulta que açò, que era en l'educació i la gratuïtat de tres a sis anys, que no estava contemplat en la llei socialista, ja està aplicant-ho esta comunitat.
Quan ara es planteja en la nova llei, nosaltres som una de les comunitats que ja ho té perfectament plantejat.

S'ha aconseguit, senyories, la gratuïtat i la plena escolarització de l'alumnat de tres a sis anys en els centres públics.
I en els centres concertats s'ha generalitzat el concert educatiu per a l'alumnat de quatre i de cinc anys.
A més de 179 guarderies de titularitat privada, estan en este moment arribant ajudes per atendre a l'alumnat menor de quatre anys, amb un pressupost de dos milions d'euros.

Les beques i les ajudes.
Hi ha ajudes a la gratuïtat en els llibres de text, experimentant-se un increment de més d'un milió i mig d'euros l'any 2005 respecte de 2004.
I ha beneficiat a 155.
305 alumnes en estes beques de llibres de text.
En un increment que va per damunt de l'11%.
De manera que tots, tots els alumnes que reunixen els requisits són beneficiaris d'esta beca.
Ningú que complisca els requisits es queda fóra d'estes ajudes.

Els gabinets psicopedagògics han merescut una atenció especial.
149 gabinets psicopedagògics.
183 centres de formació de persones adultes, en una inversió que supera els 3.
300.
000 euros.
Escoles de musica, 225 escoles de música amb un pressupost de 3.
600.
000 euros.
I 45 conservatoris professionals, que no pertanyen a la xarxa de conservatoris de la Generalitat Valenciana, amb una inversió superior a 3.
500.
000 d'euros.

Menjador escolar.
Quasi 100.
000 alumnes, quasi 100.
000 alumnes beneficiaris, amb una inversió de 39 milions d'euros, 39 milions d'euros.
I transport escolar, 35.
000 alumnes en 585 rutes escolars, amb una inversió anual de més de 36,5 milions d'euros.

Infraestructures educatives: des de fa dos anys, només des de fa dos anys, 71 centres finalitzats, des de maig de 2003 fins a maig del 2004, amb un total d'inversió de 420 milions d'euros i, a més, 89 centres des de maig del 2004 fins a abril del 2005, la qual cosa suposa una inversió de 538 milions d'euros sols en el que portem d'esta present legislatura.

El Pla d'infraestructures educatives 2004-2008, CreaEscola, s'ha posat en marxa.
Una vegada en vies d'absolut compliment del mapa escolar que es va definir al seu moment i que ha arribat a aplegar.
.
.
va nàixer amb 250 actuacions i ha arribat a aplegar 400 actuacions, més de 400 actuacions, les noves necessitats del nostre sistema han fet preveure les noves necessitats, com dic, en la creació d'este Pla d'infraestructures educatives, CreaEscola 2004-2008, amb una previsió que en el moment actual va nàixer amb 244 i en el moment actual ja està al voltant de les 300 actuacions, i amb una inversió que arribarà a superar els 1.
000 milions d'euros.

Hem potenciat també l'escola rural, per mitjà de la creació dels centres rurals agrupats.
I ací n'hi ha alcaldes i alcaldesses que són de municipis xicotets i que saben de la importància dels centres rurals agrupats.
S'han creat 13 nous centres en la xarxa de centres rurals agrupats i, en total n'hi ha 36 en tota la Comunitat Valenciana que agrupen més de 130 centres de localitats xicotetes.

S'ha desenrotllat i fomentat la formació de persones adultes per mitjà de l'increment de la xarxa de centres, creant-se el 2004 tres nous centres i ampliant l'oferta formativa, desenrotllant-se la corresponent normativa a través del decret del Govern Valencià autoritzant la creació de centres.

S'han impulsat les noves tecnologies per tal d'evitar el que es diu la "bretxa tecnològica".
La implantació progressiva del programa Lliurex, que ja està encetada, i la inclusió de la informàtica com a optativa d'oferta obligatòria, informàtica com a optativa d'oferta obligatòria ­cosa que no fa el govern actual en la seua llei­ en tots els centres per a l'educació secundària i de lliure elecció per l'alumnat han sigut les dades més significatives.

Els pròxims dies 6, 7 i 8 de maig, tres dies de maig, tindrà lloc el Congrés Internacional de Programari Lliure de la Comunitat Valenciana.
Este congrés assenta les bases per a l'aplicació d'este sistema.

En formació professional tenim una implantació progressiva de cicles formatius i nova oferta formativa de cicles a distància.
Ahir només vaig anunciar ja l'increment en 45 cicles més en el pròxim curs de formació professional com a resposta a la demanda del teixit productiu de la comunitat dels quals s'implantaran, dels nous, 13 en Alacant, 6 en Castelló i 26 en València.
Els que suposen més novetat són el cicle de prevenció de riscs professionals, l'atenció sociosanitària i la informàtica, continuant amb el nostre treball d'implantació progressiva de les noves tecnologies.

Des de l'any 2003 hem augmentat la plantilla, i de 65 places passem en este curs a un total de 150 professors especialistes en formació professional, la qual cosa suposa un 30% d'increment sobre aquella plantilla.

S'ha prestat una atenció especial a l'alumnat immigrant, que és una qüestió molt important, a través de l'educació compensatòria dotant els centres de recursos personals i econòmics addicionals per al curs 2004-2005 ­389 professors, 128 més que el curs passat­, i amb una inversió que supera en molt el milió d'euros, participant un total de 634 centres.

S'ha celebrat el I Congrés Internacional d'Educació i Immigració el 25, 26 i 27 de novembre elaborant el document a València que arreplega les conclusions per a integrar de la millor manera possible la població immigrant.

He de dir, senyories, informar a les seues senyories que en les etapes educatives que són responsabilitat de qui els parla, el nombre total de població escolar que ve de fora de la nostra comunitat assolix quasi els 60.
000 alumnes, 59.
217.

L'escolarització de l'alumnat immigrant suposa una inversió estimada anual de més de 183 milions d'euros, un cost mitjà per alumne de més de 3.
000 euros.
Este alumnat rep en concepte de beques i ajudes, l'alumnat immigrant, més de 6 milions d'euros a l'any, i en compensació educativa suposa la inversió de quasi 9,5 milions d'euros.
En total, el cost en conjunt arriba vora els 200 milions d'euros, concretament 198 milions d'euros, actualitzat.
Perquè he de dir que el nombre d'alumnes ha augmentat des de l'inici de curs, que n'hi havia 56.
289, i actualment en són 59.
217, quasi 60.
000.
És a dir, que s'han incorporat en este nou curs 7.
346 alumnes més que el curs passat.

S'ha creat l'observatori escolar, l'Observatori Escolar de la Convivència, en una iniciativa pionera, en una iniciativa que ha despertat l'interés de totes les comunitats autònomes siguen o no governades pel Partit Popular, inclús ha despertat l'interés del mateix Govern central que este cap de setmana ha convocat representants de les diferents comunitats autònomes per a discutir temes com l'observatori escolar.
I que recorde jo a les seues senyories que per unanimitat estes Corts van votar que en la llei se contemplara, el projecte de llei que estem ara comentant, se contemplara la creació d'un observatori escolar, cosa que no s'ha fet.
És a dir, que s'ha ignorat una decisió unànime de les Corts Valencianes.
Jo pense que este és un tema que podria perfectament corregir-se.

Quant a personal docent, hem fet un esforç importantíssim.
L'oferta per a l'any 2004 va ser de 2.
100.
L'actual, de l'any 2005, de 2.
800.
Estem arribant a uns punts absolutament no vistos abans quant a l'oferta de places docents.
El total del professorat ascendix en la Comunitat Valenciana en este moment a 45.
873 docents.
S'ha firmat amb tots els sindicats present en la Mesa Sectorial d'Educació un acord pel qual s'establix la millora de les condicions laborals i retributives del professorat, l'estabilitat d'este i la reducció de la temporalitat, així com l'extensió de la cultura de la prevenció dels riscos laborals amb l'objectiu de la pau social en el sistema educatiu i d'un millor funcionament amb la corresponent millor qualitat.

L'últim acord d'estes magnituds va ser firmat l'any 1985.
Des de l'any 1985 no havia tingut esta comunitat un marc de negociació igual que el que tenen en este moment els sindicats i els agents socials presents a la mesa sectorial.

Per tant, senyories, és veritat que queden moltes coses per a fer i que devem continuar treballant, però amb la filosofia del Paqse, en el marc que suposava l'ideari del Paqse, lluitant a contracorrent, lluitant contra la incertesa que suposa el fet que s'haja paralitzat l'aplicació de la Loce i no s'haja començat encara l'aplicació d'una altra norma, estem continuant en el Govern Valencià treballant per al que ens interessa a tots, que és en la qualitat del sistema educatiu objecte de la meua compareixença.

Res més i moltes gràcies, senyores i senyors diputats.
*(Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Tiene la palabra el señor Cardona, en representación del grupo político L'Entesa.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

N'hi ha una expressió esportiva que se sol gastar en bàsquet; quan n'hi ha molta diferència entre un equip i un altre, u està guanyant de moltíssim i estan en els dos últims minuts del partit, se diu que són els minuts del fem.
Moltes voltes en estes Corts quan, per vents de la història se tracten temes molt importants en les primeres fases d'un ple, al final sol passar açò que passa en estos moments, no?
, que estem en un debat que en teoria deuria ser sobre el Paqse ­i a nosaltres ens haguera agradat saber coses sobre el Paqse, senyor conseller­, i al final s'acaba convertint en açò que s'ha convertit.
Vosté se fica a parlar, a parlar, ens explica tot el que pensa sobre allò diví i allò humà, continua amb la seua gresca política sense aportar massa coses, i n'hi ha un altre concepte en esports que m'agradaria també exposar aquí, i és que els esports només són interessants quan n'hi ha un cert equilibri entre els contendents, i en este cas no m'estic referint a un equilibri d'arguments sinó a un equilibri de temps.

Vosté, si no m'enganye, senyor conseller, ha gastat 37 minuts explicant-mos tot el que ha volgut, i nosaltres ne tenim 5.
*(Remors)* No, no els perdré, senyor conseller.
No els perdré perquè per a nosaltres el que vosté ha fet hui és evidentment defugir un debat que ja ens agradaria tindre d'una manera formal i seriosa sobre les necessitats educatives, com el va defugir també quan se tractava de la seua llei de qualitat, que no va ser possible tractar-la ací d'una manera coherent i amb un debat polític seriós, sinó que tot això sempre es va defugir.

Sempre s'ha traslladat a un pseudodebat en àmbits a vegades bastant.
.
.
, no diria jo ocults però no socials, no almenys oberts socialment.
I inclús quan vosté ens diu tot el que ha passat, vosté té una visió molt particular de la història educativa i una visió molt particular de l'educació.
I quan diu vosté que la Loce es va aprovar per 43 vots a favor, etcètera, etcètera, doncs no és cert, perquè el que es va aprovar va ser un informe del Consell Escolar molt crític amb la Loce, molt crític, al qual no se li va fer cap cas a l'hora de traure la Loce.
Això és el que realment va passar però, clar, ací se pot parlar de mitges paraules tot el que vosté vullga.

I ací es planteja que el Paqse era un document de treball obert que mai es va remetre als grups polítics, mai va arribar als grups polítics, com no ha arribat mai als grups polítics quin tipus de Paqse estan vostés seguint ara en este moment, de cap manera.
L'última cosa que ha arribat ha segut un esborrany, sense acabar.
Ah, sí, vostés estan aplicant totes les mesures per a la qualitat!
Doncs, no senyor, de cap manera.

Nosaltres continuem dient que la política que està portant el PP actualment seguix sent una política de privatització accelerada del sistema educatiu.
I continuem pensant això que, per cert, la privatització accelerada del sistema educatiu també té les sigles Paqse.
Pensem que a la millor se referix a això.

Infantil, infantil de 0 a 3 anys: vostés continuen amb les mateixes escoletes que n'hi havien, no n'ha afegit ni una sola.
Tot, ensenyament privat.
3-6 anys: tot el que vostés han augmentat també concerts en principi singulars.
Nosaltres no podem acceptar de cap manera això.
Atenció a la diversitat?
Sí, clar, sempre que la diversitat caiga sobretot en l'escola pública, a on no n'hi ha un equilibri de dificultats entre l'escola privada ni inclús entre la concertada.
Amb vostés han acceptat tot tipus de concerts, inclús els il·legals i els irregulars, inclús els que només admetien persones d'un sexe.
Això és el que n'hi ha: privatització accelerada.
I vosté quan parla de la llei d'ara, la LOE, la que s'ha presentat ara, amb la qual nosaltres som molt crítics i que ens agradaria tindre un debat aquí i poder dir tot el que pensem d'ella, però no tenim temps, senyor conseller.
Som molt crítics però, per descomptat, el que no criticaríem mai, si fórem consellers d'esta comunitat, és que no permet triar centres privats, perquè la seua obligació no és defensar els centres privats, senyor conseller, és defensar un sistema públic educatiu.
Un tema en què vostés han fracassat d'una manera lamentable.
Han fracassat en la dignificació de l'educació pública.
Han fracassat en la gestió d'un sistema d'educació pública, que és la seua obligació.

Ahir, senyor conseller, jo pensava que al final entrarien tres preguntes que ja porten 10 vegades entrant en l'orde del dia.
No es van tractar.
Però n'hi ha un tema molt concret: en el barri Sant Gabriel d'Alacant, cada dia ixen 6 o 7 autobusos amb gent que va a escoles, a escoles concertades i a escoles privades; 40 persones d'infantil d'eixe barri no han tingut plaça en l'escola d'eixe barri.
Han hagut de traslladar-se a una altra part del districte, creuant una autovia.
Això és el que vostés estan fent, desincentivant l'assistència de la gent a l'escola pública.

Vostés han fracassat en la utilització de la millor eina per aconseguir igualtat i equitat.
Han fracassat de manera total.
Vostés van abandonar els professors de secundària, quan van entrar ací van abandonar els professors de secundària a la seua sort.
Van deixar d'aportar una formació implicadora.
La van deixar del tot.

Vosté segueix parlant del gran esforç que van fer en inversió des del principi.
Quan van entrar en el 95, en el 96, en el 97 i en el 98 va haver una dramàtica caiguda en les inversions educatives en este país.
I vostés es van ficar un poc les piles quan la gent va dir que no anava a permetre'ls que els deixaren sense les infrastructures que necessitaven.

Vosté, que venia ací a parlar del Paqse, ha parlat de tot el que ha volgut, de les coses fetes, de la LOE, de la Loce, sense que nosaltres puguem moltes voltes replicar-li cada una de les coses que ha dit.
Vostés han fracassat lamentablement en els resultats escolars, perquè pareix que els resultats escolars no van amb vostés.
Tot resultat negatiu era culpa de la Logse.
És mentira.

Vostés tenen la responsabilitat de l'educació en este país, des de fa molt de temps, des del 95.
Si no hi ha cap marc de negociació col·lectiva des del 95, ja m'explicarà que han fet vostés des del 95 fins aquí.
Vosté i el seu partit.
Nosaltres considerem que moltes voltes l'educació s'està considerant realment eixe lloc on posar els polítics que en un altre lloc ja no servixen, els desplacen a Educació.

Mire, en algun cas han pogut paréixer bons polítics en un altre lloc, però la conselleria d'Educació els deixa en total evidència.
En total evidència.
Perquè vostés fracassen lamentablement en el que haurien de triomfar, i és en tindre una educació en este país realment potent.
En això, senyor conseller, estan disposts a ajudar-los els docents, estan disposts a ajudar-lo les famílies.
Però al que no estan disposats és al mateix de sempre: a un discurs triomfalista que no porta a cap lloc.
Un discurs que no es basa en fets, que els resultats escolars diuen que no ho estan fent bé, senyor conseller.
I és responsabilitat seua.

No ho fan bé segons els criteris nostres, de qui voldríem una educació pública, plural, democràtica, participativa.
Qui va llevar l'elecció de directors per part del Consell Escolar mateix?
Vostés.
Per això la gent se sent poc implicada, perquè no té maneres d'influir en això.
Vostés són els que han actuat en tot això d'una manera incorrecta.

I vostés han fracassat en aconseguir un pacte en la comunitat educativa, perquè mai han dialogat en ella.
Mai.
Mai han volgut saber realment què és el que se'ls estava demanant, i de quines maneres se'ls estaven plantejant les qüestions.

Qualsevol aportació que ha fet l'oposició per a vostés ha sigut sempre un cúmul de despropòsits.
Inclús la feta en la més bona voluntat possible.
No presten cap tipus d'atenció a les demandes de la gent.
I la llei que vostés van traure, la llei que el Partit Popular va traure, era una llei purament ideològica que deixava de banda tots els problemes educatius per a centrar-se en les seues manies, en aquelles coses que vostés no poden deixar passar.

Què vol dir que la Loce era una llei que fomentava l'esforç?
La Loce fomentava el resultat.
Una persona que tinguera alguna discapacitat i que traguera un 3, per molt que s'esforçava vostés no la permetien que els professors digueren que havia fet molt d'esforç.
De cap manera vostés avaluaven l'esforç.
Vostés avaluaven resultats.

Vostés han fracassat en l'atenció a tots els integrants de la comunitat educativa.
No han defensat al professorat.
I vostés han fracassat en escoltar a la comunitat educativa que no són els docents, que són els pares i que són l'alumnat.

I nosaltres, senyor conseller, d'estos fracassos no ens alegrem de ningun, de cap.
Ens alegrem només d'un fracàs dels que vostés han tingut.
I és que vostés han fracassat en l'intent d'imposar una llei absolutament regressiva, en l'atenció a la comunitat educativa.
Una llei que haguera augmentat les diferències entre la gent.
Una llei que no tenia per a res en compte l'equitat ni la igualtat.
Una llei que vostés deien de qualitat però que en realitat era segregadora.

Quant al Paqse que tan vosté.
.
.
Bo, que vosté ha intentat camuflar en tota la seua resta d'intervencions, perquè el Paqse ha sigut un intent frustrant, un intent frustrat.
I una incapacitat absoluta de fer arribar les seues propostes a un debat realment seriós.
Nosaltres sempre hem intentat participar en tots els debats seriosos, en tots.
No ha sigut possible mai en cap.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señor Cardona.
.
.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

.
.
.
dels que el Partit Popular ha intentat.
.
.

 

**El senyor president:**

 

.
.
.
los tiempos, los tiempos están marcados para cumplirlos.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Sí, senyor president, però jo estava disposat a esgotar.
Tinc encara més coses que dir, però les deixaré per a una altra ocasió.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias.

Entiendo, señor conseller, que la respuesta la hace conjunta a los.
.
.
*(Pausa)*

 

Por favor, en representación del Grupo Socialista, tiene la palabra la diputada doña Ana Noguera.
*(Remors)*

 

**La senyora Noguera Montagud:**

 

La verdad, señor conseller, es que yo tenía gran curiosidad en saber por qué iba a plantear usted el debate en este pleno de un programa de acción de calidad educativa.
Un instrumento que ustedes presentaron en julio del 2003.
Que en realidad era su programa electoral, porque no era un plan de gobierno.
No habían memorias.
No habían actuaciones en calendario.
No era tampoco un plan que se pudiera programar como un eje de gobierno.
Era su programa electoral, presentado en julio del 2003, con carácter de urgente, eso sí.

Bueno, la verdad es que la fecha no ha sido de mucha urgencia, porque estamos debatiéndolo más de dos años después.
Que nunca presentó a los grupos parlamentarios.
Que no había desde luego mucha intención de debatir.
Y que por supuesto no estaba acompañado de memoria económica.
Eso que tanto le gusta a usted siempre criticar y recordar, que el gobierno socialista no acompaña de memoria económica un anteproyecto que le puedo asegurar que lo acompañará.
Ustedes no, ustedes tienen bula.

Y yo tenía gran interés de decir: bueno, ¿y para qué trae un debate de algo absolutamente desfasado?
Que desde luego de urgente nada.
Porque se ha comido ya la mitad de la legislatura en algo que no han aplicado.
Que tampoco han puesto en presupuestos.
Que lo pasaron por el Consejo Escolar en febrero del 2004.
Que el Consejo Escolar le hizo setenta enmiendas, de las cuales no recogieron ninguna.
Que el Consejo Escolar ya no ha vuelto a saber nada del Pacse.
Que nadie nunca más supimos nada del Pacse, salvo la foto que se hicieron aquel día.

Y pensábamos: bueno, algo que está además apoyado en una ley, como la Loce, de la que usted todavía siente una nostalgia y una melancolía tremenda.
Y que lo que viene solamente es a reivindicar qué magnífica era su ley del PP, con ese carácter tan ideológicamente marcado, profundamente del PP.
Que impusieron y no participaron, y que todavía tienen esa deuda pendiente, de cómo es posible que la democracia les pueda anular sus propias imposiciones.
Pues con todo eso decíamos ¿y para qué este debate?

Pues claro, este debate se trae para que usted tenga así la posibilidad de subir a esta tribuna, y de gastar el tiempo que usted quiera en dedicarse a criticar y a poner barreras a la acción del gobierno socialista.
Que era lo único que usted pretendía, porque del Pacse usted no ha hablado.
Aquí se trataba de ver cómo usted descalificaba a la ministra de Educación.

Y es que a usted le ha tocado yo creo que un papel lamentable en ese gobierno.
Y la verdad es que me sabe mal, porque tenía de usted, ya se lo dije una vez, otra opinión.
Pero a usted le ha tocado ser el conseller frentista del gobierno de Camps.
Usted pasará a la historia por ser el que dio un golpe de estado en la Academia, y el que ahora va a poner todos los elementos posibles en contra de la *(aplaudiments)* aprobación de un consenso educativo.

De verdad está.
.
.
?
Usted va a poner todas las posibilidades en contra de que exista un consenso educativo, porque ustedes tienen miedo a ese consenso.
Ustedes están temblando de que pudiera existir, de verdad, un consenso educativo en torno a una ley que ustedes jamás pudieron ni desearon ni quisieron poner en marcha tal consenso educativo.

¿Usted se cree que eso es un debate?
Porque siguiendo también con algún símil deportivo, me parece que los tiempos y las posibilidades del debate están cuanto menos bastante desequilibrados.
Me parece que no estamos, ni usted ha pretendido tampoco hacer para nada, un debate.
Usted ha venido a hacer su papel, el papel que le ha encargado el gobierno del Partido Popular.
Que además no es el de conseller.
No lo es.
Porque lo único que viene aquí es a criticar, y además a intentar justificar toda su incompetencia, toda su ineficacia, y toda la falta de ausencia de una política educativa que ustedes no están haciendo, en decir es que como ha cambiado la ley, dicen ahora, no podemos actuar.
¿Cómo que no?
Si tiene un noventa por cien de competencias transferidas, y todo el dinero transferido que necesita para hacer justamente las materias educativas pertinentes.

Usted ha venido a traer aquí un debate que no se atreve a hacerlo en la sociedad educativa.
Usted no se atreve a sentarse con la comunidad educativa a decirles de verdad, y a intentar solventar y hacer un diagnóstico de qué está ocurriendo en la educación.

Tiene toda la educación en pie de guerra.
Tiene todo el mundo enfadado.
Sabe que se le quejan los padres, los profesores, los directores, los alumnos.
Y cuando le hacen manifestaciones en la conselleria, usted nunca está.
Nunca tiene tiempo para recibir a nadie.
Ni a alcaldes que le piden la creación de colegios.

¿Por qué no hablamos de cuáles son sus obligaciones, que es algo que a lo mejor como conseller se le olvida y podríamos hacer?
Porque aparte de ser yo creo que un miembro del Partido Popular, que en la calle Génova o el gobierno de Camps le pueda mandar hacer los deberes de intentar bloquear un consenso educativo, usted podría hablarnos.
.
.
por ejemplo, le voy a mencionar.

¿Qué pasa con el mapa escolar que todavía no está acabado?
¿Qué ocurre con el CreaEscola?
¿Por qué no hablamos de las infraestructuras nuevas, que tienen problemas uno detrás de otro, y que cada día están en los medios de comunicación?
¿Por qué no hablamos de todos los centros antiguos que aún no están remodelados?
Que no tienen comedor, que no tienen gimnasio, que no tienen biblioteca, que no tienen aula de informática.

¿Quiere que hablemos de la escolarización de cero a tres años?
¿Dónde están las 45.
000 plazas que usted iba a crear?
¿Sabe que están recortándole las ayudas a los ayuntamientos, que cada vez tienen menos ayuda de la Generalitat para montar justamente escuelas infantiles municipales?
¿Quiere que hablemos de la inmigración?
¿De aquel congreso intercultural o multicultural, no recuerdo cómo llaman, que ustedes hicieron y del cual todavía no se sabe qué medidas van a aplicar?

¿Ustedes han pretendido o quieren corregir, que colegios de esta comunidad tienen hasta un noventa por cien de inmigrantes en sus clases y no han hecho nada, ni siquiera modificar el criterio de admisión?
Y sabe los colegios tan bien como los sé yo.
¿Quiere que hablemos, por ejemplo, de la Ley de la formación de personas adultas, que se ha cumplido diez años de su aprobación y todavía no la han desarrollado y le queda pendiente un montón de cosas?
Todo eso es de su competencia.

¿Quiere que hablemos de las condiciones de los profesorados, del profesor?
¿De en qué situación de desmotivación está?
¿De que somos la comunidad con mayor número de interinos?
¿De que no salen las bolsas de trabajo cuando se deben?
¿De que se exporta profesorado fuera?

Por cierto, ¿pagan los gastos de secundaria?
¿Ya han regularizado ustedes las facturas de la luz?
¿Del mantenimiento?
¿Están ustedes dispuestos a sentarse con los directores y a establecer qué calendario de pagos van a tener?
¿Lo han hecho ya?
¿Ha cumplido sus deberes?

¿Hablamos de la Escuela de Idiomas?
¿De las escuelas de idiomas?
¿Usted sabe que garantizaban que todos los alumnos de secundaria terminarían los cursos sabiendo hablar indistintamente valenciano, castellano y alguna lengua extranjera?
¿Puede usted confirmar que eso es así para los alumnos estudiantes de secundaria?
¿Sí?
¿De la Escuela Oficial de Idiomas de Valencia, que se cae a trozos, que está sobresaturada?
¿Que todavía usted no ha levantado aquí acta de cuándo y dónde va a hacer otra escuela?

¿Quiere que hablemos de la situación de la educación especial de nuestros niños?
¿Que han creado barracones en todos los centros de educación especial?
¿Que faltan profesores especializados y profesores de apoyo?

De las nuevas tecnologías.
Le gusta más que hablemos de las nuevas tecnologías.
De los ordenadores que se llevan a los centros.
De que por ejemplo ayer el colegio público, uno de los colegios públicos de Valencia estaba recibiendo ordenadores viejos de otro colegio público, porque no disponían de un solo ordenador.

Y por cierto, gracias a que los ordenadores que se están comprando llegan de ese ministerio socialista denostado, que ellos no quieren, pero que ha puesto 15 millones de euros encima de la mesa para que usted compre los ordenadores que no compra.

Porque ya no le hablo ni del Infocole, aquello que hizo Camps.
Ni le hablo tampoco de los convenios que cuando Camps era conseller de Educación hizo con los ayuntamientos, y que todavía están por cumplir.
Y que además los centros que se firmaron en el 98 costaban dos y hoy cuestan ocho.
¿Quiere que le hablemos de todo eso?
Y cuando terminemos.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señora Noguera.
.
.

 

**La senyora Noguera Montagud:**

 

.
.
.
de hablar de todas esas cosas.
.
.

 

**El senyor president:**

 

.
.
.
no hable de más cosas.
.
.

 

**La senyora Noguera Montagud:**

 

.
.
.
y como es el final, sube usted aquí y me vuelve a hablar de que la calidad educativa también es una empresa pública que se llama Ciegsa y que está en el ojo del huracán de todo.
Cuando usted responda a eso será un conseller como corresponde.
Mientras tanto, perdone que no le tenga en la estima que merece.
*(Remors.
Aplaudiments)*

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señora Noguera.

En representación del Grupo Popular, tiene la palabra la ilustrísima señora diputada doña Carmina Nácher.
*(Remors)*

**La senyora Nácher Pérez:**

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller.

Agrair-li hui la seua presència ací per a informar-mos sobre el Paqse.
La realitat és que, com bé vosté ha dit, els distints governs del Partit Popular han realitzat nombrosos esforços per a aconseguir a la Comunitat Valenciana una educació de qualitat.

El Paqse, que pareix ser que la gent no ha sentit que estàvem tots ací.
La veritat és que estaven tots xarrant i no estaven prestant massa atenció, que per què havia nascut el Paqse i quina havia sigut l'obligació del Paqse.
Era per a aplicar la Loce.
I es va reunir tot el sistema, tota la comunitat educativa, que per a alguna cosa està el Consell Escolar Valencià, que jo crec que és que no saben ni qui forma part del Consell Valencià Escolar.

Però, clar, quina va ser la sorpresa?
Que la ministra d'Educació i Cultura va dir que no anava a aplicar la Loce.
Per tant, ens vam quedar en un moment de transició en el qual no n'hi havia, no sabíem què anava a fer.
I l'educació, hui per hui, és un element viu que evoluciona dia a dia, i no es pot paralitzar.

Per tant, el Paqse donava unes línies d'actuació perquè el dia a dia i l'educació sobretot en la Comunitat Valenciana no parara.
Eixe moment de trànsit que es va preferir en una actitud revengista d'anular la Loce, la Llei orgànica de qualitat en l'educació.
Eixa actitud revengista que va demostrar un govern del partit socialista, ens va dur que el sistema educatiu i la comunitat educativa es trobara sense saber què anava a passar i on anàvem.

El temps mos ha donat la raó.
Nosaltres apostàvem per una educació al mateix nivell d'Europa.
Hui en la presentació d'eixe document que ara farem menció, la LOE, ens quedem en el mateix punt de la Logse.
No anem a estar, els nostres xiquets i les nostres xiquetes, per desgràcia, no van a estar en eixe document que ha presentat el Partit Socialista, el govern socialista, a nivell europeu.
Perquè, clar, basant-se en el diàleg, tenim que presentà el projecte de llei orgànica d'educació, el diàleg es va basar en un document que estava penjat en la ret, en la ret informàtica, podíem entrar tots en la web; que tenia unes preguntes que anaven preparades per a la contestació i que es dia "la educación de calidad entre todos y para todos".
Això de "calidad" lo hemos perdido por el camino.
I amb això han complit l'expedient del diàleg del senyor Zapatero, perquè, clar, com estava en la ret i tot el món podia entrar i contestar.
.
.
, però des d'ací des de les Corts vam fer moltes suggerències les quals no han estat arreplegades en la llei.

S'ha dit que el Consell Escolar Valencià va fer un informe, i és de veres, en el 2002, el Consell Escolar Valencià va fer un informe que es va portar a la Loce, i s'ha dit: "i era un informe crític", però en eixe informe crític que es va enviar al ministeri els recorde als senyors diputats que hui m'acompanyen que miren eixe informe, que miren la Loce i voran com quasi totes les suggerències, quasi totes, un 90% de les suggerències, van estar arreplegades en la Loce.
Que per a alguna cosa es va fer el Consell Escolar, perquè s'arreplegaren eixes suggerències, igual com ací vam fer un debat en les Corts, i el fet més normal és que eixes suggerències que es van enviar per part de la conselleria debatudes ací hui haveren aparegut reflectides en la Llei orgànica d'educació, cosa que no ha passat.
Eixe és el diàleg i el consens.

Per tant, també estem veent per la premsa, ens donem compte de les negociacions i el gran grau de consens que té la ministra en el tema de la Llei orgànica d'educació.
Han eixit oposant-se associacions i federacions de pares i mares, han eixit oposant-se l'associació i federacions d'alumnes, els agents socials es troben descol·locats i els partits polítics que recolzen el govern socialista del senyor Rodríguez Zapatero estan en contra d'esta llei.
Eixe és el consens.
Perquè ahir mateix des d'ací, des d'esta comunitat, un partit que té representació en esta cambra va eixir dient que no estava d'acord amb la Llei orgànica d'educació.
Per què?
Perquè mos deixa fora d'Europa i mos deixa endarrere.
Punt per punt, mos deixa endarrere.

Però també crida l'atenció que ja han dit que no hi han novetats ni impulsos, ni nous impulsos educatius, que no apareixen, però sí reitera la Logse, eixa que mos ha dut a tindre un fracàs escolar.
Es deixa temes importants, bé, la qualitat l'han perduda pel camí, l'esforç no existix, l'especialització del professorat no es té en compte.

I bé, jo mirant la llei l'altre dia, és que em meravellava, perquè vam tindre una comissió en la qual mos demanaven que els xiquets, aprofitant la Copa d'Amèrica, els xiquets de secundària s'ensenyaren allò que es el mar i les ciències del mar i tot açò.
Bé, tot eixe treball el fan els Cefire, i sap què passa en la nova Llei de qualitat d'educació si l'aproven vostés?
Que els Cefire desapareixen.
Això és el que tenen del professorat.

I per acabar i concloure, l'únic que podem quedar clar que en els 365 dies del govern del senyor Zapatero mos ha demostrat que el ciutadà d'a peu ja no mos sorprén res, és dir, ací cada dia s'alcem amb una idea de Perogrullo.
Quan la gent es queda.
.
.
, perquè la gent diu: "bé, açò què és?
", ja no en educació, en totes les matèries, o la retiren o la canvien per una altra.
Aixina mos donen de què parlar.
Estem molt ambientats.
En estos 365 dies hem estat molt ambientats.
Cada setmana tenim una idea de Perogrullo damunt la taula per a discutir.

Per a concloure, sols em queda dir que el que estic veent és que el Govern, per sort o per desgràcia, més per desgràcia, ha estat fora del contacte de la realitat social, i no està per la labor ni que s'actue en progressisme en l'educació a nivell d'Europa ni en res.

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señora Nácher.

Tiene la palabra, señor conseller.

 

**El senyor conseller d'Educació, Cultura i Esports:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

En primer lloc, moltes gràcies, senyora Nácher, per la seua intervenció.
I recalcar, de totes les coses que vosté ha dit, que han sigut totes molt interessants, una que és particularment, o deuria ser particularment significativa per a esta cambra.
És a dir, ací al seu moment se va debatre una sèrie de punts relatius a este text de qualitat educativa, a la LOE, a este text que regula el tema educatiu i, per tant, deu contemplar la qualitat, i se van aprovar moltes coses.
I algunes d'elles per unanimitat.
Doncs, jo li puc dir això que vosté ha dit, que ninguna, ninguna observació, ninguna mesura de les que estes Corts van aprovar, inclús per unanimitat, és a dir, amb el vot també favorable del Partit Socialista, ha sigut tinguda en compte pel ministeri, cap ni una.
Eixa és la importància que es dóna a les Corts Valencianes per l'actual Ministeri d'Educació.
Ninguna, cap ni una ha sigut incorporada.

Temes que eren, per exemple, l'educació musical, que interessa particularment inclús a algun membre destacat d'esta cambra, doncs això que ho vam votar tots per unanimitat.
Com hem vist, les educacions artístiques tenen una importantíssima regressió.

Temes com és l'Observatori per a la Convivència, que és un instrument fonamental, com s'està demostrant de dia en dia, per al coneixement i per al desenrotllament d'actuacions de cara als conflictes convivencials, no han tingut cap acollida, cap ni una, i se van emetre i transmetre al ministeri, com naturalment és preceptiu.

Per tant, quan u diu diàleg ha de dialogar.
I quan u diu consens ha de consensuar.
I diàleg no és aparença de diàleg, és diàleg.
Perquè si jo faig una convocatòria, deixe parlar a la gent, després em gire, me'n vaig i no faig absolutament cas de res, això no és diàleg, això és una espècie de monòleg pervers, perquè no se sent res ni se fa cas de res.

I la segon qüestió és el consens.
Consens és cedir en alguna cosa per a obtindre alguna cosa.
I no se veu cap voluntat de consens.
Perquè jo vullguera haver sentit als intervinents alguna qüestió relativa a estos problemes, que són problemes seriosos que interessen als pares: les proves de recuperació, si se podrà o no passar amb tres assignatures o més, si podrà reunir-se un conjunt d'estudiants només informant al director i faltar sense que se puga fer ninguna cosa les vegades que faja falta.
.
.
Estes coses que interessen a la gent, a la qualitat de l'ensenyament.

Els professors han d'actuar en una aula amb uns recursos per a controlar el que allí passa.
Si els llevem tots els recursos, quina dignitat i quina professionalitat i quina formació?
Hem de donar-los recursos per a enfrontar les situacions que allí se plantegen, i formació.
I me diuen "la formació", formació.
Què més formació que tindre una cosa que ara desapareix en la nova llei?
D'açò jo no he sentit res.

Jo el que he vingut a sentir ací és allò de sempre.
Ha parlat el senyor Cardona dels minuts del fem.
Vosté vorà.
Jo vinc quan se'm deixa, quan se'm convoca.
I parle quan els interessa a vostés que jo parle.
Vostés pensen que jo ara a les dos i deu estaria molt millor amb la meua família, més agradable seria que estar ací, sense menysprear a ningú i dient que estic molt agradablement amb tots vostés.
*(Remors)* Vinc quan vostés volen, quan les Corts me demanem que vinga.
Inclús jo he vingut moltes voltes amb les respostes a preguntes preparades, he estat en eixa taula i com que el senyor portaveu adjunt del Partit Socialista estava muntant una gresca monumental, se va acabar el temps i me'n vaig anar sense poder respondre a les preguntes.
Però jo he vingut ací, jo estic ací per a respondre.
Sí senyor, sí senyor.
*(El senyor president colpeja amb la maceta)* De manera que vosté sabrà.

Equilibri als tres contendents.
Este modest conseller no fixa les normes de la cambra, no les fixa.
Se van fixar al seu moment, per cert, quan governava un govern socialista i amb una majoria socialista en la cambra, i se van fixar unes normes que crec que vostés, grups parlamentaris i cambra, estan intentant reformar, segons me consta.
Però jo vinc en el temps que em diuen i parle quan em diuen.
O siga, que no me facen vostés culpable de coses de què jo no tic cap culpa.

I vostés, en compte de parlar d'estos temes que són importants per a la gent, de qualitat educativa, senyor Cardona, vosté continua amb el seu *leitmotiv* permanent.
Vosté, després que jo li faig una relació detallada de totes les actuacions, una darrere de l'altra, donant-li números, donant-li xifres, donant-li tot tipus de dades, vosté continua amb la mateixa cosa.
Vosté ve ací, com diem, amb el rètol fixat, que és: "política de privatització accelerada del sistema educatiu".
Caram!
Quina política de privatització accelerada que construïx més de 400 centres públics, centres públics!
Quina política de privatització accelerada que augmenta en 11.
400, més d'11.
400 places de professors, tant d'ensenyament primari com secundari públic!
Quina política de privatització és eixa!
Quina política de privatització que, per primera vegada, per una organització tan poc sospitosa de ser favorable al Partit Popular com és Comissions Obreres reconeix públicament que en alguns districtes de València, per primera vegada en la història, s'ha invertit la matriculació entre centres públics i privats, que abans se matriculaven en centres privats i ara ho fan en centres públics!
Eixa és la política privatitzadora d'este govern.

Però sap per què ve vosté ací a dir estes costes?
Perquè vosté és un dogmàtic.
Vosté creu en una cosa fixa, i diga el que diga este conseller, passe el que passe en la societat, veja el que vosté veja, vosté continuarà sent dogmàtic, perquè no pot abandonar eixa actitud encara que veja això que jo li estic dient.
O és que no hi ha més de 400 centres públics posats en marxa?
O és que no hi ha més d'11.
400 places de professor creades en el sistema públic?
Això són veritats, veritats, fets objectius que vosté no pot defugir i no pot negar, i per tant, vosté ve amb el dogma: "política de privatització accelerada del sistema educatiu".
Home, per l'amor de Déu, ja que estem parlant de dogmes.

Defensar el sistema educatiu és una altra cosa.
És no ser sectari.
Perquè vosté diu: "és que vosté ataca el sistema públic".
No sóc jo el que ataca el sistema públic, que el defense; és vosté el que ataca la part del sistema educatiu que no combrega amb les seues idees.
Això és el que fa vosté.
Perquè vosté és un dogmàtic i, per tant, un sectari.
I com jo sóc d'un govern que ni és dogmàtic ni és sectari, sinó que és lliure i lliberal, jo tinc l'obligació de defensar tot el conjunt del sistema educatiu, tot el conjunt me mereix el mateix respecte, cosa que a vosté no li mereix.
Perquè a vosté n'hi ha centres que pel mer fet de ser el que són, de ser uns centres privats o uns centres concertats, vosté els eliminaria immediatament del sistema, els eliminaria, els faria fora.
I a més, anant en contra de la Constitució Espanyola, que n'hi ha un article específic que diu que un centre que complixca les condicions legalment establides ha de tindre el suport de l'estat i dels poders públics, això diu la Constitució Espanyola.
El que passa és que, naturalment, vosté pertany a un grup afortunadament minoritari, des del meu punt de vista afortunadament, que no pot fer realitat estes idees, que permeta'm vosté que li diga que són extremistes en matèria educativa.

Jo, senyories, no vullc estendre'm més perquè tampoc vullc abusar d'esta tribuna, però dir-li, decirle, señora Noguera, que ojalá sea usted profeta.
Porque usted ha dicho: "le puedo asegurar que al texto del Gobierno le acompañará una memoria económica y un plan de financiación", que está esto escrito aquí en el libro de sesiones, en el *Diario de Sesiones* está escrito, señora Noguera.
Ojalá sea usted una profeta bíblica, ojalá.
Y no le pase como a los anteriores profetas pertenecientes a su generación política.
Porque, claro, también hubo una socialista que dijo: "le puedo asegurar que el AVE estará en el 2007", y así estamos, con el AVE volando.
Y también hubo aquí muy importantes líderes socialistas que vinieron a decir: "El AVE pasará enterrado".
Enterrado.
.
.
*(Rialles i aplaudiments)* Y usted, señora Noguera, pertenece a una formación política que dijo que iba a haber vivienda para todos y luego dijo que había soluciones habitacionales y ahora nos mete a todos en celdas de 20 metros, celdas de 20 metros.
*(Aplaudiments)*

Y, señora Noguera, como usted no ha entrado en materia, que yo sí lo he hecho y he dado datos, y usted ha hecho descalificaciones genéricas y preguntas para la galería, y ha acabado diciendo que no le daba yo lástima.
¡Dios me libre de darle lástima, señora Noguera!
, yo no quiero dar lástima a nadie ni que nadie me tenga lástima.
Lo único que nos tenemos que tener es respeto.
Eso, si me lo quiere usted tener, porque siempre que se sube a esta tribuna hace alusiones personales, ¡siempre!
Es que usted es no sé qué.
.
.
"Usted es el frentista", me ha llegado a decir, ¿que soy yo el frentista?
, ¿una persona, que viene de un partido, que califica, como un representante importante del socialismo español, entre buenos y malos, todavía a estas alturas de la vida?
¡Entre buenos y malos!
¿Aquí hemos dicho algunas vez eso, desde estas filas?
, ¿que buenos y malos?
, ¿soy yo el frentista?
, ¿y yo hago alusiones personales?

Podría hacer yo alusiones o no podría hacerlas a su pasado político y a sus proyectos no cumplidos.
Podría, pero no las haré jamás, señoría, jamás las haré, porque la tengo a usted en el respeto que usted a mí no me tiene, ¡y no pasa nada!
, a nivel personal no pasa nada, pero yo creo que el Gobierno Valenciano se merece una cierta consideración y no venir aquí y hacer descalificaciones.

Nadie es golpista cuando va con la ley en la mano a donde sea.
Podrá usted discrepar, y me parece muy bien que discrepe; podrá usted discutir una determinada medida, pero cuando se va a cualquier sitio con la legalidad por delante, se podrá estar de acuerdo con la actitud e incluso se podrá estar en acuerdo o en desacuerdo con la legalidad, pero decir "golpista", eso es incurrir en un abuso verbal, que más que un abuso verbal, cuando se hace con la intención que se hace, es un insulto democrático.

Nada más y muchas gracias.
*(Aplaudiments)*

*(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Rosa María Barrieras Mombrú)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, honorable conseller.

Té la paraula per a rèplica, en representació del Grup Parlamentari Esquerra Unida, l'il·lustre diputat senyor Cardona.

**El senyor Cardona i Pla:**

Senyor conseller, quan jo faig una descripció del que passa en esta cambra, no sempre es considera vosté responsable, però sí que vull deixar ben clar el que passa i donar un toc d'atenció, també a tot el Partit Popular, perquè es posen les piles i que actuen d'una altra manera, que a vegades cal fer que els debats siguen més a hora i més a punt.

Senyor conseller, per aclarir les coses: nosaltres estem en contra de la LOE, de la Llei orgànica d'educació que s'ha tret, i nosaltres, igual com vam estar en contra de la Llei orgànica de la qualitat educativa, que ens pareixia totalment ideològica més que educativa, i vam dir en tots els fors que vam poder el que ens pareixia, respecte a la LOE no es preocupe que ja ho estem fent també, que jo esta setmana porte quatre debats sobre la LOE i he dit en tots els llocs el que opine d'eixa llei, que pense que si ix aixina, terrible.

I, senyor conseller, vosté comenta que sóc dogmàtic, que només vull un tipus de centres.
Per deixar-ho més clar, senyor conseller, li diré que sí que sóc dogmàtic d'un tema concret: jo no admet que amb diners públics es pague una escola que discrimina les persones pel sexe que tenen; jo no vull que amb diners públics es pague una escola que discrimine la gent per la religió que tenen; jo no vull que amb diners públics es pague una escola a on la comunitat educativa no pot dir res ni pot participar ni de la direcció i de la gestió d'eixos centres; jo no vull que amb diners públics es pague una escola adoctrinadora en un sentit concret; jo no vull que amb diners públics es pague una escola que rebutja a uns alumnes perquè tenen una discapacitat; jo no vull que amb diners públics es pague una escola que si una persona no pot pagar una determinada quota a una fundació, ja no pot entrar en eixa escola.

Per tant, senyor conseller, tinga-ho molt clar: en eixe aspecte sóc totalment dogmàtic, jo només vull que els diners públics servixquen per a pagar unes coses que tinguen unes determinades característiques.
I, en això, senyor conseller, li diria que jo he segut defensor d'algunes escoles concertades que feen una determinada funció, però és que tenien unes determinades característiques: eren plurals, atenien a tota la població del barri, tingueren les característiques que tingueren; no ficaven quotes fora del que era permés legalment; no discriminaven a ningú per tipus de religió, ni per sexe, ni per classe social.
.
.

A vore si ens aclarim, senyor conseller.
L'educació privada ha d'existir, segons la mateixa Constitució, no li estic dient que no, però el que li estem dient a vosté com a conseller és que la seua responsabilitat és una molt concreta, i és que l'escola pública funcione bé.

Senyor conseller, els pressupostos dedicats a educació en estos anys han pujat menys, el que era pressupost, en lloc del que pujaven els concerts educatius.
N'hi ha hagut algun any que el concert educatiu de Primària ha pujat un 20%, senyor conseller!
, quan la pujada del pressupost era d'un 6%.

Per tant, clar que n'hi ha hagut una assignació de recursos superior al que realment s'està donant a l'escola pública.
En les despeses de funcionament dels centres públics, han baixat en moneda real, en euros reals, encara que hagen pujat un poc nominalment.
Per tant, senyor conseller, és evident que els centres públics, que tenen cada vegada més necessitats de determinats recursos, no han pogut pagar-los realment.

Per tant, senyor conseller, el que estem dient-li sí que té a vore amb les xifres, sí que té a vore amb un augment pressupostari per a unes escoles i una reducció pressupostària per a unes altres.
¿Vosté és el senyor conseller que en novembre, en la província de Castelló, calien 21 educadors per a persones que tenien greus dificultats i que se'n van cobrir 3?
Això és el que fa que l'escola que està atenent a totes les discapacitats, a totes les que necessiten això, i resulta que no se li donen els recursos que li calen, això és el que degrada l'escola pública i això és el que, moltes voltes, expulsa determinada gent d'eixa escola pública.

I, senyor conseller, jo no sé quin criteri seguirà vosté per a vore que fa bé la faena.
Jo diria que vostés, moltes voltes agarren un criteri que és el següent: si la gent vol una cosa, eixa cosa és bona; si la gent no la vol, senyal que alguna cosa estaran fent malament.

Senyor conseller, en Infantil, en la ciutat de València, n'hi ha molta més privada que pública, i vostés no oferixen suficient oferta pública perquè la gent puga triar.
N'hi ha hagut gent que volent anar l'escola pública no hi ha pogut anar, per tant, no estan complint vostés amb eixa qüestió de l'elecció del centre.
Els que volen pública no sempre la poden triar.

I nosaltres hem vist com, per exemple, la ciutat d'Alacant.
.
.
­igual com vosté ficava als de la ciutat de València, que en algun districte s'ha invertit­, en la ciutat d'Alacant, en este moment, l'ensenyança concertada ja està per damunt de la pública.
Per tant, vostés, el que estan aconseguint amb la seua política és això, i això vol dir que vostés estan fent que l'escola privada siga prioritària sobre l'escola pública.

El que li demanem, senyor conseller, des del nostre, si vol vosté dir-li, dogmatisme, és que la seua obligació és l'escola pública.
.
.

**La senyora vicepresidenta primera:**

Vaja finalitzant, senyoria.

**El senyor Cardona i Pla:**

Però vosté té l'obligació és que totes eixes característiques que jo li he dit, eixes característiques que ha de tindre l'escola sostinguda amb fons pública, és la seua obligació aconseguir que realment això se complixca.
En este moment, no s'està complint.

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Socialista la il·lustre diputada senyora Noguera.

**La senyora Noguera Montagud:**

Miren, señores del PP, lo que ustedes llaman ­señores y señoras, porque, además, creo que ha sido Carmina Nácher quien lo comentaba, ya no recordaba si el conseller o la diputada Carmina­ "revanchismo" es, ni más ni menos que justamente lo que ocurrió en la democracia cuando los ciudadanos, después decirles en tantas manifestaciones que no a su ley de calidad de la enseñanza, que ha sido la ley más contestada en este país, en manifestaciones una detrás de otra, al final se lo dijeron en los votos en las urnas.
A eso es a lo que ustedes llaman revanchismo, al ejercicio democrático de los ciudadanos de decirle que no querían su ley de calidad.

Y lo que ustedes llaman "debate y consenso" es, efectivamente, lo que ustedes pueden hacer, y nosotros no pudimos con su ley: se está debatiendo la ley de educación del gobierno socialista en todos los foros, en todos los colegios, en los sindicatos, en las APA y aquí también, y, es más, les permite a ustedes utilizar todas las triquiñuelas posibles para subir aquí y permitirse poner a criticar a caldo al gobierno socialista, no hacer un debate serio.
Eso es lo que ustedes no hicieron con su ley.
Yo no tuve la oportunidad de venir aquí a debatir lo mismo que ustedes están teniendo la oportunidad de debatir.
*(Veus)*

Lo que espero.
.
.
¡No!
, no pudimos, porque aquello fue realmente impuesto.
Lo que espero, efectivamente, es que ustedes también trasladen con suficiente rigor a la ministra todo lo que le tengan que decir, porque ustedes podrán; nosotros no pudimos ni con sus ministros, ni con su presidente de gobierno José María Aznar, el cual era incapaz de recibir a nadie que no fuera de su cuerda.

Y, le digo, claro que sé que va a haber plan de financiación, porque ¿sabe a qué formación política pertenezco?
: a una formación política que cuando gobierna no es sectaria.
No lo es, y es capaz de venir aquí a entrevistarse con un presidente, elegido democráticamente por los valencianos, que no es de su formación política ni del mismo color, y firmar los mejores acuerdos que se han firmado en la historia de esta comunidad, por el bien de los valencianos.
*(Aplaudiments)*

En infraestructura, en cultura, en educación y en lo que haga falta, y eso que ustedes son del equipo y del gobierno contrario al del gobierno socialista.
Pero lo hacen por el bien de los valencianos.

Y es un gobierno que tiene que romperse la cabeza ahora mismo en intentar hacer modificaciones de proyectos que ya están adjudicados, que ya están en trazados, que muchos están empezados, porque fueron verdaderas chapuzas, porque se hizo no pensando por el bien de los valencianos, sino pensando por el bien del anterior presidente de esta Generalitat, y eso ustedes no lo dicen.

Y se tendrán que modificar acuerdos de financiación que ustedes aquí firmaron con su anterior presidente de gobierno del PP, al cual callaron, y dejaron en mala situación a los valencianos.

Esa es la formación política a la que yo pertenezco, una formación que no solo no es sectaria, que es capaz de dialogar, de firmar y de consensuar con ustedes protocolos, sino que, además, será capaz de sacar esta comunidad adelante, cosa que ustedes no están haciendo.

Y le digo más.
Lo que ustedes no podrán decir nunca, ni explicar a los valencianos, es qué han hecho para dejar esta Comunidad Valenciana en la situación en la que la dejan: absolutamente endeudada, absolutamente arruinada, con un despilfarro impresionante, con todo tipo de agujeros negros, que uno no sabe cada vez que levanta un papel qué se va a encontrar debajo, y que, desde luego, no se ha ido esa financiación a materia educativa ni sanitaria, porque, en eso, estamos a la cola del resto de España.

Y yo le dije al conseller de Educación aquí, y él lo rechazó: si el Gobierno de España pone dinero para la financiación de la educación, usted tendrá que hacer lo propio, porque supongo que usted, que tiene las competencias transferidas, será también capaz de poner lo que le corresponde, porque son los impuestos de los valencianos.

Y no solo eso.
Le dije: comprométase usted a que el dinero que llegue de Madrid será finalista para la educación, y me dijo que no, porque ustedes tienen competencias y pueden destinarlo a lo que quieran.
.
.
¿A qué?
, ¿a pagar los asesores del caso Fabra?
, ¿o a seguir pagando las deudas de Terra Mítica?
, ¿o a seguir pagando los sobrecostes de la Ciudad del Teatro, de la Ciudad de la Luz y de todas esas "maravillas" que hoy no nos sirven para nada?
*(Veus)* Pues, para eso es, para.
.
.
*(pausa)* y los que podrán y de otros partidos *(la senyora vicepresidenta primera colpeja amb la maceta)*, ¿eh?
Así que menos comentarios.

Y como me queda poco tiempo, porque mi debate no es el mismo que el suyo, y como he visto que usted.
.
.
Ya sé que para usted es mejor, pero a lo mejor le molesta oír ciertas cosas que son verdades y que a la gente le preocupan, pero como el conseller de Educación es un conseller a tiempo parcial, que se le acababa el tiempo a las dos, no podía responder a esas preguntas que él ha calificado que yo he hecho como "de cara a la galería" o algo así cuando le preguntaba por inmigración, por infraestructuras, por educación especial, por formación de adultos.
.
.

¡Eso no importa!
, eso no es la parte de la conselleria que el lleva.
El lleva la parte de la conselleria de hacer el boicot, el enfrentamiento, la crítica al gobierno central.
La de los problemas de los valencianos, esa no.
Por eso, a esos problemas no me puede responder.

Pues, mire, esos problemas son los que a la gente, de verdad, de aquí, le preocupan, y lo que quieren saber y, en definitiva, no sé si usted va a poder contestar, es, volviendo al debate que usted ha traído aquí, ¿para qué sirve el Pacse?
, ¿para qué sirvió el Pacse?
, ¿para qué se hizo el Pacse?
, ¿por qué no se financió el Pacse?
y ¿por qué han enterrado ustedes el Pacse?
*(Aplaudiments)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, senyora Noguera.

Té la paraula l'honorable conseller d'Educació i Cultura, senyor Font de Mora.

 

**El senyor conseller d'Educació, Cultura i Esports:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.
Moltes gràcies.

Senyor Cardona, jo crec que no es pot fer al Partit Popular responsable de tot, inclús de com està el Reglament en esta cambra.
En tot cas, haurà de ser el.
.
.
Perquè és un menyspreu a la resta de forces polítiques, inclús a la seua, que estan adequadament representades i que podien prendre les mesures, en el conjunt de la cambra, per a solucionar esta situació, que ni és culpa, és clar, com vosté ha dit literalment, del Partit Popular, ni, és clar, meua.

Vosté diu que està en contra de la LOE.
Jo podria dir-li: "Bienvenido al club", però no li ho vaig a dir, perquè mosatros no estem en contra de la LOE.
Mosatros estem en contra de com està ara eixe text, de com està ara eixe text.
És a dir, que si hi ha realment una voluntat de consens i se solucionen les coses molts importants que jo he tingut la paciència d'assenyalar.
.
.
­a la millor és que jo he faltat al respecte de les seues senyories intentant en una intervenció de més de mitja hora.
.
.
­ Ara diu que pareix que no estiga a gust ací.
¡Claro que estoy a gusto aquí!
Estoy encantadísimo y, además, se me nota.

Però és que jo he estat més de 35 minuts perquè calia parlar de les coses concretes *(la senyora vicepresidenta colpeja amb la maseta)*, i he donat xifres de tot el que m'han demanat vostés, de tot.
Hem parlat d'immigració, hem parlat d'escolarització, hem parlat de formació del professorat, hem parlat de creació de centres, hem parlat.
.
.
de tot.
I jo he donat xifres, inclús jo diria que he donat un nombre excessiu de xifres per a un discurs ordenat.
Però jo he volgut fer este esforç perquè totes les seues senyories saberen com, en el marc normatiu general, en el marc ideari general que era el Paqse, s'ha anat produint l'acció política d'este govern.
Perquè, naturalment, tots els temes de concreció que depenen de la llei definitiva, quan s'aprove, no es poden aplicar.
Però és que això ho sap qualsevol.

És a dir, si estem pendents que es publique una normativa bàsica, com podem mosatros aplicar una cosa que pot anar en contra d'eixa normativa bàsica que encara no està aplicada?
Que jo haja de vindre ací a explicar estes coses.
.
.
I no és a vosté, no és a vosté, senyor Cardona.
De veritat que no és a vosté, perquè vosté sap del que parla en matèria d'educació.
Però que jo haja de dir estes coses ací és molt greu, senyor Cardona, és molt greu.

Mire, que l'escola pública funcione bé?
Naturalment.
Vosté vol que l'escola pública funcione bé.
I mosatros volem i estem fent, a més, que l'escola pública funcione bé.

Vosté insistix molt en el tema de l'escolarització.
Jo li dic a vosté que des de l'any 1985 s'ha obert un marc de diàleg en la mesa sectorial, amb els sindicats, amb els agents socials, per a parlar de moltes coses que jo he enumerat ací, i estan en el *Diari de Sessions*.
I entre altres coses de què es va parlar, va ser del sistema d'escolarització, de l'ordre d'escolarització.
D'esta cosa anem a parlar amb els agents socials també, la debatrem en el seu moment i prendre les mesures que s'hagen de prendre.

Els concerts constituïxen un altre dels motius de discussió permanentment amb vosté.
Jo li dic que no estan més elevats en percentatge que quan hi havia un altre sistema ideològic funcionant en este govern.
No estan qualitativament, potser que estiguen quantitativament.
Perquè vostés saben perfectament que s'ha estés, s'ha estés l'escolarització obligatòria fins els 16 anys i s'han incorporat al sistema 2 anys més.
De la mateix manera que s'ha incorporat la gratuïtat de 3 a 6 anys.
I, clar, s'han incorporat elements que fan que s'haja de concertar més.
Però si corregim estes dades, vorem com en el nucli de concerts no hi ha més que hi havia quan governava el Partit Socialista.

Que no volem avaluar el sistema?
Naturalment.
Jo inclús he fet públic un procés de pilotatge, ara als 8 anys, per obtindre una avaluació diagnòstica de com està el sistema educatiu, que es farà públic el seu resultat i que tots la coneixerem.
Mosatros volem transparència en el sistema educatiu i volem que es conega on es falla, quins inconvenients hi ha, on es poden millorar les coses, perquè tenim autèntic interés en el sistema educatiu de la Comunitat Valenciana, el mateix que vosté, si no més.

Per tant, complir els objectius, complir els objectius.
Per a complir els objectius, avaluem el sistema i després, al si de la mesa sectorial i al si del Consell Escolar Valencià, veiem quines mesures es poden prendre.
A això estem oberts, i tenim, en contra del que es diu ací, un govern que dialoga i que és transparent a l'hora de plantejar-se la qüestió educativa.

Señora Noguera, decía usted antes que yo tenía a todo el mundo enfadado.
Pues según se mire.
A lo mejor es que usted vive en un mundo de enfadados, que la da la impresión de que todo el mundo está enfadado.
Pero obviamente yo no tengo a todo el mundo enfadado, no yo, la Conselleria de Cultura, Educación y Deporte.
Hay gente que está dialogando con nosotros permanentemente y que hacen manifestación de que, obviamente, tienen algunas discrepancias, que hablamos sobre ellas, pero que normalmente se pueden resolver los temas.

Yo no le he oído a usted ninguna cuestión de fondo.
Usted ha venido a hacer una especie de lo que a usted le gustaría hacer ­y perdóneme la alusión, en este caso­, que son debates de política general.
Pero sobre los temas particulares no le he oído nada.
Dice usted: "Ha venido aquí un gobierno a firmar los acuerdos que hagan falta".
¿Incluye a la señora Narbona en todo eso?
La incluye.
¿A todo la que hace falta ha venido la señora Narbona?
Pues nada, que Santa Lucía.
.
.

 

**La senyora vicepresienta primera:**

Senyoria, quan puga.

 

**El senyor conseller d'Educació, Cultura i Esports:**

 

.
.
.
le conserve a usted la vista.

Vaig acabant, senyora presidenta.

¿Cómo encontramos en materia educativa nosotros el sistema público?
En materia educativa, completamente paralizado.
Ha sido necesario inyectar más de 1.
800 millones de euros, y vamos a continuar inyectando más de 1.
100 millones de euros.

Y no hay que hablar de caso uno y caso otro.
Porque, además, es muy desafortunado en el día en que hoy mismo el Supremo ha negado el indulto a altos cargos socialistas.
Usted ha traído el tema y se lo lleva usted como última de mis reflexiones porque no hay tiempo para más.

Muchas gracias.
*(Aplaudiments)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, honorable conseller.

Bé.
Senyories, finalitzat este punt, els informe que la Comissió d'Indústria, Comerç i Turisme i la Comissió de la Dona i Polítiques d'Igualtat, que estaven per a esta vesprada a les quatre i mitja, han sigut ajornades.
La de la Dona per al pròxim dia 5 de maig, a les 16:30, i la d'Indústria, Comerç i Turisme per al pròxim dia 19 d'abril, a les 16:30 de la vesprada també.

Per tant.
.
.
*(Remors)* Sí, deu i mitja.
Sí, sí.
Perdó.
16:30 la de la Dona i la d'Indústria, Comerç i Turisme a les deu i mitja.

Moltíssimes gràcies.

S'alça la sessió.

 

*(S'alça la sessió a les 14 hores i 35 minuts)*