Governaci%C3%B3%431076.11.20%20macro.html





Comissió de Governació i Administració Local realitzada el dia 20 de novembre de 2015.
Comença la reunió a les 11 hores i 5 minuts.
Presideix el diputat senyor Luis Santamaría Ruiz.
Reunió número 3.

El senyor president:

Hola, buenos días.

Bienvenidos a la Comisión de Gobernación y Administración Local, a la sesión de hoy, donde vamos a valorar… Tenéis el orden del día.

Comenzamos, si les parece, con la constitución, a ver si hay quórum.

(La secretària passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

La senyora Marcos Puig:

Señor presidente, un momento, por favor.
Solicitaría, ya que está el secretario autonómico aquí, que cuando terminemos el primer punto del orden del día, para que el secretario autonómico respondiera a las preguntas después del punto del orden del día de la AVL, si pudiéramos alterar el orden del día de la comisión.
Si ustedes no tienen inconveniente.

El senyor president:

Alterar el orden del día, incluso comparezca en primer.
.
.
(Els diputats i diputades parlen entre ells amb els micròfons desconnectats)

La senyora Marcos Puig:

Sí, pero primero hacemos lo del pronunciamiento, ya que está aquí el secretario de la mesa, y después lo del secretario autonómico, si no hay inconveniente.
¿Vale?
¿Sí?
Vale, perfecto.

Preguntes

El senyor president:

Era la pregunta número 6, formulada por el diputado Francisco Javier García Latorre, del Grupo Parlamentario Compromís, al Consell, sobre los ordenadores almacenados en la Ciudad de la Justicia, 2.
518, del boletín oficial número 18.
Tiene la palabra el ilustre diputado.

El señor García Latorre:

Moltes gràcies, senyor president.

Precisament aquesta setmana es va realitzar a València el debat amb el títol Â«El repte dels recursos: qüestió clau per a la justíciaÂ», organitzat per la Universitat Europea de València, que va reunir el delegat dels jutges de València, Pedro Viguer, el fiscal en cap de la província de València, Teresa Gisbert, i la presidenta del Tribunal Superior de Justícia, Pilar de la Oliva.
La consellera de Justícia, Gabriela Bravo, va explicar que els programes i els sistemes informàtics de justícia valenciana estan congelats des de l'any 1998.
Això ho va dir en una compareixença.

Efectivament, la manca de mitjans tècnics és un problema greu de la justícia valenciana que aquest nou Consell està intentant solucionar.
Segons els indicadors sobre justícia a la Unió Europea, Espanya es troba en la posició vint-i-una de un total de vint-i-huit països en la tardança en resoldre el que són els conflictes, el número tretze en l'ús de les noves tecnologies, i en el número vint-i-u en pressupost per a justícia, i el vint-i-dos en jutges per cada mil habitants.

Crec que sobre el tema del ràtio de jutges hem parlat en esta comissió i en les respectives compareixences.
En el cas concret de la fiscalia i els seus mitjans tècnics, la situació es podria qualificar inclús molt més dramàtica.
No podem treballar amb programes tan bàsics com el Word o enviar emails, una cosa tan bàsica en qualsevol administració pública, i de relació entre funcionaris.
Compta amb un sistema informàtic en este cas obsolet, no suporta el pes dels arxius, no està connectada amb altres bases de dades ni amb la policia o la Guàrdia Civil, una cosa que hauria de ser tan senzilla i d'ús diari.
El sistema Fortuny que utilitza la fiscalia és incompatible amb el sistema Cicerone que gasten jutjats i tribunals.
Fortuny tampoc es connecta amb Lexnet, la plataforma d'intercanvi segur d'informació que gestiona el Ministeri de Justícia.

Afortunadament la conselleria de justícia, en la proposta de pressupost que ens ha presentat, ha augmentat un 6% del seu pressupost per a l'any que ve, permetent així revertir la situació d'abandonament en la justícia valenciana.
A més a més el conseller d'Hisenda, Vicent Soler, també va anunciar que en 2016 s'implantaran les versions actualitzades del Windows, Oracle, la signatura electrònica i dues noves versions del programa Cicerone.
També va preveure que en els primers mesos del 2016 ens adaptarem als estàndards del Consell General del Poder Judicial i es podrà actuar amb el programa de la fiscalia, incompatible fins ara amb el programa que duen els jutjats valencians.

En aquest context de renovació i inversió en matèria de justícia, s'emmarca l'acció de la conselleria de justícia de revertir l'abandonament de la justícia valenciana i aconseguir un millor funcionament, sobretot a nivell tecnològic, tal com va destacar en este cas la presidenta del Tribunal Superior de Justícia, Pilar de la Oliva.

Igualment, ha lamentat la consellera, en la Comunitat Valenciana la justícia mai ha segut una prioritat, sinó que s'ha desatés de manera greu l'obligació de dotar dels recursos necessaris, en este cas dels mitjans informàtics.
Precisament aquesta setmana s'ha posat en marxa una experiència pilot, crec, al Jutjat de Primera Instància i Instrucció número 1 de Paterna, per a provar el rendiment dels ordinadors que romanen empaquetats i emmagatzemats a la Ciutat de Justícia.
Aquesta experiència pilot ha segut posada en marxa des de la Direcció General de Justícia, conjuntament amb la Direcció General de Noves Tecnologies, que molt (inintel·ligible) .
.
.
va explicar el secretari autonòmic, s'ha creat una subdirecció específicament per al tema de justícia i per a donar suport a jutjats, tribunals, fiscals, etcètera.

Des del nostre grup, des del Grup de Compromís, volem agrair als tècnics de la direcció general de tecnologies de la informació, que han estat treballant aquestes darreres setmanes per a actualitzar la plataforma de gestió processal, ja que la seua obsolescència impedia usar aquests tipus informàtics que porten sistemes operatius posteriors a Windows XP, que ja ha desaparegut pràcticament del mapa.
Concretament, el sistema operatiu Windows 7, que era incompatible en el sistema de gestió processal Cicerone que usen, com he dit abans, els jutjats i els tribunals.

La segona fase de l'experiència sembla que comptarà la instal·lació de cinc jutjats localitzats a Sagunt, durant els primers dies de desembre.
I un cop finalitzada aquesta prova pilot, la conselleria sembla que vol procedir a instal·lar la resta d'ordinadors, els més de tres mil ordinadors que tenim.

I per això la nostra pregunta: per què no funcionen els tres mil ordinadors i què pensen fer amb els tres mil ordinadors trobats recentment en un magatzem de la Ciutat de la Justícia?
Eixa és la pregunta que li formulem.

El senyor president:

Muy bien, muchas gracias, señor diputado.

Tiene la palabra el secretario autonómico de justicia.

El senyor secretari autonòmic de Justícia, Administració Pública, Reformes Democràtiques i Llibertats Públiques:

Bon dia, senyor president de la comissió.

Senyories, bon dia a tots i a totes.

En primer lloc, vull aprofitar per recordar públicament la situació dels mitjans tecnològics de jutjats i fiscalies, que han de treballar efectivament amb ordinadors completament obsolets, degut a l'absència de la voluntat política per a dur endavant la necessària renovació d'aquests, i això representa a hores d'ara un greu obstacle per al treball diari de jutges, fiscals, lletrats de l'administració de justícia i la resta de funcionaris al servei de l'administració.
Mentrestant, vull recordar efectivament també la situació kafkiana produïda per la compra, ara fa un poc més d'un any, de 3.
200 ordinadors, amb un cost de 2,5 milions d'euros que encara no han pogut arribar a utilitzar-se i encara queden emmagatzemats, agafant pols a l'espera d'un contracte que es va demorar quasi un any.
De manera gràfica, és com si començàrem a construir la casa per la teulada.

Ens hem posat mans a l'obrar per intentar esmenar la situació deixada per l'anterior Consell i així, el Jutjat de Primera Instància i Instrucció número 2 de Paterna ha iniciat esta mateixa setmana, este dilluns d'esta setmana, les proves per a testar el rendiment dels nous ordinadors de taula que fins ara, com déiem, estaven emmagatzemats des de finals de 2014 en un dipòsit de La Generalitat situat a una nau industrial de Riba-roja del Túria, no a la Ciutat de la Justícia, sinó a les instal·lacions de la Direcció General de Patrimoni en Riba-roja del Túria.

L'experiència pilot al jutjat de Paterna s'emmarca en el procés dissenyat conjuntament per la Direcció General de Justícia i la Direcció General de Tecnologies de la Informació i les Comunicacions, que depén de la Conselleria d'Hisenda i Model Econòmic, per a recuperar aquesta dotació informàtica i incorporar-la progressivament per al més prompte possible, allò que siga més prompte possible, a jutjats, tribunals, i també a les fiscalies de la Comunitat Valenciana.

El procés de recuperació d'estos 3.
200 ordinadors no ha pogut realitzar-se abans perquè, degut a la imprevisió de l'anterior Consell i el retard en posar en marxa el procés d'adjudicació per a l'adaptació necessària, el sistema operatiu de Windows 7, que és el que tenen els nous ordinadors, era incompatible amb el sistema de gestió processal Cicerone utilitzat als jutjats i tribunals de la Comunitat Valenciana i amb el sistema operatiu Windows XP, que és amb el que està dotat tot el parc informàtic de l'administració de justícia valenciana.
Els tècnics de la DGTI treballen des de fa setmanes per a actualitzar esta plataforma, perquè la seua obsolescència impedia utilitzar estos equips informàtics dotats de sistemes operatius posteriors a Windows XP.

Una vegada testat el funcionament òptim dels nous ordinadors, la segona fase del procés d'implantació consistirà en la seua instal·lació als cinc jutjats, també efectivament, que hi ha a Sagunt, a la capital del Camp de Morvedre, al llarg de la primera quinzena de desembre.
Tots estos ordinadors provenen dels 3.
200 que va adquirir l'anterior govern de La Generalitat i que, com déiem, estan en una nau industrial a Riba-roja.
És compromís d'esta Conselleria de Justícia, Administració Pública, Reformes Democràtiques i Llibertats Públiques donar ús a estos equips i modernitzar a més la dotació informàtica dels jutjats valencians.

Una vegada comprovat el funcionament dels nous ordinadors a les proves pilot de Paterna i la posterior, que està també a punt d'encetar-se a Sagunt, la Direcció General de Tecnologies de la Informació començarà a instal·lar els restants al llarg del primer trimestre de l'any 2016.
Per tant, la instal·lació dels 3.
200 ordinadors està previst que la seua finalització acabe a final del mes de març del 2016, segons la programació posada en marxa des de la Direcció General de Justícia, que considera la renovació dels materials informàtics com un tema de màxima prioritat.

També ha estat una qüestió recurrent durant estos darrers anys la situació d'incompatibilitat entre els sistemes de gestió processal utilitzats per jutjats i tribunals i el sistema Fortuny utilitzat per la fiscalia.
Amb este estat de coses, l'objectiu del paper zero a l'administració de justícia, que hauria de complir-se el pròxim 1 de gener de 2016, tal com establix la Llei 18/2011, de 5 de juliol, reguladora de l'ús de les tecnologies de la informació i la comunicació en l'administració de justícia, hui en dia és una utopia per al sistema judicial en la Comunitat Valenciana.
En referència a la connectivitat del sistema Fortuny amb el sistema Cicerone, també volem informar que ara mateix s'ha posat ja en marxa una prova pilot per a la seus connectivitat al partit judicial de Gandia.
I, una vegada també efectivament testat el seu funcionament, serà estés a la resta del sistema processal utilitzat per tots els jutjats i fiscalies de la Comunitat Valenciana.

En esta qüestió no és que la Generalitat valenciana va agafar el darrer tren tard, sinó que va perdre eixe darrer tren i haurà de fer un esforç suplementari per tal d'intentar prendre el darrer vagó.
La Comunitat Valenciana patix un sistema informàtic del segle passat, impossible d'actualitzar per antiguitat.
I lamentablement, quan es va decidir invertir en la relació dels ordinadors, la despesa es va convertir en eixe moment en malbaratament.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Molt bé.
Moltes gràcies, senyor secretari autonòmic.

Senyor de Compromís, diputat, jo crec que havia esgotat el temps, no?
(Remors)

Moltes gràcies.
.
.

El senyor secretari autonòmic de Justícia, Administració Pública, Reformes Democràtiques i Llibertats Públiques:

No, n'hi ha una altra.

El senyor president:

Pregunta.
.
.
Efectivament, gràcies.
Pregunta número 8, formulada pel diputat Francisco Javier García Latorre, del Grup Parlamentari Compromís, a la consellera de Justícia, Administració Pública, Reformes Democràtiques i Llibertats Públiques, sobre la creació de nous jutjats.

Ara li donem quatre o li donem cinc?
Com quedem?
Quatre n'hi ha prou?
Doncs, té la paraula l'il·lustre diputat.

El señor García Latorre:

Moltes gràcies, senyor president.

Bé, l'anterior Consell del Partit Popular va passar molt de temps reclamant al govern central la creació de nous jutjats, però quan es va aprovar finalment, com vàrem comprovar, doncs va al final renunciar a posar-los en marxa.
Un exemple tràgic de la renúncia del Consell, en este cas del president Camps, a la creació de quinze nous jutjats fou el de Nules.
Un jutjat que la seua situació fou qualificada d'asfixiant pel Consell General del Poder Judicial, on precisament s'eternitzaven els sumaris, en este cas del cas Fabra, i soles a la Comunitat Valenciana va renunciar a la creació de jutjats que havia sol·licitat.
I este cas, el de Nules, va a patir eixes conseqüències.
La consellera, també aleshores era portaveu del Consell General del Poder Judicial, va criticar esta renúncia, una renúncia que per un costat s'estava diguent que no s'estaven creant els jutjats necessari per a atendre tota la càrrega de treball que tenien els jutges valencians, però quan se'ls atorga per part del ministeri, va resulta que se deixen en suspens.

Malgrat que el consell general instava el Consell a resoldre la situació buscant altres fórmules, l'anterior govern autonòmic no va resoldre res, no va moure pràcticament ni un dit.
Va deixar que la situació de la justícia decaiguera en un deteriorament absolut.

A dia d'avui, l'actual conselleria de justícia està condicionada per l'actual sistema de finançament, que ens perjudica greument als valencians.
Per això, ara, en el pressupost de 2016, la Direcció General de Justícia comptarà amb 258 milions d'euros, és a dir, 17 milions d'euros més que allò previst en el 2015 per l'anterior Consell.

Les despeses de personal augmentaran més de set milions, 171 milions en concret.
Aquest increment, de fet, permetrà reclamar al Ministeri de Justícia la creació, com se va dir ací, de deu dels quinze jutjats que en un principi s'havien reclamat i que després varen ser rebutjats.

La creació d'estos va ser demanada en 2010, però després, en el 2011, primer, se va demanar una moratòria per a poder ficar en marxa estos quinze jutjats, perquè n'hi havien problemes de finançament per al tema del personal, però, finalment, es va demanar allà directament al Consell General del Poder Judicial, que foren desestimats per impossibilitat de la seua aplicació.

I aixina, en el 2011, el Consell de Camps va renunciar finalment a la creació d'estos quinze jutjats aprovat, nou d'ells corresponien a la província d'Alacant, que és una de les províncies que en matèria judicial està més afectada i ha tingut més greu deficiències, ja no sols en la implantació de nous jutjats, sinó també en el tema d'edificis en sí, com hem vist també, alguns d'ells, com el de Benalua, que se té de fer una reforma perquè està caient-se; cinc d'altres jutjats eren per a València i un a Castelló.

Eren sis de primera instància, que eren Alacant, Benidorm, Dénia, Elx, Torrevella i Gandia; set jutjats de primera instància i instrucció, com era el de Novelda, Vila Joiosa, el de Nules -que tenia una càrrega molt important de treball-, Carlet, Llíria, Massamagrell i Quart de Poblet; un jutjat del penal, que era a Oriola i un altre jutjat del social, que era a Benidorm.

Afortunadament, tal com anuncià la consellera Gabriela Bravo, en el recent debat organitzat per la Universitat de València, sota el títol Â«Els reptes dels recursos: qüestió clau per a la justíciaÂ», es crearan estos nous jutjats, que pensem que és una bona notícia per a tots els valencians i valencianes, i sobretot per al sistema judicial.

Per això, mosatros el que volem és que…, la pregunta que féiem era: ¿què pensa fer la conselleria amb els jutjat que l'anterior govern valencià va a renunciar a posar en marxa?
Estos deu, més els altres sis, que també queden pendents.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor diputat.

Té la paraula l'il·lustre secretari autonòmic per un temps de quatre minuts.

El senyor secretari autonòmic de Justícia, Administració Pública, Reformes Democràtiques i Llibertats Públiques:

Molt bé.
Bon dia.

Este és el cinquè exercici que, efectivament, no es va crear cap nou òrgan judicial al territori valencià, malgrat la saturació del sistema judicial al nostre territori, i sobretot, sobretot, com ens ha dit, a les comarques d'Alacant.

Els puc informar que d'acord amb el Ministeri de Justícia, s'han iniciat els estudis per a la recuperació progressiva dels quinze jutjats autoritzats en 2010 pel govern central, la creació dels quals va ser suspesa en 2011 per l'anterior Consell a causa dels ajusts pressupostaris.

El 29 de mar de 2011, la Comunitat Valenciana va manifestar, en escrit adreçat al Ministeri de Justícia, que les quinze unitats judicials comportaven, entre altres raons, un alt i desproporcionat cost i que no tenia sentit la seua entrada en funcionament.

La decisió del Consell va deixar sense efecte la posada en marxa d'eixos quinze nous jutjats, dels quals nou corresponien a la província d'Alacant, cinc a la de València i un a la de Castelló.
D'esta manera, no es varen poder constituir els sis jutjats de primera instància d'Alacant, Benidorm, Dénia, Elx, Torrevella i Gandia; set de primera instància i instrucció a Novelda, La Vila, Nules, Carlet, Llíria, Massamagrell i Quart de Poblet; un nou jutjat penal a Oriola i un altre de social a Benidorm.

El butlletí oficial de l'estat va publicar el Reial Decret 876/2011, de 24 de juny, pel qual se suspenia la constitució i l'entrada en funcionament de quinze unitats judicials a la Comunitat Valenciana creades pel Reial Decret 819/2010, de 25 de juny.

L'article primer d'eixe reial decret de 2011 establix que la suspensió tindrà efecte Â«hasta en tanto se comunique a este Ministerio de Justicia que la Comunitat Valenciana está en condiciones de cumplir sus obligaciones legales y estatutariasÂ».

En este sentit, l'objectiu immediat de la nostra conselleria és sol·licitar al Ministeri de Justícia que porte endavant, i així ho contemplen les línies pressupostàries de la Direcció General de Justícia per a l'exercici 2016, la creació durant l'any 2016 de deu d'estos nous jutjats; cinc durant el primer semestre i altres cinc al llarg del segon semestre, la ubicació dels quals encara està per determinar definitivament.

Precisament els puc anunciar que la consellera de justícia, l'honorable senyora Bravo, acompanyada de la directora general de Justícia, Àngels Garcia Vidal, mantindrà el pròxim dilluns a Madrid una reunió de treball amb el Consejo General del Poder Judicial per tal de concretar, entre altres aspectes, la ubicació dels nous òrgans judicials.
Perquè no s'ha d'oblidar que és el Ministeri de Justícia qui és el responsable de crear les noves unitats judicials, a proposta del Consejo General del Poder Judicial.

Per tant, nosaltres, des de conselleria, el que anem a fer és impulsar que des del Consejo General del Poder Judicial se proposen determinades unitats perquè siga el Ministeri de Justícia qui definitivament les cree.

Això sí, nosaltres en el pressupost hem aconseguit, gràcies a eixe increment pressupostari contemplat per al 2016, tindre una dotació pressupostària suficient per a poder dotar de funcionaris, de recursos materials i humans eixes deu noves unitats judicials.

Com déiem, eixes deu noves unitats judicials poden ser de les quinze d'eixe decret o poden ser d'altres, perquè, com també s'ha dit, el decret està suspés i deixat sense efecte.
Per tant, caldrà començar una nova tramitació administrativa per al dictat d'un nou decret que determine quines van a ser les unitats judicials que, efectivament, se creen.

Efectivament, nosaltres partim d'eixos quinze nous jutjats, però potser que hi haja alguna incorporació que no estava contemplada en eixos quinze òrgans judicials, ja que han passat pràcticament cinc anys i la situació real dels jutjats i tribunals també ha pogut variar en alguns aspectes, en algunes jurisdiccions i en alguns partits judicials.

En tot cas, en la reunió celebrada el 30 de setembre d'este any, en la comissió mixta entre conselleria i la sala de govern del Tribunal Superior de Justícia, ja li vàrem expressar a la presidenta Pilar de la Oliva quines eren les nostres pretensions respecte d'estes cinc unitats.

I tal com es va publicar i es va anunciar públicament per la conselleria, en principi, està prevista la creació de Llíria, número 7; de La Vila, número 4; de Novelda, número 4 -bé, com no tinc temps no estic donant la denominació completa-; el mercantil 4 a la ciutat de València i la possibilitat de la conversió d'un jutjat d'instrucció de Torrevella en primera instància, i si això fóra, amb la creació d'un penal també a la ciutat de Torrevella.

Però tot això, com dic, està per determinar i per tancar en la reunió que dilluns pròxim es celebrarà a Madrid entre la consellera i el Consell General del Poder Judicial.

El senyor president:

Bé.
Donar-li les gràcies al secretari autonòmic, ja l'alliberem.
Desitjar-li sort a la consellera en la negociació amb el ministeri de Justícia i també amb el ministeri d'hisenda, que és al final el que té de pagar als funcionaris, jutges, secretaris i fiscals.

El senyor secretari autonòmic de Justícia, Administració Pública, Reformes Democràtiques i Llibertats Públiques:

Molt bé.
Moltes gràcies.

El senyor president:

Passem a la tramitació de l'ordre del dia habitual.

Passa a ocupar la presidència el secretari.
(S'interromp la gravació)

(Ocupa la presidència el secretari primer de Les Corts, senyor Emilio Argüeso Torres)

El senyor secretari primer:

Bien.
Comenzamos con el punto número 1, con la lectura y aprobación del acta anterior.
Si nadie está en desacuerdo… ¿Se aprueba?
¿Sí?
Vale.

Pronunciament de la comissió sobre la compareixença del president de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua per a retre compte del contingut de la declaració institucional de l'AVL a propòsit de la constitució dels òrgans de representació i govern dels valencians com a conseqüència de les eleccions autonòmiques i municipals de 24 de maig de 2015 en què es recomana l'ús prioritari del valencià a l'ensenyament com a llengua vehicular, la priorització de l'ús del valencià i l'obertura d'una emissora de ràdio i una cadena de televisió, sol·licitada pel diputat Luis Santamaría Ruiz, del Grup Parlamentari Popular (RE número 1.
005)

El senyor secretari primer:

Seguimos con el punto segundo, que tiene la palabra el ilustre señor Santamaría para el pronunciamiento.

El senyor Santamaría Ruiz:

Bueno, yo intentaré ser breve, señorías, en mi intervención, que va a ser una intervención fundamentalmente jurídica.

Yo, en primer lugar, quisiera recordar lo que dice nuestro Estatuto de autonomía en relación con la Academia Valenciana de la Lengua.
Y el artículo sexto es muy claro, dice que la lengua propia de la Comunidad Valenciana es el valenciano, que el idioma valenciano es el oficial de la comunitat al igual que lo es el castellano y que la Academia -en su punto octavo- Valenciana de Lengua es la institución normativa del idioma valenciano.

En el artículo 20, se reconoce a la Academia Valenciana de Lengua como uno de los órganos estatutarios de nuestra comunidad.
El artículo 41 establece cuál es la función fundamental de la Academia Valenciana de la Lengua, que dice que tiene por función determinar y elaborar, en su caso, la normativa lingüística del idioma valenciano -y vuelvo a repetir-, que la función de la Academia Valenciana de la Lengua es determinar y elaborar, en su caso, lingüística del idioma valenciano.
Y también destacarles el artículo 44, que dice que para el desarrollo de las competencias y de la regulación, pues es necesaria una mayoría de tres quintos.

Por tanto, las actuaciones de la Academia Valenciana de la Lengua no pueden estar sujetas o amparadas sino en este articulado y en la norma que crea la Academia Valenciana de la Lengua y que la desarrolla.
Y que fundamentalmente consiste, y así lo dice la Ley 7/1998, recogiendo lo que marca el Estatuto, en determinar la normativa oficial del valenciano.

Bueno, pues entiendo que al amparo de estas competencias y por acuerdo de 19/2015, de 13 de julio, la Academia Valenciana de la Lengua aprobó una declaración institucional con motivo de la constitución de los órganos de representación y gobierno de los valencianos tras las elecciones de mayo de 2015.

Amparándose, como digo, en ese marco estatutario, acuerda aprobar una declaración per l'ús, els drets i la dignificació del valencià, que podemos resumir en las siguientes recomendaciones y propuestas.

La primera, considera la academia que la mejor manera de cohesionar una sociedad multilingüe como la valenciana, donde define con una presencia notable de nouvinguts, ha de consistir en forjar los procedimientos de acogida y de aceptación, el mejor de los cuales es la inclusión en la lengua histórica de los valencianos.

Nos recomienda también que es necesario alcanzar nuevos acuerdos para profundizar en el proceso de promoción del valenciano y actualizar los mandamientos legales que los regulan actualmente.

En tercer lugar, nos propone la reforma de nuestra legislación para que el uso prioritario del valenciano en la escuela sea una realidad que se traduzca en la presencia del valenciano como lengua vehicular.

En cuarto lugar, propone la priorización del uso del valenciano en todas las actividades oficiales de las instituciones valencianas.

Y en quinto lugar, termina exigiendo la garantía de hacer efectivo el derecho del pueblo valenciano a unos medios públicos en valenciano con información objetiva y plural y programación de calidad.

En consecuencia, la Academia Valenciana de la Lengua, cuyas competencias no repetiré, pero que se limitan a la elaboración de la normativa lingüística del valenciano, que no cuestionamos porque así está reconocida en el Estatuto, resulta ahora ser un organismo competente en materia de acogida e integración de las personas inmigrantes, tiene competencias, por tanto, para entender…, para dar recomendaciones a los directores de la política social en ese ámbito; resulta que también puede decirle al poder legislativo cómo tiene que hacer su trabajo y cuál debe ser la política lingüística; tiene competencias también para definir esta; nos propone reformas legislativas y entiende también de derechos, como el de servicio público de radiodifusión, proponiendo además las características que este debería tener.

Y a mí esta situación me preocupa, porque en un estado de derecho las administraciones públicas, las unidades administrativas y las personas que ocupan los cargos en ellas, que las dirigen, tienen las competencias única y exclusivamente que la legislación les atribuye y que en el caso de la academia valenciana, se refieren a la elaboración de la normativa lingüística valenciana, que nadie discute.

Yo creo que con este texto se ha producido un exceso del ámbito competencial, vulnerando lo dispuesto en la normas -en derecho administrativo eso se llama desviación de poder- y justifica de sobra la presencia del presidente del organismo.
Se está hablando de integración de inmigrantes, de profundizar en la inmersión lingüística, de apostar por determinados usos prioritarios de la lengua, cuando nuestro Estatuto reconoce la cooficialidad de nuestras dos lenguas, el valenciano y el castellano.
Se habla también de servicio público de radiodifusión, y se hace sin rigor, sin ámbito competencial, y además creo que posicionando a un órgano estatutario políticamente en relación con estas cuestiones, lo cual tiene enorme gravedad.

No voy a incidir en la cuestión de su funcionamiento, ni en la función de las retribuciones, ni en lo que nos cuesta a los valencianos, pero sí en la necesidad de que ajuste su actuación al ámbito competencial que le atribuye el ordenamiento.
Y en ese sentido, entendemos que se ha producido, con ese acuerdo, una clara desviación de poder que justifica la presencia del presidente de la Academia Valenciana de la Lengua.
Ya que no vino el Nou d'Octubre, por lo menos poder venir aquí y explicarnos cuál es su posición y por qué se extralimita en estas cuestiones.

Gracias.

El senyor secretari primer:

Para fijar las posiciones, en representación del Grupo Podemos, la señora Cabedo.

La senyora Cabedo Laborda:

Gràcies.

Des de Podem, ens mostrem favorables a la compareixença del president de l'Acadèmica Valenciana de la Llengua per a retre compte del contingut de l'esmentada declaració institucional.
Les raons per mostrar-nos favorables són molt senzilles.
El nostre mateix Estatut d'autonomia indica com aquesta acadèmia és una de les institucions d'autogovern al nostre territori, conformant, junt a altres, la mateixa Generalitat.
Atenent l'article 41, com dic, del nostre Estatut d'autonomia, l'Acadèmica Valenciana de la Llengua determina i elabora la normativa lingüística, que serà d'aplicació obligatòria en totes les administracions públiques de la Comunitat Valenciana.
Per tant, creiem rellevant saber allò que ha indicat l'acadèmia en la seua declaració institucional, però, a més, també ens pareix lògic acceptar la seua compareixença, perquè, com dic, l'acadèmia té competències pròpies de la nostra autonomia i, per tant, tenen un impacte directe en el nostre territori.
Per tant, ens mostrem a favor.

El senyor secretari primer:

En representación del Grupo Ciudadanos, señor Alexis Marí.

El senyor Marí Malonda:

Gracias, presidente.

Brevemente, también, ya les anunciamos también que vamos a estar a favor de escuchar no solo al presidente, a cualquier persona que quiera comparecer en esta santa casa y estamos a favor de que venga el presidente para explicar esa declaración institucional, como ha explicado el representante del Partido Popular…, que se presentaron tras las elecciones del pasado mayo, donde reconocía como prioritario el uso del valenciano en la enseñanza como lengua vehicular.

También dejamos claro, como lo dejamos en el pleno en su día, la posición…, que estamos totalmente en contra de la citada declaración institucional porque entendemos que limita el derecho a la libertad de los padres a decidir la educación de sus hijos y, además, el postulado, también lo dijimos en su día, entendíamos que podía ser inconstitucional, ya que el artículo 3.
1 de la Constitución española recuerda que el castellano es la lengua oficial del estado, todos los españoles tienen el deber de conocerla y el derecho a usarla.

Pero, además, también, si observamos el artículo 6.
3 de nuestro propio Estatuto de autonomía, reza que La Generalitat garantizará el uso normal y oficial de las dos lenguas y adoptará las medidas necesarias para asegurar su conocimiento.

Miren, Ciudadanos defendemos, lo hemos dicho, el trilinguismo, el 33-33-33, es decir, el 33% del aprendizaje en valenciano, el 33% en castellano y el 33% en inglés, porque nos preocupa profundamente la formación de nuestros estudiantes.

Hicimos hincapié, en el tema del inglés, que entendíamos que era una pieza clave en los contenidos públicos, también en la propuesta que presentó el compañero para la nueva radiotelevisión valenciana, pero decimos también que no nos sorprende esta declaración institucional después de asistir a la política educativa que el conseller Vicent Marzà está constantemente…, ha puesto en marcha desde su nombramiento, el tema de la inmersión lingüística parece ser que es lo que más preocupa al conseller.

Nosotros vamos a apoyar firmemente, también lo dijimos, la protección de la difusión y la promoción del valenciano, porque es nuestra lengua propia.
Y para Ciudadanos es fundamental apoyar e impulsar el valenciano.
Debemos protegerlo.
Sabemos que debemos de protegerlo.
Debemos de vigilar para que nadie sea discriminado por usarlo, pero, oigan, también vamos a instar a que se vigile un derecho esencial de todos los valencianos, que es a usar el castellano, el español.

Vamos también a insistir y a estar vigilantes con las nuevas propuestas que hemos visto también estos días en los medios de comunicación, también que dimanan de la conselleria de educación, sobre más inmersión lingüística en la administración y, por lo tanto, estaremos atentos para ver…, estaremos observantes para ver si también los castellanoparlantes van a ser discriminados en ese aspecto.

No vamos a estar a favor de los postulados de aquellos que dejan claro que el plurilingüismo en la comunidad debe girar en torno al valenciano, ni aquellos que quieren imponer una lengua única.
Y no vamos a apoyar nunca una campaña de exclusión del castellano, ni tampoco del valenciano.
Ni vamos a consentir…, por los menos vamos a estar también vigilantes a las posturas o a evitar que el pancatalanismo se instale nuevamente en las aulas.

Nada más.
Muchas gracias.

El senyor secretari primer:

Muchas gracias, señor Marí.

En representación del Grupo Compromís, tiene la palabra el señor García.

El senyor Garcia i Tomàs:

Moltes gràcies, president.

Nosaltres també.
.
.
, des de Compromís també anem a votar a favor d'esta declaració.
També volem deixar clar que el que un grup o que u estiga a favor d'una declaració com esta que nosaltres estem, no vol dir que estigues en contra d'altres usos de la llengua.
.
.
de la llengua castellana o l'espanyol.

Però bé, com ja s'ha dit ací, l'Acadèmica Valenciana de la Llengua és un òrgan estatutari de La Generalitat.
I en la seua presentació diu que és un fòrum de debat que pretén irradiar a tota la societat valenciana missatges de tolerància, de tranquil·litat i d'optimisme respecte a la nostra llengua, el valencià, omplint un buit i facilitant així que els valencians es reconeguen en la nostra llengua, la parlen i l'estimen, des del respecte, la dignificació, la normalització i l'ús a tots els nivells de la nostra llengua.

L'acadèmica valenciana, per tant, és un lloc d'encontre, un punt de trobada on conviuen les diverses sensibilitats lingüístiques que puguen representar els acadèmics, on sempre es busca el consens més ampli a l'hora d'aprovar les qüestions importants que afecten la nostra llengua, el valencià.
Per tant, al final té una finalitat de sensibilitats diverses i arribar a consensos pel bé, com ja he dit, del valencià, de la nostra llengua.

Estatutàriament, queda palés, com ja han dit els que m'han precedit, que el valencià és la llengua pròpia al nostre territori, que la Generalitat valenciana ha de garantir l'ús normal i oficial, i que l'Acadèmica Valenciana de la Llengua ha de ser l'ens que ha de dir eixa normalització, eixa norma i que estem obligats tots a utilitzar eixa normativa quan utilitzem el valencià, i l'emprem evidentment.

Per tant, si anem al que diu la declaració, esta declaració un poc és pel que se demana esta compareixença, el que diu és: un ús prioritari del valencià en l'ensenyança -prioritari, que no obligatori, entenem-, una priorització de l'ús del valencià en totes les activitats oficials de les institucions valencianes i fer efectiu el dret del poble valencià a uns mitjans públics en valencià -que ara mateixa no tenim.

Per tant, en conclusions, la declaració sols fa més que complir amb el que marca el nostre Estatut i que ho diu l'òrgan estatutari encarregat, és a dir, allò normal d'esta declaració institucional de l'Acadèmica Valenciana de la Llengua, que és vetlar per la seua normalització i l'ús social del valencià.
És a dir, la realitat és que, amb les polítiques anteriors de la normalització lingüística cap a la nostra llengua, l'ús del valencià no ha augmentat.
Amb dades objectives, no és que ha augmentat, sinó que ha disminuït; per tant, ahí s'ha fallat.
Per tant, l'Acadèmica Valenciana de la Llengua el que fa és, un poc, redundar en l'objectiu d'utilitzar-lo, d'usar-lo i, per tant, nosaltres votarem a favor que vinga i fer també.
.
.
, que estem d'acord amb esta declaració, i torne a dir que el que s'estiga a favor o s'afavorisca l'ús del valencià i la seua recuperació i la seua normalització, perquè ací ja ens va comentar el secretari autonòmic de justícia les dificultats que hi havien en la justícia per a utilitzar el valencià quan se podia utilitzar, i ara no n'hi han mitjans, doncs això no va en la sintonia que anem en contra que s'utilitze l'altra llengua oficial arreu de l'estat i que, evidentment, qualsevol valencià pot fer ús, perquè té el seu dret i no hi ha cap inconvenient.

Gràcies.

El senyor secretari primer:

Muchas gracias, señor García.

En representación del Grupo Socialista, tiene la palabra la señora Caballero.

La senyora Caballero Hueso:

Gracias, president.

Señorías.

Vaja per davant el suport del Grup Socialista a la petició perquè comparega el president de l'AVL, el senyor Ramón Ferrer.
I ara no vaig a repetir els arguments de la resta de senyories.
És un òrgan estatutari l'AVL i el nou consell defensor de treballar per i amb transparència vol facilitar les compareixences perquè això es complisca, sempre òbviament que siguen adients.
Així doncs, el meu grup no ficarà cap impediment per a la compareixença que hui demana el Grup Popular.

Però sí vull destacar algunes coses.
Des de la constitució del nou Consell, hem rebut -i fa un moment se n'ha anat també el secretari autonòmic- hem rebut, deia, als consellers i conselleres i resta d'alts càrrecs perquè explicaren les seues línies de govern després dels seus nomenaments.
És clar que, al produir-se una total renovació dels càrrecs dels diferents departaments, la cambra, i per tant les diputades i diputats, volien tindre informació detallada dels plans concrets de cada una de les àrees.
Les compareixences se fan normalment per això, per a conéixer detalls, buscar punts de coincidència, enriquir projectes, etcètera o, en sentit contrari, perquè algú explique allò que un altre no entén.

Des del Grup Socialista esperem que la petició de compareixença per al president de l'AVL vinga en el primer dels supòsits, malgrat que no trobem com podem nosaltres, simples diputats i diputades, enriquir una declaració institucional feta per un òrgan estatutari format per filòlegs i estudiosos de la nostra llengua.

Ara bé, això és pensant en positiu, perquè si el Grup Popular, quan diu Â«retre compteÂ», el que vol és demanar explicacions del fet de fer una declaració o del contingut de la declaració mateixa, en eixe cas he de reconéixer que m'he perdut.
M'agradaria que, abans de fer vindre el senyor Ferrer, el Grup Popular me diguera, ens diguera on està el problema.
Si el problema és la declaració o la normalitat que suposa una declaració d'este tipus.

La declaració es concreta en quatre punts que ja hem parlat: l'ús prioritari del valencià, la priorització de l'ús del valencià en totes les activitats oficials, el fer efectiu el dret del poble valencià a uns mitjans públics i potenciar l'estima del valencià i la seua dignificació.
Doncs ho sent, i ho sent de veres, però tot açò me sona a electoralisme, i la utilització de la nostra llengua com a arma per a traure vots ja no li donà molt bon resultat al Partit Popular en les eleccions del maig passat.

L'AVL és la màxima institució en matèria normativa lingüística dels valencians i, com a tal, em pareix del tot adient tant la publicació de declaracions institucionals, com el contingut d'esta en concret.
Hi ha un nou Consell i l'AVL li fa aplegar les seues recomanacions, que no oblidem són d'obligat compliment.

Ara, l'Ajuntament de València està desenvolupant un acord que va proposar el Partit Popular i Unió Valenciana a l'any 1996.
Estan desenvolupant un acord en esta mateixa línia de la declaració de l'AVL.
Ara, mentre l'Ajuntament de València desenvolupa este acord, nosaltres, en compte d'abordar els problemes de deveres dels valencians, estem ací donant-li voltes a la llengua amb un ús equivocat.

Esperem que el PP quede satisfet amb la compareixença del senyor Ferrer i, a partir d'ara, comence a treballar una oposició fidel i seriosa.
Ací, en este moment, no estem parlant de drets.
Estem parlant de l'atac del PP a la nostra llengua, perquè pareix que no li pareix bé res que se faça en la línia del foment de l'ús i la defensa del valencià.

Moltes gràcies.

El senyor secretari primer:

Muchas gracias, señora Caballero.

Señor Santamaría, tiene cuatro minutos.

El senyor Santamaría Ruiz:

Pido disculpas porque me he debido explicar muy mal.
Aquí, el Grupo Parlamentario Popular no entra a cuestionar lo que usted me está diciendo, ni a poner en solfa…, ni siquiera a valorar lo que es una posible política lingüística, que es la que ustedes proponen, y que están ustedes con plena…, o tienen la legitimidad de proponer aquella política lingüística que ustedes estimen oportuno y nosotros, de estar de acuerdo, compartirla o no compartirla.

Pero yo estoy hablando de eso.
De lo que estamos hablando es que el órgano jurídico que tiene encargada la función, también estatutariamente, de asesorar a la administración y que es la última palabra…, o que tiene la última palabra en materia jurídica, ha reiterado en muchas ocasiones que los órganos administrativos tienen las competencias que el ordenamiento jurídico les atribuyen, y no más.
Y la AVL tiene competencia para elaborar la normativa lingüística, cosa que yo no he venido aquí a cuestionar.
Yo no estoy hablando ni de la lengua, ni de los filólogos, ni de la cuestión.
De lo que hablo es de un organismo estatutario que está haciendo algo para lo que no tiene atribución legal.
Me da igual que sea la AVL hablando de la lengua, que la AVL hablando de la pesca en el litoral mediterráneo.
No tiene competencia para hacer lo que está haciendo.

Y, por tanto, cuando un órgano estatutario excede a su ámbito competencial, eso se llama una desviación de poder.
Y, ¿qué pensaríamos si empezamos o admitimos que la AVL dicta o da recomendaciones en materia de integración de inmigrantes, del servicio público de radiodifusión y, también, en materia de elaboración de la política lingüística?
Que no digo que no se pueda cuestionar, claro que ustedes tienen tota la legitimidad para plantearlo, pero no un órgano estatutario que tiene las competencias que tiene.

Si empiezan los órganos estatutarios a abordar otras cuestiones, el siguiente paso que tendremos: tendremos al Consejo Jurídico Consultivo haciendo informes contables; a la auditoría de cuentas dictando…, a la Sindicatura de Cuentas dictando, pues no sé, la normativa laboral… y podemos llegar al absurdo.
Se trata de una cuestión puramente jurídica, de respeto a la legalidad, y que en un organismo estatutario es fundamental.
Yo no he hablado para nada de la lengua.
¡Claro que tiene la competencia normativa lingüística!
, ¡claro que tienen toda la libertad del mundo dentro de sus programas electorales y de lo que ustedes piensen de cómo debe ser!
, de proponer la política lingüística que corresponda.
Pero ustedes, no un órgano estatutario, que tiene la competencia que tiene.
¿Qué pensaríamos si el Consejo Económico y Social, no lo sé, nos dijera o le dictara al conseller la política industrial?
No es un foro de diálogo.
Tiene la competencia que tiene, que es la elaboración de la normativa lingüística.
Esa es la competencia.

Por tanto, el planteamiento del Grupo Popular no es ni contra la lengua, porque no cometa usted el error de pensar que sólo habla usted valenciano; en el Partido Popular hay mucha gente que habla valenciano, en fin.
Nooo, lo digo porque a veces hay ciertos sentimientos que ustedes se apropian sin ninguna…, en fin, sin ningún fundamento.

Es decir, no estamos hablando de lengua, estamos hablando de derecho, del cumplimiento de derecho.
El Partido Popular no está…, no es un tema electoral, no es un tema… Es un tema que nos preocupa que en un sistema que se basa en el cumplimiento de la legalidad, un órgano estatutario se salga de su papel para meterse en medio de un debate político que no le corresponde, es un órgano estatutario, no le corresponde.

¿Qué opinaríamos, no sé, si los órganos jurisdiccionales comenzaran también a dictar la política de integración social de los inmigrantes?
Pues no.
Tienen las atribuciones que tienen, y es la elaboración de la normativa lingüística, que no cuestiono.
No habla para nada de la lengua ni cuestiona la capacidad de los señores que están ahí.
Por supuesto que no, yo no soy filólogo, ni idea tengo.

Ahora, sí que sé, porque además lo ha dicho el Consejo Jurídico Consultivo, que la Academia Valenciana de la Lengua, igual que cualquier unidad administrativa, igual que el presidente La Generalitat, igual que el secretario autonómico en el ámbito que le corresponde, es la regla básica del estado de derecho, tiene las competencias que el ordenamiento jurídico le atribuye.
Y ni una más.
Es una salvaguarda de libertad.

El senyor secretari primer:

Por dos minutos, señora Caballero.

La senyora Caballero Hueso:

No, no vaig a aplegar ni a dos minuts.

El senyor secretari primer:

Señora Caballero, un segundito, por favor.

El señor García tiene la palabra.

El senyor Garcia i Tomàs:

Moltes gràcies, senyor president.
(Veus i pausa)

El senyor secretari primer:

¿Por dos minutos?
Venga.
Perfecto.

Venga, señor Garcia.

El senyor Garcia i Tomàs:

Moltes gràcies, senyor president.

Bé, ara sí que un poc.
.
.
sí que ja m'he perdut un poc, perquè si al final la compareixença és per retre compte del contingut, i vosté m'està contant que és un tema competencial, doncs ara jo sí que ja la veritat m'he perdut, i a la millor és perquè sóc nou ací en el parlamentarisme i no acabe d'entendre.

Perquè jo sí que he entrat en el fons, i he opinat i he dit que el meu grup estàvem d'acord.
Però que al final és una declaració que fa.
No està dient unes guies, com vosté està dient en el tema competencial.
És a dir, no li estic dient que no tinga raó.
Però si vol fer vindre o volen fer vindre el president de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua per a retre compte del contingut, vosté està parlant de contingut, no de temes competencials i que no deuria d'haver fet.
Perquè si no havia d'haver fet esta declaració institucional l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, perquè excedix de les seues competències, a la millor tampoc no és el lloc per a vindre perquè simplement se li dirà, vosté no té competències per a fer el que ha fet, no entrar en el contingut.

Per això, més que res jo.
.
.
en el sentit de les competències, entràvem en el fons, que pensem que sí, que és molt interessant que vinguen i que diguen per què ho han fet.
El per què ho han fet al final és perquè és un retrocés de l'ús del valencià.
La Generalitat ha de vetlar perquè se normalitze i anàvem en el camí totalment contrari.
I, per tant, entenem que eixes línies són les línies adequades i que el nou Consell i la Generalitat valenciana ha de portar a terme.
Per tant, encara estic un poc més.
.
.
, no sé ja al final si el volen fer vindre per fer-li un retret sobre les competències, sobre el contingut o què és el que.
.
.
volen que vinga a comparéixer el president de l'AVL.

Simplement era això.

El senyor secretari primer:

Muchas gracias, señor Garcia.

La señora Caballero por dos minutos también, y así compartimos los cuatro.

La senyora Caballero Hueso:

Dos cosas.

Simplement, jo volia, i jo crec que ja m'ha contestat, però estem per a parlar el dia que vinga el president de l'AVL.
Pel seu discurs vosté o el vostre partit pensa que l'ús de la llengua no és un vehicle d'integració de la gent, no és un vehicle d'integració.
(El senyor Santamaría parla amb el micròfon desconnectat) Tinc jo la paraula, perdone, senyor Santamaría.

I jo no he dit en cap moment que siga jo l'única que parla valencià, ni del meu grup ni de qualsevol.
Jo sé que vosté parla valencià i el parla quan li dóna la gana, i me pareix perfecte.

I en la petició de compareixença al president de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua ha volgut parlar en castellà i ha parlat en castellà.
N'hi ha algun problema en això?
I jo, quan vull parlar en valencià, parle, i quan no, parle castellà.

Gràcies.

El senyor secretari primer:

Muy bien.
Una vez concluido el debate, si les parece, pasamos a la votación.
¿Votos a favor?
Por unanimidad se aprueba.

(Ocupa la presidència el president, senyor Luis Javier Santamaría Ruiz)

Pronunciament de la comissió sobre la compareixença de l'eurodiputada senyora Marina Albiol Guzmán, portaveu de la coalició Esquerra Plural al Parlament Europeu, per a explicar davant d'estes Corts la posició en relació amb la seua sol·licitud a les institucions de la Unió Europea perquè es prohibisca la tauromàquia als estats membres, com també perquè a nivell comunitari es regule una normativa sobre el maltractament animal i la qüestió deixe de ser competència de cadascun dels estats membres, sol·licitada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 1.
751)

El senyor president:

Bueno, pasamos al punto tercero del orden del día, que es el pronunciamiento de la comisión sobre la comparecencia de la eurodiputada Marina Albiol Guzmán, portaveu de la coalició d'Esquerra Plural al Parlament Europeu, per a explicar davant aquestes Corts la posició en relació a la seua sol·licitud a les institucions de la Unió Europea perquè es prohibisca la tauromàquia als estats membres, com també perquè a nivell comunitari es regule una normativa sobre el maltractament animal i la qüestió deixe de ser competència de cadascun dels estats membres, sol·licitada pel Grup Parlamentari Popular.

Té la paraula el diputat Vicente Casanova per un espai de huit minuts.

El senyor Casanova Claramonte:

Gracias, señor presidente.

Señorías, cuando los representantes públicos tomamos posesión de nuestros cargos institucionales juramos o prometemos cumplir y hacer cumplir la ley.
No es de recibo ni democrático, como ya hemos oído más de una vez, decir que no cumpliremos aquellas leyes que no nos parezcan justas, ni como es el caso que nos ocupa en este punto de la comisión, actuar de espaldas a la ley, ni debemos permitir que otros lo hagan en este caso de una ley legítimamente aprobada por estas Corts, incumpliendo o instando a incumplir los preceptos que en ella se establecen en defensa de las señas de identidad del pueblo valenciano y, como es el caso, de una seña de identidad tan arraigada en muchas de nuestro territorio, como son els bous al carrer.

Y por ello, y ante el claro posicionamiento contra els bous al carrer, seña de identidad valenciana, así definida en la Ley 6/2015, de 2 de abril, de La Generalitat, de reconocimiento, protección y promoción de las señas de identidad del pueblo valenciano, que ha mostrado la eurodiputada Marina Albiol contra estos festejos, que este verano solicitaba, como ya se ha leído, que la Unión Europea prohíba que la tauromaquia pueda obtener subvenciones y que, entrando en el terreno que invade la autonomía de nuestro parlamento, regule los eventos taurinos.

Desde el Grupo Parlamentario Popular, a la vez que reprobamos ese posicionamiento, queremos que esta comisión de gobernación se pronuncie para que la señora Albiol comparezca ante la misma y explique su posicionamiento y el por qué de ir contra lo establecido en nuestra ley.
Una ley que no solo declara como BIC estos festejos tan arraigados en nuestros pueblos, sino que establece unas obligaciones tanto a La Generalitat como a otros cargos públicos de defender nuestras señas y promocionarlas en lugar de atacarlas y denostarlas.

Sí, efectivamente, ya sé que ustedes, los grupos que gobiernan en La Generalitat han propuesto la derogación de esta ley, pero mientras tanto la ley está vigente todos tenemos la obligación de cumplirla y hacerla cumplir.

Porque además, deroguen o no deroguen la ley, no van a conseguir con ello que esta fiesta tan tradicional en muchos de nuestros pueblos, els bous al carrer, deje de ser una clara seña de identidad de nuestra tierra.

Supongo que, como nosotros, también a ustedes les habrá llegado, les habrá hecho llegar la asociación en defensa de les tradicions del bou al carrer de la Comunitat Valenciana un manifiesto que han dirigido a todos los grupos políticos instando a que sea retirada la PNL que pretende derogar la Ley 6/2015, que elimina la declaración de los festejos de bous al carrer como patrimonio cultural valenciano, como bien de interés cultural e inmaterial BIC.

No sé si, como les piden, retirarán esa PNL.
Pero ustedes, que tanto alardean de diálogo y de escuchar a los valencianos, deberían oírles realmente o al menos, como nos piden a todos los grupos, posicionarse clara y públicamente en la defensa o no dels bous al carrer.

Porque la ley, en el caso que nos ocupa, define els bous al carrer como una seña de identidad valenciana y los declara como patrimonio cultural inmaterial valenciano.

La disposición adicional única y la disposición final primera están dedicadas a brindar una especial protección a los festejos taurinos tradicionales de la Comunitat Valenciana, bous al carrer.
Dada su reciente relevancia, no solo desde una creciente relevancia, no solo desde una perspectiva identitaria, sino también desde un punto de vista cultural, social, económico y de vertebración de formas alternativas de participación ciudadana, se otorga a los festejos taurinos tradicionales, organizados y desarrollados en sus distintas modalidades, de acuerdo con los requisitos y condiciones exigidos por la normativa autonómica aplicable en la materia, la condición de bien de interés cultural de carácter inmaterial.

Hay muchos colectivos, asociaciones, federaciones, peñas, entidades y aficionados que no entenderían que con esta derogación de la ley desapareciera la protección que ahora, gracias a ella, tiene y que la blinda ante los reiterados ataques que ha venido sufriendo por parte de algunos, como la señora eurodiputada Marina Albiol.
Quiero pensar que por la única razón de creer que esta tradición es algo que defiende el Partido Popular.
Y eso, señorías, no es así.
Basta que lean el manifiesto que les he citado y que, si no lo tienen, les puedo dar una copia.

Como alcalde que era de un municipio con una gran tradición taurina, al igual que ocurre con otros muchos municipios de nuestra comunidad, llevamos al pleno en su momento la petición impulsada y avalada por el colectivo de peñas taurinas de Almassora de que estos festejos fueran reconocidos como BIC.

Almassora fue el primer ayuntamiento en aprobar entonces, por unanimidad del Partido Popular, Partido Socialista y Compromís, las tres fuerzas que formaban parte de la corporación, esa petición a la que posteriormente se sumaron otros muchos ayuntamientos, respondiendo al sentir muy mayoritario de nuestros vecinos.

Puedo asegurar a sus señorías que la aprobación de la ley de señas de identidad y con ella el reconocimiento y blindaje de nuestra fiesta como BIC fue ampliamente celebrado por los miles de vecinos que, agrupados en peñas taurinas o a título individual, tanto habían luchado porque se garantizase la continuidad de esta fiesta secular en muchos casos y en la que veían amenazadas sin saber muy bien por qué o, mejor dicho, amenazada por puro posicionamiento político.

Tal vez, algunos de estos detractores de nuestra fiesta deberían darse una vuelta por nuestros pueblos, tomar tierra sobre lo que realmente piensan nuestros vecinos, lejos de posicionamientos de despacho o de estrategia política.

Si sus señorías lo desean, pueden ir a nuestras poblaciones, verán como gran parte de los vecinos disfrutan y hacen del respeto todo un rito en defensa de nuestra fiesta.
No toquen de oído, pisen la calle, déjense de prejuicios y escuchen a los valencianos.
Son muchos los pueblos de nuestra comunidad que ponen els bous al carrer en el centro de sus fiestas y tradiciones, sin desdeñar el impacto económico que esta fiesta supone para muchos de nuestros comercios locales.

Por tanto, y para concluir, desde el Grupo Parlamentario Popular consideramos que la petición formulada por la señora Albiol ante la Unión Europea es un claro ataque a una de nuestras señas de identidad, y por ello pedimos que comparezca ante estas Corts y explique su posicionamiento contrario a lo que piensan y esperan de nosotros sus representantes, miles de valencianos.

Espero que también hoy quede meridianamente claro que sus representantes, sus diputados autonómicos, defienden sin titubeos ni medias tintas estas seña de identidad, lejos, como decía antes, de tacticismos políticos, pues aquí estamos para dar cumplimiento al mandato de nuestros vecinos y para cumplir y hacer cumplir las leyes, todas, no solo las que nos gusten.

Muchas gracias.

El senyor president:

Muy bien.
Muchas gracias, señor diputado.

Tiene… ¿Turno en contra?
(Veus)

Vale, por un espacio de cuatro minutos… Ocho minutos, perdón, tiene la palabra la señora Ana Barceló.

La senyora Barceló Chico:

Gracias, señor presidente.

Bueno, agradezco al diputado del Grupo Popular que nos haya ilustrado sobre el evento de lo que representa els bous al carrer en la Comunitat Valenciana, pero no estamos aquí para dar nuestra opinión sobre la ley de señas de identidad, sino para pronunciarnos sobre si debe o no debe de venir la eurodiputada Marina Albiol.

Y sobre ese punto yo me voy a pronunciar.
Mire, ¿por qué vamos a votar en contra de que comparezca?
Pues por varias razones.
La primera de ellas porque la señora Marina Albiol adquirió su condición de eurodiputada tras las elecciones al Parlamento Europeo por el Partido Izquierda Unida.

El programa electoral con el que se presentó a dichas elecciones recogía la defensa de los derechos de los animales, destacando, entre otras propuestas, la elaboración de una directiva europea de protección y bienestar animal que recogiera los principios de respeto y defensa.

También, en el programa electoral de esta formación, destacaba su oposición al uso de recursos públicos y subvenciones a actividades lúdicas, espectáculos, festejos, pruebas deportivas o recreativas.

Con este programa, los ciudadanos, libremente, votaron al partido que representa a Marina Albiol, y logró un escaño.

Por tanto, yo no voy a entrar en el fondo de la cuestión, porque ustedes están pidiendo que venga una eurodiputada que representa a una formación política.

En segundo lugar, me gustaría recordarle al Grupo Popular que la circunscripción para las elecciones europeas, para conformar el Parlamento Europeo, es única en España.
Por tanto, la señora Albiol no salió elegida con los votos únicamente de la Comunidad Valenciana, sino por el conjunto del estado español.

Y, en tercer lugar, les recuerdo que los escaños en el Parlamento Europeo se distribuyen con arreglo a las cifras de población de cada estado miembro.
Y los diputados se agrupan por afinidades políticas, no por nacionalidades.

Creo, señorías, que no es en estas Cortes donde la señora Albiol debe dar explicaciones sobre las opiniones que vierte o los asuntos que defiende, siendo, en este caso, coherente con el programa electoral con el que se presentó al Parlamento Europeo.
Será, en todo caso, el conjunto de los ciudadanos quienes, finalmente, pedirán explicaciones a los partidos políticos que votaron y si, realmente, son auténticos en las posiciones que marcaron en sus programas y en las defensas posteriores en el Parlamento Europeo.

La señora Albiol no representa solo a los valencianos en el parlamento, representa al conjunto de los españoles en el seno de una formación política mucho más amplia, al formar parte de la coalición Izquierda Plural.

Porque, con estos mismos argumentos, podríamos traer a estas Cortes declaraciones de Esteban González Pons o de Luis de Grandes o de cualquier eurodiputado que, a criterio de este grupo político, entienda que vierte opiniones que son contrarias a los intereses de la Comunitat Valenciana.

Por otro lado, querría decirle dos cosas.
Las manifestaciones de la señora Albiol no pueden interpretarse por ir en contra de una ley.
Puede mostrar su disconformidad, está en el uso de su derecho, como parlamentaria, a mostrar su disconformidad con esta ley o con cualquier ley que considere.
Y, por tanto, en su calidad de representante, tiene el derecho a pronunciarse o defender otros postulados distintos a cualquier formación política, entendido que, evidentemente, el grupo parlamentario al que corresponde, al que está inscrita la señora Marina Albiol, evidentemente podrá, en el seno del Parlamento Europeo, establecer las prioridades y las iniciativas que quieran llevar a cabo.

Mire, hay algo que el Grupo Popular… Yo, si me permite, no estoy de acuerdo.
Cuando mezcla intencionadamente el diputado, la derogación de la ley de señas de identidad, que parece ser, y usted comenta -yo no he visto nada-…, esa derogación con la comparecencia de Marina Albiol.
Eso es perverso.
(Veus)

Yo me reservo mi opinión sobre lo que opino sobre la ley de señas de identidad o lo que opino sobre bous al carrer, porque no es objeto de este pronunciamiento el que cada grupo político diga si entra en el fondo o no entra en el fondo del asunto.
No es nuestro papel.
Mi papel es pronunciarme, y digo salvaguardando la opinión que me merezca la ley de señas de identidad o el maltrato animal; está en decir si viene aquí una eurodiputada que, en el ejercicio de su cargo, puede pronunciarse, puede defender postulados distintos a los que la ley, en estos momentos, en la Comunidad Valenciana tiene, por aprobación evidentemente de estas Cortes, en una ley en la que no comparte.
(Veus) Yo le pediría a la diputada, por favor, mientras estoy en el uso de la palabra, que respetemos… ¿De acuerdo?

Y entonces, pues, por esa razón, nos oponemos.

Y, evidentemente, reitero, no mezclen ustedes, porque nos quieren llevar siempre, perversamente, al debate de algo que, en estos momentos, no existe ni está en este parlamento, con el retorticero pronunciamiento de si tiene que venir una eurodiputada a hablar sobre bous al carrer.

Gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señora diputada.

Para la fijación de la posición de los distintos grupos, y de menor a mayor, tiene la palabra la representante del Grupo Podemos, por un espacio de cuatro minutos.

La senyora Cabedo Laborda:

Gràcies, senyor president.

A diferència del tema anterior, on es demanava la compareixença d'una persona d'una institució que forma part de la nostra Generalitat, en eixe cas el president de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua que, com bé he dit abans, té unes competències d'impacte directe en el nostre autogovern, en aquest segon cas s'està demanant la compareixença d'una persona que no forma part d'una institució de La Generalitat, sinó que és una representant d'un partit polític que, a més, tracta sobre temes d'afers europeus.

La mateixa proposta presentada pel Grup Parlamentari Popular indica que volen que vinga Marina Albiol per a tractar sobre la regulació, a nivell europeu, d'un tema en concret.

Des de Podem-Podemos, entenem que existix una quantitat nombrosa de temes valencians a tractar, com és ara la dignificació dels nostres cossos de policia, dels nostres cossos de bombers, la millora de la situació de l'administració de justícia, l'avaluació de les polítiques d'actuació en violència de gènere.
.
.
, com per a estar saturant aquesta comissió amb assumptes que són d'índole europea i que, a més, insistim, es tracta de declaracions portades a terme per una eurodiputada, que ella en si mateix no constituïx ninguna institució, sinó que porta a Europa la veu del seu partit polític que, a més, tot i que Marina Albiol és valenciana, concretament del meu poble, de Castelló, està elegida per una circumscripció única, que és Espanya, no el territori valencià.

Per tant, no li trobem sentit a fer aquesta compareixença.
I no anem a votar a favor d'aquesta compareixença.

Estic molt contenta que en l'anterior punt, també presentat pel Grup Parlamentari Popular, el Partit Popular ha iniciat dient que començava el seu al·legat apel·lant la legalitat i l'Estatut d'autonomia, perquè, justament, si conegueren realment què diu el nostre Estatut d'autonomia, l'article 22 de l'Estatut d'autonomia diu que una de les funcions de Les Corts és rebre informació, debatre i emetre opinió respecte a tractats internacionals i legislació de la Unió Europea, quan es referisquen a matèries de particular interés de la Comunitat Valenciana, a través del Consell.

El dia que la iniciativa d'aquesta eurodiputada en concret, Marina Albiol, o de qualsevol altra eurodiputada vaja endavant i es configure, efectivament, en una legislació europea que siga de particular interés de la Comunitat Valenciana, des de Podem no tindrem ningun inconvenient en fer les compareixences que facen falta, en estudiar i emetre opinió d'allò, com dic, que faça falta.

Però, per respecte al nostre Estatut d'autonomia, a l'article 22 del nostre Estatut d'autonomia, i per respecte a aquesta comissió, on hem vingut persones noves que veritablement volem treballar, demanem que la resta de grups parlamentaris tinguen el mateix respecte cap a l'Estatut d'autonomia i cap a aquesta comissió.
I, per això, efectivament, votem en contra d'aquesta compareixença.

El senyor president:

Muy bien, muchas gracias, señora diputada.

Tiene la palabra el representante del Grupo Ciudadanos, por un espacio de cuatro minutos.

El senyor Marí Malonda:

Gracias, president.

Bueno, nosotros sí que vamos a apoyar la comparecencia de la eurodiputada, de Marina Albiol.

No somos partidarios, ya lo dijimos también en la primera comparecencia en comisión, a vetar comparecencias.
Y, por lo tanto, vamos a votar a favor.

Decir también que no estamos a favor del dirigismo cultural, y apoyamos la libertad cultural.

Decía la compañera parlamentaria del Grupo Socialista que no estábamos aquí para hablar de las señas de identidad, lo que nos parece y tal.
Pero yo sí que me voy a permitir lo que me parece: que fue infumable, una castaña esa ley que se aprobó.
Y lo digo porque iba a ser corta la intervención, pero, oyendo a los distintos compañeros, sí que me apetece, por lo menos, apuntar varias cosas.

Decía el representante del Partido Popular que es una seña de identidad reconocida… Pues, bueno, es una seña de identidad impuesta por usted.
Es decir, esa ley de señas de identidad la trajeron ustedes aquí, al parlamento valenciano, a Les Corts.
Creo que se debatió bien poco o nada -para variar-.
Y, entonces, eso lo impusieron.
O sea…, que es de lo que creo que se ha quejado la mayor parte de la ciudadanía y, sobre todo, los grupos parlamentarios, ¿no?
Es la imposición, el imponer, el decidir cuáles son las señas de identidad de cada valenciano.
O sea, quieren legislar sobre el sentimiento, o sea…, y eso creo que es una de las cosas, por lo menos, que les ha matado.

El pronunciamiento de la eurodiputada -bien es cierto lo que apuntaba tanto la representante del Partido Socialista como la representante de Podemos- lo ha hecho en el marco de la Unión Europea.
Entiende el Partido Popular que puede, a lo mejor, pues, herir los sentimientos de los valencianos.
Y nosotros no tenemos ningún inconveniente en que comparezca.

Y apuntaba también… El representante del Partido Popular nos hablaba de la asociación de promoción dels bous al carrer.
¡Oiga!
, hay que distinguir.
Nosotros, respeto máximo a todas las opciones.
Pero hay que distinguir el respeto a todas las opciones y todas las instituciones, pero también la representación del pueblo valenciano está aquí, o sea.
.
.
Y es en esta legislatura cuando decidiremos, entre todos, primero, si hay que derogar esa ley de señas de identidad; y, en otra instancia, si esa ley se varía o hay ley nueva o qué hacemos.
Pero hay que distinguir eso: el respeto a las opciones, por supuesto, a todas; pero la asociación de promoción dels bous al carrer.
.
.
, o sea, yo, de forma particular, no me siento muy representado al respecto.

Y, por lo tanto, para terminar, el posicionamiento, repetir el posicionamiento, que sí que vamos a permitir que venga.
Pronunciamiento a favor de que venga la eurodiputada y comparezca.

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Marí.

Tiene también turno de intervención el representante del Grupo Parlamentario Compromís.

El senyor Garcia i Tomàs:

Moltes gràcies, senyor president.

Jo la veritat que.
.
.
Me pareix que Marina és del Grau, no?
, si no ho dic mal, és del Grau de Castelló (se senten veus que diuen: Â«Sí, sí.
Â»).
I això ho dic perquè en el Grau de Castelló tenen molta afició als bous i Marina no és, precisament, qui, a la millor, representa eixe sentit dels bous.
Però ni per això vol dir que tots els grauers són del bou ni que Marina, perquè estiga en contra.
.
.
Que, al final, diu de prohibir les subvencions, no diu de prohibir la tauromàquia.
I això també crec que ací s'està un poc jugant amb les paraules, no?

Jo crec que ací un poc s'ha fet una amanida de coses entre BIC, les senyes d'identitat, les ajudes, els bous.
.
.
I la veritat que el que estem.
.
.
, o jo també, quan des del meu grup havem vist també el punt, doncs, estem parlant sobre que vinga la diputada europea Marina Albiol ací a comparéixer.

Nosaltres, en primer lloc, també deixarem clar que anem a votar en contra, per una senzilla raó que eixa declaració se fa en el context del Parlament Europeo.
En el Parlament Europeu el Partit Popular també té els seus representants allí.
I creem que és allí on el Partit Popular també pot retre-li eixos comptes de per què ho presenta o no ho presenta.

Però que, al final, Marina Albiol, doncs, està complint, doncs, eixe programa electoral en el qual s'ha presentat i n'hi ha hagut gent que l'ha votada, sabent que en el programa electoral d'Esquerra Unida, doncs, s'indica que les subvencions a este tipus de pràctiques, doncs, ells no estan per la labor, no?

Per tant, entenem també que açò és un poc un interés electoral, propagandístic i vindre ací a fer política d'una manera un poc aixina, doncs, enrevessant-ho tot, no?

A més a més, en esta compareixença tampoc vostés busquen, diguérem, solucionar un problema que damunt han creat vostés, un problema fictici en això dels bous.
Perquè, sense que en eixa senya d'identitats que ens van imposar a tots els valencians, dient-nos què era un bon valencià i què no era un bon valencià, per part del Partit Popular, doncs, resulta que, al final, en eixes senyes, si ens eixim d'eixes senyes d'identitat on ens fiquen els bous, doncs, pareix que tots els valencians hem d'estar d'acord amb els bous, ens agraden o no.

I en això no estic fent-li un pronunciament a favor o en contra, sinó simplement dient que una senya d'identitat d'un sol grup parlamentari no és el sentit de tot el poble valencià, el seu sentiment cap a una tradició que se fa a moltíssims poble, però que tampoc, no per això, doncs, ara ací haurem de començar a dir quin poble és taurí i quin poble no ho és perquè en faça o no en faça.
És a dir, això no és qüestió dels pobles o dels territoris, sinó això és la gent.
A la gent li agrada, ací s'han fet bous i sense que foren BIC se'n feien.
Per tant, si sense que fóra eixe BIC, que vostés van voler protegir-lo en eixes senyes d'identitat, fer a mesura per a això.
.
.
S'estaven fent bous.
Però quin problema?
Això és la gent qui ha de decidir si se'n fan, si no se'n fan, com se fan.
I, al final, doncs, les administracions estan per a regular-ho.

En segon lloc també, i atenent els fets, torne a dir que ací un poc s'ha volgut barrejar entre que.
.
.
, o voler dir ja que Esquerra Unida, directament, vol prohibir els bous, en allò que realment deia eixa notícia o eixa nota o esta proposta de Marina Albiol, que era que se prohibiren les subvencions públiques a la tauromàquia, que jo crec que és molt diferent.
En això no està diguent que no se facen bous al carrer o que no se faça la tauromàquia, sinó que els diners públics no vagen destinats a estes tradicions.
El per què?
Doncs, bé, Esquerra Unida dirà el seu perquè.

A l'igual que vostés.
.
.
, i el Partit Popular de gestionar sap molt, perquè La Generalitat l'han gestionada els últims vint anys, vostés també saben que un pressupost, doncs, es gestiona atenent unes prioritats.
I les prioritats, per exemple, del Partit Popular, en els últims vint anys, han quedat clares, i sobretot en l'última etapa, que eren els retalls, els retalls en sanitat, els retalls en educació, en serveis socials, en eixe austericidi.
És a dir, al final són prioritats.

Si la senyora Marina Albiol pensa que dins de les seues prioritats no ha d'estar que els diners públics vagen a la tauromàquia, és una opinió del seu partit i de Marina Albiol.
Si vostés pensen que una prioritat és que se subvencionen, doncs, això se li diu a la ciutadania i, després, la ciutadania és qui va, vota i a cadascú el fica en el seu lloc.

La veritat que és un poc una llàstima que en tantes coses que estan ocorrent i que podíem parlar de moltes més coses ací, al parlament valencià, dels problemes reals dels valencians, de la situació d'atur, de la situació com estan els joves, de la situació.
.
.
, doncs, que al final parlem que volem que vinga una eurodiputada a parlar sobre una cosa que, al final, és prioritat en la gestió pública.
No vol que se prohibisquen, sinó que se prohibisquen les subvencions, repetisc.

Per tant, nosaltres, i atenent que és dins de l'àmbit del Parlament Europeu que creem que açò s'hauria de debatre, votarem que no a la compareixença de la eurodiputada Marina Albiol.

Gràcies.

El senyor president:

Molt bé.
Moltes gràcies, senyoria.

Per al torn de rèplica.
.
.
, no sé si voldrà replicar el representant del Partit Popular, no sé si.
.
.

Bé, doncs, per quatre minuts de temps, el representat del Partit Popular té la paraula.

El senyor Casanova Claramonte:

Bé, jo.
.
.

Moltes gràcies.

La veritat és que estic bastant sorprés d'algunes intervencions.

Al final, del que se tracta és de no mullar-se ningú.
Ací no s'ha mullat ningú, evidentment, que és el que jo me pensava.
És a dir, és evident que no s'han mullat.

Açò no és una cosa del Partit Popular.
Isquen al carrer i pregunten.
Sobretot el senyor diputat de Compromís, que és d'un poble on n'hi ha una forta tradició dels bous i supose que li serà difícil explicar el mateix que ha dit ací davant de la gent del seu poble; supose que li serà molt difícil, però bé.

Jo, començant pel que deia el senyor García, que açò ho hem presentat per interés electoral i propagandístic, doncs, no sé on veuen l'interés electoral i propagandístic.

I, després, Â«havent-hi tantes coses de què parlar, justet parlem de bous al carrerÂ».
Mire, isca al carrer, isca al carrer i pregunte a la gent, als aficionats taurins si volen o no que en parlem.
Mos ho han dit, fins i tot, per escrit a tots els grups polítics, que volen que parlem d'açò i que mos manifestem d'açò.

Per tant, jo ho he enfocat, la meua intervenció primera, com una manera que la diputada Marina Albiol.
.
.
, que sí que entenc, pel que ella va exposar o va presentar davant de la Unió Europea, sí que entenc que està fent un atac, clarament, a una afició, a una senya d'identitat.
.
.

Això de la senya d'identitat és un nom; és una afició arrelada, és un costum, és una tradició, diguent-li com vullguen dir-li.
Però el que sí està clar, i jo li ho puc assegurar perquè ho he viscut en primera persona, que en els pobles s'ha demanat, en molts pobles, que se declarara bé d'interés cultural, perquè la gent tenia por que això desapareguera o acabara sent no defés, conforme està passant en alguns que altres pobles.

Per tant, que s'incloguera o no en una senya d'identitat en què.
.
.
, siga una imposició o no, va respondre clarament a una petició de la gent, dels valencians.

I mosatros ací estem representant els valencians, crec jo, perquè ja m'he perdut un poc.
Jo no sé, perquè, per exemple, la senyora Barceló, més que defendre els valencians, pareix ser que s'ha convertit en la persona que representa Esquerra Unida i Marina Albiol, no sé si perquè quan se va votar ací en Les Corts el PSOE va votar dividit en este tema i vosté va ser una de les qui va votar en contra.
No ho sé si és per això.
Però és evident que vosté mos ha fet una defensa de la senyora Marina Albiol.
.
.
I mosatros el que volem és que vinga ací i que explique per què està en contra d'una cosa que és una tradició, un sentiment, un costum extraordinàriament arrelat en els temps en molts pobles de la Comunitat Valenciana.

I poc més he de dir.
Jo crec que tots els grups hauran rebut l'escrit de les associacions i mos haurem de manifestar.

És evident que, si els tres grups parlamentaris que han presentat la PNL perquè se derogue la llei de senyes d'identitat -i pel que pareix també serà recolzada eixa derogació.
.
.
, pel que hem sentit del representant de Ciudadanos-, doncs, hauran de buscar-li una eixida a una demanda que és una demanda dels ciutadans, als quals, repetisc.
.
.
Jo també sóc nou, nou com a parlamentari, no com a vida política, on he sigut dotze anys alcalde i tenia, fins ara -hui tinc fins i tot alguns interrogants-.
.
.
, ací estem representant la gent dels nostres pobles, els valencians, els qui mos demanen que portem ací les coses i que mos manifestem.
I jo és el que he fet.
Si no s'ha entés aixina, doncs, ho sent molt.

Jo sí que li podré dir a la gent del meu poble que jo ací he defés eixa festa, eixa tradició, se diga senya d'identitat o se diga tradición popular ancestral, me dóna igual.
El fons és que crec que mosatros estem ací per a defendre el que diu la nostra gent.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor diputat.

Té la paraula.
.
.
, quatre minuts, no?

La senyora Barceló Chico:

Gracias, señor presidente.

Yo creo que el señor diputado no ha escuchado mi intervención.

Yo no he defendido los postulados de Izquierda Unida.
Yo he defendido el que no tenga por qué someterse una eurodiputada, elegida por todos los ciudadanos del conjunto de España, tenga que venir a las Cortes a explicar el criterio y la defensa de sus postulados.
Por tanto, ya le he dicho que no iba a entrar en el fondo.

Y usted mismo se ha delatado.
Mire, usted ha empezado, ahora mismo, haciendo una intervención diciendo: Â«Ustedes lo que realmente no quieren es mojarse.
Â» ¿Es que era realmente eso lo que pretendía de este debate, que lo convirtiéramos en un debate sobre las señas de identidad o si estamos a favor o en contra de bous al carrer?
Pues, no, señor diputado, no lo ha conseguido, al menos del Grupo Socialista y creo que del resto de grupos.
(Se sent una veu que diu: Â«No, no.
Ya me he dado cuenta, ya.
Â»)

No hemos venido aquí a hacer un pronunciamiento sobre lo que pensamos ni sobre nuestra postura; ya le he dicho que yo puedo tener la mía propia y el Grupo Socialista tiene la suya.
Usted no ha conseguido lo que pretendía de este debate, y era salir diciendo que los grupos tal, tal, tal, están en contra de bous al carrer.
Pues, no, señoría.
Aquí estamos para hablar de si viene una eurodiputada, que está representando a una formación política dentro del Parlamento Europeo, donde en su conjunto tienen unas posiciones.

Creo que le ha contestado muy bien el compañero de Compromís.
Ustedes tienen parlamentarios en Europa y, por tanto, si no están de acuerdo con esos postulados o con esas iniciativas que promueva la izquierda en el Parlamento Europeo, se puede oponer rotundamente a ellas.
Porque, si no, mire, señoría, al final tendríamos todas las semanas comparecencias de aquellos cargos públicos que están en contra de aquello que ustedes consideran que hay que estar a favor.
Y no estamos de acuerdo, y no vamos a entrar en ese debate.

Gracias.
(Se senten veus que diuen: Â«Muy bien.
Â»)

El senyor president:

Muy bien, señora…

Tiene la palabra el representante del Grupo Compromís.

El senyor Garcia i Tomàs:

Moltes gràcies, senyor president.

Bé, jo, simplement, com un poc m'ha comentat que si açò és el que comente jo al meu poble, no?
, el mateix que he dit.
.
.
És que és el mateixet.
És que una cosa, al final, com he dit abans, una cosa no lleva l'altra, no?
Que al final ací, torne a dir, no ens cenyim un poc al punt, que és que vinga a comparéixer l'eurodiputada Marina Albiol per a parlar, torne a dir, que ells no volen que se subvencione amb diners públics els festejos de la tauromàquia, i podríem incloure ahí els bous al carrer, perquè no fa eixa singularitat que tenim ací -i jo ho entenc també que la tenim ací, al País Valencià-, doncs, la veritat que això.
.
.

I jo he dit que en els nostres pobles se feien bous, se fan bous, no estaven protegits en un BIC i entenem que no és necessari que fóra BIC.
A més, eixe procediment de fer un BIC esta Generalitat ja el va encetar pels procediments que seguixen els BIC i no ho va assolir, perquè hi havia informes que aixina ho deien.

Per tant, este tema de la senya d'identitat.
.
.
Torne a dir que vosté pot dir-li tradició i jo també ho tinc clar que és una tradició dels nostres pobles, però jo, com a.
.
.
Com vosté ha dit, no?
, jo al meu poble, a l'Alcora, i com a alcalde, jo no tinc cap problema que se facen bous.
Això que vosté ha dit també que van votar al seu poble.
.
.
A més, Almassora i l'Alcora, en el tema dels bous.
.
.
El meu poble també és molt bouer, com el de vosté -i abans ho hem estat parlant.

Però ací no estàvem parlant de posicionaments ara dels grups sobre si els bous al carrer sí, sobre si els bous al carrer no o com se fan eixos bous al carrer i, a la millor, per què eixe sí o eixe no també va condicionat a la manera en què se fa.
És que vosté és on ens ha volgut portar i centrar el debat, no?
, per a eixe posicionament, per a eixe.
.
.
, quan estàvem parlant, torne a dir, que vinga una eurodiputada.

I, al final, clar que ha volgut fer política i propaganda.
Perquè vosté un poquet també ja ha dit que jo quan aniré al meu poble diré que jo he defensat els bous.
Però és que, a la millor, se defensen d'una altra manera els bous.
És que a la millor açò, precisament, és anar en contra.
Perquè ací ja, diguérem, se fan dos fronts, quan abans no n'hi havien fronts.
En els pobles no a tot el món li agradaven els bous, però se convivia amb els bous perquè era una tradició, els qui eren molt amants dels bous.
.
.
, però, al final, eixim tots al carrer a vore els bous.

Ara, ací pareix que n'hi hagen uns que hagen d'estar a favor i els altres, obligatòriament, en contra.
I això jo crec que, de veres, gens no ajuda als bous al carrer, però gens ni miqueta.

I, per tant, és la gent qui ha de decidir com vol que siguen els seus festejos, com volen que siguen les seues festes.
I, a partir d'ahí, doncs, que la gent.
.
.
Els polítics sí, representem a eixos valencians, representem en els nostres pobles a eixa gent i el que hem de fer, doncs, és que tinga una bona regulació, vetlar també pel maltractament animal, pels drets també dels animals.
I, a partir d'ahí, doncs, intentar arribar a acords amb la gent.

Però estos confrontaments que jo sí que defense i tu no, perquè ara no ha vingut l'eurodiputada.
.
.
, doncs, jo crec que ni vénen enlloc, són totalment fal·laços i és contar una altra realitat del que hui ha estat passant ací i que hem votat o que anem a votar, que serà que vinga l'eurodiputada Marina Albiol a parlar sobre per què no vol que se subvencionen els bous, que, al final, és una prioritat a l'hora de gestionar.

Vostés saben, perfectament, que gestionar és agarrar un pressupost i anar ficant partides econòmiques.
Vostés volen que sempre aparega la partida de la tauromàquia, com fa la diputació de Castelló, que primer va dir que no anaven a entrar en el pla de Xarxa Llibres, però per als bous sí que n'hi havien partides.
.
.
Menys mal que després sí que va anar la senyora Bonig, va agarrar de l'orella el senyor Moliner i li va dir: Â«Vosté entre en Xarxa Llibres.
Â», Â«Doncs, val, perfecte, val.
Â» Però, si n'hi han diners per a una cosa, deurien, obligatòriament, hi haver-ne per a altres, però obligatòriament.
I, per tant, són prioritats, simplement.
(Se sent una veu que diu: Â«I competències.
Â»)

El senyor president:

Molt bé.

Moltes gràcies, senyor diputat.

Passem a la votació.
¿A favor de la compareixença de l'eurodiputada?
(Se sent una veu que diu: Â«Siete.
Â») En contra?
7-8?
Queda denegada la solicitud del Grupo Parlamentario Popular.

Pronunciament de la comissió sobre la compareixença de l'alcalde de Puçol, senyor Enric Esteve Ramon, per a explicar la modificació de la lletra de l'himne regional en l'acte de presentació de les festes patronals del municipi, sol·licitada pel Grup Parlamentari Ciudadanos (RE número 1.
819)

El senyor president:

Pasamos al siguiente punto del orden del día, que es el pronunciamiento de la comisión sobre la comparecencia de l'alcalde de Puçol, Enric Esteve, per a explicar la modificació de la lletra de l'himne regional en l'acte de presentació de les festes patronals del municipi, sol·licitada pel Grup Parlamentari Ciudadanos.

Té la paraula, per un espai de huit minuts, el senyor Alexis Marí, diputat del Grup Parlamentari Ciutadans.

El senyor Marí Malonda:

Gracias, presidente.

Intentaré no agotar los ocho minutos porque, aparte, como no es la primera intervención que tenemos a este respecto, pues, bueno, vamos a ello.

Este verano hemos conocido más de un caso en el que cargos electos, principalmente de Compromís, han hecho un uso inapropiado de la bandera de España, así como del himno de esta Comunidad Valenciana.

En relación al himno, el alcalde de Puçol, Enric Esteve, de Compromís, se tomó la libertad de cambiar la letra del himno regional valenciano en un acto de las fiestas de la localidad.
En concreto, el primer edil instó al tenor contratado para interpretarlo a que sustituyera la referencia a España y el Â«gloria a la patriaÂ» por referencias como Â«junts per la nostra senyeraÂ» y Â«glòria a la nostra terraÂ».

En este sentido, cabe recordar que todos los cargos públicos tenemos la responsabilidad y la obligación de cumplir la ley vigente, incluso con más empeño que el resto de los ciudadanos.
Y, en este caso, al cambiar la letra del himno, se ha producido un incumplimiento de la Ley 8/1984, de 4 de diciembre de 1984, por la que se regulan los símbolos de la Comunidad Valenciana.

Además, según el artículo 15 de la citada ley, los ultrajes y ofensas a la bandera de la Comunidad Valenciana, el estandarte de la Generalitat valenciana y el himno serán castigados, dispuesto… a lo que emana de nuestras leyes.

Es por ello que el alcalde entendemos que debería de asumir las responsabilidades políticas que le correspondiese, pero nosotros lo que pedimos es que venga aquí y nos explique qué hizo y cómo lo hizo.
Las políticas, señorías, nos corresponde a nosotros depurarlas en esta comisión.

Nosotros, como representantes públicos, no podemos tolerar la comisión de ningún tipo de…, vamos a llamarlo, de irregularidad a este respecto, aunque el conseller de transparencia lo tildó de otra cosa, siendo que era un acto festivo.

¿Qué imagen y qué ejemplo se traslada a la ciudadanía cuando un cargo electo se salta las leyes?
¿Esta es la regeneración democrática que tanto hablan y de la que tanto se autodenominan los abanderados?
Y mire, para Ciudadanos el respeto a la ley es fundamental, y no vamos a permitir que en base a justificaciones nacionalistas y pancatalanistas, no se cumpla nuestro ordenamiento jurídico.

Por ello, consideramos que es necesario que el alcalde de Puçol, el señor Enric Esteve, comparezca ante esta comisión para que explique los motivos por los que no cumplió la ley, que justifique por qué un alcalde electo se ve capaz de saltarse las normas que nos hemos dado todos los valencianos.

Nosotros venimos advirtiendo, desde el inicio de la legislatura, cuál es lo doble discurso del nacionalismo en la Comunidad Valenciana.
Y ha quedado demostrado en este caso, como en otros en los que se ha hecho un uso inapropiado de la bandera de España, que teníamos razón en las argumentaciones y que aquello que nos decía el president Puig, Â«no, no hay que preocuparse, aquí no se habla de nada eso, ni de las banderas, etcétera, etcéteraÂ», pues mire, cada vez -ya lo dije también en pleno-, cada vez que el señor Puig dice que estemos tranquilos, a mí la tensión me sube dos puntos.

Esperemos, sinceramente, que el PSOE, específicamente también -nombro al PSOE-, se posicione a favor de esta comparecencia, porque hasta este momento no le hemos oído ni una sola vez -y mire que lo hemos repetido veces-, en ningún pleno una crítica o una denuncia ante este tipo de situaciones.
No les decimos que vayan a fiscalía a denunciar, ni nada por el estilo, sino que no sean ambiguos y que a aquellos que incumplen la ley les digan: Â«Oiga, están incumpliendo la ley.
Â» O sea, que no haya un doble discurso, por un lado, mostrando la enseña nacional -pero muy grande, muy grande, muy grande, ¿eh?
, o sea, que se haga muy grande- al secretario general nacional, el señor Sánchez, con una bandera de España y aquí admitiendo lo que se admite.
O en otras localidades, en Cataluña, yendo cogidos de la mano de asociaciones que defienden el independentismo y aquí teniendo ese doble… ese doble discurso.

Por lo tanto, esperamos que el PSOE se posicione, abandone ese letargo y deje claro cuál es su postura en relación a las actuaciones de los cargos…, a los cargos electos de Compromís que no respetan las normas.
Esperamos, sinceramente, que deje de actuar ya en clave electoralista y que se… (Veus) Sí, sí, en clave electoralista.
Cuando no se posicionan sobre un tema…, sobre una irregularidad a este respecto, eso es tener una clave electoralista, sin duda alguna.

Y mire, para aquellos que quieren variar, por ejemplo, esta ley de… -o el que hablamos antes de las señas de identidad-, esta ley sobre banderas, oiga, que insten y que la cambien.
Y si quieren poner otra bandera, quieren poner la estelada o quieren poner la cuatribarrada, quieren poner y tal, que insten a hacerlo.
No pasa absolutamente nada, lo debatiremos aquí, todos nos posicionaremos y decidiremos.
Pero tiene que ser aquí, no de forma unilateral.
Porque hacerlo de forma unilateral, mire, a mí me recuerdan otros países, otros países que están más allá del Atlántico y que hacen lo que quieren y como quieren.
Luego dicen que hay mucha libertad democrática.

Miren, en definitiva, lo que vamos a defender en toda la legislatura es que se respete la ley, y digo, repito, para que quede claro, que se respete la ley.
Amigos y compañeros de Compromís insisten en que en Ciudadanos estamos obsesionados con las banderas y con los himnos.
Y les digo, oiga, no, miren… Yo digo, no, no, no.
Sobre… Miren, la sensibilidad sobre la percepción que tiene cada persona de sus señas de identidad, que hablábamos antes, y sobre los sentimientos, nadie puede legislar, nadie puede legislar.
Uno se puede sentir valenciano, español o chino.
Pero lo que está claro es que uno tiene que cumplir la ley.
Somos pesados en eso, en insistir en que se cumpla la ley.

Miren, yo tengo -lo expliqué hace muy poco tiempo en un medio de comunicación-.
.
,, yo tengo doble nacionalidad.
Tengo pasaporte…, tengo DNI francés y tengo DNI español.
Y mis amigos me siguen preguntando a diario que qué me siento más, si español o francés.
Yo les digo: Â«¿Es que no se puede sentir uno español y francés, o americano o ruso, oiga?
Â» Pero no dejo de reconocer que soy español y que soy francés porque la ley me lo reconoce.
O sea, el sentimiento, lo que me sienta yo, pues lo expresaré en mi casa y mis amigos, pero, oiga, es que la ley está para cumplirla.

Por lo tanto, y para terminar, en Ciudadanos tenemos el máximo compromiso con un proyecto de convivencia dentro del marco de la Unión Europea, Y eso es lo que vamos a defender siempre, sobre todo el cumplimiento, cumplimiento, cumplimiento de la ley.

Muchas gracias, president.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Marí.

Posicionamientos en contra de la comparecencia del alcalde de Puzol.
Tiene la palabra la diputada del Grupo Socialista por ocho minutos.

La senyora Martín Pérez:

Gracias, presidente.

Señorías.

No salgo de mi perplejidad en el debate de hoy, porque el punto del día es sobre el pronunciamiento de la comparecencia, en este caso, de un cargo electo, como es un alcalde.
Yo pienso que todo este tipo de argumentación que he oído hasta ahora sería, en todo caso, para…, en el supuesto de que esta persona compareciese.
.
.
No ha lugar en este momento.

Porque lo que estamos… lo que estamos es pronunciándonos si debe o no debe venir aquí un alcalde.
Y sobre unos hechos que se produjeron en el mes de agosto, en las fiestas de su municipio, unos hechos sobre los que el alcalde, Enric Esteve, al día siguiente…, o sea, ese misma día ya pidió disculpas, al día siguiente, o a los dos días, perdón, emitió un comunicado -comunicado que tengo aquí en el que asume su responsabilidad-, un comunicado en el que dice cómo el día anterior había pedido disculpas personalmente tanto a los festeros como al equipo de gobierno, como al resto de integrantes del municipio.

Y lo reitera además en un comunicado, con lo cual entendemos desde mi partido que no procede la comparecencia de un alcalde, de un concejal, para explicar comportamientos, situaciones, decisiones que ha tomado en su municipio, porque para eso ya existen en los ayuntamientos -ya existe la ley de bases, ya existe el propio reglamento orgánico de cada pleno- mecanismos para que esto se haga.

Pero es que, además, el agravante es que en este caso ya se ha hecho, ya ha dado explicaciones.
Además, en este supuesto, el Partido Popular, que no Ciudadanos, que es el que presenta en este caso la iniciativa, ha llevado a fiscalía estos hechos, con lo cual están pendientes de ser resueltos.

Desde mi grupo entendemos que no procede la comparecencia en las Cortes Valencianas, ni en una comisión de concejales, de alcaldes.
Lo ha comentado mi compañera, la diputada Ana Barceló, y algún otro compañero con anterioridad.
Es que esto podría ser un desfile constante, desfile constante de cargos, para explicar con cosas que no son competencia nuestra resolver.
Nosotros estamos para otra cosa.
Y aparte de que eso podría producir un atascamiento del trabajo, de nuestro trabajo parlamentario diario, cuando hay otros mecanismos orquestados para que eso se pueda solventar.

Ese que además yo entiendo, entendemos desde el Grupo Socialista que es una intromisión desde esta institución hacia otras instituciones, lo de la eurodiputada del punto anterior, lo de ahora con ayuntamiento.
¿Qué vamos a pedir que comparezcan aquí todos?
Porque además estos hechos, como he comentado anteriormente, no han quedado…, no han pasado inadvertidos.
Se han activado mecanismos, se ha pedido disculpas, se le ha pedido explicaciones por parte de su corporación municipal, hay una denuncia en fiscalía por parte de otro grupo parlamentario.

Entonces, entiendo que podríamos paralizar el funcionamiento…, no sé si es esta la intención o no es la intención.
Quiero pensar que no, que es más bien un desconocimiento, que se hizo en su momento cuando se registró esta iniciativa, pero, bueno…

Desconocemos además cuál es la utilidad, no sabemos muy bien…, yo no entiendo, personalmente, cuál es la utilidad de la solicitud de este tipo de comparecencias.
Desconocemos además por qué esta obsesión por los himnos, las banderas, las señas de identidad, si realmente lo que aquí estamos debatiendo es si comparece o no comparece.
Ese debate es otro, y se tendrá que llevar, y lo tendrán que llevar ustedes, o nosotros o quien entienda que debe ponerlo sobre el tapete, en su momento.
Además, está hablando…, ha hablado usted, señor…, en concreto, el señor Alexis, de cumplir la legalidad vigente.
Es que la legalidad se está cumpliendo.
Es que este alcalde hizo lo que hizo y se han activado los mecanismos.
Nosotros no somos ley, nosotros no somos un juzgado, (veus) nosotros no somos jueces y tribunales.
O sea, que la ley se está aplicando, está funcionando.
(Veus) No se pueden confundir las dos cosas.
(Veus) Señoría… Señor presidente, es que yo estoy oyendo el murmullo de fondo y la verdad…

El senyor president:

Dejemos que termine la diputada del Grupo Socialista.

La senyora Martín Pérez:

No es para menos.
Bueno, pues mire, no es para menos.
Aquí nos ha pedido que venga el alcalde a explicar qué hizo y cómo lo hizo.
Bueno, pues yo creo que qué hizo, lo tenemos todos clarísimo; cómo lo hizo, también.
Y las explicaciones las ha dado ya.
Y aparte, hay una causa abierta que tendrá que seguir dando explicaciones.

En clara alusión que ha hecho al Partido Socialista, de que si nuestro secretario general, que, por cierto, le digo, es secretario general, que si se pasea por Cataluña con los catalanes, que si los valencianos… Mire, es que nosotros lo que defendemos es el respeto.
(Veus) Sí, ha hecho una alusión, como que va a Cataluña y está… (Veus) Sobre la bandera, sobre la bandera.
Señas de identidad, da igual.
Le digo es que nosotros lo que respetamos, nuestro discurso respeta la diversidad de España.
No nos sentimos ni más españoles que los demás, pro supuesto, porque eso es algo que no haremos nunca, ni menos tampoco, ¿eh?
Entonces, defendemos lo que es la diversidad de cada una de las zonas y regiones de la…, del territorio español.

Y entonces, decirles -lo que ya les he comentado-, y como ya me imagino que intuyen, vamos a votar en contra de esta comparecencia, porque es que entendemos que no ha lugar, que no ha lugar a este tipo de comparecencias.

Gracias.

El senyor president:

Muy bien.
Muchísimas gracias, señora diputada.

Por orden de menor a mayor, tiene la palabra la diputada del Grupo Parlamentario de Podemos.

La senyora Cabedo Laborda:

Gràcies, senyor president.

Bé.
Ací s'han escoltat paraules de persones que porten molt de temps en política i que se senten profundament representants del poble valencià, però que després, tanmateix, se passen alguns articles de l'Estatut d'autonomia per la torera -nunca mejor dicho.
Igual que a nivell estatal també s'autoanomenen molt patriotes, però després l'article que parla sobre el dret a la vivenda no el tenen tan en compte, etcètera, etcètera.

Nosaltres, que crec que sí que tenim, des d'un punt de vista molt responsable, eixa noció de profunda representació del poble valencià, anem a votar en contra d'aquesta compareixença justament per un respecte responsable de l'Estatut d'autonomia i de la nostra Constitució espanyola, dos cartes magnes que tenim sempre molt en present.

Per això, sabem molt bé que La Generalitat té competències en relació al règim local.
Per exemple, aprovar la llei de règim local de la Comunitat Valenciana, o l'altre dia que per unanimitat, excepte el Grup Popular, que no estava dins d'eixa unanimitat, tornar-li competències al règim local.
Però tot això no li configura a La Generalitat una potestat d'actuar com si fos un tribunal d'honor sobre les administracions locals.
Recorde que l'article 26 de la Constitució espanyola diu que Â«se prohiben los tribunales de honor en el ámbito de la administración civilÂ».
Només faltaria que trencaren eixa divisió dels poders fonamentals de qualsevol democràcia.

Tant és aixina que quan va passar açò amb el senyor Enric Esteve, el mateix Partit Popular el que va fer va ser iniciar un procediment judicial contra el senyor Enric Esteve, que és el que s'ha de fer.
No s'ha d'utilitzar el poder legislatiu, sinó que s'ha d'utilitzar el poder judicial.

Per tant, pel respecte que tenim a eixes normes magnes, al nostre Estatut i a la Constitució espanyola, anem a votar en contra d'aquesta compareixença.
No se pot utilitzar el poder legislatiu, perquè mosatros no som un tribunal d'honor respecte a l'administració local.

De totes maneres, per la tranquil·litat del senyor Marí, company de Ciutadans, que ha demanat la presa en consideració d'aquesta compareixença, li invitem a ficar-se en contacte amb els companys del Partit Popular, perquè compartixen aquestes profundes inquietuds i preocupacions.
I com ells han iniciat eixe procediment judicial, a la millor poden parlar respecte açò.
Igual que a nivell estatal també està eixe gran acord, ¿no?
, per a tractar els temes de Catalunya, un acord on també està el Partit Socialista i que de vegades dóna un poquet de por, perquè ens recorda a altres grans acords, com aquella modificació de l'article 135, que finalment va pagar la ciutadania.

Gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señora diputada.

Tiene la palabra el representante del Grupo Compromís, también por un tiempo de cuatro minutos.

El senyor García Latorre:

Moltes gràcies, senyor president.

Mira que n'hi hauran coses a Puçol de les que preocupar-se, ¿eh?
, a nivell d'atur, a nivell de benestar… i moltes més coses.

Però, bé, la veritat és que es volen fixar en un tema d'un fet puntual, anecdòtic, en el qual en cap moment es pot derivar cap declaració ni ofensiva ni ultratge.

I sobretot perquè després d'ocórrer eixos fets, va i resulta que n'hi ha acció i reacció.
En un comunicat, amb data 1 de setembre, l'alcalde de Puçol ja va recordar que havia demanat disculpes personalment als festers del poble, així com a tot l'equip de govern i a membres de la corporació municipal, amb la qual cosa hi ha hagut una acció, hi ha hagut una reacció immediata.

Tot i això, un dels motius del canvi de la lletra de l'himne era donar un toc d'atenció al nul cas del govern de Madrid a la resposta a la comunitat autònoma en el tema del finançament, ja que era una cosa que se volia cridar l'atenció.

L'alcalde, fins i tot, va reconéixer que possiblement no era ni el moment ni el lloc adequat on havia d'haver fet esta reivindicació.
I, per tant, jo crec que ell, fent gala també d'intentar reconéixer el fet que havia passat doncs va demanar disculpes.

També, com s'ha escrit, des de Compromís per Puçol, tal vegada el moment -com dia abans- no era l'encertat i, en eixe sentit, es demanaren pública i privadament a tot el món disculpes oportunes; públicament a tots els membres de la corporació i privadament als festers d'allí, del poble.

De fet, aquesta reivindicació per suposar legítima la va expressar l'alcalde de Puçol en el seu discurs també del Nou d'Octubre, una reivindicació que ell entenia que possiblement es podia fer un poquet més de ressò però que, al final, va entendre que no era el moment.

L'equip de govern de Puçol, que està conformat tant pel Partit Socialista, Compromís, Esquerra Unida, va acceptar les disculpes de l'alcalde i va mostrar el seu recolzament, una cosa que jo pense que també cal reconéixer quan u s'equivoca i després diu, Â«mire, m'he equivocat, ho reconec i demane disculpesÂ».
¿On he de demanar-les?
, en el fòrum on s'han produït, en la seua localitat, en el seu ajuntament i en la corporació municipal.

Resulta cridanera la proposta, en este cas, de Ciudadanos a aquesta comissió tenint en compte que es tracta d'un tema molt local, és un tema d'àmbit autonòmic i que es va resoldre ja definitivament; en el moment va passar se va resoldre allí, a Puçol.

En tot cas, considerem que, igual que en les festes de Puçol no era el moment de reivindicar el finançament amb xicotetes modificacions de l'himne, que això és una de les coses que va reconéixer el mateix alcalde, també cal reconéixer que aquesta comissió de les Corts Valencianes no és el lloc adequat per a tractar aquest assumpte.

Per altra banda -i també com han comentat els companys-, el Partit Popular ja va presentar una denúncia davant la fiscalia contra l'alcalde per un suposat delicte d'ultratge pel canvi de la lletra.
També entenem mosatros que ni arriba a tant ni va ser eixa consideració.

Per tant, dubte que aquest canvi d'himne tinga qualsevol rellevància penal, però, bé, ahí estan els jutjats per a determinar el que calga determinar.

I em sembla significatiu que el PP ens dedique a perdre el temps en aquests assumptes perquè, ¡vaja!
-com he dit al principi-, n'hi hauran coses més interessants a Puçol de les que preocupar-se que estar anant a vore si s'ha canviat una lletra o dos paraules d'un himne.

En definitiva, es tracta d'un assumpte tancat que pensem que s'ha donat les corresponents informacions, disculpes, pública, per escrit, i jo crec que en tots els mitjans, no sé si fins i tot en la televisió de Puçol haurà eixit l'alcalde, l'única cosa que no sé és si al final el que volen és que vaja agenollant-se des de Puçol fins a València per a demanar disculpes i així es queden més satisfets.

Però, bé, jo crec que el tema és un tema que per a nosaltres està tancat, se circumscriu a l'àmbit local completament i no s'ha de tractar en esta comissió.

Per tant, mosatros no anem a donar suport que comparega (algú tus) el senyor Enrique Esteve.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Té la paraula el representant del Grup Parlamentari Popular, senyor Juan Carlos Caballero.

El senyor Caballero Montañés:

Bon dia.

Moltes gràcies.

Senyories, les senyes d'identitat de qualsevol poble han de ser respectades per tots sempre.
Això jo crec que tots podem compartir-ho.

Per això no puc entendre l'actitud que han pres alguns dels representants polítics hui als ajuntaments de la nostra comunitat perquè governar no dóna legitimitat per a fer a cadascú el que li vinga en gana.
Els governants han d'assumir les seues responsabilitats, incloent-hi el de respectar la normativa vigent i, per damunt de tot, el sentir dels nostres ciutadans.

¿Què pensarien els americans si el govern dels Estats Units canviara la lletra del seu himne?
¿Entendrien també els andalusos que es llevara la Setmana Santa?
Jo entenc que no.
¿I per què, aleshores, mosatros no defenem tots junts el respecte a les nostres senyes d'identitat que els valencians ens hem donat com a poble?
¿Per què és tan fàcil canviar la lletra del mestre Serrano?
¿Per què els valencians hem de consentir que ferisquen la nostra sensibilitat sense que n'hi haja conseqüències?
¡Ja està bé!

Els valencians ens han elegit per a defendre els seus interessos, els nostres interessos, i treballar per a solucionar els seus problemes.
Cap dels partits que estem ací s'ha presentat a les eleccions dient, avisant els valencians, al seu programa electoral, que si governaven els seus pobles atacarien la seua identitat i les seus tradicions.
Ningú digué res que insultar la nostra cultura i el nostre himne seria el primer que farien si arribaven als ajuntaments.

Per això pense que s'ha enganyat els valencians de manera conscient i de manera premeditada.

És hora que algú vinga ací a donar-mos alguna explicació, podria fer-ho el senyor Marzà per les seues declaracions dels països catalans i el recolzament al procés secessionista català, però l'única explicació que valdria ací és la seua dimissió.
Podria fer-ho també el senyor Ribó, respecte a tots els agravis i els canvis que ha fet el passat 9 d'octubre.

Però hui estem ací per a parlar de Puçol, un ajuntament governat per Compromís que ja ha fet de les seues, que ha canviat la lletra del nostre himne regional, que jo puc entendre que no li agrade l'himne, que li agrade més l'himne d'altres territoris, però és que les senyes d'identitat són de tot el poble, no són dels governants.
I per això cal demanar respecte i hem de defendre-ho tot enfront dels atacs, perquè no és una xicoteta modificació, és un atac frontal a les nostres senyes d'identitat.

Era demanar massa, a mi m'havera agradat també que el Partit Socialista -com dia el meu company de Ciutadans- s'haguera adherit, haguera recolzat esta compareixença, i la bloquegen, la bloquegen i m'entristeix, la bloquegen, no volen que es parle de temes que els incomode ací, a esta comissió, a esta cambra.
Però, bé, jo sí que els demanaria que assumira que és el partit majoritari del grup de l'esquerra, no de tot el parlament ni de tots els ajuntaments, i que deixara de costat també la submissió a Compromís en la seua deriva nacionalista, i que s'adonen que els ciutadans d'esta terra no els han votat perquè siguen els subalterns de Compromís i de ningú, sinó perquè defensen els seus interessos i solucionen els seus problemes.

Dit això, reitere tot el suport del Grup Parlamentari Popular a la petició de la compareixença de l'alcalde de Puçol davant d'esta comissió perquè explique amb quina legitimitat ha canviat l'himne de la Comunitat Valenciana, amb quina legitimitat es voten les lleis i per què, i fins a on van a arribar en les retallades a les llibertats individuals dels ciutadans durant el seu mandat, llibertats com, per exemple, anar a las processons quan vullguen i qui vullga.

Així, tal volta pugam explicar-li mosatros que governar s'ha de governar per a tots, per a tots els veïns, i que no es poden imposar unes idees que no les compartixen la immensa majoria dels valencians.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor diputat.

Imagine que voldrà replicar el representant del Grup Ciutadans.

Senyor Marí, té quatre minuts.

El senyor Marí Malonda:

¿Cuatro?

Bueno, pues rápidamente.

Gracias, presidente.

Sobre la intervención de la representante del Partido Socialista que -parece ser- no tenía muchas ganas de debate, me decía que no era objeto de debate.
Simplemente el objeto de debate para ella era decir Â«síÂ» o Â«noÂ», o sea, era poco menos que decir Â«síÂ» o Â«noÂ».

Pues, ¡oiga!
, mire, a nosotros sí que nos gusta debatir y sustanciar sobre los pronunciamientos, sobre lo que tenemos que votar, sobre ese sí o sobre ese no.

Mire, usted dice que sucedió en agosto y parece que, mira, como ha pasado en agosto… Pues, mire, nosotros es que al día siguiente, o sea que se han celebrado distintas comisiones y no ha dado tiempo a debatir esto, pero nosotros al día siguiente de suceder los hechos, al día siguiente presentamos esta solicitud.

Me dice usted que el representante del ayuntamiento, el alcalde ya ha asumido responsabilidades.
¿Cuáles?
¿Cuáles son las responsabilidades que ha asumido?
O sea, yo no sé cuáles ha asumido.
Ha pedido disculpas, está bien que haya pedido disculpas, ¿eh?
(rient), vaya por delante que está bien reconocer que haya pedido disculpas, que ha asumido responsabilidades.
Bueno.

Yo entiendo, miren, yo entiendo que es difícil posicionarse ahora en contra del abrazo constante que están dándole ustedes al nacionalismo.
Ustedes gobiernan gracias al sustento de Compromís y necesitan necesariamente a Compromís.
Entonces, es muy electoralista echarse a un lado, ¿no?
, no tener posicionamientos claros al respecto.

Y, entonces, nos acusan a nosotros de estar constantemente preocupados por la bandera y por el himno.
Y le digo: no, no, no -y se lo vuelvo a repetir-, si es que no se lo puedo decir más claro, por la legalidad, por lo que… (veus), pues, ¡oiga!
, pues es que no los oigo, es que no oigo decir, Â«eso no ha estado bienÂ».
Usted podría haber dicho hoy aquí, Â«eso no está bien, eso ha estado mal, eso es vulnerar la ley de banderas, eso está malÂ», dígalo tranquilamente, dígaselo aquí a los representantes de Compromís, pero no naden entre la ambigüedad, no digan que nosotros estamos obsesionados en la bandera, ¡no!
, nosotros estamos obsesionados en cumplir la ley y que se cumpla la ley y, si no, que varíen la ley, que hagan una propuesta de la variación de esa ley.

Y decía yo, hablaba usted también de la utilidad de esto, pues, ¡oiga!
, mire, la utilidad precisamente es ésta, que, entre otras, ustedes se retraten, que saquemos una foto de quién quiere estar con la legalidad y quién no dice absolutamente nada de que un hecho como éste -y como otros muchos que han sucedido- no es que no es legal, es que es desde el punto de vista político reprobable, re-pro-ba-ble.

Ustedes, miren, también confunden mucho el tema de diversidad.
¡Oiga!
, ¿es que en Ciudadanos no reconocemos la diversidad?
¡Sí!
, y las distintas -se lo he dicho yo-, las distintas sensibilidades.
Y yo no quiero, mire, que una persona que no se siente español diga que es española, que haga lo que quiera y que piense lo que quiere, yo no voy a imponer banderas a nadie, ¿eh?
, pero es que diversidad no es abrazar constantemente el nacionalismo, es que no tiene nada que ver, ¡oiga!
Pero, bueno.

Sobre la representante de Podemos, decía que es que hay que respetar el Estatuto de autonomía.
¡Oiga!
, ¿dónde está escrito en el Estatuto de autonomía que variar la letra del himno está reconocido en el Estatuto de autonomía?
¿Dónde está reconocido?
O hablaba usted del marco de las leyes o de la autonomía que tienen las corporaciones municipales, ¿dónde está eso reconocido, que se pueda variar de forma unilateral el himno de esta comunidad, o la bandera de esta comunidad?
Les gustará más o les gustará menos, y yo lo entiendo y les digo, si no les gusta, insten a cambiarlas.
Pero es que todos, y especialmente todos, ninguna institución, mire, ¡ninguna!
, ni un ayuntamiento está por encima del cumplimiento de las leyes.
Y ¡oiga!
, aquí también se puede debatir este tema, ¿por qué no se puede debatir este tema aquí?

Hablaba usted de tribunales de honor, ¡oiga!
, no, no estamos planteando un tribunal de honor, estamos pidiendo explicaciones de un hecho que nosotros encontramos especialmente grave y que puede perfectamente explicar el señor alcalde aquí.

Y para terminar, voy a ir terminando, me quedan cinco folios solo, president (rialles), hablaba de un acuerdo nacional entre PP, Partido Socialista y Ciudadanos.
Mire, no hay un acuerdo nacional entre Partido Popular, Partido Socialista y Ciudadanos, pero desde luego lo que nunca va a existir es un acuerdo nacional entre Ciudadanos y Amaiur, como han hecho ustedes en Navarra y como van ustedes cogidos de la mano al Senado, que lo digo y lo digo también aquí, para no perder la ocasión, son los amiguetes de ETA.
Ahí sí que no nos van a encontrar a nosotros (veus), los amiguetes, ¡oiga!
, no estoy refiriéndome a ustedes, le he dicho que van cogidos de la mano, estoy refiriéndome a Podemos que van…, ¡no!
, ¡no!
, lo he dicho, ¡vamos!
, claro no, he sido cristalino y he dicho…, estaba refiriéndome a los representantes de Podemos, lo he dicho, a ustedes no he hecho ninguna referencia.

Y con el tema de Compromís -para terminar-, decía el compañero de Compromís, dice, Â«¡hombre!
, es que era para dar un tono de atenciónÂ».
¡Oiga!
, un tono de atención pues que se ponga el alcalde una sirena en la cabeza y llamará mucho más la atención, pero no se puede llamar la atención variando la letra de un himno regional.
Nosotros entendemos que no se puede hacer eso, no se debe hacer eso porque está en representación de su pueblo.

Y decía usted que si no había más cosas por las que preocuparse, y le digo: sí, principalmente el respeto a la ley.

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Marí.

No sé si tiene turno…

La senyora Cabedo Laborda:

Gracias, presidente.
(Se sent una veu que diu: Â«Yo también.
Â») (Rialles)

El senyor president:

De menor a mayor, de menor a mayor.

La senyora Cabedo Laborda:

No sé si ho he entés bé però ¿vosté ens està dient que estem recolzant el terrorisme?
(El senyor Marí diu: Â«No, yo no he dicho eso.
Â») ¿Em pot repetir la frase?

El senyor Marí Malonda:

¿Puedo hacer la explicación?

El senyor president:

Sí, señor Marí.

El senyor Marí Malonda:

Usted ha hecho una referencia a que nosotros vamos cogidos de la mano en un acuerdo nacional con el Partido Popular y el Partido Socialista, y yo le he dicho: no, nosotros no vamos cogidos de la mano con el Partido Popular y el Partido Socialista, le he dicho: lo que no vamos a ir cogidos nunca de la mano nosotros es con un partido como Amaiur que son -que lo he dicho y lo digo abiertamente- amiguetes de tal.

Yo no he dicho que usted refuerce el terrorismo ni que esté a favor del terrorismo, yo he dicho que ese acuerdo entre nosotros con Amaiur seguro que no se va a dar.
Eso es lo que he dicho.

El senyor president:

Hecha la aclaración…

La senyora Cabedo Laborda:

Val.

Jo entenc, igual que vosté interpreta això, jo entenc que vosté està interpretant que nosaltres donem ales al terrorisme.
(El senyor Marí diu: Â«Yo no he dicho eso.
Â») Bé, vosté interpreta una cosa i jo interprete l'altra.
(El senyor Marí diu: Â«Puede interpretarlo pero yo no he dicho eso.
Â») Efectivament.

A mi el que em preocupa és que vosté puga vindre ací, a Les Corts, i creure que, efectivament, pot haver-hi un trencament de la divisió de poders i que vosté crega que es pot fer comparéixer un alcalde quan això són els tribunals qui han de determinar si el que està fent és legal o és il·legal.
Això és el que a mi realment em preocupa.

I, efectivament, com vostés tenen eixe posicionament ens alegra o ens confirma que tinguent tants punts de vista diferents i que amb la seua formació no anem ni a nivell autonòmic ni a nivell estatal a tindre camins conjuntament quant a temes nacionalistes.

Simplement això.

El senyor president:

Muy bien.

Muchas gracias, señoría.

Tiene la palabra el representante del Grupo Compromís.

Un segundo que ponemos esto.

El senyor García Latorre:

Bé.

Moltes gràcies, senyor president.

Respecte a la il·legalitat, jo pense que és total, i això no ho pose en dubte perquè jo pense que tots els representants de Compromís en tots els llocs fan un total respecte a la legalitat.
Una altra cosa és que vosté pot interpretar que a la millor ficant-se una sirena al cap cridaria més l'atenció.
L'home pensà que, a la millor, canviant quatre lletres de l'himne era la manera de cridar l'atenció, igual que altres el que fan és que se fiquen, se planten davant d'una carretera per a reivindicar una cosa i criden l'atenció.
Vull dir jo, que n'hi han moltes maneres de cridar l'atenció.
Esta és una més d'elles.

I com volem defensar els símbols -i això va pel company del Partit Popular-, la lletra de l'himne no és del mestre Serrano, és del senyor Maximiliano Tous.
En este cas, si volem defensar les coses, almenys sapigam qui les ha fet i en quin moment.

I nosaltres.
.
.
, en este sentit, jo pense que el company de Compromís en l'Ajuntament de Puçol ha fet el que ha de fer un responsable polític: ha assumit que s'ha equivocat i ha demanat disculpes pública i privadament.
Jo pense que això honra la persona que en este cas ho fa.
Cosa que ací fa molt de temps molta gent ha dit més animalades, inclús més grosses, i ningú ha demanat mai disculpes per res.

Per tant, mosatros creguem que este tema està tancant.
I com hi ha obert un procés judicial, en este cas el jutjat.
.
.
, (veus) -no, no, per part del Partit Popular- doncs bé, els jutges ja diran el que hagen de dir.
(Algú diu: Â«Efectivament.
Â»)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Grup Parlamentari Socialista, la il·lustre diputada té la paraula.

La senyora Martín Pérez:

Gracias, presidente.

Mire, yo no sé si no me ha entendido cuando he hablado o no, pero lo que no quiero que pase por alto es que el Partido Socialista siempre ha respetado la legalidad y respeta la legalidad.
Y nosotros defendemos que quien incumpla la ley, que la pague.
Pero es que hay aquí un proceso judicial iniciado, hay una denuncia ante fiscalía.
Eso por un lado.
Siempre estaremos ante el respeto a la ley y el cumplimiento de la legalidad.

Y, luego, matizarle.
Las señas… -a los dos, tanto al… ponente, al portavoz de Ciudadanos, como al del PP- las señas de identidad son de todos, los valencianos y las valencianas.
No son de uno.
No se puede hacer un uso como se pretende hacer.
O sea, es de todo el mundo.
No de ningún grupo político.
(Veus) Ha hecho alguna referencia, pero bueno, si quiere, después en su turno…

El senyor president:

No, no compliquemos el debate, que si no…

La senyora Martín Pérez:

Y, sobre todo, lo importante no es que nosotros nos opongamos a que aquí comparezca nadie.
Aquí puede comparecer cualquier concejal, cualquier portavoz, cualquier alcalde cuando quiera a petición propia.
Nos estamos negando en este supuesto… ¿por qué?
Porque entendemos que nosotros no tenemos que interferir en otras instituciones y porque, además, como ha dicho el compañero de Compromís, es que ha pedido esta persona…, este alcalde ha pedido disculpas, ha emitido un comunicado y hay una causa pendiente.
Es que no entendemos la necesidad de esta comparecencia.
Es así de sencillo.
Ciñéndome a lo de la comparecencia.

Luego, si se quieren abrir otro tipo de debates, como les he explicado antes, se pueden abrir, pero en el contexto que toque, no en la solicitud de si procede o no procede una comparecencia de un determinado cargo público.

Gracias.

El senyor president:

Muchas gracias.

¿El representante del Grupo Popular quiere…?

Damos por concluido el debate en consecuencia y procedemos… (veus) y procedemos a la votación.
¿Votos a favor de la comparecencia del señor alcalde de Puzol?
(Algú diu: Â«Siete.
Â») ¿Votos en contra?
Conclusión: se rechaza la propuesta del Grupo Parlamentario Ciudadanos.

Designació per part dels grups parlamentaris dels membres, titular i suplent, que han de formar part de la subcomissió al si de la Comissió de Governació i Administració Local que permeta el desenvolupament i l'acompliment dels treballs de la Comissió especial d'estudi sobre la possibilitat d'una nova llei de coordinació de policies locals valencians.

El senyor president:

Y pasamos al quinto punto del orden del día, que es la designación por parte de los grupos parlamentarios del miembro, titular y suplente, que ha de formar parte de la subcomisión de la Comisión de Gobernación y Administración Local que Â«permeta el desenvolupament i l'acompliment dels treballs de la Comissió especial d'estudi sobre la possibilitat d'una nova llei de coordinació de policies locals valencianaÂ».

Comencem per.
.
.
Podemos.
Designe representant.

La senyora Cabedo Laborda:

Com a titular, la present, Cristina Cabedo i, com a suplent, Antonio Estañ.

El senyor president:

Molt bé.

Grup Parlamentari Compromís.

El senyor García Latorre:

Com a titular, Francisco.
.
.
(veus) -no passa res, no passa res- Francisco García Latorre i, com a suplent, Víctor Garcia Tomàs.

El senyor president:

Disculpe, ¿eh?

Senyor.
.
.

El senyor Marí Malonda:

Sí, titular, Alexis Marí i, el suplent, Antonio Subiela Chico.

El senyor president:

Grupo Socialista

La senyora Martín Pérez:

Como titular, Ana Barceló Chico y, como suplente, Sandra Martín Pérez.

El senyor president:

Y Grupo Popular.

La senyora Marcos Puig:

Por el Grupo Popular, como titular, el señor don Luis Santamaría y, como suplente, don Miguel Domínguez.

El senyor president:

Se toma nota y levantamos la sesión, que está convocada…, perdón, pide la palabra…

La senyora Barceló Chico:

Una vez se levante la sesión y no haya micros, quiero comentar una cosa.

El senyor president:

En principio, está convocada la próxima reunión de la comisión de gobernación para el jueves, a las cuatro y media de la tarde.

Y, ahora, apagamos los micros… (S'interromp la gravació)

(S'alça la reunió a les 13 hores i 39 minuts)