Untitled Web Page



**Ple de les Corts Valencianes celebrat el dia 2 de maig de 2001.
Comença la reunió a les 10 hores i 36 minuts.
Presideix la Molt Excel·lent Senyora Marcela Miró Pérez.
Sessió plenària número 42.
Primera reunió.**

 

 

 

***Debat i votació del Dictamen de la Comissió de Governació i Administració Local sobre el Projecte de llei de creació i gestió d'àrees metropolitanes a la Comunitat Valenciana (BOCV número 95).***

 

 

 

 

**La senyora presidenta:**

 

El primer punt de l'ordre del dia és el debat i la votació del Dictamen de la Comissió de Governació i Administració Local sobre el Projecte de llei de creació i gestió d'àrees metropolitanes a la Comunitat Valenciana.

Per a la presentació del Dictamen de la comissió, té la paraula la il·lustre diputada senyora Canales.

 

**La senyora Canales Martínez­Pinna:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Me corresponde, como presidenta en funciones de la Comisión de Gobernación y Administración Local, realizar la presentación del Proyecto de ley de creación y gestión de áreas metropolitanas de la Comunidad Valenciana.

Esta decisión la adoptó la Comisión de Gobernación y Administración Local el pasado día 3 de abril, una vez culminado el debate de dicho proyecto de ley, que es el que se presenta hoy a sus señorías.

Este proyecto de ley se presentó por el Gobierno Valenciano ante estas Cortes.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Un moment, senyora Canales.
Per favor, senyories, pregue silenci.

 

**La senyora Canales Martínez­Pinna:**

 

Este proyecto de ley se presentó por el Gobierno Valenciano ante estas Cortes el pasado día 14 de noviembre del 2000, siendo publicado en el *Boletín Oficial de las Cortes Valencianas* número 76, el 27 de diciembre del mismo año.

El plazo para la presentación de enmiendas concluyó el 14 de febrero de 2001, siendo presentadas al proyecto de ley dos enmiendas a la totalidad, una presentada por el Grupo Parlamentario Socialista­Progressistes, con texto alternativo, y la otra presentada por el Grupo Parlamentario de Esquerra Unida del País Valencià, para pedir su devolución.

Al articulado se presentaron un total de 92 enmiendas, seis por el Grupo Parlamentario Popular, 26 por el Grupo Parlamentario Socialista­Progressistes y 61 presentadas por el Grupo Parlamentario de Esquerra Unida del País Valencià.

Las enmiendas a la totalidad del proyecto de ley fueron debatidas y rechazadas en el Pleno celebrado el día 21 de febrero del 2001.

La Comisión de Gobernación y Administración Local procedió a la recepción de las enmiendas presentadas y al nombramiento de la Ponencia que tendría que informar el proyecto de ley el día 6 de marzo de 2001.

El nombramiento de la Ponencia fue publicado en el *Boletín Oficial de las Cortes Valencianas* número 90, de 20 de marzo de 2001.

En el mismo *Boletín* se publicó el informe que con fecha 7 de marzo había elaborado la Ponencia encargada de su redacción.

El debate en comisión se celebró el día 3 de abril de 2001, aprobándose en el transcurso del mismo 19 enmiendas, acordándose la transacción de dos de ellas y retirando otra.

Para el debate en Pleno han quedado vivas un total de 68 enmiendas.

El Dictamen de la comisión fue publicado en el *Boletín Oficial de las Cortes Valencianas* del día 24 de abril de 2001.

Con esta ley, que va destinada a fijar el marco general de constitución y funcionamiento de entidades locales, reconocidas en la Ley de 2 de abril de 1985, reguladora de las bases de régimen local, y que tiene como referencia entre otros los principios de desburocratización, agilidad y eficacia, buscando fórmulas operativas para delimitar el rendimiento de los servicios públicos, se busca la integración y la armonización intermunicipales por encima de cualquier otra consideración.
Y su finalidad resulta lógica, clara y evidente, y dota a la Comunidad Valenciana de una legislación necesaria para su desarrollo local e institucional.

Por último, no me gustaría terminar sin agradecer a los ponentes de los distintos grupos políticos el tono utilizado en comisión y la buena disponibilidad para la agilidad en el debate de sus enmiendas.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Canales.

Comença, a continuació, el debat de les esmenes.

En primer lloc, el torn a favor de l'esmena número 1, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida.
Té la paraula el senyor Oltra, en representació del Grup Parlamentari Esquerra Unida.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Públic que ens acompanya.

La primera esmena fa referència precisament al títol de la llei.
Com bé ha dit la ponent, Esquerra Unida presentà una esmena a la totalitat en el seu dia perquè entenia i entén que aquesta llei naix d'un pecat original, un pecat original que és la supressió de mala manera del Consell Metropolità de l'Horta en el seu dia, quan el Partit Popular es dóna compte que podia perdre la majoria en aquest organisme.
Llavors, dissol de molt mala manera, que inclús està en els tribunals i ja vorem com acaba eixe tema, dissol eixe organisme, no crea un altre d'immediat i es dóna una situació de buit legal, amb greus conseqüències.

Per a resoldre eixe tema, que hauria d'haver preparat una altra llei destinada a resoldre el problema de l'Horta, que és una àrea metropolitana de *per se* i amb totes les característiques que ha de tindre una àrea metropolitana, intenta camuflar eixe error, eixa jugada.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Un moment, senyor Oltra.
Senyories, per favor, pregue silenci.
Continue, senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

.
.
.
intenta camuflar eixa jugada creant, plantejant, una llei, una llei d'àrees metropolitanes, una llei marc, una llei de bases, encara que legalment una comunitat autònoma com la nostra no pot preparar lleis de bases d'aquest tipus.
Per la qual cosa amb el que ens trobem és amb una llei que intenta donar una solució d'aquella manera a un problema que el mateix Partit Popular ha creat, però que a l'intentar camuflar-lo com eixa llei de bases, eixe marc general, el que passa és que va creant altres problemes, no resol el problema original i en canvi va creant altres problemes en altres comarques, en altres territoris valencians.

Aquest és el segon projecte de llei.
El primer encara era molt més dur, i va motivar tota una sèrie de reaccions en diferents zones, perquè el que veien era una agressió clarament per part, en este cas, de la Generalitat Valenciana de cara a eixos nous territoris quant a la possible configuració d'entitats o àrees metropolitanes, sense comptar ni tan sols amb la manifestació de la lliure voluntat que aquestos municipis afectats pogueren tindre.

Això motivà fonamentalment l'esmena a la totalitat nostra, que va ser rebutjada pels vots del Partit Popular, i ens trobem en estos moments en el debat dels articles del projecte de llei.

Nosaltres continuem considerant que el que cal fer és donar solució al problema de veritat que vostés mateixos crearen en el seu dia i al problema de veritat que es planteja solament en una part del territori valencià com és el tema de l'Horta, que tradicionalment sempre ha tingut eixes característiques d'entitat metropolitana, d'àrea metropolitana.
Per tant, ahí sí que és necessari, absolutament necessari, regular correctament eixes característiques d'àrea metropolitana que hauria de tenir.

En canvi, vostés, com no volen reconéixer l'error que ficaren en el seu moment, el que fan és una llei marc general i, en unes disposicions addicionals allà al final de la llei, i a més d'una manera absolutament fragmentada, creant dos entitats distintes, una per al tema de l'aigua i una altra per al tema del fem.
Dos entitats de moment, el dia de demà inclús segurament en podran ser moltíssimes més.
Allò de "divide y vencerás", no?
, anar fragmentant l'àrea de manera que eixa àrea mai puga funcionar, sempre haja d'estar depenent de la Generalitat Valenciana, que no puga convertir-se mai en una espècie de contrapoder que d'alguna manera poguera ser reivindicatiu.
Perquè, lògicament, tenen una sèrie de necessitats històriques els diferents municipis que composen l'Horta de València que mai han estat correctament resoltes.

Ara tampoc van a estar-ho, perquè ara el que vostés en esta llei plantegen és una supeditació a les decisions que, no ells sinó algú per damunt d'ells, en este cas la Generalitat Valenciana mateixa, plantejarà segons li convinga.

Per tant, nosaltres continuem pensant que és un error històric aquesta llei, és una llei absolutament innecessària, no resol un problema i en canvi en crea altres i, com a mínim, jo crec que com a mínim el que se mereix l'àrea metropolitana de l'Horta és tindre un reconeixement major del que vostés mateixos li plantegen.

No ens pareix *de recibo* que se parle solament d'això, quan en unes disposicions addicionals nosaltres, l'esmena nostra en concret, el que planteja.
.
.
D'acord a més amb l'informe mateix del Consell Jurídic Consultiu, o siga, que tampoc és una mania nostra que se ens haja ocorregut ara.
És que el mateix Consell Jurídic Consultiu planteja qüestions en esta línia i acaba recomanant també que en el mateix títol de la llei es pose, s'afegisca, el tema de l'àrea metropolitana de València.
Perquè aixina sí que quedarà clara la importància que aquesta àrea, l'Horta de València, ha de tindre, que vostés no se la reconeixen.
Ho fiquen al final, ja dic, en unes disposicions addicionals i d'aquella manera.
Però pareix mentida que una àrea tan important i en què vostés estan la deixen tan de costat i li donen tan poqueta importància.

Nosaltres reivindiquem, d'acord amb el Consell Jurídic Consultiu, que eixa denominació, que eixe títol, forme part del títol de la llei.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

El torn en contra?
Té la paraula el senyor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Molt excel·lent senyora presidenta.

Senyories.

El senyor Oltra, en la defensa de l'esmena número 1 al títol de la llei, ha fet referència a una sèrie de criteris que el seu grup legítimament manté, encara que el meu grup, el grup parlamentari a què jo me honre de pertànyer, no compartix.
Però bé, en qualsevol cas, és una posició legítima.
I ha fet referència a diverses qüestions que se contemplen en la llei i en què nosaltres no coincidim, però ha pogut generar algun tipus de dubte sobre alguna de les qüestions que la llei planteja.

Per a nosaltres la llei és una llei molt encertada, és una llei oportuna i és una llei que ve a deixar clar quin és el marc jurídic perquè en el futur es puguen, mitjançant l'aprovació de lleis en estes Corts, crear àrees metropolitanes.

Quant a la situació de les dos àrees que es creen, com a circumstància que hi havia una llei que es referia al Consell Metropolità de l'Horta i que ja no existix, i que ja no existix, esta llei també es preocupa de regular la situació de les dos àrees en què van a regular-se uns servicis hidràulics i altres servicis de tractament de residus.

Jo, senyor Oltra, comprenc la seua posició, perquè vostés han orquestrat una campanya, legítima també, faltaria més, i això no els ho reprotxe, han orquestrat una campanya, però han intentat confondre l'opinió pública, perquè les coses que vostés han dit d'esta llei ninguna guarda relació amb la realitat.

Vostés han intentat d'alguna forma crispar la societat, sobretot la societat del sud de la nostra comunitat, amb uns plantejaments que són totalment distints a l'esperit de la llei i a allò que la llei contempla.

Vostés han volgut donar a entendre, igual que el Grup Parlamentari Socialista, que aquí se tracta de perjudicar la ciutat d'Elx incloent-la en una àrea metropolitana, cosa que la llei en ningun moment contempla, en ningun moment contempla, i a més, he de deixar-ho ben clar: ni és la intenció del Govern Valencià.

Per tant, crec que, des de la legitimitat de la defensa dels seus criteris, també està la nostra legitimitat de discrepar i de mantindre el text de la llei conforme el Govern Valencià ens ha plantejat.

Però clar, de la seua intervenció també es deduïx que podrien haver altres esmenes que no són substancials per al contingut de la llei o per al projecte que el Govern de tots els valencians ha portat a la Cambra, i que poden ser susceptibles d'estudi, d'anàlisi i inclús de poder aplegar a acords puntuals.
A la millor no se pot acceptar una esmena no substancial en la forma que vosté la planteja, però a la millor si aplegàrem a una redacció consensuada jo no dic que no puga ser possible.

Per tant, senyor Oltra, i atenent a l'esperit que acabe de manifestar, jo crec que la senyora presidenta ha de concedir un descans ­un recés, no un descans, no estem cansats­, un recés que demane formalment perquè el meu grup puga analitzar amb els ponents de la llei eixes esmenes a què me referisc, i vore si és possible.
.
.
Torne a dir, no me referisc a les esmenes substancials en què vostés mantenen un criteri, legítim, i que nosaltres discrepem i que no anem a acceptar quant a eixes qüestions, però cap la possibilitat que en altres que no són tan substancials però que la redacció poguera millorar el contingut de la llei, s'intente arribar a un acord en eixa redacció, emparant-nos en algunes de les esmenes que vosté aquí té plantejades.

Per tant, nosaltres estem sempre oberts al diàleg, sempre estem disposats a la negociació, sempre estem disposats a escoltar les suggerències que no solament vosté, sinó també el Grup Socialista, puga aportar, sempre que eixes suggerències no vagen en contra dels criteris que nosaltres defensem en el projecte de llei.

Per tant, senyoria, senyora presidenta, sol·licite formalment un recés per a intentar una aproximació quant a eixes esmenes a què m'he referit.

Res més i moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Ha habido una oferta de aproximación en algunas enmiendas, y si no hay inconveniente por parte de los otros dos grupos de la Cámara, esta Presidencia, en el afán de intentar llegar a esos acuerdos, daría un tiempo de parada para intentar llegar a esos acuerdos.
¿Hay inconveniente por parte de los otros grupos?
Ninguno.

Por lo tanto, se suspende la sesión durante un tiempo que los tres portavoces ruego me hagan lo más breve posible.

Gracias.

 

*(Se suspén la sessió a les 10 hores i 53 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 11 hores i 18 minuts)*

 

**La senyora presidenta:**

 

*(Inoïble)* .
.
.
no ha sido posible llegar a acuerdos, y por tanto, corresponde el turno de réplica al señor Oltra.

Senyories, pregue silenci.

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Senyora presidenta.

Senyor conseller.

Senyors diputats.

En primer lloc, he de començar felicitant el senyor Maluenda, s'ha de reconéixer que en eixe aspecte és un artista.

Nosaltres, des de l'oposició, davant de les seues paraules de cerca d'eixe consens, home, ja sabíem que, lògicament, no anaven a fer-nos cas en les propostes, i més en aquelles substancials, i bé, doncs, hi haurà alguna possibilitat, inclús, la primera esmena, que el que tracta és fonamentalment que es reconega la importància que l'àrea de l'Horta deu tindre, que no vaja en eixes disposicions addicionals, doncs esperàvem, bé, doncs, igual aquest és un exemple d'eixa solució que, sense tocar a la millor els temes que ells consideren substancials, podríem arribat a un acord.

Però bé, no hi ha hagut acord, conforme ha dit la presidenta.
Tampoc és que s'ha intentat, perquè és que, evidentment, els tirs no anaven per ahí.
El problema era un altre, el problema és que pareix que en els bancs del partit que sustenta el Govern, doncs, igual faltava alguna persona, i a la millor no estava garantida determinada votació.
O siga, jo crec que ahí s'ha fet, d'alguna manera, un cert abús de la confiança i de la cortesia parlamentària.
Probablement no passa res, tot val, però igual a la millor això s'haguera pogut parlar d'una altra manera i no fer esta cosa, que igual a alguna gent li haguera pogut estranyar.

Se'ns acusa als partits de l'oposició de continuar generant dubtes i de generar, d'alguna manera, tensió.
Això és absolutament incert, i a més, no solament és incert, perquè aquí, si algú genera eixos dubtes, evidentment és el projecte de llei, tant aquest, con fonamentalment el primer que, inclús, en algun moment, l'únic que faltava era posar nom i cognoms a les poblacions que es volia que pogueren conformar el dia de demà eixes hipotètiques àrees metropolitanes.
Allò era un petard de projecte de llei, que inclús vostés mateixos, després de fer-lo públic, l'hagueren de retirar, perquè allò era un insult a la intel·ligència.

Esta llei, a més, peca molt de deficiències tècniques, no ja polítiques, però deficiències tècniques molt grosses.
I allò mateix hagueren vostés d'agarrar i retirar-ho.
Però ahí hi havia una voluntat expressa de declaració de noves zones, i se posaven exemples, se posaven articles que afectaven, en concret, a unes zones molt concretes.
I per si faltava poc, tenien vostés alts responsables polítics, per exemple, l'alcalde d'Alacant, un d'ells, que estava entusiasmat i continua entusiasmat amb el tema eixe.
I inclús algunes actuacions que recentment han estat denunciades, com és el tema de la Ciutat de la Llum, etcètera, etcètera, van en la línia.
Ja comença el Partit Popular en la zona d'Alacant a parlar ja de l'Àrea Metropolitana Alacant-Elx.
O siga, que no van les coses tan desencaminades com des de l'oposició estem denunciant.

I no és cert que vostés creen dos àrees en l'Horta.
O siga, com se poden crear dos àrees en una àrea?
O siga, si l'àrea és una cosa física, una cosa que existeix o no existeix, però si existeix, n'existeix una, el que podrem crear seran òrgans dins d'eixa àrea, però dos àrees en una àrea, això és impossible.
És una confusió deliberada que vostés tenen i que en estos moments jo crec que no du a cap lloc.

Aleshores, el Consell Metropolità de l'Horta ja existia.
Si nosaltres pensem que tenia molts defectes i que era necessari corregir, però per a això n'hi ha mecanismes per a corregir eixa situació, sense fer el que vostés van a fer hui, perquè la impressió que ens dóna és que millorar.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Oltra, finalitze.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

.
.
.
esta llei va a ser prou difícil.

Per tant, nosaltres mantenim l'esmena en el sentit que el que volem de veritat és que a l'àrea de l'Horta, l'àrea més important del nostre territori, se li reconega eixa importància ja des del títol propi de la llei.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Per a rèplica, té la paraula el senyor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Molt excel·lent senyora presidenta.

Senyories.

Hem intentat, senyor Oltra, com li he dit abans, aplegar a un acord en aquelles esmenes no substancials però que d'alguna forma haguérem entés que podien millorar la redacció del projecte, però no ha sigut possible.
No ha sigut possible perquè des de l'estudi d'eixes esmenes hem comprés que corresponen a una filosofia que el seu grup ­ja he dit en la primera intervenció­ legítimament manté, però que no és concordant amb la que mantenim en el Grup Parlamentari Popular que dóna suport al Govern en la iniciativa que ha presentat, faltaria més.

Jo vull agrair el seu to de rèplica, faltaria més, però vull deixar clara una cosa: que no hi ha hagut aquí ninguna cosa estranya.
Vosté diu que si faltava.
.
.
jo no sé qui podia faltar, però el que sí que sé és que n'érem suficients, n'érem suficients.
I si no, vosté demane informes jurídics als lletrats i vorà el que li contesten.

Tornant al tema en qüestió, senyor Oltra, mire, el que no podem consentir és que vostés, a l'igual que el Grup Socialista, utilitzen la demagògia per a dir que el Govern Valencià vol crear una àrea metropolitana, vosté ha deixat una altra volta aquí la nuvolosa, en què s'incloga Alacant i Elx.
Això és totalment fals!
I jo vullguera que vostés o algú dels que mantenen eixa teoria me diguen en quin article de la llei hi ha eixa referència.
En ningun moment se menciona Elx per a res!

El que passa és que vostés han volgut abusar de la bona fe de moltes persones d'Elx que han cregut en la veracitat del que vostés dien, però que després el temps els ha demostrat, per les manifestacions del conseller, per les reunions que s'han tingut amb col·lectius per part del Grup Parlamentari Popular, i sobretot per la lectura i l'anàlisi del projecte de llei, que en ningun moment se referix a Elx i en ningun moment tracta de crear una àrea metropolitana en Elx.
És més, ni té intenció el Govern Valencià, mentres que el govern popular governe ­i Déu vullga que siga durant molts anys, pel bé de tots els valencians­, de crear eixa àrea metropolitana en què vostés volen incloure Elx.

Per tant, diguen ja la veritat d'una volta, diguen que han volgut generar una alarma social per a erosionar el Govern Valencià, i com no encontren motius per a erosionar eixe bon govern que s'està fent des de la Generalitat, inventen eixa història que afecta a Elx.

Per què a Elx i no a qualsevol altra població de la nostra comunitat?
Perquè a vosté políticament, a l'igual que el Partit Socialista, li interessava generar eixa alarma social en Elx.
Però afortunadament, la societat civil valenciana és molt intel·ligent, és molt intel·ligent i ha tingut coneixement del projecte de llei, ha sabut interpretar correctament el contingut d'eixe projecte de llei, i té molt clar que en ningun moment se referix a Elx i que el Govern Valencià actual és l'únic govern que s'ha preocupat per les necessitats d'Elx.
Perquè és un govern que des que governa ha invertit més de 35.
000 milions de pessetes en Elx.
I jo vullguera que, quan parlen estos senyors d'aquí que protesten i presumixen de tanta cosa, diguen des de la trona què és el que va invertir, què és el que va fer el govern socialista per Elx.
Perquè, per fer, fins l'actual.
.
.

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

.
.
.
els actuals socialistes valencians, en connivència amb els de Madrid, tenen recorreguda la llei que crea ni més ni menys que la Universitat Miguel Hernández d'Elx.
I encara la tenen recorreguda davant el Tribunal Constitucional.
Això és el que fan els socialistes i vostés per Elx.

Res més i moltes gràcies.
*(Remors)*

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Maluenda.

Per favor, senyories, correspon a continuació la votació de l'esmena 1 del Grup Parlamentari Esquerra Unida.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 4 vots a favor, 46 en contra, 34 abstencions.
Queda rebutjada l'esmena número 1.

Defensa de l'esmena número 2, del Grup Parlamentari Esquerra Unida.
Té la paraula, pel torn a favor, el senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Anem a defensar un bloc de tres esmenes.
Són la 2, la 4 i la 6.
Totes fan referència a l'article primer de la llei.

Home, la veritat és que pareixeria incomprensible que, després de la intervenció anterior, d'eixa negació, d'una negació, que encara quedaren dubtes que això.
.
.
Bé, sí és que vostés ho tenen tan clar.
.
.
Perquè nosaltres és que no ho tenim clar, i és que als fets ens remetem.
O siga, el primer document que es va presentar ací duia clarament una condició que solament complia Elx i Alacant, Elx i Alacant, i ahí està el document per a qui el vullga vore.
I no el férem nosaltres, el va fer el Consell en el seu moment.
Faltava posar el nom, però els únics municipis que reunien eixes característiques eren els nostres.
Les declaracions d'alts responsables polítics en la zona d'Alacant ahí estan.
Inclús he fet referència abans a l'altre tema.

Vostés han dit: "Bé, no passa res.
.
.
".
I nosaltres també hem tingut contactes amb el conseller, hi han hagut multitud de reunions, la gent inclús està esperant una resposta més positiva que unes simples paraules ací.
Si de veritat fora aixina, allò lògic és que vostés no tingueren tant d'inconvenient a ficar per escrit en el text de la llei, i la oportunitat es dóna en molts articles, el caràcter de voluntarietat d'eixos ajuntaments per a la constitució d'eixes futures noves àrees metropolitanes.
La negació de vostés a ficar eixe caràcter de voluntarietat a eixes hipotètiques i futures àrees metropolitanes l'única cosa que fa és alimentar la desconfiança per part de nosaltres, perquè és lògica.

O siga, vosté dirà ací el que haja de dir, o el que li han dit que ha de dir, però en el text escrit, en la llei, en el que val, en definitiva, una cosa que podria ser tan simple.
.
.
És a dir, bé, se suposa que eixes noves àrees metropolitanes, el dia que el que mane vullga crear-les, que demane als ajuntaments si estan o no estan disposats a constituir-les.
Se suposa que estaran disposats, perquè si la cosa és tan meravellosa i tan fantàstica, ningun ajuntament dirà que no a l'oferiment que se li farà; per tant, diran que sí.
Bé, doncs, això, pose-ho per escrit, que eixe caràcter voluntari estarà el dia de demà.
No ho posen.
I si no ho posen és per algun motiu, diguen el que diguen.
Per tant, la desconfiança està ahí.

I no continuen insultant el poble d'Elx.
Vostés, o algun de vostés, perquè tampoc se pot generalitzar, i seria injust generalitzar, algun de vostés té una idea com si allò fora no se sap què, una gent que és fàcilment manipulable, que no té coneixements pràcticament de res i que el primer que arriba per allí és capaç de fer i desfer.
.
.
Home, això no és seriós.
Estem parlant de la tercera ciutat del País Valencià, o siga, una ciutat molt important en la nostra comunitat, que s'han replegat en poquetes.
.
.
mils i mils de firmes, i s'han constituït multitud d'entitats i d'associacions que han vingut reclamant que se'ls done una resposta seriosa, una resposta de veritat, a una preocupació que tenen.
I això ni és demagògia ni són maniobres de no sé què, això és una preocupació legítima.

Quan abans se parlava que si és legítima, eixa facultat que se té a voltes de donar carnets de legitimitat.
.
.
Eixa preocupació que té Elx és una preocupació legítima, i vostés en estos moments no l'estan aclarint.
Al contrari, ens n'anirem d'ací, pel que tot apunta, amb eixa preocupació damunt del cap, que el dia de demà ­segurament no serà al mes que ve ni serà dins de tres mesos, a la millor cal esperar més avant­ a algú pot ocórrer-se-li formar eixa àrea metropolitana, perquè n'hi ha interessos, igual que a la millor en Elx no n'hi ha eixos interessos sabem que n'hi ha interessos en altra part, i a la millor se pressiona i eixa pot anar endavant.
I això seria una cosa que no ens agrada i que demostraria la falsedat d'alguns dels plantejaments que ací s'han fet.

Per a nosaltres és molt important que quede concretament limitat quan s'han de donar les característiques per a constituir eixa àrea metropolitana.
Ha d'existir una conurbació urbana, hi ha d'haver unes relacions econòmiques, socials i de tot tipus entre els diferents municipis que vagen a constituir això.
Perquè, al contrari, se podria prestar inclús a la manipulació interessada d'algú en el sentit de dir: "ara ens interessa ­per les raons que siguen, inclús raons de tipus exclusivament partidista, política­ crear una determinada àrea metropolitana en un lloc determinat".

Doncs no.
Això no pot ser aixina.
Ha d'existir una sèrie de condicions.
Condicions que nosaltres pensem que se donen perfectament en el tema de l'Horta de València, però creiem que no se dóna en cap altra zona.
Inclús en la zona ni d'Elx-Alacant o Castelló-Benicàssim, qüestions d'este tipus.
No se donen eixes circumstàncies.
Jo no sé quan se donaran, si se donaran alguna volta, però en estos moments no se donen, i per tant, eixe tipus de qüestions haurien de quedar clares.

Igual que hauria de quedar clar també que estes àrees metropolitanes, que vostés fan una llei per a crear-les, però després el mateix text de la llei va encarregant-se de posar tots els mitjans possibles perquè eixes àrees metropolitanes no puguen funcionar.
*(So per interferència d'un mòbil)* O siga, per una banda diuen: "Llei de creació d'àrees metropolitanes", però els articles van en la línia de llei de destrucció de les àrees metropolitanes.
Per què?
Perquè tot són posar entrebancs perquè eixes àrees metropolitanes no funcionen: La fragmentació constant, la limitació de les competències a qüestions molt concretes molt concretes.
.
.
Una àrea metropolitana és un espai gran, com pot ser l'exemple de l'Horta.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

­Gràcies.
­ .
.
.
on se donen tota una sèrie de característiques i de necessitats.
Cal atendre totes eixes necessitats, no qüestions merament puntuals, perquè això pràcticament són mancomunitats o són consorcis de servicis.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Per al torn en contra, té la paraula el senyor Moliner, en representació del Grup Parlamentari Popular.

 

**El senyor Moliner Colomer:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyors diputats.

Senyor Oltra.

Vosté en comissió ja va estar insinuant i malpensant sobre la majoria d'articles d'esta llei.
No és nou el que està dient.
Per a mi, en este cas és totalment fals el que diu, perquè en cap moment s'ha modificat el projecte de llei en eixe sentit.
I també és fals que se fera referència directa o indirecta a la creació d'una àrea metropolitana d'Elx-Alacant.

Tot açò li ho dic perquè nosaltres considerem que no és admissible ni encertat el seu plantejament, que és més propi de creació d'una mancomunitat quant que supose l'associació voluntària de municipis per a l'execució en comú d'obres i serveis de la seua competència.
En la creació d'àrees metropolitanes és la necessitat de planificació conjunta el que prima, i la coordinació de determinats servicis i obres entre municipis de grans aglomeracions urbanes amb vinculacions econòmiques i socials.

Vosté ens demana suprimir l'article 1, l'article 1 és de modificació, i vosté ens demana una supressió.
Mire, eixe article 1, perquè s'assabenten tots, diu: "La present llei té per objecte la regulació dels instruments bàsics d'actuació de les àrees metropolitanes en la Comunitat Valenciana per a la realització d'activitats i prestacions de servicis en àmbits territorials dels municipis que integren".

Jo pense que açò és una forma generalitzada de començar a fer una llei, i per tant, creiem, sincerament, que no és correcte el seu plantejament.
Per tant, en un principi anunciem que nosaltres rebutjarem eixa esmena.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Moliner.

Té la paraula, per a rèplica, el senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Està clar que ací no ens entenem i cadascú defensa el que creu.
Però de falsedat res, absolutament res.
O siga, això, continue a dir, això seria tindre un concepte molt baix de tota una ciutat jo crec que molt important.
Jo crec que vostés no estan autoritzats a tindre eixe concepte d'eixa ciutat.
I per tant, els demanaria que no insistiren en eixa via, perquè és una via que jo crec que no és justa, i que a més suposa d'alguna manera un insult a la pròpia intel·ligència.

La gent és major, i la gent sap el que vol i el que no vol.
I la gent, quan posa la firma o recolza determinades manifestacions, jo crec que és conscient del que fa.
O siga, no s'apunta al primer bombardeig que ve.
O siga, la gent és.
.
.
A estes altures, a la millor un altre any no ho sé, però a estes altures la gent sap el que pot vindre damunt.
I més quan vostés mateixa s'han encarregat, diga el que diga, de donar tots els senyals que els tirs van per ahí.

Per això nosaltres insistim molt en una sèrie d'esmenes on ficar, de cara a eixes noves hipotètiques àrees metropolitanes, el caràcter de la voluntarietat.
Perquè se suposa que també els ajuntaments són majors d'edat, i si els ajuntaments volen alguna cosa i creuen que eixa cosa és interessant, sense dubte que tiraran endavant.

El concepte de mancomunitat o de consorci de servicis, això ja està en la llei des de fa molts anys.
I és una cosa que els ajuntaments practiquen, i si no practiquen més, és perquè a voltes falten recursos.
Però és una figura jurídica que s'està utilitzant ja en la nostra comunitat.
Però clar, vosté mateix confessa el pecat.
Diu: "no, és que pot ser que se troben algunes necessitats conjuntes.
" Qui determina eixes necessitats conjuntes?
Són els ajuntaments?
Perquè si són els ajuntaments, vosté estaria reconeixent el caràcter voluntari de la qüestió.

Però pareix que no hagen de ser, en la seua idea, els ajuntaments, sinó algú, per damunt del bé i del mal, determina quines són les necessitats de determinats ajuntaments.
I pot coincidir o pot no coincidir.
En tot cas què se farà, segons la seua llei?
Fer una consulta no vinculant a eixos ajuntaments, perquè diguen el que hagen de dir, i al final, decidirà el que mana a València.

Home, jo crec que això a estes altures no és un concepte democràtic ni de respecte a l'autonomia municipal.
S'ha de donar una sèrie de característiques físiques, socials, econòmiques, etcètera, etcètera, que justifiquen eixa àrea metropolitana.
Això pareix evident.
Però també s'han de donar unes condicions polítiques en el sentit que els ajuntaments vegen que és interessant això i tiren endavant en un projecte que, sense dubte, ha d'anar amb el recolzament i amb l'ajuda de la conselleria mateixa.
Això és evident.

Però la voluntarietat, el respecte a l'autonomia municipal, jo crec que és una cosa evident.
No es pot jugar amb això.
I això no són buscar perills que no són reals o este tipus de coses, són qüestions que estan evidents.
I insistisc: hi ha documentació ja preparada per diferents consellers actuals en la línia ­no el de Justícia, altres, jo no diré el de Justícia­, altres consellers, en la qual ja se treballa amb la idea que l'àrea metropolitana Alacant-Elx existix.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Per tant, no estem inventant res.
Ho han inventat vostés.
I ens queda la impressió que, en el moment puguen, aniran endavant vostés.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Té la paraula, per a rèplica, el senyor Moliner.

 

**El senyor Moliner Colomer:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señores diputados.

Señor Oltra.

Nosaltres en esta llei ens hem cenyit a la Llei bàsica de règim local, article 43, en els tres punts que a ella se refe-rixen.
I allí s'explica molt bé tot el que se necessita per al procés d'una mancomunitat i fer-la per llei.
Nosaltres ens hem cenyit, durant tot l'articulat, ens hem cenyit a esta llei i al seu contingut.
Per tant, quant al que vosté diu de l'autonomia, està reflectida en el mateixos articles.

I està ben clar que en qualsevol cas un ajuntament.
.
.
I ja no vull anomenar ja en este moment el poble, perquè és que, si no, cenyirem totes les intervencions de les àrees metropolitanes a anomenar Elx, Alacant i tal, i el que voldríem ja és entrar en un tema general del que són àrees metropolitanes.
En qualsevol cas, com li dic, les autonomies locals estan molt ben guardades en els articles, estan preservades, i al mateix temps podran interposar quants recursos estimen convenients respecte a les actuacions que se citen en les àrees metropolitanes i que vulneren els interessos propis.
Això és una autonomia que ve ja, diríem, regida per articles de superior categoria.

De totes maneres, com ja li he explicat abans en la meua intervenció, la creació de les àrees metropolitanes és la necessitat, la necessitat, de planificació conjunta i de coordinació de determinats servicis d'obres entre municipis amb grans aglomeracions urbanes i que tinguen vincles econòmics i socials.
Si no tenen vincles econòmics i socials no tenen per què entrar, naturalment.
Però si tenen tots estos ingredients que estem anomenant, en un moment determinat el govern podrà entrar a fer una àrea metropolitana que siga necessària i palpable; perquè si no és necessària i palpable, per a què ens hem de complicar la vida?
És que això està claríssim.

I això és el que justifica i justificarà sempre la creació de la nostra Llei d'àrees metropolitanes en la nostra comunitat autònoma, que sempre serà de conformitat ­escolte'm bé­ de conformitat amb la Llei bàsica estatal de règim local, que com tots saben, no és una llei que va fer el Partit Popular, sinó que ja ve d'abans, del govern socialista.
Per tant, estem fent les coses sempre dins la llei i de la millor manera possible per a tota la comunitat.

No res més, moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Moliner.

Correspon a continuació la votació de les esmenes número 2, 4 i 6, agrupades si no hi ha inconvenient.
Té la paraula el senyor Perelló.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

 

Gracias, señora presidenta.

Al objeto de agrupar las enmiendas número 2 y 6, y dejar, por tanto, libre la 4.

 

**La senyora presidenta:**

 

Gràcies, senyor Perelló.

Votació de les esmenes 2 i 6.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 40 vots a favor, 46 en contra, cap abstenció.
Queden rebutjades les esmenes 2 i 6.

Votació per a l'esmena número 4.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 5 vots a favor, 46 en contra, 35 abstencions.
Queda rebutjada l'esmena número 4.

El debat per a l'esmena número 3, del Grup Parlamen-tari Socialista­Progressistes, el torn a favor.
Té la paraula el senyor Ros, en representació del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.

**El senyor Ros Piles:**

 

Bon dia, senyora presidenta.

Bon dia, senyores i senyors diputats.

I bon dia també als amics que ens acompanyen per a seguir este debat de les àrees metropolitanes, interessant per a la nostra comunitat.

Agrupe l'esmena número 3 i l'esmena número 8, que fan referència a una cosa semblant.

Nosaltres, des del primer moment que s'ha plantejat el debat de les àrees metropolitanes, hem dit que esta era una mala llei.
Ho hem dit nosaltres i ho dia el Consell Consultiu de la Comunitat Valenciana.
I dia el Consell Consultiu de la Comunitat Valenciana que esta llei tenia una mala qualitat ­parlant de les qualitats­ tenia una molt mala qualitat en la seua redacció, un molt mal concepte i, a més, no solucionava els problemes que té la nostra comunitat respecte a les àrees metropolitanes.

I nosaltres díem, i hem dit, que amb l'aprovació d'esta llei el que anem a fer és desmembrar, desvertebrar un territori, que pels esforços dels governs de la comunitat autònoma, dels ajuntaments mateixos, poquet a poquet anava vertebrant-se, poquet a poquet anava construint-se i poquet a poquet anaven coordinant-se tots els serveis bàsics que els nostres ciutadans necessiten.

El govern del Partit Popular, que quasi tot ho fa bé, que quasi tot ho fa bé, en paraules dels membres del Partit Popular, en esta ocasió s'ha equivocat.
I s'ha equivocat perquè la concepció que té de la nostra comunitat, la concepció que té de les àrees metropolitanes, la concepció que té del que ja venia funcionant com una àrea metropolitana, no és una concepció per a resoldre els problemes, no és una concepció per a facilitar al ciutadà la prestació dels serveis, no és una concepció perquè els ciutadans paguen per eixos serveis el mínim possible.

I ens plantegen una llei que arreplega la desvertebració del nostre territori, una cosa greu que els ciutadans pagaran, els ciutadans d'esta comunitat ho pagaran com esta llei entre en vigor, que segurament entrarà en vigor perquè ara ja estan tots els diputats per a poder votar-la i perquè siguen suficients i poder seguir endavant el debat.

Vostés els que van a fer són *paraetes*, i perdone l'expressió; el que van a fer són xicotetes administracions, el que van a fer es dividir el territori, el que van a fer es desestructurar el que tants anys ha costat d'estructurar.
És el que van a fer, van a crear àrees metropolitanes per a cadascun dels serveis que se'ls ocórreguen.
Hui ací se'ls han ocorregut dos: el fem i l'aigua, els residus sòlids i la gestió del cicle hidràulic.
Però, demà, despús-demà se li'n podran ocórrer a vostés els que creguen convenient.
Allà on consideren que hi ha una possibilitat de traure avantatge, allà es crearà sense cap dubte una àrea metropolitana, perquè la llei ho permet, perquè la llei ho facilita i, el que és més greu ­la llei podria estar mal redactada­, perquè la voluntat del govern del Partit Popular aixina ho estima i aixina ho estima convenient.

De totes les maneres, el Grup Socialista va a fer-los una oferta.
Ens dol votar en contra d'esta llei.
És roïna, antidemocràtica, es carrega la voluntat dels ajuntaments, esta llei la podem qualificar de moltíssimes coses, però, a pesar de tot, el Grup Socialista té en eixe sentit la idea de poder encara salvar algunes de les qüestions que en esta llei s'arrepleguen molt malament, com és fonamentalment l'autonomia municipal.
I els plantegem, i els ho dic amb tota claredat, dos esmenes.

Si ens aproven dos esmenes de les quasi 30 que hem plantejat nosaltres en esta llei, que són la disposició addicional segona i l'esmena número 62, el Grup Socialista no votarà en contra d'esta llei.
Dos esmenes.
Vull vore la voluntat de negociació, que no s'ha produït encara en el transcurs del debat d'esta llei; la voluntat de negociació, el respecte a l'autonomia municipal i el finançament per als ajuntaments que es recull en eixes dos esmenes.
Totes les altres quasi les donaríem fins per debatudes.
Si vostés aproven eixes esmenes, nosaltres no votem la llei en contra.

Si vostés no ho fan, continuarem debatent esta llei.
Però els vaig a dir una cosa: quan esta llei s'aprove i entre en vigor, les senyories del Grup Popular hauran convertit la Comunitat Valenciana en una autopista plena d'àrees de servici, que en esta ocasió seran àrees metropolitanes.

Quin futur, senyories, els anem a deixar de vertebració del territori als que vinguen darrere de nosaltres.
Quin futur i quina tasca li van a deixar vostés al proper govern socialista, que haurà de rectificar esta barbaritat que en estos moments vostés estan consumant.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ros.

Torn en contra.
Té la paraula el senyor Díez, en representació del Grup Parlamentari Popular.

**El senyor Díez Cuquerella:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

El Grup Parlamentari Popular presenta esta llei a l'aprovació del Ple des del convenciment que està complint de forma exquisida la legalitat vigent, que està respectant la llei bàsica de règim local, que és la reguladora, reguladora amb caràcter bàsic, d'esta Llei d'àrees metropolitanes.

El diputat del Partit Socialista, que ha fet menció a l'informe del Consell Jurídic Consultiu, possiblement és que no l'haja llegit o, possiblement, és que haja fet una intervenció excessivament parcial.
En ningun moment el Consell Jurídic Consultiu introduïx en el seu dictamen les crítiques a què ha fet referència el diputat del Partit Socialista, i en ningun moment està posant en dubte la viabilitat des del punt de vista legal d'esta concepció d'àrees metropolitanes contingudes en este projecte de llei.
En ningun moment.
Tot el contrari.
Està dient el Consell Jurídic Consultiu que, d'acord amb les previsions de la Llei de bases de règim local, caben àrees metropolitanes amb caràcter territorial i caben àrees metropolitanes amb caràcter institucional.

Que vostés no estiguen d'acord que el Grup Parlamentari Popular i el Govern Valencià vullguen establir unes àrees metropolitanes en este moment, via disposicions addicionals, vullguen crear unes àrees metropolitanes amb caràcter institucional, no vol dir que perquè vostés no estiguen d'acord açò estiga en contra, ni molt menys, del dictamen del Consell Jurídic Consultiu, sinó tot el contrari.
Perquè precisament, i repetisc, el Consell Jurídic Consultiu establix eixa possibilitat que hi hagen àrees metropolitanes amb caràcter institucional i no sols amb caràcter territorial.

Per tant, pensem que tenen vostés, a més, una tergiversació del que és este projecte de llei.
Vostés confonen el que és l'articulat pròpiament dit de la Llei d'àrees amb el que és la creació de dos ens dins dels que és l'àrea metropolitana de València.
Distingixen vostés eixes dos qüestions, distingixen el text articulat del que són les disposicions addicionals, perquè si no és que s'armen vostés un embolic.
Se'l van armar en el debat de la totalitat de la llei, se'l van armar en les intervencions en la comissió i se l'estan armant hui.

I és que, amb la seua filosofia, no se pot entendre que ací estiguem legislant d'una forma unitària per a la creació de futures àrees metropolitanes, les que se consideren oportunes, i per altre costat, que estiguem legislant quant a la creació de dos àrees sobre un mateix territori.
En eixe sentit, fixe's que l'incidisc i li dic "sobre un mateix territori", amb la qual cosa estic dient-li que mostrem la nostra disconformitat amb la seua apreciació que estem desmembrant el territori.
Estem creant dos ens territorials de caràcter institucional però sobre un mateix territori, que és la capital València i els 43 pobles que constituïen l'extingit Consell Metropolità de l'Horta.

Quant a l'oferta que vostés fan d'aprovar esta llei, és una oferta hàbil.
No vaig a dir-li que no siga hàbil.
Però, clar, és una oferta que conté una contradicció notable i que està feta des del convenciment que el Grup Parlamentari Popular no la pot acceptar, perquè estaria vulnerant molts dels principis que creem que han de primar en estes Corts en benefici dels municipis i en benefici dels ciutadans.

Vosté vol que s'introduïsca en la Llei d'àrees, per un costat, el finançament a càrrec de la Generalitat Valenciana dels gastos de funcionament.
Senyor Ros, amb tots els respectes, però me pareix que vosté està sent injust, i el seu grup està sent injust, al fer eixe plantejament.
Perquè, evidentment, si això ho introduírem en esta llei estaríem fent una discriminació total i absoluta entre els pobles que pertanyeren a una àrea metropolitana, la que fóra, i els pobles que no pertanyeren a ninguna àrea metropolitana.
Perquè vosté demana, per als que pertanyen a una àrea, que tinguen el finançament del gasto corrent per la Generalitat.
I els que no estiguen en ninguna àrea?
"Serán los hijos pobles", en l'expressió que vosté utilitza molt.
"Serán los hijos pobres" de la Comunitat Valenciana, que no tindrien eixe finançament.

I respecte a la voluntarietat que vosté també demana, crec que està dit i tornat a dir en el debat de la totalitat en comissió, que estem jugant i estem legislant partint d'una norma que ens vincula, estem partint d'una norma estatal com és la Llei de bases de règim local, que ens vincula.
I el que no podem és contradir-nos nosaltres respecte eixa llei bàsica.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Díez.

 

**El senyor Díez Cuquerella:**

 

Acabe, senyoria.

La previsió de la Llei de bases locals està dient que les àrees metropolitanes s'han de constituir prèvia l'audiència dels municipis o diputacions afectades.
Eixa prèvia audiència és el tràmit on els municipis poden mostrar el seu criteri quant a pertànyer o no pertànyer a una àrea determinada.
Ahí és on està la voluntarietat, que la tenim prevista, no sols en este projecte sinó en la Llei de bases, amb la qual és respectuosa este projecte de llei.

Gràcies, senyora presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Díez.

Per a rèplica, té la paraula el senyor Ros.

 

 

**El senyor Ros Piles:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Clar, senyor diputat, que tenim clar que estem parlant d'una llei general que, a banda d'establir les bases per a crear àrees metropolitanes al llarg de tota la Comunitat Valenciana, estem creant dos àrees més.
I per això que tenim clar que estem parlant d'una àrea que pot establir les bases generals de creació d'àrees metropolitanes al llarg de la Comunitat Valenciana, estem espantats.

Per això estem espantats, precisament per això.
Perquè si estiguérem parlant només de la creació d'eixes dos àrees estaríem d'acord o no, que no estaríem, però estem parlant d'una norma bàsica, d'una norma que va a assentar les bases de cara al futur.
I això és el que ens preocupa, perquè vostés tenen el sant costum de, el que fiquen en una llei, no complir-ho.
Tenen el sant costum de vindre a la trona esta i dir que són dialogants, i no dialoguen.
El sant costum de pactar-ho tot i ens criden en l'últim moment quan s'està començant ja el debat en el Ple.
Tenen el sant costum de dir el que diuen per a fer, efectivament, tot el contrari.
I per això ens preocupa molt el text que s'ha presentat ací, perquè comprén tota la Comunitat Valenciana.

I dir-li que vostés diuen que són exquisits en el compliment de les normes.
Home!
, clar que cal ser exquisits, almenys amb el compliment de les normes que hi han.
Tan exquisits no són, perquè fa un any i escaig que esta nova Llei d'àrees metropolitanes havia d'haver entrat en marxa.
Fa un any i escaig que, segons la Llei de dissolució del Consell Metropolità, s'havia d'haver creat ja tot i substituït el funcionament.
No són exquisits.
Aproven la llei, i una volta aprovada la llei, fan vostés el que consideren oportú.
Sempre hi han raons d'urgència per a no fer-ho, sempre hi han motius per a no fer-ho, sempre hi ha qualsevol tipus d'al·legació.
Però, jo li recorde que en el mes de maig de l'any 2000, 2000, fa un any, havia d'haver estat resolt este tema d'acord amb el que diu la Llei de dissolució del Consell Metropolità.
I no hi ha res fet.
I no ens podem creure res del que diu l'articulat este.
I no ens podem creure res perquè és un articulat perillós.

I l'oferta que nosaltres li hem fet, que després quan vinguen eixes esmenes en concret jo li la desgranaré i li diré per què no hi ha cap agravi comparatiu, és una oferta clara de diàleg i d'aplegar a uns mínims acords d'una cosa tan important que és la vertebració del territori.
El que passa és que vostés, quan parlen de l'exquisidesa en el compliment de la legalitat, ahí els pareix que ja estiga tot fet.
I eixa exquisidesa s'ha de demostrar amb voluntat.
Clar, segurament vostés no entenen el mateix per autonomia municipal o per finançament dels ajuntaments que el que pot entendre el Grup Socialista o el Grup d'Esquerra Unida.
Nosaltres sí que tenim la voluntat d'arreplegar l'opinió de la gent.
Vostés tenen la voluntat, efectivament, de ficar-ho en els papers i després no complir-ho.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ros.

Per a rèplica, té la paraula el senyor Díez.

 

**El senyor Díez Cuquerella:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Senyor Ros.

Nosaltres tenim una voluntat molt clara, i la nostra voluntat és la de servir als ciutadans; la nostra voluntat és que hi haja una gestió àgil, eficaç, concreta i determinada.
I crec que en això tots els qui estem en esta Cambra, tots els grups polítics, hem d'estar d'acord i no perquè es diga de paraules sinó perquè tots els grups ho hem dit ací per escrit.
Vostés ho van dir també per escrit quan van presentar un text alternatiu a esta Llei d'àrees metropolitanes i en la seua exposició de motius d'aquell text alternatiu estaven reconeixent de forma expressa la ineficàcia de l'extingit Consell Metropolità de l'Horta.
Vostés estaven reconeixent en aquell preàmbul del text alternatiu que el Consell Metropolità de l'Horta no havia funcionat en la mesura en què vostés quan el van crear ho esperaven així.
I per això és pel que esta Cambra amb els vots del Partit Popular és pel que va decidir dissoldre aquell consell metropolità.

Però fixe's que vostés, el grup majoritari socialista, que el va crear en 1986, als cinc anys ja van haver de modificar-lo.
I com el van modificar?
El van modificar per a reduir-li competències.
Vostés l'havien concebut com un ens territorial amb unes pretensions megalòmanes, com era allò propi en aquells moments sobre tot de l'equip governant i el van concebre amb eixes idees megalòmanes que després van haver de rectificar i van haver d'anar desmembrant vostés eixe Consell inicial Metropolità de l'Horta, perquè en l'any 1991, cinc anys després, vostés van decidir deixar-lo només en funcionament als efectes de tractament d'aigües i de recollida de residus sòlids i precisament a través de dos societats, de Fervasa i Emarsa.

Diga'm vosté quina diferència hi ha d'allò que vostés van deixar en l'any 1991 al que ara du de contingut esta Llei d'àrees metropolitanes?
Quina diferència?
Si vostés ja ho van deixar així.
Vostés ja ho van deixar així.
El Consell Metropolità de l'Horta només tenia dos competències: aigua i residus i punt.
El que ja em plantege jo el dubte, i per això puguem dir que nosaltres intentem i tenim la voluntat de complir amb la legalitat vigent, el que em plantege el dubte és si aquella Llei de creació del Consell Metropolità de l'Horta estava o no vulnerant precisament els principis que vostés ara es vanaglorien de voluntarietat.
O no se'n recorda vosté que quan la van crear van dir "estos" i van enumerar i nomenar un per un tots els municipis que havien d'estar en eixe Consell Metropolità de l'Horta.
Si això és comptar amb la voluntarietat.
.
.
Fins i tot dubte de què si van complir vostés la Llei de bases de règim local demanant-los i fent el tràmit de la prèvia audiència.
Però, bo, és història i ahí està reflectida.

 

**La senyora presidenta:**

Senyor Díez.

 

**El senyor Díez Cuquerella:**

Amb la qual cosa ­i acabe­ senyor Ros, lamente que haguem de rebutjar-li estes esmenes, perquè, de veritat, entenem que eixa oferta magnànima que vosté fa té la seua connotació, al nostre mode de vore, d'il·legalitat.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Díez.

Correspon, a continuació, la votació de les esmenes números 3 i 8.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 38 vots a favor, 45 en contra, cap abstenció.
Queden rebutjades les esmenes 3 i 8.

Votació a l'article u.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 46 vots a favor, 37 en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article u.

Defensa de l'esmena número 7, del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.
Té la paraula el senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

Anem a agrupar tres esmenes, que són la número 7, la 9 i la 10.
Fan referència, la 7 a l'article dos i les altres a l'article tres.
Són els articles que determinen, per una banda, les característiques essencials que ha de tindre una àrea metropolitana.
Ahí pensem, i és un missatge que impregna absolutament totes les nostres esmenes, el tema de la voluntarietat, i més si férem cas i fora creïble el que vostés diuen de què és que no es pensa fer res més a banda del que ja la pròpia llei planteja, de què si el dia de demà es farà tot comptant amb els ajuntaments, de què mai es perjudicarà l'autonomia municipal.
Eixe discurs que diuen ací, si això fora cert, jo pense que no deurien de tindre cap problema en aprovar les esmenes que nosaltres estem presentant, perquè precisament anirien en la mateixa línia, que vol dir garantir que eixa autonomia municipal, eixe dret a poder decidir sobre temes que t'afecten tan directament es recull en el text de la llei.

Aleshores, clar, una de les característiques essencials que s'anomena en la nostra esmena que no ve en el text de la llei és eixe caràcter.
Pensem que hauria de ser una de les característiques fonamentals en l'hipotètic cas que anaren a crear-se eixes noves àrees metropolitanes, que els ajuntaments pogueren decidir lliurement sobre la inscripció o no a elles.

I ja sé, lògicament, pel que abans s'havia dit, que tot el que està fent-se es fa d'acord amb la Llei de règim local, inclús de més, inclús de més, perquè estem discutint molts articles que no fan ja pràcticament referència al que seria, diguem, el tema de l'Horta sinó que estan parlant en un caràcter més general; un caràcter més general que merament a criteri orientatiu es pot aprovar, perquè ja se sap que no es té competències per a poder aprovar legislació bàsica en este sentit.
Això sí que seria il·legal.

Aleshores, bo, un poc per emplenar i per a dissimular el defecte original es fa tota una sèrie d'articles que no tenen a la millor res a vore en el tema de l'Horta, se suposa que han de vore amb possibles noves àrees, però tampoc tenen un mandat imperatiu, perquè és que el dia que calga decidir això s'hauran de fer lleis específiques per a cadascuna d'eixes àrees.

Però sí que estan dient una cosa molt important, sí que estan marcant la línia política que des del Partit Popular es pensa dur endavant a l'hora que es plantegen eixes noves àrees metropolitanes.
Per tant, sí que és important eixe debat i, per tant, nosaltres creem que ahí, per eixa major garantia, cal ficar eixes clàusules que garanteixen que els ajuntaments mai seran, en estes noves àrees, obligats a fer alguna cosa que en principi no veuen convenient.

I dic això perquè, a més a més, si això es fera així segurament legalment ho podran fer, perquè efectivament basta la consulta no vinculant, ¿no?
Legalment això està així.
Però en la pràctica va a ser difícil que funcione això, i la prova, l'altre dia feien referència a coses que han passat amb l'actual Consell Metropolità de l'Horta, o fins i tot experiències en diferents consorcis o mancomunitats, que ajuntaments que se suposa que en el seu dia voluntàriament es van adscriure a eixos òrgans, després han fallat, perquè o no han aportat els diners o no han complit determinats requisits.
I això en ajuntaments que voluntàriament han volgut estar ahí.
Fixe's si es planteja la qüestió a la contra: fer-los estan obligatòriament en un lloc on no volen estar.
Això és garantir el conflicte i que la cosa no va a funcionar.

Però vostés insisteixen en eixa via.
No sé quins interessos ocults hi ha allí, què insisteixen en eixa via i no volen reconéixer l'altre plantejament de dir "bo, si estan tan clar anem a posar-lo per escrit i així ningú podrà ni manipular, ni pensar mal, ni fer interpretacions *torticeras* de cap tipus, quedarà claret".
I el més claret en estes coses és que quede per escrit en un text de la llei.

I això val tant per a l'article dos com per a l'article tres, que és el que planteja la creació d'eixes àrees metropolitanes.
Clar, l'article es basa en el que es diu al text de la Llei de bases de règim local, efectivament.
Però és que el plantejament nostre no va en contra d'això, no va en contra.
O siga, l'única cosa és que nosaltres al plantejament estatal afegim -i això ja és una qüestió que lliurement decideix el nostre Parlament en este cas- és afegir el caràcter de què la Generalitat farà cas, farà cas del que diguen els ajuntaments, estimarà l'opinió dels ajuntaments.
Això és el plantejament nostre quan presentem l'esmena a l'article tres, que és un article important, perquè és on es marquen les característiques que tindrà la creació d'eixes àrees metropolitanes i, per tant, pensem que ahí és on cal d'estar.
Si no està ahí, evidentment anem mal, en el sentit de què es confirmaria que durant tot el debat de la llei, que encara ens queden un munt d'articles i este tema anirà eixint, no van al contrari del que de paraula s'està dient i que inclús han hagut declaracions i cartes i este tipus de coses, no es farà cas.
I al final eixirà el que vostés tenen plantejat des del primer moment i això quedarà en una situació de a l'espera, de vore en el moment vostés decidisquen el que volen fer una àrea metropolitana en algun lloc determinat, evidentment, amb esta llei ens han marcat el terreny del que volen fer i és una cosa que no ens agrada.

També pensem nosaltres -per això és una altra de les esmenes- que una de les característiques important que deuen tindre estes àrees metropolitanes són algunes característiques com, per exemple, la de la descentralització administrativa i el disposar de mecanismes adequats de finançament.
Perquè del contrari l'únic que s'està creant ací de nou són unes entitats, eixa confusió que constantment apareix en la llei entre àrea metropolitana i entitat metropolitana, en este cas unes entitats metropolitanes, una espècie ahí de *chiringuitos* per a funcionar en temes molts concrets, una espècie de agències.
Però això no vol dir dur endavant un missatge i una política metropolitana, el tema és molt més ample.
O siga, de quina manera es poden dur tots els temes que poden afectar a un àrea metropolitana, inclús en la pròpia Horta, que és el millor exemple que tenim ahí, en dos entitats que realment van a dedicar-se al que fins ara es dedicaven dos empreses, que m'imagine que al poquet temps acabaran subsumides en ella mateix.
O siga, això no és funcionar correctament; això és encarir el funcionament, perquè són dos estructures.
.
.
dos estructures de moment, perquè com ans s'ha dit, evidentment, durant el procés es poden crear multitud d'estos *chiringuitos* segons les necessitats,  *chiringuitos* a la carta de manera que ara es creen del fem.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

Senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

Gràcies, senyora presidenta.

.
.
.
i de l'aigua, però, bo, està el tema del transport per ahí, està el tema de serveis socials, el tema de qualsevol cosa, ficar-lo cadascú en la seua estructura, en el seu aparell.
Tot això, a més, caldrà pagar-lo, tot això encarirà la gestió, dificultarà la gestió.
O siga, eixa és l'oferta que vostés fan en un missatge de voler crear àrees metropolitanes, fan tots els recursos possibles en articles per a que eixes hipotètiques àrees metropolitanes no puguen funcionar mai i siguen dependents de l'Administració, en este cas valenciana.
I això crec que és un flac favor que se li fa a les àrees metropolitanes.
Tindrem el problema a curt termini en el tema de l'Horta, però eixe problema si el volen estendre vostés serà un problema greu per al funcionament de la nostra Comunitat.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Torn en contra.
Té la paraula el senyor Moliner, en representació del Grup Parlamentari Popular.

 

**El senyor Moliner Colomer:**

Gràcies, senyora presidenta.

Senyors diputats.

Senyor Oltra, les esmenes que vosté ha agrupat, la 7, 9 i 10 són esmenes que, per la mateixa raó que estaven parlant en les esmenes anteriors, nosaltres veiem que tampoc és correcta.
Si és necessària una planificació conjunta i de gestió coordinada en determinats servicis i obres, no pot deixar-se, o siga, si és necessària la planificació conjunta no pot deixar-se a la voluntat dels municipis que s'integren o no en una àrea metropolitana ja que eixos interessos són superiors i no es poden vore afectats per la decisió insolidària d'algun municipi de, no integrar-se en l'àrea metropolitana.
.
.
ha de satisfer els acords que en ella es prenguen.

Tampoc creiem correcta la 9, perquè la creació o modificació o extinció d'àrees metropolitanes ve determinada per l'existència, modificació o desaparició d'eixa necessitat de planificació conjunta o coordinació d'obres i serveis concrets entre municipis afectats.
Per el que no té sentit que açò quede subordinat a la voluntat de determinats municipis.

L'esmena 10 pràcticament parla del mateix i per les mateixes raons anteriors queda contestada.

Bé.
Vosté ens ha dit que estem parlant d'una llei general autonòmica d'àrees metropolitanes.
I això és en realitat del que estem parlant, d'una llei general, no d'una llei parcial que a uns afecta i a uns altres no.

No obstant això, vosté sempre està entrant en temes de voluntarietat o que qualsevol lloc.
.
.
amb una intenció concreta, perquè a vostés els pareix que esta llei només afecta a un lloc concret, perquè ningú ha protestat.
Simplement s'està parlant d'una població concreta, en este cas, d'Elx, quan la llei no diu en cap lloc.
.
.
no diu res d'eixa població en tota la llei que li afecte per a res.
Si de cas afecta a Elx, com vosté diu, per exemple, per què podria no afectar a Borriana, a Vila-real, a Almoradí, a Xest, per exemple?
Per la mateixa raó que a Elx podria afectar-li, perquè, bé, si es creguera convenient ajuntar Vila-real amb Castelló, etcètera, llavors a la millor també podria protestar esta gent.
I no obstant això, per què no han dit res i vostés sí?

El que passa és que la tranquil·litat en eixos pobles, amb la bondat, en este cas, amb la imparcialitat d'actuació del Govern Valencià, es basa que es tracta d'una llei que és general i bona per a tota la societat valenciana.
Eixa és la diferència, que ells ho veuen bé perquè confien en el govern, que ho farà bé i que serà sempre imparcial.
I ells aixina ho assumeixen, que és la diferència que pareix que tinguen vostés, que no assumeixen el principi de solidaritat quan fa falta.

No res més i moltes gràcies.

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Moliner.

Té la paraula el senyor Oltra per a rèplica.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Senyor Moliner.

En primer lloc, no és cert que solament s'haja queixat una ciutat.
Hi ha una ciutat, que és la que més, digam, ha mogut el tema, però vosté deu ser conscient que al seu grup ­m'imagine també igual que a la resta­ li hauran arribat multitud d'escrits, acordats per diferents plenaris de distints ajuntaments de qualsevol territori valencià en els qual es manifesta la posició contrària d'eixos ajuntaments.
I estem parlant d'ajuntaments importants, ajuntaments inclús de la pròpia àrea de l'Horta, però també d'ajuntaments de les comarques del sud i de les comarques del nord.

O siga, no és cert el que vosté acaba de dir ací.
Que en este cas Elx haja mogut més, evidentment, perquè probablement la preocupació allí és major o perquè el descaro d'alguna gent que té molts interessos en el tema este ha sigut tan evident que ha motivat això, però la preocupació i l'oposició és de molts ajuntaments, inclús de la zona on vosté viu.
Per tant, que quede clar això.

Després hi ha també una altra cosa que crida l'atenció.
Vosté diu: "Com es pot demanar que en els temes urbanístics i tal siga voluntari.
.
.
?
" Anem a vore.
Quan es constitueix una àrea metropolità, se suposa que és per a determinats objectius, determinats objectius que no deuen estar coberts per altres normes, perquè és que, que jo sàpia, la legislació general ha de seguir vigent.
O siga, la llei d'ordenació del territori, per exemple, eixa llei que sempre es promet però mai arriba aquí, i no sé si arribarà en el que queda de legislatura, eixa llei està en vigor i deuria estar en vigor una altra millor i té els seus objectius i els seus fins.
O siga, les àrees metropolitanes no poden xocar amb això.
Les àrees metropolitanes.
.
.
.
O els plans zonals de residus, per exemple.
I hi ha una tota una sèrie de legislació i d'objectius que, hi hagen àrees metropolitanes o no hi hagen àrees metropolitanes, deuen estar ahí i deuen funcionar.

Astò de les àrees metropolitanes deu ser per a una altra qüestió, deu ser per a temes molt concrets que apunten a necessitats conjuntes de diferents ajuntaments que estan.
.
.
bé, que tenen una relació molt estreta, que hi ha raons de proximitat, de comunicació, etcètera, etcètera, entre ells.
Qüestions que per molt que es diga, es donen evidentment en l'Horta, però en estos moments no es donen en altres llocs.
I no sé seria bo que es donaren, perquè això en altres llocs igual significaria caminar cap a macrociutats, que jo crec que tampoc és un model adequat en estos moments.

Per tant, si estem parlant de necessitats i objectius molt concrets i molt localitzats en determinats espais físics, home, el que més ha de dir en eixos temes evidentment és l'ajuntament que està allí.
O siga, no es tracta de restar-li competències o de discutir competències generals, es tracta d'allò que directament els afecta a ells.

Per tant, jo li dic: si vosté no compta amb la seua voluntat, legalment ho podrà fer, podrà passar per damunt d'eixos ajuntaments, però probablement això no va a funcionar.
Amb independència de qui aprove o qui deixe d'aprovar esta llei, se suposa que les lleis s'aproven perquè funcionen, perquè siguen una cosa útil.
A mi em dóna la impressió que esta llei és absolutament inútil, és una llei que no val per a res.
És una llei que crea conflictes, no resol els problemes.
I al contrari: acaba creant problemes on no hi ha, que és el que ha passat fins ara.
I és que vostés no són creïbles, no són creïbles.
.
.

 

**La senyor presidenta:**

 

Senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

­Acabe de seguida.
­ .
.
.
quan diuen el tema de respecte a l'autonomia.
Després, en la pràctica i amb els seus vots, demostren el contrari.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Té la paraula per a rèplica, el senyor Moliner.

 

**El senyor Moliner Colomer:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyors diputats.

Senyor Oltra.

Mire, el principi de voluntarietat no és assumible, perquè mal funcionaria una àrea metropolitana si nosaltres no fórem el suficient intel·ligents per a saber que contra la voluntat moltes vegades no es deu anar, perquè tot el que es fa contra la voluntat la veritat és que comença mal i acaba mal.

Per tant, si tinguérem el rebuig d'alguna població en la Comunitat Valenciana, si eixa població, per suposat, fóra important dins d'eixa àrea, jo pense que el Govern Valencià seria el primer interessat que tot funcionara bé en tota la comunitat.
I en este cas, buscaria les formes i maneres que la voluntat i, al mateix temps, l'autonomia local no fóra pràcticament trepitjada.
És a dir, jo confie que el Govern Valencià, que és el primer que té interés perquè tot funcione bé, està clar que és un govern intel·ligent, i per suposat no entraria en un tema d'eixa índole en el qual sàpia que des d'un principi una àrea metropolitana no li funcionaria.

De totes maneres, tot açò s'ha basat, tot.
.
.
i li llegiré el que és la llei de bases de règim local, perquè tots un poquet se n'adonen, donat que quan no estem en estos casos, a la millor molts no lligen les coses.
I l'apartat 43, punt 1, diu: "Les comunitats autònomes, prèvia audiència de l'administració de l'Estat, i els ajuntaments, diputacions afectades, podran crear, modificar i suprimir, mitjançant llei, àrees metropolitanes, d'acord amb allò disposat en els respectius estatuts".
Nosaltres tenim un estatut que aixina l'article 46 ho mana.

En el punt dos diu "que les àrees metropolitanes són entitats locals integrades municipis de grans aglomeracions urbanes, entre els quals hi hagen nuclis de població molt grans i existisquen vinculacions econòmiques i socials que faça necessària la planificació conjunta i la coordinació de determinats servicis i obres".

Per últim, en el punt tres diu "que la legislació de la comunitat autònoma determinarà els òrgans de govern i administració en què estaran representats tots els municipis integrats en l'àrea, el règim econòmic i de funcionament que garantirà la participació de tots els municipis en la forma i en la presa de decisions i en una justa distribució de càrregues entre ells, així com els servicis i obres de prestació, realització metropolitana i el procediment per a la seua execució".

Bé.
Després de llegir-li això, és on s'ha agarrat esta llei.
I, per tant, és una llei que té rang important, donat que s'ha seguit perfectament a la llei de base local.

Per tant, el que pretén de la voluntarietat de pertinença d'àrea metropolitana és contrària a la naturalesa d'eixes entitats i, per suposat, contrària a la legislació bàsica estatal.

No res més i moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Moliner.

Correspon la votació de les esmenes 7, 9 i 10 del Grup Parlamentari Esquerra Unida.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 40 vots a favor, 46 en contra, cap abstenció.
Queden rebutjades les esmenes 7, 9 i 10 del Grup Parlamentari Esquerra Unida.

Senyories, votació a l'article 2.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 46 vots a favor, 39 en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article 2.

Senyories, votació a l'article 3.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 46 vots a favor, 39 en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article 3.

A l'article 4 no hi ha esmenes presentades.
Per tant, correspon la votació a l'article 4.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 80 vots a favor, cap vot en contra, 5 abstencions.
Queda aprovat l'article 4.

Debat de l'esmena número 13 del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.
Té la paraula, per al torn a favor, el senyor Ros.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

Senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Anem a agrupar les esmenes 13 i 14, que fan referència a qüestions semblants, parlen dels òrgans de govern de l'ens metropolità.

Plantegem una esmena, la número 13, que de veres que pensàvem que seria acollida i, a més, acollida amb satisfacció pel Grup Popular.
Ens enduem sorpreses.
En tant en tant dius: com és possible açò?

L'esmena número 13 planteja, després del que vostés diuen, que són òrgans de govern, i diuen que ha d'haver un president, ha d'haver una comissió de govern i ha d'estar l'assemblea en primer lloc, nosaltres plantegem que, efectivament, haja d'haver algun vicepresident.
Perquè plantejar un òrgan de decisió, un òrgan de govern d'un ens metropolità, encara que siga del tipus d'ens metropolità que vostés estan creant en esta llei, on estiga el president i no hi haja cap substitut legal per a poder resoldre les absències del president, créiem que això era incongruent.
A més, créiem que vostés ho anaven a acceptar.
Perquè imaginen-se que tinguérem un president d'un ens metropolità que per necessitats, com li passa al nostre president del govern, ha de viatjar a muntó ­per necessitats, jo no dic que els viatges no siguen necessaris­, doncs tindríem un òrgan de govern, com és el Consell Metropolità de l'Horta, sense govern, perquè no tindríem president.
En el cas del Govern, efectivament, existeixen dos vicepresidents.
Per això creia jo, sense cap dubte, que esta esmena anava a ser aprovada.

Perquè vostés es donen compte, senyores i senyors diputats, l'ànim de consens quin és, l'ànim d'arreplegar aportacions i l'ànim d'aplegar a acords en la llei, quin és eixe ànim que tant pregona i tant pregona el Partit Popular, una cosa tan insignificant com és una qüestió.
.
.
a més de lògica, raonable, de sentit comú, que qualsevol organització política, del tipus que siga, empresarial, incloses les associacions de veïns, totes tenen un responsable i sempre hi ha una persona que es fa càrrec en cas que el responsable no estiga, en cas que estiga viatjant, en cas que les seues representacions institucionals el facen eixir molt sovint.
Ni eixa, senyors diputats, ni eixa, excepte que el meu company de trona després em corregisca, ni eixa esmena se li ha aprovat al Partit Socialista, que també els he de dir que tampoc hem hagut, en eixe sentit, que calfar-se massa el cap, ja que el sentit comú i el seu propi pes fea que aixina es plantejara.

I després hem plantejat una altra esmena, a on parlem que en els òrgans de govern ha d'existir un gerent.
Si anem a manejar àrees metropolitanes de l'estil que vostés les estan creant per a gestionar serveis, si anem a crear àrees metropolitanes per a cada una de les coses importants que han de fer la vida més còmoda dels ciutadans i que els han de resoldre problemes tan seriosos com el fem, com l'aigua, i tot el que se li ocórrega a vosté que ens puguen resoldre les àrees metropolitanes de cara al futur.
Si anem a fer tot això amb diners dels valencians i de les valencianes, el mínim que podien fer és ficar professionals, autèntics professionals que entengueren d'eixes qüestions al front d'eixes àrees metropolitanes.

Per això nosaltres incloem la figura del gerent, no perquè siga més car ­que vostés ja s'han encarregat de fer-ho molt car­, no per a burocratitzar-ho ­que vostés ja s'han encarregat de burocratitzar-ho a muntó­ sinó tot el contrari, per a donar-li agilitat, i a la vista del que ací estan vostés fent i preparant, hi puga haver al front de les àrees metropolitanes un gerent, un professional que entenga d'este tipus de qüestions, que entenga de gestionar residus sòlids, que entenga de gestionar el tema de l'aigua.
Perquè si ho deixem conforme està, serà president de qualsevol àrea metropolitana algun alcalde o algun regidor del Partit Popular, calcule jo, pels vots que tenen, que amb tots els meus respectes del món, i segur que ho farà molt bé, però a la millor, tècnicament per a resoldre problemes d'aigua i per a resoldre problemes de fem, doncs, a la millor, no està molt capacitat.
Jo ja no fique ningun alcalde de vostés: si me fan a mi president de l'àrea metropolitana, els diré que no estaria capacitat per a resoldre una qüestió d'eixes característiques.

Per això fa falta un gerent, per això fa falta un tècnic, per això fa falta una persona experta que puga dur endavant la gestió d'eixes àrees metropolitanes.

Però vostés tenen una altra concepció, i la concepció que tenen és la concepció de mercat, no "del mercat", sinó "de mercat", la mateixa concepció que ara els fa tirar pedres sobre el terrat d'eixa àrea metropolitana que han estat governant quatre anys amb presidents i no sé quants vicepresidents, que se varen partir les dos empreses, que aixina han acabat les dos empreses fent fallida i en els tribunals, tot i tant per no tindre efectivament una administració professional, un gerent professional com cal.
.
.

*(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor José Cholbi Diego)*

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyoria, un moment, senyor diputat.

Guarden un poc de silenci.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

I en eixe sentit.
.
.
Gràcies, senyor president, per això del silenci, perquè és que açò de les àrees metropolitanes jo sé que és dur, i sobretot, és més dur encara per a aquells que, digam el que digam, encara que siguen coses amb sentit comú i tan raonables com esta que estem diguent de substituir un president viatger, doncs no ens fan cas, no ens fan cas perquè diuen: "bé, per a què?
, si no n'hi ha president i no n'hi ha gerent, doncs, millor funcionaran les àrees per als objectius que tenim previstos".
I això és el que és greu, si no n'hi ha substitut del president i no n'hi ha un tècnic i no n'hi ha un gerent, millor funcionaran les àrees, perquè tenim un bon exemple.
I no l'exemple que el diputat que m'ha precedit ha fet de fa no sé quants anys.
No, no, que fa no sé quants anys estigué sense apujar-se la tarifa del fem durant quatre o cinc anys, i en quatre anys, senyors diputats, que vostés han governat esta àrea metropolitana, que per raó dels vots populars han perdut en les últimes eleccions municipals, han perdut i la dissolgueren, en raó de la gestió que vostés feren estos quatre últims anys passats, els ciutadans de l'àrea metropolitana han de pagar el 70 % més en la tarifa de fem, que és el que ha pujat en quatre anys, el que ha pujat la gestió de l'àrea metropolitana.

Per això els dic que o fiquem professionals o som capaços d'estes coses entendre-les des de servir als altres, des de prestar un servei a la societat, un servei a la societat que siga, en eixe sentit, menys econòmic i menys burocratitzat, tot el contrari, repetisc, del que vostés estan diguent.

I tingam tots un poc de sentit comú, jo no dic que vostés no en tinguen, vostés tenen més sentit comú que ningú, perquè són els que estan governant, i en raó dels vots es veu que tot el que fan està ben fet.
Doncs, no.
En raó dels vots, el que està ben fet, està ben fet ­poques coses, senyors diputats­, però en raó dels vots, el que està mal fet, està mal fet.
I vostés, en raó dels vots i en nom dels vots, estan fent moltes barbaritats que els ciutadans i les ciutadanes de la Comunitat Valenciana algun dia els passaran la factura.

Perquè jo els dic una cosa: este Parlament, que representa la voluntat del poble, la voluntat popular, hui estem debatent un tema important, la Llei d'àrees metropolitanes, importantíssim per a resoldre els problemes de la societat, però segurament hui ací deuríem estar parlant de com ajudem als llauradors i a eixos mils de treballadors, que producte de la pedregada d'ahir no tindrà res a dur-se a la boca en els pròxims dies.
Això seria un autèntic Parlament.
*(Remors)*

**El senyor vicepresident primer:**

 

Per al torn en contra té la paraula l'il·lustre diputat senyor Díez, per al torn en contra.

 

**El senyor Díez Cuquerella:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Senyor Ros, mire, vaig a començar per a on vosté ha acabat, i vosté ha acabat amb una frase demagògica diguent que deuríem estar ací parlant de la pedregada d'ahir.
Doncs, escolte, parlem de la pedregada d'ahir, però no involucre vosté un debat amb un altre.
Me pareix que són afirmacions.
.
.
El mateix que el que vosté estiga tergiversant la vida de l'extint Consell Metropolità de l'Horta.
Perquè la vida del Consell este no és d'estos últims quatre anys; el Consell, l'àrea metropolitana de València, que vostés van crear ­i ho he dit abans­ té la vida des de l'any 1986, i quan arriba el Partit Popular el 1995, vosté té unes experiències ­i li ho vaig dir en la comissió, en el debat en comissió d'estes esmenes­, i jo personalment en tinc unes altres, i les vàrem estar explicant allí.
No crec que este siga el lloc, però no atribuïsca vosté les deficiències, la ineficàcia i la fallida econòmica del Consell Metropolità de l'Horta a la gestió del Partit Popular, que quan el va agarrar estava suficientment en disposició de ser dissolt, de ser dissolt, i no se va dissoldre perquè no se va arribar a un consens.

Però, bé, és que obliga vosté que fem estes intervencions, se n'ix vosté del que és pròpiament el debat de les esmenes que estem ací tractant, que són la possibilitat que s'introduïsquen dos vicepresidències, i la possibilitat que s'introduïsca un gerent.
Correcte.
I vosté fa una interpretació que no existix voluntat per part nostra d'acceptar esmenes.

Senyor Ros, és que vosté si llig eixe article a on vosté vol introduir eixes esmenes, vorà com diu que són "órganos de las entidades metropolitanas la asamblea, el presidente y la comisión de gobierno".
És que estem parlant en eixe article dels òrgans de govern.
És que vosté en el seu ajuntament considera òrgan de govern els tinents d'alcalde?
A que no?
Òrgans de govern d'un ajuntament són l'alcalde, la comissió de govern i el ple.
I vosté per què vol introduir en eixe article els tinents d'alcalde com a òrgans de govern?
No s'adonen que això no cap ahí?

De la mateixa manera que tampoc cap ahí que en els òrgans de govern introduïm la figura del gerent.
Vosté sap què és un gerent?
És un òrgan de govern, el gerent?
Per favor, ahí no cap eixa figura.
Altra cosa és que quant a les dos vicepresidències sí que pugam parlar, sí que pugam parlar d'introduir-ho al text de la llei, però li dic des d'ara que parlar de la figura del gerent.
.
.
ni com a òrgan de govern ni com a res.
I entre altres raons, perquè està contemplat ja en el text de la llei la possibilitat que hi haja un gerent.
Llija's vosté l'article 8, que en el seu apartat e, nomena la possibilitat de "nombramiento del gerente, en su caso".
Que siga la mateixa entitat metropolitana la que decidisca si nomena un gerent o no el nomena.
Per què l'hem d'obligar, i molt menys com a òrgan de govern?
Si volen, que el nomenen.

Vostés estan molt acostumats a fer *corsés*, a fer *corsés* i a obligar, i nosaltres vullguem donar més llibertat a eixes assemblees que configuren qualsevol àrea metropolitana.
Perquè és que, a més, senyor Ros, la figura del gerent seria possiblement al·legal o il·legal, perquè el gerent és personal eventual, el gerent, com vostés el conceben, és persona designada, i mai en la vida podrà considerar-se que un gerent, que és un personal eventual, que el personal eventual està dedicat a assessorament especial, que és una persona de confiança, però que mai en la vida pot ser una autoritat ni pot ser que li atribuïsquen funcions pròpies del titular de l'òrgan en qüestió, en este cas d'una entitat territorial.

Per tant, independentment dels termes amb què vosté haja volgut enfocar estes esmenes, que ha segut, conforme li he dit, utilitzant inclús el confusionisme, el confusionisme en el que era, precisament, el punt del debat, anem a mantindre la postura de rebuig, encara que les dos vicepresidències.
.
.
no estem llunt de produir una aproximació, perquè hi ha proposta també d'Esquerra Unida, el que passa és que no puguem acceptar-ho en este article concret que estem ara debatent, perquè les vicepresidències no són òrgans de govern, de la mateixa manera que els seus tinents d'alcalde tampoc ho són.

Res més i gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Díez.

Per a rèplica, el senyor Ros, l'il·lustre diputat, té la paraula.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

Gràcies, senyor president.

Gràcies senyores i senyors diputats.

És possible, efectivament, que en la meua intervenció anterior ­i en això li he de demanar disculpes al diputat senyor Díez­ haja introduït un tema, efectivament, que no se cenyia exclusivament al tema del president i del gerent, i és que he introduït el tema de les ajudes als llauradors, producte d'açò, però he de manifestar-li que en altres comarques també, però en l'àrea metropolitana de l'Horta, el que agarra València capital, l'Horta Nord i l'Horta Sud, i altres comarques de la nostra comunitat, el problema ha segut suficientment seriós, tan seriós, tan seriós, que hi han pèrdues milionàries que a la millor este Parlament hauria de tindre un debat sobre eixes característiques, no d'ací deu mesos, sinó en un moment curt en el temps, perquè això sí que seria estar propet dels problemes reals dels ciutadans, del que els afecta, del que tots els dies pensen en allò.

Però té vosté raó, senyor Díez, efectivament, la meua passió de ser un home de l'Horta i de viure els problemes de la gent d'una forma propera a ells, doncs, m'ha dut a introduir açò.
Els demane disculpes i al senyor president també per eixa qüestió.

I vostés diuen que agarraren el Consell Metropolità en fallida?
Bé, però si en la vida havia tingut el Consell Metropolità tants diners com quan vostés l'agarraren!
El que passa és que s'ho partiren tot en quatre dies!
Com agarrarà el govern socialista, el Grup Socialista, esta comunitat d'ací dos anys i mig?
No en fallida: en fallida, en la bancarrota, sense un duro i amb els caixons plens de factures.
Si no l'agarrarem nosaltres.
.
.
No me parlen a mi que agarraren el Consell Metropolità en fallida.
Com anem a agarrar nosaltres este govern dins de dos anys i uns mesos conforme vostés l'estan deixant?
Estan deixant ­i perdonen que use una paraula de llaurador­ la Comunitat Valenciana passada de *rotovator,* l'estan deixant vostés aixina, ni un duro va a quedar.
I algú s'ha atrevit a dir-nos abans ­i açò sí que és una qüestió de les esmenes­ que érem "melógamos".
.
.
no sé quina paraula ha dit, tan rara, tan rara, que no estic acostumat a pronunciar-la.

Nosaltres "megalòmans"?
Nosaltres?
Vostés s'han mirat en l'espill?
Vostés s'han mirat en l'espill?
Nosaltres!
Que vostés estan carregant-se pirulins i fent no sé què, i fent grans obres i gastant-se centenars de mils de milions de pessetes, que només amb el *pico* els resolíem els problemes als llauradors i als parats producte de la pedregada d'ahir, només amb el *pico*!
Amb els últims zeros.

Però, dit açò, que té a vore amb l'àrea metropolitana i amb els problemes de l'àrea metropolitana, perquè tot el que estic diguent afecta estes comarques, dit açò, li diré que vosté me comentava que se contempla la possibilitat que hi hagen vicepresidents.
Doncs, fique-ho!
Si no en este article en el que vosté crega convenient.
Vosté ha fet la llei, no l'ha feta jo.
Ja li he dit abans que el Consell Consultiu Jurídic ha dit que era un "desastre" de llei, que no valia per a res, que no tenia qualitat, fent referència a la qualitat dels altres dies.
Fiquen vostés això!

I després em diu vosté: "I contempla la possibilitat, en un altre article, de nomenar president".
Home!
, senyor diputat, això està bé, que es contemple la possibilitat.
Però, això, davant dels grups de l'oposició d'este Parlament, vosté creu que això és garantia d'alguna cosa?
¿Creu vosté que el que es contemple la possibilitat en una llei d'una cosa que es farà en el futur, creu vosté que això és garantia d'alguna cosa?
No és garantia de res, tenint en compte que ací estem cansats d'aprovar lleis on no es contempla la possibilitat, on en les lleis diu el que diu.
I vostés sí que contemplen la possibilitat de no fer cas en cap cas al que les lleis que aproven diuen.

Si una cosa aprovada en una Llei de dissolució de l'àrea metropolitana ­i és un tema de l'àrea metropolitana­ diu que als sis mesos ha d'estar a la comissió liquidadora tot el tema resolt, ha d'haver un altre consell metropolità creat, diu la llei això, i això s'acaba en maig, ara fa un any, i ho fica la llei, com em va a fer creure vosté que si en una llei fiquem un rengló que diu: "cabe la posibilidad", van a fer cas?
No van a fer.
.
.
En absolut.
Si diguent-ho la llei no ho fan, senyor diputat, expressant eixa voluntat que s'evaporitza.
Les voluntats que vostés expressen ací, en alguns casos són coherents, inclús són compartides pels grups de l'oposició, perquè moltes de les coses que diuen ací a la trona els he de dir que de vegades tenen raó.
I mire que nosaltres quasi apleguem a creure-les, perquè diuen coses, en alguna ocasió, no en totes, sensates, coherents, correctes, d'acord amb el que pensen els ciutadans, que diuen algunes, és de veres.
Nosaltres som els que.
.
.
l'oposició que tenen vostés ací reconeix les coses que estan bé i reconeix les coses que estan malament.
El que passa és que les diuen ací i quan van abaixant estes escaletes, i no més hi ha tres escalons, les van deixant caure, i això ja estem nosaltres molt acostumats que funcione i funcione d'eixa manera.

Senyor diputat, si els pareix bé, fiquem "vicepresidents".
Si no els pareix bé, no en fiquem, no passa res.
Jo només li desitge, i pegue una mirada cap a dalt, que si no tenim vicepresidents tinguem un president que no siga molt viatger, que no li pegue per viatjar massa, que jo sé que els viatges són importants, perquè, si no, ni tindrem gerent, ni tindrem vicepresident, ni tindrem govern en les àrees metropolitanes, i, al final, acabarà sent tot un negoci, el que nosaltres no volem.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Vaja acabant, senyor Ros, per favor.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

Gràcies, senyor president.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies a vosté per la sincronització que ha hagut entre vosté i la presidència.
Moltes gràcies.

Per a rèplica, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Díez.

 

**El senyor Díez Cuquerella:**

 

Gràcies, senyor president, vicepresident, president en funcions.

Senyores i senyors diputats.

Senyor Ros.

He afirmat que vostés varen deixar el Consell Metropolità de l'Horta quasi en fallida.
Ho afirme i ho ratifique.
Vol que li faça una relació dels ajuntaments, els deutes d'eixos ajuntaments i del signe polític que eren eixos ajuntaments en l'any 1995?
Sap que precisament un municipi que vosté coneix molt bé seria el que encapçalaria eixe rànquing de deutes al Consell Metropolità de l'Horta.
A més, fixe's!
, no és que haja de dir-ho jo ací, és que a la millor si li donàrem la veu a algunes de les persones que estan escoltant-nos en el públic, doncs, també hauria alguna que altra persona que està ací present, presenciant este debat, que també podia explicar-nos a vosté, a mi i a tota esta Cambra quina era la situació del Consell Metropolità de l'Horta.

Però, bo, estem introduint en este debat altres qüestions que no tenen res a vore en les esmenes i jo li entre al joc, li entre al joc, senyor Ros.
I vosté ha esmentat el *rotovator*.
Efectivament, esta Comunitat Valenciana necessitava una bona passada de *rotovator* positiu.
I això és el que està fent el Partit Popular.
Això és el que està fent el govern del Partit Popular.
Si tots pensàrem com vosté que estem passant-li el *rotovator*, fixe's!
, ens van donar la confiança en l'any 1995 i en l'any 1999 ens hagueren dit: "Vagen-se a casa que el *rotovator* que utilitzen no ens serveix".
I precisament ha estat tot el contrari.
Mire, quina casualitat!
Precisament ens varen provar i ara ja no ens deixen.
Ens varen provar i van dir: "Açò és el que vulguem".
I hem tingut el recolzament d'una majoria més que absoluta, que a vostés els senta molt malament, però, clar, no em pose el bou ahí davant perquè l'he d'enfocar.
Vosté m'haurà de comprendre.

I, després, continuant en eixe debat que estem ací desvirtuant, però que.
.
.
bo, estem reunits en ple i puc dir-li: "Senyor Ros, tanta preocupació que vostés estan tenint per la pedregà d'ahir, li pregunte: algun dels grups de l'oposició ha fet alguna petició formal a la Mesa d'estes Corts per a tractar sobre la pedregà d'ahir?
Demane-ho i es tractarà.

Mire, pel contrari, la senyora consellera d'Agricultura ­que està ací present­, ella ja s'ha menejat, ja ha pres les seues mesures, ja ha estat treballant per a fer la valoració.
Veritat que sí?
Doncs, bé, això és acció, això és eficàcia.
Si vostés volen que parlem de la pedregà, ho demanen oficialment i ho tractarem, però no introduisca vosté en el debat de la Llei d'àrees perquè a la millor, fixe's!
, si la pedregà haguera estat hui, vosté, alcalde Torrent, de l'horta, pedregà, l'haguera pillat a vosté ahí assegut a l'escó, o sota l'escó si ens haguera plogut ací.
Així és que centrem-nos, centrem-nos i no es disvirtuem.

Moltes gràcies.

 

*(Ocupa la presidència la presidenta, senyora Marcela Miró Pérez)*

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Díez.

Votació conjunta, si no hi ha inconvenient, a les esmenes 13 i 14.

Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 39 vots a favor, 46 en contra, cap abstenció.
Queden rebutjades les esmenes 13 i 14.

Senyories, votació a l'article 5.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 47 vots a favor, 39 en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article 5.

Defensa de l'esmena número 15 del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.

Per al torn a favor, té la paraula el senyor Ros.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyores diputats.

Dos esmenes, la 15 i la 19, que parlen del que vostés ja saben perquè tenen el *Diari de Sessions* davant.
Però, no m'agradaria a mi entrar a debatre este tipus d'esmenes sense deixar clar un tipus de qüestió que, bo, que s'ha suscitat en este debat, no sé si pertocava o no pertocava, però s'ha suscitat.

Quan me parlava abans de les ajudes i tal i que s'està treballant i s'està treballant un munt en el tema de resoldre els problemes que passaren ahir ­ha estat la intervenció del senyor Díez, les últimes paraules­, jo li he de dir a vosté amb tota solemnitat, senyor Díez, si s'està treballant i ajudant de la mateixa manera que s'ha treballat i s'ha ajudat de les pluges del mes d'octubre que deixaren inundades totes les comarques, que no es menege ningú, perquè els ajuntaments encara no han rebut un duro, ni un duro!
, i fa 8, o 9, o 7, o no sé quants mesos.
I eren coses urgents.
Però, simplement era ­diguem­ un deixar caure una cosa que vosté ha dit en la seua última intervenció, que és de veres que no tenia massa a vore amb les esmenes.

L'esmena 15 i l'esmena 19 del Grup Socialista parla, lògicament, de respecte d'autonomia municipal, de respecte de decisió, del que és bo, del que els ciutadans en cada municipi han votat, de representació.
Jo crec que vostés han plantejat una llei sota la perspectiva de la seua forma de pensar, de la forma de pensar que tenen.
El més fàcil és que vostés hagueren pogut plantejar una llei, que és, m'imagine, el que els agrada, i haver dit: "Són membres de l'assemblea del Consell Metropolità: *fulano*, *mengano*, *zutano*, *zutano* i *zutano*".
Haver-los nomenat i haver constituït una assemblea de l'ens metropolità de la mateixa manera que estan constituint l'ens metropolità del transport, que han ficat a qui han considerat oportú sense donar-li opció pràcticament a ningú.

Però, clar, la democràcia, ser demòcrates i omplir-se la boca de participació i de democràcia els obliga a presentar una llei que, almenys, els ajuntaments estiguen representats, que és el que vostés han fet i han fet en estos moments: presentar una llei que estiguen representats els ajuntaments, però que no estiga representada la voluntat popular de cadascú dels ajuntaments.
En cada ajuntament hi ha diferents grups polítics, grups que estan governant i grups que estan en l'oposició, però hi ha Partit Socialista, Partit Popular menys, però també el PP està en menys, Esquerra Unida i altres tipus de grups que conformen cadascú dels ajuntaments.

Vostés s'han tret de la màniga "lo mágico, lo sencillo, lo barato, lo viable y lo que nos da el control del poder".
I es dir: "No, senyors, la voluntat popular de cadascú dels ajuntaments se la carreguem, se la carreguem.
I nosaltres la única cosa que necessitem és tindre un representant per cadascú dels ajuntaments; el que estiga en el poder, tenint la desgràcia que hi ha ajuntaments en les àrees metropolitanes, molts ajuntaments que governa el Psoe, però no passa res, que vinguen els alcaldes del Psoe i els regidors, que nosaltres en l'Ajuntament de València, que és nostre, li donarem el 50% dels vots i de la resta que vinguen els que vulguen".

Això és el que han fet vostés.
Com no els poden nomenar un a un han fet una llei, han fet una norma, en la que diuen que, bo, que els representants de cadascú dels ajuntaments ha de ser un, ha de ser l'alcalde o en qui l'alcalde delegue, i ha de ser exclusivament del color del que està manant.
Jo ho lamente, i ho lamente molt pels votants del Partit Popular del meu poble, Torrent, que tinc ahí als il·lustres representants del Partit Popular de Torrent, els tinc ací a la trona.
Lamente i ho lamente molt que els meus amics regidors de l'ajuntament de Torrent no puguen estar representants en el Consell Metropolità de l'Horta per una decisió sense cap dubte del Grup Popular, del seu partit, del seu grup.
No hi ha dret.
No té sentit.
Els carreguen vostés la democràcia d'una plomà.
La representació, la voluntat dels ciutadans, el que voten, el que els ciutadans voten a vostés en esta llei els interessa.
.
.
, un zero a l'esquerra.
"Vosaltres heu votat a estos?
, em sembla molt bé, però el que ha de vindre és el que ha guanyat que per això ha guanyat".

Això és el greu d'este tema, perquè vostés tenen i sempre tindran la concepció que ací l'han manifestada en un munt d'ocasions: "Com he guanyat, tot és meu".
"Com he guanyat, faig el que vull".
"Com he guanyat, la meua opinió és la vàlida".
"Com ja he guanyat es fa el que jo dic".
No, no, no, no.
Vosté pot haver guanyat i té un crèdit, però un crèdit que al dia següent pot començar a perdre'l si les actituds són les que estan tenint.
Vostés guanyen, però no dominen.
Vostés tenen majoria absoluta, però no són absolutistes.
En la pràctica sí, en la pràctica sí.

En eixe sentit, jo crec que estan equivocats.
I els han fet un mal favor als seus regidors, que en les àrees metropolitanes que es creen en esta llei ­si no recorde malament­ vostés tenen, doncs 20, o 24, o 25 ­si no recorde malament­, o 26 pobles que no tenen alcalde del PP.
Jo aniré a eixos pobles, a eixos pobles un per un a explicar-los als ciutadans que el seu alcalde ha fet deixadesa de la seua representació, perquè eixos vint i escaig d'alcaldes que no tenen alcalde del PP, eixos ciutadans no estaran representants en l'àrea metropolitana.
I jo aniré a explicar-los que el seu alcalde i el seu Grup Popular, el seu grup parlamentari, els ha deixat en l'estacada ximple i exclusivament per voler acaparar-ho tot d'una forma obsessiva, que és la mateixa obsessió que els va fer dur dissoldre el Consell Metropolità de l'Horta quan feren les eleccions perquè vostés l'havien perdut.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ros.

Té la paraula per al torn en contra el senyor Díez, en representació del Grup Parlamentari Popular.

 

**El senyor Díez Cuquerella:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.
*(Pausa)*

És que no cap dubte que partim de dues concepcions distintes del que és una àrea metropolitana, i del que són els òrgans de gestió i de control i de govern de les entitats metropolitanes.
Vostés partixen d'una idea, i torne a repetir-li la paraula que no li ha agradat massa, partixen d'una idea megalòmana, i partixen d'una idea de politització, sobretot de politització d'eixes entitats territorials o sectorials.
I nosaltres, pel contrari, el que pretenem és que eixes entitats, àrees, siguen sectorials o siguen territorials, el que volem que tinguen és una gestió àgil, per a què no ens passe el que durant tants anys ha estat passant en l'experiència que tenim de l'única àrea metropolitana que ha existit en esta Comunitat Valenciana.

I nosaltres el que volem és una assemblea reduïda, per a què així hi haja una gestió eficaç.
I vostés, pel contrari, volen que hi haja una assemblea com la que hi havia ara, que sobrepassava els cinc-cents membres, una assemblea tremenda.
I nosaltres estem establint una norma que ens permetrà que estiga la representació dels ciutadans, no en la forma que vosté vol, però sí que existirà una representació dels ciutadans a través de tots els municipis de l'àrea afectada.
De tal manera, que no necessitem que en eixe ens de gestió de servici territorial existisca representació absolutament de tots els grups polítics, com si fóra una cambra de segona lectura per a les decisions municipals, on es poguera posar en tela de juí les decisions que s'hagueren pres en cadascun d'eixos municipis.

I vostés, quan pensen que estem fent una llei d'acord als vots que ara tenim, és que estan vostés traint-se en el seu subconscient, perquè pensen que no van a guanyar mai en l'Ajuntament de València, i que no van a guanyar mai en municipis de l'Horta on hi ha alcalde del Partit Popular.
Estem legislant per a qualsevol moment històric, no per a este.
I si vostés agarren que estem legislant per a este moment, i d'acord a les circumstàncies polítiques que ara tenim, és perquè pensen que a més no van a anar, que aniran a menys.
I possiblement tinguen raó en estos plantejaments, possiblement tinguen raó que vagen a menys.

A més, senyor Ros, vostés en la seua esmena número 15 no estan garantint la participació del que vosté diu, de tots els grups polítics.
Diga'm vosté, perquè si vosté està referint-se que l'està garantint en el apartado c) d'eixa esmena, si se la llig vosté i la llig ací en veu alta, vorà vosté què embolic han muntat.
I li ho dic des d'una perspectiva que vosté coneix que estic acostumat a llegir textos legals.
L'apartat c), on vosté vol dir que ahí està garantida la participació de tots els partits polítics, si vosté la llig ací en veu alta, em pense que tots prestaran atenció, però ningú entendrà el que volen dir vostés ahí.

Res més.
Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Díez.

Té la paraula el senyor Ros per a rèplica.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

Senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

El primer que he de dir és que mai ha hagut un Consell Metropolità de l'Horta amb 500 membres.
Almenys ha sigut la xifra que m'ha paregut a mi escoltar.
Amb 500 membres mai ha hagut un Consell Metropolità de l'Horta.
Segurament no hi ha ni tants ajuntaments ni tants alcaldes en l'àrea metropolitana, per a què en siguen 500 i que puga haver.
.
.
Amb 500 vots sí, però amb 500 membres, en la vida.
Un lapsus, això no té més importància perquè lapsus els podem tindre tots.

Però en esta llei, i en la forma de representació que vostés tenen, i van a aprovar *(so per interferència d'un mòbil)* si l'aproven així, estan carregant-se la personalitat dels ajuntaments, la personalitat.
.
.
una cosa seriosa, eh?
La personalitat de cadascun dels pobles de l'àrea metropolitana.
La personalitat dels pobles.
Estan vostés carregant-se la personalitat perquè anul·len la voluntat de les persones.
I què greu que és això, eh?
Anul·lar la voluntat de les persones.
¿Però qui s'atreveix a anul·lar la voluntat de les persones, que és el més sagrat que hi ha?
El Partit Popular sí, anul·la la voluntat de les persones.
Això és el que vostés estan fent en esta llei.
I anul·la la personalitat dels pobles.
I ho pagaran.

I nosaltres clar que anem a guanyar València, si li ho he dit anteriorment.
Però a nosaltres no ens preocupa guanyar més o menys ajuntaments.
Clar que volem guanyar.
Però això ho decidixen els ciutadans, per això no li anul·lem la voluntat.
A nosaltres ens preocupa més que les coses estiguen fetes i ben fetes, i que aprofiten per a ara i per a després.
I no que ara se'n facen unes perquè n'hi ha molts negocis en marxa, moltes adjudicacions que fer, moltes concessions que donar, i després els altres hàgem d'assumir les coses que isquen producte d'esta llei.
*(Remors)* Això és el que no pot ser.

Clar que nosaltres volem guanyar, i anem a guanyar, que no li càpia el menor dubte.
Quan?
No ho sé, però anem a guanyar.
Quan?
Quan els ciutadans diguen.
I no ens preocupa perquè és la voluntat dels ciutadans.
I això sí que ho respectem.
Quan els ciutadans diguen.
Però de la mateixa manera, eixa voluntat dels ciutadans la volem dur i respectar a tot lloc, fins i tot a les àrees metropolitanes, coses que vostés no estan fent.
I no estan fent a consciència.
I no estan fent perquè saben que estem vivint en un moment en què es van a produir moltes transformacions en el tema dels serveis, i necessiten tindre les àrees dominades.

Ara, facen-ho un poquet millor, eh?
Facen vostés un poquet millor el tema, perquè la sentència de l'abocador de no sé on, la sentència de Fervasa de l'altre dia.
.
.
facen vostés un poquet, perquè si a esta comunitat està en fallida, si no ho fan millor, no ens quedaran prou duros per a pagar advocats i recursos.
No ens quedaran prou duros, perquè ho fan tot de pressa, atropellant a la gent, atropellant la voluntat.
I damunt ho fan mal.
I damunt ho fan mal.
I quan tenen les sentències en contra que els diuen el que han de fer, damunt s'empipen en qui dicten eixes sentències.
Oh!
com és possible que el Partit Popular haja fet una cosa mal?
Oh!
, com és possible que ací van a fer vostés una barbaritat, perquè estan anul·lant la personalitat i els principis.
.
.

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Ros.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

.
.
.
i el vot de la gent.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ros.

Per a rèplica, té la paraula el senyor Díez.

 

**El senyor Díez Cuquerella:**

 

Gracias, señora presidenta.

Senyor Ros.

Francament estic sorprés, i crec que, com jo, esta Cambra i el públic que ens acompanya.
Les seues afirmacions que estem negant la personalitat, que estem atacant a les persones, francament jo crec que vosté està en un altre debat, perdone que li ho diga.
Vosté està en un altre debat.
Perquè ací el que estem és parlant de representativitat i representació de tots els ajuntaments de cadascuna de les àrees que conformen, i que puguen conformar en el futur qualsevol àrea de la Comunitat Valenciana, i vosté torna a caure en el mateix plantejament que ja crec que en la meua primera intervenció li he dit.
Escolte, que vosté de seguida se'n va a l'àrea metropolitana de València.
I vosté parla que se'ls lleva la voluntat als pobles de la zona.

Mire, senyor Ros, nosaltres ací establim un sistema de representació tan vàlid o més que el que vostés puguen plantejar.
Estem demanant un representant per cada municipi, en un factor corrector d'un representant més per cada tram de població de 10.
000 habitants, i estem donant una representació ponderada i proporcional a tots els ajuntaments en funció del seu número d'habitants.
I això és el que creguem que importa.

I vostés volen introduir eixos factors correctors de vot ponderat, establint criteris purament polítics en funció de quins siguen els grups representats en els distints ajuntaments.
Independentment de les qüestions que nosaltres vulguem dur a terme, que és que hi haja una assemblea, i que n'hi hagen àrees metropolitanes que siguen realment eficaces, i que no n'hi hagen ­abans he dit "membres" i és un error verbal meu­ i que no n'hi hagen 600 o 500 vots ponderats per a prendre una decisió.
Eixes barbaritats no són operatives.

Quan vosté vulga que una cosa no funcione, i vosté ho sap per pròpia experiència, nomene una comissió el més ampla possible en sis-cents vots ponderats i vorà vosté com no funciona.
I a més, si vosté ho sap, què li he de dir?
Que el consell metropolità no ha funcionat, a pesar que en el Consell Metropolità de l'Horta estava la localitat de Torrent.
Què li he de contar jo a vosté?
Clar, per això, per això és pel que nosaltres fugim d'eixe sistema de representació, i anem a un sistema on estiguen representats els habitants de cada municipi, no els polítics de cada municipi.

Perquè nosaltres pensem que la política es fa en els ajuntaments, es fa en les Corts, es fa en les diputacions.
Però no es deu introduir eixe mecanisme de representació política en unes entitats territorials, sectorials i de prestació de servicis, on el que els ciutadans demanen no és més que una gestió àgil i eficaç, en el seu matís polític que li donaran els representants de cada ajuntament.
Però sense que allò siga a la vegada un niu de sis-cents vots ponderats on, per a prendre acords, siga difícil, a vegades impossible, com ha vingut demostrant-nos l'experiència dels anys passats.

Per això és pel que nosaltres optem per una representació de ciutadans, i no per una representació dels polítics que estiguen en cada ajuntament que vulguen fer les seues batalletes també.
.
.
*(so per interferència d'un mòbil)* en un consell o en una assemblea sectorial de prestació de servicis.

Res més.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Díez.

Correspon a continuació la votació de les esmenes 15 i 19, conjuntament, si no hi ha inconvenient.
Senyories, comença la votació.
*(So per interferència d'un mòbil)* El resultat de la votació és de 37 vots a favor, 47 en contra, cap abstenció, queden rebutjades les esmenes 15 i 19.

Defensa de l'esmena 17, del Grup Parlamentari Esquerra Unida.
Torn a favor.
Té la paraula el senyor Oltra.

Senyories, pregue silenci.
*(Remors)*

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Anem a defensar un bloc d'esmenes, totes les cinc esmenes, la 17, 21, 25, 26 i 27.
Totes fan referència a l'article sis, que és el que parla de l'assemblea, la composició de l'assemblea, que d'alguna manera ha vingut del debat anterior.
També parla del període de sessions, de reunions, etcètera, etcètera.

Hi ha algunes esmenes nostres que van en la línia d'intentar resoldre el que jo crec que en el text legal ve a suposar com una espècie de confessió, de la poca operativitat que van a tindre les assembles d'aquestes hipotètiques entitats metropolitanes.
Quan es diu que l'assemblea es reunirà en sessió ordinària, com a mínim, una volta cada sis mesos, ja comencem malament, perquè una cosa que se suposa que s'ha constituït per a resoldre determinats temes importants i que afecten a diferents municipis, ja començar perquè eixes reunions es puguen fer una volta cada sis mesos és un senyal que probablement o no va a discutir-se molt ahí, o siga, que algú per dalt anirà decidint, o bé que inclús eixos terminis aniran incomplint-se i al final encara quedarà la cosa pitjor.

Nosaltres creem que en eixe aspecte, ja que estan tots els ajuntaments i se suposa que són coses importants les que s'han de discutir i cal rebaixar eixos terminis.
.
.
de manera que proposem en diferents esmenes que siga un màxim de tres mesos, a l'objecte de tindre eixe permanent contacte, tindre eixa periòdica reunió per a poder anar debatent i discutint quines són les necessitats del dia a dia per a estes entitats, de manera que no quede una cosa tan allunyada i que es puga perdre inclús la pròpia perspectiva.

I després hi ha una esmena, que és el que nosaltres considerem un dels grans errors que té aquesta llei, i és el tema de la representació en l'assemblea.
Nosaltres creem que el model pel qual aposta el Partit Popular, el Consell, en este cas, és un model que suposa un greu dèficit democràtic.
Per sort, i ens ha costat, els ajuntaments són plurals, o siga, no hi ha una única representació.
Això sí que va existir fa uns anys, que era del partit únic, però hui, per sort, i no solament per sort sinó per la lluita de molta gent ­no de tots, però d'una gran part important sí­, això ha canviat.
En estos moments els ajuntaments són plurals i hi ha una representació política diversa.

Per tant, qualsevol representació d'un ajuntament que vaja en el sentit que una única persona o una única opció política represente el cent per cent d'eixe ajuntament, podrà ser legítima, jo no ho dubte, però no és correcta, no representa.
.
.
no es pot dir que represente a la majoria o la totalitat d'eixe ajuntament.
I això, en tot cas, el que sí vol dir és una altra cosa.
Si eixa persona està ahí amb la representació que li toque, alguna altra gent, amb una representació també legítima, no està.
I jo crec que això no és correcte.
No es tracta que la minoria suplante a la majoria, però es tracta que majoria i minoria estiguen representades allà on van a decidir-se les qüestions que afecten a tots, a la majoria i a la minoria.

Quin sentit té que en un determinat ajuntament ­hi pot haver-ne algun, per suposat, ací en el tema de l'Horta, inclús ací representat en aquesta Cambra­ perquè algú tinga el 51%, que té dret i és legítima eixa majoria, vote per sí soles despreciant *nada menos* que a un 49% de representació democràtica i legítima, que també forma part d'eixe ajuntament?
Això ens pareix un missatge perillós.
A més, suposa un retrocés evident sobre la situació anterior.

Considerem molt més adequat una representació més ampla en el sentit que es puga garantir quanta més representació distinta millor, cadascuna amb la força que té, evidentment, perquè el que té el 51% lògicament ha de tindre una capacitat de vot d'acord amb eixe 51%.
Això no ho discuteix ningú, perquè és absolutament legítim.
I el que té el 5% tindrà la capacitat de vot del 5%.
Però tot el món podrà participar, tot el món podrà conèixer i fer-se responsable de les decisions que es prenen en una zona, en una comarca, en una àrea que li afecta directament a ell.

Aquesta proposta que fan vostés, que ve del Consell, és una proposta, ja dic, sense dubte legal, però que suposa una regressió, suposa la constatació del que venim dient un dèficit democràtic, no arreplega totes les sensibilitats dels ajuntaments.
Sense dubte que els afavorirà a vostés en alguns casos, els perjudicarà inclús en altres.
Són qüestions que deurien de vore's des d'una perspectiva més ampla, més ampla en el sentit que deu quedar garantit, per damunt de tot, la representació de la major quantitat possible de gent.
I això és possible, ha sigut possible en l'anterior Consell Metropolità de l'Horta, en el qual hi havia una distribució de persones que podrien estar en l'assemblea, d'acord amb diferents trams de població, i cadascú d'ells tindria la representació política que el seu grup té en eixe ajuntament.
I això pense que és una cosa que permet correctament el funcionament de qualsevol institució.
I a més, el més important en estos casos, que permet també la representació de totes les sensibilitats que puguen haver.
Hui es pot estar en majoria, però demà es pot estar en minoria.
Per tant, és un tema que afecta absolutament a tots.

Després, de la manera que està distribuïda la representació que vostés plantegen, es dóna també una situació jo crec prou delicada.
I és el fet que la representació o el pes que una ciutat en concret, en les dos entitats metropolitanes que vostés creen en les disposicions addicionals, perquè no hi ha altra cosa més endarrere de la llei.
.
.
la proporció de vot que té la ciutat de València, que sense dubte té una població i una importància capital en este sentit, és d'una proporció simplement aclaparadora per a la resta de municipis que van a conformar aquestes àrees metropolitanes en el cas de l'Horta.
I això pot estar bé o pot estar mal.
Si s'utilitza de mala manera ­i això no hi ha qui ho garantisca, i qui ho garantisca es pot equivocar­, pot acabar fent que determinats ajuntaments al voltant de València acaben en una actitud absolutament subordinada no als interessos seus, ni tan sols als interessos seus com a entitat que conforme eixa àrea metropolitana, sinó als interessos de València capital.
I això és un tema que es pot repetir també en altres zones.
En estos moments ja el tenim damunt la taula, perquè ja tenim una composició que ve determinada en la llei i tenim una distribució d'eixos vots.

I això és un tema molt perillós, perquè ja tenim el cas inclús d'algunes zones de València que formant part de la pròpia ciutat, es queixen d'una situació de marginació o de subsidiació dels seus interessos davant d'altres zones de la pròpia capital, com perquè ara determinades poblacions, en alguns casos molts importants, de l'àrea de l'Horta puguen vore's afectades en gran manera perquè algú, que té un pes molt important, supedita o s'aprofita d'eixos interessos.
I no estic dient que això vaja a passar ja, estic dient que en el text de la llei, conforme van a aprovar-la vostés, s'estableixen els mecanismes perquè això puga passar.
I això crec que és un tema molt delicat, molt perillós.

I ací crec que hauria d'instaurar-se allò de mantenir certes garanties, allò de la discriminació positiva en este cas, de manera que els interessos dels municipis xicotets no foren aclaparats per eixa voluntat tan majoritària que pot tindre en un cas com aquest el tema de València capital.
Situació que a eixe nivell no va a donar-se en cap altra zona, però que en esta zona sí que es pot donar, i podríem trobar-nos en el supòsit que eixos interessos dels municipis més xicotets pogueren servir per als interessos no d'ells directament, sinó dels interessos legítims, però que no deixen de ser altres interessos, en este cas, de la ciutat de València.

Jo crec que això es corregiria amb una representació més ampla i amb una ponderació menor perquè en este cas la capital cedira part d'eixe percentatge de representació a la resta de municipis, que jo crec que és des d'eixa via de la coordinació i del respecte mutu, i no des de la sumisió que es podria donar si esta llei, este article, s'utilitzara i s'utilitzara no defensant els interessos generals, sinó interessos molt concrets d'alguna població determinada.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Té la paraula el senyor Moliner per al torn en contra.

 

**El senyor Moliner Colomer:**

 

Gracias, señora presidenta.

Senyors diputats.

Senyor Oltra.

L'esmena 17 que vosté ens ha dit, ens ha explicat ací ­ha agrupat la 17, la 21, la 25, la 26 i la 27­, dir-li que cada un de nosaltres pensem a la millor, per sort, d'una manera perquè siga tot més plural i, en este cas, nosaltres el que busquem i volem és l'eficàcia, però no l'eficàcia d'esta llei, sinó de qualsevol òrgan de govern o de gestió.

El que pretén el projecte de llei ­a vosté això li ho he dit jo en comissió ja­ és crear instruments fàcils d'actuació i no convertir les àrees metropolitanes en nous espais per a repartir prebendes i quotes de poder, tenint en compte que es tracta de la planificació conjunta i coordinació de determinats servicis i obres, tot allò d'una manera àgil i eficaç.
I allò lògic és que es limite el nombre de representants dels municipis, sense perjudici dels que tinguen atribuïts el nombre de vots que corresponguen pel seu nombre d'habitants.

Quant a l'esmena 21, pensem que podria valorar-se si és suficient el termini d'un mes o és més prudent el termini de 40 dies, però nosaltres pensem que és suficient i menys confús el termini d'un mes perquè és en termini fix, que el de 40 dies, que és més confús: si són hàbils, si no són hàbils.
.
.
I quant abans es forme el que és una àrea metropolitana, quan més prompte comence a funcionar, molt millor.
Per tant, nosaltres ens mantenim que siga el termini d'un mes per a la constitució dels òrgans d'àrees metropolitanes.

En la seua esmena 25, no és qüestió en principi de fer reunions, sinó de pura eficàcia.
Per tant, dir-li que si és necessari que la freqüència de les sessions siguen de tres o de sis mesos, també és una cosa que no té més importància.
Perquè la llei diu que com a mínim, es reuniran cada sis mesos, però no vol dir en absolut que es puguen reunir cada més si es creu convenient.
Per tant, no tenim per què tocar eixe tipus d'articles.

Referent a l'esmena 25, en este cas, l'apartat 2, de l'article 6, ens diu "que l'assemblea estarà formada per un representant de cada municipi o el seu suplent, i seran elegits pels plens dels ajuntaments entre els seus membres".
Per tant, més democràtic ja no pot ser.
"Cada un dels representants, o el seu suplent en absència del primer, ostentarà el nombre de vots ponderats que garantisca la participació de tots els municipis en la presa de decisions i una justa distribució de les càrregues entre ells.

I també li pose l'apartat de l'article 11, que diu que el règim per a la vàlida.
.
.
­que és on es parla del funcionament d'òrgans col·legiats de l'àrea metropolitana­ que el règim per a la vàlida adopció d'acord per part dels òrgans col·legiats de les entitats metropolitanes serà el mateix que regeix per als òrgans col·legiats de les entitats locals.
" Per tant, com la majoria es tracta de tots els ajuntaments, més clar no podem tindre-ho.
I, per tant, es computaran els vots dels membres presents d'acord amb els criteris de ponderació que diu l'article 6, que vosté ja sap.

Per tant, estes esmenes no podem aprovar-les, perquè creem que està millor articulada la llei.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Moliner.

Té la paraula, per a rèplica, el senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Bé.
L'argument que utilitza el senyor Moliner és el mateix que utilitzà en la comissió.
Jo crec que és una de les grans apostes que fa el Partit Popular en aquesta llei, i és la de reduir a la seua mínima expressió la participació política, i a més amb missatges d'eixe tipus.
O siga, és que ahí sobren polítics, millor quasi que no estiguen, que estiguen els menys possibles; i si estan, quan menys es reunisquen millor.
Llavors, planteja de moment sis mesos, com pot ser encara més.

Després, s'utilitza un argument de dir: "Clar, si es vol que estiga més gent ahí és perquè es vol no sé què".
Exactament es podria pensar el contrari.
Inclús hi ha més possibilitats que les coses rares es facen quanta menys gent hi ha que quanta més gent hi ha.
O siga, el plantejament nostre és: llum i taquígrafs.
En l'assemblea, que és el màxim òrgan de l'àrea metropolitana, el que volem és que estiguen ben representats els diferents ajuntaments.

I nosaltres, ja dic, considerem legítim ­perquè si no fóra legítim, lògicament recorreríem l'aprovació d'aquesta llei­, considerem legítim que un ajuntament puga estar representat per una única persona, però considerem que és injust i que suposa un retrocés democràtic.
I l'argument, torne a dir-ho: els ajuntaments són plurals i a voltes molt plurals.
Eixa persona que pot estar representant a eixe ajuntament en l'entitat, inclús podria donar-se el cas que tan sols a la millor tinguera un 10% del vot i això pot passa perfectament per combinacions que es fan; o siga, hauria un 90% de vot legítim que no està representat ahí.
No em pareix correcte, no crec que destorbe de cap manera que hi haja una representació més ampla en una cosa que van a discutir dels temes que afecten directament ahí.

Per tant, insistisc, a més recuperaríem el text del Consell Metropolità de l'Horta.
És un tema que ha estat funcionant.
I jo crec que este tema, precisament, no és dels pitjors que va funcionar en el seu moment.
Altra cosa és que la gent tinga més preocupació o menys quan veu que la cosa funciona o deixa de funcionar.
Però crec que és el plantejament més obert i em dóna una certa por eixa resposta permanent per part de vostés, que ja la tinguérem ací, la tinguérem també quan l'entitat metropolitana del transport, de què quant menys gent hi haja millor i quant menys polítics millor.
Allò que deia algú de "haga como yo, y no se meta en política".
Són missatges perillosos.
Jo crec que la gent que està en un ajuntament està per a servir al poble, per això s'ha presentat.
I servir al poble se serveix des de l'ajuntament, però també des de l'entitat metropolitana de la qual es forme part.

Per tant, nosaltres insistim en eixe missatge: creem important millorar això i això val per a tot el món.
Hauran ajuntaments en què els beneficiats són vostés, perquè tenen eixa majoria, però hauran ajuntaments on van a quedar-se fora, el cas de Torrent, per dir un exemple, m'imagine que allí serà lògicament del Grup Socialista el que isca elegit.
No em pareix ni tan sols correcte tampoc que el Grup Popular d'eixe ajuntament no tinga representació en l'entitat que va a gestionar, se suposa temes importants, o és que al final és veritat que no va a gestionar pràcticament res, es limitarà a donar el vist-i-plau del que algú li ha de dir i, clar, en eixe aspecte vertaderament en un sols o en un cada tres o quatre a la millor fins i tot valdria.

Però, insistisc.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

Senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

Sí, acabe de seguida.

.
.
.
ens ha costat molt que els ajuntaments siguen plurals.
I vostés en esta proposta acaben de tallar açò per la meitat.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Té la paraula, per a rèplica, el senyor Moliner.

 

**El senyor Moliner Colomer:**

Gràcies, presidenta.

Senyor Oltra.

No vull fer llarg este tema, perquè està bastant clar.
Nosaltres creem que està ben representat l'organisme per un representant local elegit democràticament pel mateix municipi.
És a dir, que si s'elegeix democràticament és perquè es tindrà confiança en ell en la forma d'operar, en la forma en què defensarà els interessos municipals.

El sistema que pretén introduir la seua esmena, per exemple la 17, que és, podríem dir, la que entra més a fons, introdueix complicacions i tampoc garanteix la participació de tots i cadascú dels partits o coalicions presents en un determinat ajuntament, tampoc.
Però el que pareix més fàcil, és veritat, que existisca un sols representant elegit democràticament, com li he dit, per cada ajuntament.
Açò quant a l'esmena 25 i 26.
I no és necessària ja més referència al còmput de vots ponderats, donat que, com vosté sap i li he dit abans en la meua intervenció, ja està previst en els apartats i articles que li he explicat i li he dit.

Quant a la referència que li he abans dels tres mesos, no volem que hi hagen confusions i per tant creem que és la data més indicada el què es mantinguen els tres mesos.
Amb tot açò li he contestat a les seues esmenes agrupades i el nostre vot serà negatiu.

No res més.
Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Moliner.

Corresponen les votacions a les esmenes 17, 21, 25, 26 i 27, conjuntament si no hi ha inconvenient.

El senyor Perelló té la paraula.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

Gracias, señora presidenta.

Queremos votar la 17 por separado.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Perelló.

Senyories, comença la votació de l'esmena 17.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 4 vots a favor, 47 en contra, 31 abstenció.
Queda rebutjada l'esmena 17.

Votació conjunta per a les esmenes 21, 25, 26 i 27.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 35 vots a favor, 46 en contra, cap abstenció.
Queden rebutjades les esmenes 21, 25, 26 i 27.

Correspon el debat a l'esmena número 20, del Grup Parlamentari Socialista- Progressistes.
Té la paraula el senyor Ros.

 

**El senyor Ros Piles:**

Senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Anem a tractar l'esmena 20 i 24, que presenta el Grup Socialista­Progressistes.
Ací fa referència a la constitució dels ens metropolitans.
Nosaltres hem presentat unes esmenes que creem que regulen millor la constitució d'estos ens, sobretot tenint en compte i pensant que ací estem aprovant una llei marc on es creen dos àrees metropolitanes; dos àrees metropolitanes que són les que hem fet referència abans, la de residus sòlids i la cicle hidràulic.
Llegint la proposta que vostés fan en la pròpia llei a mi em dóna la sensació de què és una proposta excessivament controladora.
Jo crec que anem al de sempre, anem al mateix, a poder-lo tindre controlat, a què no se'ns escape res i, en eixe sentit, anem a vore qui és el que constitueix les àrees metropolitanes.

I en un moment determinat la llei parla que serà el conseller qui constituirà les àrees metropolitanes cada volta que calga fer una constitució de les àrees metropolitanes.
Si estem parlant d'una llei que és de terme general, si estem parlant d'una llei que va estar en vigor i que no va aprofitar només, almenys eixa pareix que siga la voluntat del Partit Popular, que no va ser una llei que va estar en vigor només per a la constitució d'estos ens i després la llei com a tal desapareix; estem parlant d'una llei de futur que ara es crearan uns ens, que d'ací dos anys o dos anys i mig tornaran a haver unes altres eleccions, es crearan de nous els ens metropolitans amb arreglament a la representació electoral que haja hagut en cada moment.
Si això és així i tenim vocació o vostés, perquè nosaltres no la tenim, vostés tenen vocació de què esta llei pervisca i siga la que en el futur avale la constitució dels ens metropolitans, entendran amb mi que dir ací i arreplegar en la llei que la constitució dels ens la farà el conseller de torn, el conseller que li corresponga en cada moment, si és el d'Administració o el qui en cada moment i en cada diferent govern hi haja, jo crec que això no és raonable, ni és de sentit comú.

Quan anem a constituir un ens local, com és un ajuntament, no cridem a cap per a què vinga a constituir-nos-lo, no cridem ni al president de la Generalitat, ni a la presidenta de les Corts perquè ens acompanye, ni cridem al conseller.
Hi ha un ordenament raonable de substitució i de constitució dels ajuntaments nous.
Per què cal cridar cada volta que es constituesca un ens metropolità al conseller de torn?
És que jo no trobe sentit a eixa expressió, és que jo no trobe sentit a eixa forma de constituir organismes i òrgans nous.

Si ara s'acaba el consell metropolità, producte d'unes eleccions, hi haurà sempre un president en funcions que serà el qui estiga en eixe moment, que acaba, que podrà seguir o no podrà seguir, que podrà seguir o no podrà seguir.
Però si estem parlant d'una normalitat, estem parlant d'una llei de futur, estem parlant d'una cosa que ha d'ordenar la forma de treballar en les àrees metropolitanes, no podem cridar cada volta que calga constituir l'àrea metropolitana al conseller de torn, amb tots els respectes per al conseller que puga haver en este moment i que puga haver en el futur.
Allò normal seria i serà i és, perquè eixa és la pràctica democràtica i eixa és la pràctica habitual en la constitució de tots els ens locals, és que si hi ha un president eixe president està en funcions fins que s'elegeix un altre president, i eixe president és qui ordena el debat de com s'ha de constituir la fórmula que està escrita de com s'ha de constituir.

Nosaltres creem que això el deuen de rectificar.
Una altra cosa diferent, una altra cosa diferent és la constitució d'esta primera volta.
En esta ocasió que el consell està dissolt, que també hi haurien seriós dubtes de si l'organisme que hi ha creat no podria intervindre en alguna cosa, una qüestió diferent és constituir ara de nou els dos ens metropolitans; però ací no estem parlant de constituir de nou els ens metropolitans, estem parlant d'una llei de futur, i eixa llei de futur no pot dir que cada volta que es constituisca l'ens metropolità ha de ser el conseller de torn qui vaja.
No sé si és un lapsus, no sé si és un error, no sé si vostés ho voran o no ho voran d'eixa forma.
Però la veritat és que això sí que és polititzar, perquè les entitats locals tenen la pròpia autonomia, la suficient autonomia inclús per a ordenar-se la successió d'un mandat o d'una legislatura a l'altra.

En eixe sentit, nosaltres ens agradaria que vostés prengueren en consideració les esmenes que hem plantejat ací perquè, com he dit abans, són esmenes de pura lògica, de pur sentit comú.
Tot el contrari del que vostés estan dient i després parlarem en altres esmenes de la politització.
Este article de la llei, tal qual està redactat, sí que polititza, perquè des del primer moment diu qui és el qui ha de constituir i el qui ha de constituir sempre, en el cas que la llei s'aprove així; és un element estrany, un element d'intromissió respecte al que és l'àrea metropolitana que té la seua forma de governar-se i la seua forma d'autoregular-se.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Ros.

Per a torn en contra té la paraula el senyor Díez, en representació del Grup Parlamentari Popular.

 

**El senyor Díez Cuquerella:**

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

No és una qüestió capritxosa la que es planteja en l'articulat del projecte de llei que el Partit Socialista vol esmenar.
No és una qüestió capritxosa sinó que és una qüestió de legalitat, en tant en quant que la competència per a crear, modificar i dissoldre àrees metropolitanes està donada per la Llei de bases de règim local i per l'Estatut d'Autonomia als governs autònoms, concretament en este cas nostre a la Generalitat Valenciana.
Aleshores, jo li faig a vosté la pregunta al revés: si partim d'esta legislació bàsica aplicable, que és per la que s'han de regir estes Corts, quina por tenen vostés de què siga el conseller de torn, el conseller competent en matèria territorial, qui siga el conseller el qui convoque la constitució de cada àrea, de cada entitat metropolitana no sols al principi de la seua creació sinó en cadascuna de les seues constitucions respectives?
Quina por els dóna a vostés?

No estem cridant en esta llei, no estem cridant al conseller, és al revés; és el conseller el qui crida perquè es constituïsca eixa entitat territorial, eixa entitat de servicis, eixa àrea metropolitana en definitiva.
Què passaria si el president en funcions, que vosté diu, és a dir, l'anterior president, l'últim que haguera sigut, ja no estiguera en la vida política, ja no estiguera en representació de cap de municipi en allò que havia sigut el període anterior de la vida d'eixa entitat metropolitana?

Pense que no és privar-los de ninguna autonomia als municipis que conformen una entitat territorial si, perquè se constituïsca i perquè continue constituint-se cada una de les vegades en què se produïsquen eleccions locals, haja de ser el conseller el que faça eixa convocatòria i res més.
Que faça la convocatòria.
Si precisament això és una garantia, una garantia, que en cada un dels moments en què s'haja de constituir l'entitat això siga possible.
Perquè, per damunt de qualsevol discrepància entre els ajuntaments i els municipis que conformaren una àrea determinada, estaria la Generalitat, que torne a repetir, d'acord amb la Llei de bases és la que té la competència per a crear, modificar i dissoldre estes àrees metropolitanes.

És a dir, volem fugir d'una nimietat, m'atrevisc a dir, d'una nimietat com és la convocatòria per a constituir, si és que resulta que sense la Generalitat, sense el govern autonòmic, sense la decisió del govern autonòmic, no podrien existir eixes àrees metropolitanes.
No entén que estem discutint un poc el xocolate del lloro?
Pense que és perquè ho mediten i pensen que no hi ha per què tindre ninguna por, que el conseller forma part del Govern Valencià, del govern que han elegit tots els ciutadans.
I que no hi haurà en absolut, no té per què haver, ninguna contradicció, ninguna animadversió sinó, pel contrari, la ferma voluntat que se constituïsca en el seu moment determinat i quan toque l'àrea metropolitana que corresponga, dotar-la de la nova composició que haja eixit de les urnes en cada un dels processos electorals locals.

Crec que la por que vostés tenen en absolut, en absolut, està justificada, i inclús pense que és una filosofia que no se correspon amb allò que realment vostés i nosaltres pretenem que siga l'objectiu en qualsevol creació d'una àrea metropolitana.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Díez.

Té la paraula el senyor Ros per a rèplica.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Vaja per davant tots els respectes al conseller de torn que siga, i més en especial respectes a l'actual conseller, que damunt el considere un bon amic.
Però no se tracta d'això, no se tracta d'això, eh?
Es tracta que els ajuntaments són majorets d'edat per a constituir-se, per a autoconstituir-se, en una elecció de president, en una constitució d'un ens metropolità.
Per què ha de vindre el conseller de torn, siga el que siga, a constituir res?
Els ajuntaments, quan se constituïxen, no va ningú, s'ho arreglen ells mateixos.
La norma, la legislació, diu com s'ha de fer.
El president de l'àrea metropolitana serà president en funcions fins el dia que hi haja un nou president elegit.
Per què no pot ser ell el que organitze i conduïsca tot el procés de constitució d'un àrea metropolitana?

És que tenim una seriosa diferència vostés i nosaltres de com s'entén l'autonomia municipal.
Vosté ha dit una paraula, "nimietat", me l'he apuntat perquè hi ha paraules que me resulta molt complicat a voltes repetir-les.
Vosté diu: "una nimietat", "estem parlant d'una cosa.
.
.
" Estem parlant d'una cosa importantíssima, d'una cosa importantíssima: de l'autonomia municipal i la capacitat que tenim els alcaldes i regidors de constituir-nos en àrea metropolitana sense que hi haja per damunt qui ens ho regule, només que la llei mateixa, que és el que vostés estan fent.
Allò que jo els dic és: modifiquen vostés això.

Creuen vostés raonable que per a la constitució de qualsevol cosa ha d'haver un membre del govern?
Sí, d'invitat.
Igual que van d'invitats a la constitució de l'Ajuntament de València perquè és el més gran, als altres pobles no va ningú.
D'invitat.
O a la diputació, perquè és la diputació.
D'invitat.
Me pareix molt bé.
Però entengam l'autonomia municipal, tractem els ajuntaments un poquetet amb majoria d'edat.
Perquè vostés ens estan tractant com si fórem xiquets, que ens hagueren de guiar tots els passos que peguem i assessorar-nos en totes les decisions que prenem.
I afortunadament, els hòmens i les dones de tots els signes polítics que hi han en els ajuntaments són hòmens i dones *curtits*, que coneixen i entenen i saben molt bé quins són els problemes que tenen i saben molt bé com regular les seues autosuccessions, siguen del mateix color o siguen d'un altre color.

Però me dóna a mi la sensació que açò seguix estant en la política del pur control que vostés volen dur sobre totes les coses.
I si s'enganya algú a l'hora de votar?
Sempre hi haurà un conseller ahí perquè li puga preguntar: "a qui vota?
" Deu ser per això, perquè si no fóra per això no li trobe justificació.
Algun despistat que pot existir, algú que entre tard en les reunions, com ha passat este matí en el Ple, que han vingut les seues senyories tard i per això no hem pogut començar a l'hora que tocava.
I li puga dir al conseller: "què me toca votar?
".
No té altre objectiu, no té sentit.

Jo crec que això està perfectament regulat.
Els ajuntaments som molt majorets per a saber què hem de fer.
I vostés, senyors del Grup Popular, solten un poc de corda, que els ajuntaments, democràticament, estem molts anys funcionant i hem donat una lliçó de comportament i de com dur les coses a totes les altres entitats i organismes superiors a nosaltres.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Ros.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

En eixe sentit, els demane que ho reconsideren, perquè una vegada més estem ficant la *cuña*.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ros.

Té la paraula, per a rèplica, el senyor Díez.

 

**El senyor Díez Cuquerella:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Senyor Ros.

Està meditat, i meditat i raonat, i en la forma en què ja li ho he dit en la meua intervenció anterior.
És que no arribem a comprendre quin obstacle poden tindre vostés que siga el conseller el que faça la convocatòria.
Si li ho he dit, si és que precisament això és la garantia, la garantia, que una persona imparcial, que és aliena als plantejaments que puguen haver en l'àrea metropolitana determinada de què se tracte, com aquell que diu obligue ­deixe'm que utilitze eixa paraula­, amb respecte a l'autonomia municipal, i que exigisca que se convoque, millor dit, que ell convoque perquè se constituïsca l'àrea metropolitana que toque.
Si és una garantia de funcionament.
No és ninguna tutela a posteriori d'eixa convocatòria i d'eixa assemblea constitutiva en cada un dels processos electorals de què se derivarà la constitució de les àrees metropolitanes respectives que se puguen crear.
A continuació d'eixa convocatòria de constitució no existix en absolut ninguna tutela.

I hi ha un ple respecte a l'autonomia municipal.
Allò que volem previndre amb esta previsió del projecte de llei és que se produïra un buit de poder en l'exemple que li he posat però que en podríem posar molts més, en l'exemple que un regidor, un alcalde, que haguera sigut president d'un àrea metropolitana determinada estiga apartat de la vida política i que només fóra ell el que poguera fer la convocatòria.
Allò que tenim és la seguretat que sempre, i constituït i produït el procés electoral dels ajuntaments, les eleccions locals, allò que tenim és la seguretat que hi haurà un govern, un govern autonòmic, amb un conseller respectiu de l'àrea que, per damunt de qualsevol discussió política o personal dels municipis que s'hagueren de constituir en l'àrea metropolitana, faria la convocatòria i punt, i res més.

I això vosté no vulga involucrar-ho en una falta de respecte a l'autonomia municipal, no vulga introduir vosté ahí un debat inexistent que això és perquè el conseller puga teledirigir el vot en eixa assemblea, perquè això és traure els peus del test.
Me pense que ahí és més una obsessió de vostés, amb un temor a una situació que en absolut existix i que, torne a repetir-li, és la millor garantia que no se vaja a produir eixe buit de poder i que no ocórrega com ha ocorregut en història recent, on per eixes qüestions personals i a vegades polítiques, alguna àrea metropolitana ha deixat a desitjar, ha deixat a desitjar, i vosté ho coneix, en la seua constitució per qüestions personals, polítiques i d'enfrontament que venien de darrere.

Evitem això, que és ben fàcil, i no tingam por que, si necessitem la Generalitat per als fons, per a la qüestió econòmica, si la necessitem per llei per a crear, modificar i derogar i dissoldre àrees metropolitanes, no s'estranye vosté que la Generalitat intervinga a través del conseller del ram en la convocatòria, i punt.
No s'estranye.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Díez.

Votació a les esmenes 20 i 24, conjunta si no hi ha inconvenient.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 37 vots a favor, 47 en contra, cap abstenció.
Queden rebutjades les esmenes 20 i 24.

Votació a l'article 6.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 47 vots a favor, 37 en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article 6.

Senyories, se suspén la sessió, que es reprendrà a les quatre i mitja.

 

*(Se suspén la sessió a les 13 hores i 58 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 16 hores i 36 minuts)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Defensa de l'esmena número 29, del Grup Parlamentari Esquerra Unida.

Té la paraula el senyor Oltra.
*(Pausa)* Senyories, pregue que ocupen els seus escons.
*(Remors)*

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Bé, comencem.
Bona tarda.
Encara que falta la mitat del personal.

Anem a seguir el debat.
Anem a fer una agrupació d'esmenes; en concret, la 29, 30, 31, 33, 34, 35, 36 i la 44.

Són esmenes que totes elles, excepte la 44, corresponen a l'article 7, i la 44 és a l'article 8 en concret.
Les primeres parlen de les atribucions que ha de tindre l'assemblea i l'altra de la pròpia presidència.

Per part nostra considerem, a pesar que ja este matí hem tingut possibilitat de debatre algunes de les funcions d'aquesta assemblea quant també a la seua composició, ens dóna la impressió que l'objectiu que se persegueix és pràcticament constituir este òrgan perquè no hi ha més remei i, clar, això faltava, que no tinguera una assemblea almenys per a, de tant en tant, voler-se justificar el càrrec, però que des del primer moment s'ha tractat de buidar de contingut aquesta assemblea, que en teoria se suposa que és l'òrgan màxim de representació i de gestió de qualsevol.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Un moment, senyor Oltra.
Senyories, per favor, pregue silenci novament.

Continue, senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Com venia dient, l'assemblea se suposa que és això, l'òrgan suprem de qualsevol instància.
I, en este cas, hauria de tindre una quantitat de competències, de possibilitats d'actuació, d'acord amb eixa importància.

Ja ve mal la cosa perquè la seua composició s'ha reduït al mínim possible, o siga, un representant per ajuntament, tal i com este matí hem estat discutint.
I això és un mal símptoma que jo crec que ve també acompanyat ara de les funcions que ve a tindre.
O siga, ja crida l'atenció que la funció probablement més important de l'assemblea, que és el nomenament dels òrgans de direcció, o siga, la presidència, etcètera, etcètera, que no figure ni tan sols en aquest article.
Després és cert que en l'article que es parla de la presidència es diu que vindrà nomenat per l'assemblea, però en les funcions de l'assemblea no està.
Nosaltres pensem que deuria estar.
O siga, estes coses quant més claretes, millor.
I a més, que hauria d'estar com a la primera funció que deu tindre, o siga, l'elecció dels òrgans de direcció d'aquesta entitat.
Per tant, una de les esmenes va en eixa direcció.

Després, una qüestió que també impregna tota la filosofia que el projecte de llei contempla de cara a les entitats metropolitanes és el missatge que, bé, açò es crea pel que es crea, perquè cal crear-lo, i segurament per a uns objectius molt determinats i, a més, molt concretitzats en la funció.
O siga, el tema de l'Horta és un exemple, el fem i l'aigua, i probablement el tema del transports públic, el tema de taxis i alguna qüestió que anirà eixint sobre la marxa.

Llavors, entre les funcions de l'assemblea també es compta que està l'aprovació dels programes i projectes d'actuació d'obres i servicis.
Nosaltres pensem que això està bé que estiga ahí, no tenim res en contra que això estiga ahí, però, en canvi, creem que l'assemblea, una volta que se reunisca, que ja se reunirà molt poquet pel que s'ha aprovat fins ara, deuria també marcar les grans línies estratègiques de què vol fer, què pensa fer, quins objectius té eixa entitat que s'ha creat no solament per a gestionar el tema del transport, si s'apuja o no s'apuja la taxa, o si s'amplia o no s'amplia aquella línia, coses d'este tipus, que és "el pan nuestro de cada día", sinó alguna cosa més.
I eixa cosa més ja és discutir sobre determinats objectius més amples i que jo crec que és l'òrgan adequat.
Això no ve, això no ve entre eixes funcions, no estan ahí.

I, per tant, considerem absolutament bàsic també que això se fique entre les atribucions que aquesta assemblea por tenir.
I és un defecte que ho hem dit en el debat de l'esmena a la totalitat, ho hem dit també en comissió, hem tornat a dir-ho ací.
La llei planteja tota una sèrie de dificultats tècniques a voltes certament incomprensibles.
El Consell Jurídic Consultiu mateix fa referència repetida a defectes d'este tipus.
Confusió que es crea i que si les coses van bé no passa res, però si les coses van mal o hi ha qualsevol contenciós, estes coses després mai se sap de qui és la responsabilitat.

Nosaltres entenem que també cal ficar ahí temes com, per exemple, que quede clar qui té les competències per a l'acceptació potestativa de delegació de competències per part d'altres institucions, qui té la possibilitat de plantejar conflictes de competències.
Són qüestions que ningú pot dir que no van a passar, i si passa, no se sap qui va a estar ahí.

Es parla, per exemple, que tota la legislació a nivell estatal sobre règim local li serà lògicament d'aplicació, en este cas.
Bé.
Això és correcte.
Però, per exemple, la Comunitat Valenciana té pendent ­i jo crec que a més fa falta, probablement inclús molta més falta que esta llei­ una llei de règim local valencià, que és una qüestió que se ve anomenant també des de fa molt de temps.
Per exemple, en els famosos acords de Castelló, quan la Federació Valenciana de Municipis i Províncies es va reunir, poquet ans certament de les eleccions municipals autonòmiques.
Ahí hi havia una certa generositat per part dels responsables polítics del Partit Popular ­és cert que s'acostaven les eleccions­, i ahí se van aprovar tota una sèrie de qüestions molt importants.
Totes incomplides, efectivament, perquè com van traure majoria absoluta, un atac d'amnèsia d'eixos repentins i se'ls va oblidar absolutament tot el que s'havia aprovat ahí, a pesar que hi ha gent important que inclús no va estar cessada precisament, sinó al contrari, ascendida.
O siga, tot això va quedar absolutament en l'aire.
Una d'eixes qüestions que es va aprovar allí precisament era l'elaboració d'eixa llei de règim local valencià, que fa molta falta.
I jo crec que és una de les qüestions pendents i que des d'Esquerra Unida volem aprofitar l'ocasió també per a recordar que això és un tema important i pendent, inclús, ja dic, prioritària aquesta qüestió.

Bé.
El que demanem en l'esmena és que les coses que ahí es puguen fer, que també lògicament tindran incidència en les àrees metropolitanes, que se tinguen en compte ja.
O siga, que no solament serà d'aplicació la legislació sobre règim local a nivell estatal sinó la que en el seu dia toque també a nivell autonòmic.

I després, que quede clar també que entre les funcions de la presidència no solament està la representació de l'entitat metropolitana, convocar i tal i tal; o siga, també dirigir, algú ha de dirigir això.
I pensem.
.
.
.
bé, igual ha sigut un defecte del text articulat que se'ns ha presentat, però pensem que és una de les competències que deu tindre, que és lògic que la tinga i que pensem que deu figurar com una de les competències que deurien estar ahí.

Per tant, ja dic, són una sèrie d'esmenes quasi més de qüestió tècnica que de qüestió política, com en altres que sí que hem estat discutint, però crec que són esmenes que milloren i clarifiquen el text, que és en definitiva també el que a tots deu interessar.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Té la paraula, per al torn en contra, el senyor Moliner.

 

**El senyor Moliner Colomer:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyors diputats.

Senyor Oltra.

Per a totes les esmenes que vosté ha agrupat he de dir-li, en primer lloc, que vosté, tal com ha dit, ja sap que s'està fent una llei de règim local valencià, que diu vosté, i per suposat que es tindrà en compte totes les coses bones que procedisca en eixa llei.

Referent a les esmenes que ara ens ocupen, l'esmena 29, ja està previst, com vosté sap, en el projecte de llei, en l'article 7, apartat j), que diu: "Retribucions de l'assemblea.
L'assemblea ostentarà les següents atribucions: la designació dels membres de la comissió de govern".
Això pel que fa a la comissió de govern.

Quant a l'article 8.
1, pel que fa a la presidència, diu que "la presidència de l'entitat metropolitana és l'òrgan de govern unipersonal de l'ens i serà elegit per l'assemblea entre els seus membres, per majoria qualificada de dos terços en la primera volta i per majoria absoluta en la segona volta; referides les majories al nombre de vots ponderats que corresponguen a cada u dels membres, segons el que disposa en l'article 6.
2 de la present llei".
Això ja ho hem comentat abans, per suposat.

Quant a les esmenes 30, 31, 33, 34, 35 i 36 són improcedents o, en realitat, són meres alteracions d'ordre d'atribucions que no és necessari mencionar expressament perquè ja estan cobertes.
Perquè la remissió que fa a l'apartat k) de l'article 7, quan diu que les atribucions.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Un moment, senyor Moliner.
Per favor, senyories, pregue silenci.

 

**El senyor Moliner Colomer:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

.
.
.
quan diu que "les atribucions que, segons la normativa de règim local, li corresponen al Ple dels ajuntaments en tot allò que siga aplicable a les entitats metropolitanes".
Per tant, no hi ha res estrany, sinó que tot són facilitats per als ajuntaments que componen l'àrea metropolitana.

Quant a l'esmena 44, no hi hauria inconvenient a fer una referència en la direcció de l'entitat metropolitana, però ja està implícitament continguda en l'article 8, en el punt 2 lletra f), i que també li llig textualment, que diu: "Corresponen a la presidència les següents atribucions: Executar els acords de l'assemblea i elaborar la memòria anual, així com les atribucions que, segons la normativa de règim local, corresponen a l'alcaldia de l'ajuntament en tot allò que siga aplicable a les entitats metropolitanes, i aquelles altres que no estiguen expressament atribuïdes a altres òrgans de les mateixes".
Per tant, jo pense que fa innecessària esta esmena que vosté fa, perquè pensem que està perfectament, diríem, anotat en l'article 8.

I, per tant, no estem massa d'acord amb el que vosté diu i rebutjarem, possiblement, després de la rèplica, estes esmenes.

No res més i moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Molts gràcies, senyor Moliner.

Té la paraula el senyor Oltra per a rèplica.
*(Remors)*

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Senyor Moliner.

Dóna quasi la impressió que probablement la intervenció al final haurà aprofitat a la millor per a recordar-li, no sé si a vosté però probablement a molta gent del seu grup, que això està pendent.
O siga, allò de la llei de règim local valencià, això està pendent.
Això no era un capritx de ningú, era una necessitat expressada per unanimitat, en este cas, per unanimitat de tots els ajuntaments valencians reunits en el mes de febrer a Castelló de la Plana.
I això, bé, ara me diu vosté que això està en marxa.
Anem a donar-li un vot de confiança.
Un poquet a espaiet van, un poquet a espaiet, perquè d'això ja va dos anys i mig i ja vorem si arriba en esta legislatura que estem.
Això ­li insistisc­ això sí que ens fa falta, jo crec que molts problemes, inclús moltes de les coses que se pretenen clarificar en esta llei i que al final es compliquen, probablement si esta llei estiguera en vigor estarien d'una manera millor resoltes.
Inclús m'atreviria a dir que igual tampoc feia falta un text com aquest, tan ple de deficiències i tan farragós i que crea conflictes innecessaris.

I després, home, jo ja m'imaginava que seria un atreviment per la nostra part dir-los a vostés que la redacció de dos articles en concret havien el que nosaltres entenem unes deficiències tècniques, ja havia advertit que no era una qüestió de calat polític, era una qüestió merament tècnica.
Clar, un atreviment, perquè, clar, vostés són perfectes, els imperfectes som nosaltres.
Però, bo, de quant en quant un s'alça així i s'atreveix a fer coses d'este tipus.

Però és que creem que tenim la raó en este cas, o siga creem que amb les propostes nostres, que tampoc és que haguera passat res perquè hagueren estat aprovades, es millorava i fonamentalment es clarificava un text legal que, bo, m'imagine que a partir que es publique entrarà en vigor i que pot evitar complicacions a qui siga, siga el partit polític que siga el qui mane o el qui dirigisca eixe tipus de qüestions.

I, li insistisc, ja no són solament peticions nostres.
Entre les esmenes que jo he citat ahí hi ha algunes que és còpia textual de recomanacions que fa el Consell Jurídic Consultiu.
Ja sé que el Consell Jurídic Consultiu no té una capacitat vinculant, però, home, tampoc es pot fer ­i menys en l'any que li hem donat el premi que li hem donat­ un menyspreu d'eixe tipus a una qüestió que jo crec que ells amb bona fe també aconsellen que es rectifique.

Per tant, no acabe de comprendre eixe tancament de no acceptar ni tan sols estes qüestions, ja que és una qüestió que millora el text d'una llei que jo crec que vostés mateixa també han reconegut que ha sigut una llei prou deficient, inclús ha tingut ja dos avantprojectes, vostés mateixa han tingut que fer-se esmenes, vostés mateix amb bastant quantitat per a intentar corregir errors que vénen de la seua pròpia Administració.
Per tant, insistisc, crec que es millora la qüestió, crec que es clarifica, i s'eviten interpretacions interessades el dia de demà.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Té la paraula el senyor Moliner per a rèplica.

 

**El senyor Moliner Colomer:**

Gracias, señora presidenta.

Senyors diputats.

Senyor Oltra, jo no dubte de la seua bona voluntat, què vosté haja fet unes esmenes amb la millor voluntat possible, per suposat.
Però ha de comprendre que nosaltres amb estes esmenes creem que estan molt millor les que estan en el text de l'articulat de la llei.
Per tant, moltes vegades vosté diu que no haguera passat res; bo, no haguera passat res però nosaltres pensem que és millor estar més ben articulat allò nostre que les propostes que vosté ens fa; si no, no dubte que nosaltres les acceptaríem.

I jo amb estes esmenes, que n'ha fet moltes juntes, he volgut ser breu en totes eixes, ja que pràcticament parlen totes de la mateixa cosa.
Ja en l'article 8.
1 queda molt clar allò referent a la presidència i en l'apartat k), de l'article set, ja s'aclaren les atribucions segons la normativa del règim local, la qual cosa correspon al ple de l'ajuntament, el que siga aplicable a les entitats d'àrees metropolitanes.

Poques coses es poden dir més en estes esmenes que creem en este moment, pel que li he dit abans, no és que no estiguen bé, però està millor el que està en l'articulat de la nostra llei.
I, per tant, no procedeixen, donat que són meres alteracions que estan recollides ja en els articles que jo havia dit i corresponen a plens d'ajuntaments tot este tipus de decisions.

Per tant, no res més.
Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Moliner.

Correspon la votació a les esmenes 29, 30, 31, 33, 34, 35, 36 i 44.
Votació conjunta, si no hi ha inconvenient.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 37 vots a favor, 46 en contra, cap abstenció.
Queden rebutjades estes esmenes.

Debat de l'esmena número 32, del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.
Té la paraula el senyor Ros, en representació del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.

 

**El senyor Ros Piles:**

Senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Anem a tractar debatre l'esmena número 32, que presenta el Grup Socialista.
Esta és una d'eixes esmenes en la que dóna la sensació que les qüestions tenen poca importància, però comencem a entrar ja un poc en el fons de la llei, comencem a entrar un poc en el tema del finançament, en el tema de les pessetes.

L'article set, quan parla d'esta qüestió en el seu apartat d), diu que entre altres coses l'assemblea prendrà l'adopció d'acords sobre els criteris aplicables per la determinació de les aportacions dels municipis integrats, d'acord amb les prescripcions contingudes en la present llei.
Supose que vostés hauran llegit tots l'article este, si no jo se l'acabe de recitar ací.
Jo volguera que algú em diguera què vol dir això?
Estem parlant dels diners dels ajuntaments, una cosa molt sagrada, en un ajuntament una cosa molt sagrada, on l'economia municipal és una economia dèbil, entre altres raons perquè els mitjans que el govern del Partit Popular, el d'ací i el de d'alt, envia als ajuntaments cada dia són més justets i més recortats; entre altres raons pel que ací s'ha comentat abans: el fons de cooperació eixe autonòmic que s'havia de crear, una gran promesa, una de les grans promeses d'eixos grans debats, d'eixes grans eixides a què ens té acostumats el president d'este govern que diu "mañana", però pasado mañana, com jo he dit abans, baixant estes escales ja s'ha oblidat que els ajuntament necessiten un fons de cooperació per a poder resoldre les seues qüestions financeres que tenen.
I és al que ens tenen acostumats.

I cada volta que parlem de diners i cada volta que parlem dels diners dels ajuntaments, vostés ens diuen que ho estan estudiant.
Senyories, estem al 50% de la Legislatura, ara m'explique jo, senyors diputats, senyors consellers, m'explique per què el senyor president ahir els va *achuchar* un poquet i els digué: "treballen", i els digué: "treballen, facen alguna cosa".
*(Rialles)* Sí, sí, és el que els mitjans de comunicació diuen hui que els va dir: "treballen, facen alguna cosa, tinguen iniciatives".
Si totes les iniciatives que el govern du les passa com a aquesta, la del finançament, la de les peles dels ajuntaments, que després de dos anys i quatre mesos ­perquè l'assemblea a Castelló va ser quatre mesos abans de les eleccions­ segueixen vostés estudiant la fórmula per la qual han de crear el fons de cooperació municipal, ara puc entendre jo per què el senyor president està indignat amb el seu govern i amb el seu grup parlamentari.
*(Rialles, remors)* Solució per al govern en té, solució per al govern en té, per al grup parlamentari eixa solució la donaran els ciutadans dins de dos anys i un mes aproximadament.
No ens queda molt, no ens queda molt.
*(Remors)* La veritat és que no ens queda molt, ni al senyor president suportar el govern, ni a nosaltres ni als ciutadans suportar-los a vostés.
*(Remors)*

Però, bé, el quid de la qüestió.
El quid de la qüestió són les pessetes.
I ací es diu: "se adoptaran los criterios que se estimen convenientes y en el momento que se estime conveniente".
Però com pot una llei dir: "se adoptaran los criterios convenientes en el momento conveniente y se estiman convenientes"?
Què és que els ajuntaments no els havem de dir d'una forma clara què és el que va a representar ser obligadament partícip de les àrees metropolitanes?
I dic obligadament perquè vostés no tenen la voluntat que ahí es respecte l'autonomia municipal.

Els ajuntaments tenen el dret de saber en quin forat, en quin altre forat es va ficar este govern, tenen el dret de saber-ho.
I vostés erra que erra sense poder-nos donar la possibilitat.
I mire que senzill que és.
Jo crec que estarien tots d'acord, sobre tot els alcaldes del PP, que també estan dins d'esta àrea i que diuen: "xe, Jesús, arregla això de manera que puguem quedar tots contents".
Però vostés no em donen l'ocasió de què puguem arreglar-lo.

Nosaltres plantegem una esmena que diu que, efectivament, s'adoptaran els acords per a determinar l'aportació municipal, però en base al que cada ajuntament reba de l'àrea metropolitana.
L'aportació municipal en base és l'únic que els dic jo que afegeixen, en base als serveis que l'àrea metropolitana li preste a cada ajuntament.
Serà just això?
Que un pague per allò que rep?
Serà correcte?
Serà defendre els interessos dels ajuntaments?
Serà que cadascú pague allò que pren?
Jo crec que això ho entén tot el món menys vostés, que volen, com quasi sempre, a río revuelto ganancia para la caja; la caja del Consell Metropolità de l'Horta parlava jo en estos moments, la del consejo, que ya sé que está vacía, después explicaré porqué está vacía la caja del Consell Metropolità de l'Horta y así nos enteraremos todos de porqué está vacía la caja.
Yo lo explicaré después.

 

**La senyora presidenta:**

Senyor Ros, acabe.

 

**El senyor Ros Piles:**

Y le diré que el que más debe es el Ayuntamiento de Torrent, que para eso es el más grande.
No, el de Valencia donde lo debe es en la diputación, no pasa nada, *(remors)* donde lo debe es en la diputación, no en el área metropolitana, pero que no pasa nada.
Unos debemos en un sitio y otros deben en otro y algunos en los dos.
Y algunos en los dos.

En este sentit, jo vos demanaria que esta esmena l'acceptareu pel bé del municipalisme, pel bé dels interessos municipals i per a què les coses de veres, ja que la llei és.
.
.
­anava a dir una cosa que si fora la setmana fallera quedaria bé, però ara com no estem en la setmana fallera no queda bé i no ho dic­ ja que la llei no és del gust almenys d'una part important de la gent afectada en les àrees metropolitanes, als ajuntaments, als administradors, als alcaldes, als regidors, que ens quede clar què és el que hem de pagar.
Perquè això de dir: "cuando se crea conveniente, si cree conveniente y en el momento que se cree conveniente" amb eixes frases cap ajuntament pot fer un pressupost.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Ros.

Per a torn en contra, té la paraula el senyor Díez, en representació del Grup Parlamentari Popular.

 

**El senyor Díez Cuquerella:**

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Senyor Ros.

M'agradaria que ja que vosté pareix ser que llig la premsa i sap el que passa en altres partits, també, possiblement ­i li ho dic amb tota l'estima i posant un to de distensió a este debat­ també estarà assabentat que hi ha vaga de guionistes a Hol·lywood.
Possiblement amb el panorama i amb la pel·lícula que vosté ha pintat ací d'una reunió d'ahir del Partit Popular, possiblement el guió, donat que no s'acorda en absolut a la realitat li ho podien acceptar.

I també li puc dir que sí que és de veres, sí que és de veres que nosaltres ahir vam tindre una reunió; per a celebrar la festa del treball vam treballar i ens vam reunir un grup, *(remors)* ens vam reunir un grup amb el nostre president regional, efectivament, en un grup.
A la millor altres partits necessiten reunir-se en uns quants grups, nosaltres en un sol, nosaltres en un sol.
*(Remors)*

Però, bo, cenyint-nos al que és objecte d'esta esmena, vosté pareix que vaja en un monorail, vosté va en un monorail, va sempre amb una idea fixa, una obsessió dels ciutadans, dels administrats, dels administradors, dels alcaldes de l'horta.
.
.
Anem a vore, cenyint-nos en cada moment al que toca amb arreglo a l'esmena.
I vosté està intentant esmenar ací l'apartat d), de l'article set, quan realment.
.
.
i vol que es prestén unes aportacions econòmiques en funcions dels servicis.
Però si això ho diu el text d'este projecte de llei!
Llija vosté més avant i es trobarà que, efectivament, les aportacions econòmiques dels ajuntaments estaran en funció dels servicis que reban directament o indirectament.

I en algun moment haurem de dir també en esta llei de què forma es repartiran eixes càrregues o de què forma es faran eixes aportacions econòmiques.
I, en primer lloc, el que caldrà fer és sentar els criteris que siguen d'aplicació per a determinar les aportacions dels municipis.
I l'adopció dels acords d'eixos criteris que siguen aplicables per a determinar les aportacions dels municipis hauran de prendre eixos acords en l'assemblea.

Bo, això és el que vosté vol esmenar.
I aleshores, de veres, no vaja pel monorail i diversifique en cada moment el que és tema de cada esmena.
Perquè si no, no és que no vullgam, no és que no vullgam acceptar-li esmenes, perquè saben vostés, Esquerra Unida i vostés, que s'han acceptat aquelles esmenes que han tingut un contingut i que han tingut un sentit.
Però no vullguen ací llevar que no se puguen establir criteris i llevar que l'adopció dels acords d'eixos criteris aplicables per a determinades aportacions no siguen una competència o una atribució de l'assemblea.
Perquè si no, no sé qui ha de prendre eixos acords.

Per tant, les seues al·legacions en esta trona no responen verdaderament al que es tracta per la seua part d'esmenar, perquè va en el monorail dels diners, dels diners.
Vorem.
Després hi ha altres esmenes d'aportacions econòmiques.
Repetirem la jugada com si fóra la moviola.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Díez.

Té la paraula el senyor Ros per a rèplica.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Estic d'acord amb vosté, senyor Díez, que s'haurà de pagar d'acord amb els serveis prestats.
No pot ser d'altra manera.
És el que vosté acaba de dir en esta trona, ho acaba de dir ara.
Fique-ho en la llei.
Si ho acaba de dir i va a constar en el *Diari de Sessions*.
Fique-ho en la llei.
És el que li estic demanant, no li estic demanant altra cosa.
Si vosté mateix m'està reconeixent a mi que no pot ser d'altra forma, que els ajuntaments pagaran en base als serveis prestats, perquè no podria ser d'altra forma.
No pot ser d'altra forma.
I vosté ho acaba de dir ací.
Fique-ho en la llei, per favor.

Tan difícil és poder dir?
.
.
.
Bo, segurament li resultaria complicat perquè a la millor li podria costar un disgust.
Li podria costar un disgust, si demà, quan els seus caps repassaren el *Diari de Sessions* li podrien dir: "Pepe, has acceptat una esmena del PSOE.
Això que no torne a passar".
Jo ho entenc, ho entenc i en eixe sentit no tinc el major problema, puc entendre-ho.
Però si vosté i jo estem dient el mateix, que els ajuntaments pagaran en base als serveis prestats, fique-ho vosté en la llei, que no passa res.
I aixina, si està en la llei, no es que ens ho creurem, perquè després les lleis no les complixen.
Perquè creure'ns-ho no estem a tall de creure'ns-ho, però almenys podrem dir: és que en la llei diu això.
Bé, no volen ficar-ho, no ho fiquen, encara que estan dient el mateix.

Jo llig els diaris.
No molts, la veritat és que no molts, llig els de la terreta, vosté sap que ens tira allò de la terreta i això.
I Canal 9 el veig alguna volta, perquè diuen que és la televisió de tots els valencians.
No és de veres, però diuen que és la televisió de tots els valencians.
I sí que he escoltat allò de Hol·lywood, en Canal 9, és de veres; que no és la televisió de tots els valencians, és la d'alguns que ixen molt sovint, demà eixiran en el futbol.
Però bé, no té més importància.

Però, sap el que li dic?
Que vosté compare els polítics ­encara que siguen els del seu grup, els del seu partit; perquè ha comparat els polítics del seu partit, no els del PSOE, que som els que vam rebre el *rapapolvo* ahir­ com els guionistes de Hol·lywood, no sé què desmereix més, si els guionistes de Hol·lywood o vostés.
En qualsevol dels casos, està molt malament, molt malament, que vosté haja pujat a esta trona i ens haja comparat als polítics, se me'n dóna ara exactament igual de quin color, o uns o altres, amb els guionistes de Hol·lywood.

Deixem els guionistes de Hol·lywood que s'apanyen, que resolguen els problemes que prou en tenen.
No ho sé, però segurament prou en tenen.
I treballem els polítics d'ací per a resoldre els nostres problemes.
Perquè per la via que estem anant i amb el tipus de lleis que vostés estan presentant i amb estes lleis obscures que no clarifiquen res i damunt no clarifiquen allò del finançament; açò no serà Hol·lywood, açò no serà Hol·lywood.
Hol·lywood és en el que vostés volen que es convertisca la Comunitat Valenciana.
No, açò no serà Hol·lywood, açò al final acabarà sent un desastre, i els únics responsables, sense cap dubte, seran vostés.
.
.
*(Remors)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Ros, acabe.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

Sí, senyora presidenta.
La història parlarà, la història ho dirà, i algun dia podrem fer una pel·lícula que es titule *L'època negra del PP*.
*(Remors)*

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ros.

Té la paraula el senyor Díez per a rèplica.

 

**El senyor Díez Cuquerella:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor Ros.

No he comparat els guionistes de Hol·lywood amb els polítics, ni molt menys.
Al que m'he referit ha sigut al fet que vosté pareixia que estava fent un guió d'una pel·lícula que no va a vore, i en tot cas estava referint-me al fet que vosté podia ser un bon guionista.
I en això no crec *(so per interferència d'un mòbil)* que es deu enfadar, perquè realment ser guionista és ser un artista i artistes som tots els valencians, i vosté és bon valencià.

Però, mire, jo és que crec, i li ho he dit abans, és que ja està en la llei el que vosté vol que posem.
Si no, llija l'article 14, quan parla de les aportacions dels municipis integrants de l'àrea metropolitana, i en el punt 2 d'eixe article 14, on vosté també té una esmena feta, ahí me pareix llegir a mi que "les aportacions econòmiques dels municipis se fixaran per l'assemblea, a través d'un percentatge referit a la seua participació en els tributs de l'Estat, al benefici directe o indirecte que reben dels servicis prestats per l'entitat metropolitana".

No és això el que vosté vol posar en l'esmena que estem discutint?
Si està posat.
I me diu: "si ho diu ací en la trona, poseu en la llei".
Senyor Ros, per a què inútils repeticions?
Si està posat en la llei, que serà en funció, un dels criteris aplicables, en funció dels servicis prestats per l'entitat metropolitana corresponent.
O siga, que no sé perquè ho hem de repetir dos vegades, si està posat.
Ho dic i ho pose, i està en el text de la llei.
Que no estiga posat on vosté vol que se pose, ja és a la millor qüestió de tècnica legislativa, que tota obra humana és millorable.
Però està posat, està posat, senyor Ros.

I quant a les possibles pel·lícules que haja d'escriure el Partit Popular.
.
.
Està per escriure eixa pel·lícula.
El que passa és que hi ha altres partits, o concretament un altre partit, que ja té la pel·lícula feta i desvelada, i desvelada.
S'ha fet i s'ha desvelat per al públic en general.
I en desvelar-la ja no sé si és negra o és blanca, tot és "según el color del cristal con que se mira".

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Díez.

Correspon a continuació la votació de l'esmena número 32.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 33 vots a favor, 46 en contra, cap abstenció.
Queda rebutjada l'esmena 32.

Senyories, votació a l'article 7.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 46 vots a favor, 33 en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article 7.

Defensa de l'esmena número 37, del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.
Té la paraula el senyor Ros.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

Senyora presidenta.

Demanaria un xicotet recés, perquè el Grup Popular ha presentat una transaccional i volguérem vore-ho en companyia d'Esquerra Unida i vostés mateixos, a vore si po-díem.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Si no hi ha inconvenient per part dels altres grups parlamentaris, se suspén la sessió per aplegar a este acord.

 

*(Se suspén la sessió a les 17 hores i 15 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 17 hores i 28 minuts)*

**La senyora presidenta:**

 

Correspon la defensa de l'esmena 37, del Grup Par-lamentari Socialista­Progressistes.
Té la paraula el senyor Ros.
*(S'interromp la gravació)*

**El senyor Ros Piles:**

 

Senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Anem a debatre les esmenes número 37 i número 39.

Abans de començar he de dir que, efectivament, en l'esmena número 39 i en el seu debat de la comissió es va acceptar una esmena d'Esquerra Unida que recollia parcialment algunes de les coses que diu l'esmena del Grup Socialista i el que deia efectivament l'esmena d'Esquerra Unida en aquell moment.
És el que feia referència a les vicepresidències que este matí hem estat discutint, que és quan jo deia: "si no cal en este article que se fique en l'article que calga".

Efectivament, en la Comissió d'Administració Pública, on es va debatre la llei esta, esta esmena d'Esquerra Unida va ser aprovada i va ser rebutjada l'esmena.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, per favor, pregue silenci.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

.
.
.
va ser rebutjada l'esmena del Grup Socialista.
Però bo, ens donem en eixe sentit per satisfets.
Anem a tindre per fi vicepresidents.
O siga, el Grup Popular ha entés, de la mateixa manera que el govern té dos vicepresidents, pel que díem este matí de les absències del president, i ha entés també que en un òrgan com este havien d'haver vicepresidents, simplement i planerament perquè és raonable, no per altre tipus de qüestions i de circumstàncies.

En l'esmena 39 hi ha un apartat que jo creia i considerava que el Grup Popular l'anava a acceptar.
Perquè també és d'eixes coses que a la millor no es produïxen en la vida però que es poden produir en un moment determinat.
La llei diu que serà nomenat president de l'àrea metropolitana *(so per interferència d'un mòbil)* per dos terços en la primera votació, i diu després: i si no aconseguix el candidat a president els dos terços en al primera votació, serà nomenat president aquell que tinga majoria absoluta.
Jo pregunte: i si no hi ha cap president que tinga majoria absoluta, com el triem?
I ahí és on se planteja l'esmena que presenta el Grup Socialista.

Jo sé i puc entendre que a vostés, a l'hora de no acceptar esta esmena, els traeix el subconscient.
Perquè vostés es plantegen, i diuen: "Com no anem a traure dos terços, o com no anem a traure almenys majoria absoluta, si en un sol poble que integre l'àrea metropolitana ja tenim el 48% dels vots pràcticament?
" O siga, no cap, jo sé que no cap en la seua concepció, en la seua concepció del moment, que una situació d'eixes característiques es puga produir.

Però clar, no estem fent una llei per a hui ni per a demà.
No estem legislant per a constituir les àrees metropolitanes dins d'un mes, quan esta llei estiga aprovada.
Se suposa que estem fent una llei de futur.
Se suposa que estem fent una llei que passarà esta legislatura, passarà una altra, fins que vostés perden, que nosaltres la canviarem, lògicament, i estes coses les arreglarem, sense cap dubte.
Però és possible, és possible ­Déu vulga que no­ que a la millor en la pròxima legislatura hàgem d'aplicar esta llei encara, perquè encara no ens haurà donat temps a modificar-la i a rectificar-la, tenint en compte que les eleccions es produïxen en el mateix moment.

Si no ix el president per dos terços, senyor diputat, si no ix el president per majoria absoluta, senyor diputat, com elegim el president?
Ens quedem sense president?
Doncs simplement el que els demane jo és aquella cosa que és únicament i exclusivament de sentit comú: que siga el partit més votat de l'ens metropolità el que designe la persona, l'home o la dona, que ha de ser president d'eixe ens.
Perquè si la llei la deixem tal com està ací, me dóna a mi la sensació ­mira que jo malpensat no solc ser­ però me dóna la sensació que vostés podien interpretar: "com no ha eixit elegit president per dos terços i com no ha eixit elegit president per la majoria absoluta, que vinga el conseller de torn i que nomene el president".
Per això este matí els deia jo que el conseller en la conselleria.
Podrien vostés interpretar això si no ho regula la llei?
Clar que ho podrien interpretar.

I eixe tipus de qüestions són les que nosaltres volen deixar clares.
Que estiguen claretes.
Que les puguem vore escrites blanc sobre negre.
I eixe tipus de qüestions són les que vostés ni volen ni voldran que queden en este text legal, ni en ninguna de les lleis que d'esta Cambra ixen, perquè des de l'ambigüitat, des de la no claredat, des de les no referències clares en l'articulat de totes i cadascuna de les lleis que es fan en esta Cambra, cap després la possibilitat d'interpretar.
I sempre estem en interpretacions, interpretacions que en cap cas, i quasi sempre que es fan, en cap cas afavoreixen ni a la democràcia, perquè les coses que s'interpreten no solen afavorir a la democràcia, ni a l'autonomia municipal, ni en cap cas, i el que és més greu, afavoreixen el més dèbil que, tractant-se de qüestions legislatives, solen ser quasi sempre els ciutadans i les ciutadanes.

Acceptem vostés esta esmena, podran dir que n'han aprovat alguna i podrem donar-li un poquet de racionalitat i de sentit a les coses.
Pot ser que algun dia ni el PP, ni el Psoe, ni Esquerra Unida, puguen detindre ni la majoria absoluta ni els 2/3 per a elegir president, i, en eixe cas, segur, segur, segur, que ens vindria la sorpresa, eixa cosa que vostés interpreten des d'eixa posició de dir: "Hemos ganado y, como hemos ganado, tenemos la razón".

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ros.

Té la paraula el senyor Díez per al torn en contra.

 

**El senyor Díez Cuquerella:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Senyor Ros, continua vosté elucubrant i continua vosté fent guions de pel·lícules que no estan escrites en cap lloc i que només estan que en el seu cap, en la seua ment, en els seus plantejaments.

Però, de tota manera, en primer lloc, sí que vull agrair-li la seua afirmació que ha fet ací en esta trona quan ha donat com a segur que en la pròxima legislatura, la pròxima convocatòria electoral, continuarà el Partit Popular governant.
És una premonició de la que nosaltres també estem segurs i convençuts.
I ens congratula el que des dels bancs de l'oposició es pense també d'esta manera.
És positiu per als ciutadans valencians i ens complau que així siga.

I ja concretant-me al text que vosté vol esmenar, he de fer-li l'aclariment del perquè considerem que el text del projecte de llei és més encertat que el que vosté proposa.
El que vosté proposa seria nomenar un president que estaria en una majoria minoritària, per no dir-li que estaria en una minoria minoritària, quan vosté anomena que siga designat pel portaveu del grup polític que més vots tinga.
La qual cosa vol dir que no estaríem davant d'un president de consens.
En el text articulat d'este projecte de llei s'estan fent dues opcions.
Una, perquè s'elegisca per l'assemblea per majoria qualificada de dos terços en primera volta o per majoria absoluta en la segona volta, forçant que isca un president amb els recolzaments suficients com perquè tinga una efectivitat en la vida d'eixa àrea metropolitana.
L'altre seria anar a una inestabilitat en la que vostés pareix que volen estar, però el Grup Popular prefereix unes seguretats de gestió que és el que pretenem sempre a través de tot l'articulat d'esta llei.

Res més.
Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Díez.

Té la paraula per a rèplica el senyor Ros.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

És molt bonic això de dir: "I forçarem i aconseguirem que isca un president de consens".
Això serà si pot ser!
Quants ajuntaments hi ha que estan governant en majoria i per més que s'ha intentat que isca un alcalde de consens i tindre un equip de govern fort no ha pogut ser!
Això és molt bonic de dir!
Jo també volguera tindre 25 regidors.
I em conforme amb la majoria absoluta.
Això sí.
Jo amb la majoria absoluta em conforme.
Més no en vull.
*(Remors)* No, no, no.
Més no en vull.
Amb la majoria absoluta em conforme.

Jo no estic fent cap guió de pel·lícula, el que passa és que si jo vaig.
.
.
no sé com vosté ha dit, pel monorail, el que passa és que això de mono no m'agrada, però, pel monorail, doncs, jo què vol que li diga per on van vostés!
Vostés van per una senda plena de clots, que damunt s'esguiten.
I de tant en tant veuen a algú que els fica alguna estora perquè no hagen de xafar el bassal.
Però que no té més importància, no té més importància.

Però, mire, les meues pel·lícules estan escrites, com vosté diu.
És de veres que en algunes ocasiones les pel·lícules estan escrites.
Fa sis mesos ací es va debatre una llei que era la Llei de creació de l'àrea metropolitana del transport.
I en esta trona nosaltres vam dir, primer, que no estàvem d'acord amb la creació d'eixa llei perquè pensàvem que havien de ser competències de l'àrea metropolitana, del que ara estem debatent i discutint.
Però, en segon lloc, els vàrem dir: "Mire vosté que allò del transport no és una cosa tan tancada com les comarques i no és una cosa que no existisca una coexistència entre un municipi i un altre, i és molt complicat que un autobús aplegue a Pobla de Farnals, i si el poble del costat no està en l'àrea metropolitana, doncs, que quede fora".
Ho diguérem en esta trona fins que ens cansarem.
I vostés ens digueren: "L'àrea metropolitana del transport és tal, tal, tal, tal i tal".
I ho arreglaren.
I ho arreglaren molt bé.
I ens diguérem que estàvem ensomiant.
I ens diguérem que estàvem fent una pel·lícula.
I ens diguérem exactament el mateix que ens estan dient hui respecte a l'àrea metropolitana que anem a aprovar.

Mire, el Govern Valencià en el ple del 24 d'abril de l'any 2001, que això va ser la setmana.
.
.
, diu: "El Gobierno Valenciano aprueba la incorporación de Sagunto, Loriguilla y San Antonio de Benagéber al àrea del transporte metropolitano de Valencia".
Exactament el que nosaltres els dèiem quan debatíem l'àrea eixa; que el transport no és una cosa tancada, que les fronteres no són les de les comarques, que les ciutats s'intercomuniquen, i els estàvem dient que en eixe sentit acceptaren i es vingueren a raonaments.
Sens dubte, estaven dibuixant una mala pel·lícula, estaven fent un guió, estaven interpretant el que no anava a passar, interpretant.
Exactament les mateixes paraules que se m'estan dient a mi en esta trona.
La interpretació és que el govern del dia 24 d'abril, però sis mesos més tard ­per això els dic que el senyor president té raó­, sis mesos més tard vostés han interpretat el que nosaltres en aquella ocasió dèiem que passaria i que ha passat, aprovat pel govern el 24 d'abril.

D'ací sis mesos, si és que està llei ha entrat en vigor, parlarem de moltíssimes de les coses que estem diem ací, que vosté diu que són un guió d'una pel·lícula, que diu que les estem interpretant, i les vorem en la realitat blanc sobre negre com estem veient esta resolució del govern de la setmana passada, una cosa que en el seu moment era: "Però, com anem a ficar a Sagunt.
.
.
"

 

**La senyora presidenta:**

Senyor Ros, acabe.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

­Acabe, senyora presidenta.
­ .
.
.
"com anem a ficar a Sagunt dins de l'àrea metropolitana del transport?
I com anem a ficar a Loriguilla, que ja no té ni pantà?
" Loriguilla, Sagunt i San Antonio de Benagéber.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ros.

Té la paraula per a rèplica el senyor Díez.

 

**El senyor Díez Cuquerella:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor Ros, permeta'm que des d'ací mateix, des d'este escó, li recorde una vegada més que no sé quan vosté s'haurà de cenyir al text de les esmenes, perquè vertaderament ara, quan estem parlant de coses que no tenen res a vore, estem parlant de com s'elegirà al president, vosté isca parlant-me dels transports de l'àrea metropolitana.

Estigues tranquil que si vosté té eixes premonicions i té eixos temors, no es preocupe que igual que s'ha solucionat allò dels transports podrà tindre solució qualsevol altra qüestió que sorgisca.
Perquè, realment, vosté no ha de tindre cap temor perquè el president de l'àrea metropolitana, el que siga, tindrà els vots que ací es diuen, i la forma d'elecció serà la que ací es diu sense cap problema.
Pot estar vosté tranquil i els seus guions de les seues pel·lícules ­utilitzant altra vegada eixe terme­ passaran a millor vida.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Díez.

Votació corresponent a les esmenes 37 i 39.
Votació conjunta, si no hi ha inconvenient?
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 33 vots a favor, 46 en contra, cap abstenció.
Queden rebutjades les esmenes 37 i 39.

Debat corresponent a l'esmena número 42 del Grup Parlamentari Esquerra Unida.

Té la paraula el senyor Oltra.

 

*(El senyor Oltra Soler parla amb la senyora presidenta)*

**El senyor Oltra i Soler:**

 

L'esmena número 42 anem a procedir a la seua retirada perquè es va aprovar en comissió, no esta nostra, perquè el mateix Grup Parlamentari Popular presentava una altra que era pràcticament igual, i era igual perquè havia de corregir un dels múltiples defectes que té la mateixa llei.
Vostés també s'havien adonat d'eixe error entre tants altres que té.
Aleshores, aprovaren la seua, la nostra va quedar ahí, però és exactament igual.
Per tant, la retirem.

Anem a debatre a continuació.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Oltra, senyor Oltra.

Queda retirada, por tanto, la enmienda número 42 y correspondería ahora el debate de la enmienda número 51 del artículo 9.
Procederemos al final a la votación del artículo 8 y del 9.

Le doy la palabra para la defensa de la enmienda número 51, de Esquerra Unida también.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Bé, efectivament, ara anem a defensar conjuntament la 51 i la 52 que fan referència les dues a l'article 9 del projecte de llei.

L'esmena 51 fa referència a un tema que ha motivat moltes esmenes per part del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.
Hem de dir, i, a més, hem de dir amb satisfacció, que el Grup Parlamentari Popular, al contrari que en altres ocasions, ha estat obert a l'acceptació de tota una sèrie d'esmenes, com en este cas en comissió presentàrem nosaltres, en el sentit de corregir un defecte crònic que es té en aquesta societat, i més en la gent de certa edat, que ens hem menejat en un món en el qual, doncs, el tema de la igualtat de sexes sembla que no estava conforme ha d'estar en estos moments.

Per tant, amb les esmenes nostres, que ha hagut una quantitat important, voliem corregir això que diem el llenguatge sexista que també figura, entre altres coses, en els texts legals que arriben a aquestes Corts i que duen vostés.

Fins ara, quan fem plantejaments d'aquest tipus, a voltes l'excusa, perquè cal dir-ho així, doncs, era una excusa per part de vostés, era: "Bo, és que com no ens han dit on figura eixa apreciació o eixe terme sexista, doncs, no podem aprovar-ho; per tant, hem d'aprovar el nostre i vostés queden-se ahí".
En este cas ho férem jo crec que d'una altra manera; una esmena per a cada ocasió que figurava.
I la veritat és que he de dir amb satisfacció que vostés aprovaren i corregiren, jo crec que milloraren en eixe cas, i és un èxit de tots l'acceptació de totes estes esmenes, excepte esta, que no acabe de comprendre el perquè es va quedar pendent.

Perquè, clar, el text del projecte de llei diu: "Correspon a la Comissió de Govern l'assistència al president en les funcions d'orientació, impuls, etcètera, etcètera".
Això vol dir que si eixa entitat no té un president, té una presidenta, no se li fa ni cas?
És això el que volen dir vostés?
Perquè, home!
, el que és lògic seria, i més amb coherència amb el que fins ara s'ha aprovat, dir que correspon a la Comissió de Govern l'assistència a la presidència, siga home, siga dona.
Pareix que eixa comissió de govern solament funcionarà i tindrà sentit si el president és un home; si és una dona, que s'apanye per si sola i ja està.
O és que a la millor tampoc hi pot haver dona, perquè, clar, si és president.
.
.
o siga, una cosa complicada.
Jo demane, espere, que haja segut a la millor un lapsus i que esta qüestió almenys puga ser rectificada, perquè això significaria que probablement ens trobaríem davant de la primera llei en la qual el llenguatge sexista ha estat eliminat per complet, i jo crec que això seria motiu de satisfacció per a tots.

També en este mateix article, i en este mateix punt, quan es diu que la comissió de govern té una sèrie de funcions, doncs, nosaltres pensem que eixes funcions vénen delegades per algú, i en este cas vénen delegades per l'assemblea, o siga, l'assemblea elegix la comissió de govern i s'elegix la presidència.
Per tant, quan s'exercixen funcions delegades, d'alguna manera, també s'ha de fer responsable davant l'òrgan que ha procedit a eixa elecció.
Aleshores, el que demanem és que quede clar, se reforce eixe caràcter d'òrgan delegat que té la comissió de govern de l'assemblea.
O siga, no és un òrgan independent, no pot fer el que li done la gana, o siga, se l'ha elegit, l'assemblea, d'alguna manera el que ve a fer és delegar en una comissió, en este cas, de govern.
Si és, a més, el mateix model que en els ajuntaments, delega en eixa comissió, que és la que se reunirà més periòdicament, la que durà ­digam­ el dia a dia, però això no vol dir que estiga exercint competències de les quals no ha de donar compte a eixa assembla general el dia que se reunisca.

Per tant, considerem adequat el que això figure ahí i figure com una obligació que, d'alguna manera, obligue ­valga la redundància­ els membres d'eixa comissió a donar compte a l'òrgan que els va elegir en el seu dia.

Després, en este mateix article, en el punt 2, doncs, se fa referència al tema de la composició de la comissió de govern.
Lògicament, ací tornem un poc a trobar-nos amb el problema que plantejàvem quan la composició de l'assemblea: vostés aposten per un model molt restrictiu, d'única representació de tots els ajuntaments, la qual cosa, tornaríem a repetir allò del dèficit democràtic, pèrdua de pluralitat, etcètera, etcètera.
Bé, doncs, ara plantegen un model que diu que la comissió de govern estarà composta per huit membres elegits per l'assemblea, en els quals almenys hi haurà un representant de cada un dels trams de població següents; i, bé, venia ahí una divisió.

Bé, això és un criteri, però evidentment jo torne a defensar un altre criteri, que crec que és molt més just i, a més, crec que és un criteri que, d'alguna manera, és el que s'utilitza inclús en les diputacions provincials, o siga, no s'utilitza el criteri que vostés estan posant ací, o siga, si s'utilitzen altres criteris que garantixen que eixa pluralitat que se té en l'assemblea, encara que amb dificultat, que se puga vore també en la comissió de govern, perquè de la manera que està redactat l'article per part de vostés, doncs, inclús es podria donar el cas que tots els membres de la comissió de govern foren d'un mateix color polític.
I jo ja sé que vostés no volen conflictes, jo ja sé que vostés volen que les coses funcionen amb la màxima tranquil·litat possible i que la política brille per la seua absència i eixe tipus de coses.
O siga, al final, una gestió tan còmoda com siga possible.
Però és que a la gent, se l'elegix en els ajuntaments i d'ahí pot passar en este cas a les entitats metropolitanes per a fer coses.
I jo crec que això és un dret que se té i al qual no se pot renunciar.

Per tant, crec que l'esmena que nosaltres presentem és una esmena que el que pretén és resoldre eixa qüestió garantint que almenys un nombre important, perquè, clar, tots podria ser impossible, però un nombre important, que a més és el model que fins ara tenia també el Consell Metropolità de l'Horta, almenys fins a cinc grups, que ja és una representació prou ampla, segur que en quedarà algun més, però almenys els cinc més importants ­ja dic­ cobrix probablement més del noranta i tants per cent dels vots, doncs que tinguen garantida almenys una persona en eixa comissió de govern, que se suposa que és l'òrgan que ha d'anar funcionant més periòdicament.

I després, també alguna qüestió tècnica.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

­Acabe de seguida, senyora presidenta.
­ .
.
.
que és la qüestió de la secretaria, que se nomena que ha d'estar ahí, però una altra deficiència d'aquesta llei és que tampoc contempla ni com s'elegix ni quines funcions va a tindre, inclús el Consell Jurídic Consultiu també fa alguna referència que esta qüestió no ha estat ben resolta en el seu projecte de llei.

Gràcies.

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Té la paraula el senyor Moliner, en representació del Grup Parlamentari Popular.

 

**El senyor Moliner Colomer:**

 

Gràcies, senyora presidenta.
Senyors diputats.

Senyor Oltra.

Quan ha dit que se nomena en algun lloc el nom de "president", tots sabem que va quedar aprovat que se canviaria sempre per "presidència".
Per tant, queda entés aixina, i si hi ha algun lloc ­diríem­ que estiga equivocat, doncs se corregirà.
Per tant, quan se diu "president", se dirà "presidència", i aixina no té un llenguatge sexista de ninguna manera.

Quant a l'esmena 51, és més correcta tècnicament la redacció del projecte de llei, segons el nostre criteri, per suposat.
Per exemple, és més lògic que siga un òrgan unipersonal, com és la presidència, l'encarregat d'executar els acords de l'assemblea.
A més, no se pot convertir la comissió de govern en una espècie de comissió informativa, com les que existixen en els ajuntaments, i que haja d'informar preceptivament de tots els assumptes que sàpia de l'assemblea, ja que això seria contrari a la necessària agilitat que nosaltres volem posar-li i amb la qual s'han de dotar les entitats metropolitanes per a solucionar els temes ràpids i amb la màxima urgència.

En l'esmena 52, pensem que se dissenya per part de vostés un sistema complicat i contrari a l'objectiu i l'eficàcia i agilitat perquè les entitats metropolitanes, que planteja el projecte de llei per part de vostés.
.
.
en el qual el disseny en la forma d'elecció dels membres de la comissió de govern és més respectuós amb la representació dels municipis integrats en l'àrea de les àrees metropolitanes.

De totes maneres, vosté en la seua esmena també diu la forma d'elegir el secretari i que serà amb veu però sense vot, i que seria elegit entre funcionaris corresponent al nivell dels ajuntaments integrants en l'àrea metropolitana.

Doncs, bé, la previsió relativa a la secretaria de la comissió de govern, pareix contrari també, el que vosté proposa, a la legislació bàsica estatal.
L'article 12.
2 del reial decret preveu que les secretaries de les àrees metropolitanes, entre altres entitats locals que se citen, se classificaran en alguna de les classes que el mateix reial decret establix, previ informe de la comunitat autònoma respectiva, sobre la base de les seues característiques pròpies.
És a dir, que partix de l'existència d'una secretaria pròpia, ha de tindre una secretaria pròpia, que ha d'estar dotada del corresponent titular i que a més haurà de ser nomenada pels procediments prevists en la legislació bàsica estatal, com pot ser el concurs o la lliure designació, segons procedisca.

Amb açò li queden contestades les dos, per tant creguem que estem més encertats nosaltres en l'articulat d'esta llei, com fins ara he anat dient-li.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Moliner.

Té la paraula el senyor Oltra per a rèplica.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Bé, en primer lloc, mostrar la satisfacció pel que sembla el reconeixement d'algun error que se deu haver produït.
El que demanaria en tot cas seria que això quedara, no sé si val la constància aquesta o cal fer algun escrit, no ho sé, per a corregir, perquè el que s'ha publicat amb data del 24 d'abril no era "presidència" era "president", o siga que això s'hauria de rectificar d'alguna manera, perquè, certament, jo havia expressat la sorpresa, perquè no trobava justificació a això.

Dit això, home, el que sí que és preocupant és el que vosté diga que és que pareix que el que se pretén és que la comissió de govern siga com una comissió informativa.
Bé, és que, què va a ser una comissió de govern?
O siga, una comissió de govern és una comissió a on se debat i se decideix i se prenen decisions.
És una comissió de treball, o siga, és més que una comissió informativa, en el sentit que sí que pot prendre decisions, com vosté sap que en els ajuntaments no tenen eixa capacitat, però sí que la té la comissió de govern, i precisament per això reivindiquem que siga plural, que hi haja garantia de ser plural, perquè en el projecte de llei de vostés eixa garantia no està.

De l'únic que tenim garantia en el projecte que vostés presenten és que hi pot haver un representant d'un ajuntament de fins a 10.
000 habitants, un altre de 10.
000 a 20.
000, i aixina.
Però poden ser tots del Partit Popular en estos moments, que perfectament el que controle la majoria de l'assemblea pot nomenar-los tots del mateix color: ara estarien vostés, demà estaria un altre.
És això democràtic?
Bé, doncs, probablement sí.

Amb tota seguretat és molt més democràtic que les forces polítiques que integren eixa assemblea, amb la força que cada un tinga elegisca els seus representants, siga d'un ajuntament major o menor, això ja serà decisió de cada força política, exactament igual que passa hui en dia en les diputacions provincials.
O siga, la persona que s'elegix per a estar en la diputació provincial, pot ser l'alcalde del poble més important o inclús el regidor del poble més *xiquico*.
O siga, no passa absolutament res, és una decisió que correspon a cada grup polític i que d'acord amb la força que té se nomena.
Per tant, crec que és un altre problema, un altre handicap que vostés plantegen a l'hora de garantir la pluralitat en les entitats metropolitanes que ací es plantegen.

I és un missatge perillós, també, el de l'agilitat.
Clar, evidentment, si són tots del mateix color.
.
.
Home, anava a dir que queda garantida la tranquil·litat, això la veritat és que dir-ho aquí, doncs no hi ha molta garantia, perquè hi ha exemples de tots els colors, que en la mateixa família, doncs, passa el que passa.
Però bé, se suposa que el que se vol es debatre, discutir, que hi haja objectius distints però legítims, i que tot això ha de marcar un poc el treball.

Per tant, sí que ens preocupa eixe segon argument, que en base a garantir la tranquil·litat, o la submissió ­que també podria ser llegit d'una altra manera­, doncs no se vullga que hi haja molta gent.
Això mateix va ser l'argument quan la famosa entitat de transports metropolità, que els sindicats no podien estar ahí dins perquè restarien agilitat, i això, recorde que va ser un dels arguments que se van utilitzar aleshores: o siga, quanta menys gent hi haja, doncs, millor, pareix ser el missatge de vostés.

I el tema de la secretaria, home, el tema de la secretaria.
.
.
ahí se nomena que hi ha d'haver un secretari.
En el projecte de llei de vostés se nomena que hi ha.
.
.
però se nomena ahí i ja està, ja no se diu ni de quina manera s'ha de cobrir ni quan estarà, res de res.
Home, jo, l'únic que faig és repetir el que diu el Consell Jurídic Consultiu: deuria regular-se la forma i les funcions que aquesta figura ha de tindre.
Després, lògicament que se farà d'acord amb la legalitat, però pense que ficant-lo ahí sense haver dit de quina manera vindrà i d'on vindrà i quin procediment serà l'adequat per al seu nomenament, me pareix que no fa ningun favor en este sentit.

Per tant, insistir: crec que estem davant també, com parlàvem de la d'assemblea, ara amb la comissió de govern, d'un article molt important a l'hora de decidir-se per un model monocolor, per un model que lleva pluralitat, i en este aspecte jo crec que hem de ser molt cuidadosos, ens ha costat molt el reconeixement de la pluralitat política.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

.
.
.
perquè ara vostés vagen constantment retallant.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Té la paraula el senyor Moliner per a rèplica.

 

**El senyor Moliner Colomer:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor Oltra.

El que vosté ens proposa seguim creient que es contrari a l'agilitat que deuen tindre les àrees metropolitanes, tal com nosaltres les concebem, per a solucionar sobretot els temes ràpids i urgents.

I al mateix temps, també estaríem pensant que la forma d'elecció dels membres de la comissió de govern de l'àrea metropolitana és més respectuós amb la representació d'ajuntaments o municipis integrats en l'àrea que el que planteja vosté en la seua esmena, perquè carrega el pes de la decisió en els grups polítics i és coherent amb la composició prevista per a l'assemblea.

Amb tot açò jo li conteste al tema que vosté ha explicat ací en la trona, i al mateix temps, referent a allò de les secretaries, encara que no quede reflectit, ja li he dit jo que la secretaria serà secretaria pròpia de les entitats metropolitanes i estarà dotada d'un titular, i eixe titular ja li he explicat ben clar que serà nomenat pels procediments previstos en la legislació bàsica estatal, la legislació bàsica estatal ho preveu ben clar com ha de ser la designació d'un secretari.
Per tant, haurà de ser per concurs o per lliure designació, segons procedisca, per tant, açò algú ho ha dit bastant clar, si no estiguera posat, doncs, naturalment, se seguiran estos criteris per a nomenar el secretari.

No res més, moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Moliner.

Defensa de l'esmena número 53 del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.

Abans correspon la votació de les esmenes 51 i 52.
Hi ha una esmena tècnica que indica: "Donde dice 'presidente' deberá decir 'presidencia", firmada por los tres grupos parlamentarios.
Esta es una enmienda técnica.

Y corresponde la votación a las enmiendas 51 y 52.
Senyories.
.
.
*(Pausa)* Señor Perelló, tiene la palabra.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

 

Gracias, señora presidenta.

Es que a pesar de que son dos enmiendas, teníamos la intención de votarlas por separado, si a usted le parece bien.

 

**La senyora presidenta:**

 

Votación para la enmienda número 51.
Senyories, co-mença la votació.
El resultat és de 36 vots a favor, 46 en contra, cap abstenció.
Queda rebutjada l'esmena 51.

Votació a l'esmena 52.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 5 vots a favor, 46 en contra, 29 abstencions.
Queda rebutjada l'esmena 52.

Defensa de l'esmena 53 del Grup Parlamentari Socia-lista­Progressistes.
Té la paraula el senyor Ros.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

Senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Anem a tractar l'esmena 53 i l'esmena 55.

Algunes de les consideracions que en estes esmenes s'arrepleguen han vingut tractant-se al llarg del debat de la llei, perquè hem parlat de la comissió de govern, hem parlat del gerent.
El que passa és que en cada moment hi ha situacions diferents.

Si abans parlàvem de la comissió de govern i que hi haguera possibilitat en una esmena que hi haguera un gerent, hui ací parlem en estes esmenes dels membres que ha de tindre la comissió de govern des del nostre punt de vista i de les funcions que ha de tindre el gerent des del nostre punt de vista.

A mi no em cap el menor dubte que com ha vingut passant fins ara, fins estos moments, estes esmenes seran rebutjades.
A mi no em cap el menor dubte tampoc que, a esta altura del debat, les seues senyories puguen estar ja cansades i puguen estar pensant inclús dient: "Però què estem fent ací si la llei al final l'anem a aprovar i l'anem a aprovar com nosaltres considerem oportú; encara que després farem el que farem, però l'anem a aprovar com considerem oportú".
A la millor vostés tenen raó.

El que passa és que nosaltres, a una llei d'àrees metropolitanes que afecta a tot el territori de la comunitat autònoma i a la seua vertebració, li donem una importància i una importància tal que a pesar que sabem que els nostres plantejaments ací en la Cambra no tenen cap tipus de possibilitat que isquen endavant, a pesar que sabem que cap de les nostres esmenes es va a dur a terme, a pesar que sabem que vostés faran el que consideren oportú, com passa quasi sempre, ens sentim en el dret, en l'obligació, davant de la gent, davant dels ciutadans, d'explicar quina és la nostra postura per a vertebrar una àrea metropolitana com nosaltres considerem que hauria de ser.

És de veres que a la millor no acabem de ser tan clars com devíem ser parlant.
És de veres també que la gent del carrer ho entén, els ho expliquen i el ciutadà d'a peu.
.
.
mire vosté, el ciutadà d'a peu entén l'àrea metropolitana que voldríem nosaltres, que creem que defensa millor els interessos de la gent.
I és de veres que entropessem únicament i exclusivament en la no entesa per part de vostés, que al cap i a la fi en són quaranta i escaig, no en són molts, perquè els ciutadans en són molt més, però va i resulta que són els que han de votar-la.
Tot el món entén les posicions, tot el món entén quina àrea metropolitana és la que cal i és la que val la pena menys vostés, que al final han de votar la llei i acceptar o no les esmenes.

Nosaltres què diem?
Que hi haja un gerent.
Ho hem dit abans, ho tornem a repetir.
Ha d'haver un gerent per a gestionar coses tan importants com estes.
Imagine's vosté que una institució com està, com la que estem, no tinguera una presidenta.
Impossible, senyora presidenta.
Ha d'haver una presidenta que gestione, que organitze el debat i que faça les coses com cal.
Ha d'haver un gerent, sense cap dubte, i sobretot quan es tracta de prestar serveis especialitzats, com són el fem, l'aigua i totes aquelles coses que a vostés els ocorreguen en el futur.
Vostés no volen que hi haja gerent?
No passa res.
Recorden-se el que els dic: d'ací sis mesos, les àrees metropolitanes tindran gerent.
El que jo no sé és com es dirà, si es dirà personal de confiança, assessor de la presidència o com vostés vulguen dir-li, però d'ací sis mesos, quan parlem d'este tema, gerent hi haurà.
Serà d'una altra manera, no tindrà eixe nom.
.
.
Passarà com en el transport que hem dit abans.
Serà assessor del president o de la presidència, perquè quede el tema clar, però d'ací sis mesos gerent hi haurà, i en esta trona apujarem a dir-ho.

I què hem dit?
No burocratitzen, no ho facen tan gran.
Per a què volen vostés una comissió de govern de huit persones?
Què van a governar el món?
O és que s'han cregut, com moltes voltes vostés repeteixen, que "somos los líderes mundiales de casi todo" ­perquè això ho repeteixen vostés molt sovint­?
*(Remors)* Una comissió de govern de huit membres polítics per a gestionar el tema eixe, quan el que falta és menys membres polítics i més professionals de la matèria perquè les coses es duguen com calga.
El senyor Botella m'està donant la raó.
Si jo sé que vosté votaria a favor, però no el deixen.
En eixe sentit, anem a ser racionals; en eixa qüestió, no fem una comissió de govern de huit membres tan extensa, fem-la més reduïda.
Que estiguen representants cada u d'eixos membres per un tram de població, perquè les poblacions xicotetes, les de menys de 5.
000 habitants, les de més de 250.
000 habitants, es puguen sentir representades en eixa comissió que pren decisions, que es la comissió de govern.
No són els mateixos els problemes que pot tindre, a qualsevol tipus de nivell, un ajuntament de 1.
000, 2.
000 habitants, als que pot tindre un ajuntament de 70, 80, 300, 500.
000 habitants.
No és el mateix sentir la sensibilitat dels representants d'ajuntaments xicotets per a determinats problemes que els dels ajuntaments grans.
Deixem que hi hagen trams a l'hora de formar la comissió de govern, que puguen haver representants de totes les escales poblacionals.

Però com no ho farem, i hi haurà una comissió de govern molt gran, i no hi haurà gerent, però hi haurà un assessor de presidència, que és com si fóra un gerent, que cobrarà.
.
.
­per suposat, el que treballa ha de cobrar, sense cap de problema­, com això ho farem aixina, seguirem apujant el rebut del fem, com ha passat estos quatre anys, que en quatre anys el 70%.
Jo espere que els quatre pròxims es quede només en el 70%, que total seria en dos legislatures el 140%, una cosa que poden assumir els treballadors i les treballadores, que el jornal els apuja l'IPC, en el millor dels casos.
*(Remors)*

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ros.

Té la paraula el senyor Díez per al torn en contra.

 

**El senyor Díez Cuquerella:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Senyor Ros.

Francament, em sembla que són vostés contradictoris en els seus plantejaments, perquè quan hem parlat de la constitució de l'assemblea, a vostés els pareixia molt poca representació la que es preveu en el projecte de llei.
I, no obstant això, quan passem a la comissió de govern, diuen que huit vocals és una barbaritat i que volen vostés una comissió de govern més reduïda.
Es posen d'acord quan plantegen una cosa per a coincidir quan plantegen la segona, perquè del contrari, ja li dic, són vostés incoherents i incongruents.

Pensem que en el text del projecte de llei hi ha una representativitat de tots els ajuntaments, fins i tot els més xicotets, perquè els representants es nomenen per trams de població.
Inclús em pense que vosté això ho té ben clar.
El que passa és que vol eixir a esta trona a defendre interessos que vosté sabrà quins són, però que, és clar, no estem disposats a recolzar en este projecte de llei.

I després insisteix vosté en el nomenament i en l'existència d'un gerent i que d'ací sis mesos ja hi haurà funcionant un gerent.
Però, escolte, és que la figura del gerent o la possibilitat que existisca un gerent està contemplada en este projecte de llei.
Lliga's vosté l'article 9, apartat e) quan està anomenant quines són les facultats del president, i vorà vosté com parla de "así como el nombramiento del gerente, en su caso".
Vosté què vol, fer un *corsé?* Com estan vostés acostumats a governar, quan han governat d'eixa forma de *corsé*, volen inclús limitar a les pròpies àrees metropolitanes, a les pròpies assemblees, volen limitar-los vostés quines han de ser les facultats que li donen al gerent.

Mire, nosaltres no som aixina.
Nosaltres contemplem la possibilitat que es nomene un gerent i que siga la pròpia assemblea del propi ens la que diga quines seran les facultats que puga tindre el gerent.
I ho fem dins d'eixa llibertat que volem donar a l'autonomia municipal que vostés tant prediquen.
Nosaltres ho smem d'eixa forma tan senzilla, donant eixes facultats a cada àrea metropolitana que es puga crear.

A part que pensem, sincerament pensem, que posar ací l'existència d'un gerent estaríem fent un mal favor, un mal favor, a moltes àrees metropolitanes que es pogueren constituir, que possiblement no necessitaren de cap gerent i estaríem obligant-les.
Deixen-los vostés llibertat, no vulguen clavar-los a tots en el mateix sac.
Respecten l'autonomia i respecten la voluntat dels municipis, de les assembles que es constituïsquen en les àrees metropolitanes, respecten la llibertat de les comissions de govern i no estiguen introduint a la força figures, que al cap i a la fi són costos afegits dels quals vosté vol fugir.

La incongruència es produeix ací en la insistència del gerent i es produeix també quan parla de l'existència d'una comissió de govern reduïda.
On està la representativitat i on està la llibertat i l'autonomia dels municipis en els seus plantejaments?
Explique-m'ho perquè no ho entenc.

Gràcies.

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Díez.

Té la paraula el senyor Ros per a rèplica.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Llibertat, autonomia, entendre la decisió de l'assemblea, paraules que estan molt bé, que són molt boniques i, a més, que les podem entendre i compartir tots, però dites en boca del Partit Popular són paraules buides, sense sentit, sense contingut, perquè l'experiència ens diu que vostés diuen una cosa i en fan una altra.

Si diu que podrà haver un gerent ­anava a dir una cosa que no la dic­, que hi haja un gerent.
Però per què vostés no volen ficar allò del gerent ací?
Vostés no volen ficar allò del gerent ací perquè nosaltres que ha d'haver un gerent, diem que ha d'haver un gerent professional, que entenga de la matèria, amb una sèrie de qualitats i amb una sèrie de responsabilitats.
I això és el que entenem que ha de ser un gerent.
Quan vostés estan pensant "que cabe la posibilidad de nombrar a un gerente", estan pensant en allò que jo els deia abans ­i no és qüestió de fer el guió, i no és qüestió d'endivinar­, estan pensant "en nombraremos un asesor del presidente que hará las veces del gerente.
.
.
y un hueco más".
El problema és eixe: un hueco más.
El problema és que el que diem, després passa.
No som endevins, però com vostés han agarrat el monorail de la incongruència, el monorail de fer les coses com les fan, al final els hem pillat el *tranquillo*.

I, en eixe sentit, li he de dir que coherència, tota.
Clar que nosaltres volem que estiguen representants tots els grups polítics en el Consell Metropolità, no com vostés.
I volem que la comissió de govern siga xicoteta.
Això no és contradictori.
El que estiguen representats en l'assemblea tots els grups polítics no és contradictori amb que la comissió de govern siga xicoteta, siga xicoteta perquè siga àgil, fàcil de reunir, perquè ha de prendre decisions de govern, decisions del dia a dia.
Açò no és com l'assemblea.

I, en eixe sentit, li he de dir que incongruència, cap; llibertat, tota.
Però si no han sigut capaços de reconèixer-nos anteriorment la llibertat i l'autonomia que podíem tindre els membres de l'àrea metropolitana per a organitzar-nos nosaltres mateixos la constitució de l'ens!
Que me parlen vostés a mi de llibertat!
Que me parlen d'autonomia!
Que me parlen de deixar que la gent decidisca per si mateixos!
, quan inclús per a constituir l'òrgan de què estem parlant hem de tindre eixe control d'assessorament, per dir-ho d'alguna forma, a l'hora de constituir.
No ens donen ni la majoria d'edat perquè ens assentem tots al voltant d'una taula i entre tots sigam capaços de constituir l'assemblea i de tirar al president.
I me parlen vostés de llibertat?
I me parlen vostés d'autonomia?
I me parlen vostés de no deixar les coses lligades i que siga l'assemblea la que decidisca?

Ho dic i ho repetisc, paraules que compartim, paraules que estan escrites en l'Estatut d'Autonomia, en la Constitució, paraules que qualsevol demòcrata les du i les defén, però repetisc, dites per vostés són paraules que sonen buides, perquè ens estan demostrant un dia darrere d'un altre que diuen una cosa i després en fan una altra.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ros.

Té la paraula el senyor Díez per a rèplica.

 

**El senyor Díez Cuquerella:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor Ros.

Molt breument, per a dir-li que és evident, molt evident, que la falta d'arguments que vosté té per a defendre la seua esmena li du a fer uns plantejaments d'atac al grup que està en el govern, atacant-lo o pretenen posar en tela de juí la seua capacitat democràtica de diàleg i de respectar les autonomies municipals.
És només la seua falta d'arguments la que li du a fer eixes afirmacions, que afortunadament per als valencians són afirmacions que fa vosté i a la millor el seu grup, però que afortunadament no són eixes les afirmacions que fa la gran majoria del poble valencià.

Dit això, també reconega que vosté no ha tingut arguments per a defendre eixa composició de la Comissió de Govern dient que la vol operativa, quan està parlant que siguen sis membres i en el text de la llei en van huit.
Quina agilitat perd de ser sis a ser huit?
Li he demanat abans que m'ho explicara.
No m'ho ha explicat.
Li ho dic ara.
Ja no té vosté torn, però a la millor com va vosté pel monorail.
.
.
, paraula que, per cert, pel que es veu sí li ha agradat la que jo li he dit i la utilitza; ara li falta utilitzar "la nimietat", que també l'havia utilitzat jo abans, i poc a poc anirem enriquint-nos uns a altres, amb tota l'estima.

De manera que, senyor Ros, eixa falta d'arguments precisament el que fa és que hàgem de desestimar-li les esmenes.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Díez.

Votació a les esmenes 53 i 55.
Si no hi ha inconvenient, votació conjunta.
Té la paraula el senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies.
Era per a demanar votació separada de les dos.

 

**La senyora presidenta:**

 

Gràcies, senyor Oltra.

Votació a l'esmena número 53.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 30 vots a favor, 46 en contra, 4 abstencions.
Queda rebutjada l'esmena 53.

Votació a l'esmena 55.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 36 vots a favor, 45 en contra, cap abstenció.
Queda rebutjada l'esmena 55.

Senyories, votació a l'article 8.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 46 vots a favor, 36 en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article 8.

Senyories, votació a l'article 9 amb l'esmena tècnica.
Donde dice "presidente" deberá decir "Presidencia".
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 46 vots a favor, 35 en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article 9 amb l'esmena tècnica.

Votació a l'article 10, ja que no hi ha esmenes presentades.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 76 vots a favor, cap en contra, 4 abstencions.
Queda aprovat l'article 10.

A l'article 11 hi ha una esmena transaccional a les dos esmenes números 57, del Grup Parlamentari Esquerra Unida, i 58, del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.

Enmienda transaccional a las enmiendas número 57 del Grupo Parlamentario Esquerra Unida del País Valencià y 58 del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.
Añadir en el punto 2 del artículo 11, después de "del número legal de sus miembros" lo siguiente: "que corresponderá como mínimo al tercio de votos de la asamblea", de acuerdo con lo dispuesto en el artículo 6.
2.

Votación a esta enmienda transaccional.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 81 vots a favor, cap en contra, cap abstenció.
Queda aprovada l'esmena transaccional.

Votació a l'article 11.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 46 vots a favor, 36 en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article 11.

Defensa de l'esmena número 59, del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.
Té la paraula el senyor Ros per al torn a favor.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyores diputats.

Anem a defensar l'esmena 59 dient, abans d'entrar en el fons de la qüestió que és allò important, allò realment important, que quan estem en esta trona defensant les esmenes, el Grup Socialista, inclús també sense cap dubte el Grup d'Esquerra Unida, no estem en ningun cas produint ningun atac a ningú.

Moltes voltes la diferència que es produïx entre la concepció dels grups parlamentaris consistix que un pensa que estan atacant-lo quan no li estan donant la raó, i els altres podem pensar que estem debatent i dialogant, perquè també tenim tot el dret del món a ficar damunt de la taula quines són les nostres idees i exposar els nostres plantejaments respecte a qualsevol tema.
I podem dir el que considerem oportú respecte a qualsevol tema sense que ningú en ningun cas ens haja de dir si el que diem és adequat o no adequat.
Tenim la llibertat que ens dóna ser persones, la llibertat que ens dóna l'Estatut i la Constitució de plantejar els temes com considerem oportú.

Els que no tenen costum de debatre, els que no tenen costum de negociar, els que no tenen costum de dialogar, qualsevol plantejament d'estes característiques el presenten com un atac.
Però és la falta de costum.
Nosaltres duem molts anys dialogant, presentant esmenes, plantejant suggerències, algunes acceptades i altres no acceptades, però tenim eixa corfa que se sol dir, tenim eixa pràctica: la pràctica del diàleg, del consens, la pràctica de creure's la democràcia en tot el seu conjunt.
Qui no té pràctica en el diàleg, qui no té ganes de consensuar, qui no parla pensant que el que parla és el que vol dir, quan se sent que li fan plantejaments contradictoris a les posicions que un pot mantindre, a això li diu "atacs".

Mai més lluny de la realitat el que nosaltres plantegem en l'esmena 59.
No estem atacant a ningú en l'esmena 59, que és la que estem debatent i per la que estem intervenint.
Estem plantejant la nostra filosofia.
I quina és la filosofia de l'esmena 59?
Què diu l'esmena 59?
L'àrea metropolità que el Grup Socialista volguera que tinguérem ací a la nostra comunitat.
Eixa àrea metropolitana, com hem dit este matí, vertebradora.
Eixa àrea metropolitana que unira esforços.
Eixa àrea metropolitana que prestara serveis al menor preu possible.
Eixa àrea metropolitana que fóra una àrea de tots on tots i cadascun dels ciutadans de l'àrea estigueren representats en els seus òrgans de direcció.

Per tot el que ha anat passant fins estos moments, per totes les esmenes que duem aprovades, quasi ningun, per no dir ningun dels objectius que ací estem remarcant, es contempla en els articles tal qual es van aprovant.

I nosaltres en esta esmena diem aquelles coses que considerem que són les oportunes, aquelles coses que la nostra llibertat d'expressió que tenim, i el més fonamental, la nostra llibertat de pensament, diu que ha de ser l'àrea metropolitana.
I diem quines són les competències que nosaltres li donaríem.

Nosaltres no faríem un àrea com van a fer vostés per a arreplegar el fem i per tractar-lo, ni una àrea per al cicle hidràulic.
Nosaltres faríem una àrea metropolitana amb plenes competències, que poguera dur temes d'urbanisme, de cicle hidràulic, de residus sòlids, de transport, no ens passe el que ens ha passat en la resolució del govern de fa quatre dies, i tots aquells temes que significaren coordinar els servicis que s'han de prestar als ciutadans de les àrees metropolitanes de la nostra comunitat, que no ens oblidem que esta és una llei general i vostés estan enfocant el tema com si foren àrees d'ací, de les àrees metropolitanes de la nostra comunitat.

I eixes competències són les que volguérem que tinguérem.
I volguérem que el mateix òrgan de decisió, el mateix gerent, el mateix president, la mateixa Comissió de Govern, pogueren coordinar temes de residus sòlids i de transports, combinar-los amb els temes d'urbanisme, que són importantíssims: ubicació d'abocadors, per on han d'anar les carreteres, per on ha d'anar el carril bici, per on ha d'anar el tramvia.
Per què?
Perquè si es prenen les decisions en el mateix punt d'encontre és fàcil coordinar, és fàcil coordinar.
Si es prenen les decisions en departaments estancs, conforme vostés ho està fent ara, resulta que tenim l'aprovació per a ficar l'abocador eixe Dos Aigües o Set Aigües ­no recorde exactament­, l'informe favorable d'una determinada conselleria, però com no estem coordinats l'altra conselleria diu que l'impacte ambiental no és el que pertoca.
Final: el tribunal ens ha dit que el que hem fet ha sigut el que solen vostés fer sempre: ficar la pota.
Però, no té importància.
Com ho ha dit el tribunal no és un atac de nosaltres, no és un atac del Grup Socialista ni dels grups de l'oposició.

Exemples tan clars com eixe que ens ha passat, i no fa molts mesos que ens ha passat i que li van a costar molts diners als ciutadans i a les ciutadanes de la Comunitat Valenciana, perquè ara caldrà pagar un munt de peles en algunes qüestions que caldrà resoldre, són les que nosaltres no voldríem que passaren, i per això plantegem en esta esmena una àrea metropolitana amb unes determinades competències importants, de veres que sí.

Algunes de les competències, i abans que m'ho diguen ho dic, les tenia l'àrea metropolitana abans i el govern socialista algunes d'eixes competències les llevà.
És de veres, és de veres.
Però ni la Comunitat Valenciana tenia tantes transferències com té hui en aquell moment ni estàvem estructurats conforme estem en estos moments, perquè el pas dels anys, el pas del temps, fa també que la Comunitat Valenciana s'estructure, i no és la mateixa Comunitat Valenciana la de l'any 1995 que era la Comunitat Valenciana de l'any 1986, 1987, 1985, quan es feren els primers esborranys de la llei.
Afortunadament, el govern socialista en eixe període de temps canvià este espai que *(inintel·ligible)* Comunitat Valenciana.
I anava a dir que no és la mateixa la de 2001 que la de 1995, però en cap cas s'ha volgut ficar eixa nota negativa en la seua gestió de govern, perquè efectivament la Comunitat de 2001 res ha de vore en negatiu a la de l'any 1995.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Ros.

Té la paraula el senyor Díez per a torn en contra.

 

**El senyor Díez Cuquerella:**

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Primer que res, senyor diputat, senyor Ros, agrair-li la seua presència en esta Cambra perquè ens done lliçons de democràcia, de diàleg, de consens; moltes gràcies per eixes afirmacions que vosté fa.
Pense que és bo que sempre hi haja algú que ens recorde eixes obligacions.
El que passa és que són paraules buides i són judicis de valors absolutament gratuïts els que fa vosté.
Perquè després, a l'hora de la veritat, quan s'agarrem i llegim el que vostés escriuen ahí s'acaba el diàleg, s'acaba la voluntat de recolzar a l'autonomia municipal i s'acaba tot allò que vosté ací en esta trona parla.
I quan llegim que serà competència de les àrees metropolitanes imperativament, imperativament, que és l'adverbi que vostés utilitzen en el text de la seua redacció, de veres, ens fan pensar en altres temps, en altres temps que nosaltres creiem que ja havien passat i que vostés diuen que van lluitar contra ells.
Però, no, torna a eixir ací l'imperativament han d'actuar sobre els següents temes.

Mire, no estem nosaltres per eixe imperativisme, ja li ho he dit abans.
No estem nosaltres per eixos corsés que vostés estan acostumats a posar.
Nosaltres estem per un respecte a la legislació bàsica estatal i per un respecte a la llibertat, a la llibertat dels municipis i a la llibertat dels habitants de cadascú dels municipis que pogueren configurar les pròximes o les futures àrees metropolitanes.

El que passa és que vosté, vosté està tot el sant dia amb una mentalitat de la que no el puguem traure.
Vosté en quan llig un article, fa una esmena a la Llei d'àrees metropolitanes que estem debatent, se'n va automàticament a les disposicions addicionals, se'n va automàticament a pensar en el Consell Metropolità de l'Horta del que vosté ha format part i tal.
Per favor, centre's vosté, centre's vosté i pose el carro sobre el carril que ha d'anar.

Ací no estem parlant encara de l'àrea metropolitana de València; ací estem parlant d'un respecte a què les àrees metropolitanes s'han de configurar amb arreglo a la legislació bàsica estatal, a la Llei de bases de règim local.
Que les àrees metropolitanes han d'existir i sols, sols es poden crear quan existisquen unes vinculacions econòmiques i socials entre municipis de grans aglomeracions urbanes que facen necessària una planificació conjunta i coordinar determinats servicis i obres.
I no puguem mai fer que imperativament les àrees hagen de tindre necessàriament totes estes competències: urbanisme, cicle de residus, transport.
Podem tindre tots o podem tindre un, perquè han de nàixer a base d'unes necessitats, no han de nàixer d'un voluntarisme, han de nàixer d'unes necessitats.
I pot ser que tinguen unes necessitats en alguna d'estes matèries i no tindre-la en les altres.
Però vostés no, diuen: imperativament.
Un respecte a la legislació bàsica estatal i un respecte a la voluntat dels regidors que representen als habitants d'eixes possibles àrees metropolitanes.
No pense sols en la seua, tinga més obertura de mires.

Gràcies.

 

*(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor José Cholbi Diego)*

**El senyor vicepresident primer:**

El senyor Ros té la paraula per a rèplica.

 

**El senyor Ros Piles:**

Senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Els acabava de dir en la meua intervenció anterior a esta que qualsevol diputat d'esta Cambra els grups de l'oposició tenim la llibertat i el dret de pensar i de dir el que creem convenient, i tenim la llibertat i el dret de pensar quines són les competències que ha de tindre una àrea metropolitana.
Jo creia que això havia quedat clar en què, efectivament, la concepció que vostés tenen i la que nosaltres tenim és diferent.
Creia que havia quedat clar que no hi ha cap de problema en què nosaltres poguérem dir que les competències han de ser en urbanisme, han de ser en cicle hidràulic, han de ser en residus sòlids, han de ser en transports.
El que m'he quedat jo un poc en eixe sentit desil·lusionat, perquè no m'he explicat bé, és que això es tractara d'una imposició.
No, mire, nosaltres no imposem res, nosaltres hem presentat una esmena que diguem que les competències del Consell Metropolità han de ser estes.
Al revés sí que podíem dir que vostés que van aprovar la llei estan imposant una forma de gestionar les àrees metropolitanes, vostés estan imposant una forma de gestionar-les amb els seus vots, amb el seu dret.
Nosaltres estem dient el que creiem que deuria, les competències que haurien de ser les que tinguera l'àrea metropolitana.

Jo no sé què ha de vore amb la llibertat este tipus de qüestions.
Jo no sé que ha de vore amb la necessitat que poquet a poquet vorem si hi ha competències o si se necessita parlar en temes d'urbanismes, en temes de fem o en temes d'aigua.
¿O és que hem de recordar ara, ací en estos moments, que les àrees metropolitanes de la Comunitat Valenciana estan constituïdes per pobles i ciutats que tenen alguns d'ells milers d'anys?
¿O és que hem de recordar ací ara que les àrees metropolitanes de València estan configurades per 44 municipis de la Corona de València amb problemes de transport, amb problemes d'urbanisme, amb problemes d'arreplegada de fem, amb problemes de cicle hidràulic?

O siga, s'ha de constituir el consell i una volta constituït es ficaran a pensar els membres del consell, segons les seues paraules, si hi ha problemes en urbanisme, si hi ha problemes en transport, si hi ha tants problemes en residus sòlids o si hi ha problemes en el cicle hidràulic i a partir de ahí vorem si assumeixen les competències.

Això, perdone'm, senyores i senyors diputats -ja sé que molt de cas no estan fent, però dóna el mateix- això és d'una infantesa tendra, tanmateix, acompanyada eixa infantesa tendra d'ignorància.
Perquè no es pot ignorar que en estos moments en l'àrea metropolitana de València hi ha problemes d'eixes característiques no de hui, ni de fa deu anys, ni de fa vint-i-cinc, ni de fa trenta; ja fa una garba d'anys es creà l'àrea de la Gran València per a solucionar problemes que en aquell moment eren seriós, però que hui són molt més seriós.
Dir-me a mi que si fa falta ja s'incorporaran eixes competències a vore si fan falta, perquè sorgeixen els problemes, és tant com no conèixer la realitat.

I, mire, nosaltres no imposem res.
Jo esta vesprada i este matí he sentit moltes voltes ací dalt d'esta trona, expressada per vostés, el més exquisit respecte a les lleis, el més exquisit respecte al que diu la Llei de règim local, totes les lleis que s'aproven en esta Cambra, el respecte al que diuen els tribunals, tot el respecte, tot un respecte.
Un respecte, que els he dit abans i els torne a dir ara, un respecte que només el tenen en consideració quan les decisions que es prenen o els resultats que poden eixir d'eixes lleis els agraden.
Perquè si hi ha una llei aprovada i algunes lleis hi ha aprovades en esta Cambra en què resulta que no van endavant perquè no hi ha consens, no tenen cap respecte per la llei, tot el contrari.
No sols que ens imposen sinó que ens amenacen en canviar la llei, en canviar les lleis; no és una imposició, és una amenaça.
I ho hem sentit ací en esta trona dir: "si no hay acuerdo sobre determinados temas, cambio la ley".
¡Ah!
¿Cambio la ley si a mí me interesa?
On està el consens?
On està el diàleg?
¡Ah!
¿Cambio la ley si no sale lo que a mí me parece bien?
No, no, no.
La llibertat, això és una prova de libertat; la imposició, això és una prova d'imposició; la democràcia, això és democràcia; les ganes de consens, això són ganes de consens.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Vaja acabant, senyor diputat.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

Acabe, senyor president.

Espere i desitge que quan s'aproven les lleis en esta Cambra si el resultat no és el que a vostés els agrada no ens puguen seguir amenaçant i dient-nos: "si no es así y antes del verano no firmamos, cambio la ley".
¡Olé la pràctica democràtica!
¡Olé la consideració i el respecte a les lleis que en esta Cambra s'aproven!
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Moltes gràcies, senyor diputat.

Per a rèplica, senyor Díez.
Il·lustre diputat, vol polsar el botó?

 

**El senyor Díez Cuquerella:**

Senyor Ros, primer que res, ja sabem on ha escoltat això de "si no me gusta, cambio la ley", on ho va escoltar vosté.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Senyor Díez, un moment.

Pregue a les seues senyories, per favor, que ocupen els seus escons per a què el senyor Diez, com els altres diputats i diputades puguen expressar-se en el to per a què vostés ho puguen sentir correctament.
Moltes gràcies.
Seguisca vosté.

 

**El senyor Díez Cuquerella:**

Gràcies, senyor vicepresident.

.
.
.
que ja sé on va escoltar vosté eixes paraules de que si no me gusta cambio la ley.
Les escoltaria vosté al seu líder nacional quan va dir que "el Plan hidrológico cuando gobernemos lo cambiaremos".
*(Una veu: "*¡molt bé!
*"*) Ahí és on vosté ha tingut el lapsus.
Però es que no sols té vosté eixe lapsus, és que no entén el que ací s'ha estat dient i no entén vosté el text de la seua pròpia esmena.
Vostés estan parlant de què imperativament han d'actuar les àrees metropolitanes sobre els següents temes i ho diuen vostés imperativament.
Però és que després tergiversa les paraules que es diuen ací i tergiversa el text del projecte de llei que ací ningú ha dit que es reunisca el consell.
.
.
¿Veu vosté com li traïciona el subconscient i està pensant sempre en la seua àrea metropolitana?

Ací el que estem dient és el que diu la llei, que es crearan àrees metropolitanes quan hi hagen servicis que així ho demanden.
No estem dient al revés, no estem dient que es creen les àrees i després voran què servicis fan.
Estem dient que només es pot crear un àrea, només es pot crear, perquè ho diu la Llei de bases de règim local, quan existisquen uns servicis que així ho demanden.
I no puguem, per tant, acceptar una esmena que imperativament exigeix que les àrees metropolitanes sempre tinguen i que contemplar un determinats servicis.
No és eixa la filosofia de la Llei de bases de règim local, no és eixa per tant la filoso.
.
.
Llei de bases de règim local, que és de tots, és de tots, però la van aprovar vostés en el Congrés de Diputats l'any 1985 amb la majoria absoluta que vostés tenien aleshores, encara que eixia de tots.
Però ja que almenys la van dur vostés al Congrés, ja que la van negociar vostés i hui és de tots, almenys visca-la, tinga-la en compte i conega quan es deuen crear àrees metropolitanes i no ho tergiverse.
*(Una veu:* "¡Muy bien!
")

*(Ocupa la presidència la presidenta, senyora Marcela Miró Pérez)* 

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Díez.

Correspon la votació de l'esmena 59.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 34 vots a favor, 46 en contra, cap abstenció.
Queda rebutjada l'esmena 59.

Defensa de l'esmena 60, del Grup Parlamentari Esquerra Unida.
Té la paraula el senyor Oltra per al torn de defensa.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Bé, vaig a defensar l'esmena número 60 a l'article 12, el mateix article a què el company anterior havia fet una defensa també.

Nosaltres no incorporem el caràcter imperatiu que s'ha dit abans, però sí considerem important que les àrees metropolitanes puguen tindre aquelles competències que en el moment de la seua creació s'estimen oportunes.

Jo crec que el debat de fons que n'hi ha ací i que està present en la majoria de les intervencions és si se creen o no se creen unes àrees metropolitanes.
Perquè, clar, de paraula pareix que sí, se posen lleis que parlen d'això, se posen articles que pareix que van a.
.
.
però després, al llegir la lletra menuda, es veu que els tirs no van per ahí.
La qüestió va per complir el paper, per crear uns instruments fàcilment manejables, que per a això, a més, com menys gent hi haja, millor.
Si pot ser que no hi haja polítics, especialment de l'oposició, millor que millor.
I crear un instrument que siga còmode, àgil ­se diu "àgil", millor dit­, per a la seua gestió.

I, clar, a més que tinga molt poqueta capacitat de gestió, i en tot cas, la poqueta que tinga que siga fàcilment controlable.
O siga, tan controlable com que se reduïsca, se concrete tant, que, bé, doncs ara se crea un entitat per al fem com se'n podia haver creat una per a la recollida i una altra per a l'eliminació.
O siga, podien perfectament haver fet eixes dos.
Coses molt concretes que trenquen absolutament amb la idea del que deu ser una àrea metropolitana.
Una àrea metropolitana, si feren cas inclús a la proposta que vostés mateixos han presentat, deuria ser el resultat d'eixa conurbació, eixa aglomeració de ciutadans amb una sèrie de rodalies, que se donen una sèrie de condicionants, de relacions socioeconòmiques, etcètera, etcètera, i que demostren unes necessitats que fins a eixe moment ningun instrument li dóna resultat.
I que per això s'ha de crear un instrument nou, que en este cas serien eixes àrees metropolitanes.

Però la cosa no va per ahí, en tot cas, es queda en el missatge, però després, a l'hora de la concreció, a l'hora de la realitat, els tirs van per altra línia.
Se parla ja d'entitats metropolitanes ja molt concretes, i a més, especialment, quasi sempre enfocades per a dos qüestions: obres i servicis.

Això recorda molt, que probablement tindrà molt a vore, que algun dels redactors de la llei segurament ve procedent de les diputacions i el famós Pla d'obres i servicis, perquè és que això impregna constantment quasi tots els articles de la llei.
I això està bé, però és que això és tan poqueta cosa que per a fer això pràcticament ja quasi estan les mateixes diputacions.
I en tot cas, sempre queda l'oportunitat de fer consorcis, de fer mancomunitats, que són qüestions que estan ahí de tota la vida ­digam­ i que, bé, funcionen bé si n'hi ha voluntat política que funcionen bé.

O siga, se suposa que una àrea metropolitana hauria de ser alguna cosa més.
Clar, si és alguna cosa més, no se pot limitar solament a obres i servicis, ha de tocar altres temes, i més en una societat com en estos moments tenim, en la qual, la interrelació entre la gent que viu en un municipi i treballa en un altre, etcètera, etcètera, cada volta és més gran.

Per això s'ha d'estar oberts, absolutament oberts, no tancats, com vostés plantegen en el seu articulat, a qüestions com, efectivament, temes d'urbanisme, temes d'ordenació del territori.
.
.
Per què no pot ser eixa una competència d'una àrea determinada?
Per què, per exemple, en l'àrea metropolitana de l'Horta eixe tema no va a dur-lo ningú?
Com és possible això?
Si tots estem d'acord que l'àrea metropolitana de l'Horta és l'àrea ­digam­ tipus, l'àrea model, eixos temes qui els durà?
Cada ajuntament pel seu compte?
La Generalitat, en el que toque; l'Estat en el que toque, i ja està?
O siga, qui coordina tot això?
No es veu interessant que eixa siga una de les competències que eixa àrea ha de desenvolupar?
No, s'han creat una per al fem i una altra per a l'aigua: *ximpun*!
Ja vorem el dia de demà què és el que passa.

Bé, doncs jo crec que és una de les competències que perfectament pot ser viable, i ningú millor que els mateixos ajuntaments interessats a l'hora de decidir qüestions mediambientals, un tema molt important en què n'hi ha molta sensibilitat en estos moments.
Per què en una hipotètica àrea metropolitana no es pot decidir que eixe siga un dels temes que s'han de tocar?
Temes d'ordenació del territori, temes de serveis socials, i n'hi ha multitud de temes que la proposta nostra, l'esmena nostra, el que planteja és que això quede a la voluntat dels ajuntaments i, lògicament, també de la institució que està per dalt, a l'hora de poder configurar les competències que tindrà eixa àrea.
Hi haurà àrees que a la millor tenen uns interessos a potenciar unes competències determinades sobre altres, però que siguen elles que tinguen la suficient autonomia per a poder decidir eixe tipus de qüestions.

Això aniria en la línia de descentralització i d'acostar la solució als problemes.
Si vostés mantenen el que pareix que van a mantindre, limitat al tema d'obres i servicis, bé, doncs, això és una espècie de contracta.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

.
.
.
una espècie ­sí, acabe de seguida­, una espècie d'empresa pública, se suposa, destinada a coses molt concretes.
Però això no és una àrea metropolitana ni res que se li parega.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Té la paraula, per al torn en contra, el senyor Moliner.

 

**El senyor Moliner Colomer:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor Oltra.

La seua esmena, encara que s'aproxime bastant al que està redactat, veem que no és correcta des del punt de vista tècnic.
Perquè no se tracta pròpiament que les àrees metropolitanes gestionen competències en les matèries que se determina en la llei de creació, sinó més bé que se tracte de la planificació conjunta i la gestió coordinada de determinats obres i servicis que siguen palpables i necessàries.
Eixa paraula s'haurà de recalcar: "palpables i necessàries", no capritxoses.

Com indica l'article 2 de la projecte de llei i que està en concordança amb l'article 43 de la Llei reguladora de bases local, la qual ja li he recordat i ja li hem repetit en esta trona durant tot el matí.

No res més i moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Moliner.

Rèplica?
El senyor Oltra.

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Bé, senyor Moliner, jo crec que vosté acaba de confirmar el fet.
No és cert que raons tècniques siguen les que impossibiliten l'aprovació de l'esmena: són raons estrictament polítiques.
D'eixa política que jo he dit ­i que vosté no ha desmentit, jo crec que ha confirmat­ que no aposta per la potenciació de les àrees metropolitanes.
Aposta perquè en eixe missatge es vullga dir el contrari justetament del que se pensa fer.
O siga, qualsevol persona amb criteris tècnics de veritat diria que és millor eixa redacció perquè és més ampla.

Serà en tot cas la unió d'eixos ajuntaments la que determine quines són les seues necessitats.
Si és el més important per a ells o es troben capacitats en eixos moments per a desenvolupar tasques de coordinació en temes d'urbanisme, en temes de medi ambient, serveis socials, etcètera, etcètera, això és una porta que ha de quedar sempre oberta, perquè se suposa que són els ajuntaments els que millor saben les seues necessitats.
O ha de vindre algú de València, de la capital, a dir-los a eixos ajuntaments el que s'ha de fer?
Quin criteri és eixe de respecte a l'autonomia o de confiança en la pròpia capacitat dels ajuntaments?

Per tant, nosaltres no diem que totes les àrees metropolitanes han de tindre astò, no.
Però sí que volem que tinguen eixa possibilitat, que siguen capaços de reunir-se, perquè se suposa que han de decidir voluntàriament constituir eixa àrea metropolitana, i en eixe moment, que tinguen capacitat de poder abraçar diferents matèries, no limitades al tema que vostés insistixen d'obres i servicis, amb eixa política de dividir, de fragmentar, d'impossibilitar, en definitiva, la viabilitat de qualsevol àrea metropolitana.

Perquè vostés, el que jo crec que tenen clar, és que si ja prou problemes tenen en els ajuntaments, en uns perquè són de l'oposició i en altres perquè, inclús sent del mateix Partit Popular, arriba un moment en què ­jo ho comprenc­ no se pot estar enganyant o contenint permanentment els seus mateixos alcaldes, perquè els seus alcaldes necessiten també oferir resultats a la població, i més quan s'han tirat tant d'any en l'oposició, "ja vindran els meus i tot el que no s'ha fet, ho faré".

Però clar, vostés mateixos, amb eixe retall permanent d'inversions, jo no sé com poden encara aguantar a molts dels seus conciutadans i dels seus votants, i dels seus representants polítics en eixos ajuntaments.
O siga, ja tenen suficients problemes, segur, amb això, i encara estan dalt del burro, que ja vorem el dia que comencen a baixar com acaba la pel·lícula, perquè, clar, que creen unes àrees metropolitanes que el dia de demà puguen, d'alguna manera, rebel·lar-se'ls també.

Solució: se li van tallant els peus, se posen sobre el paper, amb unes competències limitadíssimes i amb un control polític absolut, de manera.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

.
.
.
que no puguen funcionar, i per això qualsevol cosa val.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Té la paraula el senyor Moliner per a rèplica.

 

**El senyor Moliner Colomer:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor Oltra.

Jo li he dit que no li podem aprovar l'esmena perquè no és correcta des del punt de vista tècnic, no per res més.

I nosaltres estem fent una llei que a criteri de qualsevol persona, col·lectiu o municipi, pensem que ha de ser bona per a tots, i per tant hui s'ha de fer amb una planificació conjunta, com és natural, i, és a dir, que la fem per a tota la comunitat.

I a més, més coherent encara és acoblar-la i ser concordant amb l'article 43 de la Llei reguladora de bases de règim local, que en el seu punt 2, indica tot el que adés li he repetit.

No res més i moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Moliner.

Correspon a continuació la votació de l'esmena 60.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 34 vots a favor, 47 en contra, cap abstenció.
Queda rebutjada l'esmena número 60.

Votació a l'article 12.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 47 vots a favor, 35 en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article 12.

Defensa de l'esmena 61, del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Anem a tractar de defensar les esmenes 61 i 62, esmenes importants, perquè parlen del finançament en esta llei d'àrees metropolitanes.

Jo crec que el poder, el pes, el cas que li fan moltes voltes a un representant polític fora de les institucions, ve donat fonamentalment per totes aquelles coses, tots aquells diners, totes aquelles inversions, que un pot dur d'altres administracions en benefici de la seua comunitat.
Me parla d'inversions de l'Estat, de diners de l'Estat o d'inversions d'Europa que ací no vénen al cas.

Jo només vull fer una xicoteta incidència als senyors i les senyores diputades: que se lligen l'apartat d de l'article 15, que ahí queda perfectament reflectit, perfectament reflectit, quin és el "poder valenciano" en Madrid.
Ahí queda perfectíssimament reflectit el pes.
.
.

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, per favor.
Senyories, per favor, pregue silenci.
Senyor Gozalbo.
.
.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Queda perfectament reflectit quin és el "poder valenciano" en Madrid.
Queda perfectament reflectit quin és el pes que té esta comunitat autònoma a Madrid, si com a pes d'esta comunitat autònoma podem, com a un dels paràmetres, analitzar els mitjans, els diners, les inversions que de l'estat venen ací.

I l'article que vostés han presentat en la llei diu, parlant del finançament: "participación en su caso ­en su caso­ en los tributos del Estado".
Ahí es posen de manifest tres o quatre qüestions.
La primera d'elles és por, por a exigir-li a l'Estat res, por a exigir-li al *jefe* res, por que no em puguen en eixe sentit cridar l'atenció, por, aixina simplement i planerament.
En segon lloc, el que es veu en esta redacció d'este article és la demagògia que se va fent del "poder valenciano" en Madrid.
Si el poder valencià a Madrid significa anar al Santiago Bernabeu dia sí i dia no, si el poder valencià a Madrid significa anar de visita a Madrid dia sí i dia no, si el poder valencià a Madrid significa anar a inaugurar l'oficina que la Generalitat Valenciana té a Madrid dia sí i dia no ­el dia que es compra el moble, el dia que es compra el despatx­, si el poder de Madrid significa anar a presentar un llibre, si el poder a Madrid significa anar a explicar un model de finançament que no se'n recorda ningú d'ell, si el poder a Madrid significa tot això i l'única cosa que no significa.
.
.
*(remors)* i l'única cosa que no significa és dur diners a esta comunitat.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Ros, senyor Ros.
Estem en la defensa de les esmenes 61 i 62.
Li ho recorde.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

Senyora presidenta, senyores i senyors diputats.
Vostés disculpen.
*(Se sent una veu: "*No passa res*")* No passa res, ja ho sé.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Maluenda, per favor.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

Però estàvem parlant *(remors)* si no recorde mal, del finançament, i jo estava fent una crítica crec que constructiva perquè si fan.
.
.
*(remors)* Bo, dic "constructiva" perquè si fan tot el contrari del que jo estic dient aniran per bon camí, la crítica és constructiva.
No hi ha ahí més volta de fulla.
*(Remors)* I estava jo.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, per favor.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

La tomadura de pelo.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, per favor.
Senyories, per favor.
.
.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

La tomadura de pelo a la Cámara es decir.
.
.
*(Remors)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Ros, per favor.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

No, és que han dicho: "qué tomadura de pelo a la Cámara".

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Ros, per favor, esta presidència ordena el debat.
Continue en la defensa de les esmenes 61 i 62, per favor.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

A esta Cámara, a esta Cámara, no se le puede decir reiteradamente a esta Cámara que viene dinero del Estado para todo y cuando se plantea una ley.
.
.
Senyora presidenta, és que no me deixen.
*(Rialles)* .
.
.
i quan es planteja una llei on clarament el Grup Socialista reivindica diners de l'Estat per a l'ens metropolità, reivindiquem diners de l'Estat i vostés haurien d'estat ahí dient que sí, com tenen por es limiten a dir: "en su caso, si nos dan permiso y si les sobra algo".
Estem en desacord els socialistes que això siga així.

Això quant a l'Estat, i quant a les transferències de la Generalitat això ja és el súmmum del súmmum.
Això ja és el súmmum del súmmum, "transferencias de la Generalidad", sense més i sense menys.
Quan jo este matí els he dit que si no díem "transferencias de la Generalidad para cubrir los gastos corrientes", que és l'únic gasto que hi ha ahí al marge del que paguem els ajuntaments, i això vostés no ho han acceptat i m'han dit discriminatori no sé quantes coses més, jo li diré a vosté que eixe article per mi el lleven, que no hi haja cap de transferència de la Generalitat.
Lleven-lo, perquè si no han acceptat allò dels gastos corrents, anem a vore quines transferències va a fer la Generalitat a l'ens metropolità, anem a vore.
No en va fer ni una, si no han acceptat les úniques que poden fer, que és les de pagar els gastos corrents.
Perquè el fem el paga el ciutadà i el paga l'ajuntament el que pot, i el paga l'ajuntament el que pot, perquè alguns no poden pagar-lo, perquè com les taxes les han apujat el 70% en quatre anys i els ajuntaments, que som sensibles als ciutadans, no hem pogut repercutir eixe augment del 70% en el rebut del fem, alguns ajuntaments, efectivament, li ho deuen a eixe ens, que per una altra banda, no podem pagar-li, perquè fa un any i escaig que havia d'estar dissolta la comissió i no és receptora de diners.

Senyories, jo crec que vostés estan molt cansats, però nosaltres estem cansats que ens enganyen.
Vostés estan molt cansats del debat, però nosaltres estem cansats que ens enganyen i que ens diguen que van a vindre diners i no en vénen, i que volem tirar-los una maneta per a reclamar diners de l'Estat tots junts i ens diuen que "ya hablaremos si viene al caso".
I que clarifiquem el finançament als ajuntaments i ens diuen que per a què, que "ya hablaremos".
En eixe tipus de coses, quan es tracta de l'Estat.
.
.
Mane qui mane, eh?
, atenció, mane qui mane.
Perquè jo els dic una cosa, si a Madrid hi haguera un govern del PSOE, que és el que tindrem dins de tres anys, estaria dient el mateix, eh?
*(Remors)*

Senyora presidenta.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, per favor.
Demane que guarden l'ordre parlamentari.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

Jo estaria dient exactament el mateix, que no els càpia el mínim dubte, si hi haguera un govern del Partit Socialista, i segurament dins de quatre anys en esta Cambra estaré demanant el mateix, mane el PP o mane el PSOE.
Manarà el PSOE, però estarem demanant exactament el mateix.
Déu ens lliure que vostés continuen molts anys, d'això és del que ens ha de lliurar Déu, que vostés continuen molts anys, perquè fins Déu segurament els pot castigar amb les lleis que aproven.
*(Remors)*

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ros.

Té la paraula el senyor Díez per al torn en contra.
*(Remors)*

**El senyor Díez Cuquerella:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Senyor Ros.

Jo li aconselleria si m'ho permet però és amb tota l'estima.
.
.
, encara que sé que no està escoltant-me perquè preferix una crida telefònica abans que entrar en el debat, la qual cosa ja diu suficientment quin és el talant democràtic moltes vegades quan s'està ací però després quan s'està assegut en l'escó.
Verdaderament és lamentable que vosté estiga atenent una crida telefònica quan està en ple debat d'una llei.

El que passa és que vosté no ha vingut ací a debatre una llei, vosté no ha vingut ací a defendre una esmena.
Vosté ha vingut ací a fer demagògia, a intentar agarrar un protagonisme perquè s'està discutint d'una llei que li afecta en les seues disposicions addicionals a un territori de què vosté forma part, i ha vingut ací, conforme li repetisc, a fer absoluta demagògia, a eixir-se'n totalment dels textos de les esmenes i a plantejar unes qüestions que estan fora de lloc.

Mire, possiblement, si nosaltres estiguérem convençuts que en l'Estat existix la suficient capacitat financera per a abastir les àrees metropolitanes, possiblement ho haguérem posat ací, però sabem que l'Estat espanyol, després dels conflictius anys de govern socialista, després dels conflictius afers ocorreguts en l'època socialista ­i només que li anomene jo Filesa o li anomene el BOE o li anomene els "fondos reservados"­, tot això que va produir un gran *descalabro* econòmic per a l'Estat espanyol, precisament a la millor per això és pel que no ens atrevim.

Però mire, deixe vosté de posar-se nerviós, que cada vegada que es posa més nerviós és més demagògic, està menys encertat vosté en els seus plantejaments, però sobretot el que fa és que se n'ix, se n'ix del text de la llei.
I vosté està demanant una participació per a les àrees metropolitanes i no deu ignorar que la llei bàsica en matèria econòmica per als municipis, per a les entitats locals, és la Llei reguladora de les hisendes locals.
Eixa llei és de l'any 1988.
Eixa llei es va aprovar i hui és de tots, però eixa llei es va aprovar també en govern socialista, i eixa llei no contemplava la possibilitat que hi hagueren unes transferències de l'Estat a les àrees metropolitanes.

Que vosté vulga que ací posem "participación en tributos del estado", no està contemplat en la llei que hi hagen transferències de tributs, igual que en els ajuntaments; no està contemplat en eixa llei de vostés que puguen haver per a les àrees metropolitanes.
Si vol que ho posem, ho posem, però és que vostés estan acostumats a posar barbaritats encara que després no tinguen ningun sentit, i nosaltres som més coherents, i per això volem utilitzar el terme "en su caso".
Vosté vol fer al revés, vol posar primer el carro i després el burro.
Nosaltres hauríem de modificar, i supose que estaran d'acord, a Madrid la Llei d'hisendes locals per a poder introduir eixa possibilitat de participació en tributs de l'Estat i després fer el mateix en les transferències de la Generalitat Valenciana.

Però clar, nosaltres estem, li torne a repetir, per la labor de potenciar les àrees metropolitanes, potenciar-les econòmicament, però sempre dins d'un respecte a la legalitat, i no forçar eixa legalitat abans que es produïsquen les modificacions legislatives que són necessàries per al que vosté vol.
Mentrestant, senyors diputats socialistes, tenen vostés que reflexionar que el que no pot ser és impossible, i res més.
*(Remors)*

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Díez.

Té la paraula el senyor Ros per a rèplica.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

La primera veritat que he escoltat hui en tot el dia: el que no pot ser no pot ser.
És el que acaba de dir el senyor diputat.
Senzilla, no representa ninguna imposició.
.
.
El que no pot ser no pot ser.
*(Remors)* O és impossible, alguna cosa d'eixes ha dit.
*(Remors)*

Mire, nosaltres no imposem res, nosaltres no hem malgastat.
Vosté ací ha pujat i ha mesclat de tot i ha dit que si teníem algun xoriço.
.
.
Jo no sé quines coses ha dit.
Ha mesclat la fira de l'embotit de Requena l'ha mesclat amb el debat parlamentari.
Jo no sé exactament el que vosté ha dit.
Ha volgut.
.
.
*(Remors)* Senyor.
.
.
La llamada, como suelen ser las llamadas personales, como suelen las llamadas de teléfonos, son aquellas en que hay que respetar la intimidad.
Las llamadas de teléfono no se publican, menos aquellas que se dicen y que salen en los periódicos diciendo: "Estoy en la política para enriquecerme".
Pero mi llamada, efectivamente, ha sido mía y la he recibido yo, pero desde luego en ningún caso nadie me ha dicho que estaba en la política para enriquecerse a través de un teléfono.
*(Remors)* Nadie me ha dicho eso.
*(Remors)* Y nosotros tenemos alguno de los que desvió y está en la cárcel, y algunos de los que dicen "estoy en la política para enriquecerme" no está en la cárcel.
*(Remors)* Efectivamente, esa es.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, per favor.
.
.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

.
.
.
esa es la gran diferencia.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories.
.
.
*(Remors)*

**El senyor Ros Piles:**

 

Esa es la gran diferencia.
*(Remors)* Estamos en el área metropolitana, y si sus señorías me dejaran hablar, *(remors)* si sus señorías me dejaran hablar.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Per favor, senyories.
.
.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

.
.
.
y no hubieran metido el tema del teléfono, porque eso a nadie le puede interesar, y menos a la señoría que lo ha pronunciado, bastante tiene con preparar el informe de mañana, pues yo no hubiera dicho nada del teléfono, pero como sus señorías están aquí y están allá, están gobernando y quieren ser oposición, lo quieren ser todo a un mismo tiempo, quieren avasallar, quieren ahogar la voluntad del ciudadano, pues al final les pasan las cosas que les pasan.

Pero no pasa nada, yo no voy a entrar en eso de las áreas ni en ninguna cuestión que les pueda molestar.
Solamente les digo que el área metropolitana de Barcelona, que puede que no exista, cobra 8.
000 millones de pesetas todos los años del presupuesto del Estado, el área metropolitana.
El área de Madrid, que puede que no exista pero el dinero lo tiene.
.
.
Eso sí que es poder, eso sí que es poder, el poder de los 8.
000 millones.
Jerez de la Frontera, que tiene una especie de financiación parecida a una área metropolitana, cobra y cobra todos los años.
Y aquí, "si viene al caso".
Pues si viene al caso, señorías, sigan ustedes así, sigan interrumpiendo los señores diputados, métanse en sus conversaciones telefónicas y sigamos diciendo: "estoy en la política para ganar dinero".
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ros.

Té la paraula el senyor Díez per a rèplica, i pregue silenci, per favor.

 

**El senyor Díez Cuquerella:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

És una llàstima, senyor Ros, que després del temps que van estar vostés governant, no hagueren donat una solució a tots els problemes de l'àrea metropolitana, perquè temps, per descomptat, n'han tingut, però van preferir destinar els diners a altres coses.

Després també, mire, és que jo no sé què contestar-li, perquè pensava que estàvem debatent una esmena i estava esperant que vosté diguera alguna cosa que tinguera algun sentit.
Però no, vosté al que ha vingut ací ha sigut a vindre a parlar de l'embotit de Requena, potser perquè ha confós la cridada telefònica amb el xoriços de Requena, també és possible.
Però, mire, l'única cosa que li puc dir és que tindre els recursos ­digam­ dialèctics, entre cometes, entre cometes, fent-li un benefici, digam-li dialèctiques, en els termes en què vosté s'ha expressat és sinònim o és igual a no tindre cap d'argument per a defendre la seua esmena.
Ni més ni menys.
*(Aplaudiments en un sector de la Cambra.
)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Díez.

Votació a les esmenes 61 i 62.
Votació conjunta, si no hi ha inconvenient.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 31 vots a favor, 48 en contra, cap abstenció.
Queden rebutjades les esmenes 61 i 62.

Defensa de l'esmena 63, del Grup Parlamentari Esquerra Unida.
Té la paraula el senyor Oltra per al torn de defensa.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Bé, que Déu ens agafe confessats, al ritme que anem.

Anem a defensar dos esmenes, la 63 i la 64, articles 13 i 14.

L'esmena 63 fa referència també al mateix article que abans ha motivat part del debat que hi ha hagut ací.
I és que tornem un poc a xarrar del tema de fons: si es creu o no es creu en les àrees metropolitanes.
Perquè si no es creu, evidentment les esmenes nostres sobren, com segurament sobre inclús el mateix projecte de llei que vostés han presentat, perquè per al que al final eixirà, pràcticament, quasi tot astò podríem haver-nos-ho estalviat.

Però si de veritat se vol creure en les àrees metropolitanes, una cosa evident és el finançament, més quan se suposa que tot el món ací coneix que un dels grans defectes de per què el Consell Metropolità de l'Horta, ha fracassat va ser precisament per qüestions de funcionament econòmic: entre uns ajuntaments que no pagaven el que havien de pagar i unes transferències que no arribaven, al final va passar el que va passar i això no va funcionar.
I això és un problema crònic, i jo crec que ací n'hi ha molta experiència, perquè en quasi tots els ajuntaments.
.
.
Home, i experiència quant a mancança de diners, la Generalitat Valenciana pot donar classe, perquè, a més, estan en un pla que qualsevol diners que arribe falta, perquè el malbaratament és de por en eixe sentit.

Però, clar, si anem a crear un instrument nou, com poden ser les àrees metropolitanes, i no queda en absolut garantit que vagen a disposar de recursos suficients, astò que estem fent ací és una presa de pèl, perquè astò no va a ningun lloc.
O lo que se vol, en tot cas, és tindre una entitat que, precisament, perquè mai tindrà diners suficients, sempre serà fàcil de manipular i de controlar?
És eixa la proposta?
Si és eixa, han encertat vostés, està claríssim.

Nosaltres considerem que, si anem a això, s'han de buscar els mitjans, i s'han de buscar els mitjans perquè, a més, és just buscar els mitjans.
Tinguem en compte, vostés mateixos ho han reconegut, quan se parla de les condicions que deuen tindre eixes àrees metropolitanes.
Han d'existir per a resoldre determinats problemes que tots tenen una característica en comú, i és que són problemes supramunicipals, perquè això és l'evidència mateixa.
Si foren problemes intramunicipals, les competències i l'obligació la té el mateix ajuntament; per tant, no s'ha de crear res ni inventar-se res, és el mateix ajuntament el que té eixa responsabilitat i el que deu assumir-la.

Quan se plantegen qüestions supramunicipals, són qüestions que no són estrictament d'un ajuntament ni de l'altre ni de l'altre, sinó que afecten a tots.
Si això, de la manera que vostés han posat l'article, no queda garantit que ha de vindre un finançament extramunicipal, estem absolutament perduts.
Inclús, a més, seria injust.
Per què els ajuntaments han de suportar costos econòmics de coses que no són estrictament municipals?
Per a eixe viatge poquetes alforges fan falta.

O siga, l'esmena nostra va en el sentit, per una banda.
.
.
Nosaltres també considerem, a pesar del que ací se diu, que això de "en su caso" s'ha posat com una garantia.
.
.
Home, això li ho poden contar a la millor a un que no sàpia molt de què va esta pel·lícula, però, home, els que estem ací ja sabem que quan se posa este tipus de coses ací és perquè se pensa fer les coses d'acord amb astò.
És una garantia que no hi haurà ninguna capacitat reivindicativa, no se li demanarà res a ningú, si algú té la gràcia de donar-nos alguna cosa, bé, i si no ens dóna res, ja ens apanyarem com pugam, i en tot cas, via clientelisme, que per a això també n'hi ha moltes possibilitats, ja intentarem traure el que se puga per ahí.
Per tant, eixe és una article que, evidentment, ja assenyala quin és el camí que van a tindre estes àrees metropolitanes.

La proposta nostra no va en eixa línia, evidentment.
La proposta nostra va en una línia, a més, que jo crec, evidentment, totalment contrària a la que vostés representen, però jo, quan vaig llegir el títol de la llei pensava que les coses anaven en eixa línia, "llei de creació".
.
.
Al final és que se li haurà de canviar el títol i posar-li "llei de destrucció d'hipotètiques àrees metropolitanes", perquè és que els articles apunten en sentit contrari.

Nosaltres pensem que eixes àrees, si no estan ara i naixen noves, naixen per a assumir competències que fins ara elles no tenen, però que té algú.
Eixe algú que les té, si ara a partir d'ara hi ha un instrument nou que són les àrees, deuen normalment assumir eixa competència, però deuen assumir eixa competència amb els recursos econòmics corresponents, perquè del contrari el que s'està traslladant són obligacions, deures, però no recursos.
I d'això jo crec que tots tenim experiència, del que això significa.

Per tant, si vostés de veritat volen crear eixes àrees i volen que eixes àrees funcionen, evidentment, la primera qüestió que s'ha de resoldre és que tinguen la suficient capacitat econòmica per a poder funcionar.
Dependre de la voluntat o de la gràcia que alguna instància superior puga concedir, això és, bé, això no val absolutament per a res i vostés saben que no val per a res.
I experiències n'hi ha més d'una en eixe sentit.

Després, també n'hi ha una esmena, perquè, clar, existeix també la possibilitat que en estes hipotètiques àrees, en la qual en alguna d'elles s'ha donat una representació tan forta a alguns ajuntaments, que se poguera donar el cas que algun aprofitara per a transferir obligacions als seus socis.
I això sí que deuria quedar absolutament clar, que les càrregues deuen ser les justes, i que se deu participar en l'elaboració d'eixes càrregues.
I això ha de ser proporcional també als beneficis que es donen.

Experiències en sentit contrari, ja n'han hagut.
Per tant, demanem amb aquestes dos esmenes dos qüestions que estan íntimament relacionades entre si: que la distribució de les càrregues siga justa entre municipis, però fonamentalment també, que algunes institucions, per exemple la diputació provincial, ha de cedir competències a estos nous organismes.
Perquè, del contrari, duplicarem les tasques, duplicarem les despeses i complicarem la vida a la ciutadania.
Les diputacions, nosaltres inclús proposem la seua desaparició, perquè creguem que són organismes, en estos moments, decimonònics, que tenen molt poques competències i molt poc sentit, en estos moments.
A no ser que siga alimentar-se ells mateixos, perquè ja al final s'ha creat ahí una maquinària que necessita cobrar per a continuar mantenint-se.

O siga, al final, jo crec que amb una nova distribució territorial de la comunitat, evidentment deuen desaparéixer.
I una guia, un camí en eixa línia, és que vagen ja deixant competències i recursos econòmics a estes noves entitats que van a crear-se, que són les àrees metropolitanes.

M'imagine que vostés diran que no, que tot va a funcionar la mar de bé i que el model vostés el tenen decidit.
I és un model de control absolut, de seguidisme del poder que estiga en cada moment, i a partir d'ahí, tindre la garantia que a ningú se li ocorrerà reivindicar ni menejar-se el més mínim, perquè del contrari quedarà ofegat perquè no disposa de recursos suficients, i vostés saben.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

.
.
.
que sense recursos ­acabe de seguida­, sense recursos suficients és impossible funcionar.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Té la paraula el senyor Moliner per al torn en contra.

 

**El senyor Moliner Colomer:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyors diputats.

Senyor Oltra.

Li done les gràcies per la seua actitud en tota esta llei que estem debatent, perquè demostra verdadera professionalitat política i està clar que no ens estem desviant de la llei, com ha de ser.

Per tant, entrant ja en la matèria, en l'esmena 63, les àrees metropolitanes no se creen en la legislació bàsica estatal com una entitat local més que entra en el repartiment de competències de diverses administracions públiques territorials.

Com diu el repetit article 43 de la Llei de bases de règim local, i en el seu article 2, les àrees metropolitanes ­repetim­ se creen en municipis de grans aglomeracions urbanes que entre els seus nuclis de població existisquen vinculacions econòmiques i socials, per a la necessària planificació conjunta de gestió coordinada de determinades obres i servicis.

Sols eixes condicions concretes justifiquen la creació de l'àrea metropolitana.
No se tracta, per tant, de crear una administració pública més amb què s'ha de descentralitzar l'exercici de determinades competències de les diputacions provincials, de la Generalitat Valenciana o de l'administració de l'Estat.
Per això no és procedent el recurs econòmic que preveu la seua esmena.

Quant a l'esmena 64, creem que no és acceptable perquè és més clara i senzilla la redacció del projecte de llei que nosaltres presentem.
La garantia de la justa proporcionalitat de distribució de les càrregues entre tots els municipis integrats, se troba en el sistema que se dissenya en l'apartat 2 del mateix article del projecte de llei.
I per suposat que la redacció no anem a esmenar-la, perquè diu: "El règim econòmic de les entitats metropolitanes de la Comunitat Valenciana garantirà ­garantirà­ en tot cas la justa proporcionalitat i distribució de les càrregues entre tots els municipis integrats".
Pensem que això reflecteix perfectament ­diríem­ la nostra actitud, l'actitud de la llei en si i d'este article, i per tant no anem a esmenar-lo.

No res més, moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Moliner.

Torn de rèplica per al senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Senyor Moliner.

Si ja tots sabem que el que està fent-se s'ajusta a la legislació de règim local, perquè abans ho havíem dit.
Si no fóra aixina, primera, que el Consell Jurídic Consultiu ho haguera dit, i a més, que estarien incorrent en una il·legalitat.
Vostés incorren en moltes coses, no?
, però m'imagine que una cosa aixina tan descarada com esta, home, no ho farien.
Fan moltes coses que acaben en els jutjats i acaben a més condemnats, però, vaja, una cosa aixina, dur ací a la Cambra autonòmica una cosa il·legal, ja seria molt fort.
Seria per a passar al Guinness, no?
Tot pot arribar, però, vaja, de moment encara no s'ha arribat ahí.

Però, és que això no és contestar a la pregunta o a l'esmena que nosaltres havíem fet.
Perquè, clar, nosaltres sabem que les àrees metropolitanes es poden crear inclús.
.
.
Encara que parega mentira som nosaltres, em dóna la impressió, tant el Partit Socialista com nosaltres, els que estem reivindicant que es cree de veritat l'àrea metropolitana de l'Horta.
El problema és que vostés no pensen crear eixa àrea metropolitana.
I això, dins d'una estona o demà se vorà, quan s'acabe de votar la llei.

O siga, el que creen són dos trossets en l'àrea metropolitana de l'Horta per a gestionar dos temes concrets; de moment, de la llarga llista que m'imagine que tindran preparada per ahí, perquè no n'han eixit més perquè eixos eren els que tenien la urgència, perquè hi havia personal per enmig, hi havien recursos judicials, etcètera, però n'eixiran més perquè n'han d'eixir, perquè esta llei se fa per a això, se fa per a buscar unes vies determinades de control, de negoci, etcètera.

Però això no és contestar l'esmena.
Nosaltres, quan plantegem que eixes àrees metropolitanes han d'existir on toca, pensem que ací toca, perquè es donen totes les característiques i la història mateixa.
Però també diem una cosa que l'experiència mateixa ens ho diu, i és que no han funcionat entre altres coses perquè no han tingut els recursos, les competències, suficients.
I jo crec que cal reivindicar eixe tipus de coses.
El fet contrari és garantir que les coses no van a funcionar.
I no fa falta inventar-se res ni anar fent de viatge, com normalment molta gent se'n va per ahí, sinó és que basta vore quina ha sigut la història del Consell Metropolità de l'Horta.
S'ha ofegat, ell mateix s'ha ofegat, perquè en tot cas tenia competències però el que no tenia era recursos.
I arribà un moment que no tenia ni competències ni recursos, sinó tot eren despeses.

Per tant, si no queda garantir que eixes transferències de competències però també de recursos es produïxen, estem condemnant, i a més estem condemnant conscientment, estes noves entitats al fet que no funcionen.

Jo estic convençut, de la manera que estic observant el debat, que eixa és la intenció per part de vostés.
Preferixen tindre unes xicotetes entitats.
.
.
Jo crec que no.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, per favor, silenci.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

.
.
.
Jo crec que ja no són ni àrees, no?
Astò ja no arriba ni a una àrea, astò es queda en una centiàrea, no?
I en una cosa molt xicoteta, molt manipulable, de manera que sempre depenga del que està per dalt, de: "que te done alguna cosa, m'ho has d'agrair i m'ho has d'agrair de la manera que jo te diga, i si te portes mal t'ofegue econòmicament.
Com no tinc ninguna obligació amb tu.
.
.
" I d'això hi han experiències aixina en la vida política, i sense anar molt lluny, de per aquí prop.
Eixe és el model a què vostés estan condemnant.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Acabe en seguida.

I per tant, nosaltres no compartim això, perquè això crec que suposa un engany a l'opinió pública.
S'ha dit que van a crear-se àrees metropolitanes i està fent-se justetament el contrari.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Senyor Moliner, té la paraula per a rèplica.

 

**El senyor Moliner Colomer:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor Oltra.

Jo vull recordar-li que esta llei de què estem parlant.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Un moment, senyor Moliner.
Per favor, senyories, pregue silenci, per favor.

 

**El senyor Moliner Colomer:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor Oltra, li recorde que la llei que estem ara debatent en l'any 1986 tenia totes les competències que vosté ara reclama.
En canvi, en l'any 1991 les van revisar i van llevar totes eixes competències, i va quedar en un desastre de consell metropolità.
Eixa és la realitat.
Per tant, ho van fer vostés això.

De totes maneres, ja li he dit en la meua intervenció anterior que les àrees metropolitanes no se creen en la legislació bàsica estatal com una entitat local més, que entre el repartiment de les seues competències entren les diverses administracions públiques territorials.
No se tracta, per tant, de crear una administració que puga descentralitzar organismes superiors.

Quant a la redacció d'este punt, del punt de l'esmena 64, no anem a esmenar-la ni a modificar-la perquè ja li he dit anteriorment que manca de sentit donar-li una nova redacció, que a més és més complicada al concordar un apartat número 1 de l'article 14 del projecte de llei que estem ara debatent, cosa per la qual apreciem i creem més clara i més senzilla la redacció del projecte de llei que presenta el Govern Valencià i que nosaltres, per suposat, recolzem.

Res més i moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Moliner.

Votació a les esmenes 63 i 64.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 31 vots a favor, 47 en contra, cap abstenció.
Queden rebutjades les esmenes 63 i 64.

Votació a l'article 13.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 47 vots a favor, 32 en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article 13.

Esmena 65, del Grup Parlamentari Socialista­Progres-sistes.
Té la paraula el senyor Ros.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

Senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Anem a tractar ràpidament l'esmena número 65, crec que és la que anem a tractar en estos moments.
Però jo volguera llegir allò que diu la llei, volguera llegir l'article 14, on se parla d'aportacions dels municipis integrats en l'àrea metropolitana, i volguera llegir allò que diu l'apartat 2 perquè puguen entendre vostés l'esmena d'un diputat que els parla en esta tribuna i que, a banda de ser diputat, està preocupat per l'administració de les ciutats.
En eixa banda de l'Hemicicle i en esta banda de l'Hemicicle hi han senyories, diputats i diputades, que a banda d'honrar en ser membres d'esta Cambra tenen també la responsabilitat d'administrar algunes ciutats importants de la nostra comunitat.

I estem parlant d'una llei i d'un finançament d'àrees metropolitanes que no sols parla, com estem insistint al llarg de tot el debat, de l'àrea metropolitana de València, de les dos que se van a crear, sinó que estem parlant d'una llei general que afecta a totes les poblacions de la nostra comunitat susceptibles de constituir-se en àrees metropolitanes.
I segons la llei esta i el text este, totes i cada una de les poblacions de la nostra comunitat autònoma són susceptibles de formar part en algun moment determinat d'una àrea metropolitana.

I la llei diu aixina: "Las aportaciones económicas de los municipios se fijarán por la asamblea mediante un porcentaje referido a su participación en los tributos del Estado.
" Què vol dir això?
Vol dir que en el mes de febrer o març de l'any 1999, si no recorde mal, de presses i corrents, es munta una assemblea de la Federació Valenciana de Municipis i Províncies en Castelló, on se trau de la màniga, el que sempre se trau les coses de la màniga, un acord de la federació on diu que se crearà un fons de cooperació autonòmic.
Els ajuntaments podrien comptar amb un finançament de l'Estat, el fons de l'Estat, però podrien comptar també amb el finançament d'un fons autonòmic.
I això se ven a la ciutadania.
La ciutadania a la millor eixes coses no les compra massa, però els alcaldes, els regidors, els que administren les ciutats, s'il·lusionen pensant que poden tindre més mitjans per a poder gestionar bé els interessos dels seus ciutadans.

Passats dos anys i mig des d'aquella cèlebre actuació de *chistera*, on se tragué de la màniga, com habitualment sol passar amb este tipus de coses, la creació del fons autonòmic, ens trobem amb una situació: no sols no s'ha creat el fons autonòmic ni se crearà, que conste en acta el dia que ho dic, ni se crearà, fins vespra d'eleccions, que tornarem a fer una altra assemblea de la federació i la *chistera* esta volta s'obrirà al revés.
Un fons no, dos.
Un per a açò i l'altre per a allò altre.
Ni s'ha creat ni se crearà, sinó que pretenen amb esta llei que tots els municipis integrats en àrees metropolitanes, un percentatge, el que s'acorde en l'assemblea ­això sí, llibertat perquè ho acorden, amb la majoria absoluta només d'un ajuntament quasi, llibertat perquè l'assemblea ho acorde­, un percentatge dels fons que rebem de l'Estat passe a formar part del finançament de les àrees metropolitanes.

Açò ja és l'últim que es podia escoltar d'un govern amb sentit comú, clar.
Allò que vostés han ficat ací és allò que estem acostumats a vore i a escoltar sense cap de problema.
Ni fons ni reclamar diners a l'Estat ni que hi haja ningun tipus de compromís per part de la Generalitat de finançar.
Si ara damunt, damunt que no ens donen, que no traem ni una pesseta de totes estes institucions, damunt ens han de llevar algun duro ja d'eixes relíquies que rebem els ajuntaments que se'ls diu fons de cooperació.
.
.
I dic "relíquies" entre altres raons perquè hi han moltíssims municipis dels que estem ací que estem afectats.
No han modificat el padró des de fa tres o quatre anys perquè ciutats grandotes que estan perdent població seguisquen reben a muntó de duros, i ciutats xicotetes i mitjanes que estem augmentant la població ens estan asfixiant econòmicament.

Per si no hi havia prou amb això, inclús a això, a rebre menys diners perquè no s'ha modificat el padró, ara es trauen vostés de la *chistera* una llei que diu: "No, no.
I a pagar.
.
.
"

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Ros, acabe.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

­Acabe.
­ .
.
.
la burocràcia i a pagar tot això que anem a crear, els ajuntaments, dels diners del fons".

No puc dir enhorabona, però fins l'altra.

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ros.

Té la paraula, per al torn en contra, el senyor Díez.

 

**El senyor Díez Cuquerella:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Una altra vegada més estem ací en una esmena i una altra vegada més se tergiversen les paraules, no se fan valoracions positives de l'esmena que se pretén defendre i se n'anem "por los cerros de Úbeda".

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora García, per favor, silenci.

 

**El senyor Díez Cuquerella:**

 

I mire, jo no puc consentir, no puc consentir, que vosté utilitze el text legal per a faltar a la veritat.
No puc consentir-ho.
I li he de dir que vosté ha faltat ací a la veritat, perquè fa una interpretació del text legal que no és allò que està dient la llei.

Vosté ha llegit textualment el punt 2 de l'article 14, i diu que "las aportaciones económicas de los municipios se fijarán por la asamblea mediante un porcentaje referido a su participación en los tributos del Estado", i vosté ahí interpreta que ací s'està dient que els municipis hauran d'aportar un percentatge del que cobren de "tributos del Estado".
No senyor, ahí no diu això.
Ahí el que s'està establint són tres criteris.
Si vosté contempla l'articulat de la llei en la seua globalitat, com deu fer, vorà que en un altre lloc està dient-li que l'assemblea establirà els criteris, i en funció d'eixos criteris determinarà les aportacions econòmiques.
I ací estan anomenant-se criteris, criteris, no d'on han d'eixir els fons.

Perquè si vosté continua llegint vorà que a continuació li diu: "al beneficio directo o indirecto que reciban de los servicios prestados por la entidad metropolitana correspondiente y a los votos que ostente".
Està mesclant vosté "churras con merinas".
No s'ha donat compte que allò que li està dient la llei és, el primer criteri, la participació de tributs de l'Estat, i en funció d'eixa capacitat econòmica, s'establira un percentatge, en funció d'una capacitat econòmica.
No és que vaja a dur vosté fons de tributs de l'Estat a l'àrea.
Vosté durà a l'àrea fons propis, fons propis.
El que passa és que un barem serà, per a saber la seua capacitat econòmica, allò que percep l'ajuntament de tributs de l'Estat; un altre barem ­continue llegint­, un altre barem és el benefici directe o indirecte dels servicis prestats, i un altre barem és "los votos que ostenten dentro de la asamblea".

Jo més no puc dir-li.
Vosté ha faltat a la veritat, inconscientment.
Ha faltat a la veritat sense voler faltar a la veritat.
Però allò que no puc consentir és que se quede en esta Cambra o en els mitjans de comunicació una cosa que no és de veres i que vosté ho utilitza per ignorància o, si no, ho utilitza demagògicament i amb mala fe.
Pense que no és aixina.
Pense que allò que li falta és una lectura meditada i que els seus assessors li interpreten el text legal conforme toca, i no conforme vosté ho ha fet.

Res més i moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Díez.

Té la paraula el senyor Ros per a rèplica.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Gràcies, senyores i senyors diputats.

Jo ho lamente molt, ho lamente molt.
És qüestió d'assessorament i d'interpretació.
Jo quan ensenyí este text.
.
.
no als assessors, perquè el meu grup els assessors que té els utilitza com cal i com considera oportú, no com vostés, que tenen totes les conselleries assessorant-los per a fer les lleis i damunt el Consell Consultiu encara diu que estan mal fetes.
Però bé, jo no entre en això.
Gent que ha vist estes coses, que ha llegit estes coses i les ha interpretat, i jo els he dit: "mira, que el diputat que defén la llei esta del Partit Popular diu que no vol dir això", i m'han dit: "que agarre un diccionari".
Jo no li ho volia dir aixina, però vosté té raó i jo en tinc, en tenim els dos, i ningú dels dos hem volgut enganyar.
El que passa és que vosté ens la vol colar per davall la *bandeja*.
És l'habitual.
Per davall de la *bandeja* he dit, de la *bandeja*.
És l'habitual, jo ho puc entendre.

"La aportación económica de los municipios se fijará por la asamblea mediante un porcentaje referido a la participación en los tributos del Estado".
"Los tributos del Estado" és aquella cosa que els ajuntaments rebem que es diu "fondo de cooperación" o una cosa aixina, o "de compensación", que l'Ajuntament de Torrent rep una misèria comparat amb el que rep l'ajuntament de la nostra bona amiga companya que està ací a les Corts de l'Ajuntament de València.
Ella és més gran i jo més xicotet, però rebem diners d'ahí.

Ací diu que ella i jo hem de pagar, els nostres ajuntaments, un percentatge dels tributs de l'Estat, i que eixe percentatge vindrà delimitat o orientat per dos qüestions: els beneficis que com a tals anem a rebre dels ajuntaments i la quantitat de vots que cada un dels ajuntaments tingam en l'assemblea.
Eixos dos criteris són els que van a marcar els diners que hem de pagar del fons.
És que més clar no pot estar.

Vosté pot interpretar d'una manera, jo ho puc interpretar d'una altra, i segurament si ho preguntàrem als 80 que quedem ací cada u diria una cosa.
Quan comencem a aplicar els criteris estos ja enraonarem, ja enraonarem i vorem si als ajuntaments no els costa un pessiguet de duros dels diners que reben del fons.

Però és que si això damunt és aixina, que anem a pagar diners del fons dels ajuntaments per al manteniment del Consell Metropolità de l'Horta, no sé jo a on està el finançament de la Generalitat, no la veig per ningun lloc.
Si els ciutadans paguen el rebut del fem, que és el que costa d'arreplegar-lo i de tractar-lo i de dur-lo a les plantes; si els ajuntaments han de pagar els gastos corrents que costa la maquinària, mantindre esta maquinària pesada, burocratitzada i amb comissions de govern múltiples, presidents, vicepresidents, de tot, tot el que vostés han volgut crear, i això ho paguen els ajuntaments del fons, què és el que paga la Generalitat?
Encara li haurem de donar les gràcies.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Ros.

**El senyor Ros Piles:**

 

.
.
.
per haver-nos ficat en un embolic com el que ens va a ficar.

Mire, li done les gràcies a la Generalitat i aixina tindré ocasió en altra volta, quan s'escaiga la qüestió, de vindre ací a exigir-los responsabilitats.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ros.

Rèplica?
Té la paraula el senyor Díez.

 

**El senyor Díez Cuquerella:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor Ros.

Està clar que no és hui el dia en què ens posem d'acord.
Però bé, no passa res.
Allò que està molt clar és que vosté està fent ací una labor reivindicativa, reivindicativa, que necessàriament té una reflexió molt clara.
Està clar que vosté està fent d'este debat una qüestió, permeta'm que li ho diga, una qüestió molt personal.
Està fent una qüestió molt particular, molt particular, no personal sinó particular des de la seua responsabilitat pública d'alcalde de Torrent, a on el que està fent és dient: "no vull que al meu ajuntament li coste ni una pesseta l'àrea metropolitana".
Escolte, és que no li ha costat, perquè com no s'ingressava ni de Torrent ni de cap de lloc, per això no se preocupe, que igual va a deixar d'aportar diners.

I no tergiverse el text de la llei, perquè ja no té vosté en estos moments ningun argument vàlid per a mantindre això que ha mantingut en la seua primera intervenció.
S'estan establint ací uns criteris, i no s'està establint una aportació concreta sinó que estan figurant ahí els criteris perquè hi haja una més justa distribució de càrregues, independentment dels recursos que vinguen de l'Estat o que vinguen de la Generalitat.
Ací s'estan establint els criteris de les aportacions dels municipis, dels ajuntaments.
No pot haver ahí menció a ninguna altra aportació que no siga la dels ajuntaments.

No vol entendre-ho, ja sé que no.
No ho entenga.
Altra cosa no puc dir-li.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Díez.

Votació a l'esmena 65.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 33 vots a favor, 47 en contra, cap abstenció.
Queda rebutjada l'esmena 65.

Votació a l'article 14.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 45 vots a favor, 32 en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article 14.

Senyories, se suspén la sessió.
Es reprendrà demà a les deu del matí.

 

*(Se suspén la sessió a les 19 hores i 56 minuts)*