R\_35\_CD\_Educaci%C3%B3\_20190218%20macro.html





Comissió d'Educació i Cultura realitzada el 18 de febrer de 2019.
Comença la reunió a les 16 hores i 6 minuts.
Presideix la diputada senyora Marian Campello Moreno.
Reunió número 35.

La senyora presidenta:

(Inoïble) … de la mesa per passar llista.

El senyor secretari:

Sí, buenas tardes, presidenta.

(El secretari passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

Sí, presidenta, hay cuórum.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor secretari.

Passem al punt 1 de l'orde del dia, que és la lectura i aprovació, si escau, de l'acta de la reunió anterior.
Entenc que l'aprovem per assentiment.

Proposició no de llei sobre la integració de les universitats valencianes en els campus transnacionals, presentada pel Grup Parlamentari Ciudadanos (RE número 120.
776, BOC número 343)

La senyora presidenta:

I passem directament al punt 2, que és la presa en consideració de la Proposició no de llei sobre la integració de les universitats valencianes en els campus transnacionals presentada pel Grup Parlamentari Ciudadanos.
Pel Grup Parlamentari.
.
.
(S'interromp la gravació)

Té la paraula, durant huit minuts, per exposar la seua proposta.

La senyora García Jiménez:

Muchas gracias, señora presidenta.

En noviembre de 2017, en Suecia, durante una cumbre de la Unión Europea, coincidiendo con la celebración de los treinta años del programa Erasmus, se lanzó la idea que hoy proponemos desde el Grupo Ciudadanos.
Se trata de un plan diseñado por la unión que pretende conseguir con la inversión de 30 millones de euros un total de veinte campos transnacionales en todo el territorio de los países miembros.

Se trata de un proyecto piloto que pretende afianzarse en Europa como una manera de compartir la cultura y de seguir demostrando que en el territorio de la unión no existen límites geográficos sino que todos los países comparten un mismo espacio, en este caso, un objetivo común, el intercambio de conocimiento.

La Europa del conocimiento, sin duda, debe estar liderada por las universidades antes que cualquier otra institución.
Por eso, mediante la alianza de varios países se pretende crear estos campus transnacionales donde las relaciones sean dinámicas pero, a su vez, enriquecedoras, donde se mezcle el conocimiento y la cultura.
Sin duda, uno de los programas más ambiciosos promovidos por la Unión Europea desde el plan de Bolonia.

Existen réplicas, aunque a menor escala, que ya se están produciendo.
Prueba de ello es la Universidad del País Vasco, que comparte másteres con la Universidad de Burdeos, por ejemplo, o por la Pompeu Fabra, que forman parte de la alianza de las universidades europeas líderes en ciencias económicas y sociales.

Desde Ciudadanos siempre hemos apostado por el talento y, además, queremos que ese talento se quede en casa pero, a la vez, queremos que sea competente y esté preparado para trabajar en cualquier lugar de Europa y también del mundo.

La senyora presidenta:

Disculpe, senyora diputada, un momentet.

Pregue que tingam silenci en la comissió perquè, si no, no podem escoltar amb detall l'oradora.

Disculpe.

La senyora García Jiménez:

Del mismo modo -gracias-, del mismo modo pensamos que poner el foco en la educación, en el conocimiento, en las prácticas investigadoras, en el intercambio cultural y en las diferentes relaciones de nuestros jóvenes, con sus homólogos europeos, solo puede enriquecer nuestra sociedad.

Así mismo, consideramos también desde nuestro grupo que tanto a la Comunidad Valenciana como al resto de comunidades autónomas y a nuestro país, les conviene dar ese paso hacia Bruselas ya que es necesario poner en conocimiento del resto de Europa la calidad de nuestros profesores y de nuestros estudiantes.

Pero del mismo modo debemos abrir la puerta al talento.
Y es que España cuenta únicamente con el 1,8% del profesorado de la universidad extranjero frente al 43% de Suiza.
En pleno siglo XXI es necesario que nuestros estudiantes estén preparados para trabajar en cualquier lugar, y también fuera de España.

Por ello, desde nuestro grupo consideramos que esta iniciativa es una gran oportunidad para los jóvenes, una gran oportunidad que no debemos dejar escapar y que no les debemos denegar.

Y en esa línea, en ese sentimiento, es por lo que hemos lanzado esta iniciativa, pues consideramos fundamental que las universidades valencianas se deberían sumar a este programa piloto, ya que como bien expresa la PNL que hoy presentamos, el intercambio de conocimiento docente investigador y de gestión universitario, contribuirá a la optimización de las diferentes áreas importando y exportando buenas prácticas docentes e investigadoras.

De esta forma, pretendemos incentivar a nuestros jóvenes a que descubran que ahí fuera de su zona de confort…, que aprendan a que intercambien conocimientos para después, a recuperar ese talento dentro de nuestro territorio y aprovecharlo al máximo.

Así tendremos…, así podremos tener alumnos españoles universitarios que comiencen su carrera en Valencia, continúen en Amberes y terminen en Milán, mientras que compartirán centros, profesores y proyectos de investigación con otras personas.

Quince universidades españolas ya se han apuntado a esta iniciativa.
Sin embargo, desde la administración tenemos la obligación de llevar a cabo un programa de ayudas que den sustento a este proyecto y que no permita el ahogamiento de las universidades públicas.
Es precisamente por este motivo por el cual se pide hoy en esta comisión que se lleve a cabo la solicitud a la Unión Europea para la colaboración de las universidades valencianas a este proyecto piloto.
Ello, con la intención de no preocupar a las universidades por el coste de la colaboración europea y que estas puedan centrarse en ofrecer lo mejor de cada una.

Confiamos en que nuestra comunidad se apunte a esta iniciativa y pueda llegar a tiempo.
No dejen de pasar la oportunidad de poner en valor el conocimiento y la cultura de la que forma parte nuestra sociedad, nuestra comunidad y el conjunto de nuestro país.

Por todo lo anterior, pido el voto favorable a esta iniciativa con la intención de seguir mejorando en educación, en investigación y, sobre todo, en nuestra calidad y excelencia universitaria.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora diputada.

És el torn ara del Grup Parlamentari Podemos-Podem.
El senyor Sánchez té la paraula.

El senyor Jiménez Doménech:

Jiménez.

La senyora presidenta:

Ai, perdó.

Senyor Jiménez.
(Remors i rialles)

El senyor Jiménez Doménech:

És una altra persona molt.
.
.

La senyora presidenta:

No sé en què estava pensant.

El senyor Jiménez Doménech:

.
.
.
molt respectable per a mi, però.
.
.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Jiménez.
Té vosté la paraula.

El senyor Jiménez Doménech:

Gràcies, senyora presidenta.

Bé, en principi, valorar positivament una proposta com la que presenta en primer lloc el Grup Ciudadanos.
Tot allò que siga teixir i col·laborar amb altres espais per enriquir-nos i fer aportacions de diferents àmbits, de diferents cultures, de diferents llengües, també molt important, ens pareix bé.
Creiem, el nostre grup, que tot el que se genera a través de la col·laboració està molt bé.
Dubte de la conveniència de portar-ho a una comissió de Les Corts.
Jo crec que hi havia ja altres canals per a instar el Consell que inste les universitats, no ho veig massa, diguem, massa ambiciós per a una comissió de Les Corts.

Moltíssimes vegades des de.
.
.
, inclús des de fora de la política, hem pogut adreçar escrits a les universitats per a advertir-los d'algun pla que estava a la disposició per a millorar la universitat, però sí rascant una miqueta i buscant per internet veig, entenc la inspiració d'esta proposta.
Esta proposta no és fruit o no és totalment imputable a Ciudadanos.
És més bé la recollida de la proposta que va fer Emmanuel Macron a nivell europeu.
Vostés agafen algunes de les propostes de Macron i les expandixen per l'estat espanyol, per Espanya, per diferents àmbits.
Ho heu presentat en tots els parlaments, en el Congrés, en el Senat, està bé.
Com César Sánchez, Emmanuel Macron és també una persona que jo respecte perquè ha segut triada pels francesos, en el cas d'Emmanuel Macron, pels alacantins, en el cas de César Sánchez, i bé, com que el respecte, jo també estic pendent de moltes de les qüestions que Emmanuel Macron emet.

I una de les qüestions que últimament pense que és més de pes que esta proposta que s'hauria de tindre en compte amb forces polítiques d'ací, és la recomanació de no pactar amb forces d'extrema dreta.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Senyora García, té vosté la paraula.

La senyora García Jiménez:

Gracias, señora presidenta.

Al final, señor Jiménez, no me ha quedado claro si vota a favor o vota en contra.
No me ha aclarado mucho.
O sea que…

El senyor Jiménez Doménech:

Ho he dit en la primera frase.

La senyora García Jiménez:

Sí, que es una buena iniciativa.
Correcto, pero eso no significa después, en la exposición de sus motivos, que se ha ido enrocando en el…, parecía que nos estaba poniendo pegas a nuestra iniciativa.

Cuando una iniciativa es buena, da igual quién la presente o quién no la presente.
Simplemente es recogerla y ya está.
Que la presenta Emmanuel Macron, pues muy bien.
O sea, bienvenido sea.
Desde Francia…, o sea…, tienen buenas iniciativas.

Pero es que no es solamente Francia.
Fíjese, yo tengo un hijo que está estudiando en Holanda.
Y esto que piden aquí en España ya lo están haciendo desde Holanda, desde hace muchísimos años.
Efectivamente, mi hijo está haciendo su carrera en Holanda pero ahora se ha ido a Corea y en Corea está continuando los estudios.
Con lo cual, ¿qué le está aportando?
O sea…, como una mayor…, o sea, evolución a su carrera en sus conocimientos y en todo.
Y están haciendo exámenes y todo es evaluable, o sea, que no es que solamente esté realizándolo en un sitio sino que se ha ido a otro y continúa sus estudios.
Y una vez que vuelve otra vez al país de origen, en este caso, Holanda, pues continúa con sus estudios.
Por lo tanto, es favorecedor.

El que lo haya propuesto uno o lo haya propuesto otro sí que lo hemos puesto, y se lo digo, y es verdad, sí que lo hemos propuesto en todas las comunidades porque pensamos que es una iniciativa buena.
Cuando pensamos que una iniciativa es buena, en las comunidades que no se está haciendo, pues creemos que tenemos que dar ese impulso, a que eso favorezca los estudios de los jóvenes, pero no es para una persona en particular ni un gremio particular; es para los jóvenes.
Y yo creo que al final los jóvenes lo que necesitan es eso, el tener algo de referencia en la que puedan basarse y decir, Â«pues mira, voy a empezar aquí a estudiar en España, pero luego me voy a Francia a continuar mis estudios, y luego me voy a Italia y finalizo mis estudiosÂ», con lo cual eso lo que hace es un bagaje muy importante a la hora de su currículum y a la hora también de conocimientos, tanto de cultura como de idiomas.

Por lo tanto, el que esté puesta o no esté puesta ahí, o que la haya resuelto o la haya propuesto Macron, cuando es la iniciativa buena, pues nosotros la hemos adoptado y creo que está bien.

Y no me digan ustedes, ¿vale?
, con la última frase, ¿vale?
, con quién tenemos que pactar o con quién no tenemos que pactar, cuando ustedes, o sea, hacen también lo que les da la gana.
Por lo tanto, no sean ustedes la ejemplarización de lo que realmente ustedes son la extrema izquierda.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Senyor Jiménez, té vosté la paraula.

El senyor Jiménez Doménech:

Crec que havia quedat perfectament explícit en la primera frase, que anava a aprovar la mesura.
Les altres consideracions són objecte del debat i, bé, no m'estendré.
A favor.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Ara és el torn del Grup Parlamentari Compromís, senyor Juan.
Té vosté la paraula.

El senyor Juan i Huguet:

Moltes gràcies, presidenta.

Moltes gràcies.

En línies generals, des del nostre grup parlamentari també estem a favor de la proposta.
Sí que és cert que és una iniciativa que no és exclusiva només d'ací, sinó que s'ha presentat en altres cambres legislatives, que el senyor Macron està darrere d'això, efectivament, és veritat, i vaig a deixar-ho ahí.
Trobe que és l'anècdota i ens hem de centrar en altres temes.

El que sí que hem de tindre en compte i, sobretot, reproduint la frase que havia dit la diputada ponent, com dia Â«comunidades que no se está haciendoÂ», m'agradaria recordar que les universitats tenen una autonomia que s'ha de respectar.
O siga, no tenen el vincle que té una universitat…, amb La Generalitat, no és res comparable al que té una conselleria amb La Generalitat.
I això ho hem de tindre en compte.

Ara bé, com a representants del poble valencià ens sembla bé dirigir-nos a les universitats i aconsellar-los en la línia que marca esta proposició no de llei.
Per què?
Perquè en les universitats on s'està fent l'experiència esta és totalment positiva.
Personalment conec campus que ja estan fent coses paregudes, encara que no ha segut a iniciativa de la Unió Europea i, per tant, tots els valors que prèviament s'han expressat en el debat els compartisc i, per tant, trobe que li hem de donar el suport.

És important destacar també que la Universitat de València sí que està ja en un programa d'este tipus.
Està en un programa que s'anomena Bringing Europe Home, en companyia de la Universitat Johannes Gutenberg de Magúncia, la de Borgonya de França, la primera era d'Alemanya, per descomptat, d'Opole de Polònia i una universitat finesa que no dic el nom perquè la veritat que no sé pronunciar-lo.
(Rialles) I per a pronunciar-lo mal preferisc no dir-lo.

Per tant, sí que n'hi han universitats que ja s'han apuntat a esta iniciativa que, com dia, considere positiva, perquè tot el que és menejar-se, aprendre nous idiomes, estudiar en altres universitats, conéixer companys d'altres països, aprendre qüestions relacionades amb la seua matèria amb altres professors universitaris, tot açò fa créixer el nostre alumnat com a universitaris, com a persones, i faltaria més, també, com a professionals i, sense dubte, millora molt més l'ocupabilitat futura.

I ja, per acabar, m'agradaria posar en valor el programa Erasmus, evidentment, el que estem qüestionant ací, estem posant damunt la taula ací; és un programa molt més ampli i que supera amb escreix tot el que és el programa Erasmus.
Ara bé, el programa Erasmus s'ha de posar en valor com a primer programa on es va treballar en esta línia, i també hem de posar en valor tot el treball que han fet les diferents universitats valencianes que sí que tenen tot tipus de relacions amb altres universitats europees i del món a nivell científic, a nivell educatiu i també a nivell social.

Per la nostra part, és tot.
Ens reiterem en el vot favorable.

Moltes gràcies, presidenta.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Senyora Jiménez, té vosté la paraula.

La senyora García Jiménez:

Tan solo… Nada, matizarle unas cositas al señor Jordi Juan.
Cuando usted comenta…, dice que no es una PNL exclusiva de Cs.
Yo creo que en ningún momento hemos dicho que es exclusiva nuestra.
O sea, que…, simplemente que la proponemos nosotros para que se ponga en marcha.
Nada más.
No he puesto en ningún momento creo que ni en la PNL ni en nada Â«exclusiva de CsÂ», no, por favor, o sea, Dios nos libre de eso.
O sea, que yo creo que es una buena iniciativa y la planteamos aquí.

Y, por otra parte, estoy de acuerdo con usted que las universidades tienen autonomía y que hay que respetarla, por supuesto.
Pero, simplemente, lo único que decimos es…, darles un empujoncito de, Â«oiga, está esto, acójanse a estoÂ», que yo creo que sería bueno también por si no lo han visto o no lo tienen muy claro.
Y es simplemente un apoyo.

Agradecemos su voto favorable y nada.
Le valoramos el posicionamiento que ha hecho al respecto.

Gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, serà ara el torn del Grup Socialista.

La diputada Besalduch té la paraula.

La senyora Besalduch Besalduch:

Sí, gràcies, presidenta.

Per a manifestar el nostre vot a favor també de la proposta, no sense també dir que fem nostres les paraules dels portaveus que ens han precedit en l'explicació de la seua postura respecte d'esta proposició no de llei perquè és veritat, i una de les coses que hem de tindre més clares és eixa autonomia de la universitat i que jo considere que dins d'esta autonomia les universitats tenen molt clar on volen anar i que tampoc fa falta presentar una PNL que diga açò per a recordar o per a pegar-los un Â«empujónÂ» perquè les primeres que ja estan apostant durant molts anys per crear aliances, per aconseguir eixa excel·lència a nivell europeu, en els programes Erasmus d'intercanvi d'alumnat, intercanvi inclús de professorat, en l'aliança, com explicava el senyor Jordi, de la Universitat de València, en este programa que ja ha començat i que, bé, que no tenim res a dir en contra del que diu la proposta perquè sí que volem caminar cap ahí, però pensem també que no és que no s'està fent.
Sí que s'està fent.
S'estan ficant en marxa un munt de programes i d'aliances amb la resta d'universitats europees i que s'ha de continuar en este camí, com bé saben les nostres universitats tant públiques com privades.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Pel Grup Parlamentari Popular, la senyora Gascó té la paraula.

La senyora Gascó Enríquez:

Gracias, presidenta.

Bien, yo creo que es una iniciativa francamente acertada independientemente de quién la propusiera en primera lugar.
De hecho, no solamente la han presentado jefes de estado como Macron sino otros muchos países.

A mí sí que me gustaría hablar de lo que esto puede traer de bueno a las universidades valencianas y por supuestísimo que respetando siempre la autonomía de las universidades valencianas.

Desde luego, lo primero que me gustaría dejar claro, creo que es evidente por la introducción que acabo de hacer, es que el Grupo Ciudadanos tendrá el voto favorable del Grupo Popular en esta iniciativa relativa a las universidades europeas, porque al final es lo que se plantea.
Y es que nosotros siempre hemos estado a favor de la construcción europea, por lo que esta tarde también vamos a estar a favor de la construcción de un espacio europeo de educación superior.
Porque creemos firmemente en cada uno de los principios que lo inspiran.
Además, porque creo que es lo importante de esta iniciativa, qué es lo que hay detrás.

Y no hay nada más y nada menos que valores como la calidad, la movilidad, la diversidad y algo muy sano en el ámbito universitario, como es lo competitividad.
Así que creemos que a través de este ámbito de colaboración europeo podremos incrementar el empleo en la Unión Europea y convertir el sistema europeo de formación superior en un polo de atracción para estudiantes y profesores de otras partes del mundo.

Esta iniciativa que estamos debatiendo, de hecho creo que lo comentaba también el portavoz de Compromís, está dentro… No es que sea algo distinto, es que está dentro de lo que es el programa Erasmus Plus que, evidentemente, llevan desarrollando desde hace muchos años las universidades.
Es decir, tampoco estamos planteando nada nuevo porque el programa Erasmus Plus, insisto, lleva muchos años desarrollándose y, además, consideramos que es todo un éxito que en tan solo un año se haya pasado la propuesta por parte de los jefes de estado a ser una propuesta a que se apruebe en la mayoría de los países de la Unión Europea.
Insisto, no solamente en Francia.

Compartimos, como decía anteriormente, el objetivo de promover la calidad, la movilidad, la diversidad y la competitividad, pero también el objetivo de promocionar los valores comunes europeos de una entidad europea reforzada en un momento en el que parece que lo políticamente correcto son los nuevos nacionalismos regionales y los populismos antieuropeístas.
Por eso creemos que este tipo de iniciativas vienen en un momento y es un momento muy acertado para plantearlas y defenderlas.

Igualmente, compartimos objetivo de conseguir un salto sustancial en la calidad, en el rendimiento, en el atractivo y también en la competitividad internacional de las instituciones europeas de educación superior, como no podría ser de otra manera.

A nosotros nos consta que las universidades españolas y, por supuesto, también las valencianas, están trabajando en la presentación de su candidatura.
Es que no es que nosotros les tengamos que descubrir absolutamente nada nuevo.
Evidentemente, las universidades valencianas son conocedoras de este proyecto y están trabajando para presentarse.

Ahora bien, como esta primera convocatoria finaliza el próximo 28 de febrero y solamente se pueden hacer seis alianzas, seguramente no lleguen a esta primera convocatoria y, por eso, queremos que se sientan respaldadas por las Cortes Valencianas a seguir trabajando para presentarse en la segunda convocatoria que tendrá lugar en octubre del mismo año.

Por eso pensamos que será un buen momento para que las universidades valencianas se presenten.

Sabemos que es un proyecto a largo plazo.
Sabemos que en este tipo de cuestiones no podemos hablar de réditos inmediatos, y que va a tener dificultades en su diseño y también en su puesta en práctica.
Pero también sabemos que sin ambición, sin esfuerzo y sin trabajo no se consigue absolutamente nada de lo que las universidades se propongan.

Sabemos que van a tener que trabajar duro para garantizar que los estudiantes tengan la libertad de elegir dónde y qué estudiar.
En el ejemplo personal que ponía la diputada proponente de esta iniciativa creo que quedaba muy claro.
Estamos en un momento de globalización donde los estudiantes prácticamente tienen la obligación de formarse a nivel internacional y no se pueden quedar solo en una sola universidad sino que tienen que ir teniendo diferentes experiencias internacionales.

Y termino.
No puede añadir más cosas que me gustaría porque insisto en que creo que es un tema muy importante.
Y, por todo lo expuesto, manifestar el voto favorable del Partido Popular, porque pensamos que hace falta una educación universitaria donde hagamos a nuestros estudiantes más libres en vez de encerrarles en un sistema excluyente ideologizado.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora diputada.

Passem.
.
.
(Remors) Clar, sí.
.
.
Senyora García, té vosté la paraula.

La senyora García Jiménez:

Simplemente… Gracias, señora presidenta.

Simplemente es agradecer a todos los grupos su buen hacer y su voluntad política y que esto vaya hacia delante porque yo creo que es un proyecto ambicioso que tendrán que poner en marcha las universidades pero, como bien ha dicho la señora Gascó, tenemos que darles un impulso desde aquí, que yo creo que es importante para que no se les pase el plazo simplemente, y ya está.

Muchas gracias a todos.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Ara sí.
Passem a la votació.
Vots a favor de la proposta?
Queda aprovada per unanimitat.

Proposició no de llei sobre el canvi de l'estructura de les proves selectives per oposició per a l'ingrés en el cos de professors de música dels conservatoris de titularitat de La Generalitat en les especialitats instrumentals, presentada pel Grup Parlamentari Podemos-Podem (RE número 112.
639, BOC número 311, amb correcció d'errades RE número 113.
242)

La senyora presidenta:

I passaríem ja al punt 3 de l'orde del dia, que és la presa en consideració de la Proposició no de llei sobre el canvi d'estructura de les proves selectives per oposició per a l'ingrés en el cos de professors de música dels conservatoris de titularitat de La Generalitat en les especialitats instrumentals, presentada pel Grup Parlamentari Podemos-Podem.

Entenc.
.
.

El senyor Jiménez Doménech:

Senyora presidenta?

La senyora presidenta:

Sí.

El senyor Jiménez Doménech:

Com que hem arribat a una transaccional estaria bé, si ho acceptem, que passàrem a votació i faríem explicació de vot.
(S'interromp la gravació)

La senyora presidenta:

D'acord.
Doncs, atenem la sol·licitud.

Aleshores, passaríem a votació del punt 3.
Vots a favor?
Quedaria aprovat per unanimitat.
I anem a l'explicació de vot.

El primer torn el tindrà el Grup Parlamentari Podemos-Podem, el senyor Jiménez.
En voler pot vosté parlar.

El senyor Jiménez Doménech:

Gràcies, senyora presidenta.

La proposta que portem ací és fruit del treball d'un grup d'experts en la matèria que consideren que aplicar el mateix esquema d'oposicions que en altres categories, que en altres àmbits, per a les proves d'ingrés a les disciplines acadèmiques que tenen a vore en l'ús d'instruments no seria el més adequat ja que la disciplina instrumental té un component pràctic i d'ordre psicomotriu i artístic que no és anàleg a la resta de disciplines ni instrumentals ni artístiques.
Per tant, resultava incoherent equipar les proves d'accés.

Esta equiparació que se fa distorsiona el bon disseny de les proves selectives i limita en algunes ocasions allò que díem de l'ingrés per mèrit i capacitat.
I nosaltres proposàvem una sèrie de mesures per a corregir això.
Entenc que el gruix de les mesures que proposaven corresponen a valoracions tècniques que fins i tot a este diputat li han fet trobar contradiccions i vore que potser els percentatges que se definien amb molt de detall pogueren o no ser apropiats.
Aleshores, hem proposat a la resta de grups una transaccional que suavitza el nivell de detall de la nostra proposta.
Nosaltres creiem que la proposta que fem és bona.
Nosaltres creiem que en tot cas el Consell podria fer servir com a referència eixos percentatges que nosaltres li posem en la PNL, però entenem que haja generat els dubtes que ha generat en la resta de grups, i per això hem fet una proposta que el que demanaria al Consell és que considerara una reestructuració de les proves per donar més pes a la part pràctica, que era al cap i a la fi l'esperit de la nostra proposta.

Per tant, accepte de bon grat que els grups hagen, a la seua vegada, donat el seu vistiplau a fer una transaccional, i és el que hem passat a votació i estem molt contents que s'haja aprovat per unanimitat.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Ara serà el torn del Grup Parlamentari Ciudadanos, la senyora García.
En voler, té vosté la paraula.

La senyora García Jiménez:

Muchas gracias, señora presidenta.

En la Comunidad Valenciana conservamos una larga tradición en lo que a música se refiere.
Y ello conlleva un impacto que se ha producido a nivel social, cultural, económico, artístico y educativo.
Y sobre todo en este último punto, en el ámbito educativo, es lo que hoy nos interesa.
Según el artículo 53.
1 del Estatut de autonomía es La Generalitat la que posee competencias exclusivas para la regulación y administración de las enseñanzas en toda su extensión, niveles y grados, modalidades y especialidades, lo que también incluye a la música y a los conservatorios.

También la Ley 2/1998, de 12 de mayo, de la Generalitat valenciana, establece en el apartado 3, artículo 17, que las competencias relativas a los centros que impartan enseñanzas musicales no regladas corresponderá también a La Generalitat.

En este sentido, las escuelas de música y los profesionales que trabajan en ellas tienen la enorme responsabilidad, no sólo de perpetuar un modelo consolidado en la comunidad, sino de seguir formando a los que pueden ser los mejores músicos nacionales e internacionales.
En este sentido, es preceptivo hablar de los profesores de música desde la excelencia, sin ellos, sin su formación y su disciplina, no podríamos presumir de ser una de las comunidades autónomas con más prestigio en lo que a la música se refiere.

Respecto a la PNL que usted presenta, que presentaba inicialmente Podemos, agradecemos el que haya modificado el contenido porque realmente teníamos nuestras serias dudas de si ese porcentaje era coherente, si ese porcentaje venía avalado por técnicos o si ese porcentaje realmente correspondía a lo que la sociedad, en este caso los profesores de música, demandan para hacer sus oposiciones.

Por lo tanto, vemos que con esta modificación lo que estamos pidiendo es que haya una modificación, pero siempre que se valore a todos los técnicos, a todos los profesores y a todo el campo de la educación que tiene que ver con este ámbito.
¿Para qué?
Para que salga uno de los resultados mejores.
Y ellos serán los que indiquen qué baremación es la adecuada para que un profesor, cuando se presenta a sus oposiciones, tenga una coherencia respecto de unas materias u otras.

Como bien indica, no es igual estar haciendo oposiciones de matemáticas que estar haciendo oposiciones de música.
Por lo tanto, sí que vemos conveniente que haya una modificación pero que sean los técnicos capacitados los que modifiquen cuáles son las mejores baremaciones para que esas personas, cuando se presenten a oposiciones, realicen el examen como corresponde.

Por lo tanto, por eso hemos votado a favor y agradecemos, pues nada, que el que haya modificado aquí los términos.

Muchísimas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies.

El torn del Grup Parlamentari Compromís.
Senyor Nadal, quan vosté vullga.

El senyor Nadal Sendra:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Bé, des de Compromís hem votat a favor.
Pensem que s'ha quedat amb la transacció un text prou interessant i que dona pas a que n'hi haja un procés per a reconsiderar com s'estan fent les coses i que, realment, es podrien canviar en un futur.

Sí que pensàvem que en un principi, al nivell de detall que s'havia arribat en la PNL, era massa exagerat.
Era com si des de les Corts haguérem de fer una espècie de reglament (rient) quan això ja, realment, pense que no hauria de ser cosa nostra.
En les oposicions normals d'ensenyament mitjà en les altres matèries i de primària i tal, n'hi ha una negociació prou llarga amb els sindicats per a vore com es faran eixes oposicions i, per tant, no veia que era massa correcte que ho férem nosaltres ací, no?

És veritat que, tal i com es planteja en el tema dels instrumentistes i tal, doncs sí que sembla lògic donar-li més pes a la part pràctica.
Però també és veritat que, per l'altre costat també.
.
.
Nosaltres ens hem reunit amb gent de professors de música, sobretot interins, que porten molts anys i que també consideren que per a ells és molt injust que els facen una part pràctica.
.
.
, ells ja creuen que la part pràctica ja es massa important.
Perquè, clar, al final n'hi ha instruments -tots els instruments no són iguals- però alguns instruments com, per exemple, instruments de vent i tal, és una qüestió molt biològica i quan comences a tindre una edat ja no toques igual que quan eres jove, no?
Tampoc no és una cosa.
.
.
, no sé si és massa just, vull dir.

En este sentit, sí que pense que té la seua lògica el que es demana.
Està bé que ho deixem obert i que siguen els tècnics, també negociant amb la gent del sector, els que creguen en quines tipus d'oposicions s'ha de fer i en quines no.

D'altra banda dir que també, per contra -i tot i que això sembla molt lògic el que s'ha dit- també és veritat que tindre un bon instrumentista que no tinga una formació pedagògica adequada, doncs, també estem perdent ahí als alumnes que, evidentment, per molt bé que toques si no sap ensenyar.
.
.

Però, en este cas, jo crec que també, per a parlar d'este tema amb propietat, s'hauria de tindre una formació musical, estar dins de tots els embolics estos i poder opinar.
Jo, per exemple, jo no em veig per a opinar d'açò i poder dir-te que (Inintel·ligible) .
.
.
això està bé o no.
Jo pense que hem arribat a un bon acord i per això hem votat a favor.
Ja està.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Nadal.

La diputada Besalduch, per part del Grup Socialista, té la paraula.

La senyora Besalduch Besalduch:

Sí.
Primer que res, donar-li les gràcies al proponent perquè és veritat, César, perquè el detall en què entrava la proposició inicial, doncs, una mica el que estaven dient tots, no?
Que per què eixe percentatge?
Per què no un altre?

Al final en allò que tots estem d'acord en què la part pràctica ha de tindre més pes, però sí que és veritat -com també deia el senyor Nadal- que no hem de perdre de vista esta part pedagògica.
Perquè al final no es tracta només d'ensenyar un instrument musical o d'ensenyar música, és tracta d'ensenyar.
I tampoc podem deixar de banda tota esta part pedagògica, no?

Doncs quins són els percentatges idonis?
Doncs, jo tampoc em veig absolutament capacitada i menys en el món de la música, que confese que de ben menudeta vaig anar a solfeig i m'ho vaig tindre que deixar perquè no n'hi havia forma humana de dependre solfeig, no?
(Rialles) Perquè no és una disciplina que se'm donara bé.
I molt menys haver d'acordar ací quins percentatges es tenen que tindre en compte quant al pràctic o quant al teòric a l'hora de l'accés a un lloc de professor d'un instrument a un conservatori de grau mitjà o en un conservatori superior.

Sí que tampoc no tenim.
.
.
En l'exposició de motius sí que pareix una mica com a que.
.
.
, segur que no ha de ser la voluntat, però sí que dona a entendre que esta part pedagògica no és important.
I, si pensem en els conservatoris de grau mitjà, allí podem vore xiquets de 7 i 8 anys, o inclús de 6, que van a dependre un instrument i que també necessiten, que estan en eixa fase de formació inicial, doncs la part pedagògica per a poder créixer no només com a musics sinó també com a persona.

Per tant, doncs, agrair a més la voluntat de tot el món perquè pareix que estem d'acord amb la filosofia i això, doncs, ha ajudat a la transaccional.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies.

El senyor Mulet?
Senyora Gascó?
(Rialles) Val.
(Veus)

Senyora Parra, quan vosté vullga.

La senyora Parra Almiñana:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Pues nos felicitamos del acuerdo transaccional que hemos sido capaces de alcanzar todos los grupos aquí presentes.
Máxime en un tema que no puede ser objeto de confrontación política puesto que todos tenemos que estar de acuerdo en lo que es el fondo del asunto.

Ahora bien, sí remarcar que por nuestro grupo se había suscitado una importante duda a la hora de poder votar esta PNL en los términos que aparecía en el origen de la misma, al inicio de la misma.
Puesto que tal y como aquí ya han evidenciado, hasta el propio grupo proponente, era una PNL que quería hacerlo tan bien, tan bien, tan bien, que quería bajar tanto al detalle que nos parecía que estábamos, pues, invadiendo autonomía de los conservatorios, del profesorado.

Y realmente, a lo mejor, estábamos creando hasta las bases que tienen que convocarse para el acceso a este tipo de instituciones como son los conservatorios de la Generalitat valenciana.

Y una vez subsanado este error, desde luego quiero anticipar que el voto del Grupo Popular va a ser no la abstención, como hubiéramos votado en caso de no haberse llegado a esa transacción, vamos a cambiar nuestro voto por un voto positivo, un voto a favor.

Y, sobre todo, porque consideramos que los métodos de acceso a este tipo de conservatorios, sin ninguna duda, pueden ser mejorables.
Y esa es la intención de la PNL, esa es la intención de todos y cada uno de los grupos aquí presentes.
Y, sobre todo, evitando elementos valorativos que sean subjetivos, evitando la aplicación de baremos que no estén actualizados conforme a las demandas.

Porque de lo que se trata es de conseguir, de lograr, que tengan acceso a esos conservatorios que van a preparar a nuestros docentes, pues, a las personas más cualificadas.
A esas personas que por su capacidad, su conocimiento, su esfuerzo, merezcan ese acceso y ese reconocimiento.
Y, sobre todo, también pues a esas personas que tienen esas altas cualificaciones personales innatas que les hacen brillar en una profesión tan sensible y magnífica como es el mundo de la música.

Por lo tanto, todo lo que sea mejorar los sistemas de ingreso de manera justa y que den pie a la aplicación de esos principios; que en cualquier acceso a cualquier concurrencia deben de estar presentes; como son los principios de igualdad, de mérito, de capacidad, pues, van a contar siempre no solo con el apoyo del Grupo Popular sino con nuestra política activa en pro de esa igualdad y de esa formación necesaria y especial para contar en la Comunidad Valenciana también, y dentro de este ámbito, siempre con los mejores.

Y en eso ahí queda nuestra aportación y nuestro voto.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Ara ja passaríem.
.
.
L'hem votat, està aprovat, ja queda tot aprovat.

Proposició no de llei sobre la conservació de la Cartoixa de Santa Maria de Porta Celi, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 114.
395, BOC número 317)

La senyora presidenta:

Passem al punt 4 de l'ordre del dia.
És la presa en consideració de la Proposició no de llei sobre la conservació de la cartoixa de Santa Maria de Porta Coeli presentada pel Grup Parlamentari Socialista.
(Rialles i veus)

N'hi ha una esmena, també?

La senyora Caballero Hueso:

Sí, n'hi ha una esmena, una autoesmena.

La senyora presidenta:

Una autoesmena, d'acord.

La senyora Caballero Hueso:

Sí.

La senyora presidenta:

Però bé, entenc que ho presentarà tot junt, no?
(Inintel·ligible) .
.
.
les dos coses a l'hora.

La senyora Caballero Hueso:

Sí, sí.

La senyora presidenta:

D'acord.

Bé, doncs, quan vullga té vosté la paraula.

La senyora Caballero Hueso:

Sí, bueno, pues yo quería hacerles un poco una explicación del por qué la PNL y por qué la autoenmienda.

Se dieron una serie de circunstancias en las que la diputación pidió hacer, por parte del servicio de patrimonio, una inspección de si se habían cumplido los requisitos de mantenimiento de la cartuja, tal como estaba en el contrato de venta que se hizo en su momento del estado a la orden cartuja.
Y desde el monasterio se les instó a que, bueno, que eso lo hacían ellos y que no hacía falta que se hiciera esa inspección.

Y, un poco investigando sobre la situación del monasterio, nos dimos cuenta que, cuando en su momento el Consell declaro el monasterio Bien de Interés Cultural, se hizo una excepcionalidad a uno de los requisitos de Bien de Interés Cultural que es, como todos ustedes saben, que sea visitable al menos una vez al mes por cualquier persona.
Se hizo una excepcionalidad acogida a siempre que se mantuviera la actividad religiosa.

En este momento ya hacía un par de años que no se celebraba ningún tipo de misa pública, con lo cual desde el Grupo Socialista pensábamos que esa excepcionalidad, obviamente al no dar, se tenía que anular.

Presentamos una PNL para que desde el Consell se instara al monasterio a que se diera el visto bueno a la entrada de la inspección del servicio de patrimonio de la diputación para constatar que el mantenimiento del edificio estaba en perfecto estado, se había realizado en perfecto estado.
Y por otra parte pedimos, por supuesto, que se anulara esa excepcionalidad dado que no había actividad religiosa.

He de decirles que a los pocos días de hacer pública la PNL, desde la propia cartuja, la Orden de los Cartujos, se puso en contacto con esta diputada solicitando una reunión.
A raíz de esa reunión se dio el visto bueno a la entrada del servicio de patrimonio de la diputación para que hicieran la inspección pertinente.
Y en este momento, se están llevando una serie de gestiones entre La Generalitat y la dirección de la cartuja para habilitar esas visitas que se requiere como Bien de Interés Cultural.

A raíz de estos adelantos que hemos hecho, presenté la autoenmienda puesto que ya no tiene sentido pedir que se autorice la entrada de la diputación porque la diputación ya ha entrado, ya se ha hecho la inspección.
Y entonces en la enmienda lo que pido es que, en vez de que se autorice la entrada, que se pida a la diputación el informe que se ha realizado tras la inspección.

Y el otro punto que me autoenmiendo es cuando en la PNL original se pedía que se anulara la.
.
.
, perdón, que se pudiera abrir la cartuja a las visitas, lo cambio por un punto en el que dice Â«que el Consell informe a estas Cortes de dónde están y en qué sentido se ha adelantado y se está gestionando ese convenio entre las dos partes para abrir la cartujaÂ».

Por mi parte, nada más, yo creo que esto ha servido un poco para que se avance en unos temas que si no hubiéramos presentado esta propuesta igual estaríamos en el mismo punto de partida, pero sobre todo yo creo que nos tenemos que felicitar porque se ha avanzado -y mucho- en aquello en lo que todos estamos de acuerdo, y es que un monumento como la cartuja de Portaceli, ya que es bien de interés cultural porque así lo requiere y así se declaró, que sea accesible a todas y todos los que quieran visitarlo.

Y yo les animo a que lo visiten porque esta diputada ha tenido el privilegio de verlo por fuera y por dentro, y la verdad es que vale la pena.

Nada más y muchas gracias.

¡Ah!
, y por supuesto me admito la autoenmienda, obviamente.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora Caballero.

Passem, ara, al torn del Grup Parlamentari Ciudadanos.

La senyora García té la paraula.

La senyora García Jiménez:

Muchas gracias, señora presidenta.

La verdad es que la PNL ha dado un viraje de 360 grados no, 180, perdón, 180, si no hubiese vuelto otra vez al inicio, perdón, de 180 grados, con lo cual, o sea, pues hemos visto que se ha modificado.

Para nosotros entraba en contradicción, por una parte, ustedes habían hablado con la orden pero nosotros no teníamos ese beneplácito de hablar con la orden, con lo cual veíamos que había dos hechos diferentes: por un parte, los técnicos de diputación querían entrar; y, por otra parte, la orden de los cartujos les decía que no tenían ninguna obligación de dejar pasar a los técnicos de diputación.

Agradecemos que les hayan dejado entrar porque pensábamos que eso era una cosa que se tenía que resolver desde diputación porque tenía sus recursos legales para poder entrar y para poder acceder, con lo cual no era competencia de las Cortes sino competencia de diputación todo eso.
Pero, ahora viendo que se ha modificado y que lo único que piden es que pueda haber visitas y que se realice un informe pues nosotros ahí no nos vamos a oponer.

Pensamos que sí que se debería de hacer un informe y ver en qué situación está, creemos que es una situación que es favorable, no la hemos visto por dentro, no he entrado por dentro, no sé en qué condiciones estará, pero pienso que este tipo de miembros eclesiásticos siempre cuidan muy bien todas sus pertenencias, además no es en esta sino en otras, o sea, las cuidan muy bien, las resguardan muy bien, las protegen, y pensamos que está en condiciones muy favorables.

Y, por lo tanto, dándole un voto favorable a su PNL, que en un principio no era así por la discrepancia que había entre posicionamientos, pues, nada, votaremos a favor de esta nueva propuesta y a ver si en una próxima visita podemos ver nosotros también cómo está todo por dentro, ¿de acuerdo?
, cómo está interiormente.

Gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Senyora Caballero.

La senyora Caballero Hueso:

Sí, solo una cosita.

No es que fuera competencia de diputación o de las Cortes, es que la venta de la cartuja a la orden se hizo con una condición, y la condición era que se mantuviera el patrimonio en perfecto estado; si no se mantenía en perfecto estado, la venta se anulaba.

Con lo cual, no era una cosa aleatoria de déjame entrar para ver, no, era un requisito, porque quien tiene que comprobar y corroborar que el mantenimiento del patrimonio se ha hecho es la diputación, y no hay manera de corroborarlo por mucho que la fe le diga a usted que seguramente la orden religiosa lo ha mantenido (veus), una cosa es la fe y la confianza y otra cosa es la práctica.
La diputación tenía que entrar para corroborar que se había cumplido ese requisito porque, si no, la propiedad volvía a la diputación, por mucho que se hubiera hecho la venta.

Usted dice, Â«nosotros no hemos tenido la oportunidad de entrarÂ», es que la PNL la presenté yo y la orden se puso en contacto conmigo, obviamente; si la hubiera presentado usted pues seguramente se hubiera puesto en contacto con usted.

A partir de ahí era competencia de las Cortes porque el Consell de La Generalitat fue el que puso la excepcionalidad para que no se pudiera visitar, y nosotros consideramos que pedirle al Consell que anule esa excepcionalidad sí que es competencia de las Cortes.

Nada más.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Senyora García, quan vullga.

La senyora García Jiménez:

Muchas gracias, señora presidenta.

Yo en ningún momento, señora Caballero, he dicho que no se pudiese poner en contacto con usted la orden, ¿no?
, o sea, me parece correcto y me parece muy bien que hayan puesto este tema.

Simplemente, le vuelvo a reiterar que entre los enfrentamientos que tiene, en este caso el monasterio con diputación, hay unos métodos legales que puede gastar diputación y que no tenemos por qué admitir, por qué tener esas competencias desde las Cortes cuando diputación ya tiene su metodología legal para poder hacer, o sea, para poder llevar a cabo este tema.

Y, bueno, por la otra parte por la que usted dice que es una condición de fe que todo esté en buen estado, pues espero que cuando vayan a visitarlo y esté en buen estado que me den, o sea, que me diga que está a favor por lo menos de las personas que estaban guardando este monasterio, que sea favorable, simplemente.

Gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Té ara la paraula el Grup Parlamentari Podemos-Podem.

Senyora Quiñonero, quan vullga.

La senyora Quiñonero Hernández:

Bueno, pues, apoyaremos la propuesta del Partido Socialista, del Grupo Socialista, pero yo creo que es también la oportunidad de hacer una reflexión sobre qué está ocurriendo con las posesiones en manos de la iglesia.

Parece que los cartujos por inmatriculación, después de la cesión del año 1946, se apropiaron de esa cartuja, si esta información es la que aparece en algunos medios.
En cualquier caso, es un procedimiento que está sucediendo con muchas propiedades públicas.

La cartuja se trata de una joya arquitectónica del patrimonio nacional que está en la actualidad -estaba, parece que ya no- olvidada al acceso público, y en ese sentido resulta una responsabilidad de esta institución gestionar los bienes públicos y enmendar esa situación.
Celebro que eso se haya producido a partir de la iniciativa del Grupo Socialista.

Señalar que el monasterio de Portaceli fue de la orden de los cartujos y desde el siglo XIII, que pasó a manos del estado en un momento en el que la presión y los gobiernos liberales del siglo XIX lo pudieron lograr, ¿no?
, porque fue la desamortización de Mendizábal, después la de Espartero, y la de Madoz, que en realidad pues suponía un cambio histórico para poder plantear desde el estado una seria de medidas, de cambios, de infraestructuras, para los que el propio estado no tenía medios porque esos medios estaban en manos de la iglesia, en manos muertas.

Conviene tener esa memoria porque, en realidad, en cierto modo nos encontramos en un momento pues no digo semejante pero en una situación que podría ser, pues relativamente en una situación diferente pero con características semejantes.
La historia se repite en cierto modo y hemos de aprender de esos errores y buscar nuevas soluciones, porque hemos asistido en las últimas décadas a un proceso también de recapitalización de la iglesia católica, de apropiación de buena parte de las tierras, solares, iglesias, conventos y catedrales, a través de reiteradas inmatriculaciones hechas al amparo de normas y subterfugios que han distraído del patrimonio público para favorecer una entidad privada que se mantiene como tal.

Según el Observatorio del Laicismo, la propia conferencia episcopal, el episcopado declaraba en 2016 que existen 3.
168 inmuebles de interés cultural pertenecientes o relacionados con la iglesia, de los cuales 22 están declarados Patrimonio Mundial de la Humanidad.
El manteniendo de dicho patrimonio artístico le cuesta a las arcas del estado en torno a 600 millones de euros anuales entre administraciones centrales, autonómicas y locales, en algunos casos están vedados al acceso público; en algunos casos la propia iglesia cobra entrada para acceder a él siendo patrimonio histórico y patrimonio público.

Según el documento de 1946, el primer condicionante en el que el documento de 1946, de cesión a la cartuja de este bien, recordemos que eran tiempos bajo una dictadura, las condiciones eran que no se podrían ceder a otra orden; y, el segundo, que el patrimonio debía ser restaurado en un periodo de 20 años, que en aquel momento se hizo y que debía mantenerse y cuidar su patrimonio de manera permanente.

Según recuerda Europa Laica, la Constitución de 1978 atribuye al poder político la competencia exclusiva en relación con la defensa del patrimonio cultural artístico y monumental, así como la garantía de su conservación.
El artículo 132.
1 de la Constitución consagra los principios de inalienabilidad, imprescriptibilidad e inembargabilidad de los bienes de dominio público, lo que significa que queda prohibida la apropiación de los bienes del dominio público por parte de las personas jurídicas y privados.

Saludo el acuerdo al que se ha llegado, el asunto de la investigación de la inmatriculación -y de otras inmatriculaciones- ya fue asunto y tema de una resolución que se aprobó por esta cámara, y ante la que seguimos a la espera de las conclusiones.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Senyora Caballero, té la paraula.

La senyora Caballero Hueso:

Solo una cosita.

Como bien ha dicho la compañera de Podemos, ya se ha entrado, y por si no quedaba clara la autoenmienda, ya se ha hecho esa inspección por parte del Servicio de Patrimonio de la diputación.
Ahí solo tenemos información oral porque no está el informe todavía hecho y por eso pedimos que se envíe una copia del informe.

Y solo aclarar una cosa que es donde está el quid un poco de la negociación, porque la orden cartujana tiene muy claro muchas cosas, ¿vale?
, pero es cierto que esto que fue, en principio, y así consta en varios documentos, una cesión, la escritura habla de una donación a cambio de 115.
000 pesetas.
Entonces, la orden sí que defiende que fue una compra.

A partir de ahí, y no metiéndonos en asuntos legales que tendrán que dirimir entre la diputación en su momento y la orden, o el Consell, o a quien le toque, aquí el objetivo final era constatar que el patrimonio se había mantenido y que estaba en perfecto estado y, segundo, que todos los valencianos pudiéramos disfrutar de ese patrimonio.
Yo creo que falta ver el convenio final y el acuerdo final, pero yo creo que vamos en la buena dirección.

Y ya el asunto legal, yo creo que nos salimos un poquito del tema de las inmatriculaciones porque ahí podemos tener cada uno nuestra opinión pero es cierto que si hubo un pago a cambio de pues ya no es inmatriculación de un bien que no tenía propietarios sino que se pagó un dinero a cambio de la donación, que es el término que se usa.

Ahí yo lo dejaría (veus), sí, sí, claro, pero eso sí que es un tema de diputación exclusivamente y de la orden.
¿Vale?

Y, por otra parte, bueno, yo quiero dejar constar que siempre la competencia sobre un bien de interés cultural, siempre es de La Generalitat, nunca es de la diputación, o del ayuntamiento, es siempre de La Generalitat.

Gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Senyora Quiñonero, ¿vol vosté la paraula?

La senyora Quiñonero Hernández:

Sí, para señalar que, bueno, como se trata de documentos y estamos hablando de bienes pues necesitaríamos también para poder, primero, la información documental y documentada de este contrato, de este acuerdo y, en cualquier caso, además, la posible impugnación de la compra porque también en el estado aquellos bienes siguen siendo patrimonio público del estado, ¿no?
Si la iglesia, o el estado, o la diputación estaba en condiciones de hacer esa venta, que eso sería otro asunto que habría que cuestionar.

La senyora presidenta:

Gràcies.

És ara el torn del Grup Parlamentari Compromís, el senyor Nadal.

Quan vosté vullga.

El senyor Nadal Sendra:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Bé, primer que res donar-li les gràcies a la senyora Mercedes Caballero perquè ha aconseguit una cosa que no sol ser fàcil, i és que, d'alguna manera ha solucionat un poquet el tema, no?
, sense que s'alçara ahí massa polèmica en l'assumpte.
I la veritat és que quan llegia el tema, és que és un tema que té tots els ingredients perquè acabem a la grenya en estos temes, no?

És interessant que s'haja sentat a parlar amb l'orde dels frares cartoixans i que d'alguna manera s'haja desbloquejat la situació, no?
, amb el bàsic del que es demanava, evidentment, que hi haguera un control sobre el patrimoni cultural valencià; sembla que això ja s'està fent, no?
, i que, pel que pareix, mosatros ho demanem ací però, bé, si hi han hagut negociacions podria obrir-se a les visites i tal, no?

Trobe que és interessant que s'haja desbloquejat la situació i, per tant, nosaltres anem a votar a favor, en este cas, total confiança amb els tècnics de la diputació perquè revisen, vegen allò en quin estat està i arriben a les conclusions a què hagen d'arribar.
Li agraïsc també la informació, esta última que mos ha donat, en el tema que pot haver-hi un procés judicial pel tema que uns diuen que ha segut una cessió i, els altres, que ha segut una donació.
Tampoc no mos anem a clavar ahí perquè tampoc no tenim les proves damunt la taula i això no ho hem de decidir nosaltres, no?

Jo sí que volia dir que pel que diu la companya Llum Quiñonero, també és un tema del qual pot derivar el tema de les immatriculacions de l'església, i encara que és evident que si va haver-hi una compravenda, doncs no seria una immatriculació en este cas, però també està el debat de què és el que va passar en temps de la dictadura, fins a quin punt la dictadura podia fer negocis amb l'església en un moment en què la confusió de l'església i l'estat era total, i més després de la guerra civil, i seria interessant vore en quins altres llocs havia pogut passar coses d'estes, no?

Però jo volia tocar un altre tema, encara que siga tangencial i encara que no és el que… I és també el que has dit tu al final, no?
, que d'alguna manera si era propietat l'any 1941, encara era propietat, l'any 1933, de la diputació, és perquè en aquell moment la Generalitat valenciana no existia perquè va ser abolida l'any 1707 després de la batalla d'Almansa, i que d'alguna manera és patrimoni de tots els valencians, no només dels valencians que viuen en la província de València.

Per tant, la reivindicació pense que sempre s'ha de fer des d'estes Corts, que som la veu del poble valencià, que el patrimoni cultural e històric valencià ha de ser patrimoni de tots els valencians.
Per tant, hauria de ser competència, en este cas, de La Generalitat, en este cas, de la conselleria.

Igual no és el moment ara de plantejar este tema perquè el tema sembla que tindrà encara més recorregut però, bé, en tot cas, l'important és el que es demana ací, que n'hi hagen visites i que el patrimoni cultural valencià estiga controlat pels tècnics que ho entenen que, en este cas, són els de la diputació.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Nadal.

És ara el torn del Grup Parlamentari Popular, el senyor Mulet.
Quan vosté vullga.

El senyor Mulet Taló:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Bé, en primer lloc, ens congratulem que en aquest tema sobre el monestir de Portaceli en tots dos sentits s'haja fet un exercici d'exclusió de prejudicis religiosos.

En primer lloc, hem de ser conscients que hi ha un acord de cessió on a més d'especificar amb tota claredat, com s'aclareix en l'exposició de motius de la PNL, les condicions que ha de complir l'orde cartoixà amb el bé immoble, també queden clares, i no se diu en l'exposició de motius, dos coses, una que n'hi ha un compensació econòmica i, una, quines són les característiques pròpies de l'orde els cartoixans.
I tots sabem que segons la seua regla els monjos del claustre convé que visquen (inintel·ligible) .
.
.
prop allunyats de tot habitatge humà i en cel·les lliures de tot soroll tant del món com de la mateixa casa.
I això estava especificat, les condicions del mateix orde.

A l'hora de fer una valoració objectiva tenim també el Decret 164/2006, pel qual es declara bé d'interés cultural, amb la categoria de monument, la cartoixa de Portaceli de Serra, i en el seu article 3 s'especifica, Â«als efectes del que disposa l'article 32 de la llei de La Generalitat del patrimoni cultural valencià, es dispensa de l'obligació de subjectar-se al règim de visites mentre es mantinga l'activitat religiosa en règim de clausura que en l'actualitat es desenvolupa a l'immobleÂ».

Cal recordar que el règim de l'orde, de l'activitat religiosa de l'orde, no és exclusivament fer missa, sinó és un orde de clausura en el que comporta.
La seua activitat religiosa s'està mantenint.
Una altra cosa és que en un cert temps feren misses per a la gent de l'entorn, etcètera, o que ho puguen tornar a fer, però l'activitat religiosa sí que se seguix mantenint.

Vull fer aquí un parèntesi relatiu a la qüestió però també al nostre treball en aquestes Corts.
A principi de Legislatura, el pacte del botànic es va comprometre en el desenvolupament d'una nova llei de patrimoni.
Només es va fer o només s'ha fet la modificació 9/2017, de la Llei de patrimoni cultural valencià pel que fa a l'última guerra civil espanyola.
Però, en fi, és el que n'hi ha.
Totes estes qüestions d'excepcionalitat encara es mantenen.
I a l'article 32, titulat Â«règim de visitesÂ», diu clarament: Â«Els propietaris i posseïdors per qualsevol títol de béns immobles declarats d'interés cultural, hauran de facilitar la visita pública d'aquest almenys durant quatre dies al mes, en dies i horaris predeterminatsÂ».
Cert.
Però també és que diu, Â«el règim de visites que s'establisca haurà de garantir degudament el respecte al dret a la intimitat personal i familiar dels que allí habitenÂ».
I també diu, Â«l'observança d'aquesta norma podrà ser dispensada en tot o en part per la conselleria de cultura, educació i ciència per causa justificadaÂ», que és el que tenim en aquest cas.

No entenem la imposició unilateral, però sí la negociació raonada, per la qual cosa ens congratulem del camí que s'ha pres en aquest moment.
Volem dir que s'ha de poder buscar fórmules que assumides per les dues parts resolguen el problema.
Apunte, com a possibilitat, que es podria negociar que una zona s'òbriga al públic interessat i, al mateix temps, es respecte la clausura a la zona pròpia utilitzada per l'orde.
I, per posar exemples, a Castelló tenim el monestir de Benifassà, que es fa així, una part és de clausura i una altra es visita, en concret l'església i el claustre; i el monestir de la Santa Faç d'Alacant, també, es visita l'església i una part del monestir i es respecta la clausura, amb la qual cosa ens congratulem que se vaja pel camí de la negociació que, a més, és el més raonable.
I, per descomptat, mosatros votarem que sí.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Senyora Caballero.

La senyora Caballero Hueso:

Sí, sols una coseta.

La actividad religiosa por la que se eximió de las visitas en la orden que, bueno, que el company diu, en l'article 3 del Decret 164/2006, va ser la celebració de misses.
Per això, en el moment en què no se celebraven misses, se ficà damunt de la taula que no n'hi ha una activitat religiosa.

Eixos són els termes que des d'una banda i d'una altra, a mi se me ficaren damunt de la taula per a fer açò.
De tota manera, en les negociacions entre La Generalitat i l'orde està damunt de la taula la compatibilitat d'obertura amb les necessitats de les activitats de l'orde del cartoixans.
I els itineraris que hagen d'establir-se s'establiran entre les dos parts que en este moment estan negociant.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Aleshores, entenc que passem ja a la votació de la proposta.
Vots a favor?
Queda aprovada per unanimitat.

Proposició no de llei sobre la recuperació de la Cartoixa de Valldecristo, presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 103.
280, BOC número 281)

La senyora presidenta:

I passem directament al punt 5 de l'orde del dia, que és la presa en consideració de la Proposició no de llei sobre la recuperació de la cartoixa de Valldecrist presentada pel Grup Parlamentari Popular, que si no m'equivoque té una autoesmena presentada.

Aleshores, entenc que presentarà el portaveu del Grup Parlamentari Popular conjuntament la proposta amb la seua esmena.
Quan vosté vullga, senyor Mulet.

El senyor Mulet Taló:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Avui vinc a tractar el punt cinqué d'aquesta comissió trist i desolat.
Durant quatre anys he renunciat a la bel·ligerància política, permutant-la pel consens treballat i condescendent, no sectari i plural, per tal de millorar la cultura de la nostra Comunitat Valenciana com a únic objectiu personal, personal.
Però aquesta actitud tristament no ha servit per a res.
Després no ens queixem de la consideració que té la societat dels polítics.

Aquesta PNL autoesmenada té com a objecte dues qüestions.
La primera i més important, la demanda d'actuació urgent a la cartoixa de Valldecristo davant la degradació que està patint en aquestos últims temps.
Evitaré tant un relat detallat de la història d'aquest bé patrimonial com la cronologia de la seua incorporació al llistat de béns d'interés cultural perquè ja ho hem escoltat en altres ocasions, i estic segur que tots els que estan ací presents ho coneixen.

I els evitaré també el detall dels punts concrets de l'obra de fàbrica de la cartoixa que estan patint una degradació que pot ser irrecuperable.
No els parlo de sentides.
Jo he estat allà per confirmar-ho, però em consta, em consta, que els tècnics de conselleria també, de manera que la responsabilitat, o millor dit, irresponsabilitat, tot i això, encara és més gran.

La segona qüestió és certificar a (inintel·ligible) .
.
.
dates de finalitzar la legislatura, l'escàs o més aviat, diria, nul cas del govern de La Generalitat a les propostes d'aquesta comissió.

L'any passat aprovàvem per unanimitat, per unanimitat, després de consensuar text i esmena, amb eixa voluntat que manifestava quan he començat el meu parlament, una proposta perquè es finalitzassen els treballs que permeteren aprovar el pla director d'actuació de la cartoixa de Valldecrist.
Doncs, senyors, a dia d'avui, seguim sense notícies d'este.
El pla director, que és el que havia de dir el que s'ha de fer.
En aquell moment, ni tan sols, i a més, ho vam fer a consciència, perquè volíem que s'aprovara el pla director, ni tan sols vam exigir que se feren actuacions immediates.
Ho estem fent ara.

Però això no ens ha passat amb aquesta; mos ha passat amb aquesta i amb més temes.
Hem vullgut treballar tots, tots, i això ho puc dir d'aquesta comissió, amb el millor dels consensos, amb la major de les toleràncies i amb la clara voluntat de donar suport i millorar la cultura i el patrimoni cultural valencià.
Doncs, em fa mal dir-ho, però, ni cas, ni cas.

No els faré perdre més temps escoltant arguments que després no serveixen per a res.
Si ho creuen convenient, aproven aquesta actuació d'urgència que proposem des del meu grup, i que l'honorable conseller faça el que crega més oportú o que no faça res.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies.

És el torn ara del Grup Parlamentari Ciudadanos.
Senyora García, quan vosté vullga.

La senyora García Jiménez:

Gracias, señora presidenta.

La cartuja de la Valldecrist, en Altura, junto con la de Porta Coeli, en Serra, de la que ya hemos hablado en el punto anterior, y Ara Christi, del Puig, conforman las tres únicas cartujas de la Comunidad Valenciana.
Sin embargo, la de Altura es una de las más grandes de toda España que a magnos esfuerzos se mantiene en pie.

Como bien se relata en la proposición no de ley que hoy nos trae el Grupo Popular, en el año 1984, la cartuja de Valldecrist, de Altura, es declarada monumento histórico-artístico y, en el año 2007, desde la conselleria, se declara este conjunto arquitectónico BIC, bien de interés cultural.
Pero, como saben sus señorías, nuestro patrimonio no puede nutrirse únicamente de buenas acciones en materia de reconocimiento, que aunque sea importante, más importante es la inversión para mantener y potenciar la gran riqueza que en nuestra comunidad, en materia de patrimonio artístico, arquitectónico y cultural tiene.

Y es por ello que reconocemos las diferentes actuaciones que se han realizado en la Valldecrist en 2003 y, también, en 2014.
Así mismo, el gobierno del botànic, mediante la Conselleria de Educación, Investigación, Cultura y Deporte propuso invertir en 2016 alrededor de 240.
000 euros para obras encaminadas a la recuperación del enclave en la cartuja, recubriendo la nave de la iglesia, entre otras actuaciones; al igual que la conselleria competente en materia de obras públicas, donde a principio de la legislatura se comprometió a mejorar los accesos al municipio de Altura y, por supuesto, de la cartuja de la Vall de Crist.
Pero, transcurridos dos años y medio de esto, vemos que no hay movimientos significativos al respecto.

Por ello, desde nuestro grupo nos preguntamos: ¿cuáles son los avances que se han producido en materia de rehabilitación y conservación desde que el señor Marzà cogió las riendas de la conselleria competente en materia de cultura?
¿Cuánto de lo prometido y presupuestado se ha ejecutado?
Y todo esto nos lo preguntamos precisamente porque hace unos meses el muro de la cartuja se desplomó por las lluvias, un tramo de más de 4 metros; pero, además, la esquina del campanario también está bastante afectada; pero, además, toda la estructura presenta una gran degradación al estar el mortero que une las piedras atacado por una gran plaga de hongos, desperfectos de gran envergadura que los vecinos de Altura no aciertan a adivinar por qué se incumplen sistemáticamente las promesas del Consell en materia de inversiones para este complejo artístico.

Pero es que, además, la cartuja de la Vall de Crist no ha sido la única damnificada en las últimas semanas por la falta de conservación y mantenimiento de nuestro patrimonio.
Recientemente, vimos cómo lamentablemente los silos de Burjassot se desplomaron a consecuencia de las fuertes lluvias, monumentos que en la actualidad están en grave riesgo de desaparición si no nos comprometemos en nuestro patrimonio.

Por todo ello, daremos nuestro voto favorable a la PNL que hoy nos presenta el Grupo Popular para que, de verdad, el Consell del botànic se comprometa con lo prometido y de verdad cuide nuestro patrimonio de la Comunidad Valenciana.

Muchas gracias.

La senyor presidenta:

Gràcies.

És el torn del Grup Parlamentari Podemos-Podem.

Senyora Quiñonero, quan vosté vullga.

La senyora Quiñonero Hernández:

Buenas tardes.

Bueno, lo primero es que me llama la atención esta PNL porque, en realidad, pues viene a ser la misma que discutimos hace unos cuantos meses y aprobamos por unanimidad.
De manera que hay un acuerdo, hubo un acuerdo, y me imagino que lo volverá a haber en las mismas condiciones que se aprobó entonces.

Entiendo, señor Mulet, que usted también considere que en esta legislatura hay muchas cosas pendientes y que no se han producido como hubiéramos deseado, entre ellas el debate y aprobación de una ley de patrimonio que sabe que hemos tratado también de que prosperara y no lo hemos conseguido.

Pero, en cualquier caso, esta PNL ya ha pasado por esta comisión, evidentemente necesitamos ese plan director, la situación de la cartuja es una situación, bueno, de esos múltiples espacios, ¿no?
, porque eran unos espacios en realidad que están en un proceso de deterioro desde que fueron desamortizados.
Y yo creo que, en fin, si hay una responsabilidad de que aún los esfuerzos que ha hecho la conselleria, que los ha hecho, son insuficientes, pues hemos heredado también, es verdad, un deterioro que no se ha afrontado en las legislaturas anteriores.

En cualquier caso, me atengo a lo acordado en nuestra comisión anterior, espero que en las próximas legislaturas podamos afrontar la realización y la aprobación de una ley de patrimonio y podamos tener, también, un presupuesto mayor que pueda mejorar nuestros numerosísimos bienes patrimoniales artísticos que necesitamos afrontar y no abandonar de una forma tan terrible como ocurrió en las legislaturas anteriores, y tan insuficiente como en la legislatura presente.

Gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Senyor Mulet, té vosté la paraula.

El senyor Mulet Taló:

Yo le quería contestar a la señora Quiñonero, en primer lugar, que la PNL de hoy conlleva una autoenmienda conscientes de que, en su día, si hubiéramos traído aquí la de inmediata actuación, no se nos hubiera aprobado.
Entonces, aquí trajimos lo que se podía aprobar con claridad, que era el plan director.

Ahora, estamos hablando de una actuación de emergencia.
Entiendo y comprendo, también, que en el debate parlamentario hay que hablar del pasado pero, justamente, justamente en la cartuja de Vall de Crist, hasta el último momento tuvo inversión por parte de la Generalitat Valenciana, incluso la última actuación se acabó ya en esta legislatura que fue la cubrición de la basílica mayor, de la iglesia mayor.

Desde entonces, no se ha hecho nada, desde entonces.
.
.
, el año pasado aprobamos el plan director, pero es que tampoco se ha presentado el plan director, y el grave problema es que sí que se está sufriendo un deterioro en este momento que exige de una actuación de emergencia, breve, no muy amplia, porque una actuación de emergencia ha de ser simplemente para consolidar aquellos elementos que ya no tendrán solución en un futuro.

Y eso es lo que estamos pidiendo hoy.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Senyora Quiñonero, té vosté la paraula.

La senyora Quiñonero Hernández:

Gracias.

Me consta que de los últimos presupuestos de 700.
000 euros dedicados a bienes, a restauración del patrimonio, hubo una parte de subvenciones destinadas a actuaciones de conservación dedicadas precisamente a la cartuja de Vall de Crist, y también a esta cartuja, ¿no?

Quiero decir que, probablemente, es insuficiente esa medida pero quedamos a la espera con la crítica de que, bueno, si no hay noticias de que el plan director está pues que el acuerdo de aquella PNL significaba que tenía un término de cumplimiento y no ha sido cumplido.

La senyora presidenta:

Gràcies.

És, ara, el torn del Grup Parlamentari Compromís.

El senyor Nadal, quan vosté vullga, té la paraula.

El senyor Nadal Sendra:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Bé, jo, la veritat és que ho trobe un poc surrealista açò -vull dir-, Partit Popular torna a presentar ací la mateixa PNL que va presentar encara no fa tres mesos, després es fa una autoesmena per a dir una cosa diferent al que havia dit fa tres mesos perquè la PNL era exactament la mateixa que va presentar fa tres mesos.

A mi em fa la sensació que açò és més causa del desgavell propi que portem tots els grups parlamentaris al final de legislatura que d'una voluntat política de voler presentar açò.
El que no entenc és que quan es dóna compte d'açò en lloc de retirar-la doncs es fa una autoesmena, amb la qual cosa pot ser tot el legal que vulgues però a nosaltres ens sembla un poc absurd.

Anem a vore, l'anterior PNL es va aprovar el 27 de novembre de 2018.
Falta una esmena perquè es complisquen els tres mesos que li van donar de temps a la conselleria per a fer el pla director; sense el pla director no es pot fer cap obra de rehabilitació del patrimoni que n'hi ha ahí.
Per tant, entenem o, almenys, que si es va pensar en fer un pla director que el primer que s'hauria de fer és un pla director.

Entenem que el senyor Mulet tinga presa i que si n'hi ha actuacions que s'han de fer urgentment, per la situació que haja esdesvingut, ho entenem.
Però, clar, tal i com s'han dit les coses ací i tal com s'exposen, també ens sembla una falta de respecte cap al personal tècnic de la conselleria que quan encara falta una setmana perquè s'acabe el que li vam demanar fa tres mesos, que encara no s'han complit els tres mesos, primer que res dir que també ho veig fins i tot excessiu donar només tres mesos de termini per a dur endavant estes coses perquè, evidentment, el personal de conselleria ja està molt justet i ja té la seua faena, i donar tres mesos a voltes és fins i tot excessiu.

Però és que, quan encara no s'han complit el tres mesos, que vinguem ací a intentar pujar el nivell d'exigència i a donar -com ha fet el senyor Mulet- per fet que ací no complix ningú i que açò va contra la imatge de la classe política i tal, quan encara falta una setmana, doncs és que no ho entenem, no entenem per què s'ha presentat açò.
També, entenem que n'hi haurà altres coses que haurà fet la conselleria que no estaran massa bé i que vosté ha renunciat a la seua labor d'oposició per a repetir temes, la qual cosa també és bastant greu.

Nosaltres anem a votar en contra, bé, deixe'm que ho parle, si ens convenç, igual ens ho pensem, però la realitat és que ho veig molt complicat.
Tal i com he vist açò, no se'ns ocorre cap raó per a votar a favor -vullc dir-, el que vam votar ja s'ha votat i esperem que es complisca.

Ja està.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Senyor Mulet, té vosté la paraula.

El senyor Mulet Taló:

Doncs jo li aclariré dos qüestions i, a més, intentaré convéncer perquè vote que sí.

Anem a vore, el pla director òbviament és el que marca les actuacions a fer, però quan n'hi ha situacions d'emergència, encara que no n'hi haja pla director, es pot actuar perfectament, i és el que estem demanant avui.
Perquè jo no ho he especificat però, després, ens fet ací un relat de les qüestions que estan, els membres del conselleria ho saben, i n'hi ha qüestions que s'ha d'actuar urgentment i no cal esperar a tindre el pla director.

Pel que fa allò dels tres mesos i la falta de consideració, anem a vore, ací vam estar parlant i vam parlar molt que s'aprovara.
El pla director ja estava preparat, ja estava fet, l'única cosa que calia fer era aprovar i donar-li un temps màxims de tres mesos, es podria haver aprovat a la setmana següent, o al mes, o al.
.
.
Els dóna igual.
El que estem plantejant ací és una altra qüestió.

Jo li agraïsc la consideració que té amb mi i que em diga com he de fer l'oposició, però, bé, em permetrà que jo la faja com crega convenient i porte ací els temes que jo crega convenient.
I res més.

En aquest moment, tenim -i l'esmena a la PNL està presentada amb tota voluntat- la necessitat d'una actuació urgent, i la conselleria pot dir que sí o la conselleria pot dir que no.
I això és el que estem presentant nosaltres; de fet, nosaltres ací farem una consideració al Consell, després ells faran el que cregan convenient.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Passem al torn del Grup Parlamentari Socialista.

La diputat Besalduch té la paraula.

La senyora Besalduch Besalduch:

Gràcies, presidenta.

Jo li he de dir, senyor Mulet, que també m'ha sorprés moltíssim, a l'hora de vore esta PNL i que m'ha tocat afusellar pel Butlletí Oficial de Les Corts, pel Diari de Sessions, perquè pensava que era impossible que al senyor Mulet se li haja passat que esta PNL que presente ja l'han vista, i ja l'han vista és que no fa ni tres mesos perquè els tres mesos de la comissió en què la vam vore encara no han passat perquè es compliran tres mesos el dia 27 de febrer, senyor Mulet.

Jo crec, i li ho dic sincerament, que no ha sigut error seu, i li ho dic perquè així m'ho crec.
I vam ficar una PNL, i vosté ara ha vist que el bou ha eixit del corral i ha dit, Â«cal torejar este bou.
Â» ¿Com el torege?
Doncs vaig a fer una chicuelina d'estes bones i vaig a autoesmenar-me.

Però, mire, senyor Mulet, vaig a dir-li una cosa, després li rebatré molts dels arguments que vosté ha donat, però jo penso que com a parlamentària puc estar d'acord en el contingut de la seua autoesmena, però el que com a parlamentària crec que no puc deixar passar és que s'utilitze el Reglament de Les Corts per a fer una cosa que no toca, el que en dret es diu Â«fer un abús del dret.
Â» Perquè és veritat que vosté es pot autoesmenar, però és que vosté s'està autoesmenant una proposta que ja no és una proposta, que és una resolució de Les Corts, del dia 27 de novembre.
¿M'entén, senyor Mulet?

A banda, que li he de dir, i per a rebatre els arguments que ací s'ha deixat abandonada la cartoixa de Vall de Crist, d'Altura.
.
.
, tot això tampoc és veritat.
Vosté em dirà, Â«haguérem pogut fer mésÂ», doncs sí, sempre es pot fer més, i en qüestions de patrimoni, i concretament en la cartoixa de Vall de Crist que és un complex enorme, hagueren pogut fer molt més, senyor Mulet.

Però, mire, vosté parla d'una actuació d'urgència, d'urgència.
¿Quina?
¿Quina actuació d'urgència és la que es necessita?
Vosté planteja esta autoesmena en esta actuació d'urgència sense especificar quina perquè no la sap, perquè l'única cosa que ha de fer és tapar el desgavell de presentar una proposta que és exactament, amb punt i comes perquè jo les tinc ací les dos (soroll de papers), la datada el 2 de maig del 2018, que és la que vam vore el dia 27 de novembre, i la que vosté presenta avui ací, puntos y comas, i presenta esta autoesmena demanant una actuació d'urgència quan, a més, diu que no s'ha fet res i que ve ací a dir-nos…

Mire, senyor Mulet, en l'any 2018 n'hi ha hagut una actuació urgent de consolidació i manteniment d'uns pilars que estaven mal en 24.
000 euros.
Enguany hi ha preparat també un projecte sobre la cartoixa que rondarà entre els 40 o els 50.
Però espere's, la coberta de l'església major se va fer en el 2016, 286.
379 euros.
En el 2017 va haver una altra actuació de consolidació de la cornisa de l'església, del vallat i treballs de neteja, de 58.
000 euros.
Els accessos, els accessos, també s'ha actuat per part de la Conselleria de Vivenda i Obres Públiques i també estan els accessos a la cartoixa de Valldecrist.
I conforme li dia, per a aquest any que ve hi ha previstes unes altres actuacions.

Per tant, per tant, senyor Mulet, no s'ha desatès en cap moment.
I la conselleria ha actuat i continuarà actuant, de la mà de l'ajuntament d'Altura i de la mà de l'associació que és part propietària d'este edifici.

I jo li vaig a demanar una cosa, senyor Mulet, retire vosté la PNL, retire-la, senyor Mulet, perquè és el que per salut parlamentària vosté hauria de fer avui, i si vosté vol presentar una PNL dient que hi ha una actuació urgent, presente-la i diga-mos quina, però no per a tapar el desgavell de presentar una PNL en menys de tres mesos igual.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies.

El torn del senyor Mulet.
Quan vosté vullga.

El senyor Mulet Taló:

Sí.
Bé, la formula d'autoesmena l'acabem de vore presentada pel seu partit, o siga que tota eixa parafernàlia legal que m'ha dit, vosté sabrà.

Mosatros hem presentat ací una PNL que, seguint el Reglament de Les Corts, que per això està, que per això està, en aquest moment proposa simplement i exclusivament fer una actuació d'emergència en els espais d'obra de fàbrica que ho requereixen.

Jo no li he llegit els espais, perquè també li he dit que darrere, darrere meu no, davant nostra, quan vam anar allí havien anat els tècnics.
Estem parlant de la cel·la tipus que es volia restaurar, estem parlant de les cantoneres i estem parlant de dos cornises i a més dos espais de solera d'humitats.
I ells, els tècnics de conselleria, ho tenen perfectament, perquè han estat allí i ho han vist i ho tenen catalogat.

Quan vosté m'està parlant d'inversions, eh, allò de la cornisa és possible que sí que fóra veritat, però la resta ha sigut tot accessos i jardineria, per dir-ho d'una altra manera, o desbroce, que l'únic que han fet allí ha sigut llevar l'herba que hi havia, etcètera, etcètera.

No estem parlant d'això, estem parlant d'espais, d'elements, d'obra de fàbrica que en aquests moments necessiten una consolidació perquè d'ací uns anys quan se porte en pràctica el pla director, eixos espais se puguen rehabilitar, i no entonces hàgem de lamentar que com no s'ha fer eixa consolidació urgent ja no se poden rehabilitar.
I d'això estem parlant, no estem parlant d'altra cosa.
I si hi ha eixa voluntat, eixa bona voluntat, eh, no passa res, s'aprova hui que s'actue i en el pressupost eixe que vosté diu que es va ficar i que no s'actua, pues que s'actue i se resolguen estos problemes que estem demanant ací.

Açò no té ni més trampa ni més cartró, ni és un muntatge ni és tota eixa història.
A més vosté ha fet una rèplica en els mateixos arguments que va utilitzar l'altra vegada, i mos ha portat ací el llistat d'actuacions.
Si en aquell moment mosatros haguérem portat una PNL per actuar en la cartoixa de Valldecrist automàticament no s'haguera aprovat, però vam portar simplement l'aprovació del pla director, que vosté també sap, perquè segur que li ho han dit, que ja està fet, que l'únic que falta és aprovar-lo.
I allò va quedar i allò no s'ha fet.

Ara estem demanant una actuació d'emergència per a evitar que en un futur no se puga fer la recuperació adequada dels pocs elements que queden, perquè allí, òbviament, la cartoixa de Valldecrist no és com unes altres i està ja prou desfeta, lamentablement.

La senyora presidenta:

Gràcies.

És el torn de la senyora Besalduch.

La senyora Belsalduch Besalduch:

Sí, mire, senyor Mulet, per anar per ordre.

L'autoesmena que ha presentat la meua companya Mercedes Caballero no té res absolutament a vore en la seua.
Des que la meua companya va presentar la PNL fins al dia que l'han portat a comissió s'han produït uns fets que evidentment feien necessària l'autoesmena perquè no tenia sentit.
El problema de la seua autoesmena, senyor Mulet, és que vosté presente la PNL en data 23 de gener de 2008, que és la mateixa que s'ha aprovat en novembre, l'hem aprovat en esta comissió.

Per tant, (veus) no fique a l'altura -jo l'he interromput en cap moment, senyor Mulet-.
Vosté en la seua esmena se fa un trama al solitari, senyor Mulet, se fa una trampa al solitari, i vol que ací la resta de grups parlamentaris li validem.
I jo crec que no li puc validar, senyor Mulet.

Vosté diu que no m'he llegit els espais i les actuacions d'urgència.
Mire, en la cartoixa de Valldecrist quan hi ha una actuació d'urgència se fa.
I a més ja li he explicat totes les inversions que han hagut i que continuaran havent, evidentment.
Este govern porta quatre anys, el botànic porta quatre anys en el govern.
En quatre anys més els anem a quintuplicar les inversions que vostés van fer en vint a la cartoixa de Valldecrist, senyor Mulet.
Però sap per què?
Perquè mos ho creiem.

I vosté diu: vam presentar la PNL demanant el pla director perquè vostés no mos hagueren aprovat una altra cosa.
Però si el 99,9% de propostes d'esta comissió s'aproven per unanimitat, senyor Mulet!
S'aproven per unanimitat, senyor Mulet!
Però és que no sé ja vosté per què arriba a la conclusió que si vostés no.
El que passa, el que passa és que ahí ha hagut una descoordinació en el seu grup a l'hora de vore quina PNL plantejàvem i si l'havíem ja debatuda o no.
Perquè, jo li dic una cosa, senyor Mulet, jo en el moment que vaig vore en l'ordre del dia la PNL ja me vaig donar compte que era la mateixa.
Vosté no se va donar compte el mateix dia?
Perquè, és més, és que en lloc de presentar l'autoesmena hagueren pogut inclús dir: anem a canviar la PNL, que ja l'hem vista, que això unes altres vegades també s'ha fet.
Però no, se donen compte a punt i hora, quan ja no se pot canviar, quan ja no se pot canviar, i utilitzen el tema de l'autoesmena.

I mire, senyor Mulet, jo ja sé que vosté té una preocupació no només per la cartoixa de Valdecrist, sinó té una sensibilitat especial en tot el tema del patrimoni, no?
Però jo li dic una cosa, la Conselleria d'Educació i Cultura, l'ajuntament d'Altura i l'associació en la cartoixa de Valldecrist també.
I vosté no se preocupe que tot el que s'haja de fer allí se farà, però jo ja li he dit que jo no li vaig a validar avui, ací, una trampa al solitari, senyor Mulet.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Finalitzat el debat, passem a la votació del punt.
Vots a favor de la proposta?
Aleshores tenim 7 vots a favor.
Vots en contra?
8 vots en contra.
No quedaria aprovada la proposta.
(Pausa)

Voleu un recés de cinc minuts?
Val.
Teniu cinc minutets justets de recés.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

(Se suspén la reunió a les 17 hores i 45 mintus)

(Es reprén la reunió a les 18 hores i 1 minut)

Proposició no de llei sobre la modificació de la regulació de l'Alt Consell Consultiu en R+D+I de la Presidència de La Generalitat, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 92.
733, BOC número 266)

La senyora presidenta:

D'acord.
Aleshores, passem a la votació del punt 6 de l'ordre del dia, que és la presa en consideració de la Proposició no de llei sobre la modificació de la regulació de l'Alt Consell Consultiu en R+D+I de la Presidència de la Generalitat, presentada pel Grup Parlamentari Compromís.

Entenc que votem totes i tots la proposta que… l'acord que heu signat tots els grups parlamentaris.
Aleshores, vots a favor?
Quedaria aprovada la proposta.

I amb este punt de l'ordre del dia acabem la comissió.
Gràcies.

(S'alça la reunió a les 18 hores i 2 minuts)