Untitled Web Page



**Ple de les Corts Valencianes celebrat el dia 16 d'octubre de 2002.
Comença la reunió a les 10 hores i 398 minuts.
Presideix la Molt Excel·lent Senyora Marcela Miró Pérez.
Sessió plenària número 82.
Primera reunió.**

 

 

 

 

 

 

***Debat de totalitat del Projecte de llei sobre ordenació i modernització de les estructures agràries de la Comunitat Valenciana.
Esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari Socialista-Progressistes (RE número 42.
742, BOCV número 173).***

 

 

**La senyora presidenta:**

 

Il·lustres diputades, il·lustres diputats, s'obri la sessió.

El primer punt de l'orde del dia és el debat de totalitat del Projecte de llei sobre ordenació i modernització de les estructures agràries de la Comunitat Valenciana.
L'esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari Socialista-Progressistes.

Per a la presentació del projecte de llei, té la paraula l'honorable consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació.

 

 

**La senyora consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació:**

 

Senyora presidenta.

Senyores diputades, senyors diputats.

Com és ben sabut, l'actual estructura agrària valenciana és el resultat d'un procés natural d'una agricultura familiar, com la valenciana, on la terra ha anat passant de pares a fills, i la pràctica habitual de partició d'herències ha generat la multiplicació d'explotacions i parcel·les, el resultat de la qual ha sigut una acusada fragmentació en les explotacions agràries.

Este sistema tradicional de transmissió de la terra ha permés durant molt anys mantindre a les famílies en condicions dignes en el camp, mentre la nostra horticultura i citricultura a penes tenien competència de productes homòlegs en altres zones.

No obstant això, en les últimes dècades, si bé romanen alguns avantatges comparatius, com el clima, el sòl, la professionalitat dels nostres agricultors, la qualitat de les produccions, la iniciativa exportadora, la veritat és que ha argumentat considerablement la competència d'altres zones de producció.

Els mitjans de transport i de comunicació actuals han diluït este avantatge de la proximitat dels mercats interior i exterior, però molt especialment l'estructura de les noves explotacions hortofrutícoles forànies, parcel·les en les quals les dimensions agronòmiques permeten la reducció dels costos de producció, i han posat en evidència la nostra deficient estructura actual i la necessitat urgent de buscar solucions i millorar l'estructura de les nostres explotacions.

No estem censurant els motius pels quals prima l'estructura minifundista en el camp, en les terres de la Comunitat Valenciana.
En moltes ocasions la resistència a vendre parcel·les, inclús les abandonades, no és només una qüestió econòmica sinó una qüestió d'afecció a la terra.
Circumstància esta que, per altra part, honra els llauradors, tan professionals com els que ho són a temps parcial o xicotets propietaris que es resisteixen a transferir les seues propietats.

Per altra banda, la legislació estatal vigent, la Llei 19/1995, de modernització de les explotacions agràries, centrada exclusivament en un model d'agricultor, l'agricultor professional, que si bé és operativa per a altres regions de l'Estat, resulta clarament insuficient per al nostre procés de modernització.

Pense's que el model descrit seria d'aplicació a un estricte 5% de les nostres explotacions agràries.
D'ací que per a atendre la legítima demanda del sector agrari valencià, siga necessari un marc legislatiu autonòmic que permeta harmonitzar una atenció molt especial, que sense dubte mereixen les agricultors professionals en tota la seua extensió ­açò és, no sols les específicament contemplades en la legislació­, en eixe procés de modernització obert i flexible que permetrà realment la millora de les estructures agràries per al conjunt de l'agricultura valenciana.

En este context de modernització, que també contempla una major eficàcia de les actuacions de millora, modernització i consolidació dels regadius i estructures hidràuliques, així com la incorporació de nous valors en defensa del sòl agrari, el Projecte de llei d'ordenació i modernització de les estructures agràries de la Comunitat Valenciana pot definir-se com una decidida acció de govern que permetrà portar a terme un transcendental canvi en l'estructura de les explotacions de la Comunitat Valenciana.

Estem davant d'un nou marc legislatiu que contempla plenament les peculiaritats del sector agrari valencià.
Es tracta, com es pot comprovar, d'un projecte de llei pioner no sols en la Comunitat Valenciana sinó en tot l'Estat.

En esta línia, la reflexió política que conté el projecte de llei ha discorregut per les principals perspectives d'anàlisi que modernament incidixen en la determinació del futur desenrotllament rural, prestant una atenció especial a la incorporació de les noves directrius de la política agrària comuna i dels plans nacionals, com el Pla hidrològic nacional i el Pla nacional de regadius; al perfeccionament, tot açò, al perfeccionament del marc competencial autonòmic i a la flexibilització de les polítiques de modernització a escala regional com a instruments adequats per a atendre les necessitats estructurals del sector, afrontar les noves realitats i valorar les seues respectives potencialitats.

Sense perjuí del comentari detallat que sense dubte mereixen els seus nombrosos preceptes, una síntesi del projecte podria quedar reflectida en la següent caracterització: pot afirmar-se que el projecte de llei destaca pel seu talant institucional i autonòmic.

En esta direcció, el títol preliminar de la llei conté el marc institucional dels diferents fins, funcions i principis que l'informaran a l'àmbit d'actuació pública de l'administració autonòmica, d'acord amb les peculiaritats, directrius peculiars, directrius socioeconòmiques i culturals de la Comunitat Valenciana.

Per altra banda, per mitjà de la inclusió d'un valuós instrument tècnic a favor de l'ordenació i coordinació de la política agrària, les anomenades "funcions d'interés per a la comunitat autònoma", es concreta la competència de la Comunitat Valenciana respecte a les matèries de reforma i desenrotllament agrari.

Pel que fa referència als fins del projecte, tal i com es formulen en el títol preliminar, pretenen l'harmonització entre la política d'estructures agràries i les polítiques de desenrotllament rural, en configurar-les d'una manera integral i complementària.
A més, la formulació dels fins rectors està d'acord amb el model agrari europeu que imposarà les directrius sobre el futur desenrotllament agrari.

Quant al talant autonòmic, també convé destacar que este projecte de llei aborda el desenrotllament del fins davall el prisma irrenunciable de la substantivitat del principi d'autonomia competencial en l'ordenació de la matèria agrària.

En esta direcció, la nova definició del marc competencial que estableix el projecte de llei, concretament en els articles 4 i 6, no sols reforçarà el legítim desenrotllament de la política agrària pròpia de la Comunitat Valenciana, sinó que ens constituïx en tota un salvaguarda competencial de cara a la inevitable concurrència en l'entramat competencial de l'Estat, sobretot segons les futures actuacions de desenrotllament agrari on la titularitat competencial és dirimirà en referència a les anomenades polítiques d'ordenació, que, com saben, estan caracteritzades per la seua ambigua definició competencial.

En tot cas, el perfeccionament del marc competencial que porta este projecte de llei resultarà determinant com a contrapunt necessari de les possibles conseqüències que es deriven de la redefinició de les competències de la Unió Europea datada l'any 2004.

Podríem destacar el criteri innovador.
Este projecte de llei, d'acord amb el caràcter integrador dels fins proclamats, i en una plena concordança amb el que disposa el Projecte de llei d'ordenació del territori de la Comunitat Valenciana, contempla, en el seu títol primer, una innovadora i decidida defensa per la renovació funcional de l'espai rural com a element estructural de l'ordenació integral del territori de la Comunitat Valenciana.

Este propòsit no sols respon a una antiga i justa demanda del sector en pro de la dignificació del sòl d'interés agrari, sinó que a més s'inserix en la moderna concepció social i econòmica que informa el desenrotllament agrari segons les directrius que es defineixen en el model agrari europeu.

D'esta forma, el projecte de llei s'alinea amb les tendències més avançades del present, que consideren la promoció de l'espai rural no sols com un element estructural de l'ordenació equilibrada del territori, sinó també com un pressupost indissoluble per a l'articulació del fins o destinacions adequades a les noves funcions socials demandades pels ciutadans.

Del seu caràcter innovador, poden ressaltar-se els següents aspectes: 

En primer lloc, i sense perjuí, com hem assenyalat, de la normativa urbanística vigent, el projecte de llei, com a legislació sectorial aplicable, contempla expressament en els seus articles 9 i 10 la possible accessibilitat del sòl d'interés agrari a la condició de sòl no urbanitzable d'especial protecció.

Dita accessibilitat es fa possible perquè el projecte de llei contempla en tota la seua extensió la normativa de protecció dels diferents béns jurídics que importa la defensa i promoció de l'espai rural.
Açò és, per tant, per raó dels valors agraris que atresora segons les destinacions, usos i funcions pròpies del sòl rústic productiu, com per la seua respectiva incidència en l'ordenació i preservació del medi rural.

En segon lloc, conforme a la rellevància d'estos nous béns jurídics, el projecte de llei en el seu article 11 incorpora un específic mecanisme de tutela, a través del corresponent informe preceptiu de la Conselleria d'Agricultura, Pesca i Alimentació, respecte d'aquelles actuacions que presenten un matís urbanístic en el sòl no urbanitzable d'especial protecció per raó dels citats béns jurídics.

Este mecanisme, d'acord amb la seua funció, ha de qualificar-se en un necessària mida complementària que no entranya interferència o pertorbació alguna en l'exercici competencial de la resta d'òrgans de l'Administració autonòmica.
En qualsevol cas, el projecte flexibilitza al màxim el seu corresponent règim jurídic a través del silenci positiu i d'un ample marc d'excepcions previstos en l'article 12.

I en tercer lloc, el projecte de llei, d'acord amb els principis d'eficàcia i col·laboració interadministrativa que inspiren bona part de la seua regulació, estableix els mecanismes de coordinació i cooperació necessaris de cara a la col·laboració dels organismes, ajuntaments i tota la resta d'agents socials que intervinguen en este tipus d'actuacions perquè siguen en cert sentit autèntics protagonistes en la defensa i conscienciació cívica dels nous valors proclamats per la futura llei.
Dits mecanismes es troben contemplats en les anomenades directrius de coordinació i en la possibilitat de delegació de la competència per a emetre informe, que està regulat en els articles 8 i 13 del projecte.

Este caràcter innovador del projecte de llei ha de valorar-se molt positivament en relació als següents aspectes:

En primer lloc, perquè representa un autèntic punt d'inflexió en orde a la dignificació del sòl d'interés agrari.

En segon lloc, perquè suposa una vertadera garantia per a la consolidació dels programes i inversions que la Con-selleria d'Agricultura realitze de cara a la modernització de les estructures agràries, especialment en aquells terrenys que hagen sigut objecte de concentració parcel·laria o d'obres classificades d'interés en la Comunitat Valenciana, aixina com els que sorgisquen de la concentració o agrupació d'explotacions previstes en el present projecte de llei i els destinats a programes experimentals sobre investigació i desenrotllament agrari.

També facilita la planificació i posterior execució de les polítiques de desenrotllament rural de cara a les seues noves actuacions en orde a la preservació del medi rural i a la dinamització de la seua economia, aportant un seriós compromís de seguretat jurídica en la línia de la política agrària comuna per a la concessió de les corresponents ajudes.

I també promou la conscienciació cívica, com he dit, d'estos nous valors que són demandats clarament per la societat valenciana.

I també esta llei té un sentit important de la modernització.
Del que hem afirmat amb ocasió de les anteriors notes característiques, es desprén que el concepte de modernització que contempla el projecte de llei no se circumscriu únicament a la seua definició tecnocràtica, és a dir, a la mera rellevància en el tècnic o procedimental, sinó que respon a una definició valorativa d'acord amb els paràmetres del model agrari europeu i a les noves funcions i demandes que haurà d'exercir el modern desenrotllament agrari.

No obstant això, i conforme al principi de subsidiarietat de la política agrària comuna, el projecte de llei subratlla la flexibilització de la política de modernització a escala regional com un instrument adequat per a assegurar la consolidació i el millor desenrotllament del citat model agrari europeu, d'acord amb les peculiaritat i característiques que presenta el sector en cada comunitat autònoma.

I esta matisació que es realitza en el perfeccionament del nostre marc competencial autonòmic suposa, sobretot, actuar prioritàriament en l'àmbit de la modernització de les nostres estructures agràries per a garantir la competitivitat del sector com un pressupost necessari per a la posterior adaptació a les polítiques de desenrotllament rural que marcaran les pautes futures del desenrotllament agrari auxiliable per la Unió Europea.

En este context, el projecte de llei, en els seus títols segon i tercer, destina la seua ordenació a l'aspecte primordial de la modernització de les estructures agràries.
Com a característiques generals de la seua regulació, poden destacar-se els següents criteris.

En primer lloc, la modernització i consolidació dels aprofitaments hidràulics.
En este sentit, el projecte de llei aborda el tractament dels recursos hídrics com a un referent consubstancial íntimament lligat al desenrotllament cultural, social i econòmic de la Comunitat Valenciana.
Aixina, per una banda, i en concordança amb la utilització racional de l'aigua i el compliment de la seua ineludible funció social, el projecte de llei orienta la seua política d'estructures agràries amb vista a una concepció integral dels aprofitaments hidràulics comprensiva dels diferents aspectes i valoracions que incidixen modernament en la configuració d'este apreciat recurs, cas dels fins o directrius perseguits, del bon estat ecològic dels recursos hídrics o de l'equilibri i harmonització del desenrotllament econòmic i social de les diverses zones o comarques de la Comunitat Valenciana.

Per una altra part, i d'acord amb l'irrenunciable propòsit d'una major eficàcia en la gestió d'este recurs, el projecte de llei reorganitza les actuacions directes de l'administració autonòmica de cara a una política de consolidació dels regadius de la Comunitat Valenciana.

Per altra part, la promoció de les explotacions agràries viables.
En este sentit, el projecte de llei contempla una política pròpia valenciana de modernització a través d'un ambiciós programa operatiu que garantisca fins al 2006 l'efectiva consecució dels objectius preferents per mitjà d'un específic conjunt de mides estructurals tendents a la competitivitat de les nostres explotacions agràries d'acord amb la seua correcta extensió agronòmica, la reducció de costos i l'adquisició i utilització conjunta dels mitjans de producció.

Este programa es concreta en el projecte de llei a través d'un instrument tècnic d'ordenació, la denominada "unitat de treball agrari", i a unes mides d'actuació conduents tant a la concentració com a l'agrupació de les explotacions agràries.
La flexibilització del marc de concessió de les diferents ajudes a l'efecte de l'accés a estes del nombre més gran de beneficiaris conforme a la realitat socioeconòmica que presenta el sector agrari valencià, junt amb la promoció de les diverses formes associatives agràries com a instrument d'una millor gestió, complementen els anteriors pilars de la seua ordenació.

En suma, en el present projecte de llei, la Comunitat Valenciana assenta les bases tant de la modernització que demana el desenrotllament agrari en l'actualitat d'acord amb les característiques i necessitats del sector com de la futura integració de les polítiques agràries en matèries tan rellevants com la qualitat agroalimentària i el desenrotllament rural.

Per tot això, esperem que a pesar d'estes esmenes pugam fer un treball de consens important que conduïsca a l'aprovació d'esta llei pel major nombre possible de grups parlamentaris.

Res més i moltes gràcies.

 

*(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor José Cholbi Diego)*

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyora consellera.

Per a la defensa de l'esmena a la totalitat, pel Grup Parlamentari Socialista-Progressistes, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Lozano.

 

**El senyor Lozano i Pastor:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyora consellera.

El contingut d'aquesta llei que vosté hui mos presenta, la veritat és que sembla una broma de mal gust que volen gastar-los a llauradors i ramaders d'este país.

Vaig a intentar explicar a les seues senyories per què creguem que la llei deu tornar a presentar-se al Govern.
Després de tardar tres anys en dur-la a aquesta Cambra, jo crec que bé pot estar tres mesos més per tal de presentar alguna cosa que responga a les verdaderes necessitats dels ciutadans.

Senyories, en primer lloc, la llei no va a resoldre el principal problema del camp valencià en la competitivitat, perquè no resoldrà el problema estructural de les explotacions.
En segon lloc, la llei és un barreig d'ordres ja existents que no aporten absolutament res nou al debat de la solució.
I, en tercer lloc, senyories, m'agradaria explicar-los com creguem nosaltres que hauria de ser la llei.

Bé, per situar-los a vostés en el problema estructural del camp valencià, la història, com molt bé també la senyora consellera ha estat parlant, començà en els anys setanta quan, des de la universitat, i com a conseqüència de les necessitats de fer aliments que existien, ja se parlà que la parcel·lació del camp valencià dificulta la productivitat.

En els anys noranta, la universitat parla de problemes a resoldre amb urgència.
No obstant, com la rendibilitat no estava esgotada ­és allò que encara quedava un marge amb què els llauradors podien anar resistint­, els llauradors no perceben com una necessitat aquests canvis.
Però ja en 1999, les organitzacions agràries junt amb la federació de cooperatives, elaboren un document consensuat amb la federació de cooperatives, com bé he dit abans, a on fan unes demandes molt concretes de què faria falta per a resoldre els problemes i quantifiquen les necessitats financeres en 250.
000 milions de pessetes.
En concret, diuen, i extrac alguns paràgrafs significatius que ratifiquen com està de lluny aquesta llei de les necessitats del sector.

El document diu: "No hay que olvidar que ser objetivo 1 significa que la renta media de la Comunidad Valenciana está por debajo del 75% de la renta de la Unión Europea, y que esto se produce por la incidencia de la renta agraria en el conjunto de la economía valenciana.
Sería injusto, entonces, que las inversiones que se deriven de las ayudas por ser objetivo 1 no sirvieran para mejorar las condiciones de las estructuras de producción agraria que permitan tener una agricultura moderna, competitiva y con una renta más cercana al resto de los sectores de la economía".
Seguix parlant i diu: "De sobra es sabido que la agricultura valenciana padece de unos problemas endémicos ­elevado minifundismo, excesiva parcelación, población agraria envejecida, dispersión de las parcelas, etcétera­ con enorme dificultad para ser frenados y que impiden el deseado proceso de modernización de las explotaciones agrarias valencianas".

Entre les propostes que fa el mateix document, insistixc, consensuat per tot el sector, diuen: "a) Para aquellos que vendan o transmitan fincan agrícolas, subvención por el mismo valor del impuesto que grava las ganancias y pérdidas patrimoniales".
En un segon punt parla de "primas directas para la adquisición de tierra", entenguent i quantificant en cultius llenyosos de regadius 100.
000 pessetes per fanecada; en herbacis de regadiu, 50.
000; en llenyosos en secà, per hectàrea, 250.
000; en herbacis de secà, 100.
000 per hectàrea.

I els mateixos llauradors fiquen: "Se establece un límite máximo de subvención por solicitante, fijado en tres millones de pesetas, y un límite de superficie de compra de una.
.
.
*(inintel·ligible)* Ja comencen a estar diguent que és necessari que s'encaren els diners, els poquets recursos que n'hi ha, cap a un objectiu clar, i fer "entidades jurídicas, formadas por agrupaciones de agricultores, que realicen y gestionen conjuntamente una serie de labores en el regadío".
I ací tornen a plantejar la necessitat de modular en funció del compromís que aquestes explotacions comunitàries tinguen en el conjunt de la societat.

A l'any següent, senyora consellera, en l'any 2000, i davant el problema creat com a conseqüència dels desastrosos resultats de les campanyes tant citrícoles com de fruites, com de tot t¡pus ­de fet, aquell any hi hagueren més de dotze manifestacions al carrer pel tema dels preus, inclús li diré que les taronges arribaren a pagar-se a menys de 150 pessetes l'arrova, o siga, 150 pessetes per 12 quilos de taronges­, la consellera, vosté, senyora consellera, per a fer callar el malestar existent dia que la solució als problemes del camp és una llei de minifundisme i parcel·lació.
De fet, ja estava diguent que el problema dels preus era un problema de costos de producció.

Al final del 2001, apareix un esborrany de llei per al debat, incomprensible en la seua redacció i que ni de lluny s'apropava a les demandes del sector.
No obstant, conté alguna temptativa nova, ja que parla de la possibilitat d'utilitzar el dret de retracte, les concentracions i també fa un intent de voler regular el sòl agrari.

I després d'un segon esborrany a on se pretén donar a entendre que s'ha consensuat amb el sector, se presenta un projecte de llei després de tres anys, que primer, i com a burla, se presenta pel mecanisme d'urgència.
De veritat, no ho entenem, després, lògicament, d'estar ja tres anys que l'havia promés i set anys governant.

I, segon, el contingut, a més que no té res a vore amb les necessitats esmentades pel sector, elimina qualsevol novetat que faça creïble la llei.
I si teníem algun dubte que ni vostés se creuen aquest projecte de llei, ni tan sols l'acompanyen de fitxa financera en la qual se diga el compromís real del Govern amb el sector.
No pot, amb els recursos que vostés estan tinguent, haver-hi suficient perquè aquesta llei arribe a bon port.

Així com els recursos són molt limitats i vostés volen "universalizar las ayudas", la llei parla en dos ocasions que "las ayudas serán hasta el 50%".
En altres paraules, el que sempre hem dit ací: café per a tots.
Si això vol dir que si tenim 100 milions i ne demanen dos demandes d'ajudes, lògicament, aplegarem al 50%.
Però si n'hi han molts que demanen les ajudes, doncs, eixiran al 10% o al 15%, eixiran unes xifres que seran ridícules.
*(Remors)*

Que més mos dóna i més important és acontentar a tots.
.
.
Això és el que pareix que siga la filosofia d'esta llei.
Una vegada més, la falta de responsabilitat farà que els problemes estructurals no se resolguen i que les ajudes no siguen atractives per a qui realment té el problema, que són els llauradors i ramaders del País Valencià.
I açò no ho dic jo a soles, senyora consellera, açò ho diu el mateix sector, que diuen que tenen por que no n'hi hasca ni suficients diners ni voluntat política per a solucionar eixos temes.

Miren vostés, una llei ha de respondre, al nostre entendre, lògicament, a una sèrie de premisses.
A qui va dirigida?
En aquest cas, als productors i consumidors, que demanen aliments sans.
És veritat que tenim els aliments més sans del món, això és veritat, tenim el sistema alimentari millor que existix en Europa.
Però també és veritat que els consumidors estan tremendament alarmats per tots els problemes que tinguérem en l'any 2001, i això ha fet que se sensibilitzen en el sentit de demanar major seguretat alimentària.
Demanen que la seua producció siga respectuosa amb el medi ambient i, a més, a preus raonable, que vol dir, senzillament, que tinguen els llauradors les rendes suficients per a poder fer-los.

A partir d'ahí, quin model de producció d'aliments necessitem?
Quin model d'explotacions faria falta potenciar per a aconseguir l'objectiu polític de què estem parlant?
Aquesta llei no dóna cap resposta a ninguna d'aquestes preguntes, senyories.
Necessitem donar resposta, bàsicament, primer, sobre la problemàtica sobre la qual s'actua: a) l'estructural, per tant, a la base territorial de les explotacions; b) la social, a través de les persones.

Segon, sobre els objectius que pretenem aconseguir, que serien: modernitzar les explotacions, fixar població en el medi rural i millorar les condicions de vida i treball i seguretat de rendes.

Tres, participació dels implicats per a poder portar a cap el canvi.
És necessari que utilitzem les organitzacions agràries i a la federació de cooperatives, perquè realment mos ajuden a portar a cap un projecte que hauria de ser molt important en la solució dels problemes del camp.

Mire, i instruments per a assolir els objectiu, ne tenim i vosté ne té, lògicament, perquè està governant.
La normativa europea, la nacional, ne té financeres, i té mides pròpies de la Comunitat Valenciana compatibles amb la política agrària comuna, per a aplicar-les bé, orientar-les als objectius polítics.
Perquè eixe és el problema.

Una llei, esta és una llei que recopila normativa ja existent en l'actualitat.
Com dia abans, l'única cosa que n'hi ha és una acumulació d'eixes ordres, amb la pretensió que l'actualitza, però no introduïx cap mida nova, no innova res ni definix una política agrària pròpia de la Generalitat; a més, renúncia a lleis més avançades com és la intervenció en el mercat de la terra.
Per tant, aquesta llei no pot resoldre els problemes estructurals del camp valencià.
Si en set anys l'actual normativa no ho ha aconseguit, de veritat, senyories, que jo pense que la recopilació que s'ha fet en esta llei de totes les ordres tampoc ho va a fer.

En definitiva, la llei recull l'Orde de 25 de març per als temes de camins, que parlen en el capítol VI, títol II; l'Orde de 30 d'abril de 2002 per a regadius, que parlen vostés en el capítol III, títol II; la Llei nacional de reforma i desenrotllament agrari de l'any 1973, reguladora de concentració parcel·laria i que parlen en la secció I, capítol III, i en la secció II i secció III; decrets de declaració d'interés general que parlen en el títol III; i, per últim, Decret de 2 de juliol de 1999, de 9 de novembre, on es recullen les unitats mínimes de cultiu i la llei ho fica en el títol IV.
I, finalment, quedava un buit, quedava el buit de les explotacions en comú, i vostés trauen una ordre el 29 de maig de 2001 per al foment de cultiu i producció en comú, i en la llei ho col·loquen en el títol III.

Per tant, senyories, açò és un compendi de totes les ordes però no van ­insistisc­ a solucionar el problema.

A més a més, la llei no té cap apartat que parle de la implicació del sector en fer conscienciació i divulgació de les necessitats de canvi i com fer-los.
De tots és conegut que és un sector refractari als canvis perquè la percepció que tenen els llauradors i ramaders és que cada vegada que canvia alguna cosa és per a mal.
D'ahí la necessitat, coneixent esta forma de ser del sector, de fer un pla de divulgació que explique al sector la necessitat d'aquestos canvis per a millorar el sistema agroalimentari del País Valencià.
I experiències, senyora consellera, de com fer-ho en tenim.
Per exemple, la concentració d'almàsseres o el mateix reg localitzat, on l'Administració i les organitzacions s'encarreguen de divulgar-ho convenient, perquè vol dir que eixa labor de proselitisme és la que finalment fa que el sector vaja canviant.

En definitiva, aquesta llei no és més que un mal exercici de forma en dret agrari però sense fons.
Preferim parlar de models als que la llei deuria respondre.

Ràpidament, pel temps, m'agradaria esbossar quina és la nostra proposta per respondre a les preguntes: Quin model d'agricultura de producció d'aliments necessiten els ciutadans?
Pensem que este és el model d'explotació que ha de resoldre el problema de l'alimentació del conjunt de la societat, del cent per cent dels consumidors.
Mosatros creem que necessitem un model de producció d'aliments fet amb llauradors i ramaders, bàsicament, amb tres models d'explotació.

Model per al regadiu competitiu, que ha de servir tant per als individuals com per als col·lectius, perquè és evident que tenim una agricultura a temps parcial, rica per sí mateixa, que ha estat capaç de donar molts diners a la Comunitat Valenciana i que no podem menysprear.
Però, està més clar que haurem de vore com fem, ajuntant-les a través de les explotacions en comú, com fem que siguen competitives.

El segon model seria un model d'interior amb ajudes directes.
De tots és conegut que mai a preus internacionals, del comerç internacional, les zones d'interior van a poder viure amb les rentes que els llauradors i ramaders estan tenint.
Per tant, el conjunt de la societat, ja que ens interessa tot, haurem de ser capaços d'ajudar a les rentes perquè puguen estar en el lloc on viuen.

I tercer, el que mosatros anomenen un model d'explotació de mercats emergents i que, en definitiva, els mercats emergents són aquelles produccions de futur que el conjunt de la societat està ja demanant.
Volem aliments sans.
Estem parlant d'agricultura ecològica.
És necessari que hi haja una explotació, que els ajudem descaradament perquè en el futur donen eixos aliments que la societat està demandant.
I el problema d'ells, senyora consellera, és un problema de concentració, perquè quan parles amb les distribuïdors el primer que diuen és que no són capaços de garantir ni la quantitat suficient de gènere ni la varietat suficient per a mantindre una tenda oberta de productes ecològics.
I açò sí que és futur.
I ahí sí que hi ha moltíssimes de les parcel·les valencianes que podrien perfectament tindre una rendibilitat econòmica.

Per tot açò, senyora consellera, per tot açò, senyories, és pel que creem que la llei ha de tornar-se a replantejar i vindre de nou a aquesta Cambra.

Gràcies per la seua atenció.

Gràcies, president.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat, senyor Lozano.

Per al torn en contra, pel Grup Parlamentari Popular.
.
.

 

**El senyor Soler Garibo:**

 

Senyor president.

Senyories.

Senyor Lozano, no ha descobert vosté res nou tampoc.
Ens acusa a nosaltres que la llei no diu res nou, però és que vosté també s'ha esforçat poquet, també ha treballat poquet.
Ha vingut ací amb el mateix romancet, que en totes les comissions d'agricultura i en tots els plens ens repetix el mateix.
Sols ha faltat que ens contara allò que quan era jove que anava a ballar i no volien ballar amb vosté perquè era llaurador, però això espere que ens ho conte en la rèplica.
Com això és la bomba, com això és el contingut, vosté en la rèplica segur que això ens ho conta.

Com sempre, es contradiu.
Ha començat parlant que la llei no innova res.
A mitat de la seua intervenció ha fet l'ullet dient que sí, que la llei innova alguna cosa, i ha acabat afirmant que no innovava res.
Ha fet una anàlisi ­que no és de vosté­, ha citat la procedència, almenys en això ha sigut noble, i ha ficat l'accent en els anys setanta.
Bo, ara, si jo li dic a vosté: en els anys setanta qui governava ací?
En 1979 qui governava?
Fins a 1985 qui governà ?
Fins a 1995 qui governà ?
I vostés s'enfaden.
És que sempre estan parlant d'abans.
És que.
.
.
I jo li ho pregunte.
Conteste's vosté mateix.
Si el seu anàlisi es basa en un estudi i en unes previsions dels anys setanta, doncs, bé, yo me llamo andana.
A vore què han fet vostés fins l'any 1995!
I a partir d'ahí, si vol, parlem.

Diu vosté que s'ha utilitzat el tràmit d'urgència.
El tràmit d'urgència la Junta de Portaveus l'aprovà per unanimitat.
I sap vosté, perquè ningú es confonga, que el tràmit d'urgència l'única cosa que fa és que acurta els terminis, no li lleva vosté cap dret de presentar esmenes ni de res.
Que no es confonga ningú en un tràmit d'urgència per lectura única, que això no és.
El tràmit d'urgència acurta els terminis, treballe vosté una miqueta més de pressa, que ha treballat.
.
.
poquet perquè ja ho tenia tot fet, jo he vist que ha presentat esmenes i, per tant, no veig jo cap problema en el tràmit d'urgència.

*(Inintel·ligible)* .
.
.
a la totalitat que el deixa vosté al descobert.
Vosté porta tres anys dient que mosatros no tenim model d'agricultura.
El nostre model ahí està, estava en el programa electoral i ahí està en la llei.
I vostés sí que tenien un model, vostés sí que tenien una llei.
Anaven a presentar una llei.
On està?
On està la llei?
Era virtual com l'AVE?
Era virtual com Terra Mítica?
On està eixa llei?
Vosté ho ha dit moltes voltes: "que tenim una llei, que anem a presentar-la".
Millor oportunitat que li brinda el Reglament d'esta Cambra perquè vosté presente ara la seua alternativa i poder-la comparar-la ací, millor oportunitat que esta, cap.
I vostés no l'han presentada.
Serà que no la tenen?
On està el seu model d'agricultura?

Per tant, jo he de continuar pensant que vostés no tenen model alternatiu.
Vosté es limita a recollir uns estudis, a fer els seus refregits i a repetir el mateix romancet totes les comissions i tots els plens que parlem d'agricultura.
Però, com del que es tracta és d'un projecte de llei, doncs, jo sí que vaig a parlar de la llei.
Pense que estarem tots d'acord que el nostre sector agrari, doncs, com ha comentat l'honorable consellera i ha comentat vosté mateix, té unes peculiaritats que hem arribat a elles sense forçar-les ningú.
És a dir, per la mateixa inèrcia natural dels fets històrics de la nostra comunitat, doncs, com ja s'ha descrit ací, hem arribat a eixa situació que ningú l'ha buscada, que ningú l'ha propiciada, però per les herències, per la idiosincràsia, per la forma, pel valor, per la pressió urbanística dels camps que estan propet dels pobles, i els llauradors moltes voltes parlem també de l'agricultura però no parlem dels agricultors, cal pensar també un poquet en els agricultors que tampoc els va malament, que tampoc els va malament que algun troset de terra que estiga a costat del poble es facen cases i recollisquen diners per a poder reinvertir en explotacions agràries més rendibles, més grans i millors.
Per tant, cal parlar també dels agricultors i del benestar dels agricultors.

Per tant, per eixa realitat que no l'ha inventada ningú, que és una realitat històrica, doncs, ha desembocat que és molt difícil fer rendible la nostra agricultura, les estructures agràries actuals.
D'ahí el nou projecte de llei que hui debatem la seua esmena a la totalitat.
Cal fixar-se en el nom de la llei: Llei d'ordenació i modernització de les estructures agràries.
Vosté en eixe exercici que fa de *totum revolutum* ha parlat d'altres coses que no són estructures agràries.
Vindrà després una futura llei de desenrotllament rural, vindran altres lleis.
I vosté ha fet un tres en uno, ha parlat de moltes coses que no tenen res a vore en el que és esta llei, el que demostra també que vostés no tenen projecte alternatiu.
Havien d'haver presentat un projecte alternatiu a esta llei i parlar amb propietat del que pot comprendre esta llei; de la resta esta llei fica les bases perquè vinguen altres després, com la de desenrotllament rural, i ahí ja podríem parlat de tot el que vosté ha dit en l'última part del seu discurs que no toca hui, que no toca perquè se'n ix del que és el text.

Mire, mosatros sí que tenim pla d'agricultura.
Nosaltres sí que volem seure les bases perquè l'agricultura valenciana tinga futur.
Què cal fer?
Doncs, el que hem fet: presentar esta llei, però que complisca una sèrie de paràmetres, com no podia ser d'altra manera, estant, com estem, en el segle XXI.
És a dir, hem d'estar dins del marc de les noves directius de la PAC.
Això és inevitable i inamovible, i d'això no podem fugir.
Estem en la Unió Europea, està la PAC i esta llei s'ha d'emmarcar dins de la PAC.
Per tant, això ja es complix, a més de les noves normatives estatals: Pla hidrològic nacional ­el nom ja està, no vull *nombrar la soga en casa del ahorcado*, no hi ha ninguna segona intenció en el tema­, Pla hidrològic nacional objectivament citat i ja està, Pla nacional de regadius.
.
.
Per això, esta llei fomentarà la creació d'explotacions agràries viables, rendibles i competitives, que, a més, seran compatibles amb el medi ambient.
No cal oblidar que els nostres agricultors, a més de defendre l'espai rural i ajudar al desenrotllament econòmic, són els que més es preocupen de cuidar i conservar el medi ambient.

Per tant, esta llei una de les coses que complix és eixa, la de ser sostenible i molt respectuosa amb el medi ambient.
Esta llei també pretén implantar un nou model d'agricultura.
Ho ha reconegut vosté, que hi havia algunes coses novedoses en algun moment.
Que puga ser adoptat per tots aquells que vulguen crear explotacions més rendibles, tots aquells que vulguen crear a través de l'explotació en comú, acollint-se a qualsevol de les fórmules associatives que es descriuen en la llei.
D'eixa forma, per primera volta, els agricultors que decidisquen associar-se van a tindre cobertura legal.
És a dir, fins ara podien associar-se, podien explotar en comú, però, eixes associacions careixien de cobertura legal que els va a donar ara una llei, una llei els va a donar eixa cobertura legal als agricultors que decidisquen lliurement acollir-se a eixe tipus d'associacions, aplicar també les tècniques més modernes a les explotacions agràries.

Este nou model va a permetre també una sèrie de millores com major professionalització.
No podem competir amb aficionats, no podem competir contra professionals.
El tema és tan clar que pel seu pes es cau.
Vull dir, hem de convertir els agricultors en més professionals, cal professionalitzar-los.
Per tant, per a poder competir en el món globalitzat no tenim més remei que anar mentalitzant als agricultors i, a través dels mecanismes que esta llei els facilita, que els agricultors vagen professionalitzant-se.

Per tant, professionalitzant-se estarem garantint el futur de l'agricultura i dels agricultors, com li deia abans.
És a dir, no pensar solament en l'agricultura com una cosa que no té vida, sinó que darrere de l'agricultura estan els agricultors, i, en qualsevol cosa que decidim, que legislem, qualsevol reglament que desenrotlle la llei, hem de pensar sempre que hi ha persones, homes i dones que són agricultors.
I això mos va a dur al canvi generacional.
En persones majors és molt difícil la modernització.
És més difícil, és difícil ensenyar-li a un agricultor de setanta anys a manejar un ordinador per a una instal·lació de reg localitzat.
És difícil que passe de dur un tractor de trenta cavalls a un de setanta o de cent.

Per tant, el canvi generacional també el va a propiciar esta llei, i això mos va a dur com a conseqüència una millora en la modernització sobretot de les estructures.
Va a permetre també que puguen rebre ajudes, lògicament econòmiques, cofinançades per la Unió Europea, el Ministeri d'Agricultura i per la Generalitat.
Si li peguem un repàs a la llei vorem que en el títol preliminar fixa els fins, les funcions i els principis que van a regir en l'actuació pública de l'administració autonòmica.
I tot això encaminat a què la llei complisca els seus objectius.
Des del prisma de l'autonomia competencial que tenim en matèria agrària.
El tema està clar també.
Eixa autonomia que tenim i estem orgullosos de tindre-la, anem a aprofitar-la al màxim i que el benefici siga per a l'agricultura.

A través de l'article primer participen directament en una cosa, participem, eh, directament en una cosa tan important com és l'ordenació del territori.
Naturalment, en concordança en el projecte de llei d'ordenació del territori.
L'espai rural és un element estructural bàsic en l'ordenació integral del territori a la Comunitat Valenciana.
Potser el més important que tenim els valencians és, evidentment, la Comunitat Valenciana, el nostre territori.
Si no som capaços d'ordenar-lo bé, la veritat és que podem trobar-se en un xurro en compte d'una Comunitat Valenciana.

Per tant, el que els agricultors, els que cultiven la major part del territori de la Comunitat Valenciana, han de tindre art i part en eixa ordenació del territori.
I esta llei facilita que en coordinació en les altres administracions els llauradors tinguen alguna cosa a dir, tinguen alguna cosa a dir, i participen en eixa cosa tan important com és l'ordenació del nostre territori.
I aixina apareix la figura nova del sòl no urbanitzable d'especial protecció pels seus valors agraris, que fins ara això no havia aparegut mai.

Tenim també els mecanismes de tutela que exercirà la conselleria, aixina com altres mecanismes de coordinació en altres administracions, especialment en els ajuntaments.
És a dir, no se pot fer una llei com esta d'espatles als ajuntaments.
Els ajuntaments és l'administració més pròxima al ciutadà, i els agricultors en la seua majoria viuen en pobles, i els pobles tenen ajuntaments.
Per tant, esta llei també se coordina en altres administracions i fonamentalment en els ajuntaments.
Col·labora en els ajuntaments.
I naturalment les actuacions en matèria de concentració parcel·lària com a instrument vàlid per a corregir el minifundisme, introduint la novetat de la concentració parcel·lària de base associativa.

Tot el que estem parlant de la llei, si no modernitzem les infrastructures agràries no servix de res, per això el títol segon se dedica fonamentalment a això, ficant l'accent en la consolidació i modernització dels aprofitaments hídrics.
Així com de les infrastructures municipals i el patrimoni agrari, introduint al mateix temps garanties per a la conservació i manteniment de les infrastructures que en la seua execució hagen tingut ajudes de diners públics.
És a dir, que quan s'invertixen diners públics en una obra, que tinga una garantia d'una duració d'uns anys, que no s'invertisca hui i demà que estiguen destinant-ho a una altra cosa.

També hem de renovar les estructures productives, i d'això s'ocupa el títol III, que articula una política pròpia de modernització de les explotacions, per mig d'un programa operatiu que garanteix la consecució dels objectius preferents, aplicant mides estructurals que mos duran a l'aprofitament racional i sostenible dels recursos, i a la competitivitat de les explotacions agràries, sempre que siga correcta la seua extensió agronòmica, i naturalment la reducció de costs, aixina com l'adquisició i utilització conjunta de mitjans de producció.

Per molt grans que puguem fer les finques o les explotacions agràries, sempre se podrà tindre l'adquisició i utilització de mitjans en comú que podran ser més grans, més moderns i sempre se podran reduir costs.
Sempre que se reduïsquen costs sempre serà bo.
A més, este projecte de llei senta les bases perquè la futura llei de desenrotllament rural complemente de forma ordenada la modernització del sector.

Com jo li deia abans, darrere de l'agricultura hi ha agricultors, hi ha una altra realitat importantíssima a la Comunitat Valenciana que és la dels arrendaments històrics.
Ahí estan els arrendataris, d'ahí que la llei tampoc els deixe abandonats.
Els arrendaments històrics, eixa realitat també la contempla la llei de forma que n'hi ha unes excepcions a l'hora de poder-se partir les finques, i que tinguen avantatges els arrendataris que en definitiva són els agricultors.

I vosté sap, encara que no ho ha dit però vosté no ho ha dit i ho dic jo, que el grau de consens d'esta llei ha sigut molt elevat.
Vosté ha parlat vàries voltes de les cooperatives, d'associacions agràries.
Doncs sap vosté que esta llei vosté ha dit que ja fa temps que va rodant per ahí, doncs ha rodat però no ha rodat per on no devia de rodar, ha anat rodant i ha estat en tots els llocs que ha d'estar.
En tot el sector.
Tot el sector ha conegut eixe esborrany de llei, i tot el sector ha opinat.
I el grau de consens i el grau d'acceptació de suggerències de tot el sector és molt elevat, és molt elevat.
Per tant, és un grau tan elevat que al meu grup parlamentari i al govern mos deixa satisfets.
Sabem que el cent per cent és impossible, però eixe grau de consens i d'acceptació mos deixa satisfets.

Per tant, creem que esta llei és una bona llei.
Que vostés no devien en ningun moment d'haver presentat esta esmena a la totalitat, tret que hagueren presentat el seu projecte alternatiu, que ja fa anys que ve dient que el tenen, però pareix ser que no el tenen perquè el moment processal oportú per a presentar-lo i poder comparar.
Com vostés no l'han presentat no el podem comparar, i ara quan isca diga-mos alguna cosa nova perquè tot el que mos ha dit fins ara ja ho sabíem.

Res més i moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Per a fixació de posicions dels altres grups.
Pel Grup Mixt, té la paraula l'il·lustre diputat Joan Francesc Peris.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyor president.

El nostre grup donarà suport a l'esmena a la totalitat presentada.
.
.
Deia que el nostre grup presentarà, donarà suport a l'esmena a la totalitat presentada pel Grup Socialista-Progressistes.
I els arguments els reservem, perquè àmpliament compartim molts dels arguments ja exposats, però els presentarem en oportunitat del debat de la nostra esmena a la totalitat.

Gràcies.

*(Ocupa la presidència la presidenta, senyora Marcela Miró Pérez)*

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Peris.

En representació del Grup Parlamentari de Esquerra Unida, té la paraula la il·lustre diputada senyora Pérez.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Anunciar que Esquerra Unida del País Valencià va a recolzar la proposta de devolució de la llei presentada pel Partit Socialista.
I els arguments els exposarem quan nosaltres eixim a debatre també la nostra sol·licitud de devolució.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Pérez.

Demanava la paraula el senyor Lozano per a rèplica?
Té la paraula per a rèplica.

 

**El senyor Lozano i Pastor:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Senyor Soler, vosté sempre tan agradable.
*(Rient-se)* Com que ja no té ni idea per on eixir, allà va cabàs!
, intentem insultar, que alguna cosa queda i vaja per davant.
No, no vaig a entrar ahí.
Lògicament no vaig a entrar perquè seria jo crec que desprestigiar claríssimament el debat agrari d'esta llei.
També recordar-li que en els anys setanta segurament estava Lamo de Espinosa, segurament vostés el coneixen millor que jo.
*(Remors)*

Mire, i a més també li dic una cosa, i en el seu favor.
Que bo, en tres anys ja parla de llauradors i ramaders.
Jo molt agraït, perquè fins ara sempre parlava d'agricultura.
Ara ja diu que darrere de l'agricultura n'hi ha llauradors i ramaders.
Estupend.
M'agrada que faça eixa aportació al debat.

Miren, senyories, és una llei que naix per cobrir un expedient claríssim.
Un expedient que com he dit abans, després de totes les desastroses campanyes ja se diu, per actiu i per passiu, que el que fa falta és solucionar el problema estructural.
Però el problema és que vostés no tenen credibilitat.
I lògicament la senyora consellera com a cap del govern en matèria agrària.
La gent ja no se creu res en el tema dels Leader.
Ja vosté està dient en la compareixença que tinguérem ací, perquè senzillament estava fent-se tot a llei, i ara la comunitat li diu a l'estat espanyol que inste a la conselleria d'Agricultura a què canvie l'ordre de la llei.

Miren vostés, a més també.
.
.
en el tema dels MER, vosté en esta Cambra va dir que en els sis primers mesos s'havien arreplegat 800 tones de productes d'oví cabrum MER.
I sense alterar-se de res n'hi ha una compareixença demanada, que esperem que vosté vinga a contestar-la, i tanmateix n'hi ha certificacions que diuen que zero quilos de MER s'ha retirat del mercat.
I si per si fóra ja l'últim, en la Llei d'acompanyament quasi *de tapadillo* preparen un canvi en la llei d'ajudes a aquells que facen les transaccions, per a què servisca per a tot i que finalment se puguen amagar diners de tots els contribuents.

Miren, vostés no tenen credibilitat.
Deixen-se ja de marejar i no enganyar més als llauradors.
Els llauradors necessiten una llei que resolga els problemes estructurals i de renta.
I la societat necessita models de producció agrària respectuosos en el medi i que asseguren aliments sans.
No més papers sense continguts.

Un dia els vaig dir en esta Cambra que tal vegada la pitjor pedregada que havia tingut el camp valencià havien sigut els set anys de vosté com a responsable d'agricultura.
Era una frase feta, però era alguna cosa més que una frase feta.
Era senzillament la constatació de com van a deixar vostés el camp valencià.
*(Remors)* Se van a deixar un camp totalment que qualsevol part d'Espanya va a ser capaç de competir en preus, de producció, i per tant en preus de mercat, respecte a la valenciana.
I no oblidem, senyories, que teníem una de les agricultures més competitives, de més qualitat i capaços d'exportar des de principi de segle.

Per favor, retiren la llei, canvien-la, vinguen ací en alguna cosa més seriosa i almenys que resolguen els problemes.
Perquè si no, tal i conforme vostés ho han fet, no se solucionarà, perquè en set anys de funcionament de totes les ordres que vostés han acumulat en esta llei no han aconseguit absolutament res.

I efectivament, estiga vosté tranquil que quan mosatros governem la llei estarà, i anirà en la línia que abans ja li hem dit, i que durant tot este curs parlamentari hem estat defensant: un model d'agricultura, llauradors i que les rendes dels llauradors siguen tan dignes com la resta de la societat.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Lozano.

Té la paraula per a rèplica, el senyor Soler.

 

**El senyor Soler Garibo:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Senyor Lozano, jo crec que no l'he insultat, i si l'he insultat li demane disculpes.
Vosté sap que per a mi sempre és un plaer debatre amb vosté, i bé, si l'he.
.
.
Jo pense, el que no sé si vosté mos ha insultat a mosatros quan mos ha dit que som una pedregada per al camp valencià.
És el que jo no sé.
Vosté reflexione, i en eixe barem que té vosté, en eixa vara de mesurar que tenen, mesure qui insulta i qui insulta.

Jo he parlat de llauradors que hi ha darrere l'agricultura, crec que no he dit en ningun moment ramaders, no per res, sinó perquè crec que no toca, estem en una llei que la llei se diu d'estructures agràries, de modernització i millora.
I que.
.
.
llei de ramaderia, pot haver llei de pesca, té competències en alimentació, efectivament, té moltes competències la conselleria.
Però hui és que no toca.

Vosté ha parlat dels Leader, és que tampoc toca, és que tampoc toca parlar d'això.
Encara que li recomane que s'assabente abans de parlar de l'última que ha dit Brussel·les sobre els Leader.
Assabente's i aixina a la millor no fica la pota.
Ha parlat de l'oví i del cabrum.
Bé, em pareix molt bé.
Vosté aprofita, me ve a donar la raó que ha estat ací en esta trona en la rèplica i no ha parlat de la llei, no ha parlat del seu projecte alternatiu.
Ha soltat unes quantes crítiques que no tenen res a vore amb la llei, ni amb l'actualitat, i que damunt són les mateixes que ve soltant sempre.
I després mos diu que quan governen ja presentaran la llei.
A vore si fan tard.
Vostés estan acostumats.
.
.
, en el seu partit n'hi havia un ministre, el ministre Romero, que tenia por a pujar en els avions, anava a les reunions en cotxe i sempre aplegava tard a Brussel·les, i no podia votar perquè aplegava tard a Brussel·les perquè anava en el cotxe a tots els llocs.
Vosté, jo supose que no té por, vosté, supose que agarrarà els mitjans de comunicació adequats, com l'AVE per a aplegar a hora als llocs i estarà, supose.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Silenci, per favor.

 

**El senyor Soler Garibo:**

 

.
.
.
en els mitjans de comunicació adequats en cada moment, encara que el fem mosatros vostés també podran gastar-lo, a vostés els deixarem pujar, tranquils, estiguen tranquils que els deixarem pujar.
I no facen com el ministre Romero, que sempre aplegava tard.
Vosté, fins ara, fins ara està aplegant tard, fa una anàlisi dels problemes *a posteriori* i esperem que algun dia aplegue a hora i que això siga en benefici de l'agricultura valenciana.

Res més i moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Soler.

Senyories, votació ordinària, el debat de totalitat del Projecte de llei sobre ordenació i modernització de les estructures agràries de la Comunitat Valenciana, l'esmena a la totalitat del Grup Parlamentari Socialista-Progressistes.

Senyories, comença la votació.
*(Remors)* El resultat de la votació és de 33 vots a favor, 41 en contra, cap abstenció.
Queda rebutjada l'esmena a la totalitat del Grup Parlamen-tari Socialista-Progressistes.

Senyories, se suspén la sessió durant 15 minuts.

*(Se suspén la sessió a les 11 hores i 40 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 12 hores i 17 minuts)*

*(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor José Cholbi Diego)*

***Debat de totalitat del Projecte de llei sobre ordenació i modernització de les estructures agràries de la Comunitat Valenciana.
Esmena a la totalitat presentada pel Grup Mixt (RE número 42.
830, BOCV número 173).***

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Punt 2 de l'ordre del dia, debat de totalitat del Projecte de llei sobre ordenació i modernització de les estructures agràries de la Comunitat Valenciana.
Esmena a la totalitat presentada pel Grup Mixt.

Per a la defensa de l'esmena a la totalitat té la paraula l'il·lustre diputat, Joan Francesc Peris.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyors diputats i senyores diputades.

Senyora consellera.

Hem presentat una esmena a la totalitat a la Llei sobre ordenació territorial del sòl agrari i modernització de les estructures agràries.
Nosaltres pensem que.
.
.
­i és un matís que li faria al portaveu, a l'amic Toni Lozano, del Grup Socialista­, jo crec que el PP sí que té un model d'agricultura, té el model d'una agricultura sense agricultors.
Té el model d'una agricultura de les noves tecnologies, tecnificada, que és una contradicció absoluta com a política territorial i de reequilibri de la nostra comunitat.
És una agricultura, és un model que d'un costat en moltíssimes comarques de la província de Castelló o de l'interior, tant de la de València com de la d'Alacant, es produïx un abandó dels conreus, sobretot de secà, i un augment del sòl forestal al produir-se l'abandonament d'eixos conreus perquè és inviable, no poden viure els agricultors de muntanya i els agricultors valencians de les zones rurals de l'agricultura.

I, al contrari, en les zones litorals i en les comarques properes o més de l'interior perquè estan en les riberes dels rius, es produïx una desforestació de sòls forestals o una ocupació de zones humides en citricultura, produïda per capitals i per societats que no tenen res a veure amb els agricultors tradicionals i professionals valencians.

Eixe és el model de l'agricultura que tenim.
Sí que tenen vostés un model, naturalment que sí.
Tenen un model d'agricultura sense agricultors, d'ocupació del territori al benefici privat de tota una sèrie de societats que possiblement, eixes inversions, no totes, possiblement no totes hagen passat, fins i tot, per les declaracions corresponents d'hisenda.
Eixe és el model.

Perquè d'això és preocupa la llei.
La llei no està consensuada, no té consens polític.
.
.
i això s'està vegent ací aquest matí que hi han tres esmenes a la totalitat, podien haver tres esmenes a la totalitat i n'hi han tres esmenes a la totalitat, ni té el consens dels agricultors professionals.

Vostés no vénen ací amb aquesta llei amb el consens dels sectors professionals, dels legítims representants dels agricultors professionals valencians, que sí que demanen una llei de modernització, però que efectivament no és aquesta llei la que demanen.
Esta llei és un caixó de sastre, d'anteriors legislacions, repetix legislacions que ja estan, barreja modernització amb regadiu i, a més a més, justament, el que no incorpora són els aspectes més progressistes, certament encara no desenvolupats de la legislació existent.

Vostés deroguen un decret que també és del PP, que és el del Banc de Terres, el deroguen.
Amb aquesta llei desapareix eixa via del Banc de Terres i no incorporen en la llei.
.
.
, ha caigut del primer projecte, del primer avantprojecte a l'actual projecte ha caigut el dret de tempteig i de retracte, per exemple.
I no entren en mesures d'exempció fiscal, en mesures com potenciar justament els agricultors professionals.

Per tant, és una llei no moderna, no atrevida, escassament ambiciosa i que no té el consens.
I no pot ser-ho perquè quan lliges el preàmbul sembla que l'agricultura valenciana vaja de maravella.
Lliges el preàmbul de la llei i és que sembla, llegint el preàmbul.
.
.
, quasi no fa falta fer una llei de modernització, perquè en el preàmbul és on s'ha de dir com estem, quina és la situació, què motiva la necessitat de modernització de les estructures agràries valencianes.

I el preàmbul no entra en absolut, no parla de les xifres que podria donar de com estem en l'agricultura valenciana.
No parla.
.
.
, per exemple, en el preàmbul no diu que els majors de 55 anys representen el 33% dels que treballen en l'agricultura valenciana enfront del 12% que són els treballadors de 55 anys, la mitjana en els altres sectors productius, per exemple.
No ho diu.
O no diu que la mitjana de mà d'obra agrària a temps complet en les explotacions de la Unió Europea es situa entre el 40% i el 50% i en la nostra comunitat solament arriba a un 20%.
Tampoc.
I ho podria dir.
Podria reconéixer eixa realitat.
O de les escassíssimes dimensions de les explotacions que un 50% d'elles són menors d'una hectàrea.
Podria dir-ho també.

I, efectivament, podria en el preàmbul dir "i per això anem a consolidar amb aquesta llei justament els aspectes.
.
.
", eixos escassos aspectes d'una política que havien encetat i ara retiren, com torne a dir que és el Banc de Terres que van fer vostés una Ordre de 21 de maig de 1999.
O podrien fer tota una sèrie d'apostes com la legislació estatal apunta ­i tampoc està­ d'adquisició preferent de terres per als agricultors professionals.
No ho fan.

Tampoc separen secà de regadiu, tampoc.
Barregen en la llei la modernització d'estructures quan l'agricultura valenciana és completament diferenciada i diferent.
No té res a veure l'agricultura de muntanya amb l'agricultura de secà, amb l'agricultura de regadiu.
I obliden ­i ja ho ha sentit aquest matí també­, obliden que la política agrària comunitària la fan la voluntat dels països i, efectivament, que la PAC no és inamovible.
I, per tant, que ací caldria apostar també per, per exemple, utilitzar les zones humides per a fer una política de modernització d'ahí, de les estructures i ampliar, justament, ampliar l'extensió de l'arròs demanant un tractament diferencial, un tractament diferencial de l'arròs de les zones humides al que està passant, que està plantant-se arròs amb el Plan Badajoz.
I això va en detriment de l'agricultura valenciana.

És a dir, no aposten, vostés no aposten per fer una política agrícola valenciana que treballe pensant en els agricultors professionals valencians, que consolide eixes famílies que viuen de l'agricultura en el litoral i, sobretot en els comarques de l'interior, que són les comarques que més estan patint d'agricultors i de ramaders, que la llei sí que parla de ramaders, és a dir, quan parlem d'agricultors parlem d'agricultors i de ramaders, que les comarques de l'interior s'ho estan passant ben malament, ben malament.

L'agricultura valenciana, que no els agricultors, viu moments d'extensió.
Ha augmentat l'extensió de la citricultura el 23,3% entre 1980 i 1999, i això els deuria, a vostés, de preocupar, els deuria, a vostés, de preocupar.
S'ha canviat la tendència i en este moment tenim un 50% de producció citrícola de mandarines.
I, en aquest moment, vostés saben la preocupació que té el sector, a més per l'enfonsament dels preus, no solament produït, i no solament produït, pel veto dels Estats Units.

Nosaltres pensem que aquesta llei és molt necessària, no solament de modernització, és necessària.
.
.
, nosaltres defensaríem una llei d'agricultura valenciana i de desenvolupament rural, una llei marc, una llei marc, tan necessitada com està la nostra agricultura i els nostres agricultors i ramaders està mancada de voluntat de consens polític i evidentment està sobrada d'urgències.
És a dir, una llei estratègica per a l'agricultura valenciana no pot vindre sense el consens del sector i no pot vindre amb un debat d'urgència que el Consell, efectivament, reglamentàriament pot demanar, però no s'entén que una llei que vostés consideren estructural per a abordar la problemàtica d'estructures i modernització del camp valencià es debata acurtant a la mitat el període de temps de la presentació d'esmenes i, per tant, de debat polític i, per tant, de possibilitar el consens per a resoldre els problemes de l'agricultura valenciana.

Per tant, nosaltres pensem que amb tota eixa sèrie de mesures que la llei no contempla i que serien necessàries, serien necessàries per a donar-li solució al sector agrícola valencià en conjunt, a l'agricultura i, sobretot ­torne a dir­, als agricultors professionals, pensem que caldria tornar eixa llei al Consell, a obrir un període de negociació política i sectorial, introduir en la llei tota una sèrie de possibilitats com, clarament, la discriminació positiva als agricultors professionals que amplien territorialment les seues explotacions per a treballar-les ells o en societats de treball associat o en cooperatives.
Seria, diguérem, el primer principi que hauria de tindre eixa llei, que no en té.
La llei, permanentment parla de propietaris, no parla d'agricultors professionals.
És repetit en el seu articulat.

Caldria establir exempcions fiscals tant per a aquells que venen les seues terres, sent propietaris, a agricultors professionals com als agricultors professionals quan compren terres per a ampliar les seues explotacions.

Evidentment, cal impulsar mesures de transparència del mercat de la terra, de transparència perquè es puga anar al dret de tempteig i retracte als agricultors professionals que puguen ampliar i unificar les seues actuals parcel·les que, a més de ser menudes les seues propietats, estan disseminades en una mitjana de quatre i cinc parcel·les.

I, evidentment, caldria anar a una llei que diferenciara, que abordara de manera diferenciada l'agricultura de muntanya i de secà i, per altre costat, es plantejara l'agricultura del regadiu.
I dintre de l'agricultura de regadiu no oblidara la importància del paper mediambiental de l'agricultura de l'arròs que suposa per a les zones humides.
I, per tant, el paper privilegiat i a recolzar que haurien de tindre els llauradors de les zones humides que fan encara arròs i que estan tenint en aquest moment competència deslleial de zones que estan regant-se que mai havien tingut arròs perquè no són zones humides.
I ahí voldria veure jo al Govern Valencià defensant els llauradors valencians de l'arròs front a altres zones que en extensions immenses estan fent arròs en detriment dels preus i de la producció valenciana.

Nosaltres pensem que cal eixe debat, que és cert que cal millorar les estructures, però cal una ordenació del territori global.
Tampoc ve aquesta llei, que és molt important, ja s'ha dit també, junt a la Llei d'ordenació del territori, però pel que va de legislatura ja no sabem si entrarà la Llei d'ordenació del territori, ja no ho sabem si entrarà.
I, per tant, d'alguna manera hi ha una descompensació, perquè està llei fa referència a la nova Llei d'ordenació del territori, però la nova Llei d'ordenació del territori no sabem si vindrà.

I vull dir claríssimament que actualment existeixen mecanismes perfectes per a declarar sòl especialment protegit per valors agrícoles.
El que passa és que la Llei del sòl no urbanitzable de l'any 1992, que això ho permet perfectíssimament.
I sí que hi ha ajuntaments que declaren el sòl especialment protegit per valors agrícoles en el seu pla general.
Sí.
El que passa és que ací la Coput no ha tingut mai cap interés de ni aplicar el que tot el que siga forestal, siga forestal realment en els plans generals, ni tot el que siga de valor agrícola els ajuntaments ho hagen declarat.
És a dir, ací el que passa és que tenim un grau d'immaduresa política tal en les nostres institucions, en els nostres governants, que som dels països que no té res a veure la legalitat escrita amb el que es fa després en la realitat.
És un problema d'immaduresa de les institucions.

Sí que hi ha mecanismes.
Tot el sòl agrícola valencià podria ser en aquell moment ja protegit sense aquesta llei.
Tot.
Com tot el sòl forestal hauria de ser forestal.
I després vas a la realitat i veus que molt, efectivament, és sòl no urbanitzable comú i acaba sent xalet comú en sòl que abans era forestal.
O agricultura citrícola de muntanya i regada com ara tenim molt a vore.
És a dir, vostés tenen un model contradictori en l'ús del territori, completament contradictori, contradictori i que aposta per cada vegada més un envelliment i un abandó dels agricultors professionals valencians i un model que acabaria o que acabarà si no s'atura, efectivament, en extensions tecnologitzades de propietaris que no viuen del camp i de la terra, efectivament estan allunyant-se absolutament.
Vostés són l'antípoda d'allò de "la terra per a qui la treballa", vostés són absolutament l'antípoda.
Amb aquesta política la propietat de l'agricultura valenciana serà de persones que viuran en les ciutats, que els llauradors valencians no podran viure de la terra, efectivament, els agricultors professionals, i que el sòl forestal de l'interior guanyarà per l'abandonament dels secans i tot el que serà zona litoral serà tota una citricultura inclosa les zones humides, inclosa les zones humides.

Amb eixe model no podem estar d'acord i pensem que caldria fer una reflexió importantíssima.
.
.
política, de retirada d'aquesta llei i, evidentment, d'intentar consensuar-la amb els sectors professionals del camp valencià que han estat consultats, però no han estat escoltats.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Per al torn en contra, senyor Ferraro.

 

**El senyor Ferraro Sebastiá:**

 

Amb la venia, senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Comparec davant de vostés per tal d'anunciar i raonar el vot en contra del Grup Parlamentari Popular a l'esmena de totalitat que ha defés l'il·lustre senyor diputat del Grup Mixt al Projecte de llei d'ordenació i modernització de les estructures agràries de la Comunitat Valenciana.

Voldria, en primer lloc, senyories, fer una reflexió.
Más de lo mismo.
Més del mateix.
És, senyories, el costum que ve estenent-se en l'oposició, potser amb massa freqüència, de presentar esmenes de totalitat a totes i cadascuna de les lleis que presenta davant esta Cambra el Govern Valencià.
I tot això independentment que es tinguen o no arguments sòlids de tipus filosòfic, ideològic i inclús tècnic que hipotèticament pogueren justificar la sol·licitud de devolució al Consell del projecte de llei.

Es proposa la seua devolució sense més, acollint-se, legítimament, per suposat, als condiconants que estableix l'article 108 del Reglament de les Corts Valencianes.
És a dir, s'exercix l'oposició per l'oposició, ja que ni s'acompanya un text alternatiu a la proposició de llei, ni en la seua defensa es presenten arguments que puguen justificar la dita esmena de totalitat, és a dir, senyories, més del mateix.
I este és el cas que ens ocupa.

Des del Grup Mixt, el seu portaveu no ha presentat arguments vàlids que puguen justificar la seua sol·licitud de devolució al Consell del Projecte de llei sobre ordenació i modernització de les estructures agràries de la Comu-nitat Valenciana.
El senyor Peris ha fet, com sempre, un exercici de demagògia.
Esta llei té un ampli consens en el sector agrari, és una llei moderna i socialitzadora perquè l'explotació en comú i el cultiu en comú són figures modernes i noves.
La llei és realista, perquè si l'haguérem utòpica, com ell pretén, es faria inaplicable.
El senyor Peris, en la meua opinió, crec que no coneix la realitat dels agricultors valencians.
Parlem d'estructures productives i no d'altres qüestions.

Les comarques de l'interior són las que ja han demanat projectes per a explotar o cultivar en comú.
El que passa és que, senyor Peris, vosté crec que no veu la realitat.
Esta llei, a més, anirà seguida d'una llei de desenrotllament rural perquè este govern fa les coses bé.

Jo crec, senyories, que ningú pot dubtar ni un àpex de l'oportunitat d'esta llei ni dels principi i esperit que l'inspiren, ja que es tracta d'un precepte que s'estava esperant des de fa temps en el sector agrari a fi d'aconseguir una cosa tan important com assentar les bases de la modernització que demana el desenrotllament del sector agrari valencià, d'acord amb les característiques, peculiaritats i necessitats del mateix, amb els beneficis de tota classe que ha de repercutir en l'agricultor tradicional valencià.
És oportuna la seua presentació.

La llei incideix directament sobre un dels greus problemes que afecten a la nostra agricultura, com és l'excessiva parcel·lació de terres amb la conseqüent dificultat per a fer viables les explotacions.
Així, en esta llei, es pretén implantar un nou model d'agricultura que puguen adoptar aquells que desitgen crear explotacions més rendibles a través de l'explotació en comú o el cultiu en comú de base associativa, on participen diferents socis, aconseguint-se d'esta forma rendibilitzar els costos i tecnificar les explotacions agràries.
Estos són els principis que l'impulsen.

Està clar el caràcter informador i vertebrador que en tot el seu esperit té el projecte de llei.
I això perquè la singularitat de la nostra Comunitat, les seues característiques agràries i les seues costums autòctones fan que institucionalment vinga a suposar una cosa que necessàriament estava demanant l'agricultura valenciana.

Clar, al Grup Mixt el molesta que puga parlar-se en la llei del protagonisme de l'administració pública, del dret de propietat com a criteri delimitador del seu contingut i de la reorganització de la propietat agrària tradicional, que tot això unit els porta a una millor funció productiva.
Però això no és obstacle per a què els principis i l'oportunitat de la llei siguen els adequats.
Este, podríem anomenar, anecdòtic punt el debatrem amb tota l'amplitud que el Grup Mixt desitge en el moment del debat de les esmenes parcials presentades al projecte de llei.

És una llei moderna d'acord amb els desitjos dels agricultors valencians, que està destinada a tindre un gran futur, donades les peculiaritats de la nostra Comunitat.
Permeta'm, una volta asseverats els principis d'oportunitat i l'esperit que inspira la llei, deixar clar d'una manera sense que càpiga cap dubte, davant les seues senyories, una cosa que tots els diputats d'esta Cambra devem o deuríem i hem d'estar d'acord.
M'estic referint a l'autonomia competencial en l'ordenació de l'agricultura valenciana dimanant de l'article 34 del nostre Estatut d'Autonomia.
I, com a conseqüència d'això, la conveniència i l'oportunitat d'una decidida legislació autonòmica que siga representativa no sols de l'exercici d'una legítima potestat normativa sinó del recurs idoni per a què la Comunitat Valenciana afronte d'una manera eficaç la modernització de les seues estructures, establint les bases precises per al seu futur desenrotllament agrari, com ja vaig manifestar al principi de la meua intervenció.

De tot això es desprén el caràcter informador i vertebrador que presidix la regulació del projecte de llei, podent-se afirmar que el títol preliminar constitueix un autèntic pòrtic institucional en pro dels distints fins, funcions i principis que van informar l'àmbit d'actuació pública de l'administració autonòmica.
Dita proclamació institucional ompli una important llacuna en *(inintel·ligible)* de la nostra legislació autonòmica, a l'establir d'una manera clara i precisa per als ciutadans els referents pertinents, tant a la configuració dels interessos generals, en matèria de reforma i desenrotllament agrari, com l'articulació dels nous valors i principis rectors que van a guiar la política social i econòmica en el seu respectiu àmbit d'aplicació.

Igualment, l'original configuració dels fins del projecte, baix la tècnica de la interrelació dels mateixos, permet superar la contraposició existent en l'actualitat entre les polítiques d'estructures agràries i les polítiques de desenrotllament rural, al configurar-les d'una manera integral i complementària en la correcta aplicació que es deriva hui en dia de l'aposta per la modernització.
D'esta forma el projecte de llei no sols guanya en precisió normativa sinó que tècnicament, a través de la seua regulació marc, facilita la futura normativa de la Llei de desenrotllament rural, garantint la seua plena harmonització.

Així, senyores i senyors diputats, amb la posada en vigor d'esta llei el futur de l'agricultura valenciana està garantit.
L'indubtable canvi generacional està igualment garantit i l'agricultura serà més rendible, ja que les explotacions podran funcionar com a empreses agràries que rebran subvencions no sols del Consell de la Generalitat sinó també del Ministeri d'Agricultura i de la Unió Europea.
Tot està previst, puix, en una llei que s'adapta a les nostres circumstàncies socioeconòmiques, que representa una aposta progressista cap a l'agricultura valenciana i el seu agricultor tradicional i que mira al futur amb optimisme.
Per tot açò, senyores i senyors diputats, no potser tornar al Consell per un gastat més del mateix.

Res més i moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Ferraro.

Per a fixació de posició dels altres grups, té la paraula, després del senyor Peris, el Grup d'Esquerra Unida.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyor president.

Mire, senyor Ferraro, de les que estem debatent, d'algunes el Grup Mixt no ha presentat esmena a la totalitat.
Per tant, no és "más de lo mismo", que diu vosté; no és més del mateix.
És una esmena a la totalitat d'una llei que considerem inoportuna, que no compartim els seus principis ni els seus objectius, que és el que diu el Reglament que són les causes per a presentar una esmena a la totalitat.
Perquè hi ha lleis en aquest moment en debat, i li ho torne a dir, com és la de contaminació acústica o la dels consells socials d'universitats o la de la colombicultura, que el nostre grup no ha presentat esmena a la totalitat.
Per tant, eixe argument no li serveix per al debat, no és més del mateix.

No estem d'acord amb aquesta llei que, li ho torne a dir, arriba sense consens polític i sense el consens dels professionals de l'agricultura valenciana.
I, per tant, és una llei que en el seu títol és tan important que pensem que mereixia un debat polític de molta major profunditat i un consens polític i social en el camp valencià d'una major amplitud.
Se necessita molt més consens polític i més consens territorial.
És una llei que s'ha quedat em generalitats!
Sap vosté com la qualifiquen importants representants del sector professional de l'agricultura valenciana?
que ni és bona ni roín.
I jo pense que això és el pitjor qualificatiu que se li pot fer, perquè una llei podria ser roín des d'un punt de vista ideològic sobre model d'agricultura, però ser bona per a uns altres, o al revés.
Resulta que esta ni és bona ni és roín, és una llei de generalitats.

Que, a més, no podem estar d'acord amb els seus principis, perquè se li han caigut de la llei, o no han estat incorporades justament les polítiques més modernes, les que no s'han fet mai.
Justament, eixes són les que han caigut.
És una llei de modernització que les polítiques més modernes, com el banc de terres, que vostés mateixos havien fet una orde, va i resulta que se'ls cau d'un projecte a un altre, es deroga; i el tempteig i retracte, també se li oblida, que està incorporat en la llei estatal.
No és moderna la llei, és una llei conservadora.
Generalista i molt conservadora.
Conservadora del que hi ha, que és, i no s'ho inventa el Grup Mixt per vindre ací a fer més del mateix, senyor Ferraro, que el seu en marxa ­que ja arribarà, esperem que també arribe­ Pla general d'ordenació forestal de la Comunitat Valenciana diu que més de 5.
000 hectàrees del camp valencià es convertixen en muntanya cada any.
El seu informe del Pla general d'ordenació forestal!

I li ho torne a dir: això és el que està passant en les estructures agràries valencianes, que estan abandonant-se perquè la gent, en les zones interiors i de muntanya no pot viure del camp.
I al contrari, i li ho torne a dir, en les zones litorals, doncs, efectivament, cada vegada el taronger arriba més amunt, cada vegada arriba més amunt, i en les marjals, protegides ja pel catàleg de vostés, un catàleg que ja era hora que estiguera, resulta que augmenta també la citricultura.
En aquest moment li ho puc dir, en aquests moments, en la marjal de la Safor, en el terme municipal de Tavernes, estan tapant-se bassots per a fer citricultura, en aquest moment!
Ara, a la una menys deu d'avui!
Això és el que està passant, i no passa res!

Eixe és el model agrícola de vostés: inversions de diners no procedents del sector agrícola per a grans finques citrícoles tecnologitzades, que amb dos o tres persones, a saber amb quin tipus de contracte, portaran els ordinadors i el reg localitzat per goteig.
Eixe és el model, i no ens agrada el model, a nosaltres no ens agrada eixe model.

Ens agrada el model de l'agricultor professional, de la família que viu del camp, amb una extensió, efectivament, moderna, que hi puga viure la família.
Ens agrada eixe model, ens agrada el model dels grangers, dels llauradors que viuen del camp, el model tradicional del camp valencià, eixe és el que ens agrada, ens agrada eixe model i, per això, no compartim ni l'oportunitat, perquè no té consens ­torne a dir­ ni polític ni professional, no ens agraden els objectius.
.
.
Els objectius són acabar fent eixes finques citrícoles, amb eixos depòsits, amb eixe reg localitzat, de propietaris possiblement no agricultors, i, per tant, no ho podem compartir.
Però ho torne a dir: no és més del mateix.
Fem un esforç seriós per donar-li a cada llei el tractament que pensem adequat des del nostre programa polític, i vosté ho haurà d'entendre, per defensar els interessos del nostre poble, i per això no venim ací a fer més del mateix.
Intentem llegir-nos les coses i fer aportacions polítiques des del nostre punt de vista.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Pel Grup Popular, senyor Ferraro.

 

**El senyor Ferraro Sebastiá:**

 

Senyor president.

Senyories.

Senyor Peris.

Sí que és fer més del mateix, "de lo mateix", jo dic "de lo mateix", vosté ho diu d'altra manera, jo dic "de lo mateix", utilitze una fórmula molt valenciana per a parlar, és utilitzant l'article *lo*.

Mire vosté, vosté, si haguera vullgut millorar la llei, ho podia fer perfectament, tranquil·lament, no, no, no, faja vosté esmenes per a millorar la llei.
N'ha fet algunes, però, per descomptat, no canvien la llei substancialment, en absolut.
Per tant, si vosté haguera fet canviar la llei.
.
.
i, si no, haver dut ací un text alternatiu, que és el que és lògic.
Duga ací la seua llei!
Algun diputat del Grup Mixt sí que ha dut ací un text alternatiu en alguna ocasió.
Duga vosté ací el text alternatiu, sabrem quina és la seua llei, no sabem quina és la seua llei.
Perquè, a més, no mos l'ha explicat.
Ha parlat de moltes coses, del banc de terres.
.
.
Per cert, el banc de terres, vosté sap que ha segut un fracàs absolut, per dir-li en dos autonomies, dos autonomies que precisament no estan governades pel Partit Popular, Andalusia i Astúries, sud i nord d'Espanya, un fracàs absolut, i vosté ara es queixa que no s'arreplegue en la llei.
Senyor Peris, per favor!
Si no ha tingut un bon resultat, perquè s'ha d'arreplegar en esta llei.
Vosté sí que ha presentat alguna esmena en este sentit, però vosté deu saber perfectament que no ha tingut ningun resultat positiu per al llaurador i per a l'agricultor, per tant, una cosa que no convé al sector, no té per què arreplegar-ho la llei.

Ha parlat vosté reiteradament del consens.
Mire vosté, jo li he de dir que s'ha consultat amb els diferents sectors implicats, s'han tingut en compte les seues observacions i, a més, igualment s'ha donat completa resposta als seus informes.

Entre les organitzacions professionals, jo vull dir-li que s'ha consultat amb la Federació de Cooperatives Agràries de les Comunitat Valenciana, la Unió de Llauradors i Ramaders ­que és la Unió­, l'Associació Valenciana d'Agricultors, Jóvens Agricultors d'Alacant.
.
.
Diga'm vosté si això no és el sector i les organitzacions agràries: són o no són?
Vosté ha dit que no, o siga, que no.
Sí, sí.
.
.
No, no, s'ha escoltat i s'ha tingut en compte molta part.
.
.

Clar, no se pot tindre el cent per cent de tot!
, perquè, clar, perquè, a més, algunes podien ser fins contradictòries entre elles.
Per tant, no diga vosté que no hi ha hagut consens, clar que n'hi ha hagut!
Hi ha hagut conversacions i s'ha arreplegat una gran part de les seues reivindicacions.
Per tant, no pot dir vosté que no hi ha hagut consens amb les organitzacions del sector.

Mire, jo només he de dir-li que es tracta d'una llei molt important, feta pels valencians per als valencians.
Molt important: feta pels valencians per als valencians.
I ha fet falta molt de temps per a fer-la, perquè és una llei molt important, senyor Peris, no és una llei de quatre articles, ni una llei que no tinga un profunditat important.
És una llei molt important.

I vaig a acabar diguent-li que, com vaig dir en l'anterior intervenció, seguim fent oposició per oposar-se sense més, sense arguments vàlids.
Vosté, senyoria, seguix ancorat en el sectarisme i en la falta de projectes per a la nostra terra.
Des del Partit Popular jo he de dir-li que seguim immersos en el compliment del nostre programa, que està pràcticament conclòs, en esta legislatura, en benefici del poble valencià.

Res més i moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Ferraro.

Pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, la il·lustre diputada Dolors Pérez.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Gràcies, senyor president.

Bé, jo he alçat la mà, per fixació de posició, supose, encara que vosté no ho havia anunciat.

Bé, dir que Esquerra Unida del País Valencià, conforme abans he exposat, donarà suport a la proposta de devolució d'aquesta llei presentada pel Grup Mixt i exposarem els motius quan debatem la nostra.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyora Pérez.

Pel Grup Parlamentari Socialista-Progressistes, senyor Lozano.
.
.

 

**El senyor Lozano i Pastor:**

 

Gràcies, senyor president.

Hem defensat abans la nostra esmena a la totalitat, i ara només anunciar que votarem a favor.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Senyories, anem a procedir a la votació del punt 2 de l'ordre del dia, que és, com vostés coneixen, el debat que hem celebrat de la totalitat del Projecte de llei sobre ordenació i modernització de les estructures agràries de la Comuni-tat Valenciana, que ha segut una esmena a la totalitat presentada pel Grup Mixt.

Senyories, comença la votació.
Presents, 70; sí, 28; abstencions, 0; nuls, 1, i no, 41.
Per tant, queda rebutjada.

 

 

 

***Debat de totalitat del Projecte de llei sobre ordenació i modernització de les estructures agràries de la Comunitat Valenciana.
Esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida del País Valencià (RE número 43.
030, BOCV número 174).***

 

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Continuem, senyories, amb el punt 3 de l'ordre del dia: debat de totalitat del Projecte de llei sobre ordenació i modernització de les estructures agràries de la Comunitat Valenciana, esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida del País Valencià.
Té la paraula la il·lustre diputada Dolors Pérez.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyores diputades.
Senyors diputats.

Senyora consellera.

En l'any 1995, quan vaig aplegar a esta Cambra per primera vegada com a diputada, i tractant ja la problemàtica del camp valencià, s'exposava ja en aquell moment que la terra dedicada al cultiu agrícola era la corresponent al 7%.
En aquests moments, la terra dedicada al cultiu.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Un moment, senyora diputada.

Señor Gómez, ¿ha pedido la palabra?
*(Pausa)*

Continue, per favor.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Gràcies, senyor president.

Conforme estava diguent, actualment, la terra dedicada al cultiu agrícola equival al 5%, i, lògicament, és imprescindible que es busquen els mitjans adequats per a evitar més pèrdua de terra agrícola.

Estem parlant que a la nostra societat, al País Valencià, existix un minifundisme basat principalment en el que és també la seua reparcel·lació i que a hores d'ara és bastant difícil la competitivitat del sector, i no de sectors concrets, sinó del sector agrícola en general.
No dóna qualitat de vida i s'han de buscar, conforme he dit, mitjans.

Però, per què Esquerra Unida del País Valencià presenta una esmena a la totalitat de la llei?
Li enumeraré una quantitat de qüestions a les seues senyories i a vosté, senyora consellera.

Aquest avantprojecte compta amb un alt grau de generalitats, no especifica les coses suficientment, els apartats no estan suficientment clars com per dir "val la pena ja en eixa part apostar per esta llei", i que, lògicament, no indiquen clarament les poques concrecions amb les quals comptem, per la qual cosa, els posteriors decrets que han d'emanar d'esta llei, van a significar que en un moment determinat deixaran la llei com a invàlida, perquè haurem de regular d'una forma molt ràpida o, probablement, conforme ha estat presentada la llei, amb caràcter urgent els decrets.

És tan general, senyora consellera, que no determina qüestions tan importants i necessàries per a les zones de regadiu i les de secà, ni les contravinences que es poden desprendre per falta de claredat en la llei.
Però, a més, no dóna solució als problemes d'estructures agràries.
Més de la mitat d'aquesta llei fa referència o intenta regular tots els decrets i ordres que ja existien al País Valencià i que, a més, estan contemplades en la llei estatal.
Per tal motiu, quasi que tota eixa primera part de la llei no haguera fet falta ni tan sols que existira.

És més ­i açò ha fet menció el meu antecessor en esta trona­, els preus de tempteig i retracte, contemplats en la llei estatal, queda en esta llei, en este projecte de llei que està presentat per la conselleria, totalment eliminat.
I això s'ho haurien de fer vore.

Es mesclen els plantejaments que es fan entre la millora de regadius i dimensió de les explotacions, no existeixen criteris i objectius polítics totalment clars.
Més bé pareix ­i també s'ha dit en esta trona­ café per a tots.
I quan dic café per a tots, no és per als diferents sectors ficar-los d'acord, sinó perquè aquesta llei, que pel que he denotat, està feta a cavall de altres dos conselleries, com era d'esperar i com és el correcte, com és la Conselleria de Medi Ambient i com és la Conselleria d'Obres Públiques, no podrà ser aplicada si no existeix primer una llei d'ordenació del territori.
Perquè podrem parlar del que vulguem, però quan a més existeixen interessos comunitaris, el primer que desapareix és la terra dedicada a l'agricultura.
I eixa conservació del sòl queda entredita, no marca clarament quina ha de ser la seua protecció.

I també demanàvem el retorn d'aquesta llei.
Perquè basant-mos Esquerra Unida en les declaracions efectuades pel president Olivas, el qual deia: "Presentarem la proposta a les universitats per a estudiar un llibre blanc de l'ordenació del territori", no estaria de més que s'esperaren alguns meses, perquè després de l'ordenació del territori, sabent clarament quina és la terra amb dedicació al cultiu que hem de tindre els valencians, puguem vertebrar o orquestrar el que significa aquesta llei.

És imprescindible realitzar l'esforç necessari per definir polítiques d'estructures territorials, establint instruments propis per a cada cas.
No és comprensible que les actuacions que es puguen realitzar en terres de secà servisquen de la mateixa forma a les terres de regadiu i viceversa.
I no s'especifica.
I això pot comportar, més que una llei, problemes que provenen d'una llei.

Segons aquest projecte de llei, aquesta assenta les bases de la modernització que es demanda pel desenvolupament agrari al País Valencià, en consonància amb les característiques, peculiaritats i necessitats del sector agrari valencià.
I cal recordar que les dades més recents sobre estructures agràries a escala comarcal i municipal, estan en els resultats del cens agrari de 1999, publicats en el mes de juliol de 2002.
Per tant, també està particularitat hauria de revisar-se i, lògicament, plantejar-se d'una forma nova i, per suposat, més arriscada.

Hi ha mesures, senyora consellera, que afecten a la infrastructura productiva.
Per exemple, les polítiques d'infrastructures viàries i de comunicacions deurien promoure l'increment de la superfície de les parcel·les, ja que, en cas contrari, s'estan consolidant les actuals estructures agràries.
Per tant, no faria falta una llei.

Hi ha mesures que afecten al mercat de la terra i les seues transmissions.
Seria imprescindible, per tant, assumir els actuals beneficis fiscals que conté la Llei 19/1995 per a l'increment de la dimensió de les explotacions, la disminució de la parcel·lació i atomització, pels efectes negatius en la rendibilitat econòmica.
D'ahí que siga necessari establir excepcions fiscals, com és l'impost sobre transmissions patrimonials i actes jurídics documentats, impostos sobre donacions i successions.
I tot açò per a aquells agricultors que, lògicament, siguen professionals.

Les mesures que afecten la transmissió hereditària de la terra d'ús agrícola pot tenir una gran incidència, ja que pot representar al voltant de la meitat de la mobilitat de la terra, i el banc de terra desapareix.
Per tant, ahí tenim una situació difícil per a poder aplicar la llei.

Esquerra Unida del País Valencià veu imprescindible una llei que regule i delimite l'ús del sòl i la protecció al sòl agrícola.
Però per a tal fi, senyora consellera, és imprescindible una llei, conforme he dit abans, d'ordenació del territori que garantisca la protecció del sòl agrícola.
I sense eixa llei, aplicar aquesta, és com començar la casa per la teulada.

Ha estat molt complex prendre la decisió de sol·licitar la devolució d'aquest projecte, perquè sé, i sabem, que una llei per a l'agricultura és imprescindible per al sector agrícola valencià, però que, malauradament, aquesta llei presentada per la seua conselleria no compleix els fins ni els propòsits que, des de la visió d'Esquerra Unida, es necessiten per a la modernització clara del País Valencià.
Que ningú discutirà que vosté ha fet un gran esforç durant molts anys en eixa modernització, però per a la consolidació i la protecció del sòl agrícola i, lògicament, per a salvaguardar la situació econòmica dels llauradors professionals en el sector.

Però a més d'açò, denotem la falta d'un plantejament seriós i de futur quant a l'aplicació de la mateixa, la falta d'una llei d'ordenació del territori, la diferenciació entre zones de regadiu, de secà i de muntanya, que són diferents.
Mesures que afecten a l'organització productiva, que afecten al mercat de la terra, que afecten a la transmissió de terres.

És evident, doncs, que Esquerra Unida té un projecte diferent a què presenta el Partit Popular, en este cas, i el Govern a què sustenta.
I això ha motivat la sol·licitud de devolució, no perquè no es faça una llei, senyora consellera, sinó perquè una llei tan important per als valencians no fóra presentada amb caràcter urgent.
No anem a corre-cuita.
Diguem: "El més important és la llei i després ja farem normes".
No, no.
No es tracta d'això.
Una llei ha d'estar consensuada, una llei d'estes característiques, amb tots els sectors de la societat.
I seria imprescindible, per tant, que es pensara que una llei, com a mínim, ha de tindre validesa, abans de ser revisada, almenys vint-i-cinc anys.
I esta llei solament tindria validesa fins que la llei d'ordenació del territori existira.

Gràcies, senyor president.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyora diputada.

Torn en contra.
Pel Grup Parlamentari Popular.
.
.

 

**El senyor Prieto Honorato:**

 

Gracias, señor presidente.

Con la venia.

El proyecto de ley sobre ordenación y modernización de las estructuras que el Gobierno Valenciano ha remitido a esta Cámara ha tenido la virtud, señorías, de abordar por primera vez, con rigurosidad y con seriedad, el grave problema del minifundismo y el de la excesiva parcelación en el sector agrario de la Comunidad Valenciana.

Como muy bien ha expuesto esta mañana la señora consellera de Agricultura, la actual legislación estatal resultaría claramente insuficiente para nuestra comunidad, para nuestra realidad agraria, puesto que la Ley 19/1995, de modernización de explotaciones, solo sería aplicable a un 5% de nuestras explotaciones agrarias.

Por tanto, el proyecto que presenta el Gobierno Valenciano está plenamente justificado desde esta perspectiva de insuficiencia legal.

Para la concepción política de este anteproyecto, la reflexión que se ha hecho ha tenido fundamentalmente en cuenta las perspectivas del futuro desarrollo rural que en este momento se está fraguando dentro de la política agraria comunitaria.
Y además, el Gobierno Valenciano, y con muy buen criterio, también ha tenido en cuenta las perspectivas que representan los planes nacionales, el Plan hidrológico nacional, aprobado recientemente, y el Plan nacional de regadíos, que muy pronto serán puestos en marcha.

Señorías, todos estos argumentos justifican plenamente la iniciativa legislativa que ha tenido este Gobierno, el Gobierno Valenciano, y la convierte, por tanto, en una iniciativa oportuna y necesaria.

Pero, además, el Gobierno ha hecho gala de una prudencia que en este caso, como en otros muchos, le honra, al haber abierto una permanente ronda de contactos con las organizaciones profesionales agrarias y con el mundo del cooperativismo, y que estoy seguro que su señoría conoce perfectamente, puesto que en el informe del Consejo Jurídico Consultivo vienen una a una citadas todas estas organizaciones, la representación del sector que le acabo de citar.

Señorías, a lo largo de estos años de gobierno del Partido Popular, se ha dado un paso de gigante ­y seguramente coincidirán con nosotros en ello­ en lo que ha sido la mejora de nuestros regadíos, en lo que ha sido la reutilización de aguas, en el ahorro del preciado líquido, fomentando y subvencionando la transformación de miles y miles de hectáreas en riego por goteo.

Y, de verdad, estamos plenamente convencidos de que a partir del debate de este proyecto de ley, podrá llegarse a un texto legal que permitirá la verdadera revolución que necesita el sector agrario de la Comunidad Valenciana, que no es otro que el de constituir, como ustedes saben, explotaciones que sean viables, que tengan unas dimensiones adecuadas y que, sobre todo, hagan rentable el trabajo de los hombres y mujeres de esta comunidad que se dedican a tan honrosa y honrada actividad económica.

Señorías, el proyecto de ley contempla, con criterios ajustados a nuestra realidad agraria, algunas medidas que ciertamente existían ya, como es el caso de la concentración parcelaria, que ustedes conocen perfectamente.
Sin embargo, se han introducido novedades y se han ajustado a las verdaderas necesidades de nuestro campo, que es el caso, por ejemplo, de la concentración parcelaria de base asociativa.
Pero, sobre todo, se ha introducido un respaldo legal necesario a dos medidas importantísimas que ya se habían tomado por parte de la conselleria mediante una orden en el mes de mayo, como son las agrupaciones de parcelas para su cultivo en común y para su explotación en común.

Señorías, de nada valdría un anteproyecto que fuera muy ambicioso si no existiera la financiación adecuada para ponerlo en marcha.
En este sentido, el Gobierno Valenciano ha sido previsor en este punto tan importante y ha dispuesto los fondos necesarios, que se incluyen, como su señoría bien sabe, en el programa operativo integrado vigente en la Comunidad Valenciana para el período 2000-2006.

El anteproyecto, señorías, además, introduce como novedad, y esto supone en el derecho comparado una dignificación sin precedentes, lo que significa el suelo rural.
A partir de ese momento, a partir de que se convierta en ley, la administración agraria tendrá, por tanto, mucho que decir en lo que es la declaración de suelo no urbanizable por razones de sus valores agrarios y de preservación del medio rural.

Todas estas novedades y todos los argumentos que hemos dado a lo largo de la intervención, creo que justifican plenamente la presentación de este anteproyecto de ley lleno de contenidos, de soluciones y de medios para afrontar con éxito lo que tiene que ser la reforma estructural que necesita el campo de la comunidad.

Nada más y muchas gracias, presidente.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Muchas gracias, señor Prieto.

Para réplica, la ilustre diputada Dolors Pérez.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor Manuel Prieto, ha fet vosté ací unes exaltacions grandíssimes a la política que al llarg de set anys ha vingut realitzant el Partit Popular, als plantejaments que el Partit Popular ha tingut per a llançar endavant eixa política.
I jo recorde a la Cambra que des de l'any 1995 fins aleshores s'han perdut pel camí 50.
000 agricultors.

Per tant, s'haurem de replantejar què de positiu té eixa política, a quanta misèria ha sigut capaç de conduir este tipus de política.
I sé que lògicament els plantejaments mai poden ser els mateixos des del Partit Popular que els d'Esquerra Unida, motiu que garanteix el perquè han demanat la devolució d'esta llei, perquè no és el nostre model polític.
I en molts punts segur que es podríem ficar d'acord.
La prova de la voluntat està en què Esquerra Unida ha presentat una quantitat d'esmenes que esperem arriben a bon fi, però no és el nostre projecte polític.

Jo no sé qui ha col·laborat en la realització d'aquest projecte de llei.
Però, lògicament, quan parlem d'un projecte de llei, com és l'agrícola, cal comptar amb molts sectors de la societat: estan els ajuntaments, estan les organitzacions agràries, estan els organismes públics, estan els col·legis professionals, les cooperatives, les universitats, facultats i centres de recerca, que cal comptar amb ells, i estan les associacions, fundacions i altres entitats públiques i privades.
I amb tot això s'ha de comptar quan es fa una llei d'estes característiques que en part està vertebrant un sector del País Valencià.

Senyor Prieto, vosté diu: "Hem tingut tanta consciència de la llei que concedim el finançament necessari per a la mateixa".
Doncs, efectivament, la quarta part del que es necessitaria perquè una llei d'estes característiques eixira endavant.
En això tampoc estem d'acord.

Jo soles demanaria que es tinguera la consciència suficient de no fer una llei que hàgem de revisar dintre de dos anys, perquè això seria un error greu per a l'agricultura valenciana, perquè seria aprofundir, si més no, en la cavada de la destrucció de la nostra agricultura.
I això cauria sobre la seua consciència.

Per tant, els demane una reflexió.
Intentar, lògicament, que aquesta llei torne, no és incoherència, sinó que és la coherència suficient perquè s'estudie una llei que tinga validesa i que arribe a esta Cambra amb el consens de tots i de totes.

Moltes gràcies, senyor president.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyora diputada.

Senyor Prieto.

 

**El senyor Prieto Honorato:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

Señoría, pues, como siempre, la hemos escuchado con atención, porque los temas de interés agrario son temas fundamentales para nosotros y temas de extraordinaria necesidad resolver en la Comunidad Valenciana.

Yo, dentro de esa atención que he puesto, no he podido encontrar ni un solo argumento sólido, sólido, para tirar, para devolver este proyecto de ley, para rechazarlo, porque ha sido un proyecto que se ha consensuado, aquí se ha puesto en duda esta mañana, pero se ha consensuado, se ha consensuado con el sector, con las organizaciones profesionales agrarias, se ha hablado con el mundo cooperativo, se ha hablado y se ha contrarrestado con las demás administraciones públicas donde podría haber en el tema, en los temas de calificación de suelo, pudiera haber algún problema o donde hubiera podido haber en la futura Ley de ordenación del territorio algún problema de contacto con la ley que se va a.
.
.

Por tanto, señoría, no hay motivos fundamentales, desde ese aspecto, no hay ningún motivo fundamental para que se produzca ese rechazo.
Pero, también en el aspecto formal, señoría, yo no estoy de acuerdo con la enmienda de totalidad que usted ha presentado.
No estoy de acuerdo con la enmienda de totalidad.
No se ajusta a lo que dice el artículo 108 del Reglamento, señoría.
No se ajusta a lo que dice el artículo 108 del Reglamento.

Yo creo que, bueno, usted se ha limitado a subir aquí, a soltarnos un poco un soflama de los distintos problemas que tiene el campo valenciano, que los tiene, efectivamente, y a los que la Conselleria de Agricultura a lo largo de todos estos años y los gobiernos populares, pues, han intentado darle soluciones con éxito en la mayor parte de los casos y, desde luego, no es un índice.
.
.
Con éxito en la mayor parte de los casos, señoría.

Me temo que usted vive un poco alejada de los problemas del mundo rural.
Me temo que vive un poco alejada.
Pero, yo le puedo llevar a multitud de sociedades de riego donde hace dos, tres, cuatro, cinco años se ha implantado el riego localizado y la gente está verdaderamente encantada del esfuerzo que ha hecho la conselleria, ¡encantada!
Se han reducido los costes tremendamente, se ha facilitado, pues, en cierta manera, el descanso al agricultor y, desde luego, los árboles, las producciones, los árboles están mejor y las producciones también son muy superiores.

Por lo tanto, señoría, en ese terreno se ha hecho un esfuerzo extraordinario, pero se ha hecho también un esfuerzo tremendo en el tema de la calidad, se ha hecho un esfuerzo tremendo en la reutilización de aguas residuales, señoría, se ha hecho un esfuerzo extraordinario.
Y, claro, lo que no puede es subir usted a esta tribuna a contarnos con su soflama diciéndonos esto, lo otro, que no hay problemas con las clementinas.
.
.
Pues, ya no hay problema en este momento con las clementinas.
¡Y no inflen ustedes tanto el problema de la clementina porque son apenas 80.
000 toneladas las que van a parar a Estados Unidos*!
(Remors)* No inflen ustedes tanto el problema de las clementinas, que ya se ha resuelto, que ya se ha resuelto en este momento.
Usted lo sabe.
Se ha resuelto hoy mismo*.
(Remors)*

Yo creo, en realidad, señoría, y de verdad hoy me he llevado un poco como desilusión, un poco como desilusión, sí, porque yo siempre he pensado que la izquierda tendría.
.
.
, la izquierda, es decir, la que se sienta de aquí para allí, la izquierda política, y, bueno, perdone la expresión porque no quiero ofenderle con este tema, pero yo creo que es una izquierda un poco rancia, un poco rancia, una izquierda que no tiene soluciones, y una izquierda que cuando los demás aportan soluciones se dedica, bueno, pues a decir cosas inexactas, ¿verdad?
, y a no apoyar.

Esta es una ley, este es un proyecto de ley, señorías, para aportar consenso.
Este es un proyecto de ley muy necesario para modernizar el campo valenciano.
Y lo único que se necesitaba es que a lo largo del debate sus señorías han perdido una gran oportunidad para hacer unas buenas aportaciones, que estoy seguro que las harían.
No, ustedes se han montado en un negativismo que desde el punto de vista político, pues, si ustedes no tienen nada que ofrecer a la sociedad nosotros encantados, porque nosotros seguiremos gobernando, porque nosotros sí tenemos cosas que ofrecer a la sociedad.
*(Remors)* ¡Ustedes no tienen nada que ofrecer, son negativos, totalmente negativos!

¡Y qué le voy a decir!
Ha citado usted, por ejemplo, el libro blanco, la necesidad del libro.
.
.
Naturalmente que el libro blanco es necesario, pero no es incompatible, no es incompatible con esta ley.
Esta es una ley que va a resolver fundamentalmente un problema, que es el problema de la mejora de los regadíos, y hacer unas explotaciones más viables, mediante la agrupación de esas explotaciones o mediante el cultivo en común, dos fórmulas que ya están ahí puestas por la conselleria, que tienen dotación presupuestaria suficiente y que lo único que hace falta es que nosotros, nosotros ­y me refiero a los políticos y todos los que tenemos interés por el mundo rural­ los difundamos lo suficiente para que haya más agrupaciones.

En este momento ya hay un número de expedientes determinados en la conselleria en marcha para aplicar la orden del mes de mayo, pero si nosotros difundimos esa orden estoy seguro que el problema de la dimensión de las explotaciones se irá arreglando poco a poco, no de la noche a la mañana, señoría, no de la noche a la mañana.
Tenemos ya la experiencia, tenemos la experiencia en el secano y en otras comunidades autónomas.
Hay una experiencia ya en ese tema.
Desde los años cincuenta se viene resolviendo ese asunto.
Muchos o algunos de los aquí presentes nos ha tocado trabajar en ello, y no se resolvió de la noche a la mañana.
Ahora se han puesto los medios, existen los medios económicos también, se va a poner el medio legal y, a partir de ahí, a trabajar.
Y poco a poco, pues, efectivamente, estaremos en condiciones de hablar de unas condiciones mucho mejores para las explotaciones de la Comunidad Valenciana.

Es una ley que, naturalmente, no puede recoger todos y cada uno de los puntos que su señoría ha citado aquí porque va a tener un posterior desarrollo reglamentario.
Es lógico.
*(Remors)* El texto legal tiene que ser un texto concreto, reducido y con las menos lagunas posibles y luego se va a desarrollar por un proceso reglamentario lógico.

Y, por último, yo diría que la ley contiene aspectos muy importantes que necesitan articularse y que, efectivamente, hasta ahora no existían.
Es decir, existía un vacío legal claro, existía un clamor por parte del sector agrario de la Comunidad Valenciana.
Usted lo recordará perfectamente.
Ustedes en la Comisión de Agricultura han estado constantemente pidiendo la Ley del minifundismo.
Y ahora, cuando se la traemos aquí, consensuada con los agricultores, consensuada con el sector agrario, suben aquí a la tribuna y dicen que no, que no quieren la Ley de minifundismo.
Pero, bueno, entonces, ¡en qué estamos?
Pero, ¿qué quieren ustedes aportar a la sociedad entonces?
*(Pausa)*

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Siga, siga.

 

**El senyor Prieto Honorato:**

 

Gracias, señor presidente.
Muchas gracias.

Señoría, ha sido, desde luego, una satisfacción para nosotros que el Gobierno Valenciano haya traído hoy aquí esta ley de modernización porque, además ­creo que es en su título I­ da por primera vez.
.
.
, y es una novedad extraordinaria, y no existe el derecho comparado, al menos que yo conozca, una dignificación de lo que tiene que ser el suelo rural.
No va a quedar solamente en manos de otra parte de la administración autonómica esas recalificaciones.
La Conselleria de Agricultura o la administración agraria, la conselleria que tenga las competencias en ese momento determinado, va a tener mucho que decir en este tema.
Por lo tanto, el suelo rural va a tener una dignificación que antes no tenía.

Coincidirán conmigo, señorías, que todas estas argumentaciones son suficientes para que ustedes se hubieran sumado al proyecto y, a lo largo de todo el debate parlamentario, pues, hubieran hecho sus aportaciones y, seguramente, como ocurre en otros proyectos de ley, se lo hubieran tenido en cuenta, señorías.
Siento, de verdad, que estén ustedes en ese mundo de negatividad, de decir no a todo y que tengan tan poco que aportar a la sociedad valenciana.

Muchas gracias, señor presidente.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor Prieto.

Per a la fixació de la posició dels altres grups parlamentaris, té la paraula pel Grup Mixt el senyor Peris.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyor president.

És per a manifestar el nostre vot positiu a l'esmena de totalitat per compartir tota una sèrie de propostes amb les explicacions que ha fet la portaveu d'Esquerra Unida, Dolors Pérez.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies.

Pel Grup Parlamentari Socialista-Progressistes.
.
.
*(remors)*

 

**El senyor Lozano i Pastor:**

 

Gràcies, senyor president, comunicar que votarem a favor, per tercera vegada, perquè no volem que desapareguen més llauradors.

Gràcies.
*(Pausa)*

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyories, anem a procedir a votar el punt 3 de l'orde del dia que, per cert, com és conegut per les seues senyories, no vaig a donar altra volta lectura.
Senyories, comença la votació.
372, Ssí, ; 29;, no, ; 43, abstencions, i nuls, 0.
Queda, per tant, rebutjada.

Senyories, com vostés podran observar, a continuació teníem el quart punt de l'ordre del dia i, d'acord amb tots els grups parlamentaris, la Mesa i la Presidència decidix, després d'escoltar-los i de conformitat, també, amb la seua voluntat, que este punt serà vist demà després de la compareixença, de les preguntes que li se formularan al president de la Generalitat.

Per tant, senyories, se suspén el Ple, que es reprendrà esta vesprada a les quatre i mitja.

 

*(Se suspén la sessió a les 13 hores i 33 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 16 hores i 37 minuts)*

 

***Preguntes números 778/02 i 804/02 al conseller de Medi Ambient, senyor Fernando Modrego Caballero, sobre possibles extraccions il·legals d'aigua al saladar de l'Aigua Amarga, que formula el diputat Joan Antoni Oltra i Soler del GP Esquerra Unida del País Valencià (BOCV número 145).***

**El senyor vicepresident primer:**

 

Bona vesprada, senyories.

Preguntes 778 i 804 correspon a l'Il·lustre Diputat Senyor Joan Antoni Oltra i Soler, del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida del País Valencià, sobre possibles extraccions il·legals d'aigua al saladar d'Aigua Amarga.
Per a la seua exposició i defensa, té la paraula l'Il·lustre Diputat Senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, bé, el saladar d'Aigua Amarga la veritat és que és una zona molt humida que pareix que no tinga excessiva sort, perquè quan es decideix ficar la famosa dessaladora què millor ja que allí, i ara per a l'evacuació de salmorra i tot això es fa tot el que s'haja de fer.

La veritat és que no és una zona que tinga en eixe aspecte sort i a pesar de ser una zona humida pareix que el que té prohibit és disposar d'aigua, perquè cada volta que té aigua apareix algú que la furta de seguida.
Tradicionalment, inclús, la gent que tenia interessos allí contractava maquinetes, bombetes per a poder-la dur, i ara són determinades empreses que apareixen allí i aprofiten una espècie de dipòsit d'aigua.
I això està denunciat per part dels col·lectius ecologistes que jo m'imagine que la conselleria en molts més mitjans que un pobre col·lectiu ecologista, segurament encara tindrà més informació.

Aleshores, clar, esta situació és una situació preocupant, perquè, clar, sabem també els interessos privats que hi ha en que aquesta zona es desseque i es pervertisca i d'alguna manera deixe de disposar d'eixa qualificació de protecció, que ja en el seu dia la seua pròpia conselleria li va pegar un bon retall, si continua perdent les seues característiques a vore si la cosa canvia i es pot rectificar segons determinats interessos.

A nosaltres sí que ens preocupa que este tipus de qüestions estiguen passant amb una certa impunitat.
I ens agradaria saber si la conselleria, a l'igual que s'ha denunciat i ha aparegut en els mitjans informatius, si té coneixement del que està passant ahí recentment; si s'han obert expedients, per exemple, si s'han denunciat; si coneix tot este tipus de circumstàncies, perquè considerem que, bo, que és una zona que ja té mèrit que s'haja pogut aguantar, ja sabem també que no és una zona com el Fondó, per exemple, que curiosament hui és trist la notícia per una sèrie de raons que també hem preguntat i ja arribarà la pregunta ací.
Però crec que és una zona la d'Aigua Amarga que ja que s'ha sabut conservar a pesar de tot val la pena intentar que agressions com aquestes, que nosaltres denunciem avui, que no es consoliden.

Per tant, voldríem saber la Conselleria què sap de tot això i quines actuacions ha fet.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor Oltra.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

Señor Oltra, bueno, como usted ya ha señalado, y tal vez pues, bueno, quitando argumentos o razones a los que durante mucho tiempo han hablado de intereses de que el catálogo no se iba a aprobar, no iba a ser un documento protector, pues ya tienen ustedes un catálogo aprobado, un catálogo con 45.
000 hectáreas, con todas las áreas importantes de la comunidad y con el saladar de Agua Amarga.
Además de con el saladar de Agua Amarga, con una delimitación seria, científica y que realmente incluye todos los espacios de valor, independientemente de opiniones que yo creo que, desde luego, muy poco fundadas pero que son útiles.
El señor diputado hará establecer, ya que no puede ir contra la mayor, empezar ahora que si la desaladora.

Yo no sé si empezar a hablar del Plan hidrológico, porque, claro, porque no se pueden transvases, no se pueden desaladoras; cuando se hacen desaladoras están mal hechas, si se hacen fuera porque tenían que estar más lejos.
Yo le recomiendo que usted se lea el proyecto, vea los terrenos.
La desaladora de Agua Amarga está claramente fuera de los terrenos por la construcción física, geológica.
Y las conducciones, porque usted sabe que las desaladoras tienen que tener elementos conductores de las salmueras, pues también están fuera y tienen sus estudios y son perfectamente autorizables con un máximo respeto ambiental y, no sólo eso, sino con un importantísimo valor ambiental, puesto que suponen una recarga para los acuíferos muy importante en una zona deficitaria.

Por lo tanto, con respecto al saladar de Agua Amarga, ya digo, no puedo estar más satisfecho por la catalogación, por cómo se ha realizado, cómo además a través de los convenios con el ministerio estamos planteando una serie de actuaciones en zonas húmedas como nunca antes se habían planteado con las distintas confederaciones.
Y, evidentemente, señor Oltra, pueden haber actuaciones irregulares en cualquier zona de la comunidad, en contra del medio ambiente, en contra de cualquier normativa existente sanitaria, educativa, de derecho civil o de cualquiera.
Y cuando eso se produce actuamos.

Efectivamente, hay una denuncia de que se produce una extracción a través de una bomba a motor en remolque cuba, por las propias características de la denuncia puede ver usted que no es una cuestión continua establecida y fácilmente identificable, y tampoco que pueda tener un cierto volumen o importancia que pueda afectar realmente a un sistema de zona húmeda.
No obstante, la Conselleria incoó un expediente administrativo informativo al tener conocimiento de esos hechos y requirió información tanto al Seprona, para que efectuase las diligencias de información, puesto que, claro, al no ser una actuación permanente, pues para que efectuase las labores de vigilancia y pudiese informar a la Conselleria, así como la Confederación Hidrográ-fica entre sus competencias sabe que es competente en cuanto a la gestión, permisos y actuaciones sobre los acuíferos, y también al Ayuntamiento de Alicante.

Hasta el momento, por la información que tenemos, tanto del Seprona como de los diferentes organismos, no se ha podido identificar a los causantes y estamos esperando por si se puede identificar para, evidentemente, actuar como en otros supuestos con el máximo rigor.

Ya le digo que esto, como ya le he dicho, yo creo que es una anécdota, una anécdota no deseable, perseguible y en lo posible será sancionada yo creo que tanto por la Conselleria como por confederación en caso de identificar a los autores, pero que no puede desvirtuar en modo alguno las actuaciones del Gobierno Valenciano en la protección de las zonas húmedas y muy especialmente de una zona tan importante como el saladar de Agua Amarga.

Gracias, señor presidente.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

El senyor Oltra té la paraula.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies.

Senyor conseller.

Per fi, per fi ha eixit al catàleg certament, ha tardat massa anys, no dic mesos, dic anys, i això jo crec que és fàcilment constatable.
I tampoc ha eixit en tots els casos com hauria d'haver eixit.
I, en concret, en el tema d'Aigua Amarga jo crec que el retall, que vosté també no l'ha desmentit, jo crec que el retall és evident, quasi una tercera part no ha estat inclosa com a zona humida.
I això ha sigut per alguna cosa, per a facilitar determinats tipus d'instal·lació en la pròpia dessaladora, instal·lacions en el tema de la ciutat de la llum.
Clar, diu: és que estan fora?
Home, clar, si és que ja s'han preparat per a què estiguen fora.
Aleshores nosaltres, lògicament, tenim les nostres reserves perquè pensem que des de la seua Conselleria no sempre estan fent-se les coses bé, inclús m'atreviria a dir que en molts casos més bé és difícil vore que és la Conselleria de Medi Ambient, pareix una altra conselleria davant determinades autoritzacions i vist-i-plau que es donen.
I en el cas concret de la dessaladora la veritat és que ens preocupa moltíssim, a pesar d'eixe emissari, que l'abocament d'eixa salmorra es faça en una zona tan sensible com és la que està fent-se en estos moments, en les praderes de poseidònia, la reserva Tabarca, etcètera, etcètera.
Per tant, nosaltres és un dels casos que vosté sap que li hem denunciat en reiterades ocasions.
En el tema d'Aigua Amarga no estem satisfets, a l'igual que en altres sí, inclús públicament li hem felicitat, però en aquest cas no.

Nosaltres la informació que tenim és que en concret les extraccions van ser tres.
Vosté diu que ha sigut una.
Això ha estat denunciat davant el Seprona pel col·lectiu d'ASA.
I jo m'imagine que ha de ser veritat, perquè és un col·lectiu que es preocupa prou, no és un col·lectiu en el que jo tinga, diguem, que basar-me en ell, em dóna una certa confiança perque sé de la seua preocupació.
I el fet que no s'hagen identificat dóna una certa preocupació.

Sé també que no és una cosa que vaja a fer-se tots els dies, entre altres coses perquè no hi ha aigua allí tots els dies per a poder-ho fer.
Però sí que hi ha la constatació de què es fa, inclús per a utilitzar eixa aigua en determinades obres, perquè ja que està ahi es xupla per part de camions cuba.
I això o es controla millor o en el moment que aparega aigua allí, per unes pluges o pel que siga, tornarà a passar.

Jo li demane que això, lògicament, que s'extremen les mesures en col·laboració amb la policia local d'Alacant, que és la zona que estarà afectada, o amb qui siga, de manera que això no passe.
I en la mesura d'allò possible sí que li demanaria que intentara rectificar la delimitació de la zona d'Aigua Amarga, ampliant-la a la zona natural, xocant amb els interessos que haja de xocar, però això és la seua responsabilitat com a conseller de Medi Ambient, l'altre és d'altres conselleries.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

Señor Oltra.

Bueno, yo quiero señalarle, precisamente que donde usted habla de desaladora, esa zona en ningún momento yo creo que ha sido objeto de discusión.
Si hay alguna zona objeto de discusión yo creo que usted demuestra que no conoce bien las distintas delimitaciones o los estudios que la basan.
Es precisamente en la zona más alta, más hacia arriba, donde los estudios demuestran que lo que es zona natural y el saladar es lo que ahora se ha incluido.
Y hemos hecho muchas correcciones, prácticamente todas al alza, en todos los humedales, que su señoría no sale aquí a decir nada y quiero hablarle de Nules, de Moncófar, de Peñíscola y prácticamente en el 90%, pero evidentemente en catálogos anteriores, también había errores y había alguna que incluía terrenos que no eran zona húmeda.
Y, entonces, oiga, no vamos a hacerla mayor, no vamos a meter los que no son zona húmeda cuando tenemos constancia que no lo son.

Entonces, cuando se han pasado de treinta y tantas mil hectáreas o cuarenta mil a cuarenta y cuatro mil, cuando se ha incrementado el número de zonas húmedas, eso quiere decir que hay un criterio global, homogéneo, serio y científico y en algunos casos se aumentan, en la mayor parte, y en algún caso se disminuye.
Desde luego, con la delimitación del saladar de Agua Amarga esos intereses entre comillas que usted dice, yo creo que queda totalmente desvirtuado.
Y, entonces, bueno, no intente usted ahora unos nuevos intereses, porque si había intereses de lo que está catalogado y ahora van a estar al lado, bueno, yo creo que usted pierde bastante credibilidad al utilizar esa argumentación en contra de la delimitación del catálogo.

Señalarle que, efectivamente, yo creo que todos, todas las administraciones, y en eso estoy de acuerdo con usted, tenemos que extremar el celo contra esas conductas irregulares que desgraciadamente se producen, ya digo, en todos los ámbitos de la sociedad.
Y que entre todos yo creo que por una parte con un mayor respeto global ambiental por parte de la sociedad, pero también con esa mayor intensidad por parte de las administraciones.
Nosotros, como ya digo, ya hemos advertido a los organismos competentes y que tienen sistema de vigilancia específicos, como son el Seprona precisamente, para que estén alerta y cualquier actuación en ese sentido sea paralizada y comunicada a la conselleria para actuar.

Gracias, señor presidente.

 

 

 

 

***Preguntes números 861/02, 862/02, 863/02, 864/02, 865/02 i 866/02 al conseller de Medi Ambient, senyor Fernando Modrego Caballero, sobre l'aparició de nombrosos casos de càncer a un barri d'Alacant, que formula el diputat Francisco Pérez Baldó del GP Socialista-Progressistes (BOCVnúmero 145).***

 

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor conseller.

Preguntes 861, 862, 863, 864, 865 i 866, que les formula el senyor Francisco Pérez Baldó, del Grup Parlamentari Socialista-Progressistes, quedarien agrupades.
Señor Pérez Baldó ¿le parece bien la agrupación?
Pues si le parece bien, cosa que me satisface porque las he agrupado yo, pues tiene usted la palabra.

 

**El senyor Pérez Baldó:**

 

Gracias, señor presidente.

Señor conseller, en los barrios alicantinos de Rabasa y Divina Pastora tienen prácticamente pegados a sus núcleos urbanos, a sus casas, dos industrias, una de ellas de prefabricados de hormigón y otra de cerámica.
Además, se encuentran, como usted sabe, bajo la influencia de las emisiones de la cementera de San Vicente del Raspeig que está muy próxima.
Creo que usted conoce perfectamente la zona, es del lugar.

La incidencia de casos de cáncer en la zona y ante la insistencia de los vecinos, pues, provocó que Sanidad inicie un estudio epidemiológico para determinar las causas.
Inicialmente hizo un estudio de mortalidad, que según Sanidad no daba una correlación significativa.
Bueno, a nosotros se nos ocurre una cosa que no sé cómo se han determinado los datos de ese estudio de mortalidad cuando el registro de mortalidad lleva más de un año y medio de retraso.
Pero, en fin, eso no afecta a su conselleria.

Por lo que respecta a su conselleria, a la Conselleria de Medio Ambiente, las preguntas se interesaban concretamente si se estaban cumpliendo las previsiones de la declaración de impacto ambiental al tratarse de industrias contaminantes que están dentro de un entorno urbano.
Y también qué mediciones puntuales o sistemáticas se estaban realizando en el aire, en el suelo, en esa zona.
Y las preguntas, aunque se hicieron en febrero, en septiembre de este mismo año se publican dos informes médicos que vuelven a alarmar a la población porque establecen una relación causal entre las emisiones de las cementeras, los polvos de cemento, y la posibilidad de contraer la enfermedad.

Los vecinos, señor conseller, demandan el cumplimiento de las medidas de prevención y de control de emisiones contaminantes a la atmósfera y, en ese sentido, se le pregunta al objeto de que usted pueda informar sobre las mediciones que se están realizando y el resultado de las mediciones.
Y no me refiero a las mediciones puntuales, que ya las conozco, y usted ha tenido la amabilidad de hacérmelas llegar sobre la quema de harinas cárnicas en la cementera, sino concretamente sobre esta incidencia específica en estos barrios de Rabasa y Divina Pastora.

Muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:** 

 

Muchas gracias, señor Pérez Baldó.

Señor conseller.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

Señor presidente.

Señor Pérez Baldó.

Yo no voy a entrar en los temas sanitarios por no ser mi competencia y porque ya ha sido informado su señoría en esta cámara.
Sí quiero hacer una matización en relación con.
.
.
, es importante que un sector industrial.
.
.
, la Comunidad Valenciana tiene además de sectores muy fuertes como la agricultura, como el turismo y, aunque se sepa menos, un sector industrial muy potente que está en la base de nuestra economía.
Un sector que no se ha creado de hoy para mañana, que viene de muchos años y, como usted sabe, algunos sectores tienen que hacer un gran esfuerzo medioambiental para cumplir todas las normativas y en eso está la Conselleria de Medio Ambiente.

Yo creo que lo que se está haciendo en estos últimos tiempos, yo creo que está siendo muy importante para que todo el mundo tenga la garantía de que los primeros sectores industriales cumplen la normativa.

No obstante, dentro de todas esas actuaciones, lo que la Conselleria realiza son sectorialmente inspecciones, por distintos sectores, precisamente para conocer el estado real de los distintos sectores y establecer unos planes a corto plazo de cumplimiento de toda la normativa y actuar firmemente contra aquellas empresas contaminantes.

En el caso que nos ocupa, yo creo que es un riesgo por determinados colectivos.
.
.
, ha citado usted el tema de las harinas, bueno, pues ha pretendido alarmar a la población con unos supuestos riesgos que, desde luego, no son soportables bajo ningún prisma científico, técnico, médico.
.
.
, en ninguno de los estudios, digo, tanto por la comunidad europea, a nivel nacional o a nivel de nuestra comunidad o por organismos que tienen toda la garantía técnica para hacerlos.

En ese sentido, conoce usted los informes en cuanto a todo tipo de emisiones que tienen las cementeras que están procediendo a la quema de harinas cárnicas, cuyas exigencias impuestas por la Conselleria de Medio Ambiente son muchísimo más altas de las previstas en la normativa, puesto que se le aplican normativas y directivas que aún no están en vigor y normativas referentes a la pura incineración, que no es aplicable de facto a esa actividad industrial, pero se le han aplicado para mayor garantía de los ciudadanos.

Con respecto al caso que nos ocupa, efectivamente, se produjo un caso de alarma social y entonces la Conselleria lo que tiene que informar es que desde el punto de vista estrictamente de control de emisiones y de actividad industrial, lo que hacemos es exigir a las empresas que cumplan la normativa existente para las actividades que potencialmente son contaminadoras de la atmósfera, según el Catálogo de actividades potencialmente contaminadoras de la atmósfera, que es el Decreto 833/1975, que establece, como usted sabe, ya desde hace mucho tiempo, que tienen que hacer un autocontrol de sus emisiones de contaminantes aéreos cada tres años, siendo la responsabilidad de las propias empresas.
Y tienen que tener encomendado ese control a lo que se llaman OCA, organismos de control acreditados, como cualquier otro sistema que hay pues en la construcción, en el que profesionales independientes reconocidos certifican el cumplimiento de una normativa y eso forma parte ya de las obligaciones de las empresas.

Al mismo tiempo deben llevar un libro de registro en el que se hará constar de forma clara y concreta los resultados de esas mediciones y esos análisis.
En función, ya digo, de las inspecciones sectoriales o de las distintas actuaciones ­recuerde que estamos ahora inmersos, próximos a finalizar el tema de la cerámica, que se ha actuado en más de doscientas y pico empresas a lo largo de toda la comunidad, incidiendo especialmente en estos aspectos­, la Conselleria requirió a estas empresas el cumplimiento de esta normativa.

Tras las comprobaciones oportunas se han incoado dos expedientes sancionadores, uno a la mercantil Hormicemex, por superar la concentración máxima permitida de partículas en suspensión y, a la otra empresa, precisamente, por no tener el libro de registro de visitas.
Y esas son las actuaciones que cuando se tengan más avanzados los expedientes, usted conoce los expedientes administrativos, serán sancionados o incluso requeridos para mayores actuaciones para cumplir la normativa vigente.

Gracias, señor presidente.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gracias, señor conseller.

Señor Pérez Baldó.

 

**El senyor Pérez Baldó:**

 

Sí, señor conseller, usted me está contestando del norte, pero yo le diría, como Mario Benedetti, que el sur también existe.
Le hablo del sur, usted no tiene ninguna duda, ¿no?
, de que le estoy hablando del sur, y le estoy hablando también de la Directiva 99/30 que determina, como usted sabe muy claramente, que las estaciones de medida deben de ser automáticas, en estos casos, para el control de las partículas más finas, de diez partes por millón.
Y está perfectamente claro que esto no se cumple.
Y no se cumple porque, que yo sepa, y además consultado en la página *web* de la Conselleria de Medio Ambiente, las dos estaciones automáticas que hay en Alicante, están una en Renfe y otra está en San Antón, a mucha distancia de la zona que estamos considerando.
Renfe y San Antón no son en este momento, independientemente de que pueda haber estaciones de seguimiento, no son en este momento lugares puntuales donde pueda existir un peligro mayor que la zona donde le estoy diciendo, donde hay emisiones de cemento claramente.

Ya le hemos insistido en más de una ocasión y, sobre todo, en los debates que hemos mantenido con el tema de la quema de harinas cárnicas, que era necesario un seguimiento automático, a través de estaciones automáticas de las emisiones en estos puntos conflictivos.

En estos barrios de Alicante ­yo quisiera de alguna forma hacerle ver, que usted entendiera, que usted comprendiera la razón de la petición­, está plenamente justificado porque hay un efecto de acumulación importante a la industria tradicional que, por supuesto ­estoy totalmente de acuerdo con usted­ esas dos industrias vienen de antaño, vienen de hace muchísimo tiempo, posiblemente llevan implantadas en la zona más de 30 años, la de prefabricados de hormigón y la industria de cerámica.

Pero es que se da el efecto acumulativo de la cementera, y esos dos barrios están en las proximidades de la cementera, están en la zona de los vientos dominantes de poniente y de levante que, lógicamente pueden llevar los contaminantes a la zona y, como usted sabe, se está quemando coque de petróleo, harinas cárnicas.
.
.
que producen a la atmósfera óxidos de nitrógenos, CO2, SO2, metales pesados y, sobre todo, dioxinas y furanos, que tienen un efecto acumulativo y de ahí, naturalmente ­sin ánimo de alarmar a nadie, señor conseller, no se trata de alarmar a nadie­, usted sabe que los furanos y las dioxinas tienen efectos acumulativos en el organismo y son altamente cancerígenos.

Mire usted, señor conseller, treinta casos de cáncer concentrados no en los 4.
000 habitantes del barrio, sino en una zona perfectamente colindante, puede ser una cuestión totalmente casual, pero hay que determinar si en vez de casual es una relación causal.
Y hasta ahora no se ha descartado esa posibilidad.
Y son esas casas colindantes donde se da la concentración de los casos de cáncer.

Por eso yo le vuelvo a repreguntar de nuevo y le pregunto en nombre de los vecinos de los barrios de Rabasa y Divina Pastora, que usted conoce bien, si se están cumpliendo las previsiones de la Directiva 99/30, si la piensan cumplir o por el contrario, usted, señor conseller, no lo cree necesario.

Muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gracias.

Señor conseller.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

Le agradezco, señor Baldó, que frente a mi discurso, que pretende ser más objetivo, más técnico, usted introduzca algo de poesía, porque seguro que se lo agradecen los señores diputados.

Pero yendo al fondo, yo voy a insistir un poquito en lo que le he explicado.
Habla usted de la directiva.
La directiva no establece mediciones automáticas.
Evidentemente, como conseller de Medio Ambiente tengo algunas nociones, no me lo sé al detalle, pero le puedo decir que un número importante de contaminantes, de hecho en las 33 estaciones que tenemos distribuidas a lo largo de la comunidad, hay una serie de parámetros que, por cierto, en el área de la comunidad es muy bueno, se lo puede decir, comparado con el resto del Estado, los niveles de contaminación son inferiores al 50% de la media nacional, siendo la media nacional bastante inferior a la media europea.

Pero además de eso, quiero decir que muchos de los contaminantes, en concreto las partículas sedimentables de que se habla en este informe, no son medibles en continuo, y usted lo sabe, creo que lo sabe.
Eso hay que poner los aparatitos, dejar que sedimenten y hay que llevarlo al laboratorio, y se tarda aproximadamente mes y medio, y es como lo estamos haciendo en todas las estaciones.
Otros sí que son medibles en continuo y son los que figuran en la página *web*.

¿Que los 33 puntos son representativos de la calidad del aire de la comunidad?
Sin duda.
¿Que es mejorable y podemos mover alguna de las estaciones o ir ampliando gradualmente para tener un mayor conocimiento donde pueda haber una problemática?
Pues también, vamos a estudiar la posibilidad de para mayor garantía de los ciudadanos de alguna de nuestras comunidades, aproximarla.

Pero tampoco hay que confundir lo que son emisiones y lo que son inmisiones.
Evidentemente, hay una normativa muy clara para cada empresa con lo que esas empresas pueden emitir a la atmósfera, pero luego la calidad del aire tienen que ser unidades de medida suficientemente alejadas y representativas no de un problema puntual, que es lo que nos da la calidad del aire global.

Por eso yo quiero decir que, evidentemente, nos queda camino por recorrer, nos queda que nuestras empresas, evidentemente, mejoren todos sus componentes ambientales, vamos a estar detrás de ellas, por las noticias que tenemos, evidentemente de estas dos empresas, una.
.
.
hablando de partículas sedimentables se conoce que incluso en lo que es el nuevo decreto a nivel nacional las partículas sedimentables no van a ser consideradas contaminantes sino que van a ser consideradas las distintas fracciones, o sea, en sí mismo ya no va a ser un parámetro contaminante, pero exigimos el cumplimiento de esos otros parámetros y, desde luego, vamos a incidir en el cumplimiento de la normativa ambiental de emisiones de estas dos empresas.

Pero, también señalarle que yo creo que tampoco se debe alarmar, hay que tranquilizar a la población, pero no alarmarla planteando, sin fundamentos, sin estudios claros, temas que afecten a la salud, como en este caso.
Tenemos que exigir el cumplimiento de todas las normativas, hacer los estudios que haga falta.
Desde luego, desde la Conselleria de Medio Ambiente vamos a exigir a todos estas empresas y estamos exigiendo un cumplimiento exhaustivo de la normativa ambiental, pero yo esperaría a que la Conselleria de Sanidad establezca, precisamente, si hay una mayor mortalidad, como plantea usted, y cuáles pueden ser las causas que probablemente o posiblemente, ojalá no exista esa mortalidad, pero si hubiese algún factor podría ser debido a factores que no tengan nada que ver con lo que estamos planteando.

Porque claro, usted está hablando también del tema de las dioxinas y furanos y ya digo que estamos aplicando en el tema de la cementera, concretamente, un análisis de dioxinas y furanos que incluye lo que plantea la directiva todavía no aplicable y no aplicable a este tipo de industrias, y están ­no recuerdo estas mediciones exactas­ pero andan del orden de 100 veces inferior a los datos máximos aceptados en Europa.

Por lo tanto, yo creo que estamos razonablemente tranquilos de que no está habiendo una afección ambiental por ese concepto.

Gracias, señor Baldó.

 

 

 

***Preguntes números 919/02, 920/02, 921/02 i 922/02 al conseller de Medi Ambient, senyor Fernando Modrego Caballero, sobre la planta de tractament de purins de la Salzedella i sobre la impermeabilització de les basses de purins de les comarques castellonenques, que formula el diputat Avel·lí Roca i Albert del GP Socialista-Progressistes (BOCV número 148).***

 

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor conseller.

L'il·lustre diputat Avel·lí Roca i Albert presenta les preguntes 919, 920 i 921.
Té la paraula l'il·lustre diputat.

 

**El senyor Roca i Albert:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller.

Tenint en compte que la planta de tractament de purins que impulsa la Diputació de Castelló a la Salzadella, segons recull la Declaració d'impacte ambiental, ha d'adoptar mesures preventives d'impermeabilització atés el risc de filtració a l'aqüífer regional, el diputat que subscriu formula la següent pregunta: quines raons justifiquen la solució adoptada per la Diputació de Castelló per a la planta de tractament de purins de la Salzadella, solució que no està d'acord amb les previsions del PIR i sense que s'haja redactat el Pla zonal de residus corresponent?
¿Com garantirà la Conselleria la impermeabilització total de la bassa de purins per a evitar qualsevol possible afectació de l'aqüífer regional?
¿Quins controls posteriors es posaran en pràctica per a evitar qualsevol eventual contaminació de l'aqüífer regional en cas d'un vessament accidental de purins?
¿I com garantirà la conselleria la impermeabilització total de totes i cadascuna de les bases de purins que hi ha a les comarques castellonenques, a fi d'evitar qualsevol possible afectació dels aqüífers?

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

Señor presidente.

Señor diputado, voy a intentar contestarle ordenadamente a las cuestiones que usted plantea.
En primer lugar, la construcción de la planta se ajusta a las previsiones del PIR.
Así, la modificación del PIR aprobada por Decreto 32 del año 99, de 2 de marzo, contempla que si las plantas de tratamiento de residuos agropecuarios están promovidas por las entidades locales, y se ajustan en las condiciones y tecnología a los sistemas de gestión previstos, se consideran aceptables.
En este caso que nos ocupa, al ser promovida por la Diputación provincial de Castellón, y utilizarse como sistema de gestión de las plantas de compostaje, se entiende que está aceptada.

Y en relación con la necesidad de un plan zonal previo, de acuerdo con la Ley 10/2000, de residuos, el PIR puede ejecutarse directamente a través de un plan zonal.
Éste únicamente es obligatorio para los residuos urbanos, cosa que no es el caso.
Por lo tanto, la planta de Salzadella no necesita obligatoriamente el desarrollo a través de planes zonales.

Y con respecto a lo que sería la impermeabilización de las balsas, la declaración de impacto, a veces con una literatura un poco exigente precisamente para concienciar a los destinatarios, yo creo que a veces yendo un poquito más allá de lo que sería lógico, porque muchas de estas condiciones vienen impuestas ya precisamente por una normativa en vigor, que si no estuviese en la declaración de impacto tampoco pasaría nada porque hay que cumplir la normativa en vigor, lo diga o no lo diga la declaración de impacto, pero lo que se hace es un poco ese recordatorio precisamente para señalar la importancia de cumplir estos aspectos, pues establecen los condicionados y características para la impermeabilización como para el resto de condiciones de esta instalación o de otras instalaciones.

En ese sentido, se establece que debe llevarse a cabo mediante la creación de una primera capa de arcillas plásticas compactadas de al menos 50 centímetros de espesor, y K 1x10-9 metros por segundo, sobre la capa anterior se dispondrá de una capa de lecho filtrante de gravas y arenas con un espesor mínimo de 20 centímetros, otra capa de arcillas plásticas compactadas de al menos 50 centímetros de espesor, otro K parecido.
Y por último la lámina impermeable con un espesor mínimo de dos milímetros.
Y la capa filtrante intermedia tendrá por objeto el control y detección de posibles fugas.
Todas estas condiciones se certifican por los técnicos responsables y ejecutores de las obras.
Y además luego las empresas tienen que presentar una memoria anual en la conselleria donde se procesa la distinta gestión de los purines.

Por lo tanto, entiendo que está garantizado en esta y en otras plantas y en todas las instalaciones, precisamente media entre las disposiciones constructivas que garantizan la impermeabilidad de las balsas de purines, cumpliendo específicamente lo que marca el proyecto, la declaración de impacto, que se tiene además que certificar por los técnicos municipales y por los directores de obra al final de la obra, como en el resto de obras de la Comunidad Valenciana.

Gracias, señor presidente.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies.

Senyor diputat.

 

**El senyor Roca i Albert:**

 

Gràcies, senyor president.

Suposo, senyor conseller, que vosté això de purins sabrà el que és, perquè purins no són puros xicotets.
Purins són els residus orgànics i aquosos dels porcs, i que són altament contaminants.
I d'ahí la preocupació meua com a diputat i del meu grup.
Perquè, bo, és normal que vosté diga que tot està clar, que s'ajusta al PIR, que, bé, vosté diu que es "literatura exigente", "recordatorio".
.
.
Bé, jo espero que vosté això ho haja supervisat, perquè una cosa és el que es diu i després l'altra el que es fa.

Després tenim el problema que hi ha algunes d'estes basses que estan plenes ja i ningú va a recollir el purí, i estan a punt d'eixir-se'n per dalt.
Possiblement supose que se referiria al que és el got de la bassa i els voltants de la bassa, si és que rebossa per dalt, això com s'impermeabilitza?
Perquè eixes basses pot ser que hi haja unes pluges fortes i estan ja plenes de purins, com per exemple a la Todolella, en els Ports, i que se'n vagen els purins per les parets de la bassa.
Aleshores això segur que no està impermeabilitzat.
Vosté podrà dir el que vulga, però segur que ahí l'he agarrat.
Això no ho té impermeabilitzat.
*(Rient-se.
Rialles)* 

Aleshores el tema ja li deia que això dels purins és una cosa molt seriosa.
Llavors el tema és que vosté se preocupe perquè és la seua responsabilitat.
Perquè aquí la veritat és que se pot contaminar l'aqüífer regional, ja tenim prou contaminada l'aigua en certs llocs.
I el que intentem i d'ací volem és avisar-li que això no ocórrega i que faça el favor de posar els mitjans necessaris.

A partir d'ara no podrà adduir desconeixement, vosté i la seua conselleria i el seu partit ja estan avisats.
I mosatros farem el que hem de fer, vigilar a vore quan se'n vaja per dalt, si és que se'n va, a vore què és el que passa.
I si arriba a l'aqüífer regional aleshores ja vorem el que fem, perquè aleshores tots beurem la mateixa aigua, encara que vostés una mica més avall, però, bo, al final la cosa pot acabar mal.

Per tant, per favor, senyor conseller, prenga-s'ho seriosament i procure supervisar.
No se fie només del que li diguen, procure supervisar, i també al voltant de les basses i mire vosté que en cas de vessament que no se contamine.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Avel·lí.

Esta presidència por razones técnicas no lo ha oído todo, tiene la palabra el señor conseller.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

Señor presidente.

Señor Roca, tengo que reconocer que *(rient-se)* no he comprobado los perímetros de las balsas de purines, *(rialles)* pero no se preocupe, cuando llegue al despacho va a ser lo primero, lo primero.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyor conseller.
.
.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

.
.
.
que voy a comprobar.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Yo creo que cuanto antes nos salgamos de ese espacio es más interesante.
*(Rialles)* Siga usted.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

.
.
.
lo primero que voy a comprobar y le transmitiré la información a su señoría.
Evidentemente los purines, ya yendo un poquito más en serio, *(rialles)* son altamente contaminantes, y por eso necesitan un tratamiento como esas instalaciones que están, tanto las que ya están en marcha como las que están en construcción.
Yo creo que, bueno, atendiendo a lo que ha dicho el señor presidente, mejor nos cambiamos de zona.

Gracias, señor presidente.
*(Remors)*

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

La pregunta 922, del mateix il·lustre diputat, senyor Avel·lí Roca i Albert, del Grup Parlamentari Socialista-Progressistes.
Té la paraula.

 

**El senyor Roca i Albert:**

 

Senyor president, és que les he agrupades, les he fet les dos conjuntament.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Sí.
Jo la done per agrupada, i per tant la done perquè vosté l'ha defés.
Però com la teníem separada, per això jo he volgut, per si vosté considerava oportú insistir sobre ella.
*(Rialles)*

Moltes gràcies.

 

**El senyor Roca i Albert:**

 

Ha quedat clar això dels purins, sí.
*(Rialles)*

 

 

***Pregunta número 1.
062/02 al conseller de Medi Ambient, senyor Fernando Modrego Caballero, sobre la recollida de les restes de la neteja del barranc i del camí de Codoval a Quart de les Valls, que formula el diputat Francisco Pérez Baldó, del GP Socialista-Progressistes (BOCV número 149).***

 

 

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Don Francisco Pérez Baldó, del Grupo Parlamentario Socialista-Progresistas, sobre la recogida de los restos de la limpieza del barranco y el camino de Codoval en Quart de les Valls, que corresponde a la pregunta 1.
062.
Tiene la palabra el ilustre diputado don Francisco Pérez Baldó.

 

**El senyor Pérez Baldó:**

 

Señor conseller, cambiemos de aires, pero vamos un poco a los aires de la montaña, porque un ayuntamiento pequeño, de 1.
200 habitantes, Quart de les Valls, se dirige a su Conselleria para recabar ayuda, en septiembre de 2001, para la retirada de los restos del último incendio.
Reiteran su petición, en marzo de 2002, y reciben una lacónica respuesta de la dirección territorial, diciéndoles que como no afectó a monte de utilidad pública.
.
.
pues los restos del incendio siguen allí dos años después.
Todavía están allí.

Ante el evidente peligro que supone por eventuales arrastres de riadas y la carga ignífuga que supone en el suelo, pues se nos ocurre que se podrían haber hecho algunas cosas.
En primer lugar, se podría haber ejercido al menos la acción subsidiaria y la reclamación posterior a quien corresponda.
Independientemente de que no corresponda a la conselleria.
Pero una vez conocido el riesgo por parte de la conselleria, entendemos que debería de haberse actuado.
Y ese es el sentido de la pregunta, que independientemente de que la conselleria no tuviese una responsabilidad directa en la retirada de los restos de este incendio, ante la existencia de un peligro potencial evidente, producido por el arrastre de una eventual riada, o la carga ignífuga que suponía en el suelo, pues si usted está dispuesto en estos casos a ejercer la acción subsidiaria y pedir responsabilidades a quien corresponda posteriormente.
Esa era la pregunta, señor conseller.

**El senyor vicepresident primer:**

 

Muchas gracias, señor diputado.

Señor conseller.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

Señor presidente.

Bien, como usted ha dicho, efectivamente el tema planteado es básicamente así.
Realmente para las actuaciones forestales, para cualquier tipo de actuación, tanto preventiva como actuaciones en caminos, como podría ser precisamente luego para actuaciones posteriores a un incendio, no tanto ya por el peligro sobre la propia superficie incendiada, en el que todos los estudios técnicos normalmente recomiendan el mantenimiento de lo que serían los restos en la zona, a no ser que exista peligro de plagas, en cuyo caso se recomienda retirar o trocear precisamente para acelerar su descomposición de la materia orgánica, esas actuaciones nosotros las llevamos evidentemente organizadas en proyectos, como usted conoce sin duda, pues tanto en Xert, como en la Granadella, como en Simat, como en todos los incendios importantes, y fundamentalmente ­también en el Montgó­ en los suelos de titularidad pública, que es donde directamente podemos actuar.

Pero, evidentemente, una de las presentaciones del plan forestal, aparte de ver el espectacular descenso de superficie incendiada, el crecimiento de nuestros montes, el crecimiento de nuestras masas arbóreas, también detectamos que únicamente el veintitantos por cien, 23 me parece recordar, de los suelos forestales son titularidad pública.
Eso dificulta de una manera importante la gestión, por eso hay que actuar mediante lo que se llama las ZAU, que son expedientes que precisamente por tener aprobación de gobierno, exposición al público, es difícil realizarlos en menos de dos años, y normalmente están previstos para actuaciones más importantes.

Pero en este caso concreto, para un incendio de aproximadamente unas cuarenta hectáreas, la conselleria, todos los años, para los particulares, incluso también algún municipio lo puede plantear si no es un suelo adscrito al catálogo, pueden pedir subvenciones para realizar estas actuaciones, que pueden llegar, en función de la necesidad y los estudios técnicos, al cien por cien de la actuación.
Y ese es el camino de realizar estas actuaciones.

Yo creo que desde el servicio territorial, como usted plantea, se le podía haber comunicado evidentemente al ayuntamiento esta posibilidad para que lo comunicase al propietario, además de decirle que evidentemente no es competencia de la conselleria el retirar materiales en un suelo privado, que por la propia Ley forestal que usted conoce, corresponde al titular del terreno.
Evidentemente eso está así, pero sí hay medios para que los distintos propietarios afectados por un incendio, además de la desgracia de haber sufrido el incendio y tener la obligación de recuperar esos montes, pues por eso hay unas líneas de financiación para estas actuaciones.

Gracias, señor presidente.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gracias, señor conseller.

Señor Pérez Baldó.

 

**El senyor Pérez Baldó:**

 

Gracias, señor presidente.

Efectivamente, señor conseller, usted mismo lo ha reconocido.
Su conselleria ha firmado convenio con el Ministerio de Medio Ambiente para el desarrollo del Plan forestal español.
Y nos anuncia una serie de inversiones en los medios de comunicación importantes.
Y muy recientemente inversiones en puntos concretos donde su conselleria dice que hay que actuar en los restos de los incendios para evitar las plagas.
Eso muy recientemente sale.
.
.
creo que era usted, creo que era usted, pero su Conselleria, por supuesto, comentando una serie de actuaciones puntuales para evitar las plagas.

Los restos del incendio siguen allí dos años después.
Se trata de un ayuntamiento pequeñísimo, de 1.
200 habitantes, sin recursos propios, sin recursos para poder realizar estas actuaciones.
Se dirige en demanda de ayuda a su conselleria, y la respuesta me parece que no es la más adecuada.

Significarle que el incendio al que hace referencia no afectó a monte de utilidad pública, por lo que al tratarse de terreno de propiedad particular, pues "apáñese usted cómo pueda, ya podrá.
.
.
" Bueno, no dice eso el escrito, pero, bueno, usted verá, usted proveerá.

Evidentemente, las personas del lugar dicen: "Pues sí, cuando el incendio estuvieron allí a hacerse la foto.
Eso está claro.
Pero luego se marcharon y aquí todo el problema se quedó y no nos han prestado la más mínima ayuda".

Y hay un peligro de arrastre, hay un peligro de arrastre porque los restos se han quedado acumulados.
Se han quedado acumulados, hay un peligro de arrastre.
Aguas abajo hay un puente que se puede producir una obstrucción, un cegamiento de los ojos del puente y se puede producir, lógicamente, una avenida, una retención de aguas y una avenida.

Y, por supuesto, recordarle de nuevo la necesidad de ayuda a estos ayuntamientos, que prácticamente no tienen posibilidades para actuar en estos casos.
Y, señor conseller, a mí eso de las fotos me parece bien, porque, bueno, usted no queda del todo mal en las fotos.
Un poco ladeado, un poco ladeado, eso sí, pero no queda mal.
Pero, bueno, *(remors)* además de la foto, en el tema de los incendios, un poco de sensibilidad en estos casos no estaría mal.

Le recuerdo y le repito que los restos siguen allí, el ayuntamiento no tiene posibilidades para retirarlos.
Y, en fin, la petición de ayuda sigue en pie.

Bueno, le rogaríamos su atención sobre este caso.

Muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gracias, señor diputado.

Señor conseller.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

Gracias, señor presidente.

Señor Baldó.

Bueno, le pido que traslade al ayuntamiento la disposición de la conselleria a actuar en esa zona, pero, evidentemente, no a través de convenios específicos un poco al margen del funcionamiento de estos años, en el sentido de que hay subvenciones y hay subvenciones para particulares.
Y le ruego que se ponga en contacto con la dirección general correspondiente para que le anuncien más o menos cuándo saldrá la orden y realmente puedan realizar esas actuaciones.

Pero, por otro lado, lo que le tengo que decir es que si hay una conselleria que actúa en la parte forestal, de la Dirección General de Recursos Forestales, en esos pueblos pequeños del interior con una política forestal, es precisamente la de Medio Ambiente, tanto en las actuaciones de instalaciones de prevención, de silvicultura preventiva, de reforestaciones, del proyecto de senda verde de instalaciones precisamente en todos esos espacios del interior que estamos de vez en cuando inaugurando alguna o poniéndolas en servicio.
Y como elemento, además, también de creación de dotaciones en ese espacio interior para facilitar las visitas, de forma que sea un equilibrio territorial y se produzca una nueva fuente de riqueza en estas zonas.

Yo creo que la Conselleria de Medio Ambiente sí que actúa de forma importante.
Evidentemente, los proyectos se marcan en proyectos.
.
.
Las actuaciones de silvicultura, como usted ya conoce, son grandes actuaciones que se van haciendo por fases.
Y luego hay las actuaciones específicas postincendio.
Ya le digo que estamos trabajando prácticamente en todas las superficies incendiadas de hace dos y tres años en actuaciones concretas.
Podemos actuar en todas precisamente porque se ha quemado muy poco, y usted lo sabe.
Pero están actuando en Xert, en la Granadella, en Simat, en Pego, en el Montgó.
.
.
, y todos con actuaciones, como usted señala, que fundamentalmente suelen ser esas actuaciones de contención de la erosión en estos primeros años, la eliminación de parte de esa materia orgánica cuando hay peligro de plagas ­pero invitarle a algunas de las visitas que podamos hacer para ver cómo se trabaja en estas actuaciones­, de forma que además estos restos contribuyen a crear un manto, de forma que evitan, fundamentalmente, la erosión y garantizan una regeneración muy rápida de nuestros montes.

Gracias, señor presidente.

 

 

 

 

***Preguntes números 1.
135/02 i 1.
136/02 al conseller de Medi Ambient, senyor Fernando Modrego Caballero, sobre una zona coneguda com a llacunes de Rabassa al terme municipal d'Alacant, que formula el diputat Joan Antoni Oltra i Soler del GP Esquerra Unida del País Valencià (BOCV número 152).***

 

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor conseller.

Les preguntes 1.
135 i 1.
136 corresponen al diputat d'Esquerra Unida del País Valencià, Joan Antoni Oltra Soler.
Té la paraula l'il·lustre diputat senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller.

Vosté sap que en el terme municipal d'Alacant existeixen les llacunes de Rabassa.
Vosté sap que han estat demandades per part de molts col·lectius la seua inclusió en el catàleg de zones humides.
Estes no han tingut la sort, que abans comentàvem, que hagueren estat incloses.

I vosté sap també que a pesar del caràcter artificial d'aquestes llacunes, fetes per l'extracció probablement abusiva en determinada data de materials per a la indústria ceràmica i altres, la realitat hui en dia és que constitueixen un ecosistema que ha quallat, que disposa de làmines d'aigua permanents, i on hi ha inclús una quantitat important d'aus, i algunes d'elles en perill d'extinció.

I la veritat és que conformen una zona molt valuosa, tenint en compte també l'entorn en el qual s'ubiquen.
Fins ara la protecció merament ha sigut urbanístic, del Pla general d'Alacant, que vosté sap que en estos moments està en modificació.
La modificació que es planteja no és aixina molt reconfortant, perquè es preveu un creixement important de la ciutat d'Alacant en aquesta zona precisament.
Home, no es diu d'edificar damunt de les llacunes certament, però sí que se les va a rodejar d'edificació, segons el que està previst.
No està aprovat definitivament, però algunes previsions que apunten per ahí.

Llavors, clar, a nosaltres sí que ens preocupa que un espai que s'ha configurat com un espai important, i en una zona on escassegen, que d'alguna manera, si no tenien prou ja amb els problemes que ha estan tenint.
.
.
Perquè vosté coneixerà també que probablement si algun cotxe desapareix, segurament està en les llacunes baix, que de tant en tant es buiden i apareix ahí absolutament de tot.
No hi ha vigilància per part de ningú.
O siga, l'ajuntament pareix que no es preocupa en absolut del tema.
La Conselleria, probablement, com tampoc té el nivell de protecció autonòmic, probablement tampoc.
Al final, estan ahí d'aquella manera, aguantant agressions de tot tipus.
Inclús també el tema que comentàvem abans d'Aigua Amarga, ací també s'han denunciat extraccions il·legals d'aigua per part d'empreses, que arriben allí, xuplen i la utilitzen.
A més, una aigua relativament bona per a determinats tipus de construcció.

Per tant, estem davant d'una situació que jo crec que cal millorar.
I en eixe sentit, jo crec que des de la conselleria.
.
.
home!
, està bé esperar que els ajuntaments es mouen.
Jo no sé si l'Ajuntament d'Alacant, en el fase de concert, si en la conselleria haurà plantejat alguna qüestió referents a aquestes llacunes.
Home, crec que sempre estem a temps d'incloure-les en el catàleg, que tampoc estaria *nada mal*.
Però, en tot cas, alguna qualificació de protecció jo crec que tampoc sobraria, perquè estan ahí, han aguantat mal.
Home, i allò trist ara seria que quan se suposa que s'estan cuidant este tipus de coses, d'alguna manera queden desprotegides o rodejades d'excessiva urbanització.

Per tant, sí que demanaríem a vore quins plantejaments té vosté sobre aquesta qüestió.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor Oltra.

Senyor conseller, té vosté la paraula.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

Señor Oltra.

Yo creo que hemos hablado ya alguna vez de las lagunas de Rabasa.
Efectivamente, son antiguos huecos mineros de extracción de arcillas ­no muy antiguos tampoco­ en una zona en que los niveles freáticos están del orden de 90 metros más abajo y que, en una simplificación geológica, podría ser como cuando llueve y se produce un charco en una superficie asfaltada.

Realmente eso no es una zona húmeda.
No habría habido ningún problema, desde el punto de vista político, en incluir esas lagunas, hubiésemos quedado mejor, hubiésemos tenido más hectáreas y más superficie.
Pero el catálogo es una cosa seria.
Una cosa es una zona húmeda de valor ambiental para nuestra comunidad y otra cosa es un fenómeno, con un interés, con un interés.
.
.
Porque es una especificidad en el territorio que se ha producido por la acción humana, que cuando llueve acumula una cierta cantidad de agua, que tiene un valor paisajístico y que en determinados momentos puede tener algún cierto valor de tipo faunístico de flora, pero desde luego no comparable con lo que son las zonas húmedas catalogadas.
Yo creo que merece una protección.
Pero, en todo caso, yo creo que hubiese sido introducir una incoherencia importante en el catálogo dentro de los criterios claros que tiene el catálogo de catalogación.

Y, bueno, después de lo que estoy diciendo, dice: "¿Por qué no lo incluimos?
Tendríamos más superficie y, además, estaría todo el mundo contento" Ya le digo: únicamente por el rigor del catálogo basado en esos estudios técnicos.
¿Eso quiere decir que no sean protegibles una vez existente lo que son las lagunas de Rabasa?
Por supuesto.
Me parece recordar, y es algo que comprobamos en su momento, que las lagunas de Rabasa son suelo no urbanizable de especial protección.

Yo le garantizo a usted, además, que estas, y algún otro fenómeno de este tipo, como las lagunas de Rabasa, y le diría además hasta un antiguo vertedero, que por estar en superficie de arcillas, dispone de hasta algún tipo de fauna de una cierta relevancia ocasionalmente.
.
.
bueno, pues quitando un poco lo que sería la anécdota, yo tengo claro la intención del Ayuntamiento de Alicante de protegerlas.
Pero, en todo caso, le garantizo que la conselleria en esta, y en otras zonas, mediante las declaraciones de impacto, obligará a proteger no solo todos los humedales importantes incluidos en el catálogo, sino además aquellas especificidades que, vistas en el conjunto del territorio, supongan algo especial por las propias características del territorio y merezcan protegerse.

Por lo tanto, yo creo que las lagunas de Rabasa no están en el catálogo porque no deben estar, pero están protegidas y van a seguir siempre protegidas por las propias clasificaciones de los ayuntamientos y por las propias declaraciones de impacto ambiental.

Nosotros en las alegaciones hemos reconocido, sí, que tiene unos valores ambientales y paisajísticos, fundamentalmente a escala municipal.
Y que cuando los planeamientos municipales pasen, como pasan en la conselleria, la declaración de impacto frecuentemente obliga a incluir espacios forestales, zonas húmedas o cualquier otro espacio que entendemos que tiene los valores suficientes para ser protegido no ya por la figura de parque natural o de zona LIC, pero sí por la protección necesaria dentro de los planes generales.

Gracias, señor presidente.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gracias, señor conseller.

Señor Oltra.

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies.

Efectivament, senyor conseller, jo no li demanava que ho declarara parc natural ni paratge natural.
Jo demanava ­va ser una petició que la presentàrem en el mes d'abril­ que almenys en el catàleg, que és la figura, diguem, més xicoteta a nivell de protecció, perquè ahí el que és més important, lògicament, ja té la seua pròpia declaració.
.
.
Ahí és on demanàvem que estiguera.
Perquè fins el tema municipal, no té altra qualificació de protecció.
Home, clar que si l'haguera inclós, nosaltres haguérem aplaudit això.
No sé si és que vosté és masoquista i el que volia era que el criticàrem, que també és possible.
O siga, també existeixen els masoquistes en el món.

Però la veritat és que jo no trobe justificació quan hi havia una petició expressa de protecció d'aquest espai.
Jo crec que per part inclús del mateix ajuntament no hi havia una oposició.
En tot cas, podia haver desinterés, però no una oposició radical.
Jo és que en estos moments la veritat és que.
.
.
Clar, vosté diu: "Astò és com un *charco*".
Home, un *charco* gran!
Fa falta imaginació per a comparar les llacunes de Rabassa amb un *charco*.
Un *charco* que, si se queda allí, s'ofega.
Jo crec que en pocs *charcos* se pot ofegar un.

Llavors, crec que val la pena insistir en eixe nivell de protecció que no té, perquè a nivell municipal, ja dic, jo estic convençut que no s'edificarà damunt ni se taparan, però sí que hi ha previsió de permetre la urbanització de tota la rodalia i pràcticament van a quedar-se rodejades d'edificacions.

Per tant, no sé fins a quin punt el futur està garantit en estes circumstàncies.
Jo crec que perfectament hi ha els nivells de protecció per part de la conselleria, que probablement vosté si parlara amb l'Ajuntament d'Alacant, podrien aprofitar per a no solament declarar protegible l'espai propi de la llacuna, sinó un poc l'entorn de protecció, de manera que quedara garantida per a sempre, que jo crec que és el que caldria fer.
I estem en un moment a la millor precisament aprofitant la revisió del Pla general d'Alacant, en el que vosté, si tinguera eixa iniciativa, jo crec que el moviment ecologista li ho agrairia.

Per tant, jo crec que ja que comparteix eixa idea que almenys alguna cosa de valor sí que tenen, que ja és bastant, done eixe pas i permeta eixa qualificació entre l'ajuntament i vostés, de manera que quede garantit.
Perquè si s'urbanitza tot allò, jo no sé les aus al final com entraran allí.
Entraran en helicòpter, perquè potser no poden passar per l'edificació que al final rodeja aquella zona.

I no estan en el seu millor moment en estos moments les llacunes com per a deixar-les simplement a la iniciativa d'un ajuntament que fins ara no ha demostrar excessiva sensibilitat, com és el d'Alacant, per la qüestió mediambiental.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor Oltra.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

Señor presidente.

Señor OItra.

Bien, efectivamente, usted conoce sin duda el procedimiento administrativo.
La iniciativa es municipal en cuanto a la ordenación, la propuesta de ordenación de todos los espacios, y eso pasa por la preceptiva declaración de impacto ambiental, donde efectivamente nosotros ya le digo que, en base incluso a los mismos argumentos que hemos empleado en lo que es la denegación de esas alegaciones ­en las que no hay masoquismo, simplemente rigor con los informes técnicos que hay dentro de la casa­, bueno, está claro que hay una especificidad que a nivel municipal hay que proteger.
Y que, evidentemente, yo estoy seguro que el Ayuntamiento de Alicante, como en otras zonas en los avances que, de forma oficiosa, yo he conocido, por un lado plantea lo que es el objetivo de un plan general, pero yo lo que he visto de las distintas actuaciones plantea un respeto de los ecosistemas de valor dentro del municipio de Alicante muy importante.
Espero que en las lagunas de Rabasa siga siendo así.
Desde luego, no lo dudo, pero en todo caso, tiene su señoría la garantía de que después está la declaración de impacto ambiental, donde la Conselleria va a proteger las lagunas de Rabasa.

Gracias, señor presidente.

 

 

 

***Preguntes números 1.
144/02, 1.
145/02 i 1.
146/02 al conseller de Medi Ambient, senyor Fernando Modrego Caballero, sobre l'abocament aparegut al port de Dénia el 17 d'abril, que formula el diputat Francisco Pérez Baldó del GP Socialista-Progressistes (BOCV número 152).***

 

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor conseller.

Il·lustre diputat senyor Francisco Pérez Baldó, del Grup Parlamentari Socialista-Progressistes, presenta les preguntes 1.
144, 1.
145 i la 1.
146.
Té la paraula l'il·lustre diputat.

 

**El senyor Pérez Baldó:**

 

Señor conseller.

En algunas iniciativas hemos debatido sobre el peligro potencial que suponen los vertidos la litoral procedentes de emisarios submarinos.
Creo que concretamente en el pasado periodo de sesiones tuvimos un debate sobre la calidad de las aguas litorales con motivo del conocido informe de Greenpeace de 2001.
Pero el caso del puerto de Denia es ya paradigmático.

Las preguntas se efectúan con motivo del enésimo vertido producido ya el 20 de abril de 2002, y le preguntábamos si por fin se habían detectado ya las causas de esos vertidos, si se había abierto alguna investigación y, dada la frecuencia de estos vertidos, si se habían adoptado ya algunas medidas, y en todo caso, si se habían exigido responsabilidades sobre este asunto.

Muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

Señor presidente.

En relación con los vertidos, como dice su señoría y ha señalado, he comparecido alguna vez, y bueno, viendo el tenor de sus preguntas, siempre son por actuaciones que yo denomino puntuales o hechos fortuitos que se producen en determinadas actuaciones.

Podemos ver que básicamente dentro de la comunidad no hay puntos de vertido que generen una contaminación como pueda haber en otras zonas.
Sí que tenemos una población eminentemente situada en la cosa, prácticamente tres millones de habitantes vivimos en una estrecha franja del litoral.
Con un fuerte componente de urbanización y con un fuerte componente también de obras de urbanización y de instalaciones es frecuente.
.
.
es frecuente no, es posible y sería excepcional y completamente ilógico que no se produjese ningún accidente ni ningún vertido puntal simplemente por accidente.
O en su caso también, dado el número de instalaciones, simplemente también que puede ser, como luego se ha visto, por alguna negligencia, en cuyo caso hay que hacer los correspondientes expedientes sancionadores.

En cuanto a un vertido que plantea en el puerto de Denia, la información que tenemos en la Conselleria es que se produce por unas obras en concreto de una reparación de unas válvulas que tenían más de 25 años, en las que había difícil alternativa durante el tiempo de sustitución.
Y a pesar de la planificación para realizar rápidamente esas actuaciones, hubo algún vertido a lo que es el puerto, donde la competencia fundamental sabe que es de la Dirección General de Costas y de la Autoridad Portuaria.

La información que tenemos es que las instalaciones están completamente reparadas y funcionan a perfecta satisfacción en este momento las 24 horas del día.

Gracias, señor presidente.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Señor diputado.

 

**El senyor Pérez Baldó:**

 

Lamento no estar de acuerdo con usted, porque si estuviéramos de acuerdo posiblemente estaríamos en la vía de la solución.
Porque no se trata de cuestiones fortuitas o puntuales, como a usted posiblemente le han informado o le han preparado los informes, tal vez con no suficiente interés.

La posibilidad de un accidente o negligencia también es posible, pero es que, señor conseller, el año 2001 más de 50 millones de litros se vertieron en sucesivos vertidos.
En el año 2002, al menos que yo lleve contabilizados, tres vertidos.
Después de hacer la pregunta en abril del 2002 se produjo otro vertido.
La causa, y algunos informes lo determinan, es la deficiente infraestructura en el sistema de bombeo del alcantarillado, y prácticamente el nulo mantenimiento.

Lo que usted acaba de decir en su informe viene, de alguna forma, a confirmar lo que dicen estos informes del nulo mantenimiento.
La sustitución de una válvula que tenía ya 25 años.
Una válvula con 25 años de funcionamiento da idea de la situación de mantenimiento en que está la instalación.
No existe tampoco un sistema de bombeo auxiliar para casos de fluido eléctrico o una eventual avería.

La Autoridad Portuaria lo viene denunciando sucesivamente.
En numerosas ocasiones se han detectado estos problemas, y sigue insistiendo que no se ponen en marcha medidas correctoras.

Y además, se indica que la vigente Ley de puertos, usted la conoce, y si no, el artículo 60.
3 determina que cualquier vertido desde tierra al mar tiene que estar previamente autorizado, y que los incumplimientos de esa legislación son objeto de faltas leves, graves o muy graves dependiendo, lógicamente, de la intencionalidad y dependiendo también de la reiteración.

Entonces, en este caso nosotros nos interesábamos si había habido alguna acción sancionadora y si ya se habían determinado los responsables y de una vez por todas se terminaba con estos vertidos, que no son, señor conseller, cuestiones meramente puntuales o accidentales, como a usted le han puesto en ese informe.
Si se repasa las hemerotecas, solamente con ese repaso, no hay necesidad de ir a los informes, nos encontramos que hay infinidad de referencias de la prensa con detección de infinidad de vertidos.
"Más de cinco millones de litros de aguas fecales inundan el puerto de Denia.
" Este es muy reciente, después de la pregunta del 20 de abril.

Creo, señor conseller, que esto es una cuestión que hay que resolver, entre otras cosas porque usted en esta Cámara ha hecho alarde de la calidad de las aguas litorales muy recientemente, cuando estuvimos hablando del tema de las banderas azules, recordará usted, y que la calidad de las aguas, el número de banderas azules, etcétera, era importantísimo.
Bueno, pues aquí tenemos un punto negro sobre el que sería conveniente actuar, porque los vertidos son constantes y continuos, y las aguas fecales inundan el puerto de Denia periódicamente.

Nada más y muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gracias, señor Pérez Baldó.

El senyor conseller té la paraula.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

Señor presidente.

Señor Baldó.

Coincido con usted que, evidentemente, pueda haber negligencias cuando se produce algún vertido, y que un factor importante es el tema de la reiteración.
Nosotros hemos analizado el expediente, hemos visto la información producida por el Ayuntamiento de Denia señalando las distintas obras y renovación, los tipos de válvula, el mantenimiento que habían tenido, las obras que se han estado realizando, y hemos entendido que está justificado que ha sido un hecho accidental y que nos justifica el Ayuntamiento de Denia que tiene las instalaciones ahora en perfectas condiciones, con las válvulas adecuadas, para que estos fenómenos no se produzcan.
Y así lo vamos a considerar.

Señalar que cuando se han producido en otros casos se han abierto expedientes informativos, como en este caso, y como, por ejemplo, en algún tema que hemos hablado aquí, el tema de La Albufereta, bueno, pues hay expedientes, incluso sanciones, a determinadas empresas municipales por una inadecuada gestión en lo que serían sus obligaciones de mantenimiento que han producido un vertido.

Nosotros entendemos y somos comprensivos siempre en el sentido de que no se puede garantizar al cien por cien el funcionamiento perfecto de todas las instalaciones e infraestructuras de todo tipo, de saneamiento, de agua potable, etcétera, en todos los municipios, pero sí que tienen que tener un mantenimiento y una gestión razonada.
De forma que si entendemos que si lo hay, precisamente, es una situación negligente o un vertido incluso provocado, evidentemente abrimos expediente y sancionamos, pero también cuando entendemos que lo que pasa es que siempre hay que mejorar las instalaciones pero se produce una rotura o unos trabajos de mantenimiento ciertamente complicados, que realmente es prácticamente ineludible alguna actuación, vemos si realmente ha sido así, y en el caso que entendamos que no ha habido ninguna responsabilidad, como es en este caso, no se abre expediente, también teniendo lo que es no la garantía, pero sí una justificación técnica por parte del Ayuntamiento de Denia de que con las actuaciones que ya se han realizado se evita en lo sucesivo esa problemática y que funciona el principio de prevención.

Gracias, señor presidente.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Les preguntes números 1.
162 i 1.
163 corresponen a l'il·lustre diputat Joan Francesc Peris i García, del Grup Mixt.
El senyor Peris remet un escrit a la Mesa de les Corts que diu:

"El diputat portaveu del Grup Mixt de les Corts Valencianes i pertanyent a Esquerra Verda-IPV sol·licita que les preguntes orals al Ple de les Corts Valencianes al conseller de Medi Ambient presentades el dia 25 d'abril de 2002, amb les següents dades: pregunta 1.
162/2002, registre d'entrada 38.
571, data de registre d'entrada 25 d'abril de 2002, altres brigades forestals, i després la pregunta 1.
163/2002, registre d'entrada número 38.
572, data de registre d'entrada 25 d'abril de 2002, altres brigades forestals, siguen tramitades com a pregunta escrita per tal que remeta contestació per escrit el conseller de Medi Ambient a aquest diputat.

Corts Valencianes.
Firmat, Joan Francesc Peris i García.
"

 

 

 

 

***Preguntes números 959/02, 960/02, 961/02 i 962/02 al conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, senyor José Ramón García Antón, sobre el soterrament de les vies del tren al seu pas per Villena, que formula el diputat Francisco Pérez Baldó del GP Socialista-Progressistes (BOCV número 148).***

 

 

 

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Finalitzada, senyories, la part de preguntes formulades al conseller de Medi Ambient, continuem amb les que se li formulen al conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, de l'il·lustre diputat senyor Francisco Pérez Baldó, del Grup Parlamentari Socialista-Progressistes, sobre el soterrament de les vies del tren al seu pas per Villena, i que queden agrupades, les preguntes, amb el bloc següent: la 959, 960, 961 i 962.

Senyor Pérez Baldó, ¿de acuerdo?
, ¿estamos de acuerdo con la agrupación?

 

**El senyor Pérez Baldó:**

 

Sí, sí, señor presidente, es correcta la agrupación.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Pues le doy las gracias, señor Pérez Baldó.
Por lo tanto, tiene usted la palabra.

 

**El senyor Pérez Baldó:**

 

Buenas tardes, señor conseller.

Las preguntas se formulan en marzo cuando, usted recordará, los ciudadanos de Villena están realmente movilizados en demanda del soterramiento de las vías del AVE a su paso por Villena, porque los ciudadanos de Villena, como usted sabe, agrupados en plataformas le están planteando una cuestión bastante sencilla y no tan problemática como en otros lugares, que dicen que el AVE pase, que pase soterrado y que además pare.
O sea que la postura de ellos es bastante clara.

Las preguntas se interesaban por los estudios y el planeamiento que se había cometido con cargo a la partida de 901.
520 euros presupuestada para el 2002, y también qué otras inversiones se habían previsto.
Y también si esta infraestructura implicaba la parada del AVE en Villena, la infraestructura de soterramiento, implicaba o no, porque es, como usted sabe, señor conseller, lo que los colectivos agrupados en las plataformas consideran como un objetivo irrenunciable.
Si ya es posible y usted tiene alguna información para aclarar esta cuestión sobre el futuro del AVE de nuestra comunidad, le agradeceríamos una aclaración y su respuesta sobre este asunto.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Muchas gracias, señor Pérez Baldó.

Señor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gracias, presidente.

Señoras y señores diputados.

Señor Pérez Baldó.

Como yo creo que recordarán sus señorías, ya en anteriores intervenciones sobre este tema, el desarrollo urbanístico de Villena se ve, yo creo, que muy dificultado por la existencia ya no del futuro tren de alta velocidad Madrid-Comunidad Valenciana, en este caso hacia el sur, hacia Alicante, sino por la vía férrea actual que forma parte del trazado Alicante-La Encina.

Ya entonces señalé que íbamos a realizar un estudio al que usted hacía mención, para analizar todas las alternativas y determinar las mejores soluciones, estudio que nosotros hacemos con el ayuntamiento y que damos a conocer al Ministerio de Fomento para que al final, entre todos, adopte la solución, digamos, última, la mejor solución teniendo en cuenta que depende fundamentalmente del Ministerio de Fomento, que es el competente en este tema.

Esa es la razón de que en la partida presupuestaria aparece el presupuesto de la conselleria de este año 2002 y no la realización de obras de soterramiento que obviamente tendrán un presupuesto muy superior a esos casi 100 millones de pesetas que figuraban en el presupuesto.

Volviendo al estudio, quiero destacar que ya está prácticamente finalizado o está muy avanzado.
En él hemos estudiado las distintas alternativas, soterramiento, permeabilización, entrada de la vía solo hasta la estación, etcétera, y en cuanto esté listo, o sea, esté ultimado y lo conozca el ayuntamiento, con el cual lo analizaremos conjuntamente, decidiremos sobre la mejor solución y la propondremos al Ministerio de Fomento.

En ese estudio hay dos objetivos fundamentales.
Que-remos mantener la centralidad de la estación, manteniéndola dentro o muy próxima al casco urbano de Villena, y también queremos suprimir el efecto barrera que actualmente produce la vía férrea eliminando los pasos a nivel y facilitando el desarrollo urbanístico de la zona al oeste de las vías.

Por supuesto, cualquier solución ha de ser viable técnica y económicamente y en su financiación deberán participar las plusvalías que genere esta actuación.

En resumen, señorías, buscamos una solución que nos permita resolver los problemas urbanísticos sin dañar la funcionalidad del ferrocarril, una funcionalidad que se verá notablemente incrementada con el establecimiento de una línea de cercanías Alicante-Villena, para cuya implantación estamos trabajando conjuntamente con el Ministerio de Fomento.

Su señoría también se interesa por el AVE por Villena.
En primer lugar, señalarle que el tramo Villena-Sax, junto con el Sax-Elda y Elda-Novelda, ya se encuentran en redacción de proyecto, y para el 2003 podrán contratarse las obras de plataforma de acuerdo con las previsiones del GIF.
Ello muestra claramente el fuerte compromiso que el gobierno central tiene para hacer realidad la llegada de la alta velocidad alrededor del 2007, en el 2007, al conjunto de la Comunidad Valenciana y, de una forma muy singular, a las tres capitales de provincia de la Comunidad Valenciana.

En cuanto a la ubicación de paradas, en el marco de nuestro proyecto de AVE regional, prevemos la implantación de una estación para el área del Vinalopó y estamos estudiando ahora las mejores ubicaciones para esas estaciones.

También su señoría se interesa por la actuación.
.
.
­bueno, eso creo que es motivo de otra pregunta o no sé si está implícita dentro de ella­, lo que llamamos actuación Villena 2000.
*(Remors)* De acuerdo.
Pues en principio esa sería la contestación a esa primera parte.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

El senyor Pérez Baldó té la paraula.

 

**El senyor Pérez Baldó:**

 

No me da usted mucha opción de controversia, ya que parece que deja usted abiertas todas las opciones, todo es posible.
Esto es un futuro perfecto, ¿eh?
, pero, bien, yo espero que sí, que efectivamente esos cálculos optimistas que usted realiza se cumplan.

Porque verá usted, señor conseller, los ciudadanos de Villena lo tienen muy claro.
Y yo quiero expresárselo con toda claridad, y quiero expresarlo en la cámara, porque he tenido oportunidad de hablar con ellos, con las plataformas, y lo tienen muy claro.
Y además han hecho un trabajo que yo considero que muchas localidades podían haberlo hecho y, de hecho, algunas me consta que lo están haciendo.

Ellos estudiaron, la plataforma, con todo detenimiento el recorrido del AVE Madrid-Sevilla, y las tres opciones fundamentales que pueden determinarse.
Como usted sabe, en ese recorrido se adoptaron tres tipos de planteamientos: la de Ciudad Real, que era el alejamiento de las vías de la ciudad, que es una de las opciones que se adoptan ahora con relación a la alta velocidad, no es el tren convencional; la de Puertollano, que sigue el sistema tradicional y pasa por la ciudad, y que ellos estimaban como la más problemática porque prácticamente ha desvertebrado la ciudad y no ha traído ningún beneficio, porque pasa y no para, prácticamente; y la de Córdoba, con soterramiento integral y parada.
Claro, naturalmente, todos queremos lo mejor.
Los ciudadanos de Villena quieren ser Córdoba, en este sentido del AVE.

Yo se lo transmito y lo hago público aquí, como un foro en el cual puedan expresarse esas opiniones y ese convencimiento de los ciudadanos de Villena.

Pero, claro, la cuestión sobre las inversiones tenían su fundamento porque usted en 2002 programa una sola anualidad, 901.
520 euros, y con esta cifra nos imaginábamos que, evidentemente, no daba para otra cosa que lo que usted nos acaba de comunicar: un estudio de alternativas que aunque está finalizado por lo visto está todavía pendiente de ser comunicado al ayuntamiento, según entiendo por la expresión que usted acaba de decir, y de que se tome una decisión en este sentido.

Ha citado usted el tema de los pasos a nivel, pero yo creo que en las cuestiones posteriores tenemos ocasión, en esa que ha citado usted del puente Villena 2000, tendremos ocasión de comentarlo.

En cualquier caso, en fin, veo que todavía están abiertas todas las posibilidades, el estudio está realizado, esperemos que en breve esa información pueda ser pública y pueda ser comunicada a los ciudadanos de bien.
Espero impaciente esa resolución.

Muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gracias, señor Pérez Baldó.

Para réplica tiene la palabra el señor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gracias, presidente.

Señor Pérez Baldó, es así.
Yo creo que usted si está en contacto ­que lo está­ con los ciudadanos de Villena, conoce perfectamente el trabajo que estamos haciendo desde la Conselleria de Obras Públicas y en colaboración total con el Ayuntamiento de Villena, como no podía ser de otra manera.

Nosotros lo estamos haciendo en Villena, lo hicimos en La Ribera, estamos también trabajando en L'Horta Sur, estamos trabajando en la zona de la Vega Baja, lo estamos haciendo en la zona de Castellón, con el fin de intentar que el trazado del AVE y la realidad de ese proyecto que ya va avanzando sea con los menos perjuicios posibles a lo largo de todo su trazado y que cuente con el beneplácito, digamos, si puede ser de todos los municipios.

Usted debe de comprender ­y en eso no hago referencia concretamente al caso de Villena, sino en tema general­ que va a ser prácticamente imposible que se puedan atender todas las demandas de todos los municipios o de todos los afectados, porque casi todos van a querer tener una estación y que pase soterrado por todo el término municipal.
Eso haría que el presupuesto del AVE que hoy es de un billón de pesetas, por lo menos de los dos AVE que nos afectan a nuestra comunidad, Madrid-Comunidad Valenciana i todo el corredor mediterráneo, su multiplicaría de forma importante.
Yo estoy convencido que por lo menos un 50% o un 60% costaría más si tuviéramos que soterrar todo lo que se quiere soterrar o todo lo que se está proponiendo soterrar.
Y eso haría que el AVE fuera, además de mucho más costoso.
.
.
tardaríamos quizá más tiempo en disponer de él.

Entonces, en aras a hacer el mejor AVE posible, nosotros estamos trabajando y realizando todos esos proyectos, normalmente de la mano de los ayuntamientos, yo creo que lo conocen no solo los ayuntamientos sino las plataformas que están trabajando en la dirección que usted indicaba para llegar a la mejor solución posible.

También el Ministerio conoce los trabajos que estamos haciendo.
Yo espero, como decía en la intervención anterior, que antes de finalizar el año nosotros podamos con el ayuntamiento tener ya definida la mejor solución y proponerla al Ministerio de Fomento y sea una solución que, técnica y económicamente sea posible también adoptar por el Ministerio de Fomento.

Muchas gracias.

 

 

 

 

***Preguntes números 963/02 i 964/02 al conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, senyor José Ramón García Antón, sobre el projecte del pont elevat Villena 2000, que formula el diputat Francisco Pérez Baldó del GP Socialista-Progressistes (BOCV número 148).***

 

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gracias, señor conseller.

El diputado don Francisco Pérez Baldó, del Grupo Parlamentario Socialista-Progressistes, formula las preguntas 963 y 964 sobre el proyecto del puente elevado Villena 2000.

Señoría, tiene usted la palabra.

 

**El senyor Pérez Baldó:**

 

Sí, señor conseller, yo evidentemente tomo nota y el *Diario de Sesiones* también, de sus manifestaciones y de esa declaración de buenas intenciones.
En cualquier caso, los ciudadanos de Villena juzgarán en su momento, cuando todo esto se resuelva.

Pero hay una cuestión que también es prácticamente coincidente y ahora se verá por qué, del puente elevado Villena 2000.
Después de un largo periodo de reivindicación de los ciudadanos de Villena de una infraestructura muy necesaria, el puente elevado 2000, usted sabe que es una infraestructura importante porque salva la barrera que supone el ferrocarril y conectaría la ciudad con servicios esenciales, como son los servicios sanitarios.
Usted sabe que en esa zona hay una serie de pasos a nivel que todavía no han sido erradicados, que son bastante problemáticos y tienen una influencia en cuanto a las dificultades de comunicación de la ciudad con esos servicios esenciales.

Pero después de ese periodo de reivindicación, por fin, en los presupuestos del 2002 encontramos una partida de 6.
000 euros y en un momento coincidente en que se produce también la otra partida tentativa de estudio del soterramiento.
Y nos surgen algunas cuestiones, porque yo espero que usted me resuelva las dudas, y poder resolvérselas también a los ciudadanos de Villena, porque ambas infraestructuras conjuntas no es que no sean compatibles, que, cuanto más azúcar más dulce, pero si se produce el soterramiento de las vías en forma adecuada evitamos la desvertebración que se produce.
Entonces, lo del puente ¿para qué?
¿No?

Yo quisiera que usted me aclara esa duda, porque si se mantiene lo del puente y se mantiene lo del soterramiento a mí se me plantea esa duda, porque entonces o me creo lo del puente y no me creo lo del soterramiento, *(rient-se)* o me creo lo del soterramiento y no me creo lo del puente.

Muchas gracias, señor presidente.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gracias, señor presidente.

Señor Pérez Baldó.

Por supuesto que la realización de las dos cosas sería un contrasentido, y no verá usted nunca a este conseller, y yo creo que a este gobierno, defendiendo esas posturas.
Sin embargo, dese cuenta usted de cómo el tiempo hace cambiar las perspectivas de las cosas y también hace cambiar a veces la planificación que desde los propios municipios hay para el desarrollo de su ciudad.

Este puente es una petición del ayuntamiento de hace ­yo creo­ mucho tiempo, no del año 2001, sino que es muy anterior, estaba en las previsiones el poderlo realizar porque hay una serie de servicios al otro lado, de dotaciones importantes, que necesitan una comunicación yo creo que fluida, segura y, a ser posible, sin que sea necesario pasar un paso al mismo nivel que siempre tiene o bien falta de seguridad o bien problemas de tener que esperar un tiempo determinado porque hay que levantar las barreras o porque hay.
.
.
, en fin, hay unas incidencias determinadas que impiden un mejor funcionamiento.
De ahí que el ayuntamiento ­yo creo­ en los años 1988 y 1999 solicitara el que era necesario hacer una obra de fábrica, un paso superior para evitar ese paso.

Bueno, se prevé la posibilidad de hacerlo, pero es que al mismo tiempo surge que el tren de alta velocidad es una realidad, que se están haciendo proyectos ­y usted lo sabe­, y entonces hay un movimiento en la propia ciudad de Villena, el propio ayuntamiento yo creo que encabeza y lidera ese movimiento, yo me he reunido muchas veces con el alcalde y están dispuestos a financiar parte de lo que podría ser ese soterramiento de las vías para evitar los problemas que pudiera tener la alta velocidad o ya la propia vía actual.

Entonces, bueno, digamos que se plantea un proyecto más ambicioso desde la ciudad, un proyecto que nosotros tenemos que contemplar.
Y, entonces, por eso estamos realizando el estudio que estamos realizando, que en función de las decisiones que se tomen en ese estudio entonces realizaremos la obra de fábrica o no realizaremos la obra de fábrica.

Pero, yo creo que antes le marcaba prioridades clarísimas.
Para nosotros, o sea, el tren de alta velocidad tiene que pasar y tiene que pasar de forma que perjudique lo menos posible a Villena.
Es fundamental que en Villena esté dentro el tren de cercanías, que va a funcionar también entre Villena, todo el Vinalopó, la Universidad, Alicante, que se quiere potenciar, que se está demandando por todos los municipios, liderados creo también por Villena, y que se está liderando desde la propia Universidad porque son muchos los estudiantes de la provincia que tendrían un medio de comunicación más seguro, más rápido y mejor por las circunstancias que tiene ese ferrocarril.

Por lo tanto, yo creo que estamos en la obligación de, teniendo en cuenta que hay que mantener una estación, porque es fundamental, en Villena, y dentro de la ciudad, y teniendo en cuenta que tiene que pasar la alta velocidad, vamos a terminar esos estudios que estamos realizando, vamos a llegar a acuerdos con el Ministerio de Fomento.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Señor conseller, un momento, por favor.
*(Pausa)*

Después, conseller, después de esta breve interrupción que es para se oyese usted perfectamente, pues tiene usted la palabra.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Muchas gracias, presidente.

La verdad es que es preferible *(rient-se)* intervenir así.

Pues, como le decía, una vez decidida y resuelta, junto con el Ministerio de Fomento, la mejor solución, decidiremos entre todos si hace falta o no realizar ese paso superior o no, realizarlo o no realizarlo, y tomaremos la decisión correspondiente.
Pero, entendíamos que puesto que se podía resolver antes de 2002, y como ya era una actuación que estaba prevista, no debíamos quitarla de los presupuestos aunque no íbamos a actuar hasta que no estuviéramos seguros.

 

 

 

***Pregunta número 1.
063/02 al conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, senyor José Ramón García Antón, sobre l'EDAR de l'Albufera sud, que formula el diputat Francisco Pérez Baldó, del GP Socialista-Progressistes (BOCV número 149).***

 

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor conseller.

Continuem amb les preguntes de l'il·lustre diputat senyor Francisco Pérez Baldó, del Grupo Parlamentario Socialista Progresistas, la 1.
063, que es sobre la Edar de la Albufera sur.

El ilustre diputado tiene la palabra.

 

**El senyor Pérez Baldó:**

 

Señor presidente, yo sé que usted difícilmente tiene lapsus, pero ha sido posible que ese pequeño rumor que había le haya distraído, haya distraído a la presidencia.

Yo le rogaría, señor presidente, le decía que posiblemente ese rumor que había anteriormente y por el cual usted actuó de una forma totalmente oportuna para que el señor conseller pudiera expresarse y que todos lo escucháramos con claridad, pues ese ruido ha podido producirle un lapsus, porque creo, señor presidente, salvo su mejor opinión, que me corresponde la réplica de las preguntas anteriores.

**El senyor vicepresident primer:**

 

Mire usted, es indudable que me ha producido un lapsus y, como usted tiene toda la razón, tiene usted la palabra.
Muchas gracias.

Además, a esta presidencia le agrada que cuando se equivoca también le hagan la sugerencia oportuna, porque uno es humano y, en fin, no sabemos adónde llegaremos, pero por ahora somos humanos.

 

**El senyor Pérez Baldó:**

 

No me cabe duda, señor presidente, pero de todas formas muchas gracias.

Muy brevemente, solamente para fijar algunas cuestiones.

En primer lugar, señor conseller, yo ya tengo algunas cosas más o menos claras.
Primero, que los 6.
000 euros no se los va a gastar usted este año, lo del puente.
Ha quedado claro.
En segundo lugar, que el soterramiento se va a producir, pero no sabemos todavía, no es seguro que sea para el AVE o sea para la línea convencional ­creo que he podido deducir para fijar algunas cuestiones.
Es posible, los estudios todavía no son determinantes.

Y quería fijar estas dos cuestiones porque es importante que queden perfectamente claras al objeto de que las plataformas y los ciudadanos que han demandado la clarificación de estas cuestiones puedan ser oportunamente informados y también, naturalmente, al objeto de que se pueda producir alrededor de este proyecto tan importante para la Comuni-dad Valenciana una mayor y más pronta solución, lógicamente por la colaboración de la ciudadanía y también por la diligencia de su conselleria.

Muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Muchas gracias, señor diputado.

Señor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gracias, presidente.

Señor Pérez Baldó, yo creo que sí ha interpretado bien mi intervención.
O sea, estamos trabajando para viabilizar, en la medida de todos los compromisos que tanto el ayuntamiento como nosotros tenemos, que ese tren de alta velocidad pase por Villena, que no sólo pase por Villena sino que pase molestando lo menos posible, que estamos estudiando ambas alternativas, el soterramiento y el alejamiento de lo que es el casco urbano, cada una tiene sus ventajas y sus inconvenientes y que, a la vista de ese estudio que estamos terminando, junto con el ayuntamiento, adoptaremos la decisión para ir al Ministerio de Fomento y adoptar entre todos la alternativa mejor.

Yo estoy convencido de que tanto desde la conselleria como del propio ayuntamiento a las asociaciones de vecinos afectados o que están trabajando ­digamos­ en pro de ese soterramiento o en pro de esa situación del AVE lo mejor posible para Villena, están perfectamente informados de lo que se está haciendo tanto desde el ayuntamiento como desde la conselleria.

No obstante, yo me brindo otra vez para dar todo tipo de información y clarificar en la medida de lo posible los trabajos que estamos llevando a cabo.

Muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Señor Pérez Baldó, me gustaría que me dijese si es correcto que la pregunta que le corresponde defender a usted ahora es la 1.
063, que se refiere a la Edar de la Albufera sur.
¿Es así?
Pues muchas gracias, me alegro de coincidir.
Muchas gracias.

Tiene usted la palabra.

 

**El senyor Pérez Baldó:**

 

Gracias, señor presidente.

Efectivamente, la pregunta 1.
063 se interesa por los retrasos en la construcción y la puesta en servicio de la Edar de la Albufera sur que tenía previsto su entrada en funcionamiento en el año 2001 y también cuáles eran las razones del retraso de esta infraestructura, que es importantísima y es necesaria para el saneamiento de las aguas del lago de la Albufera.

Muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Señor conseller, ¿quiere pulsar, por favor?

Muchas gracias.
Señor García Antón, tiene la palabra.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gracias, presidente.

Señoras y señores diputados.

Señor Pérez Baldó.

Como usted sabe, la Edar, la estación de depuración de aguas residuales de la Albufera sur, está incluida en el convenio de cooperación entre el Ministerio de Medio Ambiente y la Generalitat y es una obra de las que se declaró de interés general del Estado y, por tanto, su ejecución corresponde al ministerio.

De acuerdo con la información que se nos ha suministrado desde la propia Confederación Hidrográfica del Júcar, esta estación depuradora ya se encuentra prácticamente terminada por lo que la línea de agua de la estación depuradora de aguas residuales comenzará a funcionar dentro de este mismo mes de octubre, tras la recepción y entrega que de esa depuradora va a hacer la Conselleria de Obras Públicas, lo cual está previsto que se efectúe a finales de este mes, el próximo 22 de octubre, o sea, dentro de una semana aproximadamente, y a partir de ese momento pasará a ser explotada la depuradora por la entidad de saneamiento.

En definitiva, la depuradora del sistema de la Albufera sur está ya prácticamente a punto, está funcionando en pruebas durante estos últimos meses, y este mes de octubre ­como le decía­ entrará en funcionamiento definitivo la línea de agua de esa depuradora, con lo que la infraestructura va a comenzar a tratar ya los primeros volúmenes de aguas residuales que le puedan llegar a la depuradora.

Usted sabe que, bueno, a veces con algún problema adicional, pero se está haciendo una inversión importante, por parte del ministerio también, pero por parte de la Conselleria de Obras Públicas, del gobierno de la Generalitat, en lo que se refiere al tratamiento de las aguas residuales.
Tanto es así que ­y lo conoce perfectamente­ que prácticamente el plan director de saneamiento está agotado, agotado en el sentido de que las obras están terminadas o las obras se están ejecutando.
También es cierto que en algunos puntos nos hemos visto, no sorprendidos, porque el dinamismo de la comunidad es fuerte, hay un crecimiento importante, algunas depuradoras o bien han quedado desfasadas en cuanto a la calidad del agua que estaban tratando o bien en cuanto a la dimensión que tenían por la cantidad de agua que tienen que tratar.

Y ahora hemos ultimado un II Plan de saneamiento que se ha enviado a otras consellerias y a otras entidades con el fin de que opinen sobre ese II Plan de saneamiento para llevarlo a una aprobación rápida, porque muchas de las actuaciones que ya estamos realizando en temas de saneamiento, y algunas afectan también a la Albufera, no estaban comprendidas dentro del Plan director de saneamiento, como, por ejemplo, la importante depuradora de Pinedo y la reutilización que de sus aguas se va a hacer, con ese tratamiento terciario, con una calidad que se va a obtener muy buena, y esperamos poderla poner en marcha, pues.
.
.
yo creo que para febrero o marzo estará funcionando el tratamiento terciario en la depuradora de Pinedo, que va a tratar del orden de los cien millones de metros cúbicos de agua.

O sea, no solo el Ministerio de Medio Ambiente va a terminar esta depuradora y la vamos a poner en marcha, sino que estamos trabajando en otras que también afectan al problema de La Albufera, como a usted le preocupa.

Muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Señor diputado.

 

**El senyor Pérez Baldó:**

 

Ahora, señor conseller, quedo perfectamente informado, aunque la memoria de la Entidad de Saneamiento venía afirmando durante dos ejercicios que las obras del I Plan de saneamiento estaban terminadas.
Bueno, ahora yo me imagino que en la próxima memoria, si se cumple, lógicamente, lo que usted me está diciendo de que en octubre de 2002 estará terminada la obra de la Edar sur, este año creo que la memoria de la Entidad de Saneamiento será correcta, pero los dos años anteriores, lamentablemente, pues, no.
Porque esta infraestructura no podemos decir que fuese algo pequeño, porque afecta a una población equivalente de 200.
000 personas, afecta a la depuración de las aguas de Alginet, Almussafes, Benifaió, La Sollana, el polígono industrial norte.

Y, luego, una cuestión importante, señor conseller: que esas aguas no depuradas están vertiendo al espacio natural protegido más emblemático de la Comunidad Valenciana, La Albufera.
Y, lógicamente, la calidad de esas aguas, de los vertidos que se producen en La Albufera, debe de preocuparnos, sobre todo al conseller de Medio Ambiente, pero naturalmente también a usted en las cuestiones de su competencia, como es la realización de estas infraestructuras.

Pero la infraestructura.
.
.
si no me equivoco, según el Dogv de 30 de noviembre del 2000, determinaba que estaría la infraestructura terminada para julio del 2001 y que en octubre del 2002 se efectuaría la entrega de la obra.
Un año de retraso, y un año en el cual se han producido vertidos importantes de aguas no depuradas al lago de La Albufera.

Lamentar, en todo caso, esta cuestión, este retraso, y, bueno, celebrar, si es que realmente se cumplen las previsiones y los informes que usted tiene, que se ponga en funcionamiento.
Pero constatar que ha sido, señor conseller, un año completo de retraso en el que las aguas residuales de una población equivalente a 200.
000 habitantes han sido vertidas sin depurar al lago de La Albufera.

Nada más y muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gracias, presidente.

Señor Pérez Baldó, es evidente que esa obra ha tenido un retraso.
Incidencias en las obras, pues, se suelen producir, sobre todo en estas obras de interés general donde la administración no tiene todos los terrenos y a veces exige que sean los ayuntamientos los que tienen que disponer del suelo para poder realizar las obras, los colectores.
.
.
Y, en fin, lo que está claro es que la depuradora está finalizada, están haciéndose pruebas, que el 22 se cede a la Conselleria de Obras Públicas para que la Entidad de Saneamiento inicie su explotación, y que los colectores, bueno, unos colectores están terminados y otros están se ejecutando para terminarse enseguida.

Pero también es cierto, dicho todo eso, que yo creo que en ningún otro momento, como le decía antes, se ha invertido más a lo largo del lago de La Albufera que se está haciendo en la actualidad.
Se encuentran en ejecución obras por valor de unos 87 millones de euros, o sea, aproximadamente, para ponerlo en pesetas, para conocer un poco la magnitud, yo creo que estaríamos hablando de unos trece mil o catorce mil millones de pesetas.
Se trata de la ampliación de Pinedo que le decía antes; La depuración integral de La Albufera sur, que hemos hablado; la Edar de Sueca y los colectores, y la Edar de Alcira, Carcaixent, Villanueva de Castellón, La Pobla Llarga y Alcira.

Cabe señalar, además, que, muy pronto, la ampliación de Pinedo, como le decía antes, entrará en funcionamiento, que se podrán reutilizar más de cien millones de metros cúbicos de agua, que usted sabe lo importante que es eso para nuestra comunidad, donde el agua es un bien muy escaso y es fundamental esa política no solo preocupada por el Medio Ambiente, que lo está, sino preocupada por un aprovechamiento integral de los recursos, y eso lo estamos haciendo también en La Albufera y en los otros lugares; prácticamente en todos los municipios de la Comunidad Valenciana mayores de 500 habitantes cuentan hoy con sistema de depuración.

Puede que en un caso tardemos unos meses más que en otros, pero la inversión que se ha hecho es generalizada y creo que importante, y demuestra la voluntad del Gobierno de la Generalitat por cuidar y respetar el Medio Ambiente y también por llevar a cabo una política integral de aprovechamiento integral de los recursos hidráulicos.

Gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Dado la hora, se suspende el turno de preguntas, señor conseller, se suspende el turno de preguntas.
.
.
¿Eh?
*(Veus)* Esta presidencia cree que lo ha dicho bien: se suspende el turno de preguntas.
Y vamos a entrar en la interpelación.
.
.
Y dado que la intervención del conseller ha sido extensa e intensa, suspendemos el Pleno durante cinco minutos.

*(Se suspén la sessió a les 18 hores i 30 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 18 hores i 44 minuts)*

***Interpel·lació al Consell (resposta del conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, senyor José Ramón García Antón) sobre la política general d'infraestructures del transport, que formula el diputat Joan Francesc Peris i García, del Grup Mixt (RE número 40.
188, BOCV número 168).
Pàgina 5.
291.***

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyories, reprenem la sessió en el punt 9 de l'orde del dia, que és la interpel·lació al Consell sobre la política general d'infraestructures del transport, que formula el diputat Joan Francesc Peris i Garcia, del Grup Mixt.

Té la paraula l'il·lustre diputat interpel·lant.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Senyor conseller, el motiu d'aquesta interpel·lació és tractar la política general de les infraestructures del transport de la Generalitat.

Vull començar donant-li alguna xifra, per emmarcar els motius d'aquesta interpel·lació, i explicar-li-la.
Del 1985 al 1995 han augmentat el 35% les emissions de diòxid de carboni en la nostra comunitat.
La mitat de desplaçaments que es fan en vehicles privats, que realitzem, cada dia, que realitzen cada dia, són per a recórrer menys de tres quilòmetres, hi ha uns estudis que aixina ho diuen.
És a dir, cada vegada que agafem el cotxe, la mitat de les vegades que agafem el cotxe els valencians i les valencianes, només ens desplacem uns tres quilòmetres.

Si eixos viatges s'evitaren, estalviaríem el 60% d'energia de la que es consumix a la nostra comunitat i, per tant, les corresponents emissions de diòxid de carboni.
I, efectivament, una de les grans raons de la contaminació acústica, possiblement més del 50% de la contaminació acústica, és deguda al transport efectuat en cotxes particulars.

En el sector del transport, la nostra comunitat consumix el 42% de l'energia que consumim al nostre país, la major part, efectivament, de productes derivats del petroli, i el parc automobilístic, per exemple, en la ciutat d'Alacant entre l'any 1995 i 1999 ha creixcut el 23%.
N'hi han uns 486 vehicles o automòbils per cada mil persones, molt per damunt de la mitjana espanyola.
Però no solament passa en Alacant, passa en Alacant, en Castelló, en València, en Gandia, en totes les nostres ciutats.

I davant d'això nosaltres pensem que hi ha una escassíssima política d'inversions en transport públic, en ferrocarrils convencionals, en rodalies i en foment del transport públic.
Pensem que hi ha una congelació de pressupostos en estos tres anys que estem i hi ha un passar massa vegades allò de l'any que ve, hi ha massa obres en eixes polítiques "que estem fent-ho" o "ho estem redactant".

I li donaré xifres: en infraestructures del transport, el programa 513.
20, que vosté coneix perfectament, l'any 2000 n'hi havien en el capítol VI, d'inversions, 12.
360 milions de les antigues pessetes; l'any 2001, 11.
854, baixà uns 500 milions de pessetes; i l'any 2002, els euros, els hem convertit en pessetes per poder-ho comparar, eren 11.
995, és a dir, no arribava a les inversions del 2000, i no és que foren suficients.
És a dir, hi ha una congelació a la baixa de polítiques d'infraestructures de transport, a on, entre els objectius o línies que vostés es marquen, es parla, efectivament, de les ampliacions i millora de la ret del Ferrocarril de la Generalitat Valenciana, tota una sèrie de convenis que se proposen junt amb l'administració central, els processos de soterrament de les vies de ferrocarril, els projectes com el Gandia-Dénia, els potenciaments de vies com la de Sagunt-Terol-Saragossa.
.
.

Tots eixos objectius, per no oblidar la històrica Xàtiva-Alcoi, dels primers trens del nostre país.
.
.
En tots eixos objectius tenim les inversions congelades.
I en el que són polítiques d'impulsar el transport públic, que vindria el programa d'ordenació del transport, que és un altre programa, l'any 2000, en el capítol VI, és cert que ahí estan les inversions ­diguérem­ les transferències de diners a manteniment de FGV, etcètera, però el que són polítiques d'inversió de la Conselleria en l'ordenació dels transport, que té, entre altres, com a objectius, la potenciació i promoció de l'ús del servei de transport públic en general, o abordar la problemàtica del deteriorament del medi ambient per l'ús massiu de mitjans de transport contaminants, vostés es marquen eixes problemàtiques i eixes línies d'objectius, ahí tenim una altra línia de congelació de, en l'any 2000, 133 milions, l'any 2002, 131 milions, l'any 2001 encara era més baixa, la congelació era de 119 milions.

És a dir, davant d'eixa problemàtica, davant d'eixes signatures de compromisos internacionals, davant d'eixos projectes, realment, tenim una política de molt escassa inversió, una política d'escassíssima inversió, i, després, tenim una política, i això també li ho volia dir, de passar eixes inversions d'un any a un altre, amb la qual cosa les inversions encara són més escasses, perquè no acaben executant-se.

Perquè, per exemple, és difícil, a més, aclarir-se amb els seus números.
La variant del tren Xàtiva-Alcoi de Benigànim, en quants diners va a licitar-se?
Quan va a licitar-se?
Ja està redactat el projecte?
Perquè amb els 200.
000 euros que tenia d'inversió Renfe l'any passat, que enguany tampoc ha executat i que ara se repetixen per a l'any que ve, no s'ha fet.
Però en el seu projecte són 480.
000 euros.
.
.
És que no sabem, és que aixina estem tres anys.

És a dir, la interpel·lació, sobretot, va en un sentit: hi ha una escassíssima part del pressupost destinat al transport públic, quan hi ha un gran problema de transport públic.
Solament estan actuant vostés en estos moments de manera decidida, efectivament, en el tramvia d'Alacant.
És cert.
Però hi ha moltíssims, moltíssims projectes paralitzats.
Ara, en els pressupostos de l'Estat, és cert que són de l'Estat, però vosté, sempre que pot parla de l'Ave.
Per tant, alguna responsabilitat té, alguna responsabilitat té.
Sembla que tots els pressupostos d'inversions en ferrocarrils són per a l'Ave.

I, per tant ­vaig a dir-li-ho claríssimament­, amb dos mil escassos milions de pessetes per al manteniment de rodalies de Renfe, va a ser molt complicat mantenir eixes línies.
Comença a preocupar-mos, a més que no se desenvolupe el transport públic, que no es facen eixos nous projectes, que no s'invertisca realment en fer que la gent deixe el cotxe perquè té un servei de transport públic, d'autobús i de tren de rodalies.
Ens comença a preocupar que això vaja en detriment de la seguretat del transport del ferrocarril, perquè no va a haver prou diners per al manteniments.
Molt menys en aquest moment, molt menys ens creiem que vagen a duplicar vies, que vagen a electrificar les vies que calen, que vagen a fer alguna actuació entre Sagunt, Segorbe i Caudiel, que vagen a fer alguna actuació entre Xàtiva i Alcoi, que vagen a fer el tren Gandia-Dénia o el metro a Manises.
Perquè és cert que hi ha un debat que si seria millor que continue l'Ave o que el metro, utilitzant la plataforma del València-Riba-roja, que sembla que va a passar a la conselleria.
.
.
Tampoc sabem encara quan, perquè sempre estem en l'any que ve.
De la política d'infrastructures ferroviàries, és de les que més són de l'any que ve.
Quan va a arribar el metro a Manises?
O serà l'Ave?

És a dir, són totes unes preguntes que a nosaltres ens preocupen molt.
Des d'eixe marc, des d'eixe marc de plantejar-li la necessitat d'abordar seriosament i estratègicament que per a l'estalvi energètic, per a disminuir la contaminació atmosfèrica i, per tant, per a millorar la qualitat de vida dels valencians i les valencianes, sobretot els que viuen en les àrees metropolitanes, que són les que concentren la gran població, una, calen unes inversions molt importants.
Perquè, per exemple, el soterrament de les línies ­que també és un dels projectes que vosté sempre posa en els seus pressupostos­ Alfafar-Sedaví-València, fan falta molts diners.
Però, a més, fa falta impulsar i mantenir els transports públics per tal d'evitar que la gent agarre el cotxe, que és el transport menys eficients que hi ha, sobretot perquè solen anar ocupats per una o dues persones.
És a dir, vosté sap que en la gradació d'eficiència és molt millor l'autobús, efectivament, que el cotxe, encara que siga transport rodat, perquè almenys van quaranta, cinquanta, seixanta persones.

En eixa línia volíem interpel·lar-li.
Pensem que hi ha una paralització real de les infrastructures del transport públic i de ferrocarril convencional.
Ens preocupa moltíssim.
I ens preocupa moltíssim que eixe Ave, eixe Ave, que si s'ha de fer, que si s'ha de fer, almenys hauria d'anar per l'arc mediterrani, i no tancar-mos l'eixida a la frontera per la mar, almenys, si s'ha de fer, no consumisca tots els diners i abandone tots uns projectes de rodalies, que tots els dies utilitzen moltíssimes persones i que si deixen el cotxe, mos ajudaran a tots, tots podrem viure molt millor.

Eixe és el motiu de la interpel·lació, i espere les seues respostes.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller.

Té vosté la paraula, senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies, senyor president.

Señoras y señores diputados.

Senyor Peris.

La qüestió que vosté formula jo crec que és una qüestió ampla i a la millor no disposem de suficient temps per a poder-la desenrotllar.

Però anant un poquet jo crec que a les preguntes o als temes més concrets que vosté plantejava sobre inversions en els pressupostos de la Direcció General de Transports, en els capítols 513.
20 o 513.
30, jo crec que hi ha un tema important que vosté a la millor no maneja el suficientment bé perquè no té tota la informació, Però també és la inversió que directament està fent FGV en tot el transport, diguem, ferroviari.

Jo crec que en l'any 2000, 2001, 2002 està fent-se una inversió en política de transports importantíssima.
No sols estem apostant pel tren d'alta velocitat Madrid-Comunitat Valenciana, que jo crec que és una necessitat claríssima i evident, és fonamental fer-ho.
No podem que Barcelona, Sevilla i altres llocs tinguen l'alta velocitat i que València no puga disposar d'eixa alta velocitat quan abans.
Jo crec que és una política que vostés a voltes critiquen dient "que és que defenen una cosa i no defenen l'altra".
No.
Mosatros defenem l'alta velocitat perquè creem que és fonamental i imprescindible per a poder continuar amb un desenrotllament econòmic conforme el que tenim i continuar amb la competitivitat que té la Comunitat Valenciana, perquè si no, estaríem en dèficit d'infrastructures en un temps suficient per a aplegar al centre de la península on està tota la ret radial i la comunicació amb la resta d'Espanya, que crec que és importantíssim.
Però mai hem oblidat, mai hem oblidat que el corredor mediterrani per a mosatros és fonamental també.

Jo crec que eixa autopista del mediterrani, l'A-7, que vostés estan tan en contra del peatge, sense cap dubte en el seu moment va a ser una infrastructura fonamental per al desenrotllament de la Comunitat Valenciana, de tots els nostres pobles.
El turisme en la Comunitat és el que és, sense cap dubte, gràcies a eixa facilitat de comunicació, entre altres coses.

Per tant, igual que li dic això, li he de dir que des del primer moment mosatros hem estat demandant demandant el Ministeri de Foment que l'alta velocitat en la Comunitat Valenciana no sols era el Madrid-València, sinó era Madrid-València, Madrid-Alacant, també Castelló, i la comunicació de les tres províncies amb l'alta velocitat.
I hem de reconèixer tots que hui, amb els documents del ministeri, això es contempla.
I estan fent-se obres i projectes que van en eixa direcció.

Diu: "Però és que vostés es dediquen a l'alta velocitat i abandonen allò altre".
Vosté sap perfectament que no és de veres.
Mire, en el 2001 l'increment d'inversió respecte al 2000 és importantíssim.
Va ser de quasi d'un 70 o un 80% l'increment d'inversió, fonamentalment a través d'FGV.
En el 2002 va a ser més important encara.
I vosté assenyalava una de les inversions, però no és eixa sols.

O siga, és cert que en l'àrea metropolitana de València, en un moment determinat, es decideix potenciar les rodalies, potenciar FGV i potenciar la ret de metro i tramvia.
És cert que mosatros hem continuat potenciat eixa decisió jo crec que importíssima en un moment determinat, acabant unes línies de metro, sobretot les més importants, que han aconseguit duplicar el nombre d'usuaris en un temps.
.
.
en menys d'un any, continuant amb l'ampliació de línia 5 i continuant amb els projectes que estan molt avançats per a comunicar el que és el centre de València també amb l'aeroport, a través, com vosté dia, de Riba-roja.
Estem acabant els projectes, estem acabant els projectes.
I quan un ja licita una actuació d'eixe tipus, que és fer un projecte de construcció, es presenta en els ajuntaments, tant en Manises com en Quart; s'aplega a acords amb els alcaldes, perquè va a necessitar-se fer unes infrastructures determinades i dur uns acords amb els ajuntaments, un no està tirant focs artificials.
Està fent projectes concrets que van a vindre seguits de forma immediata.
El que passa és que vosté me pregunta hui això, però és que fa dos mesos estàvem parlant de quasi el mateix, perquè en l'ordenació del territori, al final també parlàvem del transport.

I, clar, fa un mes vosté me deia: "Com està el projecte?
" Un més després jo puc dir-li: ha avançat el projecte, però l'obra encara no està feta, perquè és impossible en un mes canviar substancialment les coses.
Però els projectes han avançat, els projectes els tindrem acabats abans que acaba enguany.
I l'any que ve licitarem almenys la primera fase des de València fins a l'aeroport, almenys la primera fase.
Arribarem a Quart.

Per tant, estem fent una inversió importantíssima en metro, en tramvia i una planificació també important, que és la que després duu a cap eixa inversió.
No es poden fer obres si primer no es planifiquen i no es fan els projectes.

I a Alacant també li ha aplegat el moment.
És la segona àrea metropolitana en importància de la Comunitat Valenciana, que tenia un tren de via estreta pràcticament abandonat i que s'ha decidit no sols potenciar sinó convertir-lo dins de la ciutat en el que és un tren tramvia, que en alguns punt és subterrani i en altres punts ix en superfície per a potenciar el que vosté està dient.

Mosatros estem aconseguint multiplicar, com li he dit, més que per dos, el que és el transport, a través, en este cas, del metro o tramvia i el transport metropolità en la corona metropolitana de València, i volem fer pràcticament el mateix en la corona de l'àrea metropolitana d'Alacant.
I crec que eixa és la línia que vosté està demandant.
Estem treballant i estem treballant en eixa direcció.

Ara, es pot fer tot i tot al mateix temps?
Bé, estem fent moltes coses, perquè la inversió de la línia 5 d'aquí és d'uns 16.
000 milions de pessetes.
La inversió del metro de València a l'aeroport està aproximadament al voltant dels vint i tants mil milions de pessetes.
La inversió que està fent-se hui en el tren tramvia en la zona d'Alacant supera ja els 14-15.
000 milions de pessetes.
Estem fent inversions importants, perquè creiem en eixa mitjà de transport, i no creiem sols com una filosofia que cal dir i que.
.
.
No, no.
És una filosofia que creem en ella i una pràctica que estem duent a cap.
Estem jugant molt fort en eixe mitjà de transport.

I a més, li dic més: vosté sabrà, igual que jo, que el futur en el transport va a basar-se de forma important, sobretot, en el que és exportació, i a voltes no tant en l'exportació, sinó per a moure les mercaderies dins de la mateixa nació en el transport marítim.
Fonamental.
Per què?
Perquè les carreteres cada volta estan més congestionades.
També és difícil travessar els Pirineus perquè necessitem fer túnels i cada volta més túnels ­més car.
El tren per a aplegar fins Europa, i poder-ho fer de forma racional, necessita un temps determinat, però està treballant-se en eixa direcció.
I mosatros en el corredor mediterrani estem treballant en eixa direcció, en l'alta velocitat i, sobretot, en l'ample europeu, per a poder-nos comunicar sense ningun problema de ningun tipus.
Però mentre cal continuar funcionant.
I el que està previst és que en els pròxims anys augment el tràfic marítim de l'ordre ­crec que és­ d'un 400% del que té actualment.

Per tant, cal potenciar el que són els ports, sobretot els ports d'interés general, i cal potenciar la infrastructura de connexió d'eixos ports amb les infrastructures generals.
Bé, vosté vorà que estem fent en tots els ports d'interés general de la Comunitat Valenciana, l'Estat, i mosatros col·laborant, obres importantíssimes d'ampliació i de millora.
Unes d'ampliació del port, port de Sagunt, pla estratègic Sagunt-València, ampliació en el port de Castelló, ampliació en el port de València.
Millores d'accés: accés nord en València, accés sud del ferrocarril en València, accés del port de Castelló.
Millores també d'accés en el port d'Alacant.
O siga, estem invertint estratègicament en el que creem que ha de ser el futur del transport en tota la Comunitat Valenciana.

I l'altre punt és la intermodalitat.
La intermodalitat per a mosatros és fonamental.
I és fonamental, i per això hem treballat en.
.
.
no sols la intermodalitat del que pot ser una estació, com serà el Parque Central, com és hui l'estació de Castelló, i com és algunes més xicotetes que estem col·laborant, on aplega l'autobús, on aplega el tren, on està el taxi.
En altres casos aplegarà també el metro, de forma que en eixe punt, ahí se puga connectar i no siga necessari utilitzar el cotxe privat per aplegar a eixos punts i poder-se desplaçar en comoditat, sinó fent que la gestió del transport siga comú, fent que el bitllet siga un bitllet únic per a tots els usuaris, aconseguint els abonaments que faciliten la comunicació, i abaratixen notablement quan un garantix una fidelitat a eixe mig de transport, abaratixen el que és eixe mitjà de transport per al propi usuari.

Això ho hem potenciat de forma important en l'àrea metropolitana de València.
Això ho hem implantat fa molt poquet en l'àrea metropolitana d'Alacant a través del TAM i connectant tots els mitjans de transport que hi havia en eixa corona metropolitana en la pròpia ciutat.
I estem estudiant-ho per a fer-ho també en la zona de Castelló.
O siga, estem treballant en eixes línies i podem fallar en algun punt perquè és impossible aplegar a tot, però estem treballant de forma decidida en totes eixes línies de millora i d'un transport, ­diguem,- integral.

I estem preparant el que jo crec que és més important, i és un Pla d'infrastructures del transport que tindrem acabat en poquets mesos.
Jo espere que abans de gener poder-ho presentar-li'l també a tots vostés, en què s'incidix de forma directa, i no sols s'incidix, sinó se planifica en un temps determinat quines són les actuacions que anem a fer en eixa direcció, com se prioritzen, i com van a finançar-se, perquè també estem estudiant el finançament de totes eixes infrastructures.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyor Peris, per a rèplica.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyor president.

De la seua resposta em sorgeix una pregunta, com diu, "com serà el Parc Central".
Però, i quan serà el Parc Central?
Clar.
Que no es pot estar, any darrere any, anunciant que a València se soterraran les vies, no des de València, sinó jo crec que és una necessitat històrica: Benetússer, Sedaví, Alfafar, i hi haurà un gran Parc Central, i efectivament tindrem una estació a la ciutat de València, cap i casal d'aquest país, com les que ja tenen altres ciutats importantíssimes del conjunt de l'Estat.
I vosté, que és el conseller del país, hauria de dir, té raó vosté, senyor Peris, no invertix ni un duro en el Parc Central eixe govern central, i vaig a posar-me davant de la manifestació.

Clar, si vosté clar que està fent, ja li ho he dit jo, 131 milions de pessetes per a fomentar l'ordenació del transport públic valencià, en un pressupost d'un any, 131 milions de pessetes d'inversions reals.
Té la partida FP6 del programa.
Clar que està fent, 131 milions de pessetes.
Nosaltres sabem que això no ho pot fer solament la comunitat, evidentment que no.
Però és que som, després de San Sebastián, la darrera comunitat en inversions en rodalies per al 2003.

Clar, i li ho he dit, i ens preocupa moltíssim.
Vostés estan fent ara el tramvia, efectivament d'Alacant, és cert.
Actuant en la línia del metro de València al Balcó del mar, que és el nom del projecte, és cert.
Però, quants diners fan falta més per a invertir en el transport públic?
Falta una política molt més decidida.
I clar, de Xàtiva a Alcoi, no hi ha resposta, no?
La variant de Benigànim.
.
.

Clar, és que ja vosté sap que va a fer un estudi, la Coput va fer un estudi en prou cura que deia de Xàtiva a Alcoi hi ha que fer estos projectes d'inversió, en eixe conveni de passar-la de Renfe a la Generalitat Valenciana.
S'ha fet algun?
La pregunta és, se n'ha fet algun?
O el Gandia-Dénia, va signar-se el conveni que s'ha de signar per a construir realment les línies?
Clar.
És a dir, si és que el que ens preocupa és això.
És a dir.

L'Ave, bé; de Castelló a Tarragona hi haurà Ave?
Perquè maldita la gràcia seria que pel tram de Castelló a Tarragona no hi haguera Ave en l'arc mediterrani i connectàrem a França des de València pel litoral.
Eixa és una pregunta també que me sorgix.
No ho vegem en els projectes.
Vosté diu que està en els estudis, en els projectes reals de Castelló a Tarragona, velocitat alta, no alta velocitat.
I jo ho torne a dir, si s'ha de fer, trenquem d'una vegada l'Espanya radial, trenquem d'una vegada l'Espanya radial.
Eixa és una de les reflexions que volíem fer.

Pensem que hi ha massa projectes de l'any que ve, senyor conseller.
Ho ha dit en la seua intervenció.
De València a Quart estarà fet l'any que ve, per allò de la intermodalitat, de València a Manises, per allò de la intermodalitat, hauria de ser de les prioritats, per allò justament de la intermodalitat, per unificar l'avió en el tren o en el transport públic de l'àrea metropolitana.

I una altra reflexió que volia fer-li a l'entitat, a la part que participa la Coput en l'entitat metropolitana del transport de l'Horta de València, trenquen també vostés la radialitat de l'àrea metropolitana, que n'hi ha pobles que estant al costat han d'anar a València per anar al poble del costat.
Sap vosté què passa?
Que acaben agarrant el cotxe.
Això també passa en l'àrea metropolitana de València.

Trenquen vostés la radialitat, trenquen vostés eixe concepte que hi ha que anar sempre de la perifèria al centre, i que transversalment puguen unir-se.
Això també passa en l'àrea metropolitana de València.
Ens preocupa moltíssims que passaria l'Ave de Castelló a Tarragona, que no hi haguera.
I ens preocupa moltíssim que en eixa aposta decidida per l'Ave, com no n'hi ha més diners, ens preocupa moltíssim que com no n'hi ha més diners s'acabe no construint-se el Gandia-Dénia, millorar el Xàtiva-Alcoi, el Buñol-Requena, el Sagunt-Caudiel.
I sobretot el manteniment del tren convencional que ja existix.
Eixes reflexions volíem plantejar-les molt seriosament.

I vaig a dir-li una cosa.
No solament no poden quedar-se sense fer projectes perquè vosté haja anat a parlar en els ajuntaments.
N'hi ha a Espanya línies, com l'Alcoi-Alacant, en amb els túnels fets i les trinxeres i mai va anar el tren.
No solament poden quedar-se sense fer perquè vosté haja anat a l'ajuntament.
De vegades es queden construïts els túnels i les trinxeres i mai va el ferrocarril.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller.

*(Remors)*

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies, president.

Senyores i senyors diputats.

Senyor Peris, mire, la inversió en transports en el pressupost del 2002, incloent la Conselleria d'Obres Públiques i FGV, és de 36.
674 milions de pessetes.
Multipliquem quasi per dos.
.
.
no, crec que més que per dos, la inversió de l'any 2001.
O siga, crec que no hi ha ningun dubte de ninguna classe que és una inversió i una voluntat política decidida anar per eixe camí.

Vosté jo crec que té algun complex, perquè sempre està parlant de trencar l'Espanya radial, hi ha que trencar la radialitat.
Jo crec que no, jo crec que no.
El que hi ha és que complementar la radialitat, complementar-la.
Però no hi ha que trencar-la.
És fonamental, perquè l'estructura està formada conforme està formada, i hui per a anar a Galícia és que no te quedaria més remei, o per a anar a Bilbao, o per a anar a altres llocs, i llavors la radialitat està i no hi ha que trencar-la, el que hi ha és que complementar-la, complementar-la.
I en açò mosatros estem treballant més que ningú.
Més que ningú.

Però no sols en el que és.
.
.
quan parla de l'Espanya o parla de la Comunitat Valenciana.
Mire, les carreteres, en el tema de carreteres, tant el que és l'autovia Central, l'autovia de la Plana, les actuacions que estem.
.
.
­però fent, fent, obres ja­ Gandia-el Morquí fins l'autovia Central; són vertebradores de la comunitat, comuniquen transversalment a la comunitat d'interior a la costa.
Però al mateix temps estem recolzant actuacions que tota la costa ha de continuar tenint unes possibilitats determinades.
Per això el corredor mediterrani, i per això estem en la defensa total de l'alta velocitat.

I li dic, estiga tranquil que l'Ave no acaba a Castelló, l'Ave continua a Tarragona, i se comunica en l'Ave que des de Barcelona després anirà a Europa, sense ningun dubte de ninguna classe.
No tindria ningun sentit que fóra d'una altra manera i aixina està en tots els plans del ministeri i en els plans de la conselleria.

Vosté també sap que jo crec que mai s'havia avançat tant en el Gandia-Dénia com estem ara.
Vosté sap que estem fent projectes de construcció, vosté sap que hem parlat en els ajuntaments i hem aplegat a acords, i estem fent els projectes d'acord en eixe aspecte.
I esperem no sols firmar el conveni en el ministeri, sinó poder licitar obres prompte.
Perquè vostés són com Santo Tomàs: sols s'ho creuen quan ho veuen.
De l'Ave parlen ara, quan ja està fent-se i tal, pareixia que era una realitat virtual.
No.
És una realitat que les obres estan fent-se, i allò altre també estem preparant els projectes per a fer les obres.

Gràcies.

*(Remors)*

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyories, se suspén el Ple, que es reprendrà demà a les deu del matí.

 

*(S'alça la sessió a les 19 hores i 19 minuts)*