DS-096%20macro.html





Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 15 de juny de 2017.
Comença la sessió a les 10 hores i 6 minuts.
Presideix el president de les Corts Valencianes, senyor Enric Morera i Català.
Sessió plenària número 55.
Segona i darrera reunió.

El senyor president:

Senyories, es reprén la sessió.

Compareixença del president del Consell, senyor Ximo Puig i Ferrer, per a respondre les preguntes d'interés general per a la Comunitat Valenciana formulades pels grups parlamentaris (RE números 66.
064, 66.
067, 66.
066 i 66.
065)

El senyor president:

Senyories, punt 9 de l'ordre del dia, que és la compareixença del president del Consell per a respondre a les preguntes d'interés general per a la Comunitat Valenciana, i que formulen els grups parlamentaris.

En primer lloc, té la paraula el Grup Parlamentari Popular, té la paraula la seua síndica senyora Isabel Bonig.

La senyora Bonig Trigueros:

Gràcies, president.

Done per reproduïda la pregunta.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Bonig.

Li contestarà el president del Consell.

El senyor president del Consell:

Molt bon dia a totes i a tots.

Senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Hui es complixen quaranta anys de les primeres eleccions democràtiques a Espanya.
Quaranta anys d'encerts i desencerts, però la convivència ha estat garantida enfront dels intents inicials de desestabilització.

Senyories, aprofundim en la democràcia, superem les insuficiències que s'han demostrat durant estos quaranta anys, recordem i enaltim la memòria democràtica i les víctimes de la dictadura.

Senyora Bonig, la valoració que fa el Consell d'estos dos anys és la valoració que fan la majoria dels ciutadans, una valoració positiva.
Tots els indicadors econòmics i socials estan millor que fa dos anys.
I això ho hem fet des d'un escenari d'estabilitat, honradesa i diàleg.
Eixa és la millor avaluació.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, president.

Síndica del Grup Parlamentari Popular, té la paraula.

Quan vosté vullga.

La senyora Bonig Trigueros:

Gracias, señor presidente.

Molt honorable president.

Consellers.

Mire, presidente, nos sumamos a esa celebración de cuarenta años desde la celebración de las primeras elecciones democráticas en este país.
Pero precisamente eso, de respeto.

Mire, recoge el Diario de Sesiones del 8 de febrero de 2017 unas palabras textuales suyas: Â«Senyora Bonig, està ancorada en l'extrema radicalitat, ho fa en els seus atacs quasi homòfobs.
Â»

Mire, con estas palabras que eran un insulto del presidente de La Generalitat a la líder de la oposición, nadie me pidió perdón, nadie se levantó, aplaudió, se solidarizó.
Parece que los hombres y mujeres del Partido Popular tenemos que soportar todos los días unos y otros insultos.
Pero, en fin, menos mal que somos fuertes y seguiremos defendiendo nuestros principios.

Mire usted, señor presidente, (aplaudiments) llevan dos años.
Y después, y pese a ese discurso triunfalista, el Consell, su Consell, sigue igual que hace un año: sin ideas, sin pulso, sin orientación y, lo peor, improvisando.
Es consciente de que el crédito se le agota, después del verano prácticamente se le agotará y tendrá que rendir cuentas de su gestión, y no le servirá la herencia recibida.
Herencia en cosas malas, pero en muchísimas cosas buenas que usted no recalca, que usted no vende.

Pero, mire, ustedes llegaron al poder prometiendo el cielo y la tierra.
Ustedes llegaron al poder prometiendo con mucha demagogia que vosotros, que ustedes, eran los salvadores de las personas necesitadas.
La vicepresidenta antes, la vicepresidenta ausente, decía cuando estaba en la oposición en esta cámara, y respecto a los desahucios, Â«que ací, en la Comunitat Valenciana, estem molt pitjor.
Sap per què que en tota Espanya?
Pels incompetents que se seuen en la bancada blavaÂ».

Ayer conocimos los datos, que la Comunidad Valenciana es la segunda comunidad con más desahucios.
En el primer trimestre de 2017, de los 17.
000, 3.
000 aquí, en la comunidad, el 18%.
¿Quién es ahora los incompetentes, señor presidente?

En segundo lugar, decía la vicepresidenta: Â«Obrirem les finestres, els calaixos, per a dir la veritat, per a dir a la gent, i plantejarem una auditoria ciutadana.
Â» També li la reclama el senyor Estañ, de Podemos.

Pues, mire usted, la señora vicepresidenta mantiene más de 218 millones retenidos.
Tiene 60 millones de euros de facturas en los cajones.
3.
300 plazas de residencias vacías o sin contrato.
47.
000 familias numerosas sin que se le tramite carnet de familia numerosa, con claros perjuicios económicos, a pesar de que ella tiene doce asesores.
Más de 17.
000 personas pendientes de la dependencia.
2.
500 personas, familias, pendientes de adoptar.
¿Aceptan ahora la auditoria, señor presidente, de su gestión?

En tercer lugar, decía la vicepresidenta ausente, Â«la prioridad actual es someter la economía a la democraciaÂ».
Y yo me pregunto, presidente, si antes decían que primero era rescatar a las personas y no pagar la deuda, ¿por qué están pagando la deuda de los grandes capitalistas y de los bancos?
¿Por qué no lo dedican a rescatar personas?
(Aplaudiments) Acaso, señor presidente, la democracia es culpable del caos que ha organizado el señor Climent en la libertad horaria, del caos en Feria Valencia que el señor Soler se encarga e intenta arreglarlo, pero no se entiende con el señor Climent, de que solo se han pagado el 9% de las ayudas a empresas, de que no hay plan eólico porque no hay viento -insólito-.
Que en materia de inversiones apenas han ejecutado un 55%.
Por cierto, presidente, ¿qué va a hacer con los 851 millones de euros más que tiene usted este año sin cambiar el modelo de financiación, gracias a las políticas del PP que mejoran la economía?
¿En qué las va a invertir?
Porque hoy sabemos que el Consell le quita el dinero al Tram de Castellón para priorizar la T2 de Valencia.
(Aplaudiments) Como diría su vicepresidenta, señor president, parafraseando a la vicepresidenta, Â«vosté, president, no pinta favaÂ».

Y qué decirle de Radiotelevisión Valenciana, antes los defendía, detrás de las pancartas.
Hoy la vicepresidenta ausente dijo que Â«els treballadors ja no són herois, que no reben, que no dialoguen, i radiotelevisió continua tancadaÂ».

Además otro frente judicial se les abre en este tema.
¿Qué van a hacer ustedes?
¿Va a ser culpa del Partido Popular?

Y miren, yo resumiría su gobierno con dos cuestiones: su gobierno es una amalgama de personas inconexas, que solo querían el poder, chafar moqueta; cuando chafar moqueta se olvidaron de las personas y de rescatar.

Mire usted,…

El senyor president:

Senyoria…

La senyora Bonig Trigueros:

…ustedes se caracterizan por la falta de gestión, no hacen nada, y por la imposición en la educación, en la lengua y en todo.
Me quiere usted explicar qué significa esto.
El Consell maniobra para que otros jueces decidan sobre el plurilingüismo.
Yo le pregunto, señor president: ¿están ustedes hostigando a los jueces?
¿Están ustedes…

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

La senyora Bonig Trigueros:

.
.
.
hostigando a los jueces?
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Bonig.
Moltes gràcies.

Li contestarà el president del Consell.

President del Consell, per a respondre a la pregunta.

El senyor president del Consell:

Moltes gràcies, senyor president.

L'únic que hi ha prop d'intentar condicionar la justícia és el ministre de Justícia, l'únic, l'únic, (aplaudiments) de l'únic que hi ha.
.
.
(inoïble)

Mire, vosté vol generar l'ambient, el paisatge d'un caos que sols existix en el Partit Popular, que ahí sí que hi ha caos.
Però realment, la realitat és que si vosté fóra tan dura amb la gestió del que va ser la seua gestió.
.
.
, per exemple, deixar ajudes a la vivenda sense pagar per valor de 340 milions; o que ara, ara sí que hem de pagar coses, entre altres coses l'autovia fantasma eixa seua, que ens costarà 9,5 milions d'euros del sense fer-la, sense fer-la.
(Aplaudiments)

Mire, estos dos anys se poden resumir en tres exemples que he viscut en l'última setmana.

El primer d'ells, la reunió fa dos dies amb el Banc Europeu d'Inversions i amb el president de la comissió, senyor Juncker.
Perquè a Europa la nostra imatge era la d'una comunitat autònoma on es multiplicaven els expedients sancionadors, la primera comunitat i regió europea sancionada per ocultació del dèficit, i mentre, ací, a més, se contestava, les investigacions europees, retirant les banderes europees.
El que hem fet és intentar restaurar la confiança de la Unió Europea.
(Aplaudiments)

Estem alçant eixa hipoteca reputacional en tots els àmbits.
Estem trencant l'aïllament.
I he de dir-li que li vaig trobar amb el senyor Juncker un ample suport a reclamacions valencianes, com ara el corredor mediterrani.
Però l'extensa infraestructura no la podem fer sols les autonomies, el corredor ha d'estar recolzat seriosament a Europa pel Govern d'Espanya.
I per això li he demanat ahir al senyor Rajoy, i ara ho reitere, que en la reunió que demà mantindrà amb el president Macron propose una aliança ferma entre Espanya i França per donar suport d'una vegada al corredor mediterrani.

El segon exemple del canvi d'esta setmana és paradigmàtic.
Com bé sap la senyora Bonig, perquè era consellera responsable, en la ciutat de València hi ha 200 milions soterrats per a una línia de metro de la que no se sap res i no hi havia cap planificació.
És absolutament mentira, absolutament mentira que s'haja canviat eixa inversió pel metro de Castelló.
(Aplaudiments) És mentira, simplement!
(Aplaudiments)

El que sí que és veritat és el monument a la incapacitat política que significa tots els eixos que no van a cap lloc.
Això sí que és incapacitat.
I té noms i cognoms, i ho sap perfectament vosté.

Mire, i vull dir-li, ara que confien les institucions europees tindrem fons comunitaris la T2.
I a més li vull dir que per suposat eixa línia aplegarà a Natzaret i connectarà Natzaret amb la ciutat per cosir la ciutat de València, els ho assegure als veïns i les veïnes de Natzaret que aixina serà.

Vostés van ser el Consell dels forats i nosaltres volem ser i som el Consell de les solucions, també en matèria econòmica.
Mire, esta última setmana una empresa molt important valenciana ha adquirit noves parcel·les en Parc Sagunt, 1.
300.
000 milions de metres quadrats ja tenim venuts en Parc Sagunt.
O la naviera Cosco, que ha apostat per la Comunitat Valenciana enfront d'altres.

Mire, estem alçant l'hipoteca reputacional, estem posant solucions als seus forats i les empreses tornen a confiar en la Comunitat Valenciana.

Han estat moltes coses les que han millorat en l'àmbit social, i temps tindrem per dir-ho.
Però jo, la veritat, és que el que sí que tinc clar és que l'èxit de la Comunitat Valenciana és l'èxit dels valencianes i de les valencianes, dels treballadors i dels empresaris, de tots; no és l'èxit d'un govern determinat.

Nosaltres volem governar des de la humilitat per als més humils, intentar superar les desigualtats i els desequilibris.

Vostés van enfonsar el Titanic.
Des del botànic estem alçant la Comunitat Valenciana.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, president.

Senyor José Juan Zaplana, té vosté la paraula.

El senyor Zaplana López:

Señor presidente, valorando los dos años, ¿cuándo vamos a dejar de sufrir a una consellera que se está cargando el modelo sanitario valenciano?

Y no se lo digo yo.
El comité de empresa del hospital de Torrevieja ha denunciado el colapso de urgencias desde el cierre de una planta en mayo.
Recortes en salud pública ponen en riesgo de las inspecciones alimentarias.
UGT denuncia que el clínico se ve obligado a recurrir a habitaciones de tres camas.
Comisiones Obreras denuncia que los enfermos de cáncer esperan dos meses para quimio en la Vila.
CSIF reclama el traslado de un consultorio paralizado por un gobierno -por su gobierno- con goteras, humedades, aguas fecales, mosquitos y cucarachas.
Los comités de empresa del general de Valencia y del provincial de Castellón denuncian recortes y anuncian movilizaciones.
Y la vicealcaldesa de Castellón, de Compromís, dice que el hospital de Castellón, el general es inhumano, desorganizado y un caos.

Mire, señor presidente, su consellera está arrinconando los derechos de las mujeres.
Cinco meses de espera para una mamografía en La Fe.
El general de Elche pone habitaciones dobles en maternidad a partir del 1 de julio.
Colapso en ginecología en el provincial de Castellón, la espera roza un año, según datos de la propia consellera.

Déjense de guías…

El senyor president:

Senyoria.

El senyor Zaplana López:

¿Hasta cuándo, señor presidente?
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Zaplana.

Consellera de sanitat, té vosté la paraula.

La senyora consellera de Sanitat Universal i Salut Pública:

Sería absurdo rebatirle uno por uno las falsedades que usted muestra.
(Remors) En todo caso, yo le tengo que decir, si hubieran dejado una sanidad pública valenciana inmejorable (veus) quizá…

El senyor president:

Senyories.

La senyora consellera de Sanitat Universal i Salut Pública:

…ahí el reproche podría tenerse en cuenta.

Pero, mire, el cien por cien de las personas tienen atención sanitaria universal.
Más de 1.
300.
000 personas reciben ayudas frente al copago.
359 millones de euros en un plan de dignificación de infraestructuras sanitarias.
17.
700 plazas de ofertas públicas de empleo después de nueve años de obstaculizar los derechos de los trabajadores.
Esto es lo que nosotros estamos haciendo, fortalecer la sanidad pública valenciana día a día y corregir todos sus desmanes, recortes y abandono de lo público.
A ver si algún día se quiere enterar y abandona la demagogia.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, consellera.
(Aplaudiments)

Senyor Rubén Ibáñez, té vosté la paraula.

El senyor Ibáñez Bordonau:

Muchas gracias, presidente.

Molt honorable president.

Después de dos años, le voy a dar unos datos de la gestión de la vicepresidenta, que parece que usted no quiere conocer.

La señora Oltra ha multiplicado por diez las facturas en el cajón.
O sea, se encontró en 7 y lleva 74 millones, por diez.

En 2016 ha gastado sin contrato más de 100 millones de euros, 100 millones de euros.
A esto la señora Montón le llama pufos.

La intervención de La Generalitat dice que la señora Oltra fracciona contratos y que no se acredita la competencia del órgano que aprueba, adjudica y autoriza el gasto.

En 2016, la inversión en centros de mayores fue del 29%; en centros de menores, del 27%; en diversidad funcional del 9% y de inclusión social el 7%.

¿Le parece que olvidarse de las personas, esconder 74 millones de euros en el cajón o pagar más de 100 millones sin contrato es positiva la gestión?

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ibáñez.

Li contestarà el conseller d'hisenda.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

És bastant interessant la seua intervenció, quan resulta que enguany, per primera vegada, el pressupost de polítiques d'inclusió ha superat els 1.
000 milions.
Mai en la història (aplaudiments) de la Generalitat valenciana ha augmentat més de 1.
000 milions.

Segona, segona, vostés deixaren 45.
000 famílies de gran dependència sense ajudar.
Nosaltres hem tingut de fer un pla triennal (aplaudiments) per a poder rebatre tot això.

Ja no n'hi han factures en els calaixos.
¡Ho feen vostés!
(Veus) Nosaltres tenim la 410 i la 407 per a tindre-ho perfectament controlat i a la vista de tots.
¿Què passa, què passa?
Que n'hi ha un senyor -que crec que és del vostre partit, no me'n recorde molt bé, que és un tal Montoro- que resulta que ens dóna les possibilitats per a acabar amb tots els problemes de sanitat, amb tots els problemes d'educació, amb tots els problemes de dependència… Perquè nosaltres, malgrat agafar gran part dels diners que teníem d'altres funcions, les hem ficat en política social, i aixina i tot no tenim ni possibilitat d'arribar a la mitjana de la despesa per càpita d'Espanya.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments i veus)

El senyor president:

Moltes gràcies, conseller.

Senyories, continuem amb la sessió de control, ara amb la pregunta que formularà, en nom del Grup Parlamentari Compromís, el síndic senyor Ferri.
(Veus)

Senyories, escoltem amb silenci al senyor Ferri.

Quan vosté vullga, senyor Ferri.

El senyor Ferri Fayos:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Puig, senyor president, com se nota que per a alguns Â«cuanto mejor, peor para todos, buscando el suyo beneficio políticoÂ».
(Rialles) ¡Com se nota!
(Aplaudiments)

Mire, també li deien algunes qüestions sobre l'homofòbia.
Mire, per a mi i per al meu grup, almenys, donar suport a declaracions homòfobes és homofòbia, li moleste a qui li molesta.
A nosaltres ens molesta qui dóna suport a les declaracions homòfobes.

I finalment, també recordar que la vicepresidenta està absent perquè està a Europa defensant les polítiques socials que el govern del Partit Popular no ha defensat mai, representant a la comunitat i a l'estat.
(Aplaudiments)

Senyor president, hui la pregunta de Compromís és quin és el full de ruta per a convocar la societat valenciana a una gran mobilització unitària per a reclamar el tracte just.

Mire, el dia 5 de juny vosté ens va convocar a la seua de la Presidència de la Generalitat valenciana als representants dels grups polítics, a les universitats, als experts, als sindicats i la patronal per a analitzar en quin moment es troba l'anhelada reforma del sistema de finançament.

Pensem que eixes reunions són profitoses i que es compta amb tot el món és una qüestió que ens ha de preocupar i ens ha d'ocupar, perquè estem parlant d'una reivindicació que és extensa, que és majoritària dins la societat valenciana.

També va ser profitosa perquè l'expert que nosaltres hem designat, com a govern, a la comissió d'experts creada pel govern central, ens va explicar com avança una idea molt important, i és que esta reforma no pot ser un pegat sobre l'anterior, que esta reforma necessitem que siga profunda i que abandone l'statu quo actual.

Perquè este tema no és només… La reunió, com deia, va molt en la línia del procés participatiu i de concertació que ha iniciat el Consell, sobretot en temes de vital importància per a la nostra… per al nostre país.
Perquè este tema no és només dels partits del Consell, este tema no és només dels partits que estem ací representats en les Corts Valencianes, és un tema del conjunt de la societat valenciana.
I precisament els agents socials van ser els que van plantejar eixa necessitat d'una manifestació, d'una mobilització unitària sense precedents al nostre territori exigint un tracte just.

Sempre que hem parlant del problema del finançament o de la falta d'inversions en estes Corts o en qualsevol lloc, des de Compromís hem posat de manifest algunes qüestions.
Primer, que tenim un problema amb els que diuen ací una cosa i fan la contrària a Madrid; que tenim un problema amb els que signen ací una declaració institucional dient que cal millorar els pressupostos i després en Madrid voten en contra de les esmenes que van encaminades a millorar eixos pressupostos.
Eixos que intenten culpar a Compromís o als diputats del botànic en Madrid per no fer-li l'ona a un senyor que empara la corrupció i que maltracta als valencians i les valencianes, que ens maltracta, per cert, com feia abans, que tenia majoria absoluta i no necessitava els vots de ningú.

Però, senyor president, a banda dels palmeros de Rajoy, tenim un altre problema estructural, i és el de la invisibilitat.
I és que el poble valencià és invisible per als qui manen a Madrid.
Als ulls de qui governen a Madrid, ací no n'hi ha cinc milions de persones que tenen de tindre els mateixos drets que la resta.
Són tractats com a ciutadans de segona, són tractats de vegades com a una colònia, i com a una colònia l'únic que ens queda és callar i pagar.

Per això, des de Compromís vam donar suport a eixa proposta dels sindicats i les organitzacions empresarials de plantejar una mobilització sense precedents unitària.
Ja en 1977 alguns de vostés, el meu pare, la meua mare, van participar en un…, van eixir al carrer i van reclamar el nostre dret a l'autonomia i la nostra democràcia, la llibertat i l'amnistia.
Demanaven autonomia, perquè molts sabien què era el centralisme, sabien què era un estat que arraconava la nostra llengua i la nostra cultura i que no ens permetia tindre una identitat pròpia.

Per això, el dissabte… Hui tenim una autonomia reconeguda sobre el paper, però no en la realitat, perquè tenim una autonomia trampa.
Ens donen les competències, però no ens donen els recursos per a exercir-les.
Estem en 2017 i el govern central encara ens menysprea i ens insulta i ignora els nostres somnis i castiga les nostres aspiracions.

Potser els molesta que ara tingam en esta terra un govern que ja no furta; potser els molesta que tingam un govern que execute la T2, amb zero euros del govern central; potser els molesta que ara els diners dels valencians vagen a educació, a sanitat, a dependència i no a la caixa B del seu partit.

Senyor president, el meu pare, la meua mare, vostés, van eixir al carrer per a reclamar una democràcia i autonomia.
La meua generació hem omplit les places per a reclamar un futur millor per als valencians i les valencianes i proposar una nova manera de fer política.

Ara en el nostre país és el moment d'eixir junts, des del 15-M fins els que van córrer davant dels grisos, dels joves i dels majors d'esquerres i de dretes, des de Pilar de la Horadada fins a Vinaròs.

Senyor president, ¿quin és el full de ruta del Consell per a eixir al carrer i deixar clar que no podran res davant un poble unit, alegre i combatiu?

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ferri.

President del Consell.

El senyor president del Consell:

Moltes gràcies, president.

Senyores i senyors diputats.

El senyor president:

Un segon, un segon, president.

Senyories, demane silenci per a escoltar la resposta del president.

El senyor president del Consell:

Voldria abans de començar esta intervenció i contestar-li al senyor Ferri, que les primeres paraules foren de condol per la mort de Pasqual Batalla, primer tinent d'alcalde de l'Ajuntament de Vila-real.
Tot el suport al seu partit, a la seua família, a totes les persones que l'estimaven.
I el meu reconeixement com a president de La Generalitat a una persona valencianista, una persona progressista, una persona oberta, una persona que precisament també va ser un d'aquells que fa quaranta anys van eixir cridant Â«llibertat, amnistia, estatut d'autonomiaÂ».
(Aplaudiments)

Com vosté diu, ben prompte tindrem ja…, passarem l'equador d'esta legislatura, una legislatura crec que important de canvi, on el Consell tenia unes polítiques ben clares, tant socials com econòmiques, que a través de l'Acord del Botànic ens permeten la reparació, la reconstrucció i el renaixement de la Comunitat Valenciana.

Unes polítiques socials en sanitat, inclusió, que estan arribant a milions de valencians i de valencianes, que han vist millorada la seua vida.
I unes polítiques econòmiques que servixen d'incentiu per a la recuperació de la nostra economia, amb un horitzó fonamental: crear ocupació de qualitat mitjançant una transformació del model productiu.

Ara bé, tots els indicadors econòmics i socials avalen eixa recuperació econòmica valenciana i l'augment de la confiança és ben patent, però tenim un greu problema, un problema que ens impedix créixer més, que ens impedir créixer més ràpid i d'una manera inclusiva, ens impedix millorar els serveis que prestem a valencians i valencianes i que hipoteca el nostre futur com a poble: l'infrafinançament, la llosa del deute de 44.
000 milions d'euros i la infrainversió del Govern d'Espanya.

Com vosté sap, des del primer dia que vam prendre possessió, este Consell s'ha posat a treballar per a aconseguir fer visible el problema valencià, reivindicar el canvi de model, acabar amb el pegat pervers del FLA i fer-ho no des del victimisme sinó des de la proposta i des del debat.
I sobretot allò que vosté recalcava: unir a tota la societat valenciana.
Crec que podem dir que estes primeres s'han complit en este temps per tal d'aconseguir l'encaix just de la Comunitat Valenciana a Espanya: finançament just, inversions justes i lleialtat institucional.

A hores d'ara, no hi ha cap dubte per part de ningú que la Comunitat Valenciana ha estat la pitjor tractada no només en finançament sinó també en inversions.
Ho hem demostrat amb dades.
Hem obert eixe treball sobre la condonació del deute i també tot el que significa l'infrafinançament.

Este treball, que s'ha desenvolupat durant estos dos anys ha estat clau per a esta propera negociació del nou sistema de finançament.
Ara estem veent com s'està avançant en eixa comissió d'experts que nosaltres vam proposar.
I, efectivament, crec que hi ha una qüestió que és ben clara: no es pot mantindre, com vosté ben dia, l'statu quo.
Estem en un moment clau.

I, efectivament, l'altre dia, en la reunió del 5 de juny, vam estar parlant de quines tenien de ser les respostes i l'acompanyament.
I hi ha una proposta damunt la taula que crec que és fonamental.
Perquè, evidentment, este no és un problema dels polítics, no és un problema dels grups parlamentaris, és un problema de la societat valenciana, i aixina s'ha d'entendre.
I, per tant, és evident que cal tindre una resposta de caràcter ciutadà.

Però des del Consell, i com a president, vull dir-li amb tota claredat que volem fer una màxima capacitat d'unitat possible.
Hem de seguir eixe camí, com vosté també dia, i crec que eixe esperit d'unitat és el que ens pot ajudar definitivament a superar el problema valencià, perquè es tracta que funcionen millor les escoles, els hospitals, que les persones tinguen ajuda, que puguem fomentar l'ocupació, que tinguem de veritat, en tot el nostre potencial, la Comunitat Valenciana que se mereixen els valencians i les valencianes.

Per tant, el govern sí que va a treballar conjuntament amb tots vostés, amb els grups parlamentaris, amb tots els grups parlamentaris, també i fins i tot amb aquells que no estan en el parlament, també amb totes les persones i entitats cíviques per tal d'aconseguir una mobilització unitària a l'entorn del 9 d'octubre.

I com vosté molt bé dia, en l'any 1977 va hi haver una gran manifestació, la més gran manifestació que hi ha hagut unitària a este país i va ser una manifestació en què hi havia banderes de distints colors, n'hi havia mirades molt diferents, però tot el món era conscient que els valencians no ens podíem quedar fora de l'estat de les autonomies, que els valencians teníem dret perquè ho érem una nacionalitat històrica, som una nacionalitat històrica i ara ho hem de defensar una altra vegada.
Ho hem de defensar sabent també que no se'ns ha tractat com calia als valencians.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, president.

Senyories, passem a la següent pregunta de control, la que formula ara, en nom del grup Ciudadanos, la síndica Carmen Sánchez.

Sí, quan vosté vullga.

La senyora Sánchez Zamora:

Moltes gràcies, senyor president.

El domingo se cumplieron dos años de la firma del pacto del Botánico, un documento que definieron como la hoja de ruta del gobierno valenciano.
Y transcurrido este tiempo, pues parece que ha perdido el rumbo.

Mire, señor president, usted no formó un gobierno sino que formalizó un contrato con sus socios, pero no va más allá de un acomodo para sus necesidades de gobernabilidad.
Una necesidad que está pagando con creces y que le va a hacer muy difícil poder mover a los abutacados sin que le muevan a usted del trono -George R.
R.
Martin estaría disfrutando.

Mire, señor Puig, formar gobierno es una cosa -usted lo ha conseguido, aunque con unos socios que miran España con desdén y recelo-, pero otra cosa muy distinta es gobernar, y usted está al frente de un desgobierno en el que la gestión está ausente, la descoordinación es la auténtica hoja de ruta y sus políticas se mecen entre el dogmatismo y el nacionalismo.

Señor Puig, usted se ha convertido en el presidente de su vicepresidenta, que es la que realmente manda en el Consell.
Por lo tanto, usted es el vicepresidente de su vicepresidenta, que lo ha convertido en vicetoda.
En fin, que lo digo porque la carga ideológica de su Consell escora en exceso hacia posiciones poco alentadoras.

Mire, en estos dos años hemos asistido impotentes a la multiplicación de cargos públicos con parientes y amiguetes de la partitocracia y la transparencia ha quedado silenciada al respecto.
Para este tema parece incomodar.
Eso sí, siempre apoyados con la frase clave de su gobierno, la herencia recibida, que sí, que estamos de acuerdo, no deja de ser cierto, pero que delata su poca capacidad para gestionar la Comunidad Valenciana.

Ese déficit de gestión tiene su traducción en una ejecución presupuestaria pésima y este año sigue la misma tendencia.
Y, mire, ya sé que me va a sacar sus tres grandes logros de la legislatura: la sanidad universal, la eliminación del copago y las Xarxa Llibres, que sí que estamos de acuerdo, son superimportantes.
¿Pero sabe qué fecha tienen estas medidas estrella?
Sanidad universal, julio de 2015; supresión del copago, diciembre de 2015; Xarxa Llibres, octubre de 2015.
Y después de estos seis meses el desgobierno, los mismos vicios que siempre han criticado.

Mire, señor Puig, usted…

El senyor president:

Senyories, demane silenci.

Disculpe, senyoria.

La senyora Sánchez Zamora:

…usted preside un gobierno en el que la ideología prevalece sobre la gestión.
Usted ampara y respalda la impunidad con la que actúan algunos de sus consellers.
Usted permite que se pongan obstáculos a la plena libertad de los padres de decir cómo quieren que sea la educación de sus hijos y no solo eso sino también atacan a la educación concertada, impidiendo, por ejemplo, que los profesores de la concertada puedan acceder a las becas para formarse en el extranjero.

Usted es el responsable de que sigan existiendo barracones en los colegios, incluso que se sigan licitando aulas prefabricadas.
Usted ha conseguido que las listas de espera en la sanidad se hayan incrementado hasta 10.
000 pacientes más y que la política de personal en sanidad sea un desbarajuste.
Usted se empeñó en no terminar la T2 y ahora ha tenido que asumir que esta infraestructura no se puede perder, eso sí, dejando olvidado uno de los barrios más degradados y necesitados de Valencia, el de Nazaret.

Usted sigue sin poner orden en el sector público instrumental, incurriendo en los mismos vicios que tanto criticaron, maquillar las cuentas de VAERSA.
Usted ha conseguido con su gobierno del cambio que no cambie el nivel de pobreza en la sociedad, que siga en el 30% superando a la media nacional, según la tasa AOP.
Usted consiente que más de 160.
000 niños sigan estando en situación de pobreza severa, según Save the Children.
Usted es el responsable que sigamos siendo la segunda comunidad en número de desahucios según los datos del Instituto Nacional de Estadística.

Señor Puig, datos objetivos, ni lo que le gustan a usted, ni los que me gustan a mí.
Los datos no reflejan dos realidades distintas.

Usted es el responsable de que las listas de espera en dependencia siga siendo de más de treinta mil personas y que siga habiendo retrasos en los pagos de la misma.
Usted es el responsable de incremento del gasto superfluo, aumentando el número de asesores y personal de confianza.
Y de la auditoria que nosotros solicitamos hace tanto tiempo ni rastro, debe estar junto con la gestión, perdidos en combate.

Mire, en definitiva, usted es el responsable del cambio para que nada cambie, carece de proyecto, no tiene gobierno, no tiene autoridad y su gestión es claramente nefasta.

Señor Puig, creo que ha llegado el momento de que vaya pensando en esas vacaciones.
Analice en conciencia la situación, dese cuenta de sus carencias, de lo que le resta y de lo que le suma y póngase manos a la obra.
Ejecute ese plan B que desde Ciudadanos le pedimos Pleno tras Pleno y que los valencianos llevamos esperando dos años.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, síndica del Grup Ciudadanos.

Li contestarà el president del Consell.

El senyor president del Consell:

Moltes gràcies, president.

Muchas gracias, señora Sánchez.

Sin noticias del plan B, pero estoy dispuesto a escucharlo en cualquier momento cuando tengan un plan sea B, A, C, pues me lo comenta y yo, desde luego, estoy absolutamente convencido que si es positivo para la comunidad va a encontrar acomodo en la acción de gobierno.
(Aplaudiments)

Mire, hace veinticuatro años, perdón, veinticuatro meses, ojalá veinticuatro años porque las cosas estarían mejor, (rialles) se inició una nueva etapa en esta comunidad.
Una etapa que partía de lo que partía, no es que sea un problema de la herencia recibida, es que a mí me gustaría que hubieran estado mejor las cosas porque así podríamos ir más lejos, hacer más cosas.
Pero esta es una comunidad que estaba arruinada, una comunidad que estaba empobrecida, una economía que estaba paralizada 12 puntos menos de renta per cápita.
Esa era la situación.

Por tanto, el pacte del botànic desde luego no es una medicina milagrosa, no, es que no estamos con esto; estamos simplemente en intentar poner todo lo que esté de nuestra parte para mejorar la situación de las personas.
Y eso le aseguro que lo hemos hecho.
Y lo hemos hecho claramente.

Mire, no es simplemente lo que estaba planteando respecto a lo que hicimos solo empezar, que estaba bien, porque había que empezar por lo primero.
Y lo primero es que todas las personas que viven en esta comunidad tengan sanidad universal.
Y eso es bueno y eso es positivo.
Y como es positivo y se hizo después, acabar con el copago para que no hubiera personas que dejaban los tratamientos, porque no se podían pagar las medicinas.
Y eso es positivo.

Pero es que hemos continuado.
Ahora resulta que hace poquitos meses, creo que un mes aproximadamente, ya todos los enfermos de hepatitis C de la Comunidad Valenciana son los primeros de España en todos los niveles ya tienen derecho a tratamiento.
Y eso es política de este gobierno y eso es una política de elegir.
Otros no elegían, nosotros sí.
Y esa es la cuestión.

Y, desde luego, también hay política fiscal, que yo creo que ustedes deberían apoyar.
Y es que un millón y medio de valencianos van a pagar menos impuestos.
Y eso es positivo porque, efectivamente, quiénes son los que van a pagar menos impuestos, pues los que menos recursos tienen.
Y, por tanto, esa es una política progresiva, progresista y es una política que creo que cualquier persona que en algún momento de la historia haya tenido algo de progresista debería apoyar.
(Aplaudiments)

Mire, pero es que también lo hemos hecho en el ámbito de la economía, porque, evidentemente, tiene que haber economía, crecimiento, para después poder también conjuntamente y a la vez redistribuir.
Y, en ese sentido, creo que ha sido muy importante lo que hemos hecho con el IVF, con la SGR.
SGR Sociedad de Garantías Recíprocas, 400 millones nos ha costado los valencianos la magnífica gestión, ya saben eso de que la economía la gestiona bien la derecha, aquí se ha visto que es, desde luego, absolutamente una contradicción in terminis.
Pero, efectivamente, 400 millones que nos ha costado a los valencianos, pero hemos reactivado la SGR y el Instituto Valenciano de Finanzas.
Y ahora vamos a poner en marcha la Agencia Valenciana de Innovación para la reforma del modelo productivo.
Pero estamos haciendo cosas desde el primer día.

Y quiero anunciarles que el Avalem está siendo un éxito y el Avalem Joves Plus más.
Más de cuatro mil jóvenes que están ahora en casa, que están en casa sin hacer nada, a partir del mes que viene o dos meses, según los ayuntamientos, estarán trabajando, cuatro mil jóvenes trabajando por una iniciativa política de este gobierno.
(Aplaudiments)

Se pueden poner como se pongan, pero el escenario económico ha mejorado.
Por tanto, esa catástrofe, y yo creo que ese virus contagioso de la catástrofe creo que es un virus peligroso, porque no es el virus que tiene que ver con la realidad.
Pero creo, fundamentalmente, que los datos, que son los datos, como usted dice, son los que son, en dos años la economía valenciana ha crecido siempre por encima del 3%, el índice de producción industrial respecto a España crece el doble, récord histórico en turistas extranjeros, la comunidad autónoma que más ha crecido en turismo extranjero.
El paro se ha reducido, sí, un 11%, a pesar de que aún queda muchísimo paro.
El ritmo de crecimiento al final de la seguridad social es del 4,5, frente al 3,9 de España.
Bueno, pues está bien, oiga.

Y si esto lo hacemos teniendo en cuenta que el gobierno central se dedica a jugar y extorsionar con el FLA, estrangulando la caja de La Generalitat, pues iríamos mucho mejor.
Irían mucho mejor los valencianos, porque cuando están haciendo esa política perversa, están perjudicando a proveedores y a empresas valencianas.
(Aplaudiments)

En estos momentos, le tengo que decir que el Ministerio de Hacienda tiene retenidos 2.
400 millones de euros que son de los valencianos.
El Ministerio de Hacienda en estos momentos nos debe 2.
400 millones de euros.
Y eso, en esas circunstancias son en las que estamos gobernando y sacando este país hacia adelante.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, president.

Senyor Woodward, té vosté la paraula.

El senyor Woodward Poch:

Buenos días.

Mire, estamos viendo en los últimos días en prensa que el programa Avalem Joves Plus, destinado a la contratación de jóvenes por parte de las entidades locales, entidades locales, está siendo todo un éxito.
De hecho, el secretario autonómico Nomdedéu afirmaba recientemente que los ayuntamientos son sus mejores socios.
Concretamente decía: Â«El mejor socio del Servef son las administraciones locales y estamos muy satisfechos, porque tienen una cartera de ofertas laborales muy diversa que no encuentras en otra empresa.
Â» Vaya por delante que nosotros aplaudimos que haya jóvenes que, aunque sea de forma temporal, consigan su primer empleo y, por tanto, facilite su experiencia laboral.

¿Pero ese es el modelo productivo por el que apuestan ustedes, la creación de empleo temporal en la administración pública?
¿Se han parado a analizar el porqué del fracaso del primer Avalem Joves y de la desconexión que hay entre la necesidad de las empresas y las ofertas del Servef que ha conducido a dicho fracaso?

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Woodward.

Contestarà el conseller d'Economia Sostenible, senyor Climent.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Senyor diputat, ahir mateixa vaig tindre l'ocasió d'explicar-li que l'Avalem Joves ja era un èxit, perquè havien baixat a la gent que estava parada de llarga durada en 4 punts, en 4 punts aquells que tenien un any, i en 3 punts els de més de dos anys.
(Aplaudiments) Per tant, l'Avalem Joves ja era un èxit.

L'Avalem Joves Plus va ser un èxit impressionant i ja vaig dir que la territorialitat per a este Consell és fonamental.
Anem en la línia europea, Dinamarca, Finlàndia i tota Europa està donant molta força al municipalisme, al territori, i per tant els ajuntaments són un instrument important per a què en els temes d'ocupació també ens ajuden al Consell i a totes les Corts, en definitiva, a guanyar en eixa ocupació important per la que estem treballant.

I, ja li ho vaig dir també ahir, el model productiu, és a dir, a mig i llarg termini, que també estem treballant, és el que vorà eixos resultats d'ocupació estable i de qualitat.
Però metres els ajuntaments són un instrument molt important per a este govern per a generar ocupació.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, conseller.

Senyor David de Miguel, té vosté la paraula.

El senyor De Miguel Martínez:

Gracias, presidente.

Señorías.
President.
Consellers.

Yo creía, creía, que ya cansino histórico por el tema de preguntar siempre por el sector público, pero ya no somos nosotros, ya no es Ciudadanos, a UGT que es el sindicato de cabecera de ustedes se le une, ayer mismo, Intersindical que critica al Consell por la reforma del sector público.

Entonces, ya, aparte de lo que le ha comentado sobre VAERSA mi síndica y sobre todo lo que ya llevamos viendo, que incumplen las sentencias del TSJ sobre la publicación de las RPT y para variar tienen descontentos a todo el mundo.
Entonces, yo, seis meses después, porque la última vez fue, el tiempo pasa rápido, la última vez fue en enero, el conseller me dijo los próximos meses, entonces mi pregunta es breve y concisa: seis meses después ¿cuándo se va a ejecutar la reforma del sector público instrumental de la Generalitat valenciana?
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor De Miguel.

Li contestarà el responsable de l'àrea, el conseller d'hisenda, senyor Vicent Soler.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

Si hi havien coses que funcionen malament en esta Generalitat era el tema del sector públic, que era una cova de lladres, era un lloc on hi havia tota mena de disfuncions… (Remors)

El senyor president:

Senyories.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

Una cova de lladres.
(Aplaudiments) Tota l'opacitat, tota la opacitat que…

El senyor president:

Un moment, conseller.
Un segon, conseller.

Senyoria, no interrompa al conseller… (Remors) Que no estan vostés en l'ús de la paraula.
(Remors) No està vosté en l'ús de la paraula.
I demane silenci i respecte al conseller.

Senyories, demane silenci.

Senyor conseller, disculpe la interrupció.
Té vosté la paraula.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

On hi ha opacitat la temptació o les possibilitats de fer corrupció és senzillíssim, on més opacitat hi havia en l'administració de La Generalitat era en el sector públic.

I li vaig a ficar un exemple que ve molt bé a la pregunta que vosté feia.
En vint anys varen fer una RPT, una.
Nosaltres hem fet, 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18 i 19 i encara en queden unes quantes per acabar, però ja estan presentades i estem discutint amb cada una de les empreses públiques.
(Aplaudiments) Això és lluitar contra l'opacitat i, per tant, a favor d'acabar amb la corrupció, que és el mal endèmic que tenia abans el sector públic.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, conseller.

Senyories, continuem amb la sessió de control ara amb la pregunta que formula el Grup Parlamentari Podemos-Podem des de l'escó.

Senyories, demane silenci per a escoltar la pregunta que formula el síndic del Grup Podemos-Podem.

Senyor Montiel, té vosté la paraula.

El senyor Montiel Márquez:

Bon dia, senyor president.

Quina és la política general i el pla d'actuació del Consell respecte de la situació del professorat no universitari i quines repercussions té aquest estat en l'educació en la Comunitat Valenciana?

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Montiel.

El president del Consell li contestarà.

El senyor president del Consell:

Moltes gràcies, president.

Moltes gràcies, senyor Montiel.

Com vosté sap, una de les línies fonamentals de l'Acord del Botànic era governar per a les persones i tenia com un element principal l'educació.

Un dels nostres compromisos va ser prioritzar, en general, les despeses del sistema públic, en sanitat, educació i serveis socials, per damunt de qualsevol altra partida.

Enguany, en 2017, La Generalitat dedica 4.
527 milions d'euros a la conselleria d'educació, un 5,40% més que en 2016, un 25,54% del pressupost total de La Generalitat.

Hem doblat el pressupost per a formació del professorat, amb 21 milions d'euros.
L'augment del capítol destinat a personal, 45 milions d'euros.
I això ha permés incrementar la plantilla de professors i professores, la reducció del temps de substitucions; amb el Partit Popular estava a vint dies de mitjana, ara al voltant de cinc dies.
El pagament dels sexennis al personal interí; per primera vegada s'ha reconegut eixe dret als interins.

Perquè la reconstrucció del sistema educatiu no era només despertar del malson de CIEGSA i les infraestructures.
Perquè el govern del Partit Popular no ens va només condemnar a la indignitat de les infraestructures, a la vergonya, als sobrecostos; no.
Avui veiem com cada dia apareixen noves notícies al voltant d'això.
Hem vist com es pagaven apartaments al carrer Colom quan no hi havia diners per a acabar en els barracons.
I se'ls pagaven per a treballadors zombis, dels quals haurem de parlar prompte.

Mire, és el moment que també en infraestructures hem hagut de donar explicacions al BEI abans d'ahir.
Eixa és la realitat en infraestructures.

Però el problema fonamental és que el fonamental no són les infraestructures, el fonamental són les persones i el fonamental és el capital humà, els professors i les professores que són, en definitiva, aquells que poden garantir una educació de qualitat.
I els treballadors de l'ensenyament vivien en permanent incertesa laboral, no podien dur a terme el seu projecte professional ni formar-se adequadament.
El sistema educatiu maltractava el seu principal actiu, per tant.

Érem líders en fracàs escolar; un 37% dels estudiants de secundària no obtenia el graduat.
En dos anys de govern, senyor Montiel, estem aconseguint revertir eixa xifra.
Som una de les autonomies on més ha baixat el fracàs escolar, un 9% en dos anys.

Per a acabar amb eixa desfeta, tenim una clau: reducció de la ràtio d'alumnes i increment dels professors.
Volem aules amb menys alumnes, amb més tutors que tinguen companys docents de suport.
Volem, en definitiva, una atenció el més personalitzada possible perquè tots els xiquets tinguen igualtat d'oportunitats.

El proper curs comptarem, almenys, amb un miler de docents més, mil dos-cents més en les aules, que se sumaran als tres mil que ja s'incorporaren este curs.
Hem fet el concurs de trasllat més gran que mai s'havia fet, acabant amb la situació de molts funcionaris que havien aprovat l'oposició i no tenien plaça definitiva després de set o huit anys.

Este govern convocarà cinc mil places per a les proves selectives d'ingrés o accés a diferents cossos docents no universitaris entre 2018 i 2019.
I, per tant, anem a incrementar l'estabilitat de les plantilles de professorat, convocant les places de manera concentrada perquè els aspirants tinguen més oferta i més temps per preparar-se, perquè eixa és una manera també de garantir la igualtat d'oportunitats entre el professorat.

Esta és la nostra manera d'entendre com hem d'avançar en la millora de la qualitat educativa, la nostra recepta contra allò que és fonamental: superar el fracàs escolar.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, president.

Senyor Montiel, té la paraula per a poder acabar de formular la pregunta.

Quan vosté vullga, senyor Montiel.

El senyor Montiel Márquez:

Gràcies.

Bon dia, de nou.

Mire, parlant precisament d'això, de la incertesa generada entre bona part del col·lectiu del professorat no universitari, volem parlar dels interins.

És cert que les retallades en educació, en els anys.
.
.
, promogudes pel Partit Popular, en l'excusa, en la coartada de la crisi de 2008, van tindre entre altres efectes la prolongació de situacions d'interinitat i el sobredimensionament de les borses de treball, precisament en un sector en què l'estabilitat i la professionalitat és clau per a la qualitat de l'ensenyament a la nostra infància i a la nostra joventut.

La taxa de temporalitat en l'administració i en els serveis públics valencians és una anomalia que incidix negativament en la productivitat i en l'eficiència del sector públic.
Però, a més, en el cas de l'ensenyament, és un drama.
Més d'un 20% del professorat no universitari d'esta comunitat està en situació de temporalitat.
La manca de planificació adequada en recursos humans, l'absència de voluntat de negociació col·lectiva amb les organitzacions sindicals, la utilització supèrbia de les potestats administratives i el clientelisme polític van caracteritzar la gestió del Partit Popular en un departament clau, com era educació.

Tampoc era millor la situació en altres àrees, en un temps del Partit Popular exultant de poder i autoritarisme.

Tal vegada, per això també eren milers els funcionaris públics que desitjaven i van celebrar el canvi de cicle polític, el 24 de maig de 2015.
Milers d'empleats públics que, com a molts milers més de valencians i valencianes, estan preguntant-se hui, dos anys després de la gestió del seu Consell, si les polítiques que es fan estan a l'alçada de les expectatives.
I ahí és on volem nosaltres aplegar.

Pregunte's vosté per alguns símptomes.
Pregunte's vosté per l'absència del Sindicat de Treballadors de l'Ensenyament en la presentació del procés per a l'elaboració de la llei educativa.
Pregunte's vosté per la convocatòria d'UGT i Comissions Obreres de mobilització, el dia 22 de juny d'este mes, sobre l'aprovació d'RLT i l'homologació de les condicions laborals dels sis mil empleats del sector públic valencià.
Pregunte's vosté per si les reformes avancen al ritme de les demandes i expectatives de la gent que van impulsar el canvi i que, des de Podem, continuem exigint.

Mire, li hem dit diverses vegades que, en relació en el disseny i la implementació de les polítiques públiques, amb freqüència sobra inèrcia, sobra burocràcia, sobra temor i que, en massa ocasions, falta humilitat, diàleg i decisió política.

Li hem dit que alguns problemes de gestió tenen molt a veure en posposar fins l'últim minut el diàleg en els col·lectius afectats, en no demanar a temps l'opinió dels funcionaris i dels professionals, i tenen molt a veure també amb l'estèril obstinació a tenir sempre raó.

El cas del professorat interí en l'ensenyament no universitari no és una excepció, sinó un símptoma.

Mire vosté, el 15 de març, el Sindicat de Treballadors de l'Ensenyament va sol·licitar a la conselleria d'educació les dades del personal afectat pel procés de capacitació per a l'ensenyament en valencià.
Nosaltres estem a favor de l'exigència de la capacitació per a l'ensenyament en valencià.
Però el 15 de març es va demanar eixa informació.
Fins el 20 de maig no es va donar la informació.
Fins el 6 de juny el director general de Centres i Personal Docent no es va reunir amb la coordinadora de professorat interí.

Doncs, ara estem en una situació molt greu.
Més de 1.
241 -si no m'enganye- treballadors, professors interins, estan en la situació que no podran concursar en juliol, no podran demanar plaça en juliol.
I ara se'ls oferix un pla de xoc que, si se'ls haguera oferit en març, sabent el problema que n'hi havia, probablement ara no s'enfrontarien en la situació d'inseguretat i d'incertesa que, a més, va a perjudicar l'organització docent de molts cursos perquè en molts centres van a estar especialment afectats, especialment en l'àmbit de la formació professional.

Mire, nosaltres pensem que en qüestió d'anàlisi, en qüestió de planificació estem fallant.
Pensen que l'absència d'una oferta adequada de formació adaptada a les necessitats del col·lectiu de professors i professores interins, i amb antelació suficient, hauria evitat la confusió i el risc de caos en molts centres, en vespres de l'organització de l'activitat docent del pròxim curs.

Pensem, de nou, que n'hi han problemes de gestió, n'hi han problemes de planificació i n'hi han problemes de diàleg.
I, per tant,.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies.

El senyor Montiel Márquez:

.
.
.
jo li demane que parlen vostés i planifiquen adequadament la gestió dels serveis públics.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Montiel.

Li contestarà el president del Consell.

El senyor president del Consell:

Moltes gràcies, president.

Moltes gràcies, senyor Montiel.

Efectivament, sempre tot pot millorar.

Però jo li vaig a dir una cosa.
Hi han problemes de gestió, sí; tenim problemes d'insuficiència burocratitzant, sí, efectivament, perquè partim d'una administració que estava com estava.
Però, aixina i tot, li vull dir: el que no és cert, sincerament, és la capacitat de diàleg del conseller i la conselleria; perquè no només s'han reunit, que es va reunir ell directament en la coordinadora, sinó que, a més a més, han estat reunint-se directament en els professors, per tot el país han estat treballant.

Per tant, escolte, ara comença un procés que hem d'intentar que isca bé, que és la llei, la nova llei d'educació i en què tots han de participar.
Però és veritat, partim d'una situació que quan la interinitat es cronifica, és evident que hi han molt problemes que finalment acaben perjudicant molt, molt, el sistema educatiu.

En els interins i en la capacitació, és una de les més.
.
.
, de les situacions que ens ha portat a esta inestabilitat.
Però jo li garantisc que n'hi ha una autèntica voluntat permanent, per part de la conselleria, de trobar una solució, però una solució que l'únic que té un límit, i és la llei, és l'únic límit que té.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, president.

Sí, la il·lustre diputada Sandra Mínguez.

Té vosté la paraula.

La senyora Mínguez Corral:

Moltes gràcies, president.

Bon dia, senyories.

Interino, definición: persona que desempeña, temporalmente, una función o trabajo en sustitución de otra persona, especialmente en la función pública; que es temporal o provisional.
Lo que se supone que ha de ser temporal o provisional se ha perpetuado en el tiempo y, además, se ha aumentado, se ha engrosado muchísimo.
Hoy en día se traduce en que tenemos doce mil interinos; casi seis mil en primaria y unos pocos más de seis mil en secundaria, ocho mil de ellos con vacante fija todo el año.

Y esto no es casual, esto ha sido por la gestión del anterior gobierno del Partido Popular, por sus recortes y por su sobredimensionamiento y engrosamiento de esa bolsa de interinos, que cada vez la han hecho más más grande.
Esto perjudica a la educación, perjudica a la estabilidad de las plantillas y perjudica, sobre todo, a la calidad de la misma.

Se ha hecho un primer intento de estabilización, pero no ha sido suficiente.

Por lo tanto, señor president, no basta con aumentar la plantilla, sino que hay que estabilizarla.
¿Qué medidas va a tomar para estabilizar las plantillas, y no para hacerlo como un parche, sino para siempre?
.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies.

La senyora Mínguez Corral:

…¿Qué medidas va a tomar para estabilizar nuestra plantilla de ocho mil interinos?

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Mínguez.

Li contestarà el conseller d'educació, cultura i esport.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Gràcies, president.

Gràcies, diputada.

Les mesures li les vaig explicar ahir.
Volem estabilitzar les plantilles d'interins.
I això passa pel canvi legislatiu que ha de fer el ministeri perquè no hagen de competir en els llocs de treball de la gent que accedix de forma lliure.
Per tant, que s'estabilitzen les plantilles vol dir que els interins tinguen una plaça fixa i puguen treballar.
Ja li ho vam dir ahir que estàvem treballant en eixe sentit, i anem a continuar.

Per primera vegada en la història, estos interins tenen un govern que està al seu costat i que està treballant per a acabar amb la seua precarització, per a acabar amb la seua inestabilitat i demanar on faça falta, al ministeri i a qui siga, perquè anem de la seua mà i estem estabilitzant-los.

I no només això, sinó que, per fi, i una vegada per totes, tornen a cobrar juliol i agost.
Per fi, i una vegada per totes, tenen reconeguts els sexennis i, per tant, cobraran els sexennis.
Un govern, per tant, que defensa els interins i les interines, que vol acabar en la precarització i que té un pla per a la seua estabilització que està avalat per la mateixa coordinadora de professorat interí, que nosaltres fem nostra i que reclamem a aquells que són els competents.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, conseller.

El senyor Estañ formularà la pregunta al conseller.

Quan vosté vullga.

El senyor Estañ García:

Sí.

Otra de las posturas más incomprensibles en materia educativa del Consell ha tenido que ver con la aplicación estricta de la LOMCE en la materia de la asignatura de Filosofía.

Hace un año ya no se actuó a tiempo, al contrario que la mayoría de comunidades, que sí apostaron por proteger de forma activa esta asignatura.

Hace hoy solo un mes, se aprobó por unanimidad en estas Cortes hacer lo propio, para no seguir siendo así la única comunidad autónoma donde no gobierna el Partido Popular que aplica la LOMCE en materia estricta.

No obstante, hemos conocido que, a pesar de este consenso, no se va a actuar tampoco para el curso próximo, no se va a modificar el decreto y tampoco la planificación escolar, como se ha hecho, como decía, en otras comunidades.

Por lo tanto, nos preguntamos: ¿por qué, a pesar del acuerdo asumido en esta cámara, por qué a pesar del acuerdo asumido por los sindicatos y por qué a pesar del apoyo de una gran mayoría de AMPA, no se cumple el mandato de estas Corts y se protege la filosofía, tal y como se ha hecho en otras comunidades autónomas?

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Estañ.

Li contestarà el conseller d'educació.

Conseller, té vosté la paraula.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Sí, gràcies.

Dos són les reivindicacions del col·lectiu de filosofia, i les dos es van a complir.
La primera de totes ja s'ha demanat, que és que en la ponderació en les proves d'accés a la universitat tinga més pes la filosofia.
Ja ho hem fet efectiu, ja ho hem demanat en el comité que fa les proves.
I, per tant, serà efectiu, si així ho té a bé, el comité que organitza les proves d'accés.
La segona és la modificació del currículum.
Es farà i abans que acabe la legislatura estarà endavant.

Per què no ara?
Perquè hem de posar al centre els estudiants, perquè és una qüestió d'equilibri també dels aprenentatges i de mirada transversal respecte als aprenentatges.
Els estudiants tenen entre onze i tretze assignatures obligatòries.
Què és allò més necessari?
Que tots aquells professors que ens diuen, de tecnologia, d'educació física, de física i química, de matemàtiques, que volen més hores, si atenguem totes eixes hores, farien cinquanta hores a la setmana els estudiants.

No volem això.
Posant el centre el que hem de mirar és una mirada de canviar el decret de currículum de forma global, que es puga aprendre tot.
Sí, la filosofia és una prioritat i estarà, però també hem de donar un equilibri a eixe aprenentatge transversal del conjunt de matèries i que siga realment continguts posant al centre el nostre alumnat.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, conseller.

Senyories, hem finalitzat el punt de sessió de control al Consell, i per tant, agraïm al Consell la seua presència.

Proposició no de llei de tramitació especial d'urgència sobre la implementació dels servei nocturn del metro i rodalia en les línies de Metrovalencia (FGV), presentada pel Grup Parlamentari Podemos-Podem (RE número 28.
469, BOC número 96)

El senyor president:

Passaríem al segon punt de l'ordre del dia, que és la presa en consideració de la Proposició no de llei de tramitació especial d'urgència sobre la implementació dels serveis nocturns de metro i rodalia en les línies de Metrovalència.
Per a la presentació i defensa de la PNL, en nom del Grup Parlamentari Podemos-Podem, té la paraula l'il·lustre diputat Josep Almería.

(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Carmen Martínez Ramírez)

La senyora vicepresidenta primera:

Quan vosté vullga, senyor Almería.
I si els senyors diputats són tan amables de guardar una miqueta de silenci.
.
.

El senyor Almería Serrano:

Moltes gràcies, presidenta.

Membres del Consell, de tertúlia, senyores i senyors.

Per anticipat, moltes gràcies al tarannà laboriós i negociador dels grups parlamentaris que han presentat esmenes a aquesta proposició, que han completat la nostra proposta inicial, la qual cosa ens ha permés arribar a una proposta transaccional.
També un agraïment a Óscar Delgado per la seua col·laboració en aquesta proposició.

Senyories, estem davant d'un problema d'àmplia repercussió social i determinant a l'hora de poder construir models de ciutat sostenible, en els quals el transport públic puga substituir els desplaçaments amb vehicles privats.
I pensem que hi ha un ampli consens sobre aquesta afirmació, malgrat la inacció acumulada respecte d'això.

No obstant això, aquest és un problema la solució del qual va ser descartada pels governs anteriors, basant-se en el gastat argument del dubte sobre la demanda real existent i la rendibilitat del servei, desatenent reivindicacions importants de les entitats associatives afectades, com la Federació de Vins de València i la Federació d'Hostaleria, i una demanda popular constant, malgrat algun assaig exitós dut a terme els caps de setmana d'estiu i també en el període faller.

Des del nostre punt de vista pensem que es donen les condicions de demanda real des de ja fa molt de temps i estem davant de la implantació d'un servei públic la rendibilitat del qual caldria analitzar en termes més amplis, com els agrada fer a alguns grups quan els ve de gust, i que tindria en consideració aspectes com l'accés a l'oferta cultural, el consum d'oci nocturn, l'impacte sobre el sector de l'hostaleria.

Com també el seu impacte social general, quant a afavorir la mobilitat de les persones en les seues relacions socials, visites familiars, etcètera, eliminant els problemes d'accés a la ciutat i de tornada a les localitats de l'entorn metropolità de València en horaris nocturns.
Eliminant els problemes d'aparcament, les limitacions horàries que desanimen la gent a eixir de nit, i de forma col·lateral, ajudar a superar els problemes derivats del consum d'alcohol i el greu impacte d'aquesta realitat en la seguretat vial, com hem vist darrerament.

Estem parlant, senyories, d'un tema viu, un tema que es desenvolupa de forma continua i un exponent d'aquesta dinàmica és que el nostre grup parlamentari, que va presentar aquesta PNL ja fa un any, ha hagut d'autoesmenar-se a causa que la nostra proposta inicial de crear una gran entitat de transport metropolità és avui ja una realitat, amb la creació de l'Autoritat de Transport Metropolità com a organisme autònom de La Generalitat en el capítol 28 de la Llei 13/2016, de 29 de desembre, de mesures fiscals, de gestió administrativa i financera i d'organització de La Generalitat.

Pensem que és important que les Corts Valencianes expressen el seu compromís per a millorar aquest servei públic de primera magnitud, que pot facilitar la mobilitat de tantes persones.
I és paradoxal i indignant al mateix temps que València, tercera capital d'Espanya, no reba fons de l'estat per a recolzar el transport metropolità, una reivindicació que òbviament forma part de la proposta de resolució transaccionada.

Finalment, apuntar que, després de l'acord del Govern d'Espanya amb els sindicats, aconseguit el passat 29 de març, s'amplien els sectors prioritaris que podran gaudir d'una taxa de reposició del cent per cent, i entre els quals es troba la prestació directa del servei de transport públic, l'aplicació a societats mercantils públiques i entitats públiques empresarials que gestionen serveis prioritaris per a la contractació de nou personal.

Pensem que aquesta mesura pot ajudar a la implementació del servei que es demana en aquesta iniciativa parlamentària.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor Almería.

Per a defensar l'opinió del Grup Parlamentari Ciudadanos, té la paraula la seua diputada senyora María José García.
Quan vullga.
Pregaria una miqueta de silenci, per favor.

La senyora García Jiménez:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories, com vostés saben, visc en un poble molt agraït que es diu Alcàsser, un poble en què es viu molt bé, però sempre ha tingut un xicotet handicap: els mitjans de transport.
Per anar a València sempre hem utilitzat l'autobús.
Arribar des d'Alcàsser fins a València, una distància de dotze quilòmetres, sempre mos ha costat en temps aproximadament una hora, perquè aquest passa pel seu recorregut per diverses poblacions.

Altres opcions eren o anar-te'n a Silla i agafar el rodalia, o anar-te'n a Picassent i agafar el tramvia.
El cas és que d'aquesta manera tampoc reduïes molt el temps del viatge.
Per això, l'únic que volíem, quan érem joves, era traure'ns el carnet de conduir, i a més a més perquè, quan arribaven certes hores de la nit, ja no podies comptar ni amb l'autobús ni amb la línia de rodalia ni amb el tramvia.

D'açò que parle hui ja han passat trenta anys, i saben com està la cosa?
Igual.
La joventut s'ha de traure el carnet de conduir si vol arribar a València, tan sols a dotze quilòmetres del cap i casal.
Perquè quan n'hi ha un esdeveniment, com alguna festa popular, concerts d'estiu, un cap de setmana en què vols disfrutar de la ciutat de València o simplement has d'anar a treballar o a estudiar, què passa quan arriba la mitjanit?

Doncs aleshores te dones compte que els joves tan sols tenen dues possibilitats: o bé tenen vehicle propi o bé tenen algun familiar que els ha de portar a les tres, a les cinc, a les set del matí, perquè no n'hi ha horari per a un familiar.
És per açò que remarque la inexistència hui en dia d'una connectivitat efectiva i d'uns horaris amb una franja més àmplia en el nostre transport públic, el qual a dia d'avui encara és tercermundista.

Açò que passa al meu poble passa a qualsevol poble de l'àrea metropolitana.
No és un cas aïllat.
Aproximadament el 36% dels usuaris de Metrovalència són menors de vint-i-cinc anys, usuaris que no disposen més que del transport públic.
Diem que hem evolucionat, però jo veig que ens queda encara molt per arribar a una evolució en alguns aspectes, i sobretot en la connectivitat i mobilitat dels transports.

València, volem fer-la com una ciutat deu en mitjans de transport, equiparable a ciutats com Barcelona o Madrid.
Però vegem que això no és veritat, que falta el més important, una planificació de futur front a la mobilitat.
Estem conformes en utilitzar el transport públic, sí, senyors del Consell, però ha de ser cridaner un mitjà de transport públic que hauria d'haver millor oferta en la freqüència i en els horaris, major nombre de combois, millors preus.

I el més important, perquè una ciutat com València puga ser l'epicentre de la Comunitat Valenciana en comunicacions, hauria de tindre una mentalitat més oberta i no treballar per impuls, per improvisació, sense organització en la funcionalitat, com està fent el soci de Compromís en l'ajuntament, estrangulant-la i no ficant solucions per a evitar-ho.

Si volem una ciutat amb menys emissions de CO2, si volem una ciutat millor comunicada, si volem una ciutat més competitiva, no deuríem mirar tant els colors polítics sinó les necessitats dels valencians.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, senyora García.

Per part del Grup Parlamentari Compromís, la seua diputada senyora Belén Bachero.

La senyora Bachero Traver:

Gràcies, presidenta.

Senyories, 126 milions d'euros al transport metropolità de Madrid.
108 milions al de Barcelona.
25 al de Canàries.
12,2 al de Màlaga i Sevilla.
I al de València, zero patatero.
Sí, senyories, zero euros per al contracte programa que ha de finançar el transport metropolità de València, d'un àrea on viuen més d'1.
600.
000 persones.

Aquesta Consell no ha hagut de lidiar només amb l'horrible llegat del Partit Popular de retrocés del transport públic, sinó que hem de suportar la vergonya dels pressupostos generals de l'estat, que aprovaran amb els seus socis Ciutadans.
Durant els anys del govern del Partit Popular patírem la degradació del servei de transport públic, en un context de bonança econòmica i augment poblacional, quan en altres ciutats i països s'apostava clarament per la mobilitat sostenible.

Ací sofríem reduccions del servei i de les freqüències de pas, vehicles envellits, massificació, pujades unilaterals dels bitllets, problemes d'accessibilitat i seguretat per falta d'inversió.
Per falta de voluntat política, per la mala gestió del Partit Popular, hem patit durant molts anys un servei car i deficient.

La mobilitat i accessibilitat entre les ciutats i els nuclis poblacionals propers és un dret, senyories, una qüestió d'igualtat d'oportunitats, ja que la gran majoria de serveis, universitaris, hospitals, oci, etcètera, es troben ubicats a la capital.

Aquest govern, junt amb l'Ajuntament de València i els municipis de l'àrea metropolitana han creat l'Autoritat Única de Transport Metropolità, organisme de coordinació institucional, condició per a establir un contracte programa, contracte programa que el Partit Popular es va carregar a l'any 2009.

I per això, des de l'any 2009 fins a l'actualitat hem deixat de rebre 400 milions d'euros.
Sí, senyories, 400 milions d'euros menys per als valencians i les valencianes.
I després d'anys sense cap subvenció al transport públic valencià, el senyor Montoro va tindre la poca vergonya de demanar la dissolució de l'EMT.
Per si no era poc.

La nova entitat té un propòsit clar: la millora contínua del servei a la societat valenciana.
Entre les mesures incloses al contracte programa que ha designat La Generalitat i FGV, es contempla la prestació d'un servei nocturn fins a les dos de la matinada els divendres i els dissabtes.
Volem un transport públic que permeta a tots els veïns i veïnes de l'àrea metropolitana desplaçar-se i accedir a l'oci en igualtat de condicions, com passa en altres ciutats.

Madrid o Sevilla: els caps de setmana l'horari s'amplia fins a les dos.
En Bilbao, tenen transport tota la nit els caps de setmana d'estiu.
O en Barcelona, tots els dissabtes de l'any.
Per això reclamem, exigim un finançament en igualtat de condicions.
En la Comissió de Foment del Congrés es va aprovar una iniciativa de Compromís per a establir el contracte programa, com tenen altres àrees metropolitanes de l'estat espanyol.
Però ara ens deixen sense finançament.

En aquest ple aprovàrem demanar al govern central una llei de finançament del transport públic, llei que tenen la majoria de països europeus.
No demanem més que els altres, senyories.
Demanem el que ens pertoca per llei, el que és just per als valencians i les valencianes.
La situació de la mobilitat en l'àrea metropolitana de València és greu i s'ha d'abordar de forma integral.
És una qüestió prioritària.
És tracta de convertir en un espai millor i connectat i, per extensió, més inclusiu i menys contaminat.

Gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyora diputada.

Per a fixar la posició del Grup Parlamentari Socialista, la seua diputada senyora Martín.

La senyora Martín Pérez:

Gracias, presidenta.

Gracias también a todos los grupos parlamentarios, a los portavoces de infraestructuras, en este caso, por el acuerdo al que hemos llegado y especialmente al señor Almería por la buena disposición que ha tenido en todo momento para llegar a una transaccional.

Porque ciertamente estamos ante un derecho necesario para poder acceder a otros derechos fundamentales.
Sabemos que el transporte es un derecho y es necesario para llegar a la sanidad, para llegar a la educación, incluso es considerado muchas veces como…, hablamos de él como el cuarto pilar del bienestar.
Tanto el Consell como la conselleria lo tienen muy claro que este derecho es así.
Son plenamente conscientes de ello, de su importancia, y así lo vemos a diario en sus políticas de movilidad.

Pero, aun existiendo una apuesta clara y sabiendo todos que es un derecho, nos tenemos que enfrentar con cuatro cuestiones que son una realidad, que hay que tener en cuenta a la hora de regular esta materia.
La primera de ellas es la asistencia a una demanda real.
Por eso en la transaccional en la que hemos llegado al acuerdo recoge la realización de un estudio para ver cuál es la demanda real.
Evidentemente no es lo mismo que los trenes tengan que circular toda la noche en todas las líneas, determinadas horas, unas líneas sí, unas no.
Hay que ver cuál es la demanda real.

Porque lo que sí que es cierto y sabemos es que en la actualidad sí que existe un servicio de FGV que hace una parte de la noche -no toda la noche, evidentemente- y hay un refuerzo que se hace durante los acontecimientos importantes de la ciudad de Valencia, como pueden ser las Fallas, como pueden ser los eventos deportivos, como pueden ser muchas veces las ferias.

Por otro lado, hay que tener también en cuenta que el aumento del servicio de FGV a las noches supondría también una correlativa necesidad de aumentar la plantilla.
No solamente la plantilla en cuanto a los conductores, sino también la plantilla en relación al resto de trabajadores de FGV que realizan labores para que estos trenes puedan estar en circulación.

El aumento de la circulación también tendría correlativo el aumento de la energía y el aumento del mantenimiento.
Pero a la vez también hay que tener en cuenta que ese mantenimiento se realiza por las noches, de modo que si el servicio es nocturno y se realiza lógicamente por las noches, ese mantenimiento se tiene que hacer o menos o en otras franjas horarias.

Y muy importante es la cuestión de los recursos humanos, que también hay que tener en cuenta y a la que el señor Almería ha hecho referencia.
Sabemos que FGV atraviesa una delicada situación en materia de plantilla por el ERE colectivo que se está tramitando desde 2013.
Es una enorme dificultad, ya que en la actualidad ya hay problemas para cubrir bajas, jubilaciones, las contingencias normales de las incapacidades temporales, con lo cual aumentar el servicio, lógicamente, es aumentar esa plantilla.

Es muy importante, y también lo recoge la transaccional a la que hemos llegado, que el ministerio de hacienda sea consciente de este problema, que levante la hipoteca que tiene sobre FGV, sobre la empresa, que permita contratar.
El problema más grave que tiene FGV es que no puede contratar trabajadores.
Sin trabajadores no podemos aumentar los servicios y de hecho ya está costando mantener los que existen.

Por eso se precisa, para hacer frente a estas necesidades tanto actuales como de futuro, que la ley de presupuestos del estado contemple que FGV pueda realizar este tipo de contrataciones.
Porque de otra manera si no, no podrá seguir conselleria mejorando en este servicio.
De hecho, el gerente de FGV ya ha remitido carta al ministerio de fomento el pasado mes de marzo poniéndole en aviso sobre esta circunstancia.

La situación de FGV respecto al personal realmente es excepcional y se tienen que solucionar.
Pero, a pesar de ello, FGV presta un servicio.
Sabemos que año tras año aumenta los usuarios.
El año pasado aumentó en dos millones.
Y es muy importante, para que esto se pueda llevar a cabo y que pueda seguir prestando servicio y podamos aumentarlos, reclamar -como ha dicho el president- los 2.
400 millones que nos deben, que se nos tiene que dar a esta Comunidad Valenciana.
Porque con ese dinero se podrían hacer muchísimas cosas.
No solamente en transportes, en vivienda y en todo.

Yo creo que eso hay que tenerlo en cuenta.
Reclamarlo y en tanto en cuanto estamos de acuerdo con la transaccional a la que hemos llegado, porque creo que es beneficiosa para el servicio.

Gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señora Martín.

Para fijar la posición sobre la enmienda transaccional, tiene la palabra el señor Castelló del Grupo Parlamentario Popular.

El senyor Castelló Sáez:

Gracias, vicepresidenta.

Fíjense ustedes cuál es el tarannà por el que se felicitan y fíjense cuál es el nivel de acuerdo, que ni tan siquiera nos han llamado para hablar de esta iniciativa.
No.
Pero ustedes están contentos por cómo han llegado a acuerdos y tal.
A nosotros no nos han llamado.
Enhorabuena por ese tarannà que ustedes demuestran con todo esto.
Pero nos parece patético.

Nosotros, como era 15 de junio y era el 40 aniversario de las elecciones constituyentes, hemos querido firmarlo a efectos de tramitación.
Pero, desde luego, he de decirle que nos pedía el cuerpo todo lo contrario.
(Veus) No, no.
Se lo digo muy en serio.
Esto es indignante.
Esto no es parlamentarismo.
(Aplaudiments) Esto no se ha hecho en la vida.
Ustedes, díganme a mí una vez que personalmente hayamos llevado una enmienda y no les ha llamado.
¡Una vez!
Venga, hombre, venga.
No se puede hacer esto.
Ya está bien.
(Veus) Ya está bien.

La senyora vicepresidenta primera:

Por favor, dejen intervenir al señor Castelló, por favor.

El senyor Castelló Sáez:

Y mire el tiempo, por favor.

La senyora vicepresidenta primera:

Señor Castelló, por favor.

El senyor Castelló Sáez:

Esperamos que la afición por el ocio nocturno que está demostrando Podemos, que ya demostró en la ley que trajeron aquí para que pudieran abrir los locales durante más horas, pudieran entrar menores, ahora para que haya trenes a todas las horas, no tenga que ver con una cuestión profesional, sino que tenga que ver simplemente con una cuestión política.

Miren como han llegado las rebajas de verano.
Podemos decía: Â«Establecer un servicio de metro nocturno con horarios reguladores durante todo el año en las diversas líneas metropolitanas y de cercanías.
Â» Y ahora la enmienda transaccional, rebajas de verano, de nuevo Podemos rebajando el listón dice: Â«Realizar los estudios de mercado necesarios para obtener una estimación segmentada de la demanda real.
Â» Enhorabuena, de verdad.
Enhorabuena a Compromís y al Partido Socialista porque Estañ el que Estañ de secretario de Podemos, siguen llevándolos donde ustedes quieren.
De verdad, lo siguen consiguiendo.
Y Podemos sigue rebajándose día tras día.

Luego nos hablan que ustedes también, después de esas rebajas de verano, de si los estudios de mercado lo dicen.
Miren, han aumentado la deuda más de seis millones de euros en dos años.
La deuda de FGV.
Se lo digo, no es rentable, en absoluto.
Si ya están con deuda hoy, imagínense si tienen que comprar más trenes y mejorar las frecuencias y hacerlo a más horas en las que paga menos gente.
Vamos, absolutamente inoperante.

Ahora bien, también me llama la atención que ustedes pidan hacer estudios de mercados.
¿Y la rentabilidad social, señorías?
¿No hay rentabilidad social aquí?
Ustedes sólo piden rentabilidad social cuando las obras las hace el ministerio.
Cuando tienen que gastar dinero ustedes quieren estudios de mercado y saber la pela cómo va.
(Aplaudiments) Es curioso estas cosas y su forma de proceder y su incoherencia.

Miren, nos hablan… Han metido una excusa PSOE y Compromís en todo esto.
Todo lo que querían hacer han dicho, han puesto un entrecomillado, una subordinada y dicen: Â«Sí, pero desde el momento que la administración del estado autorice el incremento de la plantilla de FGV.
Â» Y han dicho, ya está.
Como no lo va a autorizar, estamos tranquilos.
Está autorizado, señorías.
Está autorizado.

El artículo 20 de la ley de presupuestos del estado desde el año 2016, que sigue siendo el presupuesto vigente hoy, lo autoriza y dice que la tasa de reposición está permitida al cien por cien en plazas de personal en relación con la seguridad ferroviaria y operaciones ferroviarias.
¡Ah, que no lo sabían!
¿No se han dado cuenta que después de decir que era imposible han sacado una bolsa en FGV a la que se han apuntado más de 20.
000 personas?
¿No lo saben?
Se les ha acabado la excusa.
Así que lo tendrán que poner en marcha.
No cuenten con nuestro apoyo para semejante cuestión demagógica.
Esto es engañar a la gente, señorías.

Gracias, presidenta.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el president, senyor Enric Morera i Català)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Alfredo Castelló.

Senyories, finalitzat el debat passarem a votació.

Senyories, anem a votar l'esmena transaccional a què han arribat una sèrie de grups.
El grup proponent Podemos-Podem, Compromís, Ciudadanos y Socialista.
(Veus) I a efectes de tramitació.

Senyories, anem a votar l'esmena transaccional que substituix el document original.
(Veus) Fins que no se diu Â«comença la votacióÂ».
.
.
(Protestes) Eh?
(Protestes) Però.
.
.
(Rient) Senyories, anem a votar.
(Veus) Senyories anem a votar.
(Rient) Mira.
(Protestes) Equitat, n'hi ha equitat.
(Protestes) Però si és una esmena transaccional que té el suport de quatre grups.
Però, en tot cas, senyories, senyories, comença la votació.

Senyories, l'esmena transaccional ha estat aprovada amb 58 vots, 29 vots en contra.
(Aplaudiments) 58 afirmatius.
Queda aprovada l'esmena transaccional.
Un poquet d'alegria no ve mai mal.

Senyories, els recorde, tal i com els vaig informar ahir que, d'acord amb l'escrit registre d'entrada 66.
439, mitjançant el qual ja no cal el pronunciament del ple sobre la tramitació per lectura única de la Proposició de llei de modificació de les lleis reguladores de les institucions de La Generalitat per garantir la paritat de gènere als seus òrgans, presentada pels grups parlamentaris Socialista, Compromís i Podemos-Podem.
La qual cosa desapareix, per tant, el punt 12 de l'ordre del dia.

Per això, el punt 13 -és el que vorem després que el que tenim a continuació, en acceptar la proposta signada per tots els grups parlamentaris- queda reformulat i passa a ser presa en consideració de la proposició de llei.
En el cas que siga presa en consideració, en acabar la sessió plenària, la Mesa de Les Corts obrirà el termini per a la participació ciutadana i remetrà la proposició de llei a la Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de La Generalitat.

Senyories, se'ns ha fet arribar una declaració institucional amb motiu del Dia Europeu de la Música que anem a donar lectura.
Tot i tenint en compte que som un poble molt abocat a la música en grans societats musicals.
La declaració institucional diu així:

Declaració institucional amb motiu del Dia Europeu de la Música

El senyor president:

Â«Declaració institucional amb motiu del Dia Europeu de la Música.

Â»El proper 21 de juny anem a celebrar, un any més des de 1985, el Dia Europeu de la Música, jornada que ens convida a reflexionar sobre l'impacte transversal de la música en diferents aspectes de la nostra vida: al nostre entorn social, al carrer, a les institucions, a l'educació, a la cultura, a la festa i a la intimitat de la nostra vida personal.

Â»La Comunitat Valenciana es distingeix, arreu del món, per tenir la música com un del trets fonamentals de la seua idiosincràsia, desenvolupant una pràctica musical molt generalitzada, que és palesa en el gran nombre d'agrupacions artístiques, tant en el camp professional com en l'amateur, que realitzen la seua tasca en tot el territori: bandes de música, orquestres, corals, rondalles de pols i plectre, grups de cambra, de música antiga, de música tradicional, grups de rock, de pop, de folk i de qualsevol gènere, a més de destacats solistes de renom nacional i internacional, en totes les vessants de la música, un bon nombre de compositors i creadors, històrics i contemporanis, a més d'empresaris del sector i promotors d'espectacles musicals.
Tot això ha fet que, entre els tòpics que se'ns apliquen, aparega en primer terme que la Comunitat Valenciana és terra de músics.
Som la terra de la música.

Â»Volem, però, amb motiu d'aquesta data, cridar l'atenció dels poders públics i de la societat en general sobre alguns dels principals problemes que encaren els nostres músics, entre els quals podem enumerar: la necessitat d'avançar en la protecció i regulació dels ensenyaments musicals, des de les escoles de música fins els ensenyaments superiors que, amb independència de llur incorporació o no al sistema universitari, necessiten una regulació normativa pròpia tant pel que fa al règim dels professionals i a l'agilitat de l'homologació de títols en l'espai europeu d'ensenyament superior com per a articular els criteris d'avaluació de la qualitat dels ensenyaments a tots els nivells.
(Soroll de papers)

Â»Materialitzar la presència obligatòria de la música en els currículums escolars de la legislació educativa estatal i autonòmica per ser una eina de gran impacte contra el fracàs i abandonament escolar.

Â»Fomentar la utilització de la pràctica musical en grups en els centres educatius d'agrupacions musicals, vocals i instrumentals, com a metodologia educativa essencial, així com la pràctica d'instruments i gèneres musicals tradicionals valencians, com ara el tabal i la dolçaina, o el cant d'estil.

Â»Aplicar mesures que contribuïsquen a afavorir la conciliació dels estudis de l'ensenyament obligatori amb els estudis musicals propiciant la creació de centres integrals.

Â»L'aplicació d'un tipus d'IVA reduït per a l'adquisició d'instruments musicals perquè, en el cas que els nostres estudiants de música, són material escolar que pot condicionar la seua formació i, en qualsevol cas, són instruments de desenvolupament d'una pràctica cultural de milers de músics aficionats, ja en l'aplicació del tipus màxim suposa un greu esforç per a les famílies i per a les societats musicals en el seu paper democratitzador dels ensenyaments musicals.

Â»El foment de la protecció de la propietat intel·lectual dels nostres intèrprets i compositors i la lluita contra les còpies i descàrregues il·legals que causen quantiosos prejudicis econòmics als titulars dels drets i a les indústries musicals, dificultant les noves produccions i l'accés al mercat de nous creadors i artistes.

Â»Facilitar la disponibilitat de locals d'estudi i l'assaig per a agrupacions i petits grups artístics que permeten als nostres músics estudiar, assajar i treballar en condicions dignes, evitant els inconvenients d'aquesta activitat en espais particulars i familiars.
(Soroll de papers)

Â»La protecció dels nostres arxius musicals per a garantir la conservació del nostre patrimoni musical organitzant l'accés del sector musical a la creació musical autòctona.

Â»Finalment, i amb motiu de la celebració del Dia Europeu de la Música, les Corts Valencianes volem felicitar totes les persones dedicades a la música en la nostra terra i arreu del món, reconeixent la seua alta qualitat artística i encoratjar-los a continuar la seua activitat que tant prestigia la nostra cultura i el nostre poble.

Â«Palau dels Borja, 15 de juny de 2017Â».
(Aplaudiments)

Molt bé.

Un poquet més curtes les declaracions institucionals (rient) no estaria malament.
(Veus)

Proposta de creació d'una comissió especial d'investigació sobre la gestió dels centres de menors, presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 64.
822, BOC número 184)

El senyor president:

Però, bé, continuem amb el nostre treball i passem al següent punt de l'ordre del dia, que és la Proposta de creació d'una comissió especial d'investigació sobre la gestió dels centres de menors, presentada pel Grup Parlamentari Popular.

Per a la seua presentació i defensa té la paraula la il·lustre diputada i síndica adjunta, María José Catalá.

La senyora Catalá Verdet:

Moltes gràcies, senyor president.

Señorías, mucho se ha hablado sobre este asunto las últimas semanas en este parlamento, y hoy vengo a explicarles o a intentar transmitir a estas Cortes el motivo por el cual el Grupo Parlamentario Popular presenta una comisión de investigación al respecto.

Miren, hemos sabido que tenemos en nuestra comunidad -y se están produciendo- ingresos de menores con discapacidad o con enfermedad mental diagnosticada en centros de protección de la Comunidad Valenciana, y todo ello pese a estar expresamente prohibido por la ley.

También, sabemos que hay numerosos casos de ingresos de menores de tres años en centros residenciales, lo que va totalmente en contra también de la normativa.
Les recordaré que nuestra normativa vigente al respecto dice expresamente que Â«no se acordará el acogimiento residencial para menores de tres años salvo en supuestos de imposibilidad debidamente acreditada de adoptar en ese momento la medida de acogimiento familiar o cuando esta medida no contravenga el interés superior del menorÂ».
Esta limitación no es solo para los menores de tres años, también para los menores de seis años que tienen que ser trasladados a una familia de acogida en el plazo más breve posible.
Y, en cualquier caso, cuando se adopta el acogimiento familiar, perdón, el ingreso residencial en estos casos no puede ser superior a tres meses.

Pues, bien, hemos sabido -y sabemos- que el Síndic de Greuges dice al respecto que está teniendo conocimiento del acogimiento residencial por un plazo superior a tres meses de menores de tres años, de menores de seis años, y que no queda acreditado el motivo por el cual siguen en acogida, es decir, que la administración no está haciendo lo que debe y que la administración está incumpliendo la normativa a sabiendas de realizarlo.

Planteamos una comisión de investigación porque queremos saber si hay una responsabilidad política por parte del Consell, concretamente por parte de la vicepresidenta, también por una inacción manifiesta después de un año de tener un informe de la Fiscalía de Menores que le instaba a trasladar a los menores del centro de Monteolivete.
Todos hemos sabido que las investigaciones en curso de la Fiscalía Provincial de Valencia por presunta prostitución de menores, bueno, pues señalan que la conselleria era plenamente sabedora de esta cuestión puesto que tenía la patria potestad de los niños y, por tanto, su responsabilidad.

Además de todo eso, también se han planteado dudas respecto de cuándo llegó el informe de la fiscalía, es decir, la misma vicepresidenta planteaba en una rueda de prensa que no sabía cuándo le había llegado el informe y les planteaba a los periodistas que ella no sabía qué había pasado, por qué le había llegado formalmente o informalmente en enero del 2017 cuando ese informe tenía fecha de abril de 2016.
Las investigaciones han señalado que la vicepresidenta conocía el informe desde abril del año 2016, es decir, entendemos que hay una responsabilidad política de que la vicepresidenta puede haber mentido.

Queremos aclarar el traslado de menores a un antiguo hotel rural, queremos aclarar toda la cuestión vinculada al respecto por su licencia provisional, si está cerrado el expediente de ocupación del hotel, por qué se decide llevar allí a los niños; no habían sufrido lo suficiente los niños de Monteolivete como para que los traslademos a un hotel rural, ¿eh?
, y que se diga que hay una licencia provisional, que se diga que el alcalde salga y diga una cosa y lo contrario, en fin, hay cuestiones que pensamos que no se han hecho correctamente.

Queremos analizar el motivo por el que dos años después no se han realizado las modificaciones legales operadas a nivel estatal por la publicación y la entrada en vigor de la Ley orgánica 8/2015 y la Ley de modificación del sistema de protección a la infancia y a la adolescencia.

Señorías, quisiéramos poder participar en una información que tuviera acceso a toda la información, que estuviera reglamentada, que elaborara un plan de trabajo, que pudiera solicitar el testimonio de determinados intervinientes en materia de protección a la infancia, que pudiera elaborar un dictamen, es decir, nos gustaría que entendieran que los asuntos vinculados con la protección de menores es fundamental, que la acción de control del gobierno de este parlamento es vital y que estamos tratando de examinar si la tutela de La Generalitat sobre menores se ha ejercicio como corresponde, es decir, si los hemos protegido, si les hemos fallado, si hay responsabilidad política por todo lo que ha ocurrido.
Señorías, todos podemos tener una cantidad de documentación publicada similar a ésta, al respecto, ¡todos!
, en las últimas semanas.

Y, miren, señorías, las comisiones de investigación que se han aprobado a lo largo de esta legislatura versan fundamentalmente sobre el control a la acción de exdirigentes y dirigentes de un partido contrario al suyo, al que gobierna, lo que quiere decir que no estamos ejerciendo en este parlamento la acción de control al gobierno, estamos ejerciendo la acción del control al Partido Popular, única y exclusivamente.

Nos vienen con los parches, ustedes ayer crearon la creación de una mesa de un órgano que escapa del reglamento de estas Cortes.
Miren, las mesas de trabajo las crea el ejecutivo, es totalmente competente para crear las mesas de trabajo; si nos convocan, asistiremos todos.
Y les voy a decir que aquí no ejercemos nuestra laboral aprobando una mesa de trabajo que es una cuestión del ejecutivo, nuestra labor es la que está establecida expresamente en el reglamento, es decir, comisiones legislativas, no legislativas, permanentes, de investigación, de estudio, aquello que está reglamentado en estas Cortes.
Por lo tanto, no nos vengan ustedes con parches.

Miren, a ustedes el revanchismo les ha hecho pasarse de frenada; tenemos siete comisiones de investigación, cinco están en marcha y dos están pendientes de poner en marcha, la última sobre la financiación del Partido Popular de la Comunidad Valenciana.
¿Cómo quieren ustedes que nos creamos que lo suyo no es revanchismo si tenemos siete comisiones de investigación creadas en estas Cortes y todas, todas son sobre la acción de otros ejecutivos anteriores y ninguna sobre su ejecutivo?
¿Es que ustedes lo hacen todo bien?
¿Es que este parlamento no merece hacer la acción de control al gobierno actual?
¿Es que el gobierno actual no puede ser controlado?
¿Es que no existen responsabilidades políticas?
¿Es que este asunto de la tutela de menores no es lo suficientemente serio?
¿Es que a ustedes no les preocupa, señorías de Podemos o de Compromís?
¿Es que no les preocupa que hagamos una comisión de investigación?
¿Es que no piensan hacer ustedes ni una sola comisión de investigación del actual control (aplaudiments) al gobierno y al ejecutivo?

Miren, les voy a poner ejemplos, somos el parlamento que tiene más comisiones de investigación, tenemos siete, siete ya creadas, siete: las Cortes de Castilla-La Mancha tienen una sobre la investigación en torno al vertedero de neumáticos de Seseña; el Parlamento Andaluz tiene una sobre las subvenciones a la Formación Profesional y el Empleo; el Parlament Català tiene dos sobre las actuacions del govern per a preparar la secessió, bueno, esto que hacen esta gente, ¿no?
, y la comisión de investigación sobre l'operació Catalunya; la Asamblea de Madrid tiene una, ¡una!
, sobre la comisión de investigación sobre la corrupción en la Comunidad de Madrid que recoge todos los casos de corrupción y, miren, gobierna en la Comunidad de Madrid el Partido Popular, y está dispuesto a analizar y se somete a esas comisiones de investigación; el Parlamento de Galicia tiene una sobre la creación de responsabilidades de la situación de les caixes; Castilla-León no tiene ninguna; el Parlamento Vasco no tiene ninguna; la Asamblea de Murcia no tiene ninguna, ¡y aquí tenemos siete!
, y ¡ninguna!
, ¡ninguna!
, no hay ninguna aprobada sobre su acción de gobierno (aplaudiments), ¡ninguna!

Entonces, miren, ustedes, sinceramente, vamos a ser serios, ustedes no van a ser creíbles, es decir, si esto es por revanchismo político, ¡bien!
, pero si realmente nos creemos este parlamento, ustedes tendrán que aceptar alguna comisión de investigación sobre su propia labor del ejecutivo, sobre su propio ejecutivo, ¿o es que todo va a ser exejecutivos de esta comunidad y dirigentes del partido político al que queremos machacar porque está en la oposición, señorías?

El senyor president:

Senyoria.

La senyora Catalá Verdet:

Yo espero que sean ustedes serios y aprueben esta comisión.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Feta la proposta i presentada, és el moment del torn en contra a la proposta, a la petició que s'ha plantejat.

El torn en contra el substanciarà la il·lustre diputada, Marian Campello.

Quan vosté vullga.

La senyora Campello Moreno:

Gràcies, president.

Abans de començar, m'agradaria enviar-li una forta abraçada a la companya Mònica que hui no ha pogut vindre i sé que està passant un mal moment.

Senyora Catalá, hui no hauríem de parlar d'esta proposta i vosté ho sap.
¿Ahir no tractàrem sobre este tema?
¿No parlàrem sobre estes qüestions en este parlament?
(Veus) ¿No li sona?
Aprovàrem una proposta per a incorporar entitats en defensa dels centres, dels drets de la infància…

El senyor president:

Un segon, un segon, senyoria, un segon.

Senyories, demane el mateix silenci i respecte que ha tingut la diputada Catalá per a la diputada Marian Campello que està exercint el torn en contra.

Disculpe vosté.

La senyora Campello Moreno:

Gràcies, president, gràcies.

Aprovàrem una proposta per a incorporar entitats en defensa dels drets de la infància i a tots els grups parlamentaris, el seu també, senyora Catalá, el seu també, per a estar a la mesa de treball per a la protecció de la infància i l'adolescència, i hui ¿proposa una comissió d'investigació sobre el mateix propòsit?
¿Que el treball sense càmeres no li va bé, senyora Catalá?

Per a entendre'ns, aquí es proposà ahir una mesa de treball, també acceptant l'esmena del Partit Popular, i vostés -¿ja m'explicaran per què?
- votaren en contra, no sé amb quin criteri.
Lo nunca visto.
I hui vénen amb una altra proposta que duplica funcions del que ahir vam parlar.

¡Clar!
, és que el que ahir es proposa era una mesa a la que tots els grups i experts se seguem a treballar en la gestió del sistema residencial i de protecció de la infància.
El seu problema, senyora Catalá, a la proposta d'ahir era la paraula treball, i el seu fetitxe amb la proposta de hui és la paraula comissió, a la proposta de hui -com dic- el seu fetitxe és la paraula comissió que és dir micros.

Anem a la seua proposta, per a anar aclarint-mos, en el punt cinc, esta l'han posada en el punt.
.
.
, en l'últim punt perquè puga passar desapercibida, perquè no destaque.
Però sabem que.
.
.
, per a vostés és la més important.
Â«La comisión se constituirá de forma inmediata a su creación.
Â» ¿Qui podria dir que no, senyora Catalá?
¿Qui podria dir que no?
¿Quin és el motiu i l'interés real?
Però el real, que ja mos coneixem.
Estem parlant del motiu real pel qual ha fet eixe punt.

¿Li sembla esta comissió sobre una problemàtica que va començar a treballar-se ja, amb vostés inclosos, més important que la comissió sobre la pobresa i la desigualtat?

¿Li sembla esta més important que la comissió sobre l'assetjament escolar?
Fa unes setmanes, no.
Ja no és tan urgent.

¿Li sembla esta més important que la comissió sobre la discapacitat?
Una, la qual vosté tenia molta pressa que se constituïra, amb tota la raó del món.
Ara ja no és prioritari.
(Remors i rialles)

El senyor president:

Senyories, demane silenci.

La senyora Campello Moreno:

Doncs estes comissions quedaren darrere.
.
.
, quedarien darrere si s'aprovara hui la seua proposta.
.
.
Estes propostes quedarien hui darrere si s'aprova hui la seua proposta sobre una proposta que se començarà a treballar en la mesa de treballa.

I, ¿saben quines dos comissions també quedarien darrere?
La comissió d'investigació sobre el cas Taula.
I també quedaria darrere la comissió d'investigació sobre el finançament electoral del seu partit.
Clar, si no hagueren mangarrufejat tant com han mangarrufetat, doncs no tindríem tant a investigar.

Jo.
.
.
(Veus) Bé, és que açò ja és.
.
.
és increïble.

El senyor president:

Senyories, demane.
.
.

La senyora Campello Moreno:

.
.
.
és increïble.

El senyor president:

.
.
.
demane silenci per a l'oradora que està en l'ús de la paraula.
.
.

La senyora Campello Moreno:

.
.
.
és que ja no és silenci.
És falta de respecte.
¡Callen ja!
¡Callen ja!

El senyor president:

Senyoria, ja m'encarregaré jo de dirigir el debat.

Senyoria, continue vosté.
I demane, això sí, silenci.
.
.
(Remors) Senyories.

Continue vosté, senyoria.

La senyora Campello Moreno:

Ja ho han intentat anteriorment, però és que les seues intencions no van de defensar a ningú.
Vosté està vetlant per la supervivència del seu partit, de continuar xuplant d'allò públic.

La seua proposta que ens porta hui aquí no té més intenció que la d'endarrerir comissions d'investigació que vénen i que no volen que isquen a la llum, però fer-ho amb els menors, senyora Catalá, és molt lleig.

¿Vol investigar?
¿Per què no esbrina per què el seu govern no féu res amb la situació dels menors quan tenien informes terrorífics des de 2008?
Si els té més pròxims que jo.
Els té més propet.

Però tornem al tema.
¿Per què la senyora Catalá no està conforme amb la mesa de treball?
Si garantiria molt més la confidencialitat dels menors, si tindria tota la informació i la documentació que vullguera.
¿Per què?
Perquè el que no vol és treballar.

Clar, quan va eixir tot aquell desgavell, jo imaginava que vosté estaria tot el cap de setmana tancada al seu despatx, en sa casa, ¿no?
, fent una impecable tasca d'oposició, de control, de fiscalització.
Imaginava jo que vosté arribaria el dilluns amb una proposta per a la senyora Oltra, pensava jo.
Però no, no va ser així.

Senyora Catalá, aquell cap de setmana vosté estava en un homenatge, en lloc d'estar treballant en esta situació.
(Remors) Estava en l'homenatge de María José Catalá Verdet.
.
.

El senyor president:

Senyories.
.
.

La senyora Campello Moreno:

.
.
.
que li muntava el seu sector del partit de Torrent.

Estava donant-se un homenatge, vosté.
Eixe cap de setmana vosté estava donant-se un homenatge.

Mire, li puc assegurar que açò no li ha costat.
.
.
(Remors)

El senyor president:

Senyories, demane silenci.
(Remors)

Senyories, senyories, demane silenci.
Senyories.
.
.

Continue, continue.
.
.

Senyories.
.
.

La senyora Campello Moreno:

Mire, li puc assegurar que açò no li ha costat el son només a la senyora Oltra.
Açò li ha costat també el son a tot el seu equip de la conselleria, al nostre grup parlamentari i estic segura que a molts més grups parlamentaris.

Mentre vosté estava pegant-se un homenatge i fent-se espai per a tornar a l'alcaldia de Torrent, la vicepresidenta estava en la gestió, senyora Catalá, en la gestió.

Sincerament, si finalment aconseguix ser candidata sols espere dos coses: una, que no guanye les eleccions i, dos, que siga millor candidata que portaveu d'infància del Partit Popular.
Este és un tema massa seriós, però massa seriós, per al seu populisme sense escrúpols, que és el que està fent.

Malgrat el seu vot en contra, continuarà estant convidada a treballar per solucionar qualsevol problemàtica al sistema residencial i de protecció dels menors.
Però el que no anem a permetre és que per tapar la seua corrupció, per tapar la seua corrupció utilitze els nostres fills.
Als seus fills, senyora Catalá.

Gràcies.
(Aplaudiments) 

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Per a rèplica, senyora Catalá.

Quan vosté vullga.

La senyora Catalá Verdet:

Gràcies, senyor president.

Voy a intentar organizar las ideas.

No pensava jo que anara a trobar tant a faltar la senyora Álvaro en el dia de hui.
La veritat és que em sap malament, perquè sé que està molt afectada i també sé que estos temés els porta de forma molt seriosa.

La veritat, senyora Campello, que vosté li ha costat un poc.
.
.
Vull dir, anem a vore, jo intentava parlar de la serietat d'este parlament.
I els dia: miren, no té sentit que vostés governen, que aproven set comissions d'investigació, que totes siguen contra exdirigents del Partit Popular, o el finançament del Partit Popular o les coses del Partit Popular i que vostés no siguen capaços d'intentar analitzar en una comissió d'investigació una cosa ben greu, com la que ha passat ací, i que correspon al seu executiu.
Quan el nostre reglament dictamina que les comissions d'investigació estan fetes per a analitzar l'acció de l'executiu, de l'actual executiu.
I vostés estan investigant tot l'anterior.
Però no se sotmeten en absolut a una acció de control d'este parlament cap el seu govern.

I, aleshores, quan estava parlant de seriositat i estava pensant que havíem de recuperar la dignitat d'este parlament, que havíem de tornar al parlamentarisme seriós, que havíem d'intentar guanyar els debats amb arguments, de repent ix vosté i ha sigut com una llum.
He dit: este és el reflex d'este parlament actual.
És a dir, una persona que no té res a dir i que s'ha dedicat a documentar-se per a atacar-me personalment.
(Aplaudiments) Aixina de clar.

Doncs bé, senyora Campello, si vosté creu que ha defensat el seu vot en contra, com ho ha fet, i ho ha fet correctament, a mi em pareixerà molt bé.
A mi.
.
.
, em pareix que hem sentit vergonya, i no només a esta part de l'hemicicle.
Però bé, això és una cosa que queda en la privacitat i en el pensament de cadascú.
(Aplaudiments) 

Dit siga de pas, a mi m'agrada moltíssim que vosté ens faça publicitat al PP de Torrent.
Jo estic encantada.
Vosté puja ací i parle del PP de Torrent cada volta més, perquè això a mosatros mos ve fenomenal.

Però també li diré que jo sí, jo estava en un acte del Partit Popular de Torrent, de set a nou, un dissabte.
Vostés estigueren tot el dissabte de festa en el riu, senyories.
(Remors) Compromís, tot el dissabte de festa en el riu.
Però, clar, si haguera estat Compromís tot el dissabte de festa en el riu.
.
.
, si haguera estat Compromís tot el dissabte de festa en el riu i no haguera estat la vicepresidenta, que, li recorde, és qui governa i qui té les competències.
.
.
Perquè, mire, jo estic en l'oposició.
Jo estic en l'oposició.
La vicepresidenta, governa.
Si resulta que jo no haguera aparegut, perquè ella era la que estava allí assentada, pegant-li voltes a les coses que havia de fer respecte d'este assumpte, val.
Però la vicepresidenta se passà tot el dissabte de festa.
En el riu, amb vostés, celebrant dos anys de no sé què.
¿De què?
(Aplaudiments) 

Clar, jo m'imagine que estaven dos anys supercontents, perquè, clar, quan a un.
.
.
, açò és allò dels estómacs agraïts.
Clar, ahí n'hi havia molta gent que tenia moltes coses a celebrar.
Tots els enxufats.
Tots, ahí, vinga a aplaudir: Â«¡Bravo, Mónica, bravo, nos has enchufado!
¡Bien, Mónica, sigue así!
Â» (Aplaudiments) 

I, clar, ¿quin és el problema?
Que vosté ve ací i diu que Â«usted estaba en un actoÂ», de set a nou un dissabte.
I vostés, tot el dissabte de festa i la senyora Oltra, ballant swing.
Clar, però jo.
.
.
, a més estic ací treballant, jo que sóc oposició.
I la senyora Oltra, vicepresidenta ausente.
Se munta un viatge per a no estar en el debat d'esta comissió d'investigació.

Miren, senyories, vostés facen el que consideren.
Facen el que consideren, de veres.

Per cert, senyora Campello, jo no sóc la portaveu d'infància.
Mire-s'ho vosté un poquito.
Jo sóc síndica adjunta, però.
.
.
, però, bé, això és el menys important, de tot el que ha dit, per descomptat, és el menys important.

Miren, vostés voten en contra, ¿val?
Jo presentí la comissió d'investigació més d'una setmana abans que a vostés se'ls ocorreguera la mesa esta de treball.
(Aplaudiments) No sabien què fer-se en la comissió d'investigació.
Estigueren pegant-li voltes i digueren: Â«Va, una mesa de trabajo.
Â» Senyories, seriositat i reglament, que això no està previst en este reglament.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments) 

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Quan vosté vullga, senyoria.

La senyora Campello Moreno:

Gràcies, senyor president.

Mire, entre les festes que fa el meu partit i les que fa el seu n'hi ha gran diferència, i és que les nostres festes mos les paguem nosaltres.
Les seues, no.
(Aplaudiments) No sé, podríem parlar de l'alfombra azul.
.
.
¿no?
Dic jo.
¿Podríem parlar de l'alfombra azul de Torrent?
Podríem parlar, val.
Eixa és la gran diferència entre unes festes i les altres festes, ¿d'acord?

La seua confiança parlamentària, a la qual vosté està apel·lant també -el parlamentarisme, per a què estem aquí-, deixa molt a desitjar del seu grup.
Deixa molt a desitjar pel que feren ahir.
Perquè ahir jugaren la confiança dels companys que estigueren pactant amb vosaltres la proposta, en la qual els acceptaren l'esmena i vostés votaren en contra.
Això està.
.
.
, estan passant coses amb vostés en l'oposició que aquí no han passat mai, que trenquen el parlamentarisme i la confiança.
(Remors)

Però miren.
.
.

El senyor president:

Senyoria, un segon, per favor.
Senyoria, un.
.
.

Senyories, demane el mateix silenci i respecte que ha tingut la diputada María José Catalá per a la diputada Marian Campello.
El mateix silenci i respecte.
Senyories, demane silenci i respecte.

Disculpe, vosté.

La senyora Campello Moreno:

Gràcies.

Jo crec que en esta proposta que fan hui i amb el que va passar ahir queda molt clar que vostés no volen treballar.
Ja els ho dit abans, senyora Catalá, no volen treballar.
El que volen són micros i càmeres.
I estem parlant de menors.
Estem parlant de menors i vostés haurien de tindre.
.
.
, no sé, cert mirament per eixes coses.
No todo vale.
No se pot utilitzar els menors per a passar un tupido velo de la corrupció que tenia el vostre partit.
Això no se pot fer, i el que vostés estan intentant fer.
.
.
, sistemàticament intentar endarrerir les comissions d'investigació d'este parlament.

Miren, jo me'n recorde molt d'allò de.
.
.
, Â«tenemos que elegir entre la tele y los hospitalesÂ».
¿Se'n recorda d'allò?
Doncs mire, jo li vaig a dir que este govern va a reobrir la tele i, a més, va a revertir la gestió privada dels hospitals.

I, a més, mire, li vaig a dir més, el que anem a fer també és.
.
.
, gestionar millor.
.
.
, gestionar millor als nostres fills, als seus fills, gestionar millor la seua atenció i els seus drets, perquè ja tenim un pla damunt de la taula i, al mateix temps, anem a investigar-los, i a sacar totes les vergonyes que vostés tenen i que no volen que se veguen.
Això és el que va a fer este govern i el pacte del botànic en estes Corts Valencianes.
Així que, mire, senc molt dir-li, senyora Catalá, que, malgrat que vosté vullga tapar les vergonyes del seu partit, no va a ser a costa dels menors del nostre país.

Gràcies.
(Aplaudiments) 

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Campello.

Senyories, ara coneixerem la fixació de posició de la resta de grups parlamentaris.
Coneixerem la posició del Grup Parlamentari Podemos-Podem sobre esta proposta de creació de la comissió d'investigació.
Donem la paraula a la il·lustre diputada Sandra Mínguez.

Quan vosté vullga.

La senyora Mínguez Corral:

Bon dia, senyories.

Aquí podemos leer una afirmación de la señora Catalá: Â«No hay ningún problema en analizar también años atrás, aunque el problema de todas las circunstancias que se están conociendo han sucedido durante la gestión de Mónica OltraÂ», afirmó Catalá.

Hablemos de Monteolivete.
¿Quieren hablar de Monteolivete?
Hablemos de Monteolivete.
Pero hablemos no solo de los dos últimos años.
Hablemos de Monteolivete en general.
Teresa Gisbert, noviembre de 2007, fiscal coordinadora de Menores de Valencia: Â«Centro de extranjería de menores.
Esto es un gueto.
De los 74 interinos, 70 son extranjerosÂ».
Denuncia que esos menores están ahí meses, cuando la legalidad afirma que han de estar un máximo de cuarenta y cinco días.

Agosto del 2008, sindicatos denuncian ante el Síndic de Greuges y la Conselleria de Bienestar Social, y la fiscalía de menores advierte que se han llegado a tener 120 menores en el centro de Monteolivete, aunque su capacidad es de cincuenta y cuatro como máximo.
Un centro, recordemos, que no fue inspeccionado, no ha sido inspeccionado desde el 2008.

Pero aquí no vamos a hablar solamente del centro de Monteolivete, porque es que hay muchos más, hay muchos más centros, y hay que ocuparse y gestionar todos.
Hablemos de la gestión hasta ahora de todos los centros de menores.

Repasemos la gestión del PP.
Octubre de 2001.
¿Saben que hacían ustedes con las quejas?
Bien, pues ustedes lo que hacían con las quejas es, ustedes lo que hacían con las quejas es: ponen como letrado del Síndic de Greuges al que fue abogado de la Dirección Territorial de Bienestar Social, del señor Blasco, ese se dedicaba a realizar las quejas.
¿Y sabe qué decía a todas?
Que no apreciaba irregularidad ninguna.
Es más, el alcalde de Crevillent, el alcalde de su partido, Partido Popular, mandó actas falsas al Defensor del Pueblo para eludir una queja ciudadana.
Y como todo estaba bien durante su gestión, ¿saben cuántas inspecciones hicieron?
Seis, seis inspecciones.
29 de noviembre de 2001.
¿Qué hace la conselleria cuando un menor se fuga de un centro de menores?
Pues le dan de baja, problema solucionado.

Condenas judiciales a la conselleria de bienestar, enero de 2002, condenas judiciales.
Ustedes abrían centros y metían allí a los menores cuando aún estaban en obras.
Eso es lo que ustedes hacían.

Denuncia del Defensor del Pueblo a dos centros de menores tutelados por la Conselleria de Bienestar Social.
A estos jóvenes se les medicaba sin su consentimiento, con continuas contenciones físicas, obligando al…, y esto que voy a decir es muy serio…

El senyor president:

Senyoria, disculpe, disculpe la interrupció.

Senyor Alfredo Castelló, no té vosté l'ús de la paraula, si ha de parlar, isca fora, però ací, mentre està un orador en l'ús de la paraula, no pot parlar.

Disculpe la interrupció, senyora diputada.

La senyora Mínguez Corral:

Gràcies, gràcies.

Y esto que voy a decir es muy serio, la denuncia del Defensor del Pueblo lo que dijo en este centro es que se obligaba a los menores a desnudarse y ponerse de cuclillas mientras se investigaba y se inspeccionaba el mismo.

Y me gustaría que me contestasen a una cuestión.
Ustedes apuestan por un modelo de gestión de centros de menores que han venido apostando hasta ahora, los últimos veinte años.
Bien, este modelo de gestión es el mismo que tenía personajes, como el señor Rafael Blasco, entre 2002 y 2003 conseller de Bienestar Social, y que actualmente ahora está en Picassent, en la cárcel, o el señor Juan Cotino, por ejemplo, investigado por estas Corts por impulsar el modelo de geriátricos que benefició a su familia, imputado por la Gürtel, y envuelto en capítulos tan oscuros, tan oscuros, como la gestión del accidente de metro.

Y bien, a mi hay algunas cosas de esta iniciativa que me hacen pensar, me hacen pensar, señorías del Partit Popular.
Me hacen pensar por qué quieren centrarse en los centros públicos, me hace pensar por qué quieren hablar solamente de Monteolivete los dos últimos años.
Además me hace pensar que la comisión se cree ya.
¿Por qué quieren que se cree ya la comisión?
¿Por qué?
Y, claro, yo he llegado a la conclusión de que es porque no quieren que se hable y que se lleve a cabo otras dos comisiones, como son taula o de investigación presunta de financiación ilegal electoral de su partido.
(Aplaudiments)

Lo que ustedes están haciendo hoy aquí, una vez más, es hacer uso partidista de la situación de los más desprotegidos, y en este caso de los menores.
Los utilizan para que no salgan a la luz otras cuestiones que no les interesan.

El senyor president:

Senyoria.

La senyora Mínguez Corral:

Acabando.

No son más que niños, no son más que niños tremendamente…

El senyor president:

Moltes gràcies.

La senyora Mínguez Corral:

.
.
.
marcados por la vida y ustedes los utilizan para su rédito electoral.
Vergüenza.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Senyora Catalá, farà.
.
.
Sí, senyories, escoltem amb silenci, respecte, l'oradora.

Senyora Català, té vosté la paraula.

La senyora Catalá Verdet:

Moltes gràcies.

Mire, senyoria, jo li diré una cosa molt clara.
Jo durant tota la seua intervenció anava analitzant si al final, vaja, fins a l'últim moment he pensat inclús que vostés mos anaven a votar a favor.
Perquè han donat vostés arguments suficients per a fer una comissió d'investigació i per agarrar el treball dels centres de menors tutelats, revisar-lo, extraure unes bones conclusions i treballar.
Si vostés eixa labor de documentació.
.
.
, vostés permetera que se ferà en una comissió d'investigació, tindríem el temps oportú, un pla de treball, una documentació a analitzar i no vindríem ací a fer acusacions gratuïtes i a traure coses del periòdic.

Mire, senyora diputada, jo sé que és molt difícil la posició del seu grup, perquè el seu grup navega entre no tindre massa discrepàncies amb el botànic, al que vostés recolzaven, i fer una labor d'oposició.

Jo vull pensar que vostés en el fons, vostés hagueren votat a favor d'esta comissió d'investigació.
Però que vostés.
.
.
, estan emmordassats per un compromís que tenen en el Consell del botànic i no poden fer-ho.

Però si eixa és la veritat isquen vostés ací i donen altres arguments, perquè si vénen ací a traure suposades irregularitats que s'han comés en els centres tutelats, mos estan donant la raó que s'ha de crear una comissió d'investigació.

Perquè, clar, quina responsabilitat més important d'este govern autonòmic i este parlament que els menors tutelats, que la tutela la té el govern valencià, si s'han donat suposades irregularitats en centres públics.
Que això de Monteolivete l'any 2002 no era ni molt menys que hi havia un piso de proxenetes davant del centre que estava prostituint les xiquetes del centre, que això és el que ha passat ara, senyora diputada, i que açò és ben greu.

I mire, nosaltres no estem fent ús de les dades dels menors.
Jo no he eixit ací en cap moment, ni tampoc el meu company, a parlar, a relatar els casos de menors, de forma que se poguera identificar qui era l'acusat i la persona que havia patit eixes suposades.
.
.
, eixos assetjaments.

O siga, jo no he fet això ací, jo no he vingut ací, com vostés, a traure reculls de periòdics i a dir coses que han passat.
És que jo no ho he fet.
Jo el que estic dient és que el seu govern, el seu govern mereix un control, que este parlament té la labor de control, que vostés ahir vingueren ací a ficar un pedaç i dir que vamos a traer una mesa de trabajo.
Que en la mesa de trabajo no fa falta que s'aprove este reglament per a aprovar-se.
Que és una labor de l'executiu.
Que la pot fer i que, si mos convida, mosatros anirem.
Però que el treball d'este parlament és el que està en el reglament.
En el reglament se preveuen unes comissions d'investigació.
I que vostés no van a tindre cap credibilitat política si al llarg d'una legislatura són el parlament que més comissions d'investigació creen i no fan ninguna de la seua pròpia gestió.
(Aplaudiments) És que no van a tindre credibilitat política!
És que és una qüestió de credibilitat.

A més, els vaig a dir una cosa.
Ja no li peguen més voltes.
Jo renuncie a l'apartat que s'avance la comissió d'investigació.
Voten-la vostés favorablement.
Renuncie, que estiga a la cola, renuncie, però voten-la favorablement.
Voten la comissió d'investigació.
Investiguen el que estem fent en els menors tutelats.
És que si eixa és l'excusa, facen vostés, jo renuncie eixe punt, però aproven una comissió d'investigació, tinguen credibilitat.
Si els estem ajudant a tindre credibilitat.
Si vostés han creat set comissions d'investigació i totes són de l'època del PP.
I no estan disposats ni a una més.
El que dia una senyora diputada del seu grup parlamentari: Â«Les digo que ahora ustedes están en la oportunidad de demostrar de qué lado están, si están del lado del estado de derecho y, por tanto, para combatir con argumentos políticos o, por el contrario, están donde están, mintiendo, tergiversando la verdad, trabajando desde la mentira.
Decían ustedes, decían ustedes, es su turno.
Nosotros, nosotras, este grupo parlamentario y las fuerzas políticas que (inintel·ligible) … tienen claro dónde están.
Ustedes decidan, decidan, pueden decidir a mentir.
Nosotros decidiremos a galopar.
Â»

Saben vostés qui dia això?
Una de les seues portaveus adjuntes.
En la creació d'una comissió d'investigació que, per cert, vostés tampoc volgueren aprovar.
Siguen vostés seriosos.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Senyora diputada, Mínguez.

Quan vosté vullga.

La senyora Mínguez Corral:

Gràcies, president.

Bien, antes de presentar una iniciativa piénsese bien cómo quiere presentarla, porque no se puede enmendar una comisión de investigación.
Por lo tanto, ahora no puede decir que retira un punto porque no es así.
Antes de presentar las cosas, piense bien cómo las quiere presentar y la función que quieren hacer.
Entonces podremos hablar.

El senyor president:

Un segon, diputada.
Esperarem que la gent se calle per a poder continuar, perquè és que, clar, jo crec que a la senyora Catalá se l'ha respectat en el seu ús de la paraula.
Demane el mateix respecte a la diputada.

Disculpe vosté.
Continue.

La senyora Mínguez Corral:

Gracias.
Moltes gràcies, president.

Bien, ¿sabe qué hacían ustedes en el centro de Monteolivete?
¿Sabe qué hacían ustedes en el centro?
Sé que no les gusta, sé que no les gusta oír ciertas cosas, pero es que las han hecho, las han hecho ustedes.
Y ahora tienen que escucharlas, porque lo han gestionado mal.

¿Saben qué hacían en el centro de Monteolivete, señora Catalá?
Ustedes, en el centro de Monteolivete, tenían menores en estado de protección pura y dura; menores extranjeros solos, desamparados, tutelados por La Generalitat; menores agresores; otros maltratados por sus padres; niños que no tienen a nadie, y otros con medidas de internamiento o que han finalizado su libertad vigilada y que acaban aquí porque no tenían plazas en otros centros.
Eso es lo que tenían en el centro de Monteolivete.

Y me pregunto yo, y me pregunto yo, que yo no sé si ustedes lo ven normal, de verdad, pero yo, que acabo de llegar a esta cámara y llevo aquí dos años, a mí me sorprende muchísimo que personas como ustedes, que son profesionales de la política, puesto que empiezan su carrera y la acaban aquí seguramente laboralmente, cojan y (veus) …

El senyor president:

Senyories, demane silenci i respecte per a… (Veus)

Continue vosté.

La senyora Mínguez Corral:

Pero que no pasa nada, que es lo que están haciendo, que ustedes, prácticamente la mayoría de ustedes profesionalizan la política y viven de ella, que no pasa nada, que es una opción, (veus) que yo no la comparto, pero que es una opción.
No se enfaden porque lo haga, no se enfaden, senyories.

Continuo, si me dejan.
Muchas gracias, muchas gracias.

Una persona normal que acaba de llegar a esta cámara, de verdad que nunca, nunca acabará de acostumbrarse a la tergiversación de los temas como hacen ustedes.
Que se ciñan… (Veus)

El senyor president:

Un segon, senyoria.

La senyora Mínguez Corral:

Señor president, yo así no puedo continuar.
Lo siento muchísimo, yo así no puedo continuar mi intervención.

El senyor president:

Un segon, un segon.
Espere que se faça el silenci.

Jo demane a les persones que vullguen parlar entre elles, que isquen fóra, com a mínim el mateix silenci… Jo entenc que moltes de les coses que s'ha dit per una o altra banda no agraden, però això no dóna dret a interrompre constantment l'oradora.
Jo ja sé que no agraden moltes coses, però ni d'uns ni d'altres ni inclús del president.
Jo ha ho entenc.

Però això no dóna dret a interrompre constantment l'oradora.
Demane el mateix silenci i respecte que ha tingut la diputada Catalá.

Continue vosté.

La senyora Mínguez Corral:

Moltes gràcies, president.

Bien, en fin, usted ha afirmado que aquí tenemos siete comisiones de investigación.
Igual es que aquí, en esta comunidad, hay mucho que investigar, igual es eso, eh, igual es eso, y en otras no tanto.
Igual es que en la Comunidad Valenciana hay mucho que investigar: metro, CIEGSA, fira, Savia, Taula, que no quieren y por eso están presentando este tipo de iniciativas, la financiación ilegal supuestamente del PP que tampoco quieren que se investigue.

Es que aquí han pasado muchas cosas en veinte años, senyories, que es que aquí han pasado muchas, muchas cosas.
Han pasado muchas cosas y muchos de sus compañeros es que están en la cárcel, y tendremos que investigar políticamente lo que ha pasado con la gestión y el dinero de los valencianos y las valencianas.
Por eso hay tantas comisiones de investigación aquí, por eso.
Piénsenlo, piénselo, que yo sé que ustedes pueden llegar a la conclusión de por qué se hace.

Y pienso yo también, señora Catalá, que por qué ustedes han estado gobernando veinte años, no han propuesto una comisión de investigación para los centros de menores, cuando aquí se ha demostrado la mala gestión que ustedes han hecho.
¿Por qué no lo han hecho?
Tenían mayoría absoluta.
La hubieran sacado adelante de una, (aplaudiments) de una la hubieran sacado adelante.

Somos los que más comisiones tenemos de investigación, porque igual somos los que más hemos robado, los que más han robado en esta comunidad, igual es por eso.

Acabo mi intervención.
Usted ha nombrado a mi compañera, a la diputada Fabiola Meco, que sabe muy bien del lado de quien estamos.
Por supuesto que sabemos del lado de quien estamos.
No estamos del lado de los que hacen rédito político de las cosas más sensibles y de los menores, de los más vulnerables.
De ese lado nunca vamos a estar.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, diputada.

Coneixerem ara la posició del Grup Parlamentari Ciudadanos.

Té la paraula l'il·lustre diputat Antonio Subiela, i demane el mateix respecte i silenci que demana per a tots els oradors, per a saber la posició del Grup Parlamentari Ciudadanos.

Quan vosté vullga, senyor Subiela.

El senyor Subiela Chico:

Gracias, presidente.

Señorías.

Hoy debatimos la posibilidad de crear una comisión de investigación sobre la gestión de los centros de menores, la crisis de los centros públicos, especialmente el de Monteolivete, tras los hechos que todos conocemos.

Es fácil intuir que esta propuesta no saldrá adelante, pero nosotros vamos a votar a favor.
Y votaremos a favor por varios motivos.
Primero, que difícilmente vamos a votar en contra de una comisión de investigación, cuando se supone que su objetivo es indagar sobre una presunta corrupción negligencia o asunto de especial gravedad, ni aunque, sorprendentemente, ésta venga propuesta del Partido Popular.

Tampoco podemos votar en contra porque creemos que es absolutamente necesario esclarecer diversos aspectos que con una comisión de investigación pueden ser más sencillos de aclarar, entre otras cosas, señora Catalá, por qué centros como el de Monteolivete se encuentran en estas condiciones tan deplorables, porque eso no se genera en dos años, lo saben, es parte de la famosa herencia recibida, esa herencia, en este caso, que nadie quiere que le toque.

Por otro lado, tampoco consigo entender cómo ustedes, el gobierno del botànic, ustedes, los tutores legales han tardado dos años en darse cuenta de los graves problemas de seguridad, grandes problemas de insalubridad que tenían estos centros, centros en los que viven niños y niñas, señorías.

Pero aún es más difícil entender que si no llega a saltar el gravísimo caso de prostitución en Monteolivete, da la sensación de que no se habría actuado en ese centro, un centro con 18 afectados por tuberculosis.

Y más indignante…, más que indignante es preocupante que para quien gobierna en estos momentos da la sensación de que sea más grave un caso de abuso sexuales a menores que un caso de prostitución a menores.
Y no porque los abusos sean más graves o menos graves que la prostitución, sino porque unos se han realizado en un centro de gestión privada y otros en un centro público.
Eso es lo preocupante, que hasta con estas cosas la ideología guía su forma de actuar.
Y en los posibles agravantes de unos hechos tan aberrantes como los que están aquí explicándose, ustedes parecen diferenciar el dónde han sido perpetrados los unos y otros.
Tan solo falta también que incluyen el requisito lingüístico para dictaminar la prioridad de actuación en unos u otros.

Y entiéndanme bien, que no es que no sean graves las sospechas de abusos sexuales en Segorbe -¡ojo!
, ¿eh?
-, ni las acusaciones de que allí se daban duchas frías, se obligaba a la mendicidad o se comía comida caducada, porque nos parece gravísimo.
Lo que estoy diciendo es que no se puede dar más importancia, mucha más importancia, que a los casos de prostitución o las condiciones de insalubridad en las que vivían los niños y niñas de Monteolivete, que, por suerte o por desgracia, se encuentran a su cargo.

Preocupante, muy preocupante nos parece la forma de evaluar de la vicepresidenta, con ese doble rasero que ya nos empieza a tener acostumbrados.
Ese doble rasero les impide ver la viga en el ojo del tripartito y, sin embargo, encuentran sin problema la paja en el de los demás.

Una comisión de investigación poco puede solucionar los problemas de los jóvenes que viven en estos centros, señorías del PP.
Lo importante es evaluar la situación, tomar decisiones lo más rápido posible, no solo en Monteolivete, no solo en Segorbe sino en todos los centros dependientes de La Generalitat.

Lo que no alcanzamos a entender es cómo estamos, después de dos años de este gobierno, en este escenario, todavía en la casilla de salida de un tema tan sensible como este.
Tampoco entendemos cómo se ha llegado a esta situación.

Dejen de utilizar, por favor, a los menores como arma electoral, porque no es el camino de recuperar la dignidad de la política valenciana.
Investiguemos qué ha pasado sin perder ni un segundo de vista quiénes son los afectados.
Son niños con elevadas tasas de dependencia, son niños con necesidades especiales, que a ustedes, sus tutores legales, deben encargarse de cubrir y que ustedes, sus anteriores tutores legales, tampoco cubrieron.
Y no hablo de cubrir bajo mínimos, sino con garantías, con las garantías que todos consideramos que deben tener los menores a cargo de la administración.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Subiela.

Sí, senyora Catalá.

La senyora Catalá Verdet:

Gràcies, senyor president.

Bueno, simplemente agradecer al grupo Ciudadanos que respalde la creación de la comisión de investigación.
Agradecer en ese sentido su coherencia, puesto que…, pues yo creo que en cualquier comisión de investigación que se ha propuesto en esta cámara nosotros incluso hemos votado a favor de muchas de ellas, incluso… y son de cuestiones que afectan a nuestros ejecutivos.
Ustedes han votado a favor, pues les agradecemos la coherencia de que también voten a favor en cuestiones que afectan a este ejecutivo, de alguna manera estando en sintonía con esa labor que tenemos en este parlamento de fiscalización, fundamentalmente, al actual ejecutivo.

Simplemente matizar unas cuestiones.
Es decir, la comisión de investigación tiene el objetivo fundamental de averiguar por qué se están dando circunstancias que son contrarias a ley y que pueden tener cierta responsabilidad política.
Es decir, fundamentalmente que se estén…, que en residencias haya niños con discapacidad en centros de protección, que no debería; que haya menores de tres y seis años en centros residenciales, que no deberían de estar, deberían estar en familias de acogida.
Y en ese caso, deberían estar menos meses y debería estar justificado por qué están en centros residenciales, si es por su interés.

En tercer lugar, por qué durante dos años, desde que se aprobó la ley de protección de infancia al menor del Partido Popular a nivel nacional del año 2015, nuestra normativa autonómica no se ha adaptado a esa normativa de protección a la infancia, dos años después de aprobarse la ley a nivel nacional del Partido Popular.

Y también por qué durante un año ha habido un informe de la fiscalía aconsejando que salgan los menores de Monteolivete, pero no porque estaban en condiciones insalubres.
Tenemos claro que los centros de menores han tenido dificultades, han tenido, tienen y tendrán y que el ejecutivo tiene que estar para resolverlo.
Y posiblemente, en las legislaturas del Partido Popular hubiera cosas que se podían haber hecho mejor, estoy convencida.

Pero aquí lo más grave es que en los últimos dos años ha habido un piso de proxenetas que estaban prostituyendo a niñas en un centro cien por cien público y que los niños que están allí son tutelados por La Generalitat.
Es que ese es el problema.
Y que se ha tardado un año desde que se tuvo el informe de la fiscalía en sacar a los niños, y los niños todavía hoy están allí, porque no salen hasta este verano.

Es decir, es que eso no son desconchados, señor Subiela.
Eso son personas indeseables que están prostituyendo a niños que la tutela es nuestra, en un centro cien por cien público.
Es que, señorías, alguna responsabilidad tiene que tener el actual ejecutivo.

Entonces, no es una cuestión de… Por supuesto, el ejecutivo tiene que mejorar las condiciones de esos niños.
Esa es la labor fundamental de la vicepresidenta.
Esta comisión de investigación puede contribuir, dar medidas, hacer propuestas, pero, fundamentalmente, su finalidad es averiguar por qué están pasando estas cosas.

¿Hay responsabilidad política si después de un año tenemos todavía menores en ese centro?
¿Hay responsabilidad política si no hemos adaptado nuestra normativa dos años después de la aprobación de la ley nacional, la normativa propia autonómica?
¿Hay responsabilidad política si estamos ingresando a niños menores de tres años en contra de lo que dice la ley?
¿Hay responsabilidad política si estamos ingresando a niños con discapacidad en contra de lo que dice la ley en centros de protección?
Es decir, la finalidad de la comisión de investigación es saber si hay responsabilidad política, no enjuiciar a nadie, saber si estamos ejerciendo bien la tutela de estos niños.

Entonces, yo entiendo su planteamiento.
Posiblemente diga usted: Â«No mejoremos las condiciones.
Â» Posiblemente contribuyamos.
Pero lo fundamental es si cumplimos nuestro compromiso con la ciudadanía, señorías, que es el tercer epígrafe del artículo que está previsto en nuestro Estatuto y que regula las funciones de este parlamento, y es acción de control al ejecutivo.
Y lo pone alto y claro, legislativo y acción de control.
Es que es nuestra principal labor.

Entonces, miren, yo les agradezco muchísimo la coherencia.
O sea, de verdad, les agradezco la coherencia -sé que esto es complicado-.
Ustedes ayer aprobaron la mesa de trabajo.
Nosotros no la aprobamos porque pensamos que no es algo que tenga que traerse a este parlamento, la creación de una mesa de trabajo, aunque lo puede hacer la vicepresidenta cuando quiera, y el PP irá, pero que lo que no vamos a consentir es que nos pongan ustedes un parche para que en este debate ustedes no queden…, -ustedes, perdón-los señores del botànic, no ustedes, no queden tan mal por haber votado en contra de la comisión de investigación.

Entonces, ustedes se inventaron una (inintel·ligible) … mesa de trabajo y ya está.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

La senyora Catalá Verdet:

Gracias, Ciudadanos, por este apoyo a esta comisión de investigación.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Senyories, continuem amb la fixació de posició -en nom del Grup Socialista, la il·lustre diputada Concha Andrés- sobre la proposta de creació d'esta comissió especial d'investigació.

Quan vosté vullga, senyoria.

La senyora Andrés Sanchis:

Gràcies, president.

Buenos días, señoras y señores diputados.

Yo quisiera empezar por algunas de las cuestiones que ha planteado la señora Catalá.

Está hablando de los ingresos en residencias.
Hay un informe del año 2012, precisamente del Síndic de Greuges, en el que ya advierte de determinadas prácticas con respecto al ingreso en residencias de los menores, que parece ser que en aquel momento tampoco fue ni leído ni tenido en cuenta por parte del gobierno que estaba en su momento.

Yo, mire, de esto podría hacer aquí un largo debate, pero solamente me voy a quedar con una cosa.
Yo creo que si esos niños pequeños están todavía en un centro de protección es porque o bien no se encuentra a la familia adecuada para que pueda atenderlos o bien porque pueden ser a lo mejor dos o tres niños, que se considera por los especialistas que no deben de ser separados.
Y hay que encontrar una familia idónea para que puedan tener las condiciones adecuadas para que esos niños se integren en esa familia.
Si no se dan esos supuestos, pues, evidentemente, se tienen que quedar en los centros.

Es decir, con esto yo pienso que cuando esos niños no van a una familia extensa o acogedora es por cuestiones técnicas o que son difíciles de resolver, o porque necesitan un acogimiento profesionalizado, como también ha dicho en muchas ocasiones el Síndic de Greuges y muchos profesionales de la conselleria.

Aquí usted está ahora en este momento alabando la principal función que tienen los diputados, o que tenemos los diputados, de estas Cortes.
Una principal función, que es el control al gobierno, pero que ustedes no practicaban y estaba ahí sentada, señora Catalá.
En la anterior legislatura se presentaron 164 solicitudes de comisiones de investigación por parte de la oposición.
¿Cuántas aceptaron ustedes?
Cero.
(Veus) Dos.
Tiene usted razón.
Todas aquellas, desde luego, que no tenían nada que ver con la gestión y con la corrupción.
(Aplaudiments) Muchas gracias, señor Castelló.

Por eso, y sobre todo, únicamente le voy a mencionar…, únicamente le voy a mencionar una que creo que por decencia ustedes deberían de haber aceptado, y es la comisión del metro.
¿Saben por qué?
Porque era lo que estaban pidiendo las valencianas y valencianos, derecho a saber qué había ocurrido.
Y ustedes hasta incluso esa, que moralmente estaban obligados, hasta incluso esa la negaron.
Es más, ni siquiera les atendían ni recibían en el palau de La Generalitat.

Luego, bienvenidas (aplaudiments) las comisiones de investigación de esta nueva etapa democrática que permite que después de haber perdido ustedes la mayoría absoluta, este parlamento pueda funcionar como debe y pueda averiguar todo aquello que se ha hecho por la gestión de un gobierno que ha tenido paralizada esta comunidad durante veinte años en lo que respecta a eso, al control y a la transparencia.

Y siguiendo con su comisión de investigación que usted presenta, no ha entendido nada.
Ayer aprobamos una comisión de estudio en la que se invita a todos los grupos parlamentarios y en la que ahí se va a tener toda la información.
Eso sí, guardando la intimidad y la confidencialidad de los datos que afecten a menores.

Y yo le pregunto: ¿en realidad, esta comisión de investigación ustedes para qué la quieren?
, porque es que no la explica.
Aquí dice: Â«Yo quiero investigar los centros públicos, especialmente el de Monteolivete.
Â» Es esa manía que tienen ustedes de que quiere privatizarlo todo y que lo público es malo, investigar a los centros públicos y, además, de forma inmediata, porque lo digo yo, porque yo mando.
Pues no, señora Catalá.
Es que ustedes no mandan.
Las comisiones de investigación lo primero que se tiene que hacer es intentar justificarla, justifíquenla, pero le ha dedicado poco tiempo, a lo mejor porque estaba en algún homenaje o en alguna fiesta.

Simplemente viene aquí con lo que usted quiere hacer y ni siquiera nos da un pequeño detalle de cuál es la justificación, de qué es lo que le motiva a usted.
¿Qué quiere, que vayamos a comprobar si la vicepresidenta cambio o no la ensalada, como decía ayer su insigne compañero, el señor Zaplana?
¿Es eso lo que quiere que se investigue en una comisión de investigación?

Nosotros no vamos a utilizar ese medio para atender a las necesidades de los menores de esta comunidad.
Pensamos que el recurso que se aprobó ayer es el instrumento más adecuado y, por lo tanto, nuestro voto, el del grupo socialista será no.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

La senyora Catalá exercirà el seu torn de rèplica…

La senyora Catalá Verdet:

Gràcies.

El senyor president:

…i l'escoltarem amb silenci.

Quan vosté vullga.

La senyora Catalá Verdet:

Vamos a hablar con propiedad.
Señora Oltra, nos preocupan especialmente los centros públicos… -perdón, señora Oltra, señora Andrés, hace las veces de…- nos preocupan los centros públicos porque son los centros que gestiona directamente La Generalitat.

Es decir, si el sistema fracasa, si el sistema público fracasa, quiero decir, tenemos que velar por toda la protección del sistema, pero lo preocupante es que fracase el sistema público.
Es decir, señorías, claro que tenemos que velar por el control al sistema público.
Es que es la acción directa del Consell.
Claro, es que eso es así.
(Veus)

Pero mire, usted ha dicho: Â«No, habrán tres o cuatro casos de niños menores de tres años ingresados.
Â» Pues la que no se ha leído el informe del síndico es usted, porque mire, dice que Â«hubo una queja de oficio y de la queja de oficio pudo comprobar (inintel·ligible) … que el número de menores de cero a seis años ingresados en centros de protección de la Comunidad Valenciana se ha mantenido por encima de los 85 casos, no quedando acreditada la imposibilidad de optar a otro tipo de medidaÂ», señora Andrés.
85 no son 3.

Oiga, además, es que le digo una cosa.
Â«Cuando ustedes estaban pasaba lo de los menores con discapacidad.
Â» No, mire, nosotros creamos una nueva tipología de centros, que son los centros especiales de formación.
Para ese caso se crearon expresamente 5 centros por la Dirección General del Menor, que ustedes, nada más llegaron, eliminaron.
Pero es que además, hicimos un protocolo de ingresos de menores de tres años en los centros, una normativa expresamente para que esto no pasara.
Pero el problema es que a ustedes se les ha ido de las manos.

Es que, vamos a ver, el problema que tienen ustedes es que están intentando justificar lo injustificable y están llegando ya al bochorno parlamentario en estas intervenciones.
(Aplaudiments) Oiga, es que de verdad…

Mire, sería más loable que dijeran ustedes: Â«Mire, aquí es que nos hemos hecho un favor los tres grupos parlamentarios que estamos respaldando al Consell.
Â» Mire, se propuso una comisión de investigación por parte del PP para investigar a la fundación CEPS, que afectaba a Podemos, y entonces todos nos solidarizamos y votamos en contra.
Luego se propuso una comisión de investigación por parte del PP, que afectaba a Carns de Morella, que afectaba al presidente del PSPV y todos nos agrupamos y entonces nos solidarizamos y votamos todos en contra.
(Veus)

Y ahora cuando hay una comisión de investigación que afecta a la gestión de Compromís y a la señora Oltra, ustedes se vuelven a solidarizar y votan en contra de la propuesta.
(Aplaudiments) Oiga, ya tienen tres de tres.
Miren, ya se han hecho el favor a los señores de Podemos, a los señores del PSOE y a los señores de Compromís.
A ver si tenemos suerte y a la próxima comisión de investigación, ya que ustedes en tablas, ustedes nos la aprueban ¿no?
Quiero decir, vamos a volver a empezar, venga, ya se han hecho ustedes el favor.

Entonces, miren, vamos a ver, insisto, señora Andrés, ustedes pueden volver a la fiesta y tal, lo que a ustedes les dé la gana.
Mire, de verdad, si ustedes están muy pendientes de mi agenda, nosotros tenemos un problema, porque yo estoy en la oposición, ¿sabe?
Entonces, si ustedes están pendientes de mi agenda de los fines de semana, yo que soy una portavoz en la oposición tenemos un problema señora Andrés.
Y es que ustedes gobiernan esta comunidad.
Y, entonces, claro, vienen aquí y hacen el ridículo y dicen Â«no, es que ustedes estaban en un acto homenaje, de 7 a 9 un sábadoÂ».
¿Y usted que estaba haciendo, oiga?
Y aquellos estaban de fiesta en el río celebrando dos años de que estamos aquí todos enchufados.

Quiero decir que en un debate parlamentario venga usted y me diga, Â«no, es que usted estaba en una fiesta un sábado de 7 a 9Â».
Oiga, mire, señora Andrés, sería usted más seria si viniera y dijera: mire, señora Catalá, es que estamos respaldando un gobierno, tenemos que hablar por nuestros equilibrios, la señora Oltra se puede enfadar muchísimo y por tanto nosotros no queremos votar la comisión de investigación.
Yo la votaría, porque, claro, creo que hay cosas que se pueden mejorar y porque creo que este parlamento merece ser digno y merece aprobar una comisión de investigación de algo más que no sea la acción de otros ejecutivos.
Pero, claro, venimos aquí y qué vamos a hacer, señora Catalá, no la podemos votar, porque la señora Oltra desde Bruselas nos llama y resulta que nos pega el puro.
Y, claro, ya está el señor Mata intentando ahí suavizar la situación y diciendo, Â«no, no, el botánico estamos unidos en santo matrimonio y no nos vamos a separarÂ».

Oigan, sean ustedes serios y hagan ustedes lo que tienen que hacer.
Aprueben una comisión de investigación, fiscalicen la labor de su ejecutivo, sean ustedes serios y no me vengan ustedes aquí con milongas parlamentarias, que ya está bien y sean ustedes un poquito más responsables con la labor que tienen todos como parlamentarios y representantes del pueblo valenciano.
No se olviden ustedes.
A la gente esto fuera le afecta y le preocupa.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Senyories, amb la intervenció de la il·lustre diputada Concha Andrés finalitzarem este debat i passarem a votació.
I l'escoltarem amb silenci.
Quan vosté vullga.

La senyora Andrés Sanchis:

Cuánta imaginación tiene usted, señora Catalá, a no ser que se haya ido de tomadillas con el síndic del Partido Socialista y no nos lo haya dicho, después se lo preguntaremos.
(Remors) Pero en principio yo creo que no, que él esas cosas no las hace.

Mire, vamos a ir a lo serio, porque usted se ha puesto un poco divertida y yo quería también disentir.
Yo no he mencionado nada de tres o cuatro casos, eso se lo ha inventado.
Yo lo que sí que le puedo decir es que el 70% de los niños tutelados por La Generalitat están en régimen de acogimiento familiar, punto, una cantidad importante.
Y eso son datos objetivos.
¿Que se tendrán que mejorar, que habrá niños que estarán en los centros por determinadas circunstancias técnicas?
Sí.
Yo dudo que haya ningún director general, directora general, consellera, subsecretario, quién quiera usted, que sabiendo que un niño puede estar bien en una familia, mejor en una familia, lo mantenga en un centro porque sí.
No estoy de acuerdo con usted y en eso no coincido.

Mire, si tuviéramos que haber investigado, probablemente una de las comisiones de investigación que se tendrían que haber hecho en la anterior legislatura era el modelo precisamente que ustedes tenían de los centros de menores.
Y le voy a decir porqué.
Denuncias de este tipo: menores muy seguros, modelo de reeducación basado en seguridad y aislamiento.
Y le voy a decir que este es un centro de los que crearon ustedes, señora Cotino, perdone, señora Catalá, señora Catalá.
(Remors) Uno de los centros que prepararon ustedes, señora Catalá.
Mire, es que es por lo del modelo Cotino y se me ha ido un poco.
Porque era un centro privado para la atención de menores, para la atención de menores en el que construía el centro y después lo explotaba.
Pero ese centro, claro, que era precisamente para niños en régimen cerrado pero también semiabierto, o sea que se supone que se tiene que luchar por su integración, bueno, pues estaba a 10 kilómetros de la población, no tenían forma de comunicarse.
Pero es que, además, iban los diputados del Grupo Parlamentario Socialista y se les negaba la entrada.
Allí había guardias de seguridad y perros y unas vallas de 4 metros separadas por alambres.
Y allí estaban los niños, 22 niños.

Y, por cierto, el señor Cotino, el que estaba, el señor Blasco, es que también está todo muy ligado, sabe, Cotino, Blasco, Catalá.
(Remors) Pues, entonces, el señor Blasco resulta que les pagaba al triple, el señor Blasco era el conseller en ese momento, al triple las plazas que le pagaba a un centro público con gestión integrada gestionado por los terciarios capuchinos.
Fíjese, esa orden que ustedes ahora defienden.
Pero esos cobraban un tercio del coste de la plaza de lo que cobraban los otros, los privados.

Entonces, yo creo que lo que deberíamos de haber hecho es eso, centrarnos en la comisión de investigación y en por qué pasaría todo esto; por qué no tenían entonces un reglamento de régimen interno; por qué no se les ofrecía a estos niños posibilidad de recurso cuando se les aplicaba cualquier tipo de castigo y aislamiento; por qué los partidos políticos, los sindicatos, los profesionales, hasta incluso profesores de Derecho Constitucional, aconsejaban que este no era el modelo para lo que era la atención de menores y ustedes hacían oídos sordos, como han hecho en tantos temas cuando les hemos estado diciendo: miren que tienen ustedes que atender el tema de la discapacidad, tienen que atender a la dependencia, tienen que atender a los menores, tienen que atender a los mayores.
Pero ustedes no, ustedes vivían en un mundo de ilusión, como el que ha planteado usted hoy aquí, ha tenido un sueño y ha venido diciendo que si nos llama no sé quién de Bruselas y nos dice no sé qué.
No, mire.
Las cosas serias.

Usted hoy no tiene mayoría para poder aprobar, esperemos, esta comisión de investigación.
Pero, mire, hubiera tenido la oportunidad para sumarse a un proyecto que hubiera sido muy interesante, que yo espero que lo siga siendo.
Esa comisión de estudio, la que podemos hablar, podemos hablar… (Remors) Bien, sí, una mesa de estudio, bien, de acuerdo, una mesa de estudio en la que se va a poder hablar, se va a poder atender a los profesionales y en vez de escucharnos nosotros vamos a poder escuchar a otras personas que van a dar seguro una visión mucho más interesante, más acertada y que nos van a permitir adoptar las decisiones entre todos para que los menores de esta comunidad estén bien atendidos.
Y después eso, como se acordó ayer, vendrá a este parlamento.

Y, además, mientras tanto, se realizarán todos aquellos informes de inspección que sean necesarios.
Por cierto…

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Andrés.

La senyora Andrés Sanchis:

Por cierto, confundir el tema de Monteolivete, el popurrí que ha hecho usted, impresentable.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Senyories, realitzat el debat anem a passar a votació.

Senyories, votem el punto 11 de l'ordre del dia, que és la proposta de creació d'una comissió especial d'investigació.
Senyories, comença la votació.
Senyories, la proposta s'ha rebutjat amb 45 vots negatius i 43 vots afirmatius.
Queda rebutjada la proposta.
(Remors)

Proposició de llei de modificació de les lleis reguladores de les institucions de La Generalitat per garantir la paritat de gènere als seus òrgans, presentada pels grups parlamentaris Socialista, Compromís i Podemos-Podem (RE número 58.
336, BOC número 171).
Criteri del Consell (RE número 62.
759, BOC número 181)

El senyor president:

Senyories, anem a passar al següent punt de l'ordre del dia i últim, que és el 13, que és el debat i votació sobre la Proposició de llei de modificació de la Llei reguladora de les institucions de La Generalitat.
Llegirem, en primer lloc, el criteri del Consell pel secretari segon de la mesa, senyor Emilio Argüeso.

El senyor secretari segon:

Â«El Consell, en la reunión celebrada el 12 de mayo de 2017, acordó manifestar a Les Corts su criterio favorable a la toma en consideración de proposición de ley de modificación de las leyes reguladoras de las instituciones de La Generalitat para garantizar la paridad de género en sus órganos, presentada por los grupos parlamentarios Socialista, Compromís y Podemos-Podem, registro de entrada 58.
336.
Lo que comunico a estas Corts mediante escrito con registro de entrada número 62.
759, Boletín Oficial de Les Corts, número 181, de 24 de mayo de 2017.
Â»

Si sus señorías no tienen inconveniente, pasaríamos al debate de la iniciativa.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Argüeso.

Senyories, si no hi ha inconvenient per a exposar el torn a favor de la iniciativa és el grup proposant i defensarà la proposició de llei el síndic del Grup Compromís, senyor Fran Ferri, que té huit minuts com a màxim per a exposar el torn a favor.
Quan vosté vullga, senyor Ferri.

El senyor Ferri Fayos:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories, hui tinc l'honor de presentar, de defensar una iniciativa que hem signat conjuntament PSPV, Compromís i Podemos-Podem.
És una iniciativa important, perquè modifica les lleis reguladores de les institucions de La Generalitat que arreplega l'estatut.
Estem parlant de la Sindicatura de Greuges, de la Sindicatura de Comptes, del Consell Valencià de Cultura, de la Acadèmia Valenciana de la Llengua, del Comité Econòmic i Social i del Consell Jurídic Consultiu.

Per això volem fer un esforç, per arribar a acords i consensos amb tots els grups que vullguen participar d'esta reforma.
I d'ahí que, tot i la simplicitat de la norma, apostem per una tramitació ordinària i no una tramitació en lectura única, com s'havia previst inicialment, amb un esforç de diàleg i acord que espere que possibilite que la reforma vaja endavant.

Queda clar que estem davant una iniciativa important i ho és.
Però sobretot estem parlant d'una iniciativa necessària, perquè l'objectiu no és un altre que treballar per la igualtat entre homes i dones, aconseguir que totes estes institucions estiguen més a prop dels valencians i valencianes, del cent per cent, és a dir de les homes i de les dones.

Proposem esta iniciativa des d'una visió fonamentalment i profundament feminista.
I no és feminista perquè vaja a favor de les dones, és feminista perquè parteix del principi d'igualtat efectiva i perquè proposa avançar cap a una societat igualitària de la qual ens beneficiarem tant els homes com les dones.

Diversos estudis apunten als beneficis que aporta la societat una representació equilibrada entre homes i dones en els diferents òrgans polítics.
Per una banda, és evident que la societat se sentirà més representada per eixos òrgans polítics, però és que a més està demostrat que en òrgans que tenen representació adequada d'homes i de dones treballen més intensament per la igualtat centrant-se en tots els temes que afecten a la societat i no només en els temes que afecten als homes.
Per tant, és una proposta que va a favor de tots i que no va en contra de ningú.

Senyories, si algú té dubtes de la necessitat d'esta llei només fa falta que mire la composició actual dels òrgans estatutaris.
Únicament la Sindicatura de Comptes complix este requisit d'igualtat.
Sindicatura de Greuges: síndic i dos sindicatures adjuntes ostentades per homes, el cent per cent homes, zero per cent dones.
Consell Valencià de Cultura: 1 president home, 1 vicepresident home, 1 secretari executiu home, 13 vocals homes i només 5 dones vocals; un 74% d'homes, un 26% de dones.
Acadèmia Valenciana de la Llengua: 1 president home, 17 acadèmics homes, 3 acadèmiques dones; 86% d'homes, 14% de dones.
Comité Econòmic i Social: 1 president home, 2 vicepresidents homes, 14 membres homes, 4 membres dones; 81% d'homes i 19% de dones.
I, finalment, el Consell Jurídic Consultiu: 1 president en funcions home, 1 vicepresident en funcions home, 2 vocals homes i només 2 vocals dones; 66% d'homes i 33% de dones.

Estes xifres, senyories, no són casualitat.
Està demostrat que sense una garantia normativa les dones queden permanent i sistemàticament excloses dels llocs de responsabilitat.
Passa a les empreses, passa a la universitat, passa en molts àmbits de la societat, però també passa en l'àmbit polític.
M'he referit en l'últim terme a les xifres del Consell Jurídic Consultiu, que és precisament el que va fomentar, la seua elecció i la seua negociació, el que proposàrem esta iniciativa.
Eixe procés de negociació del nou Consell Jurídic Consultiu va posar sobre la taula un problema al qual ens enfrontem cada vegada que hi ha un procés semblant, sense cap regulació.
I quan la negociació deriva en què cadascú es tria al seu membres passa que normalment solen ser homes els que trien tots els grups polítics.

Del plantejament inicial de fer una llei sobre la composició paritària del Consell Jurídic Consultiu vam passar a una idea molt més ambiciosa gràcies a l'aportació de la senyora Catalá, que ara no està, del Partit Popular, que ens va proposar que ho estenguérem a la resta d'institucions de l'Estatut d'autonomia.
Li vàrem fer cas a la senyora Catalá i ací està una proposta que busca introduir garanties d'igualtat en totes les instituciones comissionades per les Corts i consultives presents a l'Estatut.
No ha sigut la primera vegada que hem passat per una situació similar.
Recordem la composició de la nova Mesa de Les Corts que va desenvolupar-se de tal manera que per primera vegada tots els grups parlamentaris podien triar un membre per a la Mesa de Les Corts, per tant era un mesa plural.
I què va passar?
Que tots els grups parlamentaris, tots, sense excepció, varen triar un home per a representar-los.

I en eixe cas vàrem dur endavant una reforma del Reglament de Les Corts que evitava que això torne a passar mai més, perquè la pluralitat no vaja en detriment de la igualtat.
I la proposta va eixir amb el suport de quatre dels cinc grups d'estes Corts.
Una ampla majoria que, en novembre de 2015, va donar suport a garantir que la Mesa de Les Corts i de les diferents comissions tinguen una presència igualitària d'homes i de dones, cap vot en contra d'eixa reforma del reglament.

Però tenim més representants amb més precedents.
En 2016 vàrem aprovar una llei important, com la Llei de la corporació valenciana de mitjans de comunicació, i en ella establíem que els òrgans havien de ser paritàris i no recorde vore cap esmena de cap grup dient que això es canviara.
Per tant, estem treballant en la línia positiva.
La norma finalment va ser aprovada sense cap vot en contra.

I esta tendència és normal, perquè no només està passant ací.
Organismes o institucions de les Nacions Unides, Consell d'Europa, Parlament Europeu donen suport a la implementació de quotes de gènere per a fer efectiu el principi de la no-discriminació.

Són més de cent estats els que contemplen quotes per a impulsar la igualtat en la representació i en els àmbits de presa de decisions.
I ho fan perquè este sistema és necessari i és beneficiós per al conjunt de la societat.

Els grups que presentem esta proposta creiem que la presència igualitària d'homes i de dones, en estes institucions, serà beneficiosa per a tota la societat valenciana.
Parlem d'institucions amb una importància capital en el nostre autogovern; institucions que vetlen pels nostres drets i llibertats, que exerceixen el control extern, extern, econòmic i pressupostari; institucions que assessoren en matèria jurídica, econòmica, social, cultural, laboral; institucions que dicten normes en la nostra llengua.

Ningú dubta que en la nostra terra tenim grans dones juristes.
¿Algú ho dubta?
Tenim grans filòlogues.
Tenim grans dones representants del món social o cultural.
Llavors, ¿per què no formen part dels òrgans estatutaris?

No estem parlant de substituir els mèrits per la igualtat.
El que proposem és combatre els obstacles que s'interposen entre els mèrits d'eixes dones i la realitat massa desigual.

Senyories, en estes Corts ja hem demostrat en diferents ocasions que tenim la voluntat d'avançar en la igualtat de gènere.
Ho vàrem fer en 2015, amb la reforma del reglament, amb cap vot en contra.
Ho vàrem fer en 2016, en la Llei de la corporació valenciana dels mitjans de comunicació; cap vot en contra.
I ho fem ara, en 2017, en esta llei, perquè les institucions estatutàries tinguen les mateixes garanties que la Mesa de Les Corts o del consell rector de la tele i de la ràdio.

Per això els demane, senyories, a tots els grups el vot a favor de la presa en consideració d'esta llei, no només per coherència amb què hem impulsat fins ara, sinó, sobretot, perquè és una llei necessària, una llei avançada, una llei a favor de tots i en contra de ningú.
Una llei perquè els mèrits i capacitats de tantes dones per fi compten.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Carmen Martínez Ramírez)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor Ferri.

No sé si hi ha algú que vullga exercir el torn en contra.
.
.
Pareix que no.

Amb la qual cosa, passaríem a la fixació de posició dels altres grups parlamentaris, començant per la senyora Cristina Cabedo, del Grup Parlamentari Podemos-Podem, durant quatre minuts.

La senyora Cabedo Laborda:

Gràcies, senyora presidenta.

Bon dia.

Avui, en el quaranta aniversari de la democràcia a l'estat espanyol, presentem, conjuntament, Podem, Compromís i PSPV, la continuació d'una tasca, com bé ha indicat el senyor Ferri, que vam iniciar fa dos anys: aprofundir en la representativitat de les institucions democràtiques des de la perspectiva de gènere.
En altres paraules: introduir la paritat en els òrgans que representen la ciutadania valenciana.

Les dones som el 51% de la nostra societat.
No és que siguem un grup o un col·lectiu; és que som el 51%.
I tanmateix sembla que per un conjur malèfic, que no sabem d'on bé -o pot ser sí-, no estem enlloc o, quan ho estem, ho estem en condicions ridícules, tenint en compte que no som un col·lectiu minoritari, sinó minoritzat, invisibilitzat, tapat, ignorat, menyspreat per tant.

Vam començar aquesta tasca en aquesta cambra, com bé també ha recordat el portaveu de Compromís.
I la vam començar en aquesta cambra perquè és l'òrgan que naix amb l'objectiu de representar les valencianes i els valencians, el parlament, per tal que les meses del ple i les comissions siguen representatives d'eixa realitat social.
I ara continuem amb els òrgans estatutaris.

Avui, com dic, en el quaranta aniversari de la democràcia a l'estat espanyol, també voldria aprofitar aquesta presa en consideració per a reflexionar sobre el concepte de quota en òrgans de representació ciutadana.

La paraula quota va sorgir per a visibilitzar les dones o, més bé, per a visibilitzar el fet que les dones, per ser dones, quedaven excloses dels espais de poder.
I d'ahí la necessitat d'arbitrar mecanismes per a no expulsar-les.

Però ha arribat el moment i tenim radicalment clar açò de deixar de parlar de quotes.
La perspectiva de gènere no és un plus que millora totes i cada una de les propostes que poden eixir d'aquesta cambra; a l'igual que la paritat no és un afegit que ens fa ser més guais o més progres en les nostres institucions i que, si es fa, és millor.

La paritat i la perspectiva de gènere el que fa és legitimar perquè puguem parlar definitivament de democràcia.
No és un afegit, no és una millora; és que sense nosaltres no n'hi hauria democràcia.
(Aplaudiments) No som una quota, no som un afegit; és que sense nosaltres no podem dir democràcia.
És que les institucions, des del seu origen, haurien d'haver sigut paritàries en la seua representació.

El problema no el tenim nosaltres, nosaltres no ens hem d'afegir a res, sinó que la qüestió és per què no ens han volgut representar.
La qüestió, com dic, és que sense nosaltres no n'hi ha democràcia.

Paritat, per suposat, perquè legitima les nostres institucions.
I, per això, volem la nostra representació en elles.

Gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyora Cabedo.

Intervindrà el Grup Parlamentari Ciudadanos, la seua diputada senyora Rosa García.

La senyora García González:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señorías, la sociedad española, y por ende la valenciana, posee, a día de hoy, numerosos ámbitos en los que determinados colectivos son discriminados: minorías étnicas, religiosas, lingüísticas, el colectivo LGTBI y las mujeres.

Desde nuestro grupo Ciudadanos, no solo pensamos que se han de erradicar de raíz esas discriminaciones, sino que trabajamos en diferentes propuestas, con el fin de conseguirlo.

Ahora bien, el problema de la desigualdad hacia las mujeres no se termina cuando se establece un sistema paritario.
También debemos tener en cuenta, para corregirla, la brecha salarial o la conciliación familiar, por poner algunos ejemplos.

Y, aunque el tema que hoy nos ocupa es exclusivamente el de la paridad de género en las instituciones de La Generalitat, quiero recalcar que, desde mi grupo, Ciudadanos, pretendemos la igualdad de género en todos los ámbitos, también en el de la empresa privada.
Por ello, creemos firmemente que se ha de promover de forma activa esa igualdad, incentivando la representación de mujeres en los altos cargos y consejos de administración y fomentando una cultura de transparencia en el proceso de selección.

Sin embargo, y aunque vamos a votar a favor de esta toma en consideración, les anunciaré que presentaremos enmiendas, ya que algunos de ustedes -y hablo del Grupo Socialista- deben conocer de sobra nuestro posicionamiento, puesto que en el documento que se firmó en febrero de 2016, en el Congreso de los Diputados, acuerdo para un gobierno reformista y de progreso, en el punto 3, medidas por la igualdad entre hombres y mujeres, ambos partidos acordamos que se inducirá a las sociedades cotizadas a adoptar medidas dirigidas a incrementar la representación de mujeres en los cargos directivos y los consejos de administración, con el objetivo final de conseguir al menos el 40%.
Es decir, garantizar la igualdad de mujeres y hombres de forma real, progresivamente, y no visual, como pueden ser los puestos alternos o las listas cremallera.

Y nuestra formación es contraria a establecer este tipo de sistema de medidas o mecanismos impostados.
Pensamos y creemos que única y exclusivamente (veus) …

La senyora vicepresidenta primera:

Disculpe, señora García.

La senyora García González:

…-gracias-, que única y exclusivamente se deben tener en cuenta los méritos obtenidos por el candidato, al igual que su experiencia.
Pero sabemos también que no existe una cultura de respeto a la mujer en este sentido; por lo cual, debemos intentar que no haya trato discriminatorio.

En consecuencia, nuestra formación cree que la mejor manera de garantizarlo es a través de un sistema educativo que vele por la coeducación y la corresponsabilidad, ofreciendo valores que favorezcan la igualdad entre personas.
Sí, realizar campañas de sensibilización, tomar medidas para evitar la discriminación de las mujeres en el mundo laboral.

Como les decía, debemos apostar por conseguir la igualdad de derechos y trato real, y no una visual.
Y lo sé, sé que hablamos exclusivamente de las instituciones de La Generalitat, pero yo supongo que lo que ustedes quieren para las instituciones lo querrán también para fuera de ellas.

Insisto diciendo que hay un problema de falta de igualdad en el conjunto de la sociedad, porque lo hay, eso es una obviedad, pero en muchos aspectos, no solamente en paridad de género, en muchos aspectos.
¿Qué me dicen, por ejemplo, de las personas con diversidad funcional?
Me ha sido imposible encontrar la cifra de valencianos en ese rango.
Pero, quizás, les pertenecería estar en el número diez o quince de esa lista; y lo mismo con el colectivo LGTBI.

Les repito, desde Ciudadanos apostamos por la igualdad.
Y eso conlleva que accedan a los puestos las personas más preparadas, capaces y válidas, y que no se pierda de vista la creación de una conciencia social que conlleve a la normalización de las relaciones igualitarias entre hombres y mujeres.
No encorsetemos, no pongamos límites postizos donde no existen y apostemos por el mérito y la capacidad.
Pongamos en marcha el currículo oculto porque, de esa forma, quizá nos encontremos con que la mayoría de los puestos de responsabilidad los ocupen las mujeres.

Muchas gracias, señorías.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Muchas gracias, señora García.

Senyor Mata, en nom del Grup Parlamentari Socialista.
(Veus) Perdó?
Ah!
, que vols rèplica?
Sí, doncs.
.
.
Des d'ahí?

Perdone, senyor Mata.

Senyor Ferri, quan vullga.

Quan vullga.

El senyor Ferri Fayos:

Gràcies, senyora presidenta -en estos moments.

Senyora García, mire, la veritat és que estic d'acord en part del que vosté ha dit.
Li agraïsc que vagen a votar a favor de la tramitació d'esta llei i espere, amb ànsia, vore quines són les seues propostes per a, d'alguna manera, si pot millorar-se la nostra proposta.

Però.
.
.
, i és cert que, amb la qüestió de garantir la paritat en els òrgans, l'equilibri de sexe en els òrgans, no arribem a la consecució final, que és el que volem, que és una societat igualitària.
Però això ajuda.
Perquè, si tinguérem dones prenent decisions en els consells d'administració de les empreses, si tinguérem més dones prenent decisions en els òrgans estatutaris, segurament eixa bretxa salarial de què vosté parlava no seria tan bretxa salarial, perquè les mateixes dones es preocuparien perquè les seues companyes tingueren el mateix salari que un home que fa la mateixa feina.

Jo crec que per això és important que anem donant passets.
I un passet més és avançar en este sentit.

I la veritat és que no em sorprén el seu vot, perquè vosté ja va dir, quan vam aprovar la reforma del reglament que proposava fer que la Mesa de Les Corts fóra paritària, que les meses de les comissions foren paritàries, vosté ja va dir el següent: Â«Con la propuesta que se presenta hoy, damos un paso adelante en esa integración y en la consecución de la igualdad de género que todos ansiamos; y no deja de ser un paso más en esa dirección.
Por nuestra parte, bienvenidas sean las propuestas como las que hoy presentan, y esperamos que llegue el día en que la integración de sexos y la igualdad definitiva sea tan real que no tengamos que hacer modificaciones en ese sentidoÂ».
Per això no em sorprén la seua postura.

I tampoc em sorprén perquè, en el Parlament Europeu, Ciudadanos va votar a favor de l'estratègia de la Unió Europea per a la igualtat entre homes i dones després de 2015, que deia el següent: Â«Considerando que la utilización de cuotas de género y de listas cremalleras en la toma de decisiones políticas ha demostrado ser la herramienta más eficaz para abordar la discriminación y los desequilibrios de poder entre hombres y mujeres y para mejorar la representación democrática de los órganos de decisión política.
Â» Per això no em sorprén.

I tampoc per açò següent que diu que el Parlament Europeu destaca la importancia de las cuotas para aumentar la presencia de las mujeres en los procesos de toma de decisiones.
Vostés van votar a favor, el Partit Popular es va abstindre; però això és un passet més.
Vol dir que tots estem molt més propet en eixa consecució de la igualtat i esperem que en el tràmit final d'esta llei arribem tots a un bon acord.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor Ferri.

Senyora García, polse, per favor.

Quan vullga.

La senyora García González:

Gracias.

Señor Ferri, le agradezco que haya recordado mis palabras, las cuales suscribo de nuevo.
Y no sé si ha querido ver algún pequeño matiz, yo creo que no hacía falta.

Por ejemplo, yo podría también matizar.
Usted ha empezado su discurso diciendo que si hay paridad se trabajará más por las mujeres.
Mire, señor Ferri, yo a usted no lo considero una persona que le haga falta rodearse de ninguna mujer para que trabaje por las mujeres.
Le creo una persona muy implicada y perfectamente concienciado.
Con lo cual, no hace falta.

A veces, cuando nos queremos meter en matices, podemos perder el horizonte final, que es que en realidad estamos de acuerdo en que hay que visibilizar a las mujeres.

Le agradezco sus palabras.

Gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el president, senyor Enric Morera i Català)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora diputada.

Senyories, ja continuem en la fixació de posició del Grup Socialista.

Té la paraula el síndic del grup, senyor Mata.

El senyor Mata Gómez:

Sí, gràcies, senyor president.

Jo crec que és un dels dies més feliços de la participació política d'este parlament.
Les dones no són un col·lectiu.
Les dones són més de la mitat de la humanitat (aplaudiments) i sense elles no hi hauria humanitat.
Les dones són les que moren per ser dones, les dones són la mitat de la humanitat que en igualtat de treball respecte a un home, tenen menys sou.
Les dones són la mitat de la humanitat que suporten aportacions pintoresques com la d'ahir de Â«guarderías solo para niños en hospitalesÂ».

Les dones són el millor que té esta societat i la societat no va al ritme de la feminització que es requerix.
El pas més important que s'ha fet en la lluita per les dones ha segut la llei d'igualtat de l'any 2007, llei que se transcriu en l'acord Ciudadanos-PSOE, entre altres coses perquè la mateixa llei ja garantia que el 40% dels membres dels consells d'administració de les grans empreses havien de ser dones, com una recomanació.

És de veres que hi ha arguments que diuen: Â«No, es que siempre ha habido mujeres excelentes.
Â» Clar que sí.
Com diu el llibre de Bárbara Pym, sempre hi ha hagut dones excel·lents.
Però hi ha hagut milions i milions i milions d'homes mediocres en l'administració.
El que no pot ser és que exclogam la part més important de la societat dels òrgans estatutaris.
I ho hem de fer en lleis com esta.

El nostre grup va decidir que hi haguera una dona a la Mesa de Les Corts, però no sols perquè és probablement la persona més talentosa per a estar la Mesa, sinó perquè era indigne que cinc persones foren del mateix sexe en la Mesa de Les Corts.
(Aplaudiments)

Hem passat una època.
.
.
En l'any 1997, en el conjunt dels parlaments autonòmics hi havia un 11% de dones.
Ara són al voltant del 23 o el 25%.
Per què?
Perquè hi ha forces d'esquerra que han apostat perquè hi haguera llistes paritàries i llistes cremallera.
I este parlament és millor perquè hi ha moltes més dones.
(Aplaudiments).
Estem farts que quan hi ha un conflicte social.
.
.
Las Kellys de Gran Canaria, mujeres que hacen los trabajos que no quiere hacer nadie y cobran dos euros y medio.
(Aplaudiments)

¿Por qué siempre las cuidadoras?
¿Por qué son las que resuelven los problemas de las familias y por qué no están en la primera línea de la política?
Porque la propia política las ha excluido durante muchos años.
Y es un problema de tradición, es un problema de comportamientos.
Pasamos al tema de las mujeres florero, y ahora estamos hablando de un problema de dignidad.
Es una exigencia social que al menos la mitad de los órganos estatutarios, porque no podemos hablar de otras cosas, sean mujeres.

Ahora y siempre deben serlo, y es incomprensible que alguien hable de una especie de meritocracia y competitividad entre mujeres.
Es que nosotros no somos los mejores hombres.
Muchos de nosotros somos unos inútiles y una mujer tiene que tener un plus para estar en los cargos de responsabilidad, muy por encima del de sus propios compañeros.
Y eso se tiene que acabar.

Mire, no está la señora Catalá, pero… Además, yo creo que hemos hecho el esfuerzo de eliminar lo de la lectura única, porque favorecerá un poco la integración y la participación y las aportaciones de todos los grupos.
Pero ese santo matrimonio que no me extraña entre Podemos, Compromís y el PSPV… No, laico no, porque desde que… (Veus) Bueno.
Desde que hicieron la encíclica Amoris laetitia del papa Francisco, en que vuelven a dar la comunión a los divorciados, podemos seguir casados por donde sea.

Muchas gracias, señorías.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Mata.

Santes paraules les del papa Francisco.

Sí, senyora Rosa García, vosté… Per a què vol.
.
.
?
Considera vosté que ha segut contradita en les seues argumentacions pel senyor Mata?

La senyora García González:

Sí, justo (inintel·ligible) … Sí.

El senyor president:

En el tema del matrimoni?
(Rient)

La senyora García González:

Lo voy a explicar enseguida.
(Rialles) No, lo voy a explicar enseguida.

El senyor president:

Té vosté la paraula.

La senyora García González:

Sí, bueno, al principio, señor Mata, hablaba usted de que las mujeres no son un colectivo.
Desde luego que no.
Yo creo que he leído poniendo las comas donde se debían y he dicho exactamente que determinados colectivos son discriminados: minorías étnicas, religiosas o lingüísticas, LGTBI, puntos suspensivos, y mujeres.
O sea, no estaba considerándolos un colectivo.
Obviamente ahí hemos chocado.

Y después, me gustaría para terminar de rematar, decirle al señor Mata que hay una cosa en la que no estamos de acuerdo.
Seguramente habrá más, pero en este caso… Yo no pienso que el parlamento sea mejor porque haya más mujeres, sino porque hay personas más válidas.
A mí no me gusta que me regalen nada como mujer, señor Mata.
Me gustaría que me valorara usted como persona, olvidándose del género.

Y después también quería decir que para mí la señora vicepresidenta Carmen creo que está por su validez y no para romper con una cuota de cinco hombres.
De nada, señora Mata.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Senyor Mata, vosté vol…?
Anem bé de temps, i per tant.

El senyor Mata Gómez:

No, solo un comentario.
Entonces,Â ¿usted cree que hubiera sido igual de bueno una mesa con cinco hombres?
¿O le parece fenomenal que el Consejo de Cultura esté como está o…?
(Remors) No, pero si es que, mire, si quiere se lo digo: me parece usted una excelente diputada, muy preparada, pero también me lo parece, o no me lo parece Theresa May, o no me lo parecía Golda Meir o… Bueno, tengo otros referentes intelectuales femeninos.

Pero mientras la mitad de la población española esté masacrada, habrá que buscar elementos correctores, entre otras cosas porque el elemento esencial… Mire, en la universidad, el 55% de los estudiantes universitarios son mujeres.
Las que mejores notas sacan son mujeres.
El 40% de profesores son mujeres.
Catedráticas, el 20%.

Por tanto, habrá que luchar por la igualdad en todos lados, porque la democracia no es fortalecer a las mayorías, es precisamente garantizar que aquellos elementos de la sociedad en que hay desigualdad contribuyamos a corregirlo.
Y ese es un elemento, es un elemento de igualdad.
No tiene las mismas condiciones, no pueden trabajar las mismas horas, porque les es imposible conciliar.
Ganan menos salario, y encima, señoría, las matan por ser mujeres.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Mata.

Senyories, sí, jo done fe que la presència de la vicepresidenta Carmen Martínez ajuda, i moltíssim, i millora moltíssim el que els altres membres de la mesa aportem.
(Aplaudiments) Per tant, done fe, done fe.
(Rient)

Senyoria, senyora Blanca Garrigues, té vosté la paraula, en nom del Grup Popular.
Ací se pot plantejar tot i tot està per fer i tot és possible.
Ara escoltem l'última oradora, si no n'hi han rèpliques, d'esta sessió de Ple.
Té vosté l'honor de finalitzar este plenari…

La senyora Garrigues Francés:

Gracias.

El senyor president:

…i l'escoltarem amb silenci i amb respecte.

La senyora Garrigues Francés:

Gracias, señor presidente.

Antes de empezar, dar las gracias al señor Mata, porque gracias a usted y a las cuotas estamos aquí.
Y lo peor es que las mujeres de su grupo le aplaudan.
Nosotras estamos aquí igual que ustedes (aplaudiments), porque se lo merecen, por mérito y capacidad.
No gracias a las cuotas.
Lo peor no es que lo diga, es que las mujeres de su grupo le aplaudan.

Bueno, hoy traen ustedes aquí a debate una proposición de ley que obliga a cumplir la paridad en los nombramientos de las instituciones.
Obliga, otra vez imposición, señores del botànic.
Y se les ocurre ahora.

El senyor president:

Un segon, senyoria, un segon, senyoria.

Senyories, s'ha demanat reiteradament silenci i respecte per a l'oradora que està en l'ús de la paraula, en este cas la il·lustre diputada Blanca Garrigues.
Disculpe vosté les interrupcions.

La senyora Garrigues Francés:

Gracias.

¿Por qué no se acordaron de las mujeres cuando nombraron a un hombre para la agencia antifraude?
¿Por qué no se acordaron de las mujeres cuando nombraron a un hombre para la Agencia Valenciana de la Innovación?
¿Por qué no se acordaron de las mujeres cuando nombraron al Comité de Expertos de Función Pública o cuando designaron en primera instancia (aplaudiments) la mesa?
¿Por qué?
¿Necesitan ustedes una ley?
¿Necesitan ustedes una ley para acordarse del papel de la mujer?

Qué triste, qué pena, señor Ferri, de verdad se lo digo como mujer que soy.
Mire, el Grupo Popular siempre va a designar para un cargo a la persona, y digo Â«personaÂ», que crea mejor para cada puesto, sin distinción de sexo.
Nos da igual que sea hombre o mujer, nosotros creemos en la igualdad, no solo creemos, la practicamos.
Y como prueba, un botón.

El Partido Popular no necesita cuotas, el Partido Popular tiene a la secretaria y a la presidenta que son mujeres, y créanme, no están ahí porque las hayamos elegido por ser mujeres.
Han sido elegidas, han sido votadas porque se lo merecen, porque pensamos que es lo mejor para dirigir este nuevo proyecto político, no por ser mujeres.
Las personas deben ocupar los cargos (aplaudiments) porque se los merezcan, por mérito y capacidad.

Las mujeres estamos hartas de cuotas, estamos hartas de que nos infravaloren, y con estas propuestas nos infravaloran.
Yo soy mujer y por eso les puedo decir: a mí no me gusta que me regalen nada, como decía la compañera de Ciudadanos.
Yo no quiero que me den un punto en una oposición por ser mujer.
No quiero ocupar un cargo en una mesa o en un consejo, si no lo merezco, solo por ser mujer.
No quiero que primero nombren a un hombre y después, en aras a la paridad se acuerden de mí.
Miren, no quiero.
Me niego a eso.

Si deciden que yo sea la que ocupa ese puesto, que lo sea porque crean que es lo que merezco, pero no porque haciendo una labor de cálculo, de encaje de bolillos, entonces digan: Â«Uf, esta es la mejor opción, pero por la ley de paridad, tenemos que nombrar a un hombre.
Â» He dicho a un hombre, sí, porque eso también pasa.
Con la ley de paridad se está cortando las alas a muchas mujeres que pueden ocupar puestos de alta dirección.
Y con esa ley, ustedes están cortando sus puestos.

No quiero, no quiero ser ni más ni menos que un hombre, pero no quiero porque no lo soy.
Soy igual.
Igual no soy feminista, señoras.
Igual no soy machista.
Igual soy igualitarista, creo que es lo que más me gusta.
(Aplaudiments) Igual que todo.

Yo sé que nuestro concepto de machismo y de feminismo es bastante diferente.
Señores, para usted ustedes es machismo que un hombre se siente en un autobús desparramado.
Para nosotros, es mala educación.
Para ustedes es machismo que los semáforos lleven pantalones, y les colocan una falda.
Para nosotros es una chorrada.

Pero bueno, le voy a decir una cosa; ahora ya no me sorprende nada.
Después de lo que he leído de la consellera de sanidad y el lenguaje no sexista, ya me lo creo todo.
Mire, nos dicen cómo tenemos que hablar, a qué colegios tenemos que llevar a nuestros hijos, en qué lengua tienen que estudiar nuestros niños.
Hoy le han dicho a la señora Catalá hasta dónde tiene que ir los fines de semana.
Señores, por favor, un poquito de libertad.
Es la legislatura del liberticidio.
(Aplaudiments) Es que le tienen una manía a la libertad…

Por todo esto, les digo, y apelo de verdad a la seriedad y a la sensatez de todos: ¿no sería mejor que pensáramos para cada puesto en la persona adecuada y nos dejáramos de etiquetar, de separar por sexos?
¿No sería mejor que dejáramos de etiquetar a las personas entre mujeres, hombres del Partido Popular, del Partido…?
¿No sería mejor que habláramos de personas?
Mérito y capacidad, porque con esto, con esto si será tablas y acabo de separarlas no defienden la igualdad.
Se lo digo de verdad.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

A vore, com que tenim temps i… (Remors) Aplicarem l'article 71 i el 31.
Senyora Cabedo… Però, vosté està en l'ús de la paraula o què està fent?
Jo és que ja m'he cansat.
Ja està bé.
Dirigix els debats la presidència i aplicarem l'article 71.
Ja està bé, home.
(Aplaudiments) Perquè ha segut contradit en les seues argumentacions.

Senyora Cabedo, vosté se dirigix… A la senyora Garrigues.
Un segon, un segon.
Té vosté quatre minuts.
Després, el senyor Ferri.
Finalitzarà el debat la senyora Blanca Garrigues.

La senyora Cabedo Laborda:

Sí, senyor president, gràcies.

He demanat el torn de paraula, perquè la senyora Garrigues ha fonamentat la seua argumentació en el fet que no són quotes.
I jo he deixat molt clar en la meua intervenció que és que no són quotes, és una qüestió de democràcia.
Senyora Garrigues, nosaltres no obliguem que hi haja paritat, perquè no obliguem que en la societat n'hi haja un 51% de les dones.
I per tant, si açò representa la societat, allò lògic és que hi haja també, com a mínim, un 50% de senyores diputades.

És obvi que les persones que han d'estar ací assegudes són les que tinguen mèrit i capacitat.
El problema és que les dones han de tindre el doble de mèrits i de capacitats que els homes per a asseure's ací.
(Aplaudiments) I de fet, senyora Garrigues… Per favor, per part de tot el món.
Jo, senyora Garrigues, fique la mà al foc que en el seu partit està ple de dones amb mèrits i capacitats per a fer polítiques que jo mai en la vida faria, per a fer polítiques que jo mai en la vida faria, però estan igual de capacitades que els seus hòmens.

Vosté està d'acord amb mi, veritat?
(Veus) Me podria dir per què el senyor Mariano Rajoy de catorze persones que formen el seu govern, només cinc són dones?
(Aplaudiments) On estan les seues senyores que tenen les mateixes capacitats i mèrits que els seus hòmens?

Senyora Garrigues, jo voldria que tot i que les seues polítiques tenen un impacte nefast per al global de les dones, les seus dones que tenen els mateixos mèrits i capacitats per a fer eixes polítiques nefastes respecte als seus hòmens, estigueren en igualtat de condiciones.
Ho vull per a les dones del meu partit i ho vull per a les dones del seu partit.
(Aplaudiments)

El senyor president:

(Inoïble) .
.
.
 a replicar, té tot el dret, senyora Garrigues, diputada.

Quan vosté vullga.

La senyora Garrigues Francés:

Muchas gracias, señor presidente.

Señora Cabedo, le contesto directamente a la pregunta que me ha hecho: porque Rajoy ha considerado que son las mejores personas para ocupar esos puestos de… (Protestes i aplaudiments) altos cargos.

El senyor president:

Senyories, deixem parlar…

La senyora Garrigues Francés:

(Inoïble) … Vuelvo a repetirles.
Si quiere le contesto, señora.
(Veus)

El senyor president:

Senyories, escoltem a… (Veus) Senyories, deixem parlar la diputada.
(Veus)

Continue vosté, disculpe la interrupció.

La senyora Garrigues Francés:

Gracias, presidente.

En todo momento nosotros no hablamos de hombres y mujeres, hablamos de personas por igual.
Le compro el argumento de que hay que trabajar para que las mujeres lleguen a esferas donde no están.
Se lo compro.
Pero es que en lugar de trabajar estamos destrabajando.
Estamos cargándoles la red Infodona, que va dirigida única y exclusivamente o principalmente a mujeres.
(Veus) Votamos en contra de la… Se cargan la ley de protección a la maternidad que apoya a mujeres en situación de riesgo.
A esas sí.
Igual que a los hombres en situación de riesgo.

De todo eso votan ustedes en contra de todas las iniciativas de conciliación laboral, familiar, como quieran llamarle ahora, personal, que hemos intentado llevar a esta cámara.
Eso sí es trabajar por la igualdad, señora Cabedo.
Eso sí.
(Aplaudiments) Porque cuando consigamos la conciliación real de todos, cuando todos…, exista la corresponsabilidad, todos estén implicados en la educación de los hijos, en la asistencia de los mayores, es cuando las mujeres tendrán que dejar una vida que hasta ahora les ha estado vetada y podrán acceder a ella.

Ahí es donde tenemos que trabajar.
Pero no con cuotas.
Y le agradezco lo primero que ha dicho, que no son cuotas.
Pero cuando hablamos de paridad y siempre ha defendido el señor del Partido Socialista, lo primero que ha dicho es que estamos aquí gracias a las cuotas, entonces entenderá usted que nosotros nos rebelemos como mujeres, como diputadas y como formantes de un grupo que es el Partido Popular que es el mayor partido en este momento de la Comunidad Valenciana.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Blanca Garrigues.

Sí, primer el senyor Ferri.
(Veus) No, vosté ha demanat primer i després el senyor Mata.
(Se sent una veu que diu: Â«Val, val, val.
Â»)

Senyor Ferri, té vosté la paraula.
Imagine que és per a rèplica a la senyora.
.
.
(Se sent al senyor Ferri Fayos que diu: Â«Però jo sóc el proposant.
No sé.
.
Â») (Se sent una veu que diu: Â«Clar, anirà primer ell.
Â»)

El senyor president:

D'acord, doncs, primer el senyor Mata.

El senyor Mata Gómez:

No es por polemizar.
Si vamos a hablar de la ley y vamos a tener muchas oportunidades.

Lo que le quería decir es que sin la ley de igualdad del año 2007 no hubo un despertar en todas las fuerzas políticas, en muchas empresas, en la universidad que provocaron, por efecto simpatía, unas entre otras, que fueran teniendo aportaciones de mujeres.
Pero es más, si es que las mujeres del PP son mejores que sus hombres.
A la cárcel creo que no han mandado a casi nadie.
Casi todos son varones.
(Rialles i aplaudiments) Casi todo son varones.

Pero como decía una… (Veus) Como me decía una compañera, si es que es producto de un proceso histórico en el que el combate de las mujeres que lucharon por el voto femenino, el combate de las mujeres que lucharon por la participación en la empresa, esos combates han dado este resultado.
Y si seguimos combatiendo, tendremos mucho mejor resultado.
Pero hacen falta medidas de ese tipo porque, si no, volvemos a una situación preexistente.
Es innegable que las mujeres están dedicando más tiempo a las tareas del hogar.
Es innegable.
Y es injusto.
Y es un problema educativo.
Sí, sí, pero ustedes luego defienden que haya colegios de niños y colegios de niñas, por ejemplo.
Cosas de esas.
¿No?
U otro tipo de cosas.

Lo que le estoy diciendo es que esto lo podemos hablar y es muy discutible.
Pero es bueno para que la mitad de la población pueda participar en condiciones de igualdad.
Y ojalá dentro de cien años estos debates no existan.
Porque esta lucha lleva ya cientos de años.
Y la liberación de la mujer es un problema que se ha tomado en serio Naciones Unidas, se ha tomado en serio la Unión Europea, se ha tomado en serio el pacto de derechos civiles de Nueva York.
Se lo ha tomado en serio todo el mundo menos el PP.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Mata.

Senyora Garrigues.

Senyories, per favor.
Si demana vosté la paraula, ja està.
Escoltem la diputada Blanca Garrigues.
Després n'hi ha una altra intervenció del senyor Ferri.

Quan vosté vullga.

La senyora Garrigues Francés:

Muchas gracias, señor presidente.

Señor Mata, no es cuestión de polemizar.
Yo estoy de acuerdo con usted en que hay que trabajar por conseguir la igualdad real y efectiva, pero no de esta forma, no como siempre lo hacen, con imposición, con obligación.
Y menos mal que a última hora les ha venido el sentido común y han quitado la lectura única.
Porque su idea ya era pasar esto…

El senyor president:

Senyories, demane silenci.

La senyora Garrigues Francés:

…en veinte minutos.
Acabamos, veinte minutos, media hora, no damos participación, no oímos a los que están en esos órganos, no oímos a los expertos y acabamos.
Menos mal que a última hora alguien les ha dicho, Â«oiga, esto queda un poquito feo, ¿eh?
Â» Pero bueno, la idea suya era esa, votar en lectura única.

Y hablaba usted de un proceso histórico y me viene a la memoria algo que he escuchado este fin de semana y que me ha hecho mucha gracia.
Porque, en mi pueblo han hecho una feria modernista y han hecho una representación de una manifestación de mujeres que hace cien años que conseguían el voto.
Y eran los mismos mensajes que oigo aquí semana tras semana, los mismos.
Decía la señora Cabedo (veus) con la PNL… (Protestes)

El senyor president:

Senyories, silenci.

La senyora Garrigues Francés:

Señores, que hace cien años, que hemos avanzado, por favor.
(Aplaudiments) Innoven, creen iniciativas que respondan al momento en el que estamos.
No nos quedemos hace cien años.
Le decían al señor Córdoba ayer que eran mensajes de hace cuarenta.
Ustedes se han quedado en hace cien.
Por favor, trabajemos en el momento actual, con las necesidades actuales de las mujeres, de los hombres, de los menores, de todos los que estamos en esta sociedad.
(Veus)

El senyor president:

Senyories, demane silenci, per favor.

La senyora Garrigues Francés:

Pero no nos quedemos en mensajes.
.
.

El senyor president:

Disculpe…

La senyora Garrigues Francés:

Si no le gusta lo que digo, ya lo sé.
Podemos entenderlo, pero es que por eso usted está en el Partido Socialista y yo en el Partido Popular.
Nosotros defendemos a la mujer y al hombre por igual.
Si es que no hay más.
(Aplaudiments) En otros puntos estaremos de acuerdo pero en este, mire, nunca nos encontrarán con las cuotas.

Y bueno, nosotros, en todo caso, dado que han quitado la lectura única, tenderemos la mano como siempre lo hemos hecho para participar, para trabajar, para escuchar a los que vengan.
No solo a los que traigan ustedes, que oye, parece que solo les gusta escuchar a esos.
También a los que propongan otros grupos.
No, es que yo he estado en otras leyes y parece que no les guste… Cuando ya no les bailan el agua… Es como la sindicatura de greuges, antes le daban muchísima importancia, desde que ya no les dicen lo que quieren oír ya parece que nos les gusta tanto.

Bueno, pues nosotros vamos a escuchar a todos, vamos a participar en este proceso y a ver si podemos llegar a un acuerdo.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Garrigues.

Senyor Ferri, per a rèplica a la senyora.

El senyor Ferri Fayos:

Bé, començaré pel final.
Vosté, en el que ha dit que vénen només els que nosaltres volem, això, primera, que en la reforma del reglament va ser Compromís qui ho va proposar, que poguera vindre qualsevol persona que proposaren els grups.
Que cada grup poguera proposar, almenys, tres persones.
Cosa que el seu grup no havia posat en la seua iniciativa inicial de reforma del reglament.

Però bé.
Com diria el senyor Rajoy, las personas son mucho personas.
I això és un argument que s'utilitza molt habitualment.
(Rialles) Però n'hi ha desigualtat que actua contra les persones que són dones.
Existix o no existix?
(Se sent una veu que diu: Â«Ahí està.
Â») Las personas son mucho personas però n'hi ha desigualtat que s'aplica a les persones que són dones.
I això existix.
Igual que n'hi ha desigualtat que s'aplica a les persones que son d'un color diferent al que som la majoria dels que estem en este parlament.
No el senyor Mata perquè és més moreno.
(Rialles)

N'hi ha desigualtat que s'aplica també a les persones per la seua orientació sexual o identitat de gènere.
I són persones també.
Però se'ls aplica una desigualtat.
I en este cas estem parlant de la desigualtat que s'aplica a les dones.
I tinc una notícia per a vosté que, a més, és llicenciada en dret.
Les llei obliguen, senyora Garrigues.
Les lleis obliguen.
(Aplaudiments) Ho dic pel que ha dit vosté abans.

Mire, vosté ha dit: Â«¿Tienen que estar en un puesto solo por ser mujer?
Â».
Vosté ha escoltat el meu discurs?
En cap moment he dit això.
El que he dit és que són necessàries estes lleis perquè els mèrits i les capacitats de moltes dones siguen tingudes en compte.
I tenim la sort que n'hi ha grups parlamentaris que tenen una síndica que és dona.
I tenim la sort que n'hi ha grups parlamentaris que proposem a dones per a òrgans d'administració de l'administració pública o del Consell Rector de la televisió o d'altres llocs.
Tenim eixa sort.
Però no en tots els òrgans hem tingut eixa sort.

I si vol li torne a llegir tota la retafila de com estan els òrgans estatutaris ara mateix.
Vol que li ho torne a llegir?
O m'ha escoltat abans quan ho he dit?
(Veus) Vol que li ho torne a llegir?
(Protestes) En la Sindicatura de Greuges, cent per cent homes.
Consell Valencià de Cultura, 74% d'homes, 26% de dones.
Acadèmia Valenciana de la Llengua, 86% d'homes, 14% de dones.
(Veus) Comité Econòmic i Social, 81% d'homes, un 19% de dones.
El tema de la Mesa ja està arreglant en el Reglament.
En la pròxima legislatura, quan comencem, estarà arreglat.
(Protestes) Clar que sí, clar que sí.
També els molesta això.
És que els molesta tot a esta gent, jo no sé què passa.
(Rialles)

Després, Consell Jurídic Consultiu, que és pel qual naix esta proposició, 66% d'homes, 33% de dones.
La proposta que anava a portar-se a votar a un Ple, 3 homes.
El Partit Popular també va proposar un home perquè no tenen dones que tinguen mèrits i capacitats per a estar al Consell Jurídic Consultiu.
Segurament serà això.

Bé, com li deia, la llei naix del debat que hem tingut en este parlament sobre el Consell Jurídic Consultiu i la seua composició.
I a través d'eixe debat vàrem parlar tots els síndics dels grups parlamentaris i sembla que teníem un preacord que tots signaríem una proposició de modificació de la llei perquè es complirà la paritat en l'òrgan del Consell Jurídic Consultiu.
Però resulta que la senyora Catalá em va fer una proposta que era millor, que era ampliar-ho a tots els òrgans estatutaris.
I jo li vaig fer cas a la senyora Catalá i he presentat esta llei conforme va dir la senyora Catalá que la presentara.
Que, per cent, jo esperava que fóra de tramitació immediata i de lectura única perquè estàvem tots d'acord, però sembla que no va ser així.
M'ho proposa i després em diu el contrari.

Però bé, jo crec que la senyora Catalá té un fons bo en eixe aspecte i, per tant, jo li pregunte a vosté: Vosté és de la senyora Catalá o de la senyora Bonig?
En este tema, vull dir.
No vull dir en un altre tema.
(Veus) Senyora Garrigues, esperem que n'hi haja un dia en què no hàgem d'aplicar lleis que obliguen, com totes les lleis, que es complisca la paritat en el òrgans de decisió.
Però mentrestant, calen lleis com esta perquè a moltes dones els tinguen en compte els seus mèrits i les seues capacitats.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ferri.

Ara sí ja, finalitzarà el debat la il·lustre diputada Blanca Garrigues.

Té vosté la.
.
.
Un segon.

La senyora Garrigues Francés:

Gracias, señor presidente.

La verdad, señor Ferri, que me lo ha puesto difícil.
Me ha dado a elegir entre dos mujeres, dos grandes mujeres del Partido Popular y lo tengo difícil.
Me quedo con las dos, si le da igual.
(Aplaudiments)

Miren, no he dicho que no vengan, he dicho que no les gusta escucharles.
No he dicho que no vengan a la comisión, he dicho que no les gusta escucharles.
De hecho, su primera iniciativa era pasarlo por lectura única, porque esto de la participación de boca queda muy bien, ¿eh?
Pero luego, a la hora de la práctica no les gusta tanto.
Y no les gusta tanto igual que el tema de la igualdad.
Que mire, la igualdad para ustedes es puro postureo.
Se lo digo así, puro teatro.
Porque cuando ustedes hablan de igualdad les gusta mucho hablar y a nosotros también.
No consideramos que sea perder el tiempo, como decía una diputada la semana pasada.
No.
Consideramos que hay que hablar, que hay que practicar y que esto es bueno para la sociedad, que se hable.

Pero, le decía, una cosa es hablar y otra es ponerla en práctica.
Mire, nosotros no nos podemos detrás de una pancarta.
Nosotros lo hacemos con nuestra realidad, nosotros trabajamos con nuestra realidad.
Lo ponemos en práctica.
Nosotros no desmantelamos una red como la red Infodona, nosotros no votamos en contra iniciativas que afecten a la conciliación laboral para hombres y mujeres, para todos.
No, eso no lo hacemos nosotros.

Mire, cuando nosotros vamos a un hospital, no le decimos al señor cirujano o señora cirujana: Â«Mire, es que yo quiero que me opere una mujer.
Â» No, mire, yo le digo, yo sí puedo elegir que me opere el que esté más preparado.
Eso es lo que creo que todos en esta cámara pensamos.
(Aplaudiments) No elegimos a las personas por si son hombres o son mujeres, elegimos a las personas por su mérito y capacidad.

De acuerdo con que vamos a combatir esa desigualdad que quede.
Porque nosotros apostamos porque haya una igualdad real y efectiva.
Pero no le puedo comprar el argumento que me decía que las leyes obligan.
Las leyes obligan pero no imponen.
Mire lo que dice la Ley 9/2003.
(Protestes) La ley dice…

El senyor president:

Senyories, demane silenci, per favor.

La senyora Garrigues Francés:

…si quiere se lo leo, si no lo pueden mirar, porque está en la ley.
(Veus) No les interesa, ya lo sé que no les interesa la igualdad.
Les Corts… Pero yo se lo leo igual, por si acaso les llega a alguno.
Â«Les Corts Valencianes i el Consell de La Generalitat procuraran en el nomenament o designació de persones per a constituir o formar part d'òrgans institucionals que existisca una presència paritària de dones i hòmens.
Â» Procurarà.
Trabajaremos para conseguirlo de la mejor manera posible, poniendo sensibilización, campañas, formación, educación.
No sé quién lo ha dicho de ustedes, pero estoy completamente de acuerdo con esa palabra.
Ahí se comienza la igualdad.
Educación.
Por eso nosotros llevamos una PNL (veus) que he de decir que la aprobaron todos, donde decíamos…

El senyor president:

Senyories, demane silenci.

La senyora Garrigues Francés:

…que en todas las etapas, (veus) desde infantil hasta posuniversitaria que se trabajara la igualdad en todos los centros educativos porque pensamos que ahí está la base.

Y esperemos que algún día -como decía antes el señor Mata- no tengamos que hablar de estas cosas porque la igualdad real y efectiva exista; mientras tanto, tendremos que hablar, lo que pasa es que ustedes están en un posicionamiento y nosotros en otro, pero estoy segura que todos trabajaremos por conseguir esa igualdad.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Garrigues.

Senyories, ara sí que anem a passar ja a votació, i amb esta votació finalitzarem els nostres treballs.
(Soroll de papers)

Senyories, anem a votar el punt 13 de l'ordre del dia, que és la presa en consideració de la Proposició de llei de modificació de la llei reguladora de les institucions de La Generalitat.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queda acceptada la tramitació de la proposició de llei per 56 vots favorables; 29 vots contraris.

Senyories, amb este punt finalitza la nostra sessió de ple número 55, i tot dir-los que han fet un bon treball.

Se suspén la sessió.
(El president colpeja amb la maceta)

(S'alça la sessió a les 13 hores i 37 minuts)