Obres%20P%C3%BAbliques%177732.11.29%20macro.html





Comissió d’Obres Públiques i Transports realitzada el dia 29 de novembre de 2011.
Comença la reunió a les 10 hores i 38 minuts.
Presideix el diputat senyor Rafael Ferraro Sebastiá.
Reunió número 3/i II.

El senyor president:

(Inoïble) .
.
.
, la Comissió d’Obres Públiques i Transports, convocada per al dia de hui.

En primer lloc, la senyora secretària passarà llista, per tal de comprovar si n’hi ha quòrum.

Senyora secretària.
.
.

(El secretari passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

La senyora secretària:

Sí, hi ha quòrum, senyor president.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora secretària.

Abans de començar amb l’ordre del dia, senyories, vull fer constar que per part del Grup Compromís s’ha sol·licitat l’ajornament, per a la propera sessió, del punt 4 de l’ordre del dia de hui.
Per tant, eixe punt se vorà en la pròxima reunió.

Passem, doncs, a l’ordre del dia; lectura i aprovació, si procedix.
.
.

El senyor Serra Cervera:

Un momentet, senyor president.

El senyor president:

Per a què demana la paraula, senyor Serra?

El senyor Serra Cervera:

Per un aclariment.

Vosté diu que el punt número 4.
.
.

El senyor president:

Perdó, senyor Serra, torn d’aclariment no existix.

El senyor Serra Cervera:

Per favor, senyor president.
.
.

El senyor president:

Si és d’ordre, aleshores, seria una altra qüestió.

El senyor Serra Cervera:

Sí, és que jo crec que ha dit que el punt número 4 queda per a la propera sessió.
Imagine que quedarà com a primer punt.
.
.

El senyor president:

Efectivament.

El senyor Serra Cervera:

.
.
.
de la propera sessió perquè, si no, podria anar–se’n.
.
.

El senyor president:

Molt ben feta la matisació, senyor Serra.

El senyor Serra Cervera:

.
.
.
li corresponia al president haver puntualitzat, i perquè no mos.
.
.

El senyor president:

Sí.
Doncs, jo li demane excuses perquè, efectivament, tenia vosté raó, era una qüestió d’ordre, no de res més.

El senyor Serra Cervera:

Moltes gràcies.

El senyor president:

Anem a vore, punt primer: lectura i aprovació, si procedix, de l’acta de la reunió anterior.
Les seues senyories tenen, en la carpeta, l’acta, sí?
Ara és el moment de fer alguna observació.
I si no hi ha ninguna observació, l’aprovem per unanimitat.

Moltes gràcies, senyoria.
(Veus)

Punt 2 de l’ordre del dia.
.
.
Bé, abans de començar, també he de dir que, en cas que arribàrem al punt 5 i no estiguera ací el senyor Morera –que és a qui li toca–, faríem un xicotet descans, perquè estaria en la Junta de Síndics i.
.
.
Un descans fins que vinguera, molt curtet.
Esperem que estiga a punt, d’acord?

Continuem.

Una altra qüestió d’ordre, senyor Serra?

El senyor Serra Cervera:

Una qüestió d’ordre.
Si això se produïx, el més normal és que se suspenga la comissió fins que finalitze la Junta de Síndics, com és habitual en estes Corts quan coincidixen comissions parlamentàries i Junta de Síndics, si n’hi han síndics afectats.
.
.

El senyor president:

Senyor Serra, senyor Serra, esta presidència coneix que el reglament diu que durant la reunió de la Junta de Síndics no deuria continuar la comissió.

Per això dic que pararem fins que acabe, d’acord?

Moltes gràcies, senyor Serra, per l’observació.
(Algú parla amb el micròfon tancat).
.
.
Això serà que s’acosta el Nadal i el senyor Serra està un poquet alterat, però va.
Continuem.
(Rialles)

Proposició no de llei sobre l’inici urgent de les obres de millora del metro al tram Seminari–Bétera, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 1.
678, BOC número 19)

El senyor president:

Punt 2: presa en consideració de la Proposició no de llei sobre l’inici urgent de les obres de la millora del metro en el tram Seminari–Bétera, presentada pel Grup Parlamentari Compromís.

Per a las seua defensa, té la paraula el senyor Ponce Guardiola.

El senyor Ponce Guardiola:

Gràcies, senyor president.

Bé, el mes d’octubre de 2008, la gerent de Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana, Marisa Gracia, va difondre, públicament, davant els mitjans de comunicació, que milloraria la freqüència de trens fins a Bétera, a finals de 2009.

Per realitzar aquesta millora en les freqüències, era necessari el desdoblament de la via a la parada del psiquiàtric i altres millores –no explicades– al tram Seminari–Bétera.

Vist que les obres no avancen, des del Grup Parlamentari Compromís, el 16 de novembre de 2009 vam preguntar, directament al conseller Mario Flores, quan començarien aquestes obres.

El conseller Mario Flores va contestar, el 21 de desembre, que les obres s’iniciarien durant el segon trimestre de 2010.

Els terminis anunciats pel conseller han finalitzat i no hem vist que s’inicie cap obra en el tram Seminari–Bétera, de la línia 1.

A més, el 19 d’octubre de 2010 es va aprovar una resolució de Les Corts que deia: «Les Corts acorden instar el Consell, i concretament la Conselleria de Transports i Infraestructures, que, una vegada finalitzats els projectes constructius al baixador de Psiquiàtric–Bétera, al tram Empalme–Bétera, s’inicien, urgentment, les obres que permeten una millora en les freqüències en el metro per als veïns i les veïnes de Bétera.
»

És per això que presentem la següent proposta de resolució:

«1.
– Les Corts insten el Consell que s’inicien, urgentment, les obres de millora al tram Seminari–Bétera, que permeten una millora de les freqüències de metro per als veïns i les veïnes, abans que finalitze 2011 –com estava previst, segons les paraules de l’exconseller.

«2.
– Que el Consell reta compte, davant Les Corts, del compliment d’aquesta resolució, en el termini de tres mesos des de l’aprovació.
»

Bé, pareix que el Grup Parlamentari Popular ha fet una esmena que, tal com està redactada, no podem acceptar literalment.
.
.

El senyor president:

Perdone, senyor Ponce, l’esmena ha de, primer, defensar–la.
.
.

El senyor Ponce Guardiola:

Qui ha de defensar–la?

El senyor president:

.
.
.
el grup parlamentari.

Vosté tindrà la seua oportunitat per a acceptar–la o no.

El senyor Ponce Guardiola:

Perfecte.

Doncs bé.
.
.

El senyor president:

Pot continuar, si així ho desitja.

Gràcies.

El senyor Ponce Guardiola:

Moltes gràcies.

Bé, només dir que bé, que són unes obres que havien d’estar finalitzades ja fa un parell d’anys.
I que, en este moment, no s’ha vist el seu inici.
I que, bé, considerem que deurien estar ja quasi, quasi, que finalitzades.

Aleshores, doncs, per això és el instar el Consell que finalitze, si no enguany –que ja és molt difícil–, doncs, quan puga ser.

Per la meua part, res més.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ponce.

Hi ha una esmena, com ha dit el senyor Ponce, precisament, del Grup Parlamentari Popular.

Per a la seua defensa, té la paraula el senyor Castelló.

El senyor Castelló Sáez:

Muy bien, muchas gracias.

En primer lugar, agradecerle al señor Ponce la brevedad.

Y, también, decirle que, a la vista de lo planteado en su proposición, estaba seguro de que hoy tampoco debutaba.
Porque llevo ya dos comisiones intentando debutar y, a la vista de lo planteado, veía que de ninguna forma debutaba.
Porque veía que carecía de sentido presentar esta enmienda, esta proposición, en la que se plantea que se inicien unas obras antes de que acabe este año, es decir, antes de un mes.
Unas obras, ni más ni menos, de metro, que tienen una complejidad enorme.

Así que, quería agradecer al señor Ponce y a su grupo que me permitan debutar en esta primera parte de la legislatura.

Bueno, lo que nos piden, para el resto de compañeros –si no han tenido acceso a ella–, es que: «Les Corts insten el Consell que s’inicien, urgentment, les obres de millora del tram Seminari–Bétera, que permeten una millora de les freqüències del metro per als veïns i les veïnes de Bétera, abans que finalitze l’any 2011.
»

Pues, bueno, realmente, que piensen que estas obras se pueden iniciar antes que finalice el año 2011, yo creo que no tiene ningún sentido, que no tiene nada de lógica.
Y que lo normal sería que, una vez que ya me han dejado debutar, pues que la retiraran.
Porque, en todo caso, lo que nos plantea a nosotros es hacer unaâ¦; yo creo que con buen criterio, y con la finalidad de que lleguemos a un acuerdo y que prospere la enmienda que hemos formulado nosotros, porque nos parece que tiene todo el sentido del mundo, ¿no?

O sea, plantear que se hagan unas obras en el metro, antes de que acabe 2011, carece de sentido.

Por eso, nosotros, en nuestra enmienda, decimos que: «Les Corts insten el Consell, i concretament la Conselleria d’Infraestructures, Territori i Medi Ambient, a que concloga tots els projectes constructius de les obres que permeten la millora de les freqüències del metro per als veïns de Bétera i a executar–les quan es dispose de les corresponents disponibilitats pressupostàries.
»

Nos parece que es algo mucho más realista, que, al final, tiende a que los vecinos de Bétera –que es el interés, al parecer, que tiene el Grupo Compromís–, pues, cuanto antes, puedan tener acceso a estas mejoras que se plantean en la línea 1.
Y que creo que es, por lo tanto, perfectamente asumible por el ponente.

Al final, de lo que se trata es de que, en el plan de actuación de la línea 1, pues, se planteó, por parte de la conselleria, una mejora de las condiciones de seguridad –en un primer momento–, y también incrementar el número de circulaciones, aumentando el número de frecuencias para fomentar que haya un mayor uso ciudadano de la línea 1 del metro.

Y, como una medida complementaria de ese plan, se planteó la ubicación de unos apeaderos, concretamente siete: uno en la Pobla de Vallbona, en el Empalme–Llíria –que ya está finalizado y está en funcionamiento, y que ha tenido unas mejoras muy significativas, en cuanto a frecuencia y puntualidad–; otro –del que estamos hablando– que es el de Psiquiàtric–Bétera, en el tramo Empalme–Bétera; tres en Picassent –en Sant Ramón, en Omet i en Espiota–; otro en Carlet, en Ausiàs March; y otro en Massalavés, en el tramo València Sud–Vilanova de Castelló.

Al final, el haber realizado las obras –ya mencionadas– en la Pobla de Vallbona significa que la frecuencia es de quince minutos en horarios punta y de treinta minutos en horarios valle –horarios punta: mañana, tarde y noche–.
Y, por lo tanto, ha significado una mejora clarísima.

Pero, lógicamente, el interés de la conselleria, como deja demostrado manteniendo esta actuación dentro de sus planes, es realizar el proyecto constructivo del apeadero de psiquiàtric, que sigue hoy en redacción, con lo cual queda más claro todavía la imposibilidad y lo irreal del planteamiento del Grupo Compromís en esta proposición.

Queda por determinar, entre otras cosas, en el proyectoâ¦; porque no es un proyecto sencillo.
De hecho, si lo fuera ya estaría hecho, como lo está en losâ¦, uno está ejecutado, que es el de la Pobla de Vallbona; y los de Carlet, Picassent y Massalavés están acabados, también, están redactados los proyectos de ejecución.
Éste no lo está, pero porque tiene unas dificultades grandes.

En primer lugar, hay que determinar cuál es la ubicación idónea del nuevo cruce.
Y eso significa también que, hasta que no esté determinado no se podrá tener bien claro cuál es la actuación concreta que se realiza.
Porque, en principio, lo que se pretende es acercarlo al polígono industrial, que hay allí –que seguramente conoce el señor diputado–, lo cual conlleva a su vez que tienen que establecerse medidas para la accesibilidad de las personas y los vecinos del barrio que está próximo.
Y eso, pues, como es de entender, conlleva una complejidad técnica que estoy convencido que, por muy buena que sea la consellera, en un mes no le va a dar tiempo de finalizar.

Pero, por si fuera poco, decirle que el resto de proyectos están finalizados y están cumpliendo las expectativas que tenía previstas la conselleria.
Indudablemente, se lo reconozco al señor diputado, existe un retraso en la ejecución de esa obra.
Pero lo que al final queremos todos, creo yo, que es que los vecinos de Bétera –en este caso–, con la llegada de la línea 1 del metro, tengan el mejor servicio posible para que, igual que otros vecinos que ya han visto ejecutadas sus obras, puedan tener mejores frecuencias, en horas punta y en horas valle.

Y, en cualquier caso, creo que es asumible, por parte del ponente, la enmienda que ha realizado nuestro grupo político y que, al final, como el objetivo pienso que es común, podríamos votarla todos, en vez de simplemente rechazarla.
Porque creo que es mucho más realista, se adecua mucho mejor a la situación actual, tiene en cuenta las dificultades que tiene el proyecto en concreto, del punto del cruce que estamos hablando.
Y, por lo tanto, me parece que puede ser perfectamente asumible.

Nada más, presidente.

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Castelló.

Para admitir o no la enmienda, tiene la palabra el señor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Bien, ahora, obviamente, no tiene sentido el texto literal de la enmienda que se presentó el 4 de julio porque, bueno, está a punto de finalizar el año.

De todas formas, si se hubieran cumplido los compromisos anteriores, podría tener mucho sentido.
Recordemos que el primer compromiso era de 2009.
En 2009, el señor Flores comentó que en el segundo trimestre de 2010 estarían las obras acabadas.
Y en octubre de 2010 se dijo que se completarían, también, en breve.

Esos tres compromisos se han incumplido.
Y, claro, ahora mismo, pues bien, no está exactamente ajustada la propuesta a los plazos actuales.
Pero que insisto, que se presentó hace ya unos meses y, ahora mismo, pues podrían estar casi terminadas las obras.

Dice usted que su enmienda tiene todo el sentido del mundo.
Pero, bueno, lo que pasa es que su enmienda no concreta nada.
La última fraseâ¦: «ejecutarlas cuando se disponga de las correspondientes disponibilidades presupuestarias».
No ha indicado que exista esa disponibilidad presupuestaria.
No sabemos si está previsto ejecutarlo dentro de los presupuestos del año que viene.
Por tanto, esto es, pues, como un brindis al sol; ya nos gustaría que, bueno, que fuera algo más concreta.

Podríamos aceptarla si, por ejemplo, pues, aunque ahora mismo se esté todavía redactando el proyecto –que no entiendo tampoco, tres años para redactar un proyecto; por mucha complejidad que tenga–, si estuviera redactado el proyecto, pues, durante el año que viene se podría ejecutar y podría estar en marcha, pues, a principio de 2013, a mediados o a finales.
Un plazo más que razonable podría ser finales de 2013.
Pero si no fijamos un plazo es como no hacer nada.

Por tanto, nosotros, tal y como está redactada la enmienda, no la podemos aceptar porque sería lo mismo que no decir nada.

Bien, pues, básicamente esto es lo que quería comentar.
La enmienda, en su día, se propuso para acelerar las obras y asegurarnos de que se iban a cumplir aquellos compromisos del señor Flores y, bueno, con la enmienda ahora mismo que ustedes proponen, la cosa quedaría exactamente igual: en un suspenso indefinido, a la espera de disponibilidad presupuestaria, que, insisto, no ha comentado que exista ni para el año que viene ni previsiones para el siguiente, ni nada, ¿no?
Esa es nuestra postura.

El senyor president:

Gracias, señor Ponce.

Esta presidencia ha entendido que usted, de alguna manera, ofrece hablar sobre la posibilidad de llegar a un acuerdoâ¦

El senyor Ponce Guardiola:

Sí, si hay posibilidad de negociar el contenido de la enmiendaâ¦

El senyor president:

Si quiere suspendemos dos minutos, ¿eh?
Si lo creen asíâ¦

El senyor Castelló Sáez:

Creo que no es necesario, señor presidente.

El senyor president:

Pues entonces, continuamos sin más.

Para la réplica, tiene la palabra el señor Castelló.

El senyor Castelló Sáez:

Gracias, señor presidente.
Nos gustaría haber llegado a un acuerdo concreto para hablar del año 2012, tal y como nos plantea el señor diputado, peroâ¦ o 2013, pero es una cuestión, como entenderán todos ustedes, que no depende de la voluntad de esta cámara, y que quien marca las prioridades de inversiones es La Generalitat y, concretamente, la conselleria.
Igual estamos marcando el plazo 2013 y para La Generalitat esta es una obra tan absolutamente prioritaria que a mitad del 2012 está en funcionamiento, porque entiende que hay que hacerlo así.

Claro, es sencillo cuando se habla de una cuestión concreta, el plantear hacer esta y no otra.
Pero, le acabo de decir que, por ejemplo, las de Picassent de San Ramón, los siete apeadores de San Ramón, de Omet, de Espioca, en Picassent, de Ausiàs March en Carlet, y de Massalavés en el tramo Valencia Sud–Villanueva de Castelló, esos tienen el proyecto finalizado.
Entonces, claro, debe ser la conselleria quien marque cuáles son las pautas que tienen que seguir, cuáles son las preferencias de inversión, cuáles son, según el propio nivel de usuarios y de la propia red y su funcionamiento, cuáles son las inversiones concretas que se deben priorizar, dado que el presupuesto no es infinito, sino todo lo contrario.

Y, por lo tanto, creo que estaríamos haciendo, ahora sí, un brindis al sol, si pusiéramos una fecha concreta y no lo hiciéramos determinar, no de las previsiones presupuestarias, que lógicamente tienen que existir para poder sacar a licitación una obra concreta, tener partida presupuestaria, sino del hecho de que es la propia conselleria quien tiene que marcar esas directrices y esas prioridades.
Por eso, me parece que tiene todo el sentido común.
Por nosotros hubiera sido sencillo alcanzar un acuerdo yâ¦ mire, es muy bonito que los grupos hayamos llegado a un acuerdo y ya está.
Pero no sería realista tampoco, y por lo tanto nos parecería bueno que valorara el volver hacia atrás, el que se rebobinara en este tema, y se acepta la proposición teniendo claro que tanto este grupo como la conselleria de infraestructuras tiene todo el interés del mundo en esta línea de metro, y en la mejora, en concreto, del apeadero del que estamos hablando, sin perjuicio de las dificultades concretas que tiene.

Le he reconocido, porque es obvio que ha habido un atraso a la hora de puesta en ejecución de este tema, que de todos los apeaderos que se hablaron como complementarios en la línea 1 de metro resulta que este es el único que no tiene todavía proyecto de ejecución, porque hay dificultades clarísimas, técnicas –y no sólo técnicas, sino también para la adquisición de terrenos– y que, por lo tanto, hemos de mantener nuestra enmienda pensando que la conselleria en este caso hará todo lo que esté en su mano para poner cuanto antes en marcha esta línea.

Esto no es una intuición que tenemos, sino que se basa en hechos reales.
Que, al final, en la sexta legislatura, la conselleria haya invertido 345 millones de euros en obra terminada.
Que en la séptima legislatura, es decir, en la pasada 2007 a 2011, haya invertido 438 millones de euros en Metrovalencia, yo creo que son números que avalan una trayectoria, que avalan una voluntad política, y que suman 783 millones de euros en Metrovalencia.
Casi cien millones de euros al año.
130.
000 millones de pesetas en ocho años.
Creo que no es momento de desconfiar de La Generalitat, como tampoco desconfían los actuales 20 millones de usuarios de la línea 1 del metro, o los 70 millones de usuarios de Metrovalencia.

Creo que 70 millones de euros de usuarios dan fe de que la conselleria está haciendo bien las cosas, que La Generalitat está haciendo bien las cosas y, también, para nosotros no requiere mayor aval ni mayor promesa de la conselleria, porque sabemos de su interés por seguir mejorando la línea 1, seguir mejorándola, así como toda la red de Metrovalencia.

Nada más, presidente.
Gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Castelló.

Sí, señor Ponce, tiene usted la palabra si lo desea.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Bien.
Yo tengo que insistir en la misma postura.
Ahora ha comentado el representante del Partido Popular un poco el quid de la cuestión.
El proyecto del apeadero del psiquiátrico lleva más complejidad, aparte de por encontrar la ubicación adecuada, porque hay que comprar terrenos.
Y, claro, esto implica un coste añadido que supongo que ahora mismo la administración, pues parece ser que no está en condiciones de realizar.
Pero, bueno, esto no responde a la problemática que haya surgido en el estudio y realización del proyecto y demás, sino a una mala gestión en general.
Y, bueno, que nos diga la cantidad invertida en los últimos ocho años en Ferrocarrils de la Generalitat está muy bien, pero también podía decir cuántos proyectos se han quedado en el tintero de los que estaban comprometidos.

Y, bueno, no nos vamos muy lejos de la línea de Bétera para irnos a la línea de Ribarroja, que está empantanada, y que la propia consellera no supo tampoco decir cuándo podría estar terminada.
Y básicamente era por el mismo problema, de eficiencia en cuanto a partidas presupuestarias.
Entonces, pues bien, tristemente demuestra una vez más que es muy fácil hacer compromisos, hacerse la foto de cara a la prensa, prometer un plazo a medio plazo, a un año, a dos años vista, pero que luego las obras no llegan a realizarse.
Y no es esto una excepción, sino, en muchos casos, la norma.

Insisto que es algo que venía arrastrándose desde hace ya más de dos años, que había compromisos de plazos concretos que se han ido venciendo y que no se han cumplido, y que ahora mismo no seamos capaces de comprometernos a dos años vista implica que la administración valenciana no tiene ni interés ni compromiso en realizar esta obra.
Nos gustaría poder aceptar la enmienda del Partido Popular, pero así como ellos la denominan realista, nosotros la vemos, pues eso, un brindis al sol, porque no indica ningún tipo de plazo.
Y ya no me extiendo más.

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ponce.

Per a fixar posició, té la paraula el representant del Grup Parlamentari Socialista, senyor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, president.

Jo, dir–li al representant del Partit Popular que ha acusat.
.
.
Bé, primer dir que votarem a favor de la PNL de Compromís.
Després dir–li al representant del Partit Popular que ha acusat la proposta de resolució de Compromís d’irreal.
Dir–li que l’irreal i constatat que és mentira, com molt bé ha dit el representant de Compromís, són les promeses de la gerent de Ferrocarrils, Marisa Gracia, que millorarien les freqüències de tren fins a Bétera a finals de 2009.
I allò vertaderament irreal i constatat que és mentira és la resposta en estes Corts del conseller Mario Flores, quan va dir que les obres s’iniciarien en el segon trimestre de 2010.
Això sí que és irreal i constatat que són mentires de la gerent de Ferrocarrils i del conseller.
Senyor representant del Partit Popular, això sí que és una cosa constatada.

Mire, «nos gustaría llegar a un acuerdo».
En absolut.
Com volen vostés arribar a un acord en una esmena en la qual diuen «cuando se disponga de las correspondientes disponibilidades presupuestarias»?
És a dir, ad calendas graecas.
És a dir, sense data definida.
Però, vostés mos volen prendre el pèl, senyor representant del Partit Popular?
Mos volen prendre el pèl?
El representant de Compromís s’ha oferit a intentar pactar una.
.
.
(Remors) (Se sent una veu que diu: «Es que está contando una película.
.
.
»)

El senyor president:

Senyor Signes, senyor Signes, per favor.
.
.
un momentet, un momentet.

Jo vull dir–li, primera qüestió: l’esmena ja ha sigut rebutjada, no hi ha esmena.
Dos: la proposició no de llei és del Grup Compromís.
Vosté sabrà el que està fent, però lògicament vosté ha de parlar de la proposició no de llei, però dirigir–se en tot moment a un grup que no ha fet ninguna proposició de llei.
.
.
Vosté sabrà el que ha de fer.
Però bé, jo li dic: primera qüestió, l’esmena ja no existix, per tant, vosté pot parlar totes les observacions que vullga, però tinga en compte estes qüestions.
I dos: que l’esmena és del Grup Compromís.

Res més, moltes gràcies.
Pot continuar.

El senyor Signes Núñez:

Moltes gràcies, senyor president.

Insistixc.
Me pareix que haguérem pogut aplegar a un acord en una data en la qual Compromís s’avenia a pactar.
Ho lamente molt i ho sent molt.

De totes formes, dir per part del representant del Partit Popular que la resta d’actuacions de la línia 1 estan fetes és igual d’irreal i igual de mentira que les afirmacions que li he dit abans de Marisa Gracia i de Mario Flores.

Mire, jo tinc en el punt 12 una proposició no de llei sobre el pla Metroribera, que afecta la línia 1, precisament la línia 1, que havia d’estar finalitzada i conclosa en l’any 2008.
Estem en 2011.
Com s’atrevix vosté a dir que totes les actuacions en la línia 1 de Metroribera estan acabades i concloses?
(Se sent una veu que diu: «Jo no he dit res d’això.
») Sí, sí, sí, ho tinc apuntat.
«La resta estan fetes.
» És a dir: com s’atrevix?
(Veus) Per favor, senyor president.
.
.

El senyor president:

Senyories, si són tan amables.
.
.
Está en uso de la palabra el señor Signes.
.

El senyor Signes Núñez:

Molt bé.
Moltes gràcies.

Senyor president, jo li demane que quan dic alguna cosa que no he de dir, accepte el seu suggeriment, però li demane que, efectivament, quan estic parlant jo, quan tinc l’ús de la paraula i estic cenyint–me a l’ordre del dia, els demane que els representants del Partit Popular me deixen parlar.
(Se sent una veu que diu: «Té tota la raó.
»)

El senyor president:

Senyor Signes, evidentment, vosté haurà vist que he parlat al representant del Partit Popular, per tal que no el destorbaren (inintel·ligible).
.
.

Moltes gràcies.
Pot continuar.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, president.

El que volia dir és que la línia 1 de Metroribera havia d’estar acabada allò de.
.
.
Horizonte 2010, fins i tot en 2010.
No hi ha acabat res.
És a dir, en Metroribera hi ha.
.
.
tots els baixadors que ha dit de la línia 1 en Metroribera estan tots, efectivament, pendents.
Tots pendents.
Si jo sóc de l’Alcúdia!
Si jo vaig i vinc de l’Alcúdia en la línia 1 de Metroribera!
Puge en l’Alcúdia i baixe en plaça d’Espanya.
I puge en plaça d’Espanya i abaixe en l’Alcúdia.
És a dir, m’haurà vosté a mi de dir com estan els baixadors en la línia 1 de Metroribera?
No s’ha fet absolutament res, només que efectivament el tram de Massalavés, que és l’únic que està acabat.
De la línia eixa 1 no s’ha fet absolutament res.

Jo, la veritat és que crec que la proposta de Compromís és una proposta que és, no sé si raonable, però almenys és coherent amb les paraules i amb les promeses i amb els compromisos de Marisa Gracia i del conseller Mario Flores.
Almenys, coherent.
I quan ja en seu parlamentària el compromís del conseller Mario Flores el 21 de desembre que les obres s’iniciarien durant el segon trimestre de 2010 i, per tant, podrien acabar–se abans de 2011.
I quan hi ha un anunci en octubre de 2008 de la gerent de Ferrocarrils, Marisa Gracia, que millorarien les freqüències de trens fins a Bétera a finals de 2009, jo pense que està completament dins de lloc que la PNL de Compromís apunte a la millora de les freqüències de metro per als veïns de Bétera que finalitzen abans de 2011.
Perquè està en coherència amb les promeses del conseller Mario Flores i de la gerent Marisa Gracia.

Per tant, repetixc, acusar d’irreal, acusar esta PNL de.
.
.
Bé, en tot cas, la irrealitat serà les afirmacions, els compromisos de Mario Flores i de Marisa Gracia.
No sé el que demana ara el representant de Compromís.

Per tant, nosaltres anem a recolzar esta proposició no de llei.
Nosaltres no sabem tant com vosté respecte de les consignacions pressupostàries que n’hi han, i anem a recolzar la proposició de Compromís.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Signes.

Sí.
.
.
, per què demana la paraula, senyor Castelló?
Tiene usted derecho, efectivamente.
Ha sido usted aludido reiteradamente.

Tiene usted la palabra por tres minutos.

El senyor Castelló Sáez:

No se preocupe, creo que me dará tiempo, señor Serra.

Bien, decirle que, en primer lugar, entiendo perfectamente que el señor Signes se dedique a hablar de la enmienda del Partido Popular y no de lo que va a votar, porque lo que va a votar es total y absolutamente irrealizable, como él bien sabe.
Si alguien piensa que hoy, 29 de noviembre, podemos solicitarle al Consell que inicie las obras de mejora del tramo Seminario–Bétera, ese está instalado en la más absoluta irrealidad, en la más absoluta irrealidad.

¿Dígame usted cómo va a acabar el proyecto, salvo que lo quiera hacer de una forma absolutamente ilegal?
Y si lo que quieren hacer es sacar una obra de forma ilegal a licitación, ¡allá ustedes!
Pero, si hay que acabar proyectos, si hay que aprobarlos definitivamente, hay que sacarlo a licitación y hacer los pliegos de condiciones, hay que publicarlo, hay que hacer la valoración de las plicas, le tiene que llegar la propuesta de acuerdos, se tiene que hacer la adjudicación, se tienen que firmar los contratos para posteriormente hacer el inicio de la obra, realmente no lo entiendo.
Me parece una proposición absolutamente temeraria.

Mire, que ustedes hablen de que si yo le tendré que decir a usted.
¡Claro que sí!
Se lo digo exactamente al mismo nivel: a los mismos ciudadanos represento yo que usted, independientemente de que usted coja el metro o yo coja el cercanías para venir de Sagunto a Valencia, exactamente igual.
¡Claro que se lo puedo decir!
¡Con la misma legitimidad que habla usted, sea usuario o no sea usuario de un servicio, con la misma legitimidad!
Y se lo digo: usted se dedica a hablar de la enmienda del PP porque ve que ahí puede haber un debate mientras que lo que ha planteado Compromís no tienen ningún debate, es de imposible cumplimiento y lo saben, y, a pesar de eso, lo van a votar a favor.
Pues, en fin, ¡allá ustedes!

Eso es lo que usted decía «una tomadura de pelo» exacta y literalmente.
Fíjese si es tomadura que dice usted: «no sé si será razonable» ¡Jo!
, pues votar una cosa que no sepa usted si es razonable.
.
.
Yo, en primer lugar, lo que pienso es que hay que votar aquello que uno piensa que tiene sentido común, que es factible y que es bueno para los ciudadanos.
Y lo que nosotros planteamos es bueno para los ciudadanos y se adecua a la realidad.

Yo le digo que no he citado a Metroribera en ningún momento.
Se lo puede usted haber apuntado o no, pero seguro que en la secretaría de la comisión tomarán nota de que no he citado a Metroribera en ningún momento.
He hablado de inversiones realizadas por La Generalitat en los últimos ocho años.

Intentamos seguir en la realidad, señor Signes, en este tema y, también, al señor Ponce, y llegar a una cuestión que nos parecía que era justa, que tenía sentido y que era perfectamente realizable.
Solo quien gobierna sabe que muchas veces por mil quinientas cuestiones la ejecución de las obras se te puede ir del tiempo, aunque tengas la mejor voluntad política.

Y acabo, señor presidente.
Si se pusieran un poquito más en la realidad, no les irían así las cosas.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Castelló.

Sí, tiene usted la palabra, señor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, president.

Mire, «la tomadura de pelo» a què vosté es referix és «la tomadura de pelo» que mos va fer la gerent Marisa Gracia, en octubre de 2008, i «la tomadura de pelo» es aquella que mos va fer el conseller Mario Flores, el 21 de desembre de 2009, quan van comprometre un i l’altre que el problema que hui estem discutint estaria solucionat a finals de 2009, en el cas de Marisa Gracia; i, en el segon trimestre de 2010, en el cas de Mario Flores.
Això sí que és una vertadera «tomadura de pelo», com moltes altres, moltíssimes altres que en temes de transport, de ferrocarril, metro, Tram, tramvia, el Consell de La Generalitat està prenent el pèl als veïns i veïnes de la Comunitat Valenciana, com molts altres.

El que no entenc jo és –digam– una postura d’un cert traure pit per part del representant del Partit Popular, quan el que hauria de tindre és una postura d’entonar un cert mea culpa.
És a dir, ahí n’hi han uns compromisos presos que s’han incomplit.
Per tant, no és el moment de traure pit, sinó que és el moment de donar excuses, entonar un mea culpa i, en tot cas, doncs, bé, intentar aplegar a algun tipus d’acord.

Però, bé, veig que no, veig que pareix ser que els resultats del 20 de novembre els han envalentint, doncs, molt bé, ¡allà vostés!
Però, repetisc, és a dir, aquí el que queda en evidència és la falta de compliment de les paraules de dos alts càrrecs de transports de La Generalitat, que són el conseller Mario Flores i la gerent Marisa Gracia, la gerent de Ferrocarrils.
Això és l’única cosa que queda en este moment en evidència en tot este debat.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Signes.

Senyories, acabat el debat, passem a votació la proposició no de llei.
Vots a favor?
6.
Vots en contra?
8.
Per 8 vots en contra i 6 a favor queda rebutjada.

Proposició no de llei sobre el desenvolupament i l’aplicació de la Llei 9/2009, de 20 de novembre, de La Generalitat, d’accessibilitat universal al sistema de transports de la Comunitat Valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 2.
127, BOC número 19)

El senyor president:

Passem al punt següent, que és el número 3: presa en consideració de la Proposició no de llei sobre el desenrotllament i l’aplicació de la Llei 9/2009, de 20 de novembre, de La Generalitat, d’accessibilitat universal al sistema de transports de la Comunitat Valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Socialista.

Per a la seua defensa, té la paraula el senyor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, president.

Senyories, la Llei d’accessibilitat universal al sistema de transports de la Comunitat Valenciana fou aprovada per unanimitat de tots els grups de les Corts Valencianes i publicada al Diari Oficial de la Comunitat Valenciana el dia 25 de novembre de 2009.

L’esmentada llei –me sobra temps– va entrar en vigor el 15 de desembre de 2009.
En la disposició final primera es disposa que en un termini de nou mesos, des de la seua entrada en vigor, el Consell dictarà les disposicions reglamentàries i les normes tècniques necessàries per al desenvolupament i l’aplicació de la llei.

Cal recordar, senyories, que un factor clau per al recolzament a esta llei –que va ser aprovada per unanimitat per la resta dels grups– fou l’esmena transaccional que fixava el seu desplegament reglamentari en un termini de nou mesos, des de la seua entrada en vigor.
Eixe termini es va complir el 15 de setembre de 2010, és a dir, fa més d’un any.
I el reglament, a hores d’ara, encara no s’ha aprovat.

I això, senyories, no és una qüestió poc important, perquè estem parlant d’una llei que difereix l’aplicació de molts dels seus preceptes al seu desenvolupament.
És a dir, estem parlant d’una llei altament reglamentista.
En concret, això passa amb els plans de transport de l’article 6; alguns aspectes dels itineraris peatonals de l’article 7, que queden diferits al reglament; al disseny dels vials destinats als itineraris peatonals dels articles 8.
2, 8.
3 i 8.
5, que queden diferits al reglament; a la preferència en els seients i places reservades per a les persones discapacitades a què fa referència l’article 11.
2 i 11.
4; als projectes de les terminals, estacions, baixadors i parades a què fa referència l’article 12.
1, que parla del disseny d’una manera còmoda i segura per a les persones discapacitades; a les dimensions i sistemes d’ancoratge, de seguretat i senyalització per a les cadires de rodes en transport ferroviari i tramviari de l’article 13.
2; a les condicions per als discapacitats que viatgen per carretera a què es referix l’article 14.
2 i 14.
4, són autobusos amb plataforma baixa, etcètera; a les condicions dels serveis del taxi de l’article 17.
1 i 17.
2, és a dir que en àrees de prestació conjunta ha d’haver–hi un 5% de vehicles adaptats; a l’adaptació dels vehicles dedicats al transport escolar a què fa referència l’article 18.
2; a la disposició d’almenys un 2% de vehicles adaptats per a conductors amb mobilitat reduïda en els vehicles de lloguer de l’article 19; a l’obtenció d’autoritzacions d’estacionament de l’article 2.
4; a les mesures per a l’adaptació dels sistemes de transport dels articles 22.
2 i 23; als plans d’adaptació d’itineraris urbans en municipis amb una població superior a 20.
000 habitants o amb més de 10.
000 vivendes, o de menys de 20.
000 que no arribe a les 10.
000 vivendes; o a l’adaptació d’estacions i terminals; o a l’estudi sobre el grau d’adaptació a allò previst en la llei; o al foment de la participació d’institucions i entitats privades que col·laboren en la consecució d’un òptim compliment de la llei, entre molts altres preceptes que es difereixen al reglament, com la targeta descompte o el pla de finançament.

Senyories, sense el seu desenvolupament reglamentari esta llei queda absolutament en res, en res, és una llei molt reglamentista, tot ho diferix a l’aprovació del reglament, el reglament fa més d’un any que hauria d’haver–se aprovat.
Per tant, esta llei sense reglament queda absolutament en res.

El termini per a l’aprovació del reglament finalitzà –com he dit abans– el 15 de setembre de 2010 i és just, des d’un punt de vista humà, exigir al Consell la seua aprovació –humà pensant en les persones discapacitades que utilitzen eixe tipus de serveis–.
I també ho és des d’un punt de vista polític perquè els pactes, i, en este cas, el pacte que el reglament s’aprovaria dins dels nou mesos des de la seua publicació, cal complir–lo perquè va ser fruit d’una transaccional que s’aprovà per unanimitat en aquell moment.

Per tant, senyories, la disposició final quarta de la llei diu que «el Consell –este és un altre tema– desenvoluparà reglamentàriament, en un termini de sis mesos a comptar des de l’entrada en vigor de la llei, la composició i funcions del consell de participació del transport adaptat de la Comunitat Valenciana».
Sis mesos.
La llei entrà en vigor –com he dit abans– el dia 15 de setembre de.
.
.
No, perdó, la llei entrà en vigor fa més d’any i mig, un any i cinc mesos, i, per tant, en eixe temps hauria d’haver–se ja constituït el consell de participació de transport adaptat a la Comunitat Valenciana que no s’ha constituït.
Per tant, no pot –diguem– fer–se un seguiment de la llei i de si la llei està complint allò, aquells preceptes que contempla.
Han passat un any i cinc mesos i encara no s’ha reglamentat tampoc este consell de participació, que ja estan exigint les principals federacions de discapacitats de la Comunitat Valenciana.

Per tant, senyories, no entendria que esta proposició no de llei no tinguera un suport unànime, tal i com el va tindre al ple, la llei, perquè si fóra així ens sentiríem estafats, perquè vull recordar que la llei va ser aprovada per unanimitat com a conseqüència d’una transaccional que fixava que el reglament havia de ser aprovat nou mesos després de la publicació o de l’entrada en vigor de la llei, i d’això fa més ja d’any i mig.

Per tant, jo espere del Partit Popular que respecte el pacte que en el ple vàrem arribar i, per tant, vote a favor d’esta proposició no de llei.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Signes.

Sobre esta proposició no de llei n’hi ha presentada una esmena per banda del Grup Parlamentari Popular.

Per a la seua defensa, té la paraula el senyor Mundo.

El senyor Mundo Alberto:

Gràcies, senyor president.

Bé, nosaltres pensem també que és una llei que s’ha aprovat per unanimitat, que s’ha de complir la llei, una llei que –per allò que vosté ha estat exposant– porta un reglament complex, que requerix de diverses coses, de diversos treballs, de diverses conselleries implicades en el desenrotllament d’este reglament.
I, per tant, no vol dir que la llei s’haja deixat parada durant tot este temps, sinó que ha estat avançant.
I, a més, totes les condicionants –que, després, reglamentàriament aquí fixarem– necessiten també d’un tema important com és un suport econòmic per a la seua aplicació.
Aleshores, tot això requerix també d’una planificació quant a les aportacions que s’hauran de donar després que eixe reglament entre en vigor.

Per altra banda, en el segon aspecte que vostés demanaven, se va a circularitzar per part de la conselleria, en juliol de 2010, a totes les entitats per a formar part d’eixe consell, en el qual van tardar però, al final, van tindre contestació de la Conselleria de Benestar Social; la Conselleria de Medi Ambient; la Delegació del Govern; la Federació Valenciana de Municipis; la Defensora del Discapacitat; l’Associació Valenciana de Consumidors; l’Associació d’Empresaris del Transport Interurbà de Viatgers; l’Associació Provincial d’Empresaris del Transport Interurbà de Viatgers en (inintel·ligible) .
.
.
d’Alacant; l’Associació Empresarial de Transports de Viatgers; l’Associació Gremial Provincial de l’Autotaxi de València; la Confederació i Organització Empresarial de la Comunitat Valenciana; la UGT; Comissions Obreres.
.
.
Per tant, pràcticament, una vegada rebudes totes estes.
.
.
està en disposició de poder constituir esta comissió, este consell.

Però, la conselleria, en este moment, després d’una reorganització de la conselleria, en la qual ha assumit unes competències, s’han diversificat les competències i després d’uns canvis que n’hi ha hagut últimament en la composició també del govern, requerix que se puga tornar a circularitzar una altra vegada i que, en conseqüència, puga indicar al que són les entitats que formen part d’este consell perquè novament puguen donar els seus representants per a constituir d’una forma ja definitiva este consell.
Per tant, això relativament és curt en el termini, una vegada ja pràcticament estava engegat tot el procés.

Però li he dir, senyor Signes, que difícilment nosaltres, com vosté mos demana, podíem aprovar la seua proposició no de llei que va presentar.
Vosté en la proposta de resolució diu: «Aprovar les disposicions reglamentàries i les normes tècniques que possibiliten el desenvolupament i l’aplicació de la Llei 9/2009, de 20 de novembre, de La Generalitat, d’accessibilitat universal al sistema de transports de la Comunitat Valenciana, d’acord amb la disposició final primera de la mencionada llei.
»

D’acord amb la disposició final primera de la mencionada llei, com vosté molt bé ha dit, són nou mesos, nou mesos des de l’entrada en vigor de la llei.
Per tant, eixa llei va entrar en vigor el dia 15 del XII del 2009, i nou mesos després, vol dir que en juliol de 2010 –no de l’any passat, de 2010– hauria d’estar feta eixa disposició reglamentària.

I, per tant, si nosaltres aprovem, tal com està redactat eixe text, automàticament mos trobem que vosté, ni en la data que va presentar l’escrit, l’1 de juliol del 2011.
.
.
, ja estava sobrepassat eixe termini i en el moment que estem ara, també està sobrepassat eixe termini.

Per tant, si nosaltres diem avui que hem d’aprovar–lo.
.
.
, fa nou mesos a partir de desembre de 2010, vol dir que nosaltres estem acordant una cosa que realment està passada de termini, senyor Signes.
No ha fixat vosté cap termini de res.
Vosté quan la presenta, ja la presenta fora de termini.

I, indubtablement, li passa el mateix en la segona part de la seua proposta, diu el mateix i se seguix també la disposició quarta de la mencionada llei.

Per tant, nosaltres, per què presentem una esmena a la seua proposta?
Precisament per eliminar estos dos apartats en els quals nosaltres no podem donar compliment perquè ja estan passats els terminis –passats ara i passats quan la va presentar–.
Vol dir que en aquell moment també haguera pogut ficar uns terminis, o fixar unes dates, o fixar unes coses; però no, en aquell moment ja estaven fora de termini.

I nosaltres el que li diem és aprovar el mateix, les disposicions, tant en un cas com l’altre, el més prompte possible.
El més prompte possible, perquè està treballant La Generalitat en el tema, perquè és un tema que mos implica a tots i ho necessitem tots que estiga el més prompte possible aprovat i, en definitiva, és de poder.
.
.
, des d’aquí i per unanimitat de tots els grups, poden demanar–li a la conselleria que s’aplique en el contingut d’esta proposició no de llei de poder tirar endavant eixe desenrotllament del reglament d’esta llei i de formar el Consell de Participació del Transport Adaptat de la Comunitat Valenciana.

Per tant, en eixos dos apartats en la nostra esmena recollim el record que nosaltres li fem a La Generalitat que això és un tema urgent, un tema que s’ha de fer el més prompte possible i que, en definitiva, tal com està redactada esta esmena, està perquè es puga aprovar i que la poguéssem aprovar tots junts i poguéssem tirar endavant el desenrotllament d’esta llei tan necessària per a la Comunitat Valenciana.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Mundo.

Per a acceptació o no de l’esmena, té la paraula el senyor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, president.

En primer lloc, al senyor Mundo contestar–li que l’única cosa que m’ha dit, l’excusa que m’ha donat per a no poder aprovar la nostra proposició no de llei està un poc agarrada pels pèls, senyor Mundo.

Perquè jo el que dic és: «Aprovar les disposicions reglamentàries i normes tècniques que possibiliten el desplegament i l’aplicació de la Llei 9/2009, de 20 de novembre, de La Generalitat, d’accessibilitat –etcètera, etcètera– .
.
.
d’acord amb la disposició final primera de l’esmentada llei.
»

És a dir, la disposició final primera diu que s’hauria d’haver aprovat als nou mesos.
Però jo ací no estic diguent–li que s’aprove als nou mesos, que ja han passat, evidentment.
Jo no puc retrotraure’m al passat.

El que estic diguent–li és que la disposició final primera parlava de nou mesos, i ha passat any i mig i no s’ha aprovat.
I, per tant, doncs bé, és moment de dir–li al Consell que ha d’aprovar–la, perquè ja va amb any i mig de retard.
I esta llei és una llei molt reglamentista, com he dit abans, i els he avorrit amb tots els articles que fan referència o diferixen al reglament, i per tant, esta llei està pràcticament paralitzada.

I, després, en el punt 2, el mateix.
«Desplegar reglamentàriament i constituir el consell de participació.
.
.
tal i com es disposa en la disposició final quarta de la mencionada llei.
» Evidentment, senyor Mundo, no vullc estar diguent–li que se desplegue reglamentàriament i se constituïsca en els sis mesos següents a l’entrada en vigor de la llei, quan ja fa any i mig que ha entrat en vigor la llei.
Jo pense que això és obvi, senyor Mundo.

El que estic vullguent dir–li és que jo voldria fiar–me del senyor Serra i voldria fiar–me del senyor Serra amb la presència del conseller Mario Flores, quan.
.
.
bé, signem una transaccional en el ple, que és la que mos fa votar a nosaltres, a Compromís i a Esquerra Unida a favor d’esta llei.
I jo voldria per al futur poder fiar–me del senyor Serra, que va ser el que va dur la negociació del tema este.
I pel que veig, doncs, no puc fiar–me, és a dir, que en un moment determinat.
.
.
sí, després, el senyor Serra me replica.
És que me dóna el mateix, (veus) és a dir, me dóna absolutament el mateix.

Aleshores, bé, en un moment determinat fem una transaccional, el conseller Flores dóna el vistiplau i, després, passa any i mig i no.
.
.
no fan el reglament.
I no passa res.
Vull dir que, per tant, a mi l’únic que me diu hui açò és que per a un futur en estes transaccionals o esmenes, no sé què i tal, jo no puc fiar–me del Partit Popular.
No puc fiar–me del Partit Popular, perquè després passa el que passa, no?

L’esmena de hui, és a dir: «Aprobar lo más pronto posible.
» És que tampoc, senyor Mundo, tampoc.
.
.
en el punt primer, en el punt del reglament.
I en el segon: «Desarrollar reglamentariamente y constituir lo más pronto posible» –també–.

En el tema del.
.
.
el consell de participació.
O siga, tampoc, senyor Mundo, han parlat amb la consellera Bonig i ella els ha apuntat quan el reglament pot estar acabat i quan el consell de participació pot estar reglamentat i constituït perquè la seua esmena havera pogut ser, d’alguna manera, fixada amb una data, que podia donar–mos a nosaltres, digam, la conformitat de dir: «Bé, no s’ha fet, però se mos diu, encara que ja se mos ha negat una volta, se mos diu que en tal data se pot fer.
» És que ni això, senyor Mundo?
És a dir, «lo más pronto posible»?

És a dir, mos prengueren el pèl en el ple quan pactàrem aquella transaccional, i ara volen que nosaltres entrem en esta esmena?
Lo más pronto posible pot ser d’ací cent anys, senyor Mundo, és a dir, que lo más pronto posible és que no.
.
.
, és que és absolutament absurd el que vostés plantegen.

Per tant, és impossible, vull dir, no, no, no és que és impossible aprovar l’esmena, és que és una presa de pèl esta esmena i pense que esta esmena és.
.
.
no únicament una presa de pèl, sinó que és, digam, una burla a aquells partits que confiàrem amb el conseller Flores i confiàrem amb els representants del Partit Popular per a poder pactar aquella llei.

I per tant, doncs bé, una volta més mos hem sentit estafats pel Partit Popular, mos hem sentit estafats pel conseller Flores i, una volta més, estem detectant, estem adonant–nos que la nova consellera Bonig, en este moment, és incapaç, incapaç d’apuntar quan pot estar desenvolupat el reglament d’esta llei i quan pot estar desenvolupat el Consell de Participació del Transport Adaptat de la Comunitat Valenciana, és a dir, no sap, no contesta.
Perquè supose que vostés li hauran preguntat quina data podia ella apuntar per a poder posar–ho en la seua esmena.

És a dir, que no, que no.
.
.
que són poc de fiar vostés, senyors del Partit Popular, són poc de fiar quan se pacta amb vostés, molt poc de fiar.
I això és la gran lliçó que jo ja havia aprés, però que una volta més constatem, és a dir, són molt poc de fiar.

Però, miren, vullc dir–los una cosa, al final els que patim la conseqüència del seu engany –saben vostés millor que jo– no som els partits de l’oposició, són totes les persones discapacitades de la Comunitat Valenciana, que fa any i mig que haurien d’haver vist ja adaptat tot el sistema de transport de la Comunitat Valenciana a les seues condicions.
.
.
físiques o psicològiques, etcètera, i no ho estan veient.
Ells són els grans estafats.
Per tant, vostés, en la mesura en què hui voten en contra de la PNL del Partit Socialista, no estan únicament estafant els partits de l’oposició, sinó que estan estafant a tots els discapacitats de la Comunitat Valenciana.

Senyor Mundo, vosté diu que no sé quin dia de no sé quin mes, al poc d’entrar en vigor la llei, vostés demanaren a no sé quants sindicats i gent del món de la discapacitat.
.
.
Però jo el que li demane és el que diu la llei, és a dir, el desenvolupament reglamentari i que marque la composició i funcions del Consell de Participació del Transport Adaptat de la Comunitat Valenciana i la seua constitució.
Això és el que jo estic demanant–li, és a dir.
.
.
Vosté està diguent–me: «Bé, nosaltres ja hem demanat, ja hem avançat.
.
.
» Molt bé, però vostés, un any i cinc mesos després, seguixen incomplint això.

Repetisc, crec que vostés hui estan estafant a tots els discapacitats de la Comunitat Valenciana en la mesura que, bé, no estan complint aquell acord que prenguérem en el ple de Les Corts i que, repetisc, va ser el que va fer que els partits de l’oposició votàrem a favor d’esta.
.
.
, que és l’única que votàrem a favor en la legislatura passada en esta conselleria, de la Llei d’accessibilitat universal al sistema de transports de la Comunitat Valenciana.

Gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyor Signes.

Per a rèplica, el senyor Mundo té la paraula.

El senyor Mundo Alberto:

Gràcies, senyor president.

Senyor Signes, jo crec que vosté no ha vullgut entendre les paraules que se li han dit i la proposta de la nostra esmena, perquè estem parlant del mateix, estem parlant del mateix.

Vostés l’única cosa.
.
.
, que perquè no parlaren del mateix i adquirir més compromís, més compromís, l’única cosa que diferix de la seua proposta a la nostra proposta és que li traem la part on diu: «De acuerdo con la disposición final primera» i «de acuerdo con la disposición cuarta de la mencionada ley», que són terminis que s’han complit.

Per tant, si són terminis que s’han esgotat, no podem tindre’ls en una proposta que aprovem en este moment.
Hem de dir que a partir d’ara s’aprove eixe reglament o se faça eixe reglament el més prompte possible i se constituïsca el consell el més prompte possible.

Aleshores, si nosaltres aquí no li haguérem la paraula «el més prompte possible», seria el mateix que vosté està proposant.
I l’única cosa que nosaltres fem ahí és introduir eixes dos facetes, dient que s’està treballant i que estem en disposició de fer–ho el més prompte possible, no ficant dates.
Perquè vosté no fica cap data ahí, vosté diu que se faça.
Se faça, d’acord amb què?
D’acord amb la disposició final primera de la mencionada llei.
.
.
, que ja s’han acabat i s’han esgotat.
Per tant, estem dient el mateix, vostés i nosaltres.

Per tant, nosaltres el que diem en este moment és que no podem aprovar, i per això ho hem esmenat; si no, estaríem d’acord.
Si vosté haguera tret l’última part de la proposta de resolució, a una i a l’altra, nosaltres haguérem estat d’acord i l’haguérem votat a favor, igual que vam votar la llei.

El que passa és que vostés, com li hem ficat «el més prompte possible», se veu que això els ha sabut greu i com li hem esmenat la seua proposta, li ha sabut greu.
Res més que això.
I volen donar el missatge a eixos discapacitats que vostés han al·ludit, amb els quals nosaltres també pensem des de primera hora que la llei va destinada a molta gent, que nosaltres aquí en este sentit no hem fet res.

Per tant, senyor Signes, jo crec que la nostra esmena és coherent amb la seua proposta, és coherent perquè estem dient el mateix.
El que passa que nosaltres fixem que com a termini siga el més prompte possible, cosa que vostés no fixen cap termini, per a res, sols diuen que s’aprove i punt, i per tant, nosaltres mantenim que la nostra proposta està en esta mateixa línia i que, indubtablement, nosaltres no podem aprovar i donar el vistiplau al que representa una proposta que en el seu contingut mos retrotrau a uns aspectes de la llei que en estos moments ja estan passats.
Per tant, no podem aprovar una cosa.
.
.
, que la llei ja ha caducat i ha passat.

I, en definitiva, pensem que és coherent que vostés puguen assumir la nostra esmena que estem presentant en estos moments.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyor Mundo.

Senyor Signes, té vosté la paraula.

El senyor Signes Núñez:

Sí, anem a vore.

En el punt tercer de la meua proposició no de llei diu: «Donar compte a aquesta cambra del grau de compliment de la present resolució en el termini màxim d’un mes.
» Per tant, jo crec que estic volent referir–me en el punt tercer de la meua proposició no de llei que en el termini màxim d’un mes el Consell ha de donar compte a esta cambra del compliment de la redacció del reglament.
.
.
i de la constitució i de la redacció de reglament del consell de participació.
(Remors) És a dir, des del moment de l’aprovació, des de hui, des de hui si l’aprovàrem, que seria des de fa any i mig des que s’aprovà, entrà en vigor la llei.

Per tant, senyor Mundo, eixa interpretació sibil·lina que vosté vol donar–li a la meua proposició no de llei, en el punt tercer queda d’alguna manera desmuntada.
Sí, sí, clar, queda desmuntada.

Però bé, el ben cert és que vostés són conscients que se n’han passat any i mig del temps que tenien per a elaborar este reglament, que esta llei és molt reglamentista, que la majoria de drets que esta llei dóna a les persones discapacitades, la majoria de drets que els dóna estan diferits al desenvolupament de reglament, i que, repetisc, és a dir, ha passat any i mig i les persones discapacitades, quan han de tindre accés al sistema de transport, seguixen tenint les mateixes dificultats que tenien abans de la llei, perquè vostés han tingut la desídia de no moure este tema en absolut.
Probablement ficaren ahí la llei, i jo no sé si vostés estan treballant o no estan treballant en este tema.
La veritat és que no ho sé, vostés ho sabran.
Però ha passat any i mig i els discapacitats estan exactament igual que abans de l’aprovació de la llei.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Signes.

Senyories, per a fixar posició, té la paraula el senyor Morera, per part del Grup Parlamentari Compromís.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president.

El nostre grup parlamentari va a donar suport a la llei.
I en coherència amb el nostre plantejament reclamem que se desenvolupe el reglament necessari per a afavorir l’accessibilitat a eixe pla de mobilitat.
Per tant, mosatros votarem a favor de la proposta.

Lamentem que per una qüestió de matís entre l’esmena proposada i el ponent no s’arribe a un acord.
Perquè ací el que tots volem és que se desenvolupe reglamentàriament la llei i que se puga posar en marxa una necessitat que és evident i que ens afecta a tots i a totes.

Per tant, donarem suport a la PNL, i lamentem que no s’hagen pogut posar d’acord els dos grups majoritaris.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Morera.

Senyories, acabat el debat, passem a votació.
Vots a favor?
6.
Vots en contra?
8.
Per 8 vots en contra i 6 a favor, queda rebutjada la proposició no de llei.

Proposició no de llei sobre la declaració de l’eix mediterrani de transport de les mercaderies de la Comunitat Valenciana cap a Catalunya i el centre d’Europa com a eix prioritari del corredor ferroviari, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 2.
390, BOC número 19)

El senyor president:

Passem al punt cinc de l’ordre del dia: presa en consideració de la Proposició no de llei sobre la declaració de l’eix mediterrani de transport de les mercaderies de la Comunitat Valenciana cap a Catalunya i el centre d’Europa com a eix prioritari del corredor ferroviari, presentada pel Grup Parlamentari Compromís.

Per a la seua defensa, té la paraula el senyor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president.

Esta proposició no de llei, que a alguns els pot semblar que està ja fora de lloc, és d’una màxima actualitat.
Màxima actualitat, tot i que es va redactar el 6 de juliol, en unes condicions personals difícils, però la indignació en vore com se bandejaven els interessos valencians, inclús per exministres del govern central que recolzaren en un informe de la consultora Price Waterhouse, crec recordar.
.
.
, sí, efectivament, Price Waterhouse, doncs el model radial que mos ha portat a esta catàstrofe econòmica que patim en estos moments.

Un dels elements de la nostra crisi econòmica i social són les inversions improductives que s’han realitzat ací i allà i per tot arreu.
Aeroports sense passatgers, infraestructures cares i sense passatgers, etcètera, etcètera.
I, per tant, vore reflectit des d’un valencià, com el senyor Jordi Sevilla un informe en el qual se negava la possibilitat de corredor mediterrani pel litoral, doncs em va semblar d’una contradicció enorme, una amargura terrible i una falta de lleialtat als electors que en el seu dia li van donar el suport en la seua llista electoral.

Des d’eixa indignació està feta la PNL.
Tres mesos abans que s’haguera de decidir per part de la Unió Europea, concretament per la Comissió de Transports de la Unió Europea, el comissari Siim Kallas –este home sí que té trellat–, doncs la decisió sobre els eixos d’infraestructures prioritaris a casa nostra.

I en eixe sentit hem de dir que és actual perquè la batalla no està guanyada, senyories.
Ací s’han designat tres eixos prioritaris, dels cinc inicials, i les amenaces per part del govern central, mane qui mane, són evidents per a designar les prioritats d’inversió que s’han de realitzar a eixa declaració de corredor mediterrani.
Perquè no ens oblidem que la Unió Europea no està per anar subvencionant alegrement els projectes a «totomotxo», sinó que se va a centrar en allò que és realment prioritari.
Què és prioritari per a nosaltres?
El corredor mediterrani.
Però per al senyor ministre de Foment fins ara, el senyor José Blanco, doncs la prioritat era el corredor central.
I així ho va expressar, no de paraula, perquè per on anava, anava prometent corredors, per on anava, però l’únic document concret que va firmar en companyia del ministre francés Thierry Mariani, va ser el del corredor central, el 28 de setembre de 2011, un mes abans, uns dies abans de la decisió que s’havia de prendre al si de la Unió Europea, un document que va firmar i que va donar viabilitat, parlava de «ambición irrenunciable», i que s’anaven a posar en marxa «los estudios previos del corredor central».
Que és una barbaritat, no només econòmica, sinó ambiental, por pujar els containers a mil metres i perforar el túnel de Canfranc, això és una barbaritat.
Però això ho va fer el senyor este, el senyor ministre d’infraestructures, el senyor José Blanco.

Per tant, senyories, no mos podem encantar, perquè ara la batalla que ve, la batalla que ve davant el govern central, que és el que ha d’invertir en un percentatge gran, i també els beneficiaris del corredor mediterrani, les empreses beneficiàries d’eixe corredor mediterrani, que en un sistema d’inversió público–privada hauran d’invertir els beneficiaris d’eixa infraestructura, perquè no hi ha pressupostos públics que puguen fer front a esta inversió necessària que tenim.

Per tant, la Unió Europea va a posar entre el 10–15% de tota l’obra.
Afortunadament estem en la Unió Europea perquè si depenguérem només de Madrid, ni corredor mediterrani ni caixes d’estalvi.
I només mos queda continuar amb el desastre que estem patint.

Afortunadament estem en la Unió Europea, però la decisió d’inversió prioritària s’haurà de fer per part del govern central.
I esta resolució és oportuna, tot i tres mesos abans de la decisió inicial, perquè, com a Corts Valencianes diguem, eh, que la prioritat quant a inversió del govern central reflectit en els pressupostos generals de l’estat ha de ser les infraestructures productives, no l’Espanya radial que mos està costant massa diners, que no és productiva per a gastar–nos 12.
000 milions d’euros en infraestructures en les quals van nou passatgers.
Eixos informes tècnics, molts d’ells sense estudis d’impacte ambiental, com l’AVE a València, no mos ho podem permetre, senyories.

Necessitem més rigor, més claredat, i necessitem també que estes Corts Valencianes se pronuncien d’una forma clara.
I per això declarem el que en estos moments jo crec que és positiu, i és que n’hi ha una cohesió, si més no en clau valenciana, des del món empresarial que ens ha donat una lliçó des de l’Institut Villalonga, que ens ha donat una lliçó, des del mateix Josep Vicent Boira, que el cite ací, que mos ha donat una lliçó, doncs podem anar a l’àmbit institucional estes Corts Valencianes, els representants de la sobirania del poble valencià, dient que per a nosaltres la prioritat d’inversió és el corredor mediterrani.
I reafirmem la nostra voluntat per a expressar–la on calga, davant la Unió Europea, davant la Direcció General de Transports i davant el govern central.
Perquè eixa voluntat ha de ser un eix vertebrador d’una clara voluntat de defendre els nostres interessos on calga.

N’hi ha amenaces davant esta realitat.
No està tot aconseguit.
No és temps de frivolitat.
És temps que fem pinya per a defensar esta inclusió.
I no mos podem permetre declaracions ben intencionades que realment després no es concreten en res.

Fa un any que se va fer la gran declaració del pla de rodalies i no s’ha invertit ni un euro, ni ací ni allà, que és el que realment hauria d’haver sigut l’eix central de les nostres prioritats, el que afecta diàriament els nostres ciutadans: el pla de rodalies, finalitzar el tren per la costa des de Gandia a Dénia, Alcoi–Ontinyent, les rodalies de Castelló.
I tantes coses, ni un euro, ni del govern central ni del govern valencià.

Per tant, senyories, açò, el corredor mediterrani, en el qual estem tots d’acord que és una prioritat per a la nostra economia productiva, hem de continuar manifestant eixa voluntat i no mos podem deixar dur per desvaris d’aquells que consideren que açò, les nostres infraestructures, no han d’estar com a un element prioritari.
Són moments durs, de recessió de pressupostos públics.
Però des de Compromís considerem que ara és quan s’hauria de fer una gran inversió en obra pública.
Ara no tenim un duro, mos hem gastat el que no teníem en històries, en saraus i en coses que no vénen al cas, i en inversions improductives.

Ara és quan caldria, per a combatre la desocupació, una gran inversió, entre d’altres coses en obra pública i en polítiques keynesianes.
No és la realitat i, per tant, no mos encantem, perquè si mos encantem ens passarà el de sempre, que les inversions se n’aniran a altres territoris de l’estat i no vindran a casa nostra, que és el que necessitem com l’aigua de maig.

Per tant, esta resolució crec que és oportuna, crec que mos podem posar d’acord en més propostes tots els grups parlamentaris per a exigir al govern central que en els pròxims pressupostos de l’estat açò siga una prioritat, no només el corredor mediterrani, sinó posar en marxa ja el pla de rodalies que es va presentar el 20 d’abril de l’any passat.
I crec que esta declaració és oportuna en el moment en què ens trobem.

Moltes gràcies, senyor president.

El senyor president:

Moltes gràcies a vosté, senyor Morera.

Per a fixar posició, té la paraula, per part del Grup Parlamentari Socialista, el senyor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Sí.
Me pensava que el Grup Compromís anava a retirar la.
.
.
perquè del 6 de juliol en este moment ja el corredor mediterrani està declarat eix prioritari dins de la xarxa transeuropea de transports.
Però, bé, en certa manera algunes coses que ha dit té molta raó el senyor Morera.

Un poquet d’història.
És a dir, el corredor mediterrani va quedar fora dels eixos prioritaris de la Xarxa Transeuropea de Transports l’any 2003, perquè el president Aznar cal recordar que no el va presentar perquè fóra prioritari.
Era comissària de Transports Loyola de Palacio.
I això va ser una qüestió que va entrebancar moltíssim el futur de l’economia valenciana a partir d’aquells moments.

En els últims huit anys hi ha hagut un esforç immens per part del Govern d’Espanya perquè este corredor mediterrani fóra declarat prioritari, com al final ho ha sigut, en el passat mes d’octubre.

Davant la Unió Europea, davant de les distintes institucions, però també fent inversions en el que seria l’eix.
I, per tant, al final, doncs bé, hem aconseguit que siga prioritari, hem aconseguit que siga prioritari, però, com molt bé dia el senyor Morera, això no és tot.
Evidentment, és a dir, a partir d’ara fins l’any 2020 és quan cal que el Govern d’Espanya faça totes les inversions que ha compromés davant d’Europa per a fer, i que han sigut les que han motivat.
.
.
o els compromisos que han sigut els que han motivat que Europa declarara eix prioritari el corredor mediterrani, que és fonamental, que és vital per a la nostra economia i per a la nostra plataforma logística.
És fonamental, no?

Per tant, sí, efectivament.
És a dir, haurem d’estar molt a l’aguait que en els pressupostos pròxims, tant el Govern d’Espanya i el govern de La Generalitat en el tema del pla de rodalies, però en el tema del corredor mediterrani, el Govern d’Espanya consigne pressupostàriament, comence a considerar pressupostàriament les quantitats que ha de consignar perquè en 2020 haja ja invertit tot el que ha d’invertir per a poder obtindre les subvencions de la Unió Europea.
I haurem d’estar també molt a l’aguait perquè en els pressupostos de 2012 també el Govern d’Espanya pressuposte la part que li toca per a poder executar el tren de la costa, que està dins del pla de rodalies, presentat en abril de 2010.

Igual que en els pressupostos de 2012 hem pogut comprovar que La Generalitat no ha pressupostat absolutament res per al tram que li correspon del tren de la costa, que és el tram Dénia–Alacant, haurem d’estar molt a l’aguait perquè el Govern d’Espanya, quan faça els pressupostos en febrer, març, abril de l’any que, en el pla de rodalies consigne Cullera–Gandia–Dénia.
Haurem d’estar molt a l’aguait.
Igual que en el tema del corredor mediterrani.

I, per tant, efectivament, no està tot fet, no està tot fet.
Estan els fonaments posats, però ara cal bastir l’edifici del corredor mediterrani.
I el bastiment de l’edifici del corredor mediterrani únicament se podrà fer si el Govern d’Espanya posa els diners que ha compromés davant Europa fins 2020, únicament.

I per això, el Govern d’Espanya tindrà de prioritzar el corredor mediterrani enfront d’altres corredors que també han sigut declarats prioritaris, com el central i l’altre, el 16.

I, per tant, haurem d’estar permanentment exigint–li des de les Corts Valencianes al govern central, i recordant–li, el que és la defensa dels interessos valencians, enfront de les pressions que tindrà el govern central d’altres regions, com Castella–la Manxa i com Extremadura, que de segur, de segur, no deixaran de pressionar–li perquè invertisca en els altres corredors, en el corredor central i en el corredor 16, deixaran de pressionar–li perquè invertisca en eixos corredors.

Per tant, ahí tenim, efectivament, senyor Morera, una batalla dura, que segurament no anem a fer tots els membres d’esta cambra, segurament –no ho sé, ojalá la férem–, però l’hauríem de fer tots.
Però si no la fan tots, haurem de fer–la part dels grups parlamentaris d’esta cambra, perquè ací mos juguem el futur de la Comunitat Valenciana, mos juguem el futur de la nostra economia, i no podem permetre que el Govern d’Espanya, bé, done preferència, per un costat, a altres corredors, altres eixos ferroviaris, i no podem permetre que el Govern d’Espanya, donant eixa preferència a altres eixos prioritaris, declarats prioritaris, aplegue 2020 i no haja fet els deures que ha de fer perquè el corredor mediterrani en 2020 siga una realitat.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Signes.

Per a fixar posició, té la paraula, per part del Grup Parlamentari Popular, el senyor Serra.

El senyor Serra Cervera:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Morera, en nom del Grup Parlamentari Popular, ja li anuncie que mosatros anem a recolzar la proposta que vosté hui du ací.
És extemporània, lògicament, perquè els esdeveniments han superat la previsió i el que era la proposta política, que jo crec que de manera sincera el seu grup parlamentari du ací.
I com vosté jo crec que ha dit encertadament, era un crit, un crit esta proposta de denúncia el que els socialistes valencians i espanyols han fet i estat fent durant tant de temps.

Jo crec que el senyor Sevilla, com vosté cita ací, bé, cal pensar que és un socialista valencià il·lustre, que ha tingut grans responsabilitats en el Govern d’Espanya, i un nivell d’influència important en el president encara en funcions del govern del nostre país, el senyor Rodríguez Zapatero.
Si no recorde malament, era el monitor –perquè no podíem arribar a dir–li professor–, monitor d’economia.
Perquè, clar, dedicar–se dos vesprades al llarg de la seua vida a aprendre el que era l’economia, bé, estàvem parlant més d’una monitorització, i aixina ens ha anat.

Estem d’acord que cal dur este tipus d’iniciatives i reivindicar–les.
El senyor Sevilla no va fer res.
Tot el contrari, va posar tots els entrebancs possibles, com han fet la resta de ministres que diuen que han exercit de valencians.
Me dóna igual començar per Sevilla i acabar per Pajín, que per la vicepresidenta o pel famós Bernat Soria, que també de passada el tinguérem una temporada.

Però bé, això és el que ens ha donat, senyor Morera, el socialisme valencià i espanyol al llarg dels últims anys i és el que s’ha fet en la Comunitat Valenciana.

Mosatros creem, i ho hem defés aixina al llarg de molts anys, l’essència i la importància del corredor.
Li dic que la passada legislatura hi hagueren nou resolucions d’estes Corts, en les quals vosté i el seu grup estaven ací, en unes altres circumstàncies, però ja estaven ací i també donaren el seu paréixer.
Nou propostes que vàrem votar sempre el Grup Parlamentari Popular en la mateixa direcció, no els altres grups, però mosatros vàrem ser coherents al llarg de tot el mandat i votàrem el mateix.
Per desgràcia, bé, en el conjunt de l’esquerra hi ha de tot i cada vegada, en funció de com bufava el vent o en la direcció que anava el tren, prenien una posició o en prenien una altra.

I jo crec que esta legislatura hem començat i començàrem molt bé, hi hagué una resolució, aprovada per unanimitat, a instància del Grup Parlamentari Popular, que va presentar el treball base, el qual després es va enriquir amb aportacions de tots i va haver–hi consens.
I creem que té d’haver consens al voltant del corredor mediterrani, com no podia ser d’una altra manera.
És necessari i és essencial.

Creem que, com vosté molt bé ha dit, senyor Morera, bé, el ministre Blanco –hui dedicat al que està l’home, que prou en té amb allò seu–, però en funció de la comunitat autònoma en què estava, parlava, dia i se comprometia.
I en funció del país de la Unió Europea que visitava, fea el mateix.
Però això és una cosa que no els deu d’estranyar, perquè és una cosa que hem vist al llarg dels últims huit anys en el Govern d’Espanya.

A mi m’agradaria, bé, que els pressupostos de l’any 2012, que, per cert, no existixen encara, en una clara irresponsabilitat més del govern en funcions, senyor Morera, bé, han deixat totes les coses damunt la taula i el que vinga que s’apanye com puga, que això és un poquet jo crec que la manera d’actuar que ha tingut el govern socialista.
I, bé, ens tocarà a mosatros, li tocarà a un govern del Partit Popular tindre d’afrontar eixes i moltes altres qüestions que s’han quedat damunt la taula o que dormen els somni dels justos en estos moments.

Per tant, senyories, entenem que sent extemporània la petició, sí la reivindicació política és necessària i va a ser constant.

Jo sí que tinc clar, senyor Morera, qui van a ser els que defensen els interessos de la Comunitat i qui sí anem a ser els que coherentment, com durant els anys de govern del senyor Rodríguez Zapatero, d’abandono a esta comunitat, de ninguneo de manera contínua, hui mosatros al govern del president Rajoy anem a exigir amb la mateixa contundència i amb el mateix nivell d’exigència que s’ha fet amb el govern socialista, perquè el nostre compromís –ho hem dit de manera reiterada– és de manera prioritària i essencial amb els valencians.

I si no, li puc dir una cosa: estic convençut que si no fóra aixina, el poble valencià sempre encerta i no ens haguera donat el recolzament que de manera ininterrompuda durant alguns anys ens ha donat en cada convocatòria electoral.
Jo crec que els ciutadans sempre encerten, senyor Morera.
I que el Partit Popular governe ací no és casualitat, que el govern del Partit Popular tinga el recolzament que ha tingut des de 1995 en la Comunitat Valenciana, darrere convocatòria darrere d’una altra electoral, no ha segut perquè sí, ha segut per alguna cosa.

Per tant, la reivindicació del corredor mediterrani és necessària hui i serà necessària en els pròxims dies.
I com vosté dia, és que n’hi han tantes coses per fer, perquè s’ha fet tan poquet, senyories, és que s’ha fet tan poquet, senyor Morera, al llarg dels últims anys, que queda molt per fer, però moltíssim per fer.

I clar que n’hi han acords i protocols firmats amb el ministre en funcions, senyor Blanco, que se van a tindre de desenrotllar i se van a tindre d’executar, però jo li puc dir –i conec casos de gent que ho patix i ho veu–: quan venim a parlar del tren de rodalies i quan se ve a parlar de línia, en este cas, fins a Gandia, una línia de Gandia a Dénia, com té de ser, en absolutes condicions, i una línia necessària moderna, i li parles a la gent de la comarca de la Safor i de la Marina Alta, molts no creuen en els polítics, molts no se creuen el que han dit i han defés els governants del Partit Socialista al llarg dels últims anys, perquè no han posat ni un euro, ni un euro, senyor Morera.
Estava la pesseta encara vigent i ja era un somni i reivindicació històrica.
Els que ens hem trobat amb mobilitzacions socials i ciutadanes i hem acompanyat el conjunt de la societat reivindicant eixe tipus d’infraestructures, sabem de què parlem, senyor Morera.
I vostés i mosatros mos hem vist al costat de la gent en totes eixes reivindicacions.

Per tant, mosatros anem a recolzar la proposta.
I una vegada més, se torna a posar negre sobre blanc com quan arriba una proposta que defensa els interessos de la Comunitat Valenciana, el grup majoritari, vinga d’on vinga, no li tremola el pols ni la voluntat política, ho tenen molt clar, ho tenen molt clar.

Hui podríem dir ací moltes coses, però cal dir una cosa molt clara: hi ha un govern que no ha complit amb la Comunitat Valenciana, hi ha un govern que no ha estat a l’altura de les circumstàncies, senyor Morera.
I mosatros en una proposta que prové d’un grup minoritari, d’un grup on la proximitat ideològica és ninguna, o pràcticament ninguna entre vostés i mosatros, però sí que ens unix una cosa molt important: la defensa dels interessos valencians.
I en una matèria com esta, on hem segut capaços de posar–mos d’acord, hui tornem a posar–mos d’acord.

El grup majoritari va a recolzar–la, i la fa seua sent extemporània, arribant fora de temps, perquè esta reivindicació ja està canalitzada, però sí que li dic: hui, en un compromís molt clar i molt fort, que estarem en una postura in vigilando de manera contínua amb el Govern d’Espanya, amb el govern de la Unió Europea i, lògicament, amb els compromisos que tots tenen de tindre perquè el corredor mediterrani siga una realitat en el termini més ràpid possible, que puguem tindre tot el recolzament de la Unió Europea, que puguen arribar la major part de fons necessaris perquè se puga executar i que puguem parlar d’una cosa que la societat valenciana ja s’ha posat d’acord.

I vull dir–ho i que conste en el Diari de Sessions: ha segut exemplar el compromís dels presidents de la Generalitat valenciana, del Partit Popular, en esta infraestructura.
I vull posar damunt la taula el compromís del president Fabra, que ha liderat els contactes bilaterals i multilaterals amb les comunitats afectades.
I no parle de les accions internes del Partit Popular, que les ha fetes, sinó de la negociació de caràcter bilateral i multilateral que s’ha tingut amb totes les comunitats afectades, foren del color polític que foren, unint esforços, unint estratègies i unint una posició política que era necessària en estos moments al voltant del corredor mediterrani.

Per tant, que sàpiga que compta amb el recolzament del nostre grup perquè esta proposició no de llei puga eixir endavant.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Serra.

Senyories, acabat el debat, anem a passar a votació.
Vots a favor de la proposició no de llei?
Per unanimitat queda aprovada.

Proposició no de llei sobre l’inici del procediment previst en el Reial decret legislatiu 1/2004, de 5 de març, per a la modificació dels valors cadastrals dels immobles dels municipis valencians, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 2.
458, BOC número 19)

El senyor president:

Passem, a continuació, al sext punt de l’ordre del dia: presa en consideració de la Proposició no de llei sobre l’inici del procediment previst en el Reial decret legislatiu 1/2004, de 5 de març, per a la modificació dels valors cadastrals dels immobles dels municipis valencians, presentada pel Grup Parlamentari Compromís.

Per a la seua defensa, té la paraula el senyor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president.

Esta proposició no de llei que vaig presentar el passat 8 de juliol és una proposició que ens afecta a tots, afecta a tots els ciutadans que tenen una vivenda, que tenen un valor cadastral, que tenen de pagar un IBI.

Per tant, és una proposta molt ampla i que afectarà, si així l’aprovem, la vida i la butxaca de tots els ciutadans.

És un cosa molt senzilla, que de la lectura de la PNL s’explica.
Tenim un reial decret legislatiu del 2004, de l’estat, pel qual s’aprova la llei del cadastre immobiliari.
I diu, en el seu article 23, que «els valors cadastrals dels immobles no podran superar el valor del mercat, entenent per tal el preu més probable pel qual podria vendre’s entre parts independents un immoble lliure de càrregues, a l’efecte del qual es fixarà, mitjançant una ordre de ministre d’hisenda, el coeficient de referència al mercat per als béns d’una mateixa classe.
»

Què ha passat ací?
El que ha passat és que els ciutadans han sigut víctimes de la bombolla, han segut víctimes d’un model econòmic basat en una construcció desordenada, d’una compra massiva i d’una venda massiva de béns i d’una taxació d’eixos immobles amb uns preus superiors a la realitat.
Ara, quan tot això s’ha desinflat ens hem trobat amb la realitat d’unes taxacions superiors als preus del mercat.
I, per tant, les taxacions i els nivells del cadastre estan per damunt al que el mercat en estos moments marca.

I nosaltres què estem demanant?
Estem demanant a través d’esta PNL que les Corts sol·liciten al Ministeri d’Hisenda que s’inicie el procediment previst en el Reial decret legislatiu 1/2004, de 5 de març, per a la modificació a la baixa dels valors cadastrals dels immobles dels municipis valencians, ja que considerem que estos valors en estos moments són superiors al mercat immobiliari d’actualitat.
En definitiva, els preus dels immobles han perdut valor, estan en una situació que no és la que se tenia en els anys de la bombolla immobiliària i ens trobem que els ciutadans, amb independència del tipus que paguen en cada municipi, que és alt, que és alt, se veuen que la valoració que ha fet l’oficina del cadastre està molt per damunt del valor real d’estos immobles.

Què sol·licitem?
Que el ministeri encete el procediment previst en el reial decret perquè s’actualitze a la baixa, perquè es millore la realitat, que es compasse la realitat, és a dir, el preu real del valor cadastral de l’immoble al que en estos moments està en el mercat.
Creiem que això beneficiaria moltíssim les rendes dels nostres ciutadans, posaria diners en la butxaca dels ciutadans, seria positiu per a alleugerar les càrregues econòmiques impositives que tenen els nostres ciutadans amb eixa imposició indirecta, que en gran mesura és la que és menys progressiva i, per tant, creiem que podia ser un element positiu per a les famílies que en estos moments ho estan passant molt malament.

I això és el que demanem amb esta PNL que considerem que és oportuna i esta sí està adequada al temps en el que ens moguem i, per tant, podríem ser capdavanters inclús com a Corts Valencianes per a demanar una actuació al govern central en un moment que tantes famílies i tantes persones ho passen mal i no arriben a final de mes.
Per tant, senyories, jo els demane la seua comprensió i que puguem aprovar esta PNL, perquè crec que és sensata en els temps en els quals ens trobem.

Moltes gràcies, senyor president.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Morera.

Per a fixar posició, per part del Grup Parlamentari Socialista, té la paraula la senyora Salvador.

La senyora Salvador Rubert:

Gràcies, senyor president.

El Grup Parlamentari Socialista avancem que recolzarem la proposició no de llei presentada per Compromís, principalment perquè és un fet objectiu la bretxa que existix entre el valor cadastral i el preu de mercat dels habitatges.
Ens sembla una proposta plausible i justa que pot contribuir a corregir els efectes perversos i contradictoris que s’han ocasionat al socaire del boom immobiliari, especialment en la Comunitat Valenciana.

Em resulta correcte reaccionar davant els efectes secundaris d’un model productiu, basat estrictament en l’especulació i el monocultiu de la construcció, que ens ha portat a una situació molt complicada que cal reorientar des de tots els fronts possibles.
És cert que els valors cadastrals, a més, condicionen i tenen un efecte pervers en la pressió fiscal i els tributs, com l’IBI, que ens afecta i arriba a tots els ciutadans que tenen un habitatge.
I precisament ahir coneixíem un informe de l’OCDE que resulta molt interessant i fa una anàlisi de l’economia espanyola.
I a banda d’afirmar que el dèficit públic no és un problema d’Espanya sinó que el problema és l’endeutament privat, també assenyala clarament que el nostre problema, el problema de la nostra economia és l’excés i l’hegemonia del sector de la construcció en el model econòmic.

Per tant, ens consta per les nostres experiències municipals que aquesta proposta, és a dir, la de revisió dels valors cadastral, és recolzada per molts ajuntaments i per molts ciutadans.
Per tant, cal obrir la possibilitat, evidentment, i això sí que és important, salvant tots els obstacles, prenent totes les prevencions i tots els condicionants legals, així com la diversitat de la casuística a l’àmbit dels municipis valencians i la seua cronologia particular a l’hora d’afrontar revisions cadastrals i que sobre tot això el que hauríem d’evitar és que derivara en situacions injustes, que sí s’han produït també en alguns municipis en la revisió cadastral en el marc del decret que vosté indica.

En tot cas, els socialistes pensem que caldria buscar tots els consensos necessaris entre totes les administracions, l’administració local, l’administració autonòmica i l’administració central, per tal de trobar la millor solució possible; una solució que ha de ser principalment justa i equilibrada per als ciutadans.
Per tant, concloc, com he començat aquesta defensa o fixació de posició, indicat el nostre recolzament a la proposició no de llei.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Salvador.

Per part del Grup Parlamentari Popular, té la paraula el senyor Giner.

El senyor Giner Giner:

Moltes gràcies, senyor president.

Inicie la meua intervenció no exempt d’una sorpresa a l’escoltar algunes argumentacions per part dels portaveus d’alguns grups, que pareix que no coneguen una realitat que de fet han estat gestionant i que encara gestionen en els distints àmbits, ja no parle únicament i exclusivament en l’àmbit municipal.

La primera qüestió que vull patentitzar és que esta PNL que planteja el Grup Compromís no és una qüestió política el fet que mosatros li anuncie que la votarem en contra, sinó que l’anem a votar en contra per una qüestió eminentment tècnica que impossibilita que mosatros com a grup parlamentari recolzem la seua iniciativa.

Dit això, senyor Enric Morera, li he de dir que puguem compartir i de fet compartim que en molts casos siga cert el diagnòstic de l’exposició de motius de la seua PNL, jo no dic que no.
És evident també que això el que no es pot fer és generalitzar–ho, és a dir, hi ha mecanismes per a que en eixos casos en els quals s’evidèncie que hi ha una disfunció en eixos valors cadastrals, doctores tiene la iglesia, mecanismes legals que ara intentaré explicar–li per si encara no s’han enterat de quin és el procediment.
Però, insistisc que és evident que no es pot generalitzar.
I no es pot generalitzar, perquè la pròpia normativa legal impedix eixa generalització.
Està establit legalment qui pot modificar els valors cadastrals, quan es poden modificar els valors cadastrals i com s’han de posar en marxa eixes modificacions.
Jo crec que això qualsevol persona que haja sigut regidor en el seu poble o en qualsevol poble o haja tingut un mínim contacte en la vida quotidiana de la política municipals sap com funciona això.

Deia el senyor Morera en la seua intervenció que afecta a tots.
Clar que afecta a tots, però resulta evident que vostés no fan un plantejament correcte en la seua PNL.
Altra cosa és que, aprofitant que el Pisuerga passa per Valladolid, vostés aprofiten la iniciativa per a entrar en la recorreguda crítica que no han pogut obviar ningun dels dos grups que anuncien el recolzament a esta PNL.
Una PNL que té l’aparença de bondadosa, de que és bona, té l’aparença de trellat, però que falla en el procediment.
Per què –em pregunte jo– els grups que van a recolzar esta PNL, abans de portar–la ací o d’anunciar el seu recolzament ací, no posen en marxa eixa reforma dels valors cadastrals en els ajuntaments on governen?
I fer–ho ahí sí, ho poden fer amb caràcter general.
Vostés en els ajuntaments que governen poden dir: «Directiva del partit.
En tots els ajuntaments que es revisen els valors cadastrals en tots els llocs on governem.
» Això jo no ho he escoltat ni de Compromís, ni del PSOE en ningun moment.

Sí que m’agradaria dir alguna cosa que crec que és important.
De conformitat amb allò que establix, i així també ho arreplega en l’exposició de motius del Grup Compromís, l’article 23.
2 del text refós de la llei del cadastre immobiliari diu que el valor cadastral dels immobles no podran superar el valor del mercat.
I allà on es diagnostique que hi ha una superació d’eixe valor de mercat s’ha d’actuar, s’ha d’actuar.
I hi ha uns mecanismes que ara els explicaré.

A eixe efecte crec que és molt important, i vostés no ho han tingut en compte, que la normativa reglamentària cadastral establix un coeficient del 0,5 de relació entre el valor del mercat i el valor cadastral individualitzat de cada immoble que resulte de la corresponent ponència de valors cadastrals les quantitats adequades.
L’objectiu d’eixe coeficient és el de dotar d’una certa estabilitat al valor cadastral enfront dels vaivens, dels canvis, com el que vostés denuncien que s’ha produït, del valor dels béns derivats de circumstàncies conjunturals.
Bé, per una altra part, la necessitat que el valor cadastral tinga per referència el valor de mercat dels immobles sense que puga accedir en ningun moment determinat eixe valor de mercat, crec que és important que vostés no obliden alguna cosa que també citen en l’exposició de motius, però després obvien.

L’article 28.
2 del text refós de la llei del cadastre immobiliari diu que els òrgans competents –atenció!
, els òrgans competents– per a eixa gestió cadastral podran d’ofici o a instàncies dels ajuntaments –i ahí està la clau– òrgans competents per a la revisió, que ho faran d’ofici pels propis òrgans o a instància dels ajuntaments.
I deuran iniciar el corresponent procediment de valoració col·lectiva de béns immobles quan es pose de manifest diferències substancials entre els valors de mercat i els que serviren de base per a determinar els valors cadastrals vigents, com a conseqüència o bé pot ser per una modificació d’un pla general o altres circumstàncies com les que vosté fonamenta en la seua PNL.
Per tant, estem parlant d’uns òrgans competents, que són els de la gestió cadastral, que ells d’ofici, quan es puga produir realment, deuen actuar d’ofici o a instàncies dels ajuntaments.

Per tant, el procediment implica una necessària motivació per mitjà dels corresponents estudis de mercat de l’existència de diferències substancials i manifestes entre els valors de mercat actuals i els que es tingueren en compte en la ponència cadastral respectiva en cada moment.
És a dir, això que efectivament podrà haver–se produït i després s’haurà produït en alguns municipis no es pot generalitzar, perquè de cap manera en la realitat sabem que es puga generalitzar.
I, per tant, no es pot plantejar una renovació amb caràcter general i caldrà actuar puntualment allà on calga actuar.
Per tant, això sense que puga valdre, insistisc, unes consideracions generals, com les que vostés plantegen, sobre l’evolució del valor dels béns predeterminats en un moment determinat, en un període.
És a dir, això pot haver ocorregut, pot tindre un caràcter si vol vosté majoritari, però no general, no és d’aplicació absolutament a tots els ajuntaments, no és d’aplicació.
Jo li ficaria molts exemples en els quals vosté voria que no.
El que passa que vosté a la millor viu a la Safor i a la Safor es produïxen algunes circumstàncies que sí que són en el sentit o van en el sentit de la proposta que vosté planteja.

Per tant, qualsevol proposta en este sentit ha d’estar adequadament fonamentada en l’evolució dels valors immobiliaris en cadascun dels municipis als que afectaria el procediment de valoració col·lectiva sense que càpiga, legalment no cap a tal efecte, una proposta d’inici de procediments de revisió general, no cap, no, tècnicament no cap, diga vosté el que vullga no cap una proposta d’inici de procediment de revisió general i universal dels valors cadastrals en tot l’àmbit de la Comunitat Valenciana, que és conforme vostés ho plantegen en la seua PNL.
Pel que s’entén que, a l’empar de les pròpies previsions legals en les quals es fonamenta la seua proposició no de llei, correspon als òrgans competents de la gestió cadastral o als propis ajuntaments valorar i, en el seu cas, proposar de forma individualitzada i amb la deguda motivació la revisió dels valors que resulte oportuna a la vista de l’evolució del mercat en cada àmbit municipal des de la data en què es fera la respectiva ponència de valors cadastrals.
Això sí, puntualment, no amb eixa clàusula general, amb eixe caràcter general no podria ser.

Per això jo li deia al principi de la meua intervenció que no era una qüestió política la nostra oposició sinó que és una qüestió tècnica.
I li deia també que podíem compartir, com de fet compartim que en molts casos s’haja produït o es puga haver–se produït eixa situació.
Però, al mateix temps, li torne a apuntar que no pot fer–se un plantejament global d’un caràcter general, perquè el que s’ha de fer és individualitzar, motivar cadascun dels canvis.
I, per tant, per eixes causes, per eixos motius, el meu grup votarà en contra de la proposició no de llei.

Moltes gràcies, senyor president.

El senyor president:

Sí, moltes gràcies, senyor Giner.

Sí, per a rèplica, té la paraula el senyor Morera.

El senyor Morera Català:

Bé, en primer lloc, agrair al Grup Socialista el suport a esta iniciativa, que està ben fonamentada.
És una mesura social, és una mesura legal.
I jo lamente que el Grup Popular vullga condemnar als impostos, a unes taxes abusives, fruit d’un model econòmic perniciós que ha portat a moltes famílies a endeutar–se i assumir uns riscos, que ara estan en una situació gravíssima.

Em sorprén l’actitud del Partit Popular.
Perquè el que acaba de dir el senyor Fernando Giner està en contra del que anuncien, que «van a bajar impuestos o que no van a subir la presión fiscal».
Això és fals.
Amb esta decisió, hui, el Partit Popular codemna molts ciutadans que tenen una vivenda en propietat a pagar uns preus abusius, a través de la taxa, el rebut de l’IBI.
I, per tant, vostés estan traint el que diuen.
És la doble moral, dir una cosa i fer–ne una altra.

Perquè el Reial decret 1/2004 sí que dóna la possibilitat a instar un procés de revisió global i d’ofici –i d’ofici–.
Per què?
Perquè el model perniciós que el Partit Popular ha dut a esta terra, que no només mos ha empobrit –des de fa setze anys que estem empobrint–nos– i tenim un nivell de renda inferior a la mitjana espanyola des que vostés governen.
.
.
Vostés van fer creure a molta gent que eren nuevos ricos, perquè les seues propietats estaven taxades i tenien una valoració cadastral astronòmica.
I ara, resulta que eixes persones no poden pagar –no poden pagar– l’IBI.
Eixa és la trampa a què van portar a moltes famílies i a molts ciutadans.

I, per tant, demanem una revisió d’ofici.
Clar que la demanem d’ofici, perquè el desastre ha sigut general.

I quan alguns ajuntaments del Bloc o de Compromís han instat, particularment, eixa revisió cadastral –pense en Xàbia–, mos hem trobat amb les portes tapades o la negativa del ministeri de torn, siga quin siga.
Mos hem trobat amb uns processos costosíssims, caríssims i molt reglamentistes, que són de molt difícil execució.

Per això, demanem que estes Corts Valencianes, conscients d’eixa problemàtica, derivada del seu model productiu, que siguen conscients i que li demanem al ministeri una revisió global de l’IBI.
I que s’articule una possibilitat que aquells ajuntaments, conjuntament amb el govern de La Generalitat, puguen exercitar, d’una forma solvent, este procediment.

És una mesura social.
Però si vostés volen aplicar una mesura antisocial, ja sabem per on van els tirs del Partit Popular.

Vostés tenen ara l’oportunitat d’estar a favor dels ciutadans que han vist gravats, de forma onerosa, fruit d’un model econòmic fracassat.
.
.
Vostés poden donar la porta perquè això siga una realitat o poden tancar a eixa possibilitat.
I si la tanquen, estaran penalitzant a molts ciutadans; o és que vosté no paga l’IBI?
N’hi han IBI estratosfèrics; no ja pel coeficient que se’ls posa –i eixe és un altre tema–, sinó per la valoració cadastral.
És que són d’autèntic escàndol –d’autèntic escàndol–.
Això és una de les conseqüències d’eixe model.

Per tant, mosatros li diguem que la proposta –i vosté no ho ha dit en cap moment– és legal.
És legal.
N’hi han altres vies?
Sí, aquella que els ajuntaments d’ofici demanem.
Però n’hi ha una.
.
.
, a instàncies dels ajuntaments corresponents.

Però és que la situació és molt general.
En això discrepe de vosté; la situació és molt generalitzada i per totes les comarques, no només de la Safor, per totes les comarques d’este país i per tots els immobles.
Perquè vostés van fer creure que ací se lligaven els gossos amb llonganisses; i per això los grandes eventos, los grandes saraos y las grandes juergas, i ací, todo el monte es orégano.

Però algú ara ha de pagar la ressaca de tots eixos saraus.
I la ressaca no la van a pagar a vostés, l’està pagant el nostre poble.
Com?
Una de les fórmules de pagar és a través del rebut de l’IBI.
Demà, en el ple de Les Corts, parlarem del rebut.
.
.
–o el dijous–, parlarem del rebut de l’aigua que, a través d’estes taxes, vostés incrementen la pressió fiscal d’una forma exponencial.
I el que estan fent és empobrint contínuament el nostre poble.
Eixe és el seu mecanisme.

Per tant, jo, el que demane ací és que Les Corts insten el ministeri que se plantege una revisió general perquè no estan compensats el preu real de les vivendes amb el preu que consta en el rebut de mercat, el preu de mercat amb el preu que consta en el rebut cadastral.

Per això, si vostés neguen eixa possibilitat, estan cometent una mesura antisocial, que penalitza les rendes més baixes, les classes mitjanes.
I estan condemnant que paguen justos per pecadors els vicis d’un model que mos ha portat a un autèntic desastre.

Jo li demanaria que s’ho pensara dos voltes, perquè la situació no està per a bromes.
I, aixina, donaríem un xicotet respir a les rendes familiars que estan, en estos moments, molt tocades.

Moltes gràcies, senyor president.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Morera, a vosté.

Sí, senyor Giner, té vosté la paraula.

El senyor Giner Giner:

Moltes gràcies.

Mire, li agarre les últimes paraules que acaba de pronunciar vosté.
I, efectivament, li dic, la situació no està per a bromes.
I vosté, ací, ha fet un plantejament que ratlla en la broma, per demagògic; que ratlla en la.
.
.
, i no vull qualificar–li–ho més fort.
Però el que vosté ha fet ací és políticament impresentable.

Ha fet un ús demagògic de la PNL, un ús absolutament demagògic de la PNL.
És inadmissible el raonament que fa vosté.
Vosté ha iniciat un raonament en què fa una manipulació dels fets per a portar a la cançoneta de sempre que fan vostés, per a tornar als gossos que es lligaven amb llonganisses, per a fer tots els plantejaments farts coneguts ja.

Però vosté, indubtablement, ha manipulat i ha falsejat la realitat –la realitat–.
I ha manipulat, verbalment també, la normativa a què vosté li ha donat una lectura que de cap manera respon a l’objectivitat.

Ajuntaments?
Vostés governen, els dos grups que van a recolzar esta PNL governen ajuntaments.
Canvien, baixen, facen la revisió.
Vosté, en la seua intervenció, ha fet referència a que s’han topat amb impediments.
I, portat per eixa fal·làcia del seu argument, ha vingut a culpar d’eixos impediments al Partit Popular.
Escolte, que el cadastre de qui depén?
Que el cadastre de qui depén?
Que jo sàpia, el govern de l’estat encara no és del Partit Popular.

Si vosté, si vosté s’ha topat, en els ajuntaments on governen, amb algun tipus de problemàtica, mire cap a la seua dreta –geogràfica; no sé si també en altre sentit–, però mire cap a la seua dreta i busque ahí les explicacions.
Però no mos les llance al Partit Popular, escolte.
Si han tingut.
.
.

I clar, eixos impediments li han servit a vosté, en la seua argumentació, per a dir: «Perquè com els del Partit Popular, que són els dimonis personificats i volen matxucar el poble en impostos, no mos han deixat modificar–ho.
.
.
».
Escolte, que s’ha enganyat vosté; mire cap allà, que són estos senyors els qui tenien eixa responsabilitat.
.
.
; que jo dubte que siga com vosté també ha dit.
Perquè, legalment –i això ho sabem tots els qui hem treballat en el camp municipal– un ajuntament pot instar la modificació dels valors cadastrals; escolte, i es fica en marxa a instància de l’ajuntament.
No n’hi ha ningun problema; no n’hi ha cap problema.

Però, clar, de tot això, igual que en esta mostra que li acabe d’explicar, vostés trauen conseqüències que són, senzillament, falses.
I fan d’estes qüestions un ús polític en la pitjor accepció de la paraula política.
Fan un ús polític en la pitjor accepció d’eixa paraula.

Si volen vostés, plantegen casos concrets i el PP, a nivell municipal, a nivell provincial, a nivell regional, en els casos concrets d’eixos abusos amb els valors cadastrals, mosatros recolzarem, sense dubte, la seua modificació, la seua revisió.

Però, miren, no impute en eixe discurs fal·laç que el Partit Popular és el dels imposts, qui volen matxucar en imposts.
.
.
Escolte, si és que és tot al revés.

Però és que vostés són tan contradictoris que quan en la realitat –en la política real, del dia a dia– el Partit Popular planteja baixar imposts, quan no, llevar–ne alguns, aleshores vostés critiquen el Partit Popular; perquè, és que, en eixe cas, el Partit Popular vol primar els rics.

O siga, escolte, aclarisca’s; s’aclarixen.
Però no mos vinguen amb romanços d’estos i amb contradiccions tan palmàries, que és que això és insofrible.
És una taca a la intel·ligència.
És que vostés, constantment, ataquen la intel·ligència.
I, al final, mos produïx urticària intel·lectual escoltar els seus arguments.
(Rialles)

Res més, senyor president.

El senyor president:

Gràcies, senyor Giner.

Senyories, conclòs el debat, anem a passar a votació.
Vots a favor de la proposició no de llei?
6.
Vots en contra?
8.
Per 6 vots a favor i 8 en contra, queda desestimada.

Senyories, arribat el punt 6, que.
.
.
, tal com havíem parlat els grups parlamentaris, suspenem la comissió que es reprendrà el pròxim dia 7, a les 10:30 del matí –7 de desembre.

El senyor Morera Català:

No n’hi ha un altre punt?
(Remors)

El senyor president:

I, ara, pregue als portaveus que s’acosten un momentet.

El senyor Morera Català:

I el punt.
.
.
; i el punt.
.
.

(Remors) 7 de desembre?
Ah, que és entre la Immaculada i la Constitució?
(Remors i rialles)

(S’alça la reunió a les 12 hores i 33 minuts)