Untitled Web Page



**Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 7 d'octubre de 2004.
Comença la sessió a les 10 hores i 18 minuts.
Presi-deix el Molt Excel·lent Senyor Julio de España Moya.
Sessió plenària número 32.
Segona i darrera reunió.**

 

 

***Debat i votació del dictamen de la Comissió d'Obres Públiques i Transports sobre el Projecte de llei de l'habitatge de la Comunitat Valenciana (BOCV número 62).
Continuació.***

 

 

**El senyor president:**

Prosiguiendo con el punto cuarto del orden del día, va-mos a debatir las enmiendas, bloque segundo, del Dictamen de la Comisión de Obras Públicas y Transportes sobre el Proyecto de ley de la vivienda de la Comunidad Valenciana.

Estas enmiendas, que son la 8, la 10, la 13, la 16, la 20, la 24, la 25, la 27, la 28, la 33, la 37 y la 46, pertenecen al Grupo Esquerra Unida-Els Verds-E.
Valenciana: Entesa, y va a intervenir para defenderlas el diputado don Joan Antoni Oltra.

Tiene la palabra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyor president.

Bon dia, senyories.

Bé, aquest primer bloc d'esmenes, d'Esquerra Unida-l'Entesa, el que pretén és reforçar les garanties quant a la ciutadania davant d'una llei que es presenta com una llei nova, incorpora tota una sèrie de novetats, però que, després d'una anàlisi, la veritat és que, com quasi totes les lleis que venen presentades per això que nosaltres diem la "factoria Blasco", a l'hora de presentar lleis, que la veritat és que s'ha de reconéixer que probablement siga la conselleria que més lleis està fent.
No vol dir això que siguen les millors lleis possibles, perquè les lleis que es presenten ací quasi totes elles tenen les mateixes característiques: una magnífica presentació, però buides de contingut, quan no inclús en retrocessos sobre el que ja estava legislat.
I, probablement, en eixe aspecte aquesta llei siga un d'eixos tants exemples, no?

En este primer bloc nosaltres pretenem, fonamentalment, augmentar eixes garanties de cara a la ciutadania, comprometre més a l'administració i omplir de contingut uns aspectes de la llei que per a nosaltres creem que són necessaris, no?
A més, no acabem d'entendre com, després d'haver defensat aquestes qüestions en la comissió corresponent, doncs ens trobem en el "no" per part del Partit Popular, perquè hi ha "no" que són absolutament injustificables.
Perquè, clar, quan es presenten propostes que van simplement per a augmentar les garanties al ciutadà, que si algú es pot queixar és aquell promotor o aquell constructor que el que vol és enganyar al possible comprador d'un habitatge.
Quan això es presenta, es defén, es justifica i te trobes en el no, en el no per el no, perquè tampoc no es raona, doncs, la veritat, u no compren absolutament res.

Per exemple, el que fa.
.
.
el capítol II, que és el capítol de publicitat i informació, un aspecte important, que a més dóna peu inclús a sentències judicials, en les quals els tribunals han acabat donant la raó als ciutadans de a peu i han reclamant, en tot el seu dret, que havien sigut objecte d'estafa per part d'algú.
Bé, nosaltres creem que, en eixe sentit, qualsevol garantia que vaja en la línia d'augmentar els drets i la possibilitat d'informació d'eixe ciutadà, doncs ha d'estar bé.

En eixe sentit, quan es parla de l'article 9, la veracitat i l'objectivitat, doncs nosaltres, no solament diem que cal informar detalladament de les característiques de l'habitatge o de l'edifici on va a ubicar-se eixe habitatge, sinó també de l'entorn publicitat.
Perquè jo crec que tots som conscients que això ha passat en moltes ocasions.
Que algú ha presentat una foto, una maqueta, una no sé què, on apareix l'habitatge que vol vendre rodejat d'una zona verda, per exemple, que després es transforma en una sèrie de blocs de vivendes.
I això suposa un engany.
I així els tribunals ho estan denunciant i sentenciant.
Perquè això, una cosa que pareix tan simple com això, el Grup Popular inclús bloqueja la seua aprovació.
Açò l'única cosa que pot fer és beneficiar a algunes persones i evitar situacions fraudulentes.

A l'igual, per exemple, que en el tema de la publicitat de l'entorn on s'ubica eixe habitatge, eixe edifici.
Per què no s'ha de tindre dret a conéixer qui planteja el planejament municipal al voltant de l'edifici que a u li estan oferint per a la seua venda?
Això és una cosa que està en altres legislacions autonòmiques i que pensem que nosaltres perfectament hauríem d'incorporar.

Per exemple, un tema important, que ja vam defensar quan la famosa Llei d'ordenació de l'habitatge.
Nosaltres pensem, a banda que hi ha una descoordinació evident, que això podria haver-se refós perfectament, aquella llei d'ordenació de la qualificació i qualitat de l'habitatge amb aquesta, i haguérem evitat el debatre dos lleis molt paregudes i buides pràcticament també les dos mateixa, doncs en eixe sentit ahí es parlava del Llibre de l'edifici, que és un instrument positiu, un instrument novedós en la nostra comunitat, no en altres, que ja està en vigor des de fa anys; en aquella es parlava que es regularà reglamentàriament.
Quan nosaltres presentem una esmena en la qual intentem, a l'igual que s'ha fet en altres comunitats autònomes, omplir-la de contingut, dir, eh!
i que això quede en la llei, les coses mínimes que ha de tindre eixe llibre de l'edifici, se'ns contesta de nou, quasi quatre mesos després d'haver-se aprovat aquella, que això es regularà reglamentàriament, és a dir, que tot quede per al reglament, que a més ja no passarà per aquestes Corts, i ja veurem a més quan es fa.

Nosaltres entenem que aquestes qüestions que nosaltres demanem ahí són unes qüestions mínimes que garanteixen que eixe Llibre de l'edifici va a complir la funció per a la qual estava prevista: i és donar una sèrie d'informació sobre l'edifici, sobre l'habitatge que s'està oferint al ciutadà.

Després hi ha també una modificació que plantegem, l'article 14, de crear un article nou, en el sentit també d'augmentar les garanties, la informació en els contractes de compra-venda.
De garantir tota una sèrie de condicions de manera que la persona que vaja adquirir eixe habitatge tinga més garantia, tinga més informació.
La majoria de les esmenes nostres en aquest bloc van en eixa línia.
Per això no ho trobem, perquè és que no és una qüestió ni tant sols ideològica en este cas que estem parlant.
Estem parlant d'una qüestió estrictament de garantir la major transparència i informació als ciutadà en el procés tan delicat i tan important de l'adquisició d'un habitatge.

Després tenim el que fa referència al capítol de les fiances.
Això el que ha fet la llei, que és una pràctica prou habitual de la conselleria, un refregit de legislació existent; però un refregit en el qual, casualment, alguns aspectes cauen, i cauen aquells que a la millor més garanties podrien oferir a la ciutadania.
Nosaltres fiquem ahí dos esmenes, sabem que es va a aprovar ja una d'elles, però queden encara dos més, que l'única cosa que fan es recollir legislació actualment en vigor, que no sabem perquè esta no s'ha traspassat al nou text que estem discutint.

I després hi ha també un article.
.
.
una esmena a l'article 17, que també va en la mateixa línia, la informació ja no solament per a la compravenda, sinó també per a l'arrendament.
I ací jo voldria destacar una qüestió que em pareix important, que a més ahir els mitjans de comunicació destacaven d'una manera important.
I és el que fa referència als habitatges de més de 50 anys d'antiguitat.
Caldria felicitar al conseller perquè vosté ha demostrat que pot vendre un cotxe de segona o tercera mà com si fóra nou, i a més li'l comprén.
I això és un mèrit que no tot el món té.
La premsa, els mitjans de comunicació destacaven unes declaracions seues ahir dient que per primera volta en aquesta comunitat autònoma anaven a poder-se revisar i controlar els habitatges de més de 50 anys.
I això, això no és veritat, senyor conseller, i això ho sap vostè perfectament.
La Lrau, la Lrau, de fa deu anys ja, plantejava en l'article 87 ­i ho tinc ací, i vostè ho coneixerà perfectament­, plantejava exactament el mateix que vostè deia ahir com a novetat.

I això jo crec que un conseller no ha de fer eixe tipus de coses, eh?
, no ho ha de fer.
Una altra cosa és que a la millor la premsa, que a la millor no té per què estar tant pendent d'este tipus de coses i li ho compre.
Però jo crec que un conseller no ha de fer eixe tipus de coses.
Jo comprenc que qualsevol persona a la millor té interés en posar-se determinades medalles, però no es pot faltar al rigor, a la veritat en este aspecte com es va faltar en eixa roda de premsa.
No és cert que per primera volta en esta comunitat vagen a revisar-se, vagen a controlar-se els habitatges de més de 50 anys.
Això està en la Lrau des de l'any 94.

Altra cosa és que a la millor això estiga quasi inèdit, que és un altre problema.
I ahí a la millor la responsabilitat no la té ningún altre, la tenen vostés, perquè de l'any 94 al 95 que van començar vostés a governar pràcticament han hagut nou anys en els quals podrien haver fet molt més i en eixe sentit.
I pràcticament vosté és conscient també, a l'igual que tots, que en eixe aspecte s'ha fet molt poc.
I d'ahí han vingut algunes desgràcies: edificis que s'han caigut, etcètera, etcètera, que estan ahí.

Per tant, jo demane més rigor a l'hora de poder presentar.
.
.
Jo sé que vosté en eixe aspecte és un especialista d'adornar, de fer una bona presentació, però intente fer-ho del que de veritat supose una novetat, del que de veritat supose una aportació seua, no d'una cosa que es va fer fa molts anys i que, en canvi, el que caldria fer a la millor seria una autocrítica en el sentit de per què no s'ha actuat més en eixe sentit.
No intentar apuntar-se un tant que jo crec que no correspon en absolut.
Jo no vaig a llegir-li l'article 87 perquè jo crec que està en la llei, està en vigor encara en estos moments i, per tant, no suposa cap novetat en eixe aspecte.

I després hi ha també una sèrie d'esmenes a articles que van en la mateixa línia que demanàvem abans d'augmentar eixes garanties en altres aspectes.
Jo, insistisc, l'objectiu almenys d'aquest bloc és definir un marc més ample de garanties per a les persones que van a adquirir o van a llogar un habitatge.
Jo crec que en eixe sentit no hauria d'haver diferències, colors, en el sentit que perquè ho presenta l'oposició s'ha de dir que no, que és el que va passar en la comissió.
Jo crec que són propostes que van en una línia d'intentar aconseguir un sistema el més transparent, el més objectiu i amb la major informació per a la ciutadania de qualsevol color.
I en eixe sentit jo crec que haurien vostès d'aprovar-ho, perquè no estem qüestionant res fonamental, en tot cas, si algú té dret a queixar-se ací es la persona, la minoria de persones que, dedicades al sector de la construcció, el seu objectiu puga ser estafar, enganyar al possible adquirent.
Eixe és l'únic grup de persones que es podrien queixar.

Per tant, no entenc com vostés, que el que se pretén, segons vostés mateixos, és fer una llei, una llei que aporte coses positives davant de la situació actual, es neguen a una proposta en este sentit, que jo crec que és una prova fins i tot prou raonable, i està en altres legislacions, i que en alguns casos el que hem fet nosaltres és copiar legislació valenciana actualment en vigor i que no entenc per què es deroga amb aquesta proposta nova que vostés presenten.

Moltes gràcies.

 

*(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Rosa María Barrieras Mombrú)*

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

En representació del Grup Parlamentari Popular, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Mundo.

 

**El senyor Mundo Alberto:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Senyor Oltra, comença vosté la seua intervenció en una relació al que ha denominat, i ho va dir també en la comissió, a la "factoria Blasco".
Jo, senyor conseller, li he de dir que per a nosaltres, per al Grup Popular, que durant este any que portem, poc més d'un any de legislatura, seguim presentant les lleis que en este moment esta és la tercera que anem a aprovar aquí, i altres que, dos lleis més sobre territori i sobre habitatge que s'aprovaran breument, perquè estan ja en tramitació dins les Corts, crec que és un motiu de satisfacció, perquè en totes elles, en totes elles marca una línia important de cara, en este cas, en esta que mos estem ocupant, de cara a afavorir l'accés a la vivenda de les persones, de les persones en pocs recursos, de les persones joves i, d'alguna forma, pense que el que estem avui fent aquí no és una llei de continguts, sense continguts, sinó una llei que té molts continguts, i continguts importants de cara que siga eixe comput de totes les lleis el que mos done el vertader èxit quan al que és una regulació del territori i de l'habitatge.

Senyor Oltra, vostés van presentar, el seu grup, 69 esmenes a esta llei, de les quals d'unes ja no en parlarem perquè les vam aprovar en comissió.
pràcticament són *(inintel·ligible)* transaccionals perquè les transaccionals són uns matisos dins de la mateixa seua proposta.
Perquè consideràvem que enriquien la llei i, per tant, pensem que és important.
.
.
que nosaltres allí ja manifestàrem la nostra postura, ja les aprovàrem allí, no portar-les aquí, al ple, perquè ja estan aprovades en comissió i significa no vindre aquí perquè la gent puga saber que aquí n'aprovem dos, tres o quatre, sinó simplement en comissió, treballar en comissió.
I agraisc el seu *talant* dins de la comissió de tractar.
.
.
de poder discutir les seues propostes i poder arribar a conclusions positives.

Estem parlant d'esta agrupació que parla, com vosté feia referència, a les garanties dels adquirents de les vivendes.
Vosté ha fet molt recalcament en dir que les seues propostes donaven garanties, com si la llei no en donara cap de garantia.
Jo pense que la llei en dóna moltes de garanties.
I si rebutgem les seues propostes no és perquè no en dóna la llei, és perquè considerem moltes d'elles que en la llei estan suficientment garantides en el seu contingut.

Vosté ens parlava, i ho deia, i ho va dir en la comissió, sobre el tema de l'entorn, de la publicitat, la publicitat de l'entorn, demanant que s'incloguera també la publicitat de l'entorn en l'entorn de les vivendes, l'entorn d'on s'anava a construir, d'on està construït i el que allò representava per a les vivendes.

Jo li vaig indicar que en l'article 9, que parlem una mica de tot este tema, quant a l'entorn, es diu que tota informació que s'ha de donar de les vivendes ­ho diu aixina textualment­ s'ajustarà a les vertaderes característiques, no induirà a errors als adquirents ni silenciarà dades fonamentals.
Vol dir que, en tot moment, en tot moment, han d'ajustar-se a les vertaderes característiques de l'entorn, del lloc, de l'espai, de les condicions en les quals està eixa vivenda i, per tant, nosaltres pensem que és àmplia la forma de l'expressió de la llei perquè, en qualsevol moment, poguéssem actuar de cara a unes persones que puguen, no tan sols en l'entorn, sinó falsificar o donar peu que induïxca a error a algun dels compradors de les vivendes.

Per tant, pensem que tal com està en la llei, doncs, d'alguna forma, està ben regulat i, per tant, eixe és el motiu que jo li vaig dir en la comissió, que vosté va dir que no argumentàvem cap motiu, pensàvem que en l'esperit de la llei estava contemplat perfectament el que representava l'entorn en la seua publicitat, perquè exigix la llei que no induïxca a cap error als adquirents, per tant, qualsevol mesura que es prenga en eixe sentit pot induir a errors i, per tant, nosaltres podem actuar respecte a això.

Parla vosté en l'esmena número 10 del còmput de superfícies.
El còmput de superfícies en el qual.
.
.
, jo crec que en la proposta se deixa ben clar que s'han d'establir de forma reglamentària els criteris de mesurament d'eixes superfícies, com s'haurà d'estipular com seran les superfícies a on s'ha de donar en cada un dels casos, i, per tant, vosté també fa referència a un terme com "reglament de zones" i no entenem quin és el seu esperit quan relaciona allò de reglament de zones amb eixe aspecte.

Després, mos parla també, i ho ha reconegut aquí també, en la trona, que n'hi han fets que estan continguts en altres lleis, en el cas de l'esmena número 16, que és una esmena d'addició, que se troba recollit en part en altres disposicions de la present llei, i altres suggerències que planteja són objecte de la Llei d'ordenació del territori i de la Llei de foment de la qualitat de l'edificació.

Jo li vaig indicar que no anàvem a reproduir temes que les altres lleis ja ho contemplaven i que, per supost, doncs, eren d'aplicació legalment, perquè ja ho contenien aixina.
Per tant, eixes lleis ja estan aprovades i no considerem que en este moment tinguéssem de recollir eixos continguts.

L'esmena número 20, no se considera procedent afegir la proposta.
Tal com li indicava anteriorment, estem parlant d'informació sobre l'entorn immediat, matisant que la forma en què està redactada és la millor que considerem possible en este moment.

L'esmena número 24 suprimix el punt 3 de l'article 14, que, després, en l'esmena número 25, si no recorde mal, vosté l'està passant d'un article a un altre, hi han unes esmenes que les passa d'un article a un altre, que són diverses les esmenes que vosté està presentant, suprimix un article, ho passa a un altre article i li dóna una ampliació també de contingut en eixes que parla sobre els plans.
.
.
Suprimix en l'article 14.
1 i després ho passa a l'altra esmena número 25.

L'esmena número 27, és a dir, s'incrementa la quantia d'interessos legals del diner.
Vosté diu que quan hi haja una devolució de diners, que s'augmenten en 4 punts.
No considerem procedent augmentar la quantia, ja que els interessos legals són els que en tot moment se té en compte per a qualsevol devolució indeguda, de tal forma que supondria això sancionar el promotor per alguna cosa que no implica necessàriament una conducta dolosa o culpable, perquè a vegades hi ha moltes circumstàncies en les quals, per algun motiu s'ha entregat.
.
.
, i no són motius tampoc del promotor, que ell haja endarrerit i haja hagut de tornar els diners.

Per tant, si una persona ha de tornar els diners, ha de donar 4 punts més, aleshores, esta esmena pareix que vol suggerir un suport similar al regulat en l'article 576 de la Llei d'enjudiciament civil que no resulta aplicable en este cas.

L'esmena número 28.
Vosté diu en un apartat, "por cuenta de este último", quan se referix al comprador, quant al que és el transmetre unes responsabilitats.
Eixa esmena, des del principi, està parlant del comprador, per tant, afegir ahí, "por cuenta de este último", pensem que el que proposa l'esmena, una esmena que tot se referix al comprador, no té raó de ser que nosaltres fiquéssem eixa paraula, "per compte d'este últim".

Quant a l'esmena 33, l'esmena planteja que s'apliquen les possibilitats que establix l'article 33 i següents.
.
.
És a dir, està plantejant, per tant, de l'article 33 i següents de la present llei eixes mesures no estan desplegades, no es pot dificultar les transaccions de particulars afegint nous i encaridors tràmits, i estimem que les garanties del comprador estan suficientment en esta disposició en què estan ficades.

Per tant, per tot el que vosté m'estava dient, ha acabat vosté parlant de les declaracions del senyor conseller, ahir, que reproduïx la premsa, sobre les revisions dels 50 anys que proposava vosté en una esmena.
També li parlava el senyor conseller, si no recorde mal, en eixes declaracions, sobre altres revisions periòdiques cada cinc anys de l'estat de les vivendes.

Jo penso que al donar-li garanties al comprador en tota transmissió de vivendes, sobretot en arrendaments i vivendes de segona ocupació, requerirà, a través del llibre de l'habitatge i a través d'altres mesures, que se facen eixes revisions periòdiques dels edificis i, per tant, done unes garanties per a la gent que puga comprar les vivendes que no se troben una vivenda que puga tindre vicis ocults en la vivenda i, al mateix temps, tinga unes garanties que la vivenda se troba en les condicions útils i necessàries d'habitabilitat.

Per tant, anem a rebutjar tot eixe bloc de propostes, ja que les que vam acceptar en comissió ja estan excloses d'aquí, d'este ple.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor Mundo.

Per a rèplica, té la paraula, en representació d'Esquerra Unida: Entesa, el senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Bé, senyor Mundo, si és que el que jo he dit ahí és una cosa que està en la llei ja, això dels 50 anys, per tant, no suposa ninguna novetat.
El conseller ho sap, no sé si vosté ho sabia, però això està en la llei.
Està en la llei inclús això dels cinc anys que acaba vosté de dir, això també està en la llei.
És a dir, que no aporten cap novetat, ho venen com una cosa nova, que és una cosa positiva, i resulta que està en la llei, i en gran part incomplida.

Si a mi no m'importa que ho diga.
"Açò està en la llei i nosaltres ho hem copiat".
Home, però vendre-ho com una novetat, com una cosa nova, doncs, sí que me pareix un poquet fort, me pareix una cosa que no s'ha de fer en este tipus de qüestions.

Després, parla del tema de la quantitat de lleis.
Nosaltres, això, si foren lleis que aporten coses positives, que suposa avançar a aquesta comunitat quant a drets, quant a conquestes socials, etcètera, etcètera, nosaltres no tindríem cap inconvenient.
El que passa.
.
.
, continuem denunciant eixa situació: són lleis en la majoria dels casos buides absolutament, això sí, amb una parafernàlia espectacular!
, però que no aporten.
.
.
, inclús en molts casos suposen retrocessos evidents en aquest aspecte ­i després, en altre tipus de legislació mediambiental­ molt preocupant.

I nosaltres, les esmenes, ho he dit i ho torne a dir, van en la línia d'augmentar les garanties per a les persones que se suposa que estan en una situació d'indefensió davant del promotor, perquè, sempre, la persona que va a adquirir eixe habitatge, està en una situació inferior quant a mitjans econòmics, jurídics, d'assessorament, etcètera, davant del constructor.

I en eixe sentit, jo crec que no cal regatejar les obligacions quant a transparència i informació en eixe procés de compravenda o de lloguer de l'habitatge, no cal!
Perquè si algú té dret a queixar-se, que siga la persona que volia fer coses que no se deurien permetre, però des de nosaltres, que estem ara mateixa legislant, sí que deuríem garantir que en eixa llei que estem ara mateixa aprovant s'incorpore tot allò, que a més tenim constància via judicial, estic referint-me, per exemple, al tema de l'entorn i tal.

Vosté ha fet referència a l'article 9.
Però, home, senyor Mundo!
, jo li demane també un poquet més de rigor: l'article 9, com vosté tindrà ahí davant, parla de les condicions que cal informar de l'habitatge, "de l'habitatge", és a dir, que ahí no cal enganyar quant que l'habitatge tindrà estos metres, tindrà estes condicions, tindrà estes instal·lacions.
.
.

Si d'això ja no estem parlant i vosté ho sap!
L'esmena nostra no va per ahí, l'esmena nostra va en el sentit de dir què passa en l'entorn més immediat, què passa amb la publicitat que s'està fent i que això tots tenim coneiximent que s'han donat casos que a u li han fet un paperet molt bonic, en el qual l'edifici al que se li està oferint que compre l'habitatge, té davant un parc, i eixe parc, al dos anys s'ha transformat en un bloc de vivendes.

Això, per a nosaltres, i per als tribunals, és publicitat enganyosa.
No sé com vostés no ho consideren aixina, perquè és que hi ha sentències.
I això no crec que perjudique a ningú.
Ho torne a dir: si perjudica a algú és al promotor que vullga estafar; però al ciutadà, a la persona que vol comprar eixe habitatge, li ve la mar de bé que això s'incorpore a la legislació, i hi deuria estar, no els veig a vostés diguent-me que no.
Jo comprenc que algú que vullga enganyar me diga que no, però si vostés el que volen fer és una llei que vaja en el sentit d'ampliar les garanties ciutadanes, no trobe que en eixe sentit em diguen que no a una proposta com aquesta.

De la mateixa manera que la dels 4 punts d'interessos més sobre l'interés legal.
Si això a l'únic que pot perjudicar és al promotor!
, estem parlant de les quantitats anticipades ­ho dic per la gent que no estiga seguint el dia a dia.
És a dir, per a la gent que entrega quantitats anticipades a un promotor i que després.
.
.
Però, diga-ho tot, senyor Mundo!
, què diu l'article de la llei que nosaltres estem esmenant?
, que eixe promotor incomplixca els terminis de la contractació per dos raons, o per tres, en concret: era el tema de l'incompliment de l'inici de les obres, l'incompliment de la finalització de les obres o la no-obtenció de la cèdula.

És a dir, no són raons adjudicables a la persona que va entregar els diners en el seu dia.
.
.
Vosté pense ara, no se pose en la situació del promotor, que pareix que és un poc la impressió que jo tinc, que vostés se posen en la situació del promotor.
Posen-se en la situació de la persona que vol adquirir l'habitatge: en quina situació se troba quan ha avançat uns diners, perquè li han dit que en determinada data van a donar-li el pis, que ha hagut problemes, que a voltes li toca a eixa gent anar a llogar pisos d'altra manera, tenint-ne comprat un, i se troba davant d'un incompliment per una raó que no és adjudicable a ell.

Sí, la llei dirà que els interessos legals, però és que els interessos legals, en molts casos, suposen un plus per a la persona que ha incomplit el contracte, i nosaltres el que volem és que no supose un plus, que tinga una penalització ­que tampoc és que siga d'escàndol­, que tinga una penalització de 4 punts sobre l'interés legal.
Almenys, que eixa persona que s'ha sentit víctima, no sé si d'una estafa, però sí d'un incompliment, que no acabe pagant doblement eixa circumstància.

Torne a dir el mateix: l'única persona que se pot sentir afectada negativament és aquella que no volia complir la qüestió a què s'havia compromés.
Per tant, no entenc eixa oposició seua.

Gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

En representació del Grup Parlamentari Popular, té la paraula el senyor Mundo.

 

**El senyor Mundo Alberto:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Mire, senyor Oltra, nosaltres li repetixo el que he dit al principi: nosaltres, les lleis que s'estan fent i les que estan en este moment en procés, pensem que són importants, que sí que tenen contingut, i estem, com voran a tot el llarg del debat, parlant d'assumptes molt puntuals, i voran en moltes esmenes que realment no són fets de gran calat que poden modificar l'estructura d'una llei.

Per tant, que vosté me diga que no té contingut, quan el que estem parlant ara, a soles me matisava dos punts molt concrets de publicitat, que jo li dic que sí que està inclosa en la llei, la publicitat de l'entorn, les garanties per al comprador, vosté està dient que no.
Jo dic que està inclòs en la redacció que hi ha, per tant, com està inclòs en la redacció que hi ha, no és que nosaltres anéssem en contra de la seua proposta, és que està inclosa dins de la pròpia llei.
Per tant, duplicar les coses, considerem que no és oportú.

I no és que jo haja de defensar una cosa que pense que no està inclosa en la llei, és que considere.
.
.
Vosté me diu la llegenda, però després l'article 12 està parlant també del tema del que representa el que és la publicitat de les vivendes, i, per tant, en elles també, eixes garanties me les està definint.

Jo crec que la llei està ben clara, la llei permet que poguéssem actuar, se puga actuar contra la gent que puga actuar de forma enganyosa en el seu entorn.
.
.
El seu entorn pot ser molta cosa, pot ser des d'un entorn molt limitat o pot ser fins inclús les vies d'infraestructures que poden accedir en aquella zona d'allí, que no puguen estar.
.
.

I jo penso que deixar-ho a un entorn, també, sense matisar quin és eixe entorn, sense saber-ho, deixa la porta tancada a altres possibilitats que siga molt més àmplia la interpretació de la llei.

M'està dient el tema dels interessos, del 4% dels interessos, l'increment dels interessos.
Acabe de llegir tot el que ficava l'article, acabe de llegir-lo, senyor Oltra, perquè està parlant vosté dels incompliments per part del que és el promotor, però, també, quan el comprador renúncie a un contracte, també està inclòs dins del mateix apartat de la mateixa llei que vosté m'estava dient, és el final de la proposta.
Per tant, també penalitzarem el comprador quan el comprador, pel motiu que siga, renúncie també en eixe contracte que haja pogut tindre i li farem pagar també el 4% més d'interessos.

Per tant, jo crec que en este moment, legalment, és procedent que s'apliquen els interessos legals que mos marquen tota operació que es puga rescindir i, per tant, nosaltres continuem dient que tal com està ficat en la llei és la postura adequada i per això no hem acceptat la seua proposta, esta i tot el bloc d'estes propostes.

Moltes gràcies.

*(Ocupa la presidència el president, senyor Julio de España Moya)*

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Mundo.

Vamos a proceder a la votación de las enmiendas.
¿Entiendo que se pueden votar todas en bloque?

Señor Perelló.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

 

Señor presidente, al objeto de separar en un bloque la 37 y la 46.
El resto podemos votarlas juntas.

 

**El senyor president:**

 

¿Esas dos, por separado a su vez, o juntas?
¿Esas dos, separadas a su vez o juntas?
Juntas.
De acuerdo.

Pues vamos a proceder a votar la 8, la 10, la 13, 16, la 20, la 24, la 25, la 27, la 28 y la 33, y luego, a su vez, votaremos la 37 y la 46.

De la 8 a la 33, con los altibajos que he mencionado, comenzamos la votación.
*(Remors)* Hemos tenido suerte.
*(Remors)*

Señores diputados, volvemos a repetir la votación.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 33 votos a favor, 43 votos en contra.

Ahora procedemos a votar la 37 y la 46, a su vez.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: a favor, 6; en contra, 71.

Ahora vamos a votar el artículo número 9.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: a favor, 44; en contra, 34.

Ahora vamos a votar el artículo número 10.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: a favor, 44; abstenciones, 33.

Ahora vamos a votar el artículo número 11.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: a favor, 43; en contra, 34, y 1 nulo.

Y ahora vamos a votar el artículo número 12.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: a favor, 44; en contra, 34.

Votamos ahora el artículo 13.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: a favor, 44; en contra, 34.

Votamos el artículo 14.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: a favor, 44; en contra, 33, y 1 nulo.

Entiendo que al haber sido rechazada la 25, el nuevo artículo no existe.
Luego, pasamos al artículo 15, a votar el artículo 15.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: a favor, 44; en contra, 34.

Ahora votamos el artículo 16.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: a favor, 43; en contra, 33.

Y ahora vamos a votar el artículo 17.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: a favor, 72; en contra, 6.

Pasamos, a continuación, a debatir el bloque de enmiendas.
.
.
Podemos votar también, ­perdón­ el artículo 18, que no hay enmiendas.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: a favor, 44; abstenciones, 35.

Ahora sí, podemos pasar a continuación a debatir el bloque tercero de enmiendas que presenta el Grupo Socialista, que son las enmiendas números 34, 36, 38, 39, 40, 41, 42, 43, 44 y 47.
Las defiende el señor don Adolfo Sanmartín.

Por favor, don Adolfo, tiene usted la palabra.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

Gràcies, president.

Senyories.

En este bloc d'esmenes referents a la qüestió de les fiances per arrendaments urbans, demanem la supressió de tot el capítol.
Demanem la supressió de tot el capítol perquè vostés estipulen en el projecte de llei que la Generalitat designarà tota una sèrie d'entitats de crèdit col·laboradores per a efectuar en elles el depòsit de les fiances derivades dels arrendaments.
I, paral·lelament, creen l'anomenat registre de fiances d'arrendaments urbans, que dependrà de la Direcció General de Tributs.
Atenció al tema de la Direcció General de Tributs, perquè això comporta que vostés ho consideren un impost.

Dit d'una altra forma: vostés han vist una possible via d'ingressos i, davant la precarietat financera actual que estan travessant, han pensat que perquè aquestes fiances se les guarden els propietaris, millor que les guardem nosaltres, la Generalitat, mitjançant el mecanisme que proposen, i així obtenir una via de finançament extraordinària.
Li ho dic, senyor Modrego, perquè ho vam discutir ja en la comissió, i vosté ho sap perfectament, que part important d'aquests depòsits no s'arriben a reclamar, no s'arriben a reclamar mai.

En conseqüència, si fins ara la fiança per a l'inquilí servia per a pagar el darrer mes de lloguer i per al propietari servia per a tindre unes garanties per possibles desperfectes o impagaments, ­done's compte­ vostés han convertit una cosa tan senzilla com això, en un embolic tremend, en un embolic burocràtic a més no poder.
No és una qüestió de pressupost ­insistisc­ sinó de voluntat política o d'embolicar o distorsionar les coses que fins ara han funcionat bé.

Miren, vostés saben que amb anterioritat a l'actual Llei d'arrendaments urbans, les fiances i garanties corresponents als contractes d'arrendaments es depositaven en les anomenades cambres de la propietat immobiliària.
El que vostés ara fan és recuperar indirectament allò que mitjançant la Llei d'acompanyament de pressupostos general de l'estat de l'any 1993 es va abolir.
Recorden que, aleshores, l'any 1993, fa únicament deu anys, es va promulgar una disposició per la qual aquestes cambres s'integraven en les corresponents comunitats autònomes.
I, de fet, els seus funcionaris van passar a ser funcionaris públics, incorporar el patrimoni d'aquestes cambres a les administracions autonòmiques.

La Comunitat Valenciana, de fet, va ser pionera en la integració d'aquesta cambra de la propietat de la Comunitat Valenciana, passant el seu personal a formar part de la Direcció General d'Arquitectura i Vivenda, i passant els seus actius a formar part del patrimoni de la Generalitat.
Jo li recorde, perquè veja que és una cosa important quantitativament, pel que respecta al muntant econòmic, jo li recorde que en aquests actius estaven els edificis i els immobles però, sobretot, depòsits en comptes corrents i d'estalvi dels quals una part molt important no es van arribar a tornar mai i, en conseqüència, van passar per a la Generalitat, al voltant de 2.
000 milions de pessetes que, en aquell moment, la Generalitat els va invertir en el tema de rehabilitació de béns immobles.

Ara bé, resulta ­i aquí està la crítica­ que quan se promulga l'actual Llei d'arrendaments urbans no s'estableix per a res on s'han de depositar aquestes fiances, per la qual cosa, la pràctica.
.
.
­i mos ha demostrat que és correcte­, què diu la pràctica?
Que és l'arrendador el propietari d'un lloguer el depositari d'aquesta fiança.
I ho utilitza com a garantia, ja he dit abans, de què?
, d'impagaments o de desperfectes o, inclús, el més normal, en el 90% dels casos, és que l'últim mes de lloguer no es paga ja, l'inquilí o el propietari, perquè és la fiança que li va donar en el moment de la firma del contracte que s'estableix normalment en l'import d'un mes.

Per tant, si l'actual situació s'ha demostrat tremendament eficaç, per què hem d'introduir burocràticament un canvi, sobretot per les intencions que jo estic segur que hi han al darrere?
De fet, de la nova regulació que es pretén incloure, com he dit jo, en aquest capítol cinqué, es deduïx perfectament que el depòsit es realitzarà indirectament a través d'institucions financeres a la Generalitat, i entenem que és una mesura que afavoreix poc la política d'incrementar l'activitat dels arrendaments.
Tot el contrari.

Vosté me contestarà després que amb això se li dóna més garanties a l'inquilí, però és que no és així, en absolut.
De fet, done's compte que els traïx el subconscient perquè el seu tractament, el tractament que vostés fan de les fiances és idèntic al d'un impost, ja que s'estableix una data de *devengo*, uns interessos de demora, inclús un servei d'inspecció i unes sancions.
Este sistema, jo pense que pareix més concebut com un sistema de recaptació que com un sistema de garanties i, en conseqüència, es burocratitza extraordinàriament el que és tot el procés.
No apreciem, de deveres, no apreciem res positiu, ja que si el que vostés pretenen és que l'arrendador no es gaste els diners d'aquesta fiança, i per tant després no ho puga tornar, seria més senzill sol·licitar una altra cosa, senyor Modrego, sol·liciten un aval i no fer l'embolic que pretenen crear.

En definitiva, davant de tot això, tot apunta que el que vostés volen aconseguir és un sistema de finançament addicional mitjançant l'establiment d'un nou sistema fiscal encobert, en detriment d'un mandat constitucional, que és el dret a una vivenda digna, a estar utilitzant un tema tan problemàtic, un tema tan important, sobretot per a determinats sectors socials de forma subreptícia, de forma encoberta per a obtenir una nova font de finançament.
Això explicaria el seu tractament, més de caràcter com a impost o fiscal que d'administració de dipòsit.

En definitiva, a mi em pareix molt bé, molt bé que busquen sistemes de finançament per a resoldre els grans dèficits que té la Generalitat, em pareix bé perquè a més és urgent.
Em pareix bé que intenten enfrontar la precària situació de l'ensenyament públic buscant vies de finançament extraordinari, la precària situació de la sanitat pública, la precària situació dels parcs temàtics.
Però, per favor, no ho facen a costa de la vivenda, ja que té una problemàtica concreta que ha de ser tractada de forma concreta.
I, per tant, una cosa que fins a la data ha funcionat de forma correcta no té cap explicació si no és la de buscar un finançament extraordinari a costa d'un problema transcendent per a la nostra Comunitat, però sobretot a costa d'uns sectors socials que no tenen la possibilitat, la disponibilitat econòmica per a poder accedir a una vivenda.
Si, a més a més, vostés intenten aprofitar això per a ingressar uns diners es veu clarament que no tenen cap voluntat política per al tema dels lloguers.

Moltes gràcies.

 

*(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Rosa María Barrieras Mombrú)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

En representació del Grup Parlamentari Popular té la paraula l'il·lustre diputat senyor Modrego.

 

**El senyor Modrego Caballero:**

 

Señora presidenta.

Señor Sanmartín, a lo largo del debate en comisión y también en esta cámara, yo tengo que agradecerle que realmente sobre todos los temas hayamos tenido un cierto rigor.
Cuando se analizaba un problema generalmente se analizaba desde distinta orientaciones y se planteaba una solución.
Y siento que llegue usted a este bloque y se deje llevar un poco, bueno, por los tópicos y la parafernalia que dice usted.
Porque, señor Sanmartín, pretender que la financiación de la Generalitat se va a realizar en base a la utilización de unas fianzas, de unos alquileres, me parece realmente algo que no se sostiene, que realmente no sé cómo usted se atreve a plantear algo así.

Está bien que usted quiera mezclar todos los problemas en general, que quiera comprometer la política de vivienda que, por otro lado, yo creo que es un éxito la política de vivienda del Partido Popular.
Pero plantear que un servicio que se da al ciudadano, una obligación legal que viene de la Ley de arrendamientos urbanos, un sistema habitual en todas las administraciones, en esta y en otras comunidades, que lo que pretende es dar una garantía de que efectivamente esas fianzas van a estar depositadas, van a servir para lo que tienen que servir, no para lo que su señoría quiere, que no es para mantener el edificio sino para pagar el último mes, no, tiene que servir como garantía de mantenimiento del edificio en el tema de los desperfectos.
Y se establece todo un sistema público obligatorio por la Ley de arrendamientos urbanos en el que lo que se trata además, precisamente, es que la Administración ponga fondos, ponga medios, ponga funcionarios, para que eso funcione adecuadamente y se mantenga mejor el parque de viviendas.

Además, las fianzas, como usted sabe, son de los que tienen una finalidad y el gobierno no puede tocar para nada ninguna de esas fianzas.
Usted ya está suponiendo que los ciudadanos van a, no sé si a pagar una fianza o dos o tres para que esté contenta la Conselleria de Economía y que luego no las va a recoger para que se financien las actuaciones.
Yo creo que por el total del que es un mes de fianza de un contrato de las viviendas de arrendamiento de la comunidad es un capital no muy alto y además es algo que no se puede tocar, que no se puede tocar.
Y lo que precisamente el sistema propone es esa garantía total de cumplimiento de la ley.

Por lo tanto, me parece yo creo que hasta absurdo esa argumentación que usted plantea.
Yo creo que no se debe perder mucho tiempo en ello.
Señalar que nosotros vamos a desestimar, evidentemente, todas esas enmiendas, porque lo que usted pretende aquí es traer un debate que no toca en este punto, yo creo que en otros tampoco, pero en este mucho menos.
Creo que la política de vivienda está siendo ejemplar.
Esta ley va a contribuir de una forma muy importante y los argumentos que usted plantea no tienen ningún sentido.

Muchas gracias.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Per a rèplica té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Socialista, el senyor Sanmartín.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

Molt breument, senyora presidenta.

Dos qüestions, senyor Modrego.
El tema del tòpic.
Insistisc en el mateix, si realment el que volen fer vostés és donar unes garanties a l'arrendatari i a l'arrendador és més senzill posar un aval i punt.
Mire si és senzill.
Si vostés això ho fan per a dir-me que no hi ha cap intent de finançament extraordinari, de que siga tal, és més senzill posar un aval i s'acabo la història.
Però no cal fer tot aquest entramat burocràtic que vostés han fet, perquè pareix que aquí estem recuperant el que eren les antigues cambres de la propietat immobiliària.

I, segona, un capital no massa important.
Diu vosté: "home, és que el lloguer d'un mes com a fiança".
Bo, jo li torne a repetir la xifra.
Quan la Comunitat Valenciana va absorbir el que era la cambra de la propietat immobiliària entre els actius que hi havien al respecte, sobretot en comptes corrents i en comptes d'estalvi s'assolien els 2.
000 milions de pessetes.
Home, jo que sé!
Però si a vosté a aquesta quantitat li pareix textualment insignificant, bo, amb 2.
000 milions de pessetes es podria fer molt i sobretot ara.
Simplement li garantisc que no s'ha intentat a través d'aquesta esmena de supressió fer un discurs paral·lel al que ens tocava.
Hem fet un discurs perquè pensem que aquest organisme, aquesta col·laboració entre la Generalitat i les entitats financeres no és més que l'intent d'uns ingressos que d'una altra forma quedaven per als propietaris.

Res més.

 

*(Ocupa la presidència el president, senyor Julio de España Moya)*

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Sanmartín.

Por favor, señor Modrego, tiene usted la palabra.

 

**El senyor Modrego Caballero:**

 

Señor Sanmartín, insistirle de la misma manera.
Usted habla de unos 2.
000 millones de las transferencias de las cámaras, pero que evidentemente correspondían a muchísimos conceptos y no precisamente el mayoritario era el tema de los avales.
Realmente eso está planteando un dato que no tiene ninguna relación con la realidad.
Por lo tanto es algo que en este momento no tiene porqué pasar, porque realmente estamos haciendo una ley en la que tanto en información como en garantías como en mantenimiento, todo un marco nuevo en el que el papel de las fianzas es muy importante.
Es muy importante porque tiene que colaborar y garantizar precisamente que se van a realizar esos mantenimientos de una forma como se plantea para muchas otras actuaciones.
Usted está planteando y dice "bueno, pongo un aval".
Oiga ¿y cómo se estructura el tema del aval?
, porque un aval para qué y quién dispone y quién decide?

Aquí hay un sistema de garantías en el que la Administración en el caso de discrepancia frecuente en estos casos, a través del sistema que se instaura, va a decidir claramente cuáles son las reclamaciones de reparaciones que se tienen que atender con la fianza y lo que se tendría que devolver.
En el caso del aval no sería así.
Si es el propietario diría: lo ejecuto y me lo quedo y no hemos hecho nada.
Por lo tanto, usted está planteando un sistema que no tiene ninguna virtualidad.

Por lo tanto, volver a insistir en que un sistema como el de las fianzas, que usted plantea, no sirve para nada, yo creo que es absurdo.
Plantear que el sistema que se están planteando es para financiar a la Generalitat, pues yo creo que lo mismo.
No tiene ningún sentido, no tiene ningún peso y realmente es querer desviar e intentar decir "lo que ustedes hacen no vale".
Cuando lo que no-sotros hacemos está muy bien, vale, y esta una gran ley y el sistema de las fianzas va a colaborar de una forma importante y no tiene ninguna sombra de lo que usted quiere arrojarle encima de financiación ni ningún otro aspecto que pueda suponer algo que no justifique el aprobar estos artículos.

Muchas gracias, señor presidente.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Modrego.

Si no tengo ninguna indicación por parte de los síndicos, votamos todo el bloque.

Votamos la 34, 36, 38, 39, 40, 41, 42, 43, 44 y 47.
Comenzamos la votación.
Resultado de la votación: 29 votos a favor, 44 votos en contra.

Ahora vamos a someter a votación el capítulo V.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 44 votos a favor, 29 votos en contra, 3 abstenciones y 1 nulo.

Votamos a continuación el artículo 19.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 44 votos a favor, 33 votos en contra.

Ahora votamos el artículo 20.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 44 votos a favor, 29 votos en contra, 5 abstenciones.

Votamos, a continuación, el artículo número 21.
Comienza la votación.
Resultado de la votación.
44 votos a favor, 29 en contra, 4 abstenciones.

Votamos el artítulo número 22.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 44 votos a favor, 29 en contra, 4 abstenciones.

Ahora votamos el artículo 23.
Comienza la votación.
44 votos a favor, 29 en contra, 4 abstenciones.

Ahora votamos el artículo 24.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 43 votos a favor, 29 en contra, 4 abstenciones.

Votamos el artículo número 25.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 44 votos a favor, 29 en contra, 4 abstenciones.

Votamos ahora el artículo número 26.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 44 votos a favor, 33 votos en contra.

Y ahora votamos el artículo 27.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 44 votos a favor, 29 en contra, 4 abstenciones.

Pasamos, a continuación, a debatir el bloque cuarto de enmiendas que presenta el Grupo Socialista, y corresponde a las enmiendas números 48, 50, 51, 52, 53, 56, 57, 58, 59, 60, 63, 64, 65, 71, 76, 77, 82, 84, 93, 102, 112, 115, 116, 119, 120, 127, 131, 138, 140, 143 y 144.
Las defiende, en representación del Grupo Socialista, don Adolfo Sanmartín.
Adolf, tiene la palabra.
*(S'interromp la gravació)*

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

Gràcies, president.

Anem a aquest bloc d'esmenes.

En primer lloc, pensem que resulta inconcebible que existixca una discriminació d'acord amb la renda de l'afectat a l'hora de percebre ajudes públiques destinades a rehabilitació, conservació i manteniment d'edificis.

Mire, aquesta discriminació i, per tant, aquest agravi, afecta a aquelles famílies amb rendes més baixes.
El que no poden fer vostés és dir que aquelles comunitats de propietaris amb capacitat per a constituir un fons de reserva per a cobrir, evidentment, les assegurances derivades de la conservació i reparació d'edificis, tindran preferència per a l'obtenció d'ajuts públics.
Això, vullguen o no vullguen, és una discriminació.
A més a més, a part de ser una barbaritat, és simplement, ho dic sincerament, anticonstitucional.

Miren, el que haurien d'establir és que en el supòsit que una comunitat de propietaris justifiqués de forma deguda, per raons de renda, la impossibilitat de constituir un fons de reserva, gaudiria de preferència per a obtenir ajuts públics destinats a sufragar aquells fons de reserva.
El que no pot ser és que se'ns diga que aquells que no puguen fer-ho no tindran ajuts públics, quan hauria de ser a l'inrevés.

Miren, inconcebible resulta també que en un projecte de llei sobre la vivenda passen de puntetes, de puntetes han passat, sobre aquelles obres d'adaptació especial d'una vivenda com a conseqüència de la mobilitat reduïda de determinades persones.
D'aquí que incloem nosaltres un capítol nou relatiu a les obres de transformació necessàries perquè els interiors dels habitatges, o els elements i serveis comuns dels edificis, puguen ser adequadament transformats per aquelles persones amb mobilitat reduïda.

Recorde, senyor Modrego, que em va contestar: "home, però és que això ja està en els decrets de".
.
.
tal.
Bé, si anem al tema de decrets, jo li dic que el 50% d'aquest projecte de llei és una còpia integral dels decrets de vivenda, la major part dels articles.
Per tant, si en un projecte de llei de vivenda no tenim en compte un sector tan important com són aquelles persones que tenen una mobilitat reduïda, bé, para de comptar.

Però inconcebible també resulta que se seguixca entenent la catalogació d'edificis com una càrrega en lloc d'un benefici.
En cap lloc me concreten el tipus d'ajudes per a finançar la conservació o rehabilitació d'habitatges, ponderant la situació econòmica del destinatari.
D'aquí que hem hagut d'introduir uns articles relatius a préstecs amb interessos reduïts, anticipacions sense interessos, subvencions i primes a fons perdut, excepcions i bonificacions tributàries.
Sobre això he de dir el que abans dia un altre parlamentari aquí: "allò de la revisió dels edificis està".
.
.
Perdonen.
L'article 87 de la Lrau fa deu anys que es podia aplicar.
No és cap novetat, quan ahir ix als mitjans de comunicació com una cosa nova.

Passem al que vostés fan en reduir les garanties que, per defectes estructurals, estableix la llei estatal, la llei d'ordenació de l'edificació.
És a dir, mentre la llei estatal estableix un període de deu anys de garantia en el tema de vicis o defectes estructurals, és a dir, fonaments, bigues, forjats i murs de càrrega, allò que són els defectes estructurals, vostés rebaixen aquestes garanties de deu a cinc anys.
M'ima-gine, ho vam comentar en la comissió, senyor Modrego, que coincidirà amb mi que aquesta modificació ajuda poc o res a ampliar les garanties dels consumidors.

Parlem també, per últim, que no és suficient.
.
.
Me podran dir que ja ho he tractat dos vegades en aquesta cambra: a través d'una proposició de llei que vàrem presentar per a complementar i actualitzar la Llei reguladora de l'activitat urbanística, i després en el foment i qualitat de l'edificació.
Jo torne a insistir, no és suficient amb el fet que es diga que la Generalitat podrà subscriure convenis amb ajuntaments perquè en la selecció dels programes d'actuació integrada es prioritze els promotors que, textualment diuen, proposen sòl per a vivendes protegides.
Me pareix molt bé, i tenen el nostre recolzament sobre això i és correctíssim.
Ara bé, jo pense que tenim la possibilitat d'introduir altres mecanismes nous per a generar sòl per a vivenda de protecció oficial.

Mire, d'aquest mecanismes, un tenen l'obligació d'incorporar-lo, perquè el van aprovar en comissió, el van aprovar en comissió i jo estic segur que l'incorporarem ara.
És la destinació obligatòria de tots els sòls de titularitat pública de qualsevol administració l'ús dels quals es pretén requalificar, que siga per a habitatges subjectes a qualsevol règim de protecció pública amb preu taxat i amb règim de preferència.
Està aprovat per la comissió, i jo ho pose com a segon mecanisme.

El primer, que l'hem discutit aquí ja dos vegades, l'establiment en tots els programes d'actuació integrada d'un percentatge mínim, nosaltres parlàvem d'un 33% de l'activitat residencial prevista pel planejament, amb destinació a construcció d'habitatges subjectes a algun règim de protecció, a preu taxat i prioritzant l'increment d'aquest percentatge en el procediment del concurs.

No discutirem el tema del percentatge: el que arribem a acord, el que siga.
I tampoc és la solució, perquè s'escudaven en això.
Done's compte el que pose jo en l'esmena, els dos paràgrafs que seguixen.
Estic conforme que un percentatge no es pot seguir en tots els llocs i en totes les poblacions per igual.
Hi haurà llocs que tindrà lògica un percentatge inclús a la millor del 80%, i hi haurà llocs que no tindrà cap lògica ni un percentatge de l'1%.
Per això ja li dic que, no obstant això, l'ajuntament en ple, previ informe preceptiu i vinculant de la conselleria competent en la matèria, podrà reduir aquest percentatge sempre i quan el programa abone a l'administració ­done's compte si es senzill­ la diferència entre el valor de repercussió del producte immobiliari que es pretén implantar i el derivat de l'habitatge de protecció pública corresponent a la reducció proposada.
Mire si és senzill.
No es queixaria ningú.
Aquest ingrés, evidentment, es destinaria a l'obtenció de sòl per a la construcció d'habitatges de protecció.

Per tant, ja no tenim l'excusa.
Com vosté tancava la comissió, no va acabar de llegir l'esmena.
És a dir, estic d'acord i, per tant, rectifico amb propostes anteriors que un percentatge fix no té sentit.
Com pot ser un percentatge variable, fem-ho d'esta forma.
I pense que seria un mecanisme complementari als mecanismes que s'han introduït per part de la Conselleria de Territori i Vivenda.

I per últim, a vore quan mos posem a debatre seriosament a aquesta cambra el tema del percentatge del 10% en urbà o urbanitzable.
Miren, jo pense que estem en la situació, tal com està el mercat immobiliari, de corregir l'actual percentatge que li correspon.
.
.
jo sempre dic als ajuntaments; a l'administració, per a patrimoni públic de sòl, passant a concretar-se no com ara, i és en un 10% d'urbanitzable sinó en un 10% urbanitzat, i, atenció, aplicant-se l'aprofitament addicional atribuït al planejament i, evidentment, amb destinació obligatòria per a habitatges subjectes a qualsevol règim de protecció pública.
Inclús li dic que en cas justificat, que poden haver ajuntaments que ho justifiquen, d'alienació d'aquest patrimoni que es realitze sempre per concurs i amb destinació també obligatòria a habitatges protegits i preferentment en règim de lloguer.

No seria res desgavellat.
Recorden que van ser vostés els que van modificar a través d'una llei d'acompanyament de pressupostos aquest percentatge del qual estic parlant jo ara.
Jo recorde que abans en la Lrau original era del 15% urbanitzable, però més o menys se correspon, el 15% urbanitzable ve a equivaldre al 10% en urbanitzat.
Jo pense que ho hem de parlar-ho, discutir-ho i que seria este un projecte de llei que ho podríem incloure, o almenys que agarren el compromís de dir: "bé, ja ho comentarem per a la propera llei urbanística valenciana que ha de modificar i substituir la Llei reguladora de l'activitat urbanística.
Jo corregixc el que he de corregir d'acord amb les apreciacions que vosté em va fer en altres projectes de llei per a vore si ho podem acoblar d'alguna forma.

I per últim, agrair-li.
.
.
A la millor no tocaria en este bloc perquè ha passat a un article anterior, però quan jo vaig presentar l'esmena, que la vaig retirar en la comissió, era l'esmena 35, que es va retirar.
Agrair l'acceptació, senyor Modrego, d'aquella esmena relativa a l'adquisició d'habitatges mitjançant contracte d'arrendament amb opció a compra.
Li agraïxc l'acceptació o, millor dit, ja sap que jo la vaig retirar a canvi que vostés introduïren aquest mecanisme d'accés a la vivenda en la llei, amb el compromís de desenvolupar-la, i torno a insistir i el demanaré reglamentàriament aquest tema.

Siga quin siga el resultat final, senyor Modrego, coincidirà amb mi que de l'import satisfet al propietari durant el període de duració de l'arrendament, i fins que no s'execute aquesta opció a compra, un tant per cent d'aquest import es compute a compte del preu de compra, i la resta tinga la consideració de rendes per l'arrendament.

En el tema del percentatge, quan desenvolupem el reglament ja mos posarem d'acord.
Jo allí citava un percentatge concret, però tot és parlar-ho.

No res i moltes gràcies.

 

*(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Rosa María Barrieras Mombrú)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor Sanmartín.

En representació del Grup Parlamentari Popular, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Modrego.

 

**El senyor Modrego Caballero:**

 

Señora presidenta.

Señorías.

Quiero presentar, iniciar este grupo de enmiendas, de la 48 a la 144, con lo que ya acabaríamos el grupo de enmiendas, señalando la enmienda en la que hemos podido hacer una transaccional en el artículo 69, era relativa a las sanciones para aquellas actuaciones o actividades que incumplan materias medioambientales y que puedan perjudicar a las viviendas, que hemos llegado a un acuerdo en una redacción para introducirla y que ahora facilitaremos a la mesa.

Desgraciadamente, en el resto de enmiendas no hemos podido llegar a ningún acuerdo.
Yo creo que los argumentos erróneos, quiero entender, no malintencionados, que plantea el señor Sanmartín realmente yo creo que se caen un poco por su peso, como ya hablamos en comisión.
Lo que pasa es que se vuelven a reiterar.

Plantear, cuando hablamos de los fondos de reserva, que es algo importante que todas las comunidades de toda la Comunidad Valenciana en todos los municipios tengan obligación de hacer un fondo de reserva que se quiera apoyar precisamente a esos vecinos que hacen un esfuerzo y que destinan una parte de dinero a tener un fondo para luego poder acometer la rehabilitación y mantenimiento de sus viviendas, pues yo creo que es muy positivo que la administración precisamente les apoye, y aquellos que hagan precisamente ese esfuerzo, digan: "y ustedes, además, van a tener un plus de puntuación ­por decirlo así­ en las ayudas públicas", porque, como se sabe, siempre son limitadas y no se puede acudir a todas las demandas que hay en todos los sectores de la sociedad.

Eso, plantearlo como que es un ataque frente a aquellas pocas comunidades que pueden tener alguna dificultad económica y no pueden tener ese fondo, me parece que es darle la vuelta en un sentido totalmente sin sentido.

Para esas comunidades excepcionales, puede ser, de colectivos desfavorecidos, en zonas deprimidas, evidentemente, los planes de vivienda ya hacen propuestas y actuaciones de rehabilitación integral muchas veces de los mismos edificios y de las obras de la comunidad de propietarios sin ninguna necesidad de ninguna directamente, y así actúa la Generalitat, y así triplica el presupuesto que destinaba en su momento el Partido Socialista al que se actúa ahora.

O sea que, realmente, ahí se está a través de la Dirección General de Arquitectura y también de la de Vivienda actuando en entornos problemáticos y sufragando al cien por cien todas las actuaciones, no dando ayudas.
Pero con carácter general, sí que hay que hacer un fondo de reserva y sí que hay que potenciar que se haga ese fondo de reserva.
Ya lo comentamos en comisión y tengo que insistir ahora.

Cuando usted habla de movilidad, parece plantear que el Partido Popular no apoya, no tiene interés, no prevé medidas para, precisamente, realizar esas actuaciones en edificios que necesiten adaptaciones, precisamente, para personas de movilidad disminuida.
Bueno, pues, eso está en el artículo 32 y está en todas las actuaciones que está llevando a cabo la Generalitat.
Quiere usted capitalizar poniendo un artículo más largo este aspecto: pues tampoco tiene ningún sentido.

Cuando habla usted de reducir las garantías, yo creía que era un error, pero cuando se lo expliqué el otro día y usted insiste, yo creo que usted lo dice a ver sí alguien no muy bien informado, como se ha dicho aquí de los medios de comunicación, que a veces pasa, pero muchas veces no, pues, pica.
Pues, no señor, pues, yo creo que no puede picar.

Una cosa son las garantías de las Ley de ordenación de la edificación, que son las del código civil y que son los diez años, la responsabilidad decenal de toda la vida a que está sujeta cualquier construcción, que cualquier propietario, hasta que pasan diez años.
.
.
, y eso, pues, se lo puedo decir también por experiencia personal, he sido arquitecto en ejercicio profesional y gracias a Dios no he tenido ningún problema de este tipo, pero pueden pasar, pueden pasar en las edificaciones y, entonces, todos los propietarios tienen hasta diez años para reclamar cualquier problema en la edificación.

¿Qué se trata en la ley valenciana de la vivienda?
Pues que los ciudadanos valencianos tengan un mecanismo alternativo a través de la administración autonómica, que es la que va a controlar esas garantías y que, evidentemente, no puede superponerse con el del Código Civil y Penal, que es de diez años.
Entonces, por eso, de lo que se trata es de que si mediante este sistema de garantías añadido, que tiene un régimen sancionador y que puede tener unas medidas de ejecución, se solucionan los programas, pues, eliminemos un pleito, que siempre será un problema para todos, actuará la administración de oficio.

Por eso los plazos tienen que ser algo más reducidos, porque, si no, habría dos expedientes funcionando, uno vía judicial y otro vía administrativa.
Y es un sistema nuevo además de, y usted lo que está diciendo, y repite y reitera, es que "usted reduce los plazos".
No, señor, nosotros aumentamos los plazos, porque ponemos más sistemas y con más garantías.

Y, claro, si ese es el rigor con el que usted analiza y dice aquí lo que quiere decir, con la esperanza de que algo cuele, pues, bueno, yo creo que nos alejamos de lo que es un debate serio sobre el tema de la vivienda.

Luego, yo creo que usted ha hablado de su interés para que se haga vivienda protegida.
Desde luego, no más que el Partido Popular, que la Conselleria de Territorio y que el gobierno del Partido Popular.
Pero, claro, estamos en la ley de la vivienda y usted está habitando aquí, o queriendo introducir, una serie de medidas de contenido claramente de gestión de suelo y claramente de lo que es el contenido de la Ley reguladora de la actividad urbanística, que próximamente va a venir a esta cámara.

Entonces, lo que no tiene sentido es regular aspectos concretos de vivienda en la Ley de ordenación del territorio, por ejemplo, cuando tenemos una ley de la vivienda; o cuando, por ejemplo, ustedes decían en la Ley de ordenación y fomento de la calidad de la edificación, "es que tendría que decir lo de la vivienda", pues, ahora no estaríamos viendo la vivienda.
Eso fue hace tres meses y ahora toca vivienda.

Y las medidas de suelo tocarán, precisamente, en lo que es la Ley reguladora de la actividad urbanística, que próximamente va a venir, porque usted está hablando de un porcentaje para los PAI, cuando usted mismo ya en la enmienda dice, "bueno, pero ese porcentaje nos lo podemos saltar, porque ya sabemos que eso con carácter general está mal, no se puede poner un porcentaje, porque sería una barbaridad".

Entonces, con informe y tal nos lo podríamos saltar, o sea, que usted ya lo está diciendo y lo ha dicho también en esta tribuna, pero, claro, ahora está hablando del 10%, comete graves errores técnicos cuando hablan del 10% de suelo urbano equivalente al 15% no urbanizable, en fin, esas cosas.
.
.
, hablando de las posibles cargas urbanísticas, edificabilidades, lugares, precios de venta.
.
.
eso, hay que ir a la casuística concreta y ver cómo se puede arbitrar.

Pero eso es un contenido fundamental de lo que es una ley de la actividad urbanística y son cargas que tiene el proceso edificatorio, el paso de un suelo no urbanizable a un suelo urbanizado, con sus cargas, que marcan los reglamentos y con el incremento de cargas que usted también lo tiene que saber, porque está en la comisión, que se van a producir a través de la Ley de ordenación del territorio y de la Ley del suelo no urbanizable, que prevé que determinados suelos con carácter de suelo no urbanizable y el incremento de.
.
.
, salió en la Ley de ordenación del territorio, de las zonas verdes, que ya está suponiendo un incremento de cargas para todas las actividades.

Luego, el tema este del 10% o el 15% se tenía que ver en la ley reguladora y no plantearlo en esta ley, y dice, "y si ustedes no lo admiten es que están en contra de la política de vivienda".
.
.
Oiga, no, es que no tiene nada ver, es que es un argumento que se cae por su propio peso.

Lo mismo que exigirles a los ayuntamientos.
.
.
, porque hay ayuntamientos, como por ejemplo el de Valencia u otros de grandes ciudades, que tienen sus empresas públicas de suelo, que pueden gestionar suelo, pueden tener edificios en propiedad para alquiler o no alquiler, pero aquí hay que hacer una ley para todos, tenemos quinientos y pico municipios y muchos con una necesidad de apoyo técnico y de gestión, como para que, encima, mediante ley les obliguemos a que si tienen un suelo para diez viviendas, se constituyan en empresa que tiene que construir y alquilar.
Oiga, eso tampoco tiene sentido.

Yo creo que las medidas tienen que ser otras.
La ley es la ley y luego tienen que estar las medidas de fomento de actuaciones de política que tiene que hacer el Gobierno cada año a través de sus presupuestos, a través de su capacidad política de arbitrar convenios con municipios, y luego la implicación por supuesto también de todas las administraciones, diputaciones y municipios de toda la comunidad, que es como se tienen que resolver estos aspectos.

Realmente, en este bloque de enmiendas que, ya le digo, vamos a aceptar la transaccional 119, hay una serie de enmiendas en que usted no ha entrado, que entiendo entonces, por lo tanto, que no tiene un interés mayor tampoco en defenderlas, por lo tanto, yo creo que, en ese sentido, pues, yo tampoco voy a hacerle mayor hincapié, puesto que no las vamos a aceptar y si usted no les ha destinado determinado tiempo, pues, nosotros tampoco lo vamos a hacer.

Digo ya para terminar, señalar, desde luego, que en este bloque que usted plantea, alguno de los aspectos que ha planteado se caen por su propio peso o constituyen un grave error de interpretación de lo que es la norma, y en otros casos, bueno, aun el objetivo podría ser plausible, no es el sitio, y yo creo que lo que usted pretende es un poco desviar lo que tendría que ser el debate y lo que es el debate de esta ley de vivienda, que tal como está estructurada atiende precisamente, yo creo que con mucho rigor, y además tocando todos los puntos, todos los problemas que realmente tiene la vivienda.

Como no puede ser, y usted decía, "es que incluye muchos aspectos que ya estaban regulados", es evidente; o sea, la vivienda como tal, a nivel estatal, a nivel autonómico, ya tenía una regulación, pero, ahí estaba el defecto, que era, en el tiempo, de distintas épocas, con mucha irregularidad legislativa, producida por distintas administraciones y carente, ya digo, de esa visión global, de ese cuerpo único legislativo que arbitra todo y regula todos los aspectos que tienen que apoyar y mejorar las actuaciones en vivienda, que eso es uno de los valores fundamentales de la ley.

Por lo tanto, señoría, ya le digo, aceptaremos la enmienda, la transaccional, le proponemos la 119, que en principio habían aceptado, y rechazaremos el resto de las enmiendas.

Muchas gracias.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Per a rèplica, té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Socialista, el senyor Sanmartín.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Mire, senyor Modrego, en primer lloc: adquisició d'habitatges mitjançant l'opció de compra en els contractes d'arrendament.
Jo li ho dic sincerament, jo no intento capitalitzar res aquí, jo li vaig fer una proposta a la comissió, que tenia la seua esmena corresponent, i vostés fan el que creguen oportú.
La crítica que jo li faig, i sempre constructiva, i sempre donant una alternativa, és molt senzilla: si en un projecte de llei que intenta regular el tema de la vivenda, no són capaços, almenys, d'esmentar, encara que siga de puntetes, el tema d'una possible opció a la compra de la vivenda mitjançant un contracte d'arrendament, és que no estem parlant absolutament de res.

Per què?
Perquè vosté, la justificació que em diu és, "bé, és que això ja està regulat en alguns decrets, en alguns".
.
.
Perdone, des de l'article 36 a l'article 46 d'aquest projecte de llei, és una còpia literal dels decrets dels plans de vivenda.
Per tant, utilitzant la mateixa argumentació seua, li dic el mateix, li dic absolutament el mateix: el problema és que si vosté no coincidix, aleshores me diu que és un error d'interpretació.
Faça el que la seua consciència crega oportú, jo simplement li dic que vostés ho han aprovat en comissió, ho han aprovat aquí i van dir que ho desenvoluparien reglamentàriament; els punts, apunte-se'ls vosté i el seu govern, no es preocupe, en absolut, per això no tindrem ni un problema.

Ara, que hi han sectors socials necessitats, i especialment de jóvens, de complir un mandat constitucional, jo, amb això no ho poso en entredit altres decrets que vostés han fet de la vivenda, simplement una opció molt concreta i molt particular que vostés ara pareix que els fa por que puguem anar dient-ho per aquí.

Respecte a la discriminació.
No m'ha contestat perquè no me pot contestar, perquè vosté ho sap perfectament: vostés estan discriminant unes comunitats de propietaris en detriment d'unes altres.
.
.
*(veus)* Sí, perquè m'estan dient que aquells que puguen garantir un fons de reserva tindran prioritat a l'hora de rebre les subvencions, i jo l'única cosa que li dic és que afegixca una esmena d'addició en la qual diga que aquelles comunitats que per problemes de renda i de forma justificada no ho puguen fer, que tinguen també una prioritat de l'hora de les subvencions.
Si no, estan discriminant aquelles comunitats que, afortunadament, tenen una capacitat econòmica per a poder fer-ho, amb aquelles comunitats que difícilment ­a la millor vosté no ho coneix, això, senyor Modrego­ poden arribar a pagar al final de mes el seu lloguer.
Estes no estan registrades en aquest projecte de llei.
Per tant, no li ho puc admetre com a error d'interpretació.

I, per últim, me comentava, ha passat també de puntetes, no n'ha comentat res, el tema d'obres d'adaptació especial.
Pense que ­insistixc­ en un projecte de vivenda, que hem de parlar de la vivenda i que vostés havent oblidat el sector dels jóvens en este tema, ara obliden els sectors d'aquelles persones que tenen reduïda la seua capacitat física.
Almenys, ho hagueren pogut esmentar, esmentar únicament, però és que no fan absolutament res.
Per tant, jo no li demano la lluna, senyor Modrego, l'única cosa que li demano és que incloguem un capítol nou relatiu a les obres de transformació necessàries.
.
.
per a què?
, perquè els interiors dels habitatges o dels serveis comuns d'un edifici *(inintel·ligible)* puguen ser adequadament transformats per aquelles persones que tinguen una mobilitat reduïda.

Si això, per a vosté és un error d'interpretació, entenc quina és la voluntat política que tenen vostés al respecte.
I punt!
, no dic res més, no intento capitalitzar res.
Simplement, i de forma molt humil, introduir unes esmenes, perquè penso que serien enriquidores per a aquest projecte de llei.
Que vostés creguen oportú el contrari?
, no passa absolutament res, té el meu recolzament en el que li faça falta.

Gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Popular, el senyor Modrego.

 

**El senyor Modrego Caballero:**

 

Le agradezco el apoyo, porque eso es lo que vamos a hacer, vamos a hacer lo que creamos conveniente y, desde luego, no coincide con lo que usted está diciendo.

Mire, el artículo 32 dice que las administraciones favorecerán las obras de adecuación para personas con movilidad y comunicación reducidas y adaptación a la normativa vigente, estableciendo las medidas de fomento que se regularán reglamentariamente.
Pero, "medidas de fomento" reguladas y presupuestariamente, que son las medidas de fomento, que eso es lo que hacen los gobiernos de la Generalitat del Partido Popular, no hablar y luego no hacer.

Por lo tanto, esto está incluido.
¿Usted qué quiere?
Capitalizar esto y entonces plantear: pues, yo voy a desdoblarlo, lo pongo más desarrollado, a nivel reglamentario ya lo introduzco y parece que el Partido Popular no lo quería hacer.
El Partido Popular lo quería hacer antes de que usted plantease la enmienda.

Cuando hablamos de las opción de compra, oiga, no sé, ya me gustaría que ustedes aceptasen ­acepten cuanto más tarde mejor, por supuesto­ las enmiendas que plantee el Partido Popular cuando ustedes gobiernen.
Desde luego, falta mucho tiempo, pero les hemos aceptado unas cuantas enmiendas, y una de ellas precisamente es la de opción de compra; no entiendo cómo usted ha comenzado el debate diciendo que en comisión no la habíamos aceptado, que desde luego.
.
.
¡Si le hemos aceptado la enmienda de la opción de compra!
, hicimos una transaccional y lo hemos introducido.

Y luego, yo creo que tampoco tiene mucho sentido volver a insistir en el tema de las comunidades de vecinos que no constituyen el fondo de reserva.
Yo le vuelvo a insistir que en aquellas comunidades de vecinos que no pueden pagar el alquiler y que no pueden hacer el fondo de reserva, para eso, para eso, que son colectivos especiales, lo que hay, a través de los planes de vivienda, son medidas específicas de mejora e incluso de adjudicación de las propias viviendas y del mantenimiento.
Por ejemplo, el Ivvsa ­usted lo sabrá, y si no lo sabe, se lo digo­ tiene más de 20.
000 viviendas, muchas de ellas a precios irrisorios, por decirlo así, y precisamente con un coste de mantenimiento importantísimo que está sufragando la administración continuamente como medida de fomento, entendiendo que esos colectivos no lo pueden hacer.

Pero eso no quiere decir que en el conjunto de las edificaciones que hay en nuestra comunidad, con todas las comunidades de vecinos, que con ese carácter general, no se impulse y se apoye precisamente que las comunidades responsables, las que ahora.
.
.
, porque a nadie le gusta pagarle a la comunidad 20.
000 pesetas más al año para que haya un fondo de reserva, eso no le gusta a nadie.
Pues precisamente aquellos que hacen ese esfuerzo, y con eso garantizan que nuestro parque de viviendas está en perfectas condiciones, *(so d'un mòbil)* que tengan una prioridad frente a otros que tengan la misma renta, evidentemente, y que no lo hagan, y que no lo hagan.
Porque para los casos especiales, desde luego, ya están las actuaciones, como le he explicado antes, a través de las empresas públicas y de las direcciones generales de todas las consellerias, tanto de Territorio y Vivienda como también, para entornos urbanos, de la Dirección General de Arquitectura, de la Conse-lleria de Infraestructuras.

Por lo tanto, yo creo que es volver a insistir en algo que los argumentos están muy claros y que, desde luego, no vamos a aceptar.

Muchas gracias, señor presidente.

 

*(Ocupa la presidència el president, senyor Julio de España Moya)*

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Modrego.

Procedemos a votar las enmiendas.
Tenemos una transaccional a la 119.
Y todas las demás ¿se pueden votar en conjunto?
Señor Oltra, por favor.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyor president.

És que voldríem demanar votació separada de quatre esmenes.
En concret, 112, 115, 116 i 140.

 

**El senyor president:**

 

Esas cuatro se pueden votar juntas, entiendo.
¿Alguna aclaración más?

Procedemos primero a votar ­perdón, señor Maluenda­ la transaccional a la enmienda número 119.

Han presentado un escrito en la Mesa, que dice:

"Los portavoces abajo firmantes al amparo del artículo 112.
3 del Reglamento de las Cortes Valencianas, tienen el honor de presentar la siguiente enmienda transaccional a la enmienda número 119 del Grupo Parlamentario Socialista al Proyecto de ley de la vivienda de la Comunidad Valenciana.

Nuevo punto: Artículo 69.
17.
El incumplimiento de la normativa vigente en materia medioambiental que perjudique o pueda perjudicar la habitabilidad de las viviendas.
Cortes Valencianas, 6 de Octubre de 2004".

Así que, si les parece bien, votamos primero esta transaccional Comienza la votación.
Resultado de la votación: 75 votos a favor.

Ahora vamos a votar las enmiendas, como pedía el señor Oltra, 112, 115, 116 y 140.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 27 votos a favor, 42 votos en contra, 5 abstenciones.

Y ahora continuamos la votación con el resto de las enmiendas, que son la 48, 50, 51, 52, 53, 56, 57, 58, 59, 60, 63, 64, 65, 71, 76, 77, 82, 84, 93, 102, 120, 127, 131, 138, 143 y 144.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 32 votos a favor, 43 votos en contra.

Vamos a votar ahora el artículo 28.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 44 votos a favor, 26 votos en contra, 5 abstenciones.

Votamos ahora el artículo 29.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 43 votos a favor, 32 abstenciones.

Votamos ahora el artículo 30.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 43 votos a favor, 26 votos en contra, 5 abstenciones.

Votamos ahora el artículo 31.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 43 votos a favor, 32 abstenciones.

Y ahora votamos el artículo 32.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 43 votos a favor, 29 votos en contra, 5 abstenciones.

Y ahora vamos a votar el título III.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 43 votos a favor, 29 votos en contra, 5 abstenciones.

Pasamos, a continuación, a debatir el bloque de enmiendas que presenta el Grupo Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, que corresponden a las enmiendas números 54, 55, 66, 67, 68, 69, 70, 72, 73, 74, 75, 78, 79, 80, 81, 83, 85 y 87, y que defiende Joan Antoni Oltra.

Tiene usted la palabra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyor president.

Bé.
En aquest bloc d'esmenes hi ha un paquet important dedicat a una característica molt freqüent en els projectes de llei que presenta el Partit Popular.
Quan diem això que són buits, que no comprometen a res ni oferixen res nou, jo crec que les esmenes nostres van en la línia d'intentar concretar això.
O siga, el projecte de llei s'ompli de declaracions que poden sonar bé, però que no comprometen en absolut a la mateixa administració.
O siga, la Generalitat podrà fer, la Generalitat podrà establir, la Generalitat podrà conveniar, la Generalitat podrà fer no sé quantíssimes coses.
Si es fa, està bé, és legal; i si no es fa, també està bé i és legal.
Amb la qual cosa, al final dius: "Esta llei per a què servix?
" Perquè si tot això són declaracions que no comprometen en absolut, la veritat és que.
.
.
Algú va a prohibir a la Generalitat que puga conveniar amb un ajuntament o que puga establir ajudes per a incentivar l'accés a l'habitatge?
Algú va a criticar això?
Seria il·legal això si no figurara ahí?

Nosaltres el que volem és que si se fa una llei nova, que se suposa que és un avanç sobre allò existent, tant a nivell autonòmic com a nivell estatal, és per a garantir una sèrie de drets que fins ara o no estaven recollits o no estaven suficientment recollits.
I, en eixe sentit, el que estiga ple l'articulat de la llei de declaracions d'eixe tipus, que podrà i tal, nosaltres considerem que cal reforçar eixos missatges.

I, per tant, hi ha una paquet important ­jo no vaig a entrar en ell­ en el sentit que procurem allà on diu que "podrà" dir, que "establirà" o que "farà", de manera que la llei no solament en alguns punts siga obligatòria per a la ciutadania, sinó que també siga obligatòria per a la mateixa administració, molt més quan tractem de temes, com poden ser mesures de foment, de sòl urbanitzable, d'accessibilitat a l'habitatge, de rehabilitació, etcètera, etcètera.
I ahí hi ha un paquet que apareix en aquest bloc, però també en altres blocs.

Després tenim un capítol d'esmenes dedicat a un tema que jo crec que és important, perquè també hi ha una mancança seriosa en aquest projecte, i normalment en tots els que estan venint per part del Partit Popular.
I és l'absolut oblit de la participació ciutadana.
És coherent amb la política del Partit Popular no comptar amb ningú.
Si no compten ni tan sols amb l'oposició en la majoria dels casos, com van a comptar amb al ciutadà d'a peu?
Però nosaltres creem que per a qualsevol govern és important donar la màxima participació i que la gent puga optar, puga opinar sobre allò que va a ser important per a ella.

I, en eixe sentit, el tema dels plans d'habitatge és un tema molt important.
Fins ara els plans d'habitatge s'aproven per decret en el Consell, sense que aquestes Corts, ni tan sols aquestes Corts, tinguen accés a un document tan important i que d'alguna manera va a marca la política d'habitatge de la Generalitat Valenciana durant un període.
.
.
pot ser quatre, cinc anys inclús.
És un document molt important en el sentit que ahí es marquen unes directrius, es deuen assumir uns compromisos, es deuen assumir uns objectius determinats.
I de tot això ens enterem en aquesta cambra, igual que qualsevol ciutadà, quan llegim el *Diari Oficial de la Generalita*t, quan ja està tot aprovat, ja està tot fet.

Nosaltres creem que això no és el millor procediment en un tema de tanta importància.
Tinguem en compte que el tema de l'habitatge en la nostra societat és una tema cada volta més important.
No anem a repetir ací els problemes que s'ocasionen amb l'accessibilitat a l'habitatge, la carestia del mateix, el problema d'hipoteca que suposa per a les famílies valencianes durant anys i anys, un problema que ha estat tan mal resolt per part de diferents administracions, especialment en aquestos últims anys, en el quals ha coincidint el manament del Partit Popular tant a nivell autonòmic com a nivell estatal.

En eixe sentit, nosaltres plantegem una sèrie d'esmenes en les quals ens dediquem en exclusiva al tema del pla d'habitatge, per una banda, definint què és l'objecte d'aquest pla i, fonamentalment, quin és el seu contingut.
Són, a més, propostes que nosaltres ­que no volem apuntar-nos medalles que no siguen nostres, com fan alguns­ diem clarament que estan copiades de la legislació en vigor d'altres comunitats autònomes i estan copiades des de fa anys que estan en vigor en eixes comunitats autònomes.
Per exemple, que el pla d'habitatge deuria avaluar el grau d'execució i compliment de l'anterior pla desenvolupat, l'anàlisi de les necessitats d'habitatge, anàlisi de les necessitats d'equipaments i serveis complementaris que tinguen els habitatges.
.
.

Bé, l'esmena 68, en eixe sentit, crec que és una esmena, ocupa dos fulls.
.
.
Ho deia perquè, a banda, el ponent del Partit Popular dia: "És que les esmenes de l'oposició no són aixina de calat".
O siga, que com no són aixina massa importants.
.
.
Bé, no són massa importants segons vostés.
Però, bé, a pesar de no ser massa importants, no s'aproven.
O siga, que les que són importants, eixes ja segurament van directament a la paperera, que és el destí probablement d'aquestes esmenes.
Estes jo crec que sí que són importants, estan plenes de contingut, i d'un contingut que està funcionant en comunitats que mana el Partit Popular inclús en elles, i que no perjudiquen absolutament a ningú i que obliguen no solament al ciutadà d'a peu, sinó que obliguen a l'administració, en este cas, al govern autonòmic a fer determinades coses abans d'elaborar el decret o la llei corresponent quant a garantir eixa participació.

Per exemple, nosaltres plantegem ací tot un procediment i aplicació del pla d'habitatge i que acaba en el debat i aprovació en aquestes Corts, perquè jo pense que cal dotar de contingut aquesta cambra.
I, en eixe sentit, igual que ve qualsevol altre projecte de llei, un pla d'habitatge que ocupa inclús en algunes ocasions períodes majors que el d'una mateixa legislatura i que afecta pràcticament a tota la ciutadania, jo crec que és un document el suficientment important.
.
.
Almenys, jo pense que deu ser més important que un pla de sanejament, per exemple, que en ocasions també s'ha debatut ací.
I segurament jo crec que un pla d'habitatge deuria ser, com a mínim, tan important com un pla de sanejament, per exemple.
Quan diem sanejament, estem parlant d'aigües residuals, perquè tenim pendent de debatre el pla de sanejament financer, que s'hauria de presentar un dia d'estos, que és un tema molt important i que ja vorem si se complix la paraula dels consellers que en el seu moment es van comprometre ací en el mateix.

Per tant, això és per a nosaltres un tema molt important i que voldríem recalcar que la presentació d'aquestes esmene va en eixa línia.

Després, també presentem l'esmena 73 a l'article 42, que és la que planteja les mesures de foment.
L'esmena nostra tracta de concretar compromisos per part de l'Administració, que fins ara jo crec que ahí té bastant culpa del que ha passat l'administració autonòmica i l'administració de l'Estat, també en certa mesura la pròpia administració municipal.
Té bastant culpa en el sentit d'haver col·laborat passivament en l'increment espectacular del preu de l'habitatge.
O siga, deixar fer al sector immobiliari per part de les diferents administracions, la llibertat de mercat que s'ha aplicat d'eixa manera tan descarada en un sector tan important com aquest, s'ha traduït, doncs, en una situació molt complicada per facilitar eixa accessibilitat.

I en eixe sentit, jo crec que cal tornar un poquet enrere, i recordar que l'administració pot i deu intervindre en el mercat del sòl.
És molt important que intervinga directa o indirectament en el mercat del sòl a l'objecte, fonamentalment, d'establir compromisos ­via eixos plans d'habitatge­, però també compromisos quant a convenir amb altres administracions polítiques de sòl que tinguen un objectiu determinat, que nosaltres ahí ­no vaig a llegir tota l'esmena perquè no tinc temps d'això­, però la tenen vostés ahí, l'esmena 73, on marquem una sèrie d'objectius que la Generalitat hauria de complir, no que podria complir, que hauria de complir.
I és una diferència important en eixe sentit.

Després, hi ha també un paquet d'esmenes que fan referència a un tema per a nosaltres preocupant.
Aquesta llei no solament no amplia les garanties per a la ciutadania, sinó que en alguns casos la redueix, inclús arriba a situacions com la que fa referència a l'article 47, la responsabilitat objectiva en els habitatges de protecció pública, que nosaltres pensem que s'introdueix un element i és el de comptar els terminis des de la data de la qualificació definitiva.
Jo crec que tots coneguem que la data de qualificació definitiva no sempre ­i no té perquè, a més­ coincideix en el moment de l'entrega de claus.
O siga, per a què em serveix a mi que la data compte de la qualificació definitiva si a la millor quan eixe habitatge s'ha venut o passe jo a ocupar-lo, doncs, resulta que ha passat ja el període que se suposa de garantia per a detectar determinades qüestions?

Bo, anem a establir que eixos períodes de garantia compten a partir de l'entrega de claus, que és una situació jo crec que molt més lògica i, en tot cas, afavoreix més a l'adquirient de l'habitatge que no de l'altra que et pots trobar que quan entres a l'habitatge, encara que et trobes una barbaritat ahí dins, resulta que no tens dret a reclamar perquè els terminis s'han complit.
I això, de la manera que està el text de la llei, vostés ho tenen ahí.
Inclús s'arriba a situacions com, per exemple, avui una simple rentadora en qualsevol establiment comercial et donen més garantia que en determinats supòsits a l'hora d'accedir a un habitatge.
O siga, tens més garantia si compres un televisor o una rentadora, quant a anys, que els anys que vostés estableixen per a defectes en la construcció o en l'habitabilitat en determinades vivendes.
I això jo crec que és una qüestió delicada que no es pot.
.
.

Després, també fem esmenes en el sentit d'intentar clarificar el concepte d'habitatge protegit, de promoció pública, de promoció privada, que està en vigor en altres comunitats autònomes i que pense que contribuirien també a clarificar el que cal dir en estos casos.

I, després, en el tema dels efectes, en l'esmena 85 nosaltres establim un període major, que arriba a ser de 20 anys, quant a la data en la qual no es podrà fer la transmissió d'aquest per un preu superior al que la Generalitat marque durant un període de 20 anys.
.
.

*(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Rosa María Barrieras Mombrú)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Senyor diputat, vaja finalitzant, per favor.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Acabe.

Per tant, bo, l'esmena següent va també en la mateixa línia de comprometre a la Generalitat en una cosa que pareix ser que vol deixar en eixa situació de podrà ser o no podrà ser.

Gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies.

Té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Popular, l'il·lustre diputat senyor Mundo.

 

**El senyor Mundo Alberto:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Senyor Oltra, mire, ja en comissió vam parlar el tema d'una sèrie d'esmenes que hi ha ací i hauran després en el que vosté ho ha titulat com "podrà fer", "ho podrà convenir", "podrà analitzar", "exigir fer", "realitzar".
.
.
Eixes esmenes nosaltres les hem rebutjades totes perquè considerem que la llei està redactada de forma que s'està, per un altre costat, materialitzant i fent.
O siga, estem demostrant que de la forma que està escrit i està en la llei nosaltres sí que estem realitzant eixos plans, sí que s'estan realitzant eixos convenis amb ajuntaments i altres.
I exigir realitzar un conveni, quin conveni i de quina forma, jo pense que nosaltres hem de tindre la llibertat però que la llei ens empare per a poder-lo tirar endavant en eixes frases i de la forma que està redactada en la present llei.

Parla vosté d'uns articles que diu que eren molt importants, referint-se al Pla d'habitatge, quan jo li deia que considerava que no eren molt importants.
Tots tenim en compte que han sorgit una sèrie de plans d'habitatge seguits, en este moment tenim vigent el Pla d'habitatge 2002-2005, el qual el va firmar en aquell moment, en el 2002-2005 ­com vosté veu dos legislatures, o siga, ha estat damunt de dos legislatures, no està dins d'una legislatura­, i en cada moment qualsevol Pla d'habitatge que puga realitzar-se.
.
.
, a la millor la situació conjuntural a l'any 2002 no era igual a l'any 2005, a l'any 2004 que estem en este moment, i requereix en cada moment tindre un contingut diferent a eixe Pla d'habitatge i algunes modificacions s'hauran d'ajustar i s'hauran de fer.

Tindre una rigidesa dins d'un pla on es marque totes les pautes que ha de seguir qualsevol Pla d'habitatge pensem que no és la forma més adequada; recull la llei perfectament l'establiment d'eixos plans d'habitatge i, per tant, nosaltres pensem que en tot moment han de desenvolupar el pla, que en estos moments té uns objectius concrets eixe pla, tots ho sabem, tots sabem els objectius que té el pla i que d'alguna manera està realitzant-se i executant-se d'una forma molt positiva per als objectius que estan creats en el mateix pla.

Per tant, jo pense que tot el que vosté està proposant, part de les esmenes estan contingudes en el mateix text, ja que el que demana és la creació d'eixe Pla d'habitatge, però no quant al seu contingut.

Quant a la intervenció al mercat del sòl, jo penso que s'està intervenint de forma molt clara quant que representa mesures per a fomentar que el preu del sòl puga d'alguna forma abaratir-se.
Hi ha convenis amb administracions per a tirar endavant sòl nou per a construcció d'habitatges de protecció pública, en els quals es prenen una sèrie de mesures perquè els preus d'eixos sòls, els preus d'eixes vivendes i els preus quant a normes aplicades, puguen tindre una reducció i puguen estar en uns límits molt millors per a la gent que aniran destinades eixes vivendes.

Em parla de reducció de garanties quan diu que vostés en una esmena proposen que les garanties comencen a comptar des del moment de l'entrega de claus i no de la qualificació definitiva de la vivenda.
La qualificació definitiva, si no tinc mal entés, és l'únic document d'alguna forma que done constància a l'administració, perquè és la que expedeix el document, per tant l'administració de l'entrega de claus no té el coneixement en el moment oportú de l'entrega de claus, per tant la qualificació definitiva sí que té eixe document i sí que hi ha reglamentàriament una obligació que en un període que no excedisca de tres mesos, de tres mesos, que haja de fer l'entrega de claus d'eixa edificació.

Per tant, jo pense que la garantia nosaltres la donem quan fem la qualificació definitiva, li donem en aquell moment els terminis per a comptar les garanties de l'edificació i pel que fa.
.
.
, em referisc als tres mesos després, que haurà obligatòriament d'efectuar l'entrega de claus el propietari.
Per tant, compten en aquell moment.
.
.

I pel que fa a les garanties, jo penso que està referint-se vosté al que anteriorment també el meu company, el senyor Modrego, estava especificant.
Una cosa són els terminis, perquè vostés estan modificant tots els terminis, quan a les garanties passe ­si no recordo malament­ d'1 a 3 anys, de 3 a 5 anys i de 5 a 10 anys, una mica adaptant-los també al que és el Codi Civil quant a les garanties.
Jo li recorde el mateix que hem dit anteriorment al debat: una cosa són garanties administratives que des de l'administració són terminis més reduïts en els quals podrà acudir a l'administració una persona i podrà fer la seua reclamació per defectes d'un tipus o d'un altre, i que l'administració tindrà un període per a resoldre molt més curt que el que té en el procediment civil normal i ordinari.

Per tant, si abans d'eixa data, que sempre tindrà la garantia d'anar al Codi Civil, al procediment civil ordinari, ha d'acudir a via administrativa, podrà resoldre el problema anteriorment, i crec que en un tràmit administratiu és molt menys dolorós per a un comprador i per a gent que tinga problemes que no l'altre.

Per tant, nosaltres, tot este grup d'esmenes que vosté té, per tots estos motius anem a rebutjar-les i no aprovar-les ací.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Per a rèplica, té la paraula el senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies.

Bo, senyor Mundo, a voltes pareix que parlem llengües diferents; com vosté és tant d'això, tant del valencià i que nosaltres som els catalans.
.
.
igual és per això que no ens entenem.
No ho sé.

Però, jo no li he dit que no estiguen fent-se plans d'habitatge.
Si jo en la intervenció li ho he dit, inclús ho he llegit sempre en el *Diari Oficial.*No és eixe el problema.
El problema és com es fan, per què es fan i com es podrien fer.
Eixa és la gran diferència.
Ni tant sols val l'argument que vosté ha utilitzat ara de dir: home!
, és que si les coses canvien o la situació econòmica canvia en un període.
.
.
" Això pot passar ara també.
Vosté mateix acaba de reconéixer que el Pla 2002-2005 està en vigor.
O siga, comprén més d'una legislatura, inclús podia haver-se produït un canvi de govern en la Generalitat Valenciana.
Podia haver-se produït.

O siga, això és una cosa que pot afectar a qualsevol.
Però, és que un Pla d'habitatge s'ha de fer sempre en eixa perspectiva, no es pot fer en una perspectiva d'un any, s'ha de fer amb una perspectiva de 4 o 5 anys perquè, clar, les coses s'han d'anar preparant, s'han d'anar documentant.
Doncs, si no és eixe el problema, si és el procediment correcte, fins que falta un element fonamental, que és el de la participació ciutadana que no existeix i que vosté no m'ha contestat per què no vol que participe la ciutadania mitjançant instruments que hi ha en les esmenes nostres, a través via consells assessors, via d'instrumentar fins i tot que aquestes Corts participen en la seua elaboració.

Allò de mesures sobre política de sòl ­diu vosté­, és cert que en este últim període ­en això coincideix la presència ja del conseller Blasco­ s'han fet coses que abans no s'havien fet, probablement també influenciat ­no vaig a dir-ho perquè siga ell, perquè no és el meu paper eixe­, però és cert que la situació havia arribat a ser ja caòtica en el sector.
D'alguna manera ell mateix ho va reconéixer al poquet de prendre possessió de com havia anat evolucionant el preu de l'habitatge a la nostra comunitat en els darrers anys, coincidint, a més, amb el període del Partit Popular.
La situació era crítica.
I és cert que s'han fet coses i està bé que es facen eixe tipus de coses d'un impuls a l'habitatge protegit especialment i conveniant amb els ajuntaments.
I això està bé.
No estan bé tampoc altres actuacions.
El cas Cullera, per exemple, em pareix un cas emblemàtic del que no caldria fer per part de l'administració autonòmica valenciana.

Bo, però, si això està fent-se i es veu positiu, quina por hi ha a obligar-se la pròpia administració a fer-ho?
Perquè, igual que l'ha feta ell, per personalitzar en el tema, abans no es feia.
I no sabem si el dia de demà es tornarà a fer o no es tornarà a fer.
I nosaltres pensem que mane qui mane, estiga qui mane ahí, eixa política cal continuar-la.
Per tant, cal obligar a la pròpia llei que això es faça.

Després, quant a les garanties de la ciutadania, doncs, la veritat és que no m'ha contestat el que jo esperava, m'ha contestat una cosa curiosa, com a mínim curiosa.
Em diu que és que la qualificació definitiva és el document pel qual l'administració té ­diguem­ la certesa que l'habitatge s'ha acabat i s'ha acabat correctament.
Val!
Això ho sap tothom.
No era eixa la pregunta que jo li feia.
Jo li feia el supòsit que la persona que adquireix eixe habitatge, doncs, pot accedir ahí, que pot coincidir amb la data de la qualificació definitiva més o menys o pot accedir anys després de la qualificació definitiva.
Clar, què passa si els terminis per a comptar les garanties quan eixa persona compra l'habitatge ja s'han complit?
Perquè, clar, amb l'argument seu arribaríem a una situació absurda.
Figure's, jo vaig a posar-li un exemple, un exemple absurd, però és que la conclusió de l'argumentació seua ens duu ahí.
Què pensaria vosté si compra un televisor en un centre comercial, i quan li donen la garantia està caducada?
I acaba de comprar-lo!
I està caducat perquè eixe televisor té una data de construcció autoritzada pel departament corresponent de qui corresponga, fa un any o fa dos anys.
I vosté, que acaba de comprar-lo i que necessita eixa garantia, resulta que li ha caducat ja.
No veu lògic que la garantia del televisor comence a comptar des de la data que vosté el compra?
Des de la data que en l'establiment li segellen el document?
Doncs, una cosa aixina és el que demanem en una cosa tan important, molt més que un televisor, que és l'habitatge.

Per tant, jo crec que ací.
.
.
, no comprenc eixa reticència per part de vostés a bloquejar aquesta proposta, que va en el sentit d'augmentar les garanties, senzillament, augmentar les garanties.
A l'igual que augmentar els terminis en el sentit que eixe adquirent de l'habitatge puga reclamar.
Però, a què ve eixa reducció dels terminis?
A què ve?
Qui ix beneficiat d'això?
No l'adquirent de l'habitatge; en tot cas, el promotor que no ha fet bé les coses però, a eixe, nosaltres no l'hem de defensar, a eixe que el defensen els seus advocats, però no l'administració.

Gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Té la paraula, per a contrarèplica, el diputat del Grup Parlamentari Popular, senyor Jaime Mundo.

 

**El senyor Mundo Alberto:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Mire, vosté ha començat amb el valencià-català.
Jo pense que cada vegada que he pujat aquí, en esta tribuna, he parlat el valencià que sempre he parlat, i crec que mos entenem perfectament.
Jo, en este sentit, com a diputat d'estes Corts, sempre ha segut la meua forma d'expressar-me esta i, possiblement, i possiblement, per la meua ubicació dins de la comunitat estic en certes paraules, en certes expressions, més pròxim a la zona de Catalunya que no a la zona central de València.
Però me referixo que eixa és la meua expressió i crec que mos entenem perfectament quan s'ha parlat i s'han dit les coses aquí.

Jo li he dit.
.
.
el Pla d'habitatge que hi haja un canvi de situacions conjunturals, que en aquell moment que se va redactar un nou pla d'habitatge o se va redactar qualsevol instrument.
.
.
, en aquest, que se tinga en compte eixes mesures que s'han de prendre com d'altres esmenes que vindran després, amb posterioritat, que estan supeditades a eixa redacció.

Els continguts de les seues propostes, moltes de les coses indubtablement que quan s'haja de redactar un pla d'habitatge s'hauran de tindre en compte perquè són perfectament assumibles, perfectament vistes, no en tot lo seu contingut.
Per tant, pensàvem que no era la fórmula de ficar-ho en una llei de la forma taxativa perquè mos deixava eixa rigidesa que considerem que no era adequada.

Agraïxo que reconega que s'estan prenent mesures, jo crec que mesures positives, enfront del tema de l'evolució del sòl en la nostra comunitat, amb mesures que a través de convenis amb ajuntaments, amb la Federació Valenciana de Municipis, amb empreses per a desenrotllar sòl per a vivenda pública, que crec que estan donant un resultat molt positiu, els números mos estan indicant que eixe pla de vivendes que tant se va criticar en un principi, que no s'arribaria.
.
.
, jo penso que és una de les banderes de la Conselleria de Territori i Habitatge i podrà aconseguir en esta legislatura crear eixes vivendes de protecció pública aquí, a la nostra comunitat.
Jo penso que tot això va fomentat de cara que també tenim estes lleis que mos recolzaran després tota eixa promoció de vivendes públiques.

Quant al tema de les garanties al ciutadà, vosté m'està dient.
.
.
, torna a insistir en la qualificació definitiva, i me fica el mateix exemple que me va ficar també en la comissió, el tema d'una llavadora que puga comprar, o un televisor, i passe el termini.
Jo crec que li he dit clarament que la qualificació definitiva és l'instrument que té la Generalitat per saber quan una vivenda s'ha acabat.
.
.
, indubtablement li costa aquella data.
I també li he dit aquí, que vosté no ha fet cap referència, que me consta que en tres mesos des de la qualificació definitiva té l'obligació el promotor d'entregar les claus de l'edifici.
Per tant, si té tres mesos, dins d'eixe període de tres mesos és el que pot diferir, no anys, i anys, i anys que estava dient vosté aquí.
Vosté estava dient que a la millor passarien molts anys i quan entren a la vivenda, eixa vivenda ja haurà passat tot el període de garanties.
Si té un termini de tres mesos, lo termini.
.
.
, totes les garanties les dóna la llei.
Per tant, una persona, quan accedix a una vivenda, les garanties jo crec que estan ben especificades en la llei i que en tot moment podrà una persona recórrer si els terminis s'allarguen en temps i en forma.

Per tant, nosaltres anem a rebutjar les seues propostes, senyor Oltra.

*(Ocupa la presidència el president, senyor Julio de España Moya)*

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Mundo.

Si no me dicen nada los *vicesíndics*, entiendo que todas pueden ser votadas conjuntamente.

Pues vamos a votar todas las enmiendas que van en este bloque cinco, que son la 54, 55, 66, 67, 68, 69, 70, 72, 73, 74, 75, 78, 79, 80, 81, 83, 85 y 87.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 30 votos a favor, 43 votos en contra.

Ahora vamos a votar el artículo 33.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 42 votos a favor, 31 en contra.

Vamos a votar ahora el artículo 34.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 43 votos a favor, 31 votos en contra.

Ahora votamos el artículo 35.
Resultado de la votación: 43 votos a favor, 31 abstenciones.

Votamos el artículo 36, ahora.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 43 votos a favor, 32 votos en contra.

Votamos ahora el artículo 37.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 43 votos a favor, 32 votos en contra.

Votamos ahora el artículo 38.
Comienza la votación.
43 votos a favor, 32 votos en contra.

Votamos ahora el artículo 39.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 43 votos a favor, 32 votos en contra.

Votamos ahora el título IV.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 43 votos a favor, 5 votos en contra, 27 abstenciones.

Votamos ahora el artículo 40.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 42 votos a favor, 32 votos en contra.

Ahora votamos el artículo 41.
Resultado de la votación: 43 votos a favor, 32 abstenciones.

Votamos ahora el artículo 42.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 43 votos a favor, 32 votos en contra.

Votamos ahora el artículo 43.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 43 votos a favor, 33 abstenciones.

Votamos ahora el artículo 44.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 43 votos a favor, 33 votos en contra.

Y ahora votamos el artículo 45.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 43 votos a favor, 33 abstenciones.

Ahora votamos el artículo 46.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 43 votos a favor, 33 votos en contra.

Resultado de la votación que vamos a emprender de inmediato, artículo 47.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 43 votos a favor, 33 votos en contra.

Artículo 48.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 41 voto a favor, 2 votos en contra, 31 abstenciones, 1 nulo.

Artículo 49.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 43 votos a favor, 33 votos en contra.

Artículo 50.
Comenzamos la votación.
Resultado de la votación: 43 votos a favor, 32 abstenciones.

Y ahora votamos el artículo 51.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 43 votos a favor, 28 votos en contra, 5 abstenciones.

Creo que se pueden votar conjuntamente el 52 y el 53.
Votamos 52 y 53.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 43 votos a favor, 1 voto en contra, 32 abstenciones.

Pasamos a debatir a continuación el bloque sexto de enmiendas que presenta el Grupo de Esquerra Unida-Els Verds, Esquerra Valenciana: Entesa, y que defiende don Joan Antoni Oltra.
Y son la 89, 90, 91, 92, 94, 96, 97, 98, 99, 100, 101, 103, 104, 105, 106, 107, 108, 109, 110 i 111.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies.

¡Que no cunda el panico!
Açò és que és aixina, no s'ha inventat altra fórmula.

En aquest paquet d'esmenes anem a començar per la 89.
Esta planteja un tema que per a nosaltres és molt interessant, tant en aquesta matèria d'habitatge com en matèries, per exemple, de medi ambient, encara que a pesar del seu interés ­estem parlant del dret de tempteig i retracte­ és un dret que pràcticament està sense exercir per part de l'administració i que vindria molt bé haver exercit aquest dret que té l'administració, que la llei empara que puga exercir i que, en canvi, es deixen passar oportunitats irrepetibles, especialment en determinats espais naturals.
Dic això perquè el conseller, a pesar que no està, junt amb la mateixa conselleria té en aquest moments la possibilitat d'utilitzar aquest dret.

Nosaltres amb l'esmena que fem plantegem un article nou, que seria darrere de 53.
I el que fem ahí és demanar que en el registre de la propietat no es puga inscriure qualsevol habitatge si no es documenta que s'han complit els tràmits quan a l'exercici del dret de tempteig i retracte.
Perquè, clar, això l'administració en els poquets casos ­estem parlant de temes mediambientals en els quals la Llei d'espais ambientals replega això­ la veritat és que no sempre s'està exercint.
Aleshores, una de les maneres que això no quede ahí com una mera declaració de principis, seria que ja ho posem en el text de la llei que el registre no poguera admetre qualsevol escriptura que no vinguera amb la constatació que almenys s'ha donat constància del fet del dret de tempteig i retracte i este no s'ha exercit.
Almenys que això no es puga inscriure eixa compravenda si no és mitjançant la comprovació que s'ha donat audiència a efectes del compliment del dret.

Després fem ahí unes esmenes a l'article 57, que estes esmenes realment no són nostres, són esmenes copiades, així clarament, de l'informe del Consell Jurídic Consultiu.
Ja sé que em diran vostés que el Consell Jurídic Consultiu no té una capacitat, no és obligatori fer-li cas.
I, bo, pràcticament quasi és un instrument a voltes per a vostés quasi d'adorn o de destorb, a voltes inclús de destorb diria jo.

Nosaltres pensem que en este cas el que diu és un tema que ens pareix interessant, encara que no canvie fonamentalment la qüestió, però sí que la clarifica.
I, en eixe sentit, jo pense que les lleis, els textos de les lleis, quan més clars i transparents millor.
Jo sé que això a la millor va en detriment d'algunes professions que es dediquen un poquet a viure de l'enredat que estan algunes lleis.
Però jo crec que és important que les lleis per a la ciutadania corrent, la que no està especialitzada en el tema, també puga llegir-se una llei i entendre-la.
I, en eixe sentit, nosaltres demanem que tots els capítols que hi ha en eixe *superarticle* 57 es desglossen del mateix i se separen de manera que puguen constituir articles propis.
No vaig a entrar en això, perquè jo crec que tots som conscients del que passa.

Després, nosaltres fiquem una esmena a l'article 59, que pensem que és una esmena també important en estos temps que corren.
En comissió vostés van aprovar, jo vull mostrar ací la satisfacció per això, van aprovar una esmena del Grup d'Esquerra Unida: l'Entesa, en el sentit de què quan parlaven de l'aplicació del dret de tempteig i retracte considerar a l'igual el fet d'una parella casada segons la tradició amb una parella de fet.
I això, que era la proposta nostra, jo crec que va ser una bona decisió que prengueren vostés, perquè amb això es reconeixia una situació de fet que s'està donant en la societat i que inclús jo pense que ara en la legislació que a nivell estatal va a fer-se probablement inclús li done major cobertura legal.
Això era, diguem, acostar-se a la realitat social del moment.

Aquesta esmena que presentem ara també va en eixa línia.
Parla en concret del tema dels estrangers residents a la nostra comunitat, que jo crec que encara que de facto sobre el paper no tingue cap discriminació.
Jo crec que és interessant, és important també a vegades que en els textos legals es puga vore eixe reconeixement de facto que la pròpia legislació estatal obliga.
I en este cas jo crec que és important que quede escrit que els estrangers residents a la nostra comunitat també gaudeixen dels mateixos drets que qualsevol altre ciutadà espanyol, en este cas, a l'hora de l'accés al sistema públic d'ajudes en matèria d'habitatge.
I que a més poden ser beneficiaris a l'hora de qualsevol ajuda que en esta matèria puga haver, tant en l'accés, la rehabilitació, etcètera, etcètera.

I això ho dic perquè estem assistint, és una cosa molt minoritària, però per si de cas, per si de cas.
Jo crec que qualsevol missatge que vaja en la línia d'expressar quan més clarament millor el tema que la persona de fora que ha vingut ací a treballar i que està buscant-se la vida de la manera més legal i correcta possible té els mateixos drets que nosaltres, jo crec que és bo, jo crec que és bo.
I que hem d'aprofitar qualsevol oportunitat perquè això quede no solament en el boca a boca sinó en els textos legals, perquè qualsevol interpretació torticera excloent no tinga ni tan sols eixa possibilitat de dir "és que la llei no diu res d'això".
No.
La llei diu i diu a més precisament el que ha de dir: facilitar mesures d'integració.

Després hi ha un paquet d'esmenes que continuen el debat del bloc anterior, quant al tema del consell assessor d'habitatge.
També hi ha un altre paquet d'esmenes en la mateixa línia, perquè és una cosa que es repeteix en el text de la llei quant al tema de fer obligatori o no determinats supòsits o determinats objectius que la llei es marca.
Allò de podrà, establirà, etcètera, etcètera.
No vaig a entrar tampoc en això, perquè jo crec que està suficientment clar amb el que abans fèiem referència.

I després ve un capítol dedicat a un aspecte que fins ara l'administració valenciana no havia tocat.
I era el tema, quan parlàvem d'introduir mesures de participació, d'acció, el tema de l'habitatge està un tema al nostre país que és un tema greu i és la problemàtica dels habitatges buits.
Segons algunes estadístiques, l'Institut Valencià d'Estadística en concret, es parla que podien haver al voltant de més de 400.
000 habitatges buits al nostre país.
Ahí està clar que hi ha tota una sèrie de matisos, buits igual no estan tot l'any, etcètera, unes condicions deplorables quan habitabilitat, hi ha de tot.
Però que hi ha al voltant de 400.
000 o quasi mig milió d'habitatges que estan buits.
I que ahí caldria fer un esforç important per part de l'administració.
És cert que quan esta problemàtica ha esclatat ha coincidit en el període en el qual la carestia de l'habitatge ha sigut simplement escandalosa.
I que a partir d'ahí, fa uns mesos, la Generalitat Valenciana va crear una agència un poc en eixa línia, sense passar per aquestes Corts, sense establir uns mecanismes públics quan a què hauria de fer.

Nosaltres amb aquestes esmenes el que plantegem és que s'incorpore a un text, a una llei que parla de l'habitatge, que s'incorpore un capítol nou dedicat, precisament, a un tema tan important i que té per a llarg, com és el tema de la lluita contra l'habitatge buit o, si se vol, per a facilitar la posada en el mercat d'eixos habitatges buits, que és tota una problemàtica que en altres comunitats autònomes està funcionant fa més temps que en la nostra, està funcionant amb èxit.
Per a nosaltres és una cosa molt recent encara, pareix que la cosa pot funcionar.
Però a nosaltres ens agradaria que, a l'igual que no ha funcionat durant estos anys i que ara s'està intentant, que no cabera ni tan sols la possibilitat de tornar a oblidar el tema.
De manera que és important per a nosaltres que això es fique com a text legal, com a obligació per part de l'administració.
I en eixe sentit hi ha tota una sèrie d'esmenes on parlem de la problemàtica que es genera, de les obligacions que té l'administració davant eixe problema i del marc d'actuació.
Posem una sèrie de límits quant, bo, hi ha determinats supòsits on no caldria introduir la lluita contra eixe problema, perquè el problema no existeix.
Però sí que hi ha altre sector amb altres condicionats que sí que existeix i que es deu això regular de manera obligatòria, no optativa, com pareix ser que ha sigut a última hora per part de l'administració.

I, en eixe sentit, el que hem fet ahí és copiar legislació existent en altres comunitats autònomes que estan funcionant, que estan lluitant contra eixe problema i estan lluitant pareix ser amb èxit.
No sé què passarà ací, però crec que quedaria molt millor per a tots nosaltres i els qui vingan darrere que això figurara en la llei i que obligara al govern actual, però que obligara a qualsevol altre govern.
Perquè de la manera que està, a l'igual que s'ha creat com una cosa quasi poc més que experimental pot desaparéixer, que no seria la primera ocasió que això en la nostra comunitat autònoma.

Gràcies.

 

*(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, Rosa María Barrieras Mombrú)*

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

En representació del Grup Parlamentari Popular té la paraula l'il·lustre diputat senyor Mundo.

 

**El senyor Mundo Alberto:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Entrem en este tercer bloc que parla ­en part hi havien dos blocs dels anteriors­, parlem una mica de la integració social en matèria de vivenda i, al mateix temps, també ens parla del règim sancionador.
O siga, que és una mica si no recorde mal.
.
.
*(remors)* Perdó, perdó.
No.
És de la integració social en matèria de vivenda, que és el que s'ha anunciat anteriorment.

Parlem de l'esmena número 89.
L'esmena número 89 que vosté mos indicava que caldria afegir un article nou sobre el tema del registre de la propietat en el qual esta llei crec que de forma novedosa estableix la forma de que l'administració puga actuar en el tema de poder fer ús de la condició, de poder agafar una vivenda quan en realitat les mesures no són les adequades.

I pense que nosaltres tot això, i d'alguna forma ja ho vegérem en comissió, ho vam comentar en comissió, que s'haurà de regular també d'alguna forma reglamentària tot este procediment.
I que no hi ha voluntat.
.
.
o hi ha voluntat en este cas per part de l'administració de poder regular, tindre en compte el seu suggeriment en eixe futur reglament que es puga marcar on es puga tindre en compte el que es puga inscriure, com vosté deia, quan es puga inscriure en el registre de la propietat que es tinga en compte si ha fet ús del dret de tempteig que d'alguna forma l'administració té la facultat de fer-la i que, per tant, s'exigixca.
O siga, que és un dels temes en els quals pensem que no és per ficar-lo en la llei i sí, en este cas, que es puga d'alguna forma fer en un futur reglament i puga tindre contingut la seua proposta a la qual agraïm la seua aportació.

M'està dient després una sèrie de propostes, la 96, 97, 98, són una sèrie de propostes en les quals vosté està parlant sobre crear un article nou a l'article 57 en el qual parla del tema de l'expropiació, parla d'una sèrie d'articles que *(inintel·ligible)* sobre estos temes.
Vosté suprimeix uns articles anteriorment, en les seues propostes suprimix ­unes esmenes anteriors­ l'article 96 i després incrementa, les fica totes de forma completa en l'article 57 i posteriors, i al mateix temps l'incrementa.
Creem que de la forma que està redactada la llei el contingut està més clar i, per tant, per eixos motius rebutgem la seua esmena.

En l'esmena 101 està parlant vosté del tema dels immigrants.
Jo pense que la llei té una redacció en la qual inclou tot el tema de no deixar exclosos d'ella a ningú, no hi ha cap exclusió social per a ningú, i per tant, no té sentit que en este moment concretéssem suports específics.
Jo pense que és àmplia la llei, i en cap moment no crec que n'hi haja ninguna denúncia ni ningú que haja dit que per la seua condició de ser estranger o ser immigrant hagen segut exclosos d'esta llei.
Penso que hauran de reunir unes mesures, com tots els que puguen accedir a una vivenda, i que, per tant, tindran igualtat de condicions que tots els altres.

I reconec el seu agraïment tant en la comissió com aquí per acceptar l'esmena que vam fer sobre la condició de les parelles de fet, que d'alguna forma hi havia un buit que consideràvem que era important, i agraïm la seua aportació sobre això.

Vam parlar també en la comissió del tema de les vivendes buides.
Les vivendes buides tots sabem que, segons l'últim cens de vivendes, de l'any 2001, hi havien 444.
000 vivendes buides a la comunitat.
També s'ha de tindre en compte una mica quina és la situació de les vivendes buides a la nostra comunitat.
Això representa aproximadament un 17% a la millor de la comunitat que hi ha de vivendes buides, superior a mitjanes d'altres comunitats autònomes, però amb la peculiaritat de la segona vivenda, en la nostra comunitat també és una peculiaritat important, tant en la costa com en l'interior.
Se dóna el cas d'eixes vivendes de segona residència en un lloc i en un altre, que no poden entrar en un mercat de vivenda i que en realitat les xifres que s'estan barallant ronda un 25% de vivendes que consideren, un 25% d'eixa quantitat, que poden estar en segona ocupació; per tant, se n'anem a xifres del 12-13% de vivendes que estiguen buides.
I d'eixes vivendes buides, sabem que tenim vivendes que són de rehabilitació, hi ha una sèrie de vivendes d'altres factors que a la millor no són habitables en un moment determinat, i que en realitat el parc de vivendes que n'hi ha buit en la comunitat és un parc de vivendes d'un 8 o un 10%, o siga, que són unes xifres que normalment estan dins d'una normalitat en eixe sentit.

Jo crec que l'agència que s'ha creat, està recentment creada eixa agència, per tant, esperem les seues funcions i crec que és un instrument, una eina bona per a tirar endavant l'ocupació d'eixes vivendes.
En totes les comunitats han intentat aplicar mesures, sobretot fiscals i d'altre tipus, que no estan aquí incloses tampoc en esta llei, però que s'han desenrotllat sobretot en ajuntaments i en les generalitats mateixes, de poder reflotar eixes vivendes a través d'uns impostos que són difícils de poder matisar, i hem vist tant comunitats o poblacions governades pel PP o governades pel Partit Socialista, que intents de tirar endavant mesures d'este tipus no han sigut les més adequades.
Per tant, jo pense que a través de tindre eixa borsa d'una agència que puga treballar, que puga fomentar, que puga traure al mercat eixa quantitat de vivendes que poguéssem tindre buides, en règim de lloguer, i poder tindre, com tenim, plans de vivendes en els quals tenim incentius per a la rehabilitació de centres antics, de rehabilitació de vivendes i ficar-les en bon ús i a uns preus assequibles, jo crec que aconseguirem un fet molt important.

També vosté estava parlant sobre el tema de la creació del Consell Assessor de la Vivenda a la Comunitat Valen-ciana, que està regulat, o siga, que en este moment nosaltres tenim en marxa, ja ho sap vosté, per un Decret 3/2004, allò que és el Consell Valencià d'Urbanisme i Vivenda.
És un consell valencià que d'alguna forma engloba les pretensions d'allò que vosté en les seues esmenes està demanant, i és un òrgan assessor i és una via en la qual tenim una participació social de cara al tema de la vivenda.
I per tant, este consell valencià es va crear a l'empara d'eixe Decret 3/2004 i en este moment ja està constituït el dia 27 d'abril del 2004, o siga, que és molt recent açò que estem parlant, però pense que el fruit d'este consell en futures actuacions que puguéssem tindre ne parlarem de com ha anat desenrotllant-se i a iniciatives que eixe consell podrà elevar com a consell assessor a la conselleria per a propostes concretes i desenrotllament d'allò que són convenis, d'allò que són plans de vivenda, d'allò que són moltes de les actuacions que tinguem dins de la present llei.

Per tant, les seues esmenes van a ser rebutjades en la proposta d'este grup que estem plantejant en este moment.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Per a rèplica, té la paraula, en representació d'Esquerra Unida-l'Entesa, el senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Nosaltres, senyor Mundo, comprendrà que insistim molt en el tema que les lleis, determinats aspectes, queden escrits, no deixar les coses per a això que vostés tan defenen, que són els reglaments.
Vosté recordarà allò que dia Romanones, que "facen vostés les lleis i deixen-me a mi els reglaments".
Perquè clar, els reglaments, entre que se fan i no se fan, sabrà vosté que tenim lleis urbanístiques ací fa anys, anys, i encara no tenen fet el reglament.
Per tant, deixar que les coses es regulen via reglamentària, pot estar bé i pot estar malament.
Determinats aspectes nosaltres considerem que és perfectament lògic que estiguen en un reglament, i altres aspectes considerem lògic que estiguen ja en la llei, per tal com, primera, és l'única oportunitat que té aquesta cambra de participar en això, perquè el reglament vosté sap que no passa per ací, i d'alguna manera, si ho fixem nosaltres, això clarament obligarà a la conselleria corresponent que el reglament se faça d'acord amb allò que s'està aprovant ací.

Per tant, eixe és l'interés nostre, perquè l'esmena 89 va en eixa línia.
Estem parlant d'una esmena que té quatre línies, no és una cosa aixina excessiva i tal que haja d'anar a reglament.
Perfectament se podria haver ficat en el text de la llei i no haguera passat absolutament res.

Allò que fa referència a l'article 57, nosaltres, ho he dit en la intervenció, el que fem ahí és admetre la suggerència o l'informe del Consell Jurídic Consultiu.
És que considerem que és millor, introduïx més claredat, més transparència en el text de la llei.
No sé per què el *prurito* eixe de dir: "estos a mi no me rectifiquen el meu text".
És això el que ha passat en la conselleria, eixa baralleta que "qui són estos per a rectificar-me a mi".
Si és això, no és una cosa aixina de massa importància.
Jo pense que queda molt millor fent les coses jo crec que el millor possible, i el millor possible en este cas és el que diu el Consell Jurídic Consultiu.
Nosaltres el que hem fet ha sigut copiar estrictament el mateix text de la llei, diferenciant el que cal diferenciar, o siga, no hem inventat res, ho diem clarament, però creem que el text queda molt millor.

I parlant també del tema dels habitatges buits, és cert, jo també en la intervenció ho havia dit, és una problemàtica que en la nostra comunitat té una sèrie de característiques que probablement en altres no la té.
Bé, en les esmenes nostres s'introduïxen matisacions i, digam, objectius i criteris per a concretar això.
I crec que perfectament es podrien fer i crec que constituïxen un dels problemes fonamentals que tenim en el nostre país en un tema com aquest.
I que cal introduir elements no de lluita o de penalització, sinó d'eixida al mercat de la millor manera possible, de la manera més amistosa possible inclús, com està funcionant en altres comunitats autònomes per a resoldre un problema.
Perquè vosté sap també en molts casos que una bona part d'aquestos habitatges estan buits per les condicions insofribles quant al seu estat físic.
O ens trobem amb uns propietaris que no tenen mitjans per a la rehabilitació.
Ens trobem amb situacions que la conselleria cada any va reduint els capítols dedicats a la rehabilitació d'habitatges o de centres històrics.

I ahí fa falta una intervenció directa que nosaltres clarament l'estem declarant en la nostra esmena, perquè està copiada d'altres comunitats autònomes, d'allò que caldria fer per a intervindre de veritat des de l'administració en un sector en què ens trobem a voltes situacions d'este tipus, i que per una cosa o per altra ahí està l'edifici caent-se de vell, en situacions a voltes inclús cèntriques.
No cal anar més lluny que la ciutat de València mateixa.
Estem assistint a un procés d'expansió increïble de la ciutat en forma de taca d'oli i resulta que, en canvi, tenim cada volta més barris sencers on l'estat dels habitatges és simplement desaconsellable el que se puga evitar i estan buits.
Bé, cal fer ahí una intervenció, i ahí seria important que l'administració de veritat intervinguera.

I nosaltres els que estem ahí jo sé que això a vostés a la millor no els pot interessar, perquè les lleis obliguen als ciutadans i a l'administració, i a voltes vostés pareix que les lleis les facen perquè el ciutadà es senta obligat, però l'administració que tinga les mans lliures.
Jo crec que en estos casos cal també donar exemple, i donar exemple en el sentit de: "coneixem el problema i volem donar solucions".
I són solucions, a més, que estan inventades, estan funcionant en altres comunitats autònomes.
En Euskadi, per exemple, està funcionant des de fa anys i està funcionant bé.

Gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Popular, el senyor Mundo.

 

**El senyor Mundo Alberto:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor Oltra.
Jo crec que en la seua intervenció bàsicament ha reafirmat los principis que en la primera ha tingut.
Jo en este cas no aniré a repetir la mateixa cosa que hem dit en un principi, perquè penso que los dos anàvem en la mateixa línia de manifestar ja des d'un principi quins són los motius perquè nosaltres no aceptéssem les seues esmenes.
No és un motiu, no pense que la Generalitat en este moment, la conselleria, vullga fer prevaldre el seu criteri d'una redacció sobre un altre criteri.
N'hi ha una redacció ahí que considerem que és adequada i que no vulnera en cap tema l'ordenament jurídic ni l'informe.
N'hi ha un informe que aconsella una sèrie de coses, però pensem que la redacció que n'hi ha és la correcta.
I en eixe sentit nosaltres, tal com li dia abans, anem a recolzar i anem a rebutjar les seues propostes.

Estem parlant d'habitatges buits.
Tornem al tema que anteriorment s'ha plantejat quant a l'habitatge buit que tenim.
I la seua proposta diu que "la conselleria competent en matèria d'habitatge aprovarà i gestionarà, en la forma que reglamentàriament es determine, el règim jurídic propi del denominat Programa sobre habitatges buits i que pretén aconseguir que els habitatges de titularitat privada que es troben deshabitats en l'àmbit de la Comunitat Valenciana, siguen posats en el mercat de l'habitatge de lloguer".

Jo crec que en part és una mica allò que parlàvem de l'agència que està tractant de recollir habitatges que puguem tindre per a passar-los al règim de lloguer i al règim de poder ficar-los al mercat eixos habitatges que hi han.
Però jo pense que hi han fórmules que ­li parla un alcalde d'un ajuntament­ han pres ajuntaments perquè mos dol molt com estan les condicions, sobretot els centres històrics, com estan eixos habitatges, que molts d'ells estan en males condicions i que hem acudit a plans de rehabilitació de zones de centres de ciutat, de centres antics, amb l'ajuda de totes les administracions involucrades, amb fons europeus inclús, que fan possible que nosaltres poguéssem tindre d'alguna forma, i la persona, el privat, que normalment en la zona de centres antics sempre han sigut persones amb rendes baixes i es fa difícil que puguen arribar a rehabilitar la seua vivenda, fa pràcticament impossible.
Per tant, eixes ajudes servixen per a ficar en disposició, en condició d'habitatges dignes eixes vivendes, per a molts que ja viuen i per a molts que podrien viure en eixes vivendes.

Jo crec que el canvi que està realitzant-se en la majoria de les poblacions de la comunitat és molt important.
Estem veent les ciutats com estan canviat en eixos aspectes.
I al mateix temps estem creant que de barris degradats estiguéssem aconseguint que tinguen una qualitat molt més superior a la que tenien i evitéssem que siguen zones on realment sols de dia tenen quatre establiments i per la nit no vixca ningú.
Jo penso que eixes mesures faran possible que recuperem molts habitatges d'eixos que parlàvem anteriorment com a habitatges buits inclús que no estaven en condicions, i amb eixes mesures, amb una agència forta que puga fer, diguem, els lloguers traure'ls al mercat, podem fer que ocupéssem eixos centres històrics, amb les necessitats que això comporta i a més amb la riquesa que represente per a les ciutat i la qualitat que els puguem donar.

Moltes gràcies.

 

*(Ocupa la presidència el president, senyor Julio de España Moya)*

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Mundo.

Si no entiendo mal, ¿pueden ser votadas todas las enmiendas conjuntamente?
Pues procedemos a votar las enmiendas presentadas por Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, que he nombrado anteriormente.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 34 votos a favor, 42 votos en contra.
Quedan rechazadas las enmiendas.

Pasamos a votar el contenido de artículos.

Artículo 54, lo sometemos a votación.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 42 votos a favor, ninguno en contra, 34 abstenciones.

Votamos ahora el artículo 55.
Comienza la votación.
Re-sultado de la votación: 42 votos a favor, 34 votos en contra.

Votamos ahora el artículo 56.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 42 votos a favor, 34 votos en contra.

Votamos ahora el artículo 57.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 42 votos a favor, 34 votos en contra.

Votamos el artículo 58.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 42 votos a favor, 34 abstenciones.

Votamos ahora el artículo 59.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 42 votos a favor, 33 votos en contra.

Pasamos al artículo 60.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 42 votos a favor, 34 votos en contra.

Votamos ahora el artículo 61.
Comienza la votación.
Re-sultado de la votación: 42 votos a favor, 34 votos en contra.

Votamos ahora el título IV.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 42 votos a favor, 6 votos en contra, 26 abstenciones.

Los artículos 62 y 63 podemos votarlos juntos, que no tienen enmiendas.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 42 votos a favor, 34 abstenciones.

Pasamos a votar el artículo 64.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 42 votos a favor, 33 votos en contra.

Votamos ahora los artículos 65, 66 y 67, que no tienen enmiendas.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 41 votos a favor, 34 abstenciones.

Votamos ahora el artículo 68.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 42 votos a favor, 28 votos en contra, 6 abstenciones.

Y votamos ahora el artículo 69.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 42 votos a favor, 6 votos en contra y 27 abstenciones.

Y ahora votamos el artículo 70.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 42 votos a favor, 34 abstenciones.

Vamos a entrar dentro del último bloque de enmiendas, que presenta el Grupo Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, que corresponden a las enmiendas de la 121 a la 124, la 126, de la 128 a la 130, de la 132 a la 137 y la 139.

Interviene, en el turno de a favor, don Joan Antoni Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Aquest és l'últim bloc d'esmenes, ho dic, per aixina ja sentir-mos tots.
.
.
Anem a vore si ho fem curtet, vinga.

Hi ha un paquet important d'elles, que fan referència a una qüestió.
.
.
Quan al principi havíem començat la defensa de les nostres esmenes, una de les crítiques que li féem al projecte de llei era que no solament no introduïa novetats, ni encara que suposaren un avanç, sinó que en algunes ocasions inclús suposava retrocessos.

Probablement aquest siga un dels exemples.
Estem parlant, en concret, de l'article 71, que fa referència a les multes, a graduació de les multes.
Home, jo crec que l'ideal seria que aquest article no haguera d'utilitzar-se mai, no?
, perquè, clar, se suposa que aleshores tot funcionaria correctament, no?
Però, vaja, cal introduir i cal que existixquen este tipus d'articles, perquè, vaja, la societat és aixina i se donen casos que, vaja, no se fan les coses com s'haurien de fer, i això ha d'estar previst i regulat.

Clar, el que és sorprenent ací és que el nou text que estem discutint avui incorpora pràcticament textual la legislació que sobre la qüestió de les sancions està en vigor des de l'any 1997, i quan entra en el capítol de sancions, l'única cosa que fa és traduir la quantitat que hi havia en l'any 1997 en pessetes, la traduïx avui a euros.

Clar, això, és fàcil interpretar que el que està fent-se amb això pràcticament és premiar l'infractor, perquè, clar, si en l'any 2004, finals del 2004, que anem a aprovar aquesta llei, posem que la quantia de la multa és la mateixa que en l'any 1997, estem renunciant a una qüestió bàsica com és l'actualització ja inclús de l'IPC.
És a dir, que la multa, a partir de l'any 2004 serà molt més barata que ho era en el 2007.

Jo, a això, no hi trobe justificació, perquè la que trobe no m'agrada.
Perquè, clar, la que trobe és dir que estem abaratint les sancions, i, clar, automàticament, d'ahí aniríem a l'altra conclusió: estem estimulant la infracció.
Com jo pense que això no serà aixina, perquè això seria molt fort, veritat?
, doncs, crec que se deuria arbitrar alguna solució per part de vostés, nosaltres n'hem plantejat una, no?
, que és posar unes quantitats, que.
.
.
, vaja, mosatros partim del fet que creem que no cal fer este tipus d'infraccions, però que el qui ho faça que ho pague, i que ho pague, doncs, amb quantitats ­digam­ actualitzades d'una manera important.

En la proposta de vostés, i si fan el mateix que en la comissió, que tiren cap arrere l'esmena, al final queda allò de l'any 1997 passat a euros.
Doncs, estupend, la millor solució per a la gent que ­digam­ no pensa complir en eixe aspecte el que ha de fer.
Jo crec que això no és el que caldria i, vaja, per tant.
.
.

Després, hi ha també l'article 77, que també vam tindre debat en la comissió, que és del al condonació.
És a dir, que quan a un infractor se li detecta, doncs, si eixe infractor corregix el que se li ha detectat, se li pot perdonar fins a un 80%.
.
.
Dius, bé, astò, què passa?
, al final, ho posen tan bé que val la pena provar, perquè si no m'agafen, estupend, i si m'agafen, doncs, si faig el que havia d'haver fet ­el que havia d'haver fet!
­, doncs, tot queda en un 20%.
Home!
, la diferència és tan gran que, d'alguna manera, el que se pot estar fent és estimular eixe tipus de coses.

Després, en l'article 78 hi ha referències als terminis, que repetiríem un poc l'argumentació a què abans féem referència, nosaltres creem que ahí s'ha produït un retrocés i considerem que en este tipus de qüestions això no se pot admetre.
Inclús hi ha coses que estaven en la legislació anterior que han canviat i han canviat a pitjor en aquest.

Després, en el procediment sancionador, no entenem també la reducció dels terminis, perquè crec que això va en perjudici de l'administrat.
És a dir, l'administració avui jo crec que té més mitjans per a poder concloure els expedients que tenia fa anys.
És a dir, no és excusa perquè ara necessite més temps per a fer el mateix que abans amb menys mitjans es comprometia a fer.

I, després, volem que es suprimixca la referència que es fa a les entitats de control de la qualitat privades, que ja va començar en el tema del debat de la llei d'ordenació de la qualitat de l'edificació i que en aquesta, doncs, se torna a introduir.
Pensem que és un primer pas quant a la privatització d'una mesura que fins ara ha estat en mans dels ajuntaments i que jo crec que cal que continue estant ahí.

Aquell ajuntament que no tinga mitjans suficients, doncs, el que ha de fer, via diputació, via conselleria, és demanar, lògicament, reforços en eixe sentit, mitjans, però no privatitzar una qüestió que ens pareix delicada, com és la certificació de la qualitat, del bon acabament, en este cas, dels habitatges, pensem que això és introduir un element distorsionador del mercat.

Gràcies.

*(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Rosa María Barrieras Mombrú)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Popular, el senyor Mundo.

 

**El senyor Mundo Alberto:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Bé, tornem.
.
.
, perquè ja vam fer-ho en la comissió, a parlar del tema de la graduació de les multes.
Les multes que, com bé diu, són reflex de les multes que n'hi havien en l'anterior projecte, són multes en les quals, doncs, se fixen les quantitats, que voldríem que en cap moment ficaren multes ningú, que no ficaren multes ningú, perquè la llei no està perquè multéssem la gent, sinó perquè complixquen tots los requisits, i indubtablement la quantia de les multes i el tipus de multes i pel que es fiquen les multes, doncs, jo crec que el Govern Valencià en tot moment pot revisar eixa quantia, i li ho vaig dir en la comissió, i que automàticament, deixem que siga la multa específica i en qualsevol moment el Govern puga canviar eixes quantitats.

Perquè vosté, el que passava és de 150 fins a 600 euros, de 300 fins a 1.
200, és a dir, d'una forma que tampoc.
.
.
És a dir, dóna una quantitat, la multiplique per quatre o la multiplique per una quantitat que tampoc no té una argumentació clara quins criteris ha seguit per a poder arribar a eixes quantitats, és a dir, ha ficat unes quantitats i punt.
Jo crec que això ho pot regular la Generalitat i ho deu regular ella mateixa.

Quant a la condonació.
Jo li ho dia en la comissió quan vam parlar del tema.
En este moment, la condonació, estem parlant no per a l'infractor que ha fet una sanció, que ha fet una cosa irreparable o una infracció, diguem, en la qual ha de tindre el cent per cent de la sanció que corresponga.

Jo ho compare una mica, doncs, a un mateix tipus com pot ser una infracció urbanística.
N'hi han fets que es poden, d'alguna forma, esmenar, que són esmenables, hi han més graus o menys graus segons el tipus d'infracció que fan de temes, i que alguns d'ells es poden esmenar.
Però en cap moment una persona, quan tinga un expedient obert i haja d'arbitrar-li i donar-li una sanció i donar-li unes directrius per a esmenar alguns errors que puga tindre, en cap moment se vaja *de rositas* ­jo li vaig dir la mateixa paraula allí, en la comissió­ per a casa sense condonar-li tot el que és la sanció que tinga, almenys haurà de pagar el 20%.
Es pot condonar fins un 80%, veent quin és el grau d'eixa correcció, amb els criteris que puguen tindre, i per tant, sempre haurà de pagar un 20% de la sanció corresponent.
Per tant, mai se'n pot anar a casa sense pagar cap fet.
Jo crec que a ningú, per tots els motius que puguen haver, li ve a compte dir: "Vaig a passar a vore si m'agafen o no m'agafen i no me fiquen la sanció".
Jo crec que ahí s'ha ficat no per a condonar a tota la gent i que la gent puga anar fent infraccions.
No obstant això, sí que d'alguna forma sempre l'obliguem a pagar una quantitat.

Després tornem a parlar del control de qualitat, del control de qualitat que es puga donar per empresa oficialment acreditada.
Jo crec que una empresa oficialment acreditada garantix en tot moment el compromís dels requisits exigits.
O siga, una empresa autoritzada, primera, ja li dóna una autorització l'administració perquè eixa empresa puga fer el control, no serà una empresa qualsevol la qui farà el control.
I, per tant, una vegada eixa empresa, siga pública o siga privada, puga fer eixos controls, jo crec que mai podem desconfiar que ells puguen fer els controls adequats perquè la qualificació definitiva puga tindre totes les mesures adients, perquè tinga les garanties perquè el comprador puga tindre eixa vivenda en condicions.
Jo no crec que és privatitzar el tema, sinó que, al contrari, és donar possibilitats als ajuntaments i a institucions que no tenen la possibilitat de tirar endavant un control d'este tipus, que puguen recórrer a una empresa privada la qual els puga facilitar eixa labor, però sempre una empresa acreditada per l'administració, que és el que cal en este cas.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Per a rèplica, té la paraula el senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyora presidenta.
Breument.

Bé, és absolutament incomprensible la justificació que se dóna per part del PP al tema de les multes.
Perquè, clar, si és que és voluntat de la conselleria actualitzar-ho, podia haver-ho fet.
Podíem haver arribat a un acord transaccional si la quantia nostra els haguera paregut exagerada, que no ho sé.
Però mantindre la mateixa quantitat, jo crec que és un error, un error incomprensible, no sé si del conseller, dels seus assessors, de que siga, però un error.

I que, en tot cas, dóna un missatge equivocat, dóna un missatge equivocat, com és el d'abaratir les sancions, perquè no s'actualitza, ja dic, ni tan sols en l'IPC.
Missatge equivocat que torna a reproduir-se en el manteniment de l'article 77.
Perquè, clar, es diu: "És que almenys pagarà el 20% de la multa".
Home, l'únic que faltava és que damunt li donàrem diners!
Però sí que el que fa és que estimula, estimula que si un senyor el que vol fer és una infracció, a la millor la fa, perquè diu: "Bé, si me pillen i la corregisc, un 20%".

I a més, amb una característica, que no s'ha dit fins ara ­bé, vaig a dir-la­, i és que de nou s'introduïx un element discrecional.
Es diu: "Es podrà condonar".
Es podrà condonar, un element de discrecionalitat subjectiva total.
Perquè, clar, "es podrà".
.
.
davant del mateix cas, a un senyor se li podrà fer i l'altre no se li podrà fer.
O siga, és introduir no solament elements d'injustícia, sinó que en este cas inclús elements de discriminació, que me pareix absolutament injustificable.
Si és aixina com vostés estan dient, diguen-ho clarament: es condonarà sempre el 80%.
Però no ho deixen com una possibilitat, a vore si és amic meu o no és amic meu, que és d'alguna manera el que fan.

Jo, allò de les empreses privades, continue pensant que és introduir elements de privatització en un element tan delicat com és el de la construcció, la finalització d'obres, el control de qualitat.
I no me pareix correcte, suposant ja que tindran les garanties i tal.
Però tenim exemples en sentit contrari, que no me pareix que siga el més adequat.

Gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Té la paraula el senyor Mundo.

 

**El senyor Mundo Alberto:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Bé.
Jo, per a incidir, poc crec que queda per dir sobre el tema que hem plantejat.
Jo crec que, en el que vosté està dient de la condonació, de la discrecionalitat de la condonació, li he fet referència a un fet que s'atribuïx moltes vegades, sobretot en el tema d'infraccions urbanístiques, que és un tema paregut, que és una infracció del tipus si són legalitzables o no legalitzables estos percentatges, i si són legalitzables en tenen uns altres, però sempre se'n va pagant una quantitat.

Però normalment, quan apliquem ­i ho dic per experiència personal­, quan apliquem estos temes, normalment establim uns criteris per a tots iguals, uns criteris per a tots igual.
No podem dir: del tipus de fet.
.
.
Hauran d'establir-se uns criteris per a tots igual, per a tots igual, que pot ser un 20%, pot ser una condonació d'un 80%, una condonació d'un 60.
Però per a tots igual, senyor Oltra, per a tots igual.
I penso que això, indubtablement, este debat, del que estem comentant, pense que d'alguna forma s'haurà de tindre en consideració en el moment d'aplicar-ho per a evitar discriminacions.
En cap moment volem que siga una norma discriminatòria per a uns i per a uns altres, i que si el mateix tipus d'infracció la fa un i un altre, tinga la mateixa quantitat de condonació, de condonació.

Quant al tema del que són les sancions, repetir-li el mateix que li he dit anteriorment, que penso que això es podrà en tot moment regular a través d'una modificació que està disposada la conselleria a realitzar per a actualitzar i per a vore quines quanties adequades són les que s'hauran d'estipular per a les sancions.
Per tant, que puguen ser modificades en tot moment i que, com això és una potestat que té, se deixa en eixe sentit.

Moltes gràcies.

*(Ocupa la presidència el president, senyor Julio de España Moya)*

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Mundo.

Vamos a proceder a la votación de las enmiendas, que si no me dicen nada los vicesíndicos, pueden ser votadas todas globalmente.
*(Remors)* Señor Perelló, atento le escucha esta presidencia.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

Vamos a votar de la 121 a la 139, si no me corrige la presidencia.
I, en ese caso, tendríamos que hacer tres bloques: uno con la 126, otro con la 136 y el resto todas juntas.

 

**El senyor president:**

 

Vamos a ver si esta presidencia ha entendido bien.
Me dice usted que por un lado tenemos la 126, por otro la 136.
¿He entendido que la 129 y 139 también juntas?
*(Remors)* Todas las demás juntas, todas las demás juntas.
De acuerdo.

Votamos la 126.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 5 votos a favor, 69 votos en contra.

Votemos la 136.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 5 votos a favor, 42 votos en contra y 27 abstenciones.

Y luego votemos todas las demás, que hemos enunciado anteriormente y que incluye desde la 121 a la 124, de la 128 a la 130, de la 132 a la 135 y la 139.
¿De acuerdo?
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 32 votos a favor, 42 votos en contra.

Procedamos a votar los artículos.
Artículo 71.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 42 votos a favor, 31 votos en contra.

Votamos el artículo 72.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 42 votos a favor, 32 votos en contra.

Votamos ahora los artículos 73, 74 y 75, que no tienen enmiendas presentadas.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 42 votos a favor, 32 abstenciones.

Ahora votemos el artículo 76.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 42 votos a favor, 32 votos en contra.

Ahora votemos el artículo 77.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 42 votos a favor, 32 votos en contra.

Ahora votemos el artículo 78.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 42 votos a favor, 31 votos en contra.

Ahora el artículo 79.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 40 votos a favor, 32 abstenciones.

Vamos a votar la disposición adicional primera.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 41 votos a favor, 5 votos en contra, 27 abstenciones.

Vamos a votar ahora la disposición adicional segunda, tercera y cuarta.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 42 votos a favor, 31 abstenciones.

Ahora vamos a votar la disposición adicional quinta.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 42 votos a favor, 32 votos en contra, ninguna abstención.

Ahora vamos a votar la disposición adicional sexta.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 42 votos a favor, 27 votos en contra, 5 abstenciones.

Ahora vamos a votar, si ustedes no me dicen en sentido contrario, la disposición transitoria primera, la disposición transitoria segunda, la disposición transitoria tercera, la disposición transitoria cuarta, la disposición derogatoria, la disposición final primera y la disposición final segunda.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 41 votos a favor y 32 abstenciones.

Ahora, vamos a votar la exposición de motivos.
Comienza la votación.
42 votos a favor, 32 votos en contra, ninguna abstención.

Ahora, vamos a votar la totalidad de la ley.
Comienza la votación.
La ley queda aprovada con 42 votos a favor y 32 votos en contra.

Ahora abrimos un turno de explicación de voto.
Tiene la palabra, en representación del Grupo Esquerra Unida-Esquerra Valenciana-Els Verds: Entesa, el senyor Joan Antoni Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:** 

 

Jo crec que a estes altures és prou ociós donar una explicació que ha vingut donant-se tant en comissió com en el plenari dels motius pels quals nosaltres ens hem oposat a aquesta llei, una llei a la qual ja li presentàrem una esmena a la totalitat aleshores i va estar rebutjada.
Nosaltres creem que feia falta una Llei d'habitatge al nostre país, una llei d'habitatge que, en tot cas, ha arribat massa tard perquè el problema de l'habitatge en estos anys s'ha agreujat d'una manera intolerable.

O siga, sempre ha sigut un problema, sempre ha sigut una necessitat, encara que és un dret bàsic en la nostra Constitució, però sempre ha sigut una necessitat cara, una necessitat que les famílies que l'han afrontada han hagut de comprometre una sèrie de recursos que, d'alguna manera, dificultaven la seua vida quotidiana.
Però en aquests anys és que s'ha arribat ja a un límit que pràcticament s'ha transformat quasi en un objecte de luxe.
I això davant la indiferència dels diferents poders, tant a nivell autonòmic o estatal, inclús en ocasions municipal.

S'ha fet molt poc.
Abans ja he fet referència en la intervenció.
S'ha deixat fer en excés al sector immobiliari, que és un sector interessat que, per una banda, quan més habitatges es facen, millor, i quan més cara es venga la vivenda, millor.
I s'ha deixat en excés treballar en eixe sentit a estos sectors, i el resultat final és el que és.
Ara mateix, podria servir aquella llei per a introduir alguna correcció en eixa situació, correcció que també vindria per normatives que, a banda de la llei, normatives a banda de les que està fent també l'Estat, que van també en un sentit més positiu, més intervencionista, que jo crec que és el defecte que han tingut les diferents administracions i és que no han sigut tant deliberadament intervencionistes com haurien d'haver sigut en un tema tan sensible.

Però jo crec que aquesta llei es va a quedar en *un quiero y no puedo,* o siga, no va a servir pràcticament per a res, que és una llei més d'eixes que podran dir: "bé, s'ha fet, però.
.
.
", que no incorpora i no va a millorar en substància el que cal fer, inclús m'imagine que el que es puga fer es farà existira la llei o no existira, inclús algunes de les coses que s'han fet des de la conselleria del senyor Blasco s'han fet abans de l'existència de la mateixa llei.
Senyal que la llei no ve a incorporar res nou, res positiu.

En el debat.
Doncs, en el debat s'han incorporat algunes esmenes de l'oposició que jo crec que han millorat un poquet el tema, però que d'una manera incomprensible les esmenes de més fons que volien introduir continguts i criteris propis en un tema tan delicat com aquest han estat rebutjades.
Algunes d'elles d'una manera lògica, perquè entenem que defenem models socials i polítics radicalment diferents vostés i nosaltres, i entenem que vostés rebutgen eixes esmenes; altres, no trobem justificació, altres creem que són producte de la desídia, del desinterés o simplement dir que "encara que ens hem equivocat, a estos no els hem de reconéixer que ens hem equivocat", o siga, mantenir-la i no esmenar-la, que seria un poc la tàctica de vostés com a grup majoritari.

Jo crec que això ha contribuït a empobrir la llei i a desaprofitar una oportunitat que en un altre pla més de consens, més de participació en la comissió i ací, doncs, podrien haver arribat almenys, si no a l'aprovació unànime, cosa difícil en estos temps que corren, almenys intentar incorporar entre tots mesures que hagueren millorat, en definitiva, un text que estarà després que nosaltres deixem d'estar ací, que jo crec que era la perspectiva que ha faltat en esta llei.

Gràcies.

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Joan Antoni Oltra.

Ahora le toca el turno al representante del Grupo Parla-mentario Socialista, ilustrísimo señor diputado don Adolf Sanmartín.

Tiene el uso de la palabra, don Adolfo.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

Gràcies, senyor president.

Anem a intentar fer un resum sobre les propostes que nosaltres hem presentat i el perquè justifiquen el no a aquest projecte de llei.

En primer lloc, pensem que es tracta d'una llei excessivament descriptiva, amb molts articles que descriuen processos o mesures ja existents, i posàvem d'exemple la còpia literal dels decrets del Pla de vivenda, del 36 al 46.

En segon lloc, hem de votar que no perquè en alguns casos s'anuncien ­jo diria­ principis totalment genèrics més propis de declaracions de caràcter polítics i sense cap tipus d'aplicació pràctica que no siga la difusió mediàtica.
I per tant, no anem a entrar en esta qüestió.

Votem "no" també perquè s'incorporen requeriments a un excessiu nivell de detall més propis d'un reglament o ordre de tramitació que d'una llei.

Votem "no" perquè pensem que és totalment inadequat el tractament de les fiances dels arrendaments.
Pensem que tot aquest capítol, que nosaltres demanàvem la supressió, és un complet despropòsit i va totalment en contra d'afavorir el que és la política de lloguers.
No hem d'oblidar que una fiança, insistisc, és una garantia per a l'arrendador en cas d'incompliment, però vostés ho confonen amb un impost, de fet donant-li quasi el mateix tractament.
En definitiva, burocratitzen de forma extraordinària el que és el procés i ho converteixen en una via de finançament encobert, ja que vostés saben, igual que jo, que l'acumulació de les quanties de les fiances són molt grans amb el pas del temps i, per contra, l'exigència de liquiditat és molt reduïda.

I per últim, hem de votar en contra malgrat agrair-li, senyor Modrego, haver-nos acceptat alguna de les esmenes, sobretot la relativa al lloguer amb opció a compra, un mecanisme importantíssim perquè determinats col·lectius, sobretot joves, puguen accedir a la vivenda.
Però, que conste que el tema de la capitalització.
.
.
, doncs, bo, que.
.
.
, qui vulga, però, de veres, desenvolupem el més aviat possible el reglament en el qual especifiquem aquesta proposta.

El cert és que resulta sorprenent que en un projecte de llei monogràfic sobre el tema de la vivenda, doncs, hagen oblidat un aspecte tan bàsic i essencial, que no van posar-ho.
Per tant, jo penso que això, doncs, delata un poc de forma negativa.
De fet, estan oblidant que a la Comunitat Valenciana els joves han de destinar quasi la meitat, el 47% de la seua renda per a comprar una vivenda.
I això no ho dic jo, ho diuen les dades que en març d'enguany oferí el Consell de la Joventut d'Espanya.
I estan oblidant, en definitiva, que fins al 1995 el percentatge de vivenda protegida front al de vivenda lliure era del 37%.
Ja hem passat aquest percentatge, havia baixat ja al deu i escaig o l'11%.

Per tant, en definitiva, a mi de veres m'hagués agradat que no solament utilitzà la comissió per a transaccionar o acceptar i tal, sinó que haguérem pogut utilitzar aquesta Cambra per acceptar algunes esmenes més.
Jo estic convençut, senyor Modrego, que vosté estava convençut que transaccionaríem algunes esmenes més, perquè pense que enriquien aquest projecte de llei i que en absolut desvirtuaven el missatge que vostés volien donar.

De totes formes sí que li agarre un compromís, una paraula o dos, i els anirem repetint de forma insistent, que, en primer lloc, el tema del reglament per al lloguer amb opció a compra i, en segon lloc ­ho ha dit vosté i constarà en acta­, quan parlarem de la Llei urbanística valenciana, és a dir, la modificació de la Llei reguladora de l'activitat urbanística, ens seurem a parlar pel tema de generar sòl per a vivenda de protecció oficial.
En la Llei de foment i qualitat de l'edificació no vam poder fer-ho, ara tampoc i, almenys, que agafem este compromís.
Amb això, em sentiria satisfet.

Moltes gràcies.

 

*(Ocupa la presidència la vicepresident primera, senyora Rosa María Barrieras Mombrú)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Popular i per a explicar el vot, el senyor Modrego.

 

**El senyor Modrego Caballero:**

 

Señorías, culmina ahora la aprobación de una nueva ley, la Ley de la vivienda, y quiero en este momento agradecer la disposición y el debate, a veces un poco fuerte, desde la discrepancia, desde posiciones diversas.
Nosotros hemos ido con un planteamiento de aceptar aquellas transaccionales y aquellas enmiendas buscando el consenso al máximo y, de hecho, hemos aceptado unas cuantas en-miendas porque entendíamos que se mejoraba el texto, y no lo hemos hecho así cuando entendíamos que no coincidían con nuestra idea de lo que tiene que ser la Ley de la vivienda o perjudicaban el texto.
Lamento, lamento que no se entienda de esa manera.

Yo creo que esta ley es muy importante por varias razones.
La primera porque forma parte de lo que es la política de vivienda, y la política de vivienda está en el eje de las políticas sociales que están también en la base de las políticas del Partido Popular, políticas sociales que hemos llevado con gran efectividad, y la prueba es que aquí estamos en esta cámara con mayoría y con el Gobierno de la Comunidad Valenciana.

Esas políticas de vivienda se estructuran yo creo que en tres aspectos: en el tema de las inversiones, que entraremos más tarde a través de los planes de la vivienda; en la política dinámica del ejecutivo, en base a convenios, disposiciones, acuerdos que se están llevando también durante estos años; y en el marco legal.
En el marco legal correspondía, por lo tanto, plantear lo que es una Ley de la vivienda.
Y esa Ley de la vivienda en un plazo también muy rápido está aprobada.

Esta ley responde por eso a esa demanda de los ciudadanos de políticas avanzadas, progresistas, en el tema de vi-vienda, y responde al compromiso del Gobierno Valenciano de 100.
000 actuaciones en esta legislatura, compromiso sin parangón tampoco en el resto del Estado.

Pero, además de ser eje fundamental de esa política de vivienda, yo creo que forma parte también de ese conjunto de leyes que van a dotar a esta comunidad del marco más efectivo, más moderno, más coherente, más actual en lo relativo a territorio, a medio ambiente, a edificación y a vivienda.
La Ley de ordenación del territorio y paisaje, la Ley del suelo no urbanizable en tramitación, la Ley de ordenación de fomento y calidad de la edificación, la revisión de la ley reguladora, esta propia ley, desde luego son un esfuerzo tanto del Gobierno y del Partido Popular como de esta cámara, y que, desde luego, yo creo que nos va a constituir en referencia en el resto del Estado.

Esta ley es una ley que da un marco global a los aspectos de vivienda y se estructura en unos apartados que yo creo que son fundamentales.
El acceso a la vivienda está tratado como un tema específico, el uso de esa vivienda, la conservación, el fomento público, como título independiente, y por fin un régimen sancionador que garantice la ejecución de todos estos aspectos.

Ya digo, hacer hincapié en ese contenido social, en ese aspecto de garantías para todos los ciudadanos, los compradores y los arrendatarios en cuanto a la calidad de las edificaciones, en cuanto a las garantías de los contratos, en cuanto a las garantías también del mantenimiento por esa obligatoriedad.
Y también la parte importante de fomento de la actividad pública que plantea la ley.

Este marco legal, que yo creo que tiene el valor sustantivo que hemos dicho de colaborar en la política de vivienda por un lado y por otro lado constituir ese marco global en materia de ordenación del territorio, urbanismo, etcétera, además presenta lo que son importantes novedades que, desde luego, van a mejorar y contribuir a esa política.
El regular, como se han regulado, los derechos y las garantías de los compradores y los arrendatarios va a llenar un vacío y va a dar una garantía, sobre todo a los compradores y a los arrendatarios, pero también a todo el mercado de la vivienda, mejorando claramente lo que es ese mercado.
Por ejemplo, la señalización de la priorización de los PAI como VPO como motivo de la adjudicación, pues yo creo que eso es importante; el establecer un régimen sancionador suplementario, que no alternativo, como erróneamente se ha entendido y se ha defendido reiteradamente en esta cámara, al código civil, pues yo creo que son garantías suplementarias que se establecen en esta comunidad, que no está en otras comunidades y que van a mejorar el mercado de la vivienda.

La promoción pública asimilada; el sistema de fianzas, yo creo que muy positivo, y además que desarrolla lo que es una legislación estatal; el fondo de mejora, que es algo que está funcionando y que está claro que mejora y que garantiza el mantenimiento de las edificaciones y, claro, va a tener rango legal y que es, yo creo, una aportación importante también como aportación de la oposición.
Desde lue-go, la ley no prohibía en ningún momento y era posible con la ley, tal como estaba redactada, pero es importante que se incluya en la ley también lo que es el arrendamiento con opción a compra, como muestra también de apoyo a las actividades de arrendamiento, por un lado, y el posible paso a obtener la vivienda.

Ya digo que esta ley, por lo tanto, yo creo que es muy completa y va a tener unos efectos muy positivos en toda esta política de vivienda.
Pero de todas formas en las políticas de vivienda hay aspectos mejorables y en eso está trabajando el Partido Popular.

Yo creo, porque se ha comparado también, han dicho datos del grado de cumplimiento de los planes o de lo que eran las políticas de vivienda de otros partidos y de los nuestros, yo quiero hacer unas mínimas reflexiones ya para acabar.

Si analizamos las políticas de vivienda las podemos analizar con respecto a las políticas anteriores en la Comunidad Valenciana.
Se hablaba en porcentaje que antes era mayor el porcentaje de VPO con respecto al total.
Es cierto, es que entonces como no se hacían viviendas pues el porcentaje era algo relativo.
Si hablamos en números absolutos podemos decir que hasta el año 1995, de 1990 a 1995, se destinaban en euros constantes, por decirlo así, 30 millones de euros al año a lo que es subvenciones y política de vivienda.
¿Saben qué media en estos dos últimos años han destinado los gobiernos del Partido Popular?
Nada menos que 106 millones de euros/año, tres veces más.
Tres veces más quiere decir tres veces más viviendas que en los períodos anteriores.
Y eso se mantiene porque en este año, en este año el presupuesto es de 106 millones de euros.

¿Saben ustedes cuántas viviendas protegidas se han construido en la legislatura del Partido Popular?
150.
000 viviendas, señorías.
Eso es política social y eso es una política global que ejecuta el Partido Popular.
Pero si comparamos con el resto del Estado, pues yo creo que hay unos datos fundamentales.
Uno, el grado de cumplimiento de los planes de la vivienda en nuestra comunidad, que siempre han sido primero en el cien por cien, en primera instancia, y después hemos recogido los sobrantes de planes no ejecutados por gobiernos en muchos casos socialistas para traerlos a nuestra Comunidad, ejecutando el plan muchas veces hasta el 150%.
¿Eso qué consecuencia ha tenido?
Que el precio del suelo en nuestra comunidad es el 73% de la media estatal, que eso quiere decir que es inferior.
Pero si nos comparamos con comunidades asimilables a la nuestra en lo que es crecimiento económico, en lo que es peso dentro del Estado, el precio se reduce todavía más, estamos rondando entre el 50 y el 60% del precio en esas comunidades.
Y eso no es casual.
Eso es una política continuada de vivienda con resultados muy satisfactorios.
Y si en nuestra comunidad, además, el grado de ejecución y de cumplimiento de todos los planes, ya digo, está el 16% frente al 10% de nuestro peso estatal.

Podría darles muchos datos, podríamos hablar de la orientación social de estas ayudas, el 70% a jóvenes menores de 35 años, el 91% para ingresos menores equivalente a 2.
500.
000 de pesetas.
Realmente son datos, yo creo, apabullantes y que nos ponen en el camino de que la política de vivienda que se está llevando a cabo, que se ha llevado durante estos años, es muy acertada.

Si además tenemos en cuenta el crecimiento económico que se ha producido en nuestra comunidad, porque ustedes dicen "es que se construyen menos VPO", eso es cierto y es un problema que estamos solucionando, pero tengan en cuenta que la renta, el pleno empleo, que hay prácticamente en nuestra comunidad, el incremento de renta que se ha producido de prácticamente doce puntos, han garantizado que las personas que en los años 1990/1995, con un 20% de paro, no podían acceder a una vivienda libre ahora están accediendo a las viviendas libres.
Por eso, en vivienda libre también en nuestra comunidad construimos mucho más que en el resto de España.

Frente a eso el gobierno del estado por un lado dice "oiga, es que crece el precio de la vivienda porque no hay suelo urbanizado" y por otro lado sus compañeros dicen "es que aquí no hay que urbanizar suelo porque tenemos demasiado suelo".
Pues, no.
Yo creo que lo que hay que hacer, en vez de incurrir en contradicciones, lo que hay que hacer es profundizar en estas políticas y a partir de ahora, con la ley que hace una apuesta decidida por todas las garantías y por toda la promoción pública, continuar en esta línea de trabajo.

Y yo pienso que esta política, esta política beneficia a todos, yo creo que socialmente irreprochable, porque está basada en la solidaridad a apoyar a aquellos que más lo necesitan.
Los planteamientos, además, que tiene esta ley con garantías y enmiendas que se han incluido garantizan que es respetuosa con el territorio y con el medio ambiente.
Y además, también, señalar que es, desde luego, y eso es una garantía para todos nosotros, eficiente económicamente.
Conseguimos los máximos recursos para nuestra comunidad, para los ciudadanos de nuestra comunidad y para la política de vivienda de la comunidad.

Termino agradeciendo a todos los diputados su participación en esta cámara.
*(Aplaudiments)*

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor Modrego.

Finalitzat el punt quatre de l'ordre del dia, finalitza el Ple.
Moltes gràcies, senyories.

S'alça la sessió.

 

*(S'alça la sessió a les 13 hores i 57 minuts)*