Untitled Web Page



**Ple de les Corts Valencianes celebrat el dia 24 d'octubre de 2001.
Comença la reunió a les 10 hores i 41 minuts.
Presideix la Molt Excel·lent Senyora Marcela Miró Pérez.
Sessió plenària número 53.
Primera reunió.**

***Compareixença del president del Consell, senyor Eduardo Zaplana Hernández-Soro, per a respondre a les preguntes d'interés general per a la Comunitat Valenciana, formulades pels grups parlamentaris***

**La senyora presidenta:**

 

S'obri la sessió.

Molt honorable senyor president del Consell.

Honorables consellers.

Il·lustres diputades i diputats.

Primer punt de l'ordre del dia: compareixença del president del Consell per a respondre les preguntes d'interés general per a la Comunitat Valenciana formulades pels grups parlamentaris.

Té la paraula l'il·lustre síndic del Grup Parlamentari Popular, senyor Font de Mora, per a formular la seua pregunta.

 

**El senyor Font de Mora Turón:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Señorías.

Señor presidente del Consell.

El Grupo Parlamentario Popular en alguna otra ocasión le ha formulado preguntas en relación con la situación económica de nuestra comunidad.
Estas preguntas responden al criterio que tiene el Grupo Popular de que las preguntas de interés general deben ser eso, preguntas de interés general, es decir, preguntas en las que se vean reflejadas las inquietudes de la sociedad valenciana, las inquietudes reales, me refiero, de la sociedad valenciana; otras, las artificiales, ya serán otros los encargados de formularlas.

Pero indudablemente, aunque es verdad que recientemente le formulamos una pregunta de similar naturaleza, entre aquella pregunta y la de hoy, señorías, ha ocurrido un hecho cuya trascendencia a nadie se le escapa.
Es decir, los atentados del 11 de septiembre provocaron una auténtica conmoción internacional y han modificado el escenario internacional de manera importante.
Y siendo como son los regímenes democráticos regímenes de confianza, nos parece de sumo interés que en el día de hoy su señoría informe a la Cámara, y a través de ella a todo el pueblo valenciano, de cuáles son las perspectivas económicas de nuestra comunidad tras lo que ha supuesto la crisis motivada por los atentados del 11 de septiembre.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Font de Mora.

Té la paraula el molt honorable senyor president del Consell.

Senyories, pregue silenci.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Con la venia, señora presidenta.

Señorías.

Señor Font de Mora.

Yo creo que todos, absolutamente todos, somos conscientes de que hay un antes y un después del 11 de septiembre de este año.

El ataque terrorista, sin duda, tiene múltiples efectos, y uno de esos efectos, una de las partes más importantes, afecta, sin duda, a la actividad económica.

Vivimos en una economía globalizada, no solamente en el intercambio de bienes y servicios, que también, sino fundamentalmente en el ámbito financiero.
Somos conscientes de que lo que ocurre en un gran economía, y la economía americana sin duda lo es, tendrá efecto sobre las demás economías.

El ataque terrorista a Estados Unidos es un hecho que a fecha de hoy nadie ha sido capaz de concretar su alcance, el alcance definitivo.
Ya he dicho que la economía de Estados Unidos es la primera del mundo, ella sola representa una cuarta parte de la producción mundial de bienes y servicios.

La economía americana ya mostraba antes del 11 de septiembre claros indicios de moderación, y así lo hemos hablado en diferentes comparecencias y debates en esta Cámara.
La estimación del crecimiento del segundo trimestre del ejercicio actual se cifra en el 1,2 % de la tasa interanual.
Doce meses atrás, doce meses antes, era del 5,2 %.
La otra gran economía mundial, que es la de Japón, en el segundo trimestre obtuvo un resultado negativo de -0,7% de crecimiento de su PIB.
Lo que es lo mismo, una clara recesión.

La expectativas económicas, si cabe, son todavía más confusas, y los analistas siempre utilizan la palabra incertidumbre para poder definir el horizonte.

Hay algunos datos, como la importancia del consumo de las familias en Estados Unidos, que todavía no se pueden valorar, pero que son determinantes para la estabilidad de su economía, porque constituyen el motor principal de esta.
Sin duda, el ataque ha generado un efecto de prudencia y de menor consumo, y veremos cuáles son las consecuencias.

América Latina no tiene un escenario mucho mejor, en muy mala situación ­la brevedad de esta comparecencia impide que pudiéramos analizarlo­ y Europa está mejor, pero también con estimaciones a la baja.

Bien, ese es el panorama.
Dicho esto, como los argumentos a veces se mezclan con frecuencia, para intentar cada uno hacer el análisis que más le conviene, y reconociendo sin duda la complejidad, las bases económicas actuales de España y de la Comunidad Valenciana son tremendamente sólidas, son muy sólidas.
Mucho más que en crisis precedentes.
Además, hay declaraciones de autoridades económicas, como el presidente del Banco Central Europeo, que ha declarado recientemente que hay motivos para confiar en que la desaceleración será de corta duración.
Lo están diciendo todas las autoridades importantes en el ámbito de la Unión Europea.

En España se mantiene la estimación de crecimiento para el próximo año en el 2,9%, que teniendo ­como acabo de explicar­ la descripción del mapa internacional desde el punto de vista económico, es, señoría, todo un lujo, todo un lujo para España, y nosotros vamos a crecer por encima de la media española, por encima del 2,9% en el próximo ejercicio.

Los presupuestos del Gobierno de la nación también establecen además un plan de choque para mejorar la fiscalidad de las empresas, y por tanto se están tomando las decisiones oportunas.
Por tanto, tenemos mayor estabilidad, vamos a tener mayor estabilidad y vamos a crecer más que la media de la Unión Europea, que es probablemente la parte del mundo que mejor está resistiendo y mejor está afrontando esta situación.

Hoy la crisis económica, por primera vez, y es un dato que he resaltado mucho en los últimos tiempos, genera moderación de crecimiento, pero no genera una crisis importante como pasaba anteriormente.
Y, sobre todo, el dato importante es que la Comunidad Valenciana va a seguir convergiendo con Europa y va a seguir acercándose, porque sus niveles de crecimiento y de generación de empleo van a ser mucho mejores que los de la media europea.

Algo ha cambiado, algo ha cambiado sustancialmente en el panorama económico de nuestra comunidad y de nuestro país.
Aquellos que nos decían que todo era fruto de la coyuntura, hoy tendrán que cambiar el discurso, porque no era fruto de la coyuntura el crecimiento.
Hoy, en época de moderación de crecimiento nosotros seguimos por primera vez creciendo más que la media nacional y bastante más que la media europea.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor president.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Acabo.

La estabilidad es producto del proceso de modernización económica y productiva que hemos realizado.
Por tanto, a pesar, señoría, de la brevedad de esta comparecencia y de este debate, yo quiero apartarme explícitamente de cualquier análisis catastrofista.
Hasta ahora los resultados nos han dado siempre la razón.
Es un momento delicado, pero es un buen momento para la economía valenciana en comparación con el resto de funcionamiento de las economías del resto del mundo.
Vamos a seguir creciendo y, por tanto, yo pido confianza, serenidad, para que nuestro progreso se siga asentando sobre bases sólidas.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Té la paraula l'il·lustre síndic del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes per a formular la seua pregunta.

 

**El senyor Puig i Ferrer:**

 

Moltes gràcies, presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Senyor Zaplana, tres mesos després d'aparéixer l'escàndol seguix vosté sense donar a esta Cambra cap explicació al voltant de la seua relació amb el director general de Gescartera i assessor seu, el senyor Morey.

S'ha negat a comparéixer ací, s'ha negat a comparéixer a Madrid, ha bloquejat la comissió d'investigació, no han contestat ni una de les més de cent preguntes formulades.
S'ha dedicat només a amenaçar l'oposició, s'ha dedicat només a utilitzar el ventilador, però encara no ha dit una cosa ben senzilla: per a què va nomenar Morey i per què el va nomenar.

A vosté és possible que el faça riure, no sé si als afectats, a eixos que els han furtat 18.
000 milions els fa riure tant, però en qualsevol cas li vull dir que conteste d'una vegada, que conteste ja quins criteris va tenir en compte a l'hora de determinar la conveniència de nomenar el senyor Morey i quines mesures ha pres després d'estar implicat en l'escàndol.
(*Aplaudiments des d'un sector de la Cambra*)

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Puig.

Té la paraula per a respondre el senyor president.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Con la venia, señora presidenta.

Señorías.

Señor Puig, ya empezamos a comprobar cuál es el cambio de tono en la oposición del señor portavoz, elevar la voz.

Pero, en cualquier caso, decirle que yo soy responsable del nombramiento del señor García Morey y del cese del señor García Morey.
Que usted, porque eso sí que lo he explicado, conoce las condiciones por las cuales fue nombrado asesor.
Y desde luego, sería su señoría el que tendría que explicar qué es lo que quiere investigar o qué relación tengo yo que vaya más allá del nombramiento y del cese.
(*Aplaudiments des d'un sector de la Cambra*)

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Té la paraula el senyor Puig.

 

**El senyor Puig i Ferrer:**

 

Moltes gràcies, presidenta.

Senyor Zaplana, la seua obligació d'explicar al Parlament les seues accions de govern, no són negociables, és la seua obligació.
La qualitat de la democràcia exigix tindre un govern honrat i transparent, això és una exigència, això és una exigència.

Estem en una sessió de control al Govern i no en un tràmit per a atacar l'oposició, que és com convertix vosté sempre les compareixences en esta Cambra.

Els valencians tenen dret a saber o no tenen dret a saber per què va contractar vosté el senyor Morey?
I quins consells li va donar?
O és que no li va donar cap consell?
No va fer res?
Coneixia o no coneixia l'assessor apoderat de Gescartera?
No el coneixia i el nomena?
O és veritat que vosté regala el càrrec d'assessor com si d'una rifa es tractara?

En qualsevol cas, podrem tindre els diputats i les diputades de l'oposició, podrem saber alguna vegada el que li hem preguntat per escrit?
Podrem saber les relacions que tenen les empreses de Morey amb la Generalitat Valenciana?
*(Remors)*

Està en joc la seua credibilitat i la credibilitat del Govern Valencià.
I el que és més important, la credibilitat de la Presidència de la Generalitat Valenciana, que en última instància no va ser capaç ni de cessar ràpidament l'assessor en saber-se enmig de l'escàndol.
Tot el contrari, no és el que vosté ha dit: Morey estava imputat i declarant a l'Audiència Nacional i vosté va dir que no el cessaria.
Per què, senyor Zaplana, no se va atrevir a cessar fulminantment el senyor Morey?

A mesura que avancen les investigacions de la Comissió, la mentida representa tot el que representa Gescartera, les mentides de Pilar Valiente, les falsedats del secretari d'Estat d'Hisenda, el cinisme de Ramallo, aquell diputat que va vindre a fer-li.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Per favor, silenci.

 

**El senyor Puig i Ferrer:**

 

.
.
.
campanya electoral a vosté al 1995, i que dia allò que havíem amagat Roldán i tot això.
Aquell, aquell que ha passat de no saber res de l'assumpte Gescartera a estar implicat per haver rebut regals milionaris, a ser el notari de l'empresa estafadora i a tindre la filla de sòcia de Camacho.

Igual de mentirós com Morey, el seu amic, el seu assessor, igual de mentirós com Morey, que només era "el pare de la nóvia".
El pare de la nóvia i apoderat de Gescartera Dinero, apoderat de Gescartera Gestión, apoderat de Gescartera Pensiones, apoderat de Gescartera Red Comer-cial, apoderat de Gescartera Holding.
Només era el pare de la nóvia i encobridor, a través d'una empresa que coneix bé, Cantábrico, de les desfetes de Camacho.

Senyor Zaplana, vosté i Camacho compartien col·laborador, el senyor Morey.
Li va presentar en algun moment el senyor Camacho?

 

**La senyora presidenta:**

 

Silenci, per favor.

 

**El senyor Puig i Ferrer:**

 

Coneix vosté el senyor Camacho?

El que ja està provat ­això no és una especulació, està provat­ és que el senyor Morey es va presentar al senyor Castro y Ruiz de la Serna com a assessor seu, com a assessor del president de la Generalitat; i, per tant, la vinculació que vosté afirmava que no existia, existix.
I entre altres qüestions, vosté ja hauria d'haver aplicat la Llei d'incompatibilitats, aquella que diu en el seu article 15 que ningú podrà invocar o fer ús de la seua condició pública per a l'activitat mercantil, industrial o professional.

En conseqüència, ja ha obert l'expedient?
Ja ha fet algun tipus de mesura?
Com no ha obert cap expedient que almenys salve la cara de la Generalitat Valenciana, que és la rialla nacional?
I finalment, qui assumix la responsabilitat política d'haver nomenat assessor un senyor que ha utilitzat el càrrec de la Generalitat Valenciana per col·laborar en una estafa que ha costat 18.
000 milions de pessetes?
Qui assumix la responsabilitat?
*(Remors.
Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

Senyor Zaplana.
.
.

**La senyora presidenta:**

 

Silenci.
Senyor Puig, acabe.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

 

**El senyor Puig i Ferrer:**

 

.
.
.
massa dubtes, massa ombres, massa frivolitats.
Si és veritat que vosté no té res a amagar, si és veritat que està tot tan clar, no tindrà cap inconvenient en, ara mateix, anunciar que deixa de vetar la comissió d'investigació, i que podrem acabar amb tanta mentida i amb tanta irresponsabilitat.

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Puig.

Té la paraula el molt honorable senyor president.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Con la venia, señora presidenta.

Señorías.

Señor Puig.

Le voy a reiterar una vez más, porque su esfuerzo de hoy lo merece, cuáles son los motivos.
Lo he dicho por pregunta parlamentaria en contestación por escrito, y lo he dicho a los medios de comunicación y se lo he dicho a sus señorías ya en el debate de política general.
Lo vuelvo a decir.

Entiendo, y entendí en aquel momento, que hay personas que pueden ayudar a la Comunidad Valenciana a cambio de nada, personas que tienen *(remors)* interés en defender los intereses de esta tierra sin misión específica y sin retribución.
Son de la comunidad y tienen más o menos notoriedad.
No les hago a ninguno de ellos un examen previo, no les exijo nada y no ofrecen nada.

Esas condiciones a sus señorías les podrán parecer malas, buenas o regulares.
Pero esa es mi responsabilidad, que asumo plenamente.
A partir de ahí, será su señoría el que tenga que decir qué quiere investigar, por qué quiere investigar, qué datos o qué argumentos tiene, porque yo no tengo absolutamente ninguno.
*(Remors)*

Me ha hecho una pregunta concreta.
¿Conoce usted al señor Camacho?
No lo he visto en mi vida.
Pero fíjese qué fácil es darle la vuelta.
Usted sí que conoce a las personas que se han llevado los fondos reservados.
¿Es usted responsable?
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)* Son amigos suyos, son amigos suyos.
¿Es usted responsable de haberse llevado los fondos reservados de este país *(remors)* por conocer a esas personas?

 

**La senyora presidenta:**

 

Silenci, per favor.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Mire, señoría, está su señoría intentando artificialmente ­con ayuda, sin duda­ crear una situación que simplemente no existe.
Se han intentado malinterpretar mis palabras del debate de política general cuando dije "no se podrá demostrar".
¡Ah!
, ¿no se podrá demostrar?
No se podrá demostrar porque es mentira.
Porque no ha existido.

Yo al señor García Morey.
.
.
no recuerdo haber hablado nunca con él.
Él dice que lo saludé en una recepción amplia una vez.
Pues será verdad.
Será verdad.
Absolutamente nada más.
Será su señoría quien tiene que decir qué es lo que yo más puedo aportar, qué quiere que le diga, qué tengo que demostrar, qué pruebas o datos existen o de qué se trata de investigar.
Si a mí me dicen qué es lo que quieren investigar, pues yo les contestaré.
Pero a estas alturas no sé lo que su señoría quiere investigar.

Mire, en esta comunidad ha habido situaciones anómalas, y no quiero poner el ventilador ¿Son responsables las personas que estaban en ese momento al frente de su responsabilidad?
*(Remors*) ¿Sí?

 

**La senyora presidenta:**

 

Per favor, silenci.
Silenci.

 

**El senyor president del Consell:**

 

¿Sí?
Pues mire, el señor Lerma es responsable de haberle nombrado a usted *(Remors)* Sí.
Y usted de haber firmado autorizaciones de pago por encima del máximo de adjudicación directa previsto en aquella época a personas que prestaban colaboración al Partido Socialista, que hacían informes que no existen, y que también puedo presumir que era para financiar al Partido Socialista.
*(Remors)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Silenci, per favor.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra.
Remors)* Silenci, per favor.

 

**El senyor president del Consell:**

 

El señor Puig, por si alguien no lo ha oído, dice desde su escaño que eso es mentira.
Bien.
En cualquier caso, yo no quiero.
.
.
Ha dicho que es mentira públicamente, yo creo que lo ha oído casi toda la Cámara.
Y yo lo repito porque así la trascripción, porque así la trascripción.
.
.

Yo no quiero remover nada, señor Puig.
*(Remors)* Lo único que quiero, *(remors)* lo único que quiero es que el criterio sea el mismo para todos, que el criterio sea el mismo para todos.
¿De qué se acusa en estos momentos al presidente y al Gobierno?
¿De haber nombrado a un señor?
Eso es conocido.
¿De haberlo cesado?

 

**La senyora presidenta:**

 

Silenci, per favor.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Es conocido.
¿De qué más?
¿Cuál es el siguiente paso?
¿Dónde está el dato?
¿Dónde está el argumento?
¿Qué es lo que hay?

Ha ido el señor García Morey y ha hecho una declaración en la comisión de investigación del Congreso de los Diputados.
Yo lo he dicho aquí en el debate de política general, por escrito en contestación a las preguntas y ahora lo digo en la sesión de control.
¿Qué más quieren sus señorías?
¿Que yo participe en el folletín en el que están convirtiendo a esta comunidad?
No.
Yo vendré aquí *(remors)* todas las sesiones de control a que sus señorías se diviertan.
Y vendré, porque es mi obligación democrática.
Pero no me pidan que colabore con este desatino.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Per a formular la pregunta del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, té la paraula l'il·lustre síndic senyor Ribó.
*(Remors)*

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Senyora presidenta.

Senyor president.

Recentment s'ha negociat, s'ha signat en el nostre país i amb intervenció directa del seu Govern, dos acords amb el grup d'empreses Paramount, la Parks i la Pictures, de Carolina del Nord, per a dur la gestió de Terra Mítica fins al 2005, i per a col·laborar en la Ciutat del Cinema d'Alacant, societat Pac Temàtic d'Alacant.

Mire, al nostre entendre són uns acords molt beneficiosos per a Paramount Viacom i onerosos tant per a Terra Mítica com per a la societat Parc Temàtic.
En efecte, 2.
400 milions en quatre anys per a gestionar Terra Mítica, sense aportar ni un duro de capital, és un negoci rodó.
Un aval de la Generalitat de 1.
100 milions per l'acord de col·laboració en la Ciutat del Cinema, torna a ser una quantitat molt suculenta.

La vinculació en el temps i en empreses del mateix grup dels dos contractes, evidència, al nostre entendre, que el contracte de la Ciutat del Cinema és condició i conseqüència obligada de la desitjada entrada de Paramount en Terra Mítica, que ha posat unes condicions lleonines per la mala situació financera d'aquest parc temàtic.
Senyor president, quina valoració fa vosté d'aquests dos acords amb el grup empresarial Paramount Viacom?

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Té la paraula el molt honorable senyor president.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Señora presidenta.

Señorías.

Señor Ribó.

La valoración que hago como presidente de la Generalitat Valenciana es una valoración extraordinariamente positiva.
Es un acuerdo que a su señoría además le he escuchado reclamar en otros momentos para Terra Mítica: la ausencia de un socio tecnológico.
Es muy bueno para Terra Mítica.
Y desde luego, consolida un gran proyecto para esta comunidad como es la Ciudad de la Luz.
Extraordinariamente positiva.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Té la paraula el senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Mire, nosaltres estem d'acord que hi haja un soci tecnològic, evidentment.
Però no en les condicions en què s'ha signat l'acord.
A nosaltres ens preocupa profundament la situació financera d'aquestes empreses, tant de Parc Temàtic com de Terra Mítica.
Ens preocupa fonamentalment per haver-hi diners públics, i diners d'institucions amb un cert caràcter públic com són les caixes.
Ens angoixa, senyor president, que empreses com Paramount ja no es fien ni dels avals que vosté concedeix des dels organismes públics.

El fet concret és que aquesta empresa no en té prou impedint que la Generalitat puga abandonar la seua participació en Terra Mítica, de forma paulatina, com vosté mateix havia anunciat.
Necessita, a més, avals bancaris per a garantir-se els pagaments fins el 2005.
És una cosa constatable.
Per quins motius?

Tot indica que en Terra Mítica ha hagut un gran descontrol, del qual vosté és el màxim responsable en ser l'inspirador de tot l'staff directiu d'aquesta empresa, i que va suposar, jo li recorde, al mes d'obrir l'abandonament del primer director general.
Descontrol, en confondre la gestió d'un parc temàtic amb el d'una piràmide publicitària del seu partit.
Perdó, a açò vostés li diuen "éxito rotundo e histórico", que dificulta una gestió empresarial directa.
Descontrol, senyor president, que suposa unes pèrdues considerables en l'any 2000 quantificades en 4.
500 milions de pessetes.
Descontrol, que es manifesta que a 31 d'agost d'enguany les despeses superaven ja els 11.
360 milions, quan el pressupostat per a tot l'any era de 10.
000 milions amb unes pèrdues fins aquell moment de 2.
500 milions.
Descontrol, per l'endeutament de Terra Mítica que arriba a 45.
600 milions, quasi el doble del seu capital social.
I no s'ha començat a amortitzar, senyor president.
Quan el número de visitants de pagament se situava enguany, en finalitzar l'estiu, un 40%, un milió i mig front a dos milions i mig per sota de les previsions anuals.

Clar, quan tenim l'aigua al coll, quan els balanços econòmics marquen una situació molt deteriorada, cal buscar un salvavides desesperadament.
El que passa és que el salvavides coneix la situació i se n'aprofita d'ella sense arriscar ni un duro.
Sense arriscar ni un duro el soci tecnològic.
Es garanteix un bon negoci en Terra Mítica, i de pas es força un acord en la Ciutat del Cinema, que desplaça a tota la competència sense cap consulta al 30%, i que fica un cap de pont en la Unió Europea per a la producció cinematogràfica.

Mire, des del punt de vista d'Esquerra Unida, nosaltres li podríem resumir que la Generalitat ha fet un brillant treball en Terra Mítica per a l'anglés, però en aquest cas l'anglés és americà.
I per acabar, nosaltres, senyor president, l'hem de felicitar.
Però mire, no a vosté.
Hem de felicitar la Paramount, per suposat.
Ha començat a fer les Amèriques a Alacant.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Té la paraula el molt honorable senyor president.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Señora presidenta.

Señorías.

Señor Ribó.

Señor Ribó, a mí me parece que es del todo absurdo que yo intente darle alguna explicación.
Pero se la voy a dar.
Porque creo que su actitud está previamente determinada.
El Consejo de Administración, su señoría lo sabe, tiene personas que han depositado su dinero, que tienen importantes inversiones en Terra Mítica, y entidades que también lo tienen.
Todas, por unanimidad, según su señoría, han ido en contra de sus intereses, y llevan en contra de sus intereses tomando decisiones desde hace mucho tiempo.
Accionistas privados importantes: federación de cajas rurales, CAM y Bancaja, Unión Alcoyana, hoteleros de Benidorm, todos se perjudican a sí mismo porque desde luego no saben lo que le conviene a sus intereses.

También será absurdo que yo le diga a su señoría que los convenios que tienen con multinacionales del ocio como Paramount, la Warner y la otra.
.
.
y Universal, tanto Port Aventura como en Madrid, como el Parque Temático de Madrid, son en condiciones mucho peores para los intereses de esos parques que las que nosotros hemos conseguido.

Le voy a dar algún dato.
Sé que no le servirá pero se lo voy a dar.
La Warner cobra en Madrid 1.
200 millones de pesetas; aquí entre 276 y 370 millones de pesetas.
Y Universal se lleva el 6% de los ingresos brutos en Port Aventura.
La Warner Bross en Madrid el 3%.
Aquí, los porcentajes que se marquen en la explotación.
Al final su señoría no quiere conocer el acuerdo.
Al final a su señoría le importa un pito el acuerdo.
Lo que su señoría quiere es traer a esta Cámara un episodio más del ataque a los proyectos que está haciendo la Generalitat Valenciana.
*(Remors)*

Si no hubiéramos llegado al acuerdo con Paramount, estaríamos diciendo que ni un sólo socio tecnológico quiere entrar en Terra Mítica porque lógicamente Terra Mítica no es un proyecto rentable.
Como entra un socio tecnológico, pues es que qué situación sería la de Terra Mítica para que entre un socio tecnológico.

En cualquier caso, su juicio negativo es siempre previo, señoría.
Aquí no vamos a recibir en la vida un reconocimiento a nada que hayamos hecho desde el punto de vista político.

Lo que ya me empieza a preocupar un poco, no desde el punto de vista de mi interés personal ni de mi gobierno, que nos van por cierto bastante bien las cosas, sino desde el interés general de la Comunidad Valenciana, y digo bien y lo reafirmo ante quien quiera, es que todo el mundo que se acerca a esta comunidad a colaborar sale un poco trasquilado desde el punto de vista del debate político.
Julio Iglesias ya sabe lo que es trabajar con esta comunidad.
*(Remors)* Paramount ya va sabiendo lo que es trabajar con esta comunidad.
*(Remors)*

**La senyora presidenta:**

 

Silenci, per favor.

 

**El senyor president del Consell:**

 

El otro día sus señorías apuntaban a Irene Papas también.
Es decir, aquí quien venga a trabajar en esta comunidad, a colaborar, a impulsar el progreso de esta comunidad, aunque sea legítima su actuación, ya sabe a qué se tiene que ir apuntando.

Pero fíjese.
Sus compañeros, que los tiene en Cataluña, no han hecho la más mínima crítica de la forma de creación, de financiación y de mantenimiento de Port Aventura, ¿verdad que no?
Sus compañeros de Madrid, que los tiene, no han hecho la más mínima crítica del parque temático de Madrid.

Este paisaje que nos acompaña a nosotros es específico de la Comunidad Valenciana.
Allí defienden sus intereses.
Usted se alegra, señoría, cuando nos denuncian en Europa, cuando nos crean problemas en Europa, alientan las denuncias en Europa, intentan por todos los medios crear problemas.
Los demás diputados, incluso los de su grupo, defienden a esos parques temáticos que hay en otros lugares de España, que al menos se crearon con muchísimas más sombras de las transparentes con las que se ha creado Terra Mítica, que lo ha podido analizar su señoría desde el principio hasta el final.

Entérese de la historia, señoría, porque nunca se ha querido enterar.
No hubo antes un director general anterior al que hay.
Hemos explicado siempre cuáles eran nuestros objetivos, nuestras ambiciones, por qué lo hicimos primero sin socio tecnológico y por qué después buscábamos un socio tecnológico.
Hemos dado todas las explicaciones pertinentes.
Sus señorías han indagado, han investigado.
No encuentran ni encontrarán nada.
¿Sabe por qué, señoría?
Porque estaban ustedes acostumbrados a una forma de gestionar que no es la nuestra.

Podrán ir al juzgado.
Perderán, seguirán perdiendo, como llevan perdiendo siempre, y seguirán yendo, lo sé, porque es la impotencia, es la manifestación de la impotencia de ver que el Partido Popular y el Gobierno cada vez crecen más en aceptación popular, y ustedes cada vez bajan más.
Y tienen que manifestar esa impotencia de alguna forma.
Como en el debate político no les suele ir muy bien, por mucho que el señor Puig suba la voz, entonces tienen que acudir a este tipo de debate, tienen que acudir al juzgado, y pierden una vez y pierden otra vez, y nadie les exige a sus señorías responsabilidades.

Algún día se conocerá y se analizará con distancia la etapa de crecimiento.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor president.

 

**El senyor president del Consell:**

 

.
.
.
de bienestar y de creación de infraestructuras que ha vivido la Comunidad Valenciana.
Y le digo más: y de honradez, que a eso no nos ganará nadie.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories, se suspén la sessió per 15 minuts.

 

*(Se suspén la sessió a les 11 hores i 12 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 11 hores i 52 minuts)*

***Moció subsegüent a la Interpel·lació al conseller de Sanitat, senyor Serafín Castellano Gómez, sobre política general de la conselleria en matèria d'atenció i cura pal·liativa als malalts terminals, presentada pel Grup Parlamentari Socialista­Progressistes (RE número 10.
980, BOCV número 41)***

 

**La senyora presidenta:**

 

Punt dos: Moció subsegüent a la interpel·lació al conseller de Sanitat sobre política general de la conselleria en matèria d'atenció i cura pal·liativa als malalts terminals, presentada pel Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.

Per a la presentació i defensa, té la paraula la senyora Mendoza.
*(Remors)*

 

**La senyora Mendoza García:**

 

Senyora presidenta.

Senyors i senyores diputades.

Parlaré d'un assumpte que és de màxima prioritat social i sanitària per als malalts valencians.
És un problema que cal que siga tractat amb rigor, sense xifres canviants i oportunistes que reflecteixen o bé un ànim de confondre a l'opinió pública o una profunda ignorància del tema o ambdues coses.

La nostra comunitat autònoma ocupa un dels últims llocs de l'estat espanyol en llits i unitats d'atenció a pacients terminals.
Hi ha un estàndard àmpliament acceptat per societats científiques, per l'Organització Mundial de la Salut, que calen almenys 50 llits hospitalaris específics per a cures pal·liatives per cada milió d'habitants.

És un estàndard que va ser citat pel director del programa de càncer i cures pal·liatives de l'Organització Mundial de la Salut, quan en l'any 1997 va visitar el País Valencià en la suposada posada en marxa d'un projecte que es deia el projecte Ret.

La realitat és que en comunitats autònomes properes, com la catalana, ja en 1997 hi havia 45 llits per milió d'habitants per a cures pal·liatives.

L'objectiu d'estos recursos és garantir l'atenció apropiada a pacients terminals, perquè és un dret irrenunciable tant per als malalts com per a les famílies.
En eixe sentit, l'assemblea parlamentària del consell d'Europa ha aprovat unes recomanacions que deuen aplicar els 41 estats membres, entre els quals, evidentment, figura Espanya.
Esta recomanació sobre protecció dels malalts en l'acte final de la seua vida és la recomanació 1.
418 adoptada el 25 de juny de 1999.

El progrés mèdic que avui fa possible curar malalties fins ara intractables, l'avanç de la tècnica, el desenvolupament de sistemes de ressuscitació, fan possible prolongar la vida de les persones i retardar el moment de la mort.
En conseqüència, amb freqüència s'ignora la qualitat de vida dels malalts terminals, la soledat a què es troben sotmesos, el patiment propi i el dels familiars i del personal sanitari que els cuida.

Hi ha altres resolucions.
La més antiga de la Unió Europa és de 1976.
Després hi ha una posterior recomanació, la 779, que va afegir que prolongar la vida no ha de ser un fet exclusiu de la pràctica mèdica i que ha d'ocupar-se fonamentalment d'alleugerir el patiment.

El ser humà, que finalitza la seua vida en la debilitat i la dependència i, per tant, precisa protecció i recolzament en morir; els drets fonamentals que es deriven de la dignitat del pacient terminal o moribund es veuen afectats per factors com poden ser les dificultats per accedir al tractament del dolor i a les cures pal·liatives; la prolongació artificial de la vida per l'ús desproporcionat de medis tècnics; la continuació de tractaments sense autorització del pacient; la manca de formació adequada i suport psicològic als treballadors sanitaris que atenen a estos malalts; la inadequació o carència d'un entorn sanitari institucional en què un es puga separar en pau i en dignitat dels familiars i dels amics; la insuficient assignació de finançament, són els que fan impossible que aquests objectius es complisquen.

És un dret legal i és un dret individual que cal garantir.
La recomanació europea obligava a tots els estat membres, i a més, puntualitzava que l'accés havia de ser universal i equitatiu.
En l'actualitat, les cures pal·liatives es proporcionen no sols als pacients amb càncer sinó a altres malalts en fase avançada de malaltia.
És el cas de la Sida, de malalties respiratòries o de malalties cardíaques.
Aproximadament al País Valencià 8.
000 persones moriran de càncer cada any, i el 40%, 3.
200 persones, necessiten en algun moment un ingrés en una unitat de cures pal·liatives.

Els llits de què disposa realment el sistema sanitari públic valencià per als quatre milions de habitants són 32, 8,75 per milió d'habitants.
L'OMS, recorde, recomana 50 llits per milió d'habitants, i la societat espanyola i europea de cures pal·liatives xifra les necessitats en 75 llits per milió d'habitants.
Això vol dir que el País Valencià necessita un mínim de 200 llits front als 32 que disposa en l'actualitat, i una xifra òptima de 300.

El sistema sanitari públic ha acumulat un dèficit de recursos específics per a atendre a estos malalts.
En el catàleg de la societat espanyola de cures pal·liatives es reconeixen unitats que ja he mencionat i que constitueixen un total de 32 llits, una en el Hospital Moliner, que segons el catàleg de la societat de cures pal·liatives es va inaugurar en l'any 1992, i una segona, amb 10 llits, en l'hospital de la Malva-rosa de València, que va iniciar el seu funcionament l'1 de gener de 1995.

Els recursos existents suposen un 16% dels realment necessaris.
Això vol dir que en els últims sis anys de govern amb el govern del Partit Popular no hi ha hagut un increment de recursos hospitalaris per a malalts terminals.

La realitat és que s'incompleixen sistemàticament les promeses.
Què ha fet el Govern en estos sis anys?
Des del nostre punt de vista, des del meu grup parlamentari s'ha denunciat de manera repetida que s'ha fet molt de soroll i poques realitats tangibles.

El programa Ret, que van anunciar en l'any 1996 els consellers de Sanitat i Treball en aquell moment, i que segons el president Zaplana es posaria en marxa eixe mateix any, contemplava l'assistència social i sanitària a pacients terminals.
Xifrava el seu cost, però no hi havia dotació pressupostària, en 1.
000 milions de pessetes.
I suposava la creació d'unitats de cures pal·liatives en quatre hospitals del País Valencià; unitats, tal com explicava el president Zaplana, que a més d'habitacions individuals, disposarien de menjador, etcètera, per a -es deia en aquell moment- recrear el domicili del pacient en un entorn humanitzat.
Mai més es va saber.
Estem parlant d'un anunci de l'any 1996.
Ni una sola pesseta invertida en estos sis anys.
Els 113 milions que han anunciat d'inversió ­113 milions, el 10%­ en el 2001 en l'Hospital Doctor Moliner.

No ha estat una prioritat política, no ha estat una prioritat sanitària per a este Govern.
I mentrestant no sabem, després dels anuncis de privatització, també de la cura d'estos malalts, què pensa el conseller Blasco o què pensa el conseller Castellano, inclús el president Eduardo Zaplana, de les habitacions de quatre persones que persisteixen en l'hospital de la Malva-rosa.

Senyories, ¿els agradaria a algú d'esta Cambra ingressar en una d'eixes habitacions, que a més són les úniques de cures pal·liatives en la ciutat de València, una ciutat de més de 750.
000 habitants que només disposa de 10 llits i encara amb habitacions de quatre llits?

Evidentment, fa falta un compromís pressupostari.
Hi ha declaracions d'intencions de la Comunitat Europea, del mateix Govern, que en l'any 1999 anuncia un pla de cures pal·liatives, però la realitat és que el País Valencià, si és que es pot vore, el País Valencià.
.
.
Això són els recursos de la comunitat autònoma de Catalunya en cures pal·liatives, i encara així l'altre dia una malalta ben coneguda pública, que és diu Maria, i hi ha moltes Maria, va morir sense rebre l'atenció pal·liativa necessària.
I açò és el País Valencià.
Les dos casetes de la ciutat de València, en blau, que són les unitats hospitalàries, ja estaven funcionant, una des de 1992 i una altra des de l'1 de gener de 1995.
Eixa és la realitat.
Però no sols la comunitat autònoma catalana, també el País Basc té un nombre de llits que segueix les recomanacions de l'Organització Mundial de la Salut, o la mateixa comunitat de Navarra o Canàries.

Fins ara la gestió en este tema mereixia una resposta política de qualitat no sols en el contingut sinó en les formes; una resposta política de qualitat, no una promesa en l'any 1996, que s'ha incomplit i que afecta, evidentment, a la qualitat de vida i al patiment d'un nombre important de valencians i valencianes cada any.

No es pot utilitzar un tema d'estes característiques, un tema que cal que siga tractat amb la màxima cura, amb el màxim rigor, amb la màxima discreció inclús, en un tema de propaganda política com va ser en l'any 1996 el seu anunci, i que en 2001 encara hem de continuar parlant exactament del mateix dèficit.

Estem, i estàvem ­perquè aquesta moció la vaig presentar en maig de 2000, i no hem tingut oportunitat de fer el debat en estes Corts fins a molt més dels setze mesos més tard­, estem en una gestió desastrosa precisament per a aquella part més febla de la societat.
Estem parlant de malalts terminals, però podríem dir el mateix dels xiquets incapacitats, podríem dir el mateix dels malalts crònics ­que no s'ha augmentat un sol recurs d'hospitalització de mitjana i llarga estada­, podríem dir exactament el mateix dels recursos destinats a la salut mental.

Està clar que eixa gestió ha suposat un endeutament important, que han disminuït els recursos disponibles, la capacitat de fer esforç social i d'inversió.
Així ho demostra el nivell d'endeutament que hem aconseguit.
Però no hem solucionat els problemes bàsics, no hem solucionat els problemes quotidians dels valencians i de les valencianes.
En efecte, queden pocs diners per a la solidaritat, queden pocs diners per a la justícia bàsica.
Els recursos existeixen, però no està clar on han anat a parar.
I segurament ahí està la clau.

L'administració i la societat en general tenen la responsabilitat, i nosaltres, com a grup de l'oposició, tenim l'obligació i el deure constitucional de controlar al Govern, i no es pot declarar la mort civil de l'oposició, no es pot declarar la mort civil de l'oposició, com hem pogut comprovar, este mateix matí.
Tenim l'obligació d'exigir a la Conselleria de Sanitat, des d'estes Corts, amb el recolzament del Grup Parlamentari Popular.
.
.
perquè estem convençuts que altres recolzaments estan garantits des d'abans de la meu intervenció.
És un objectiu que és un dret humà que és irrenunciable.
I aconseguir garantir l'atenció adequada als malalts terminals és realment un indicador d'un autèntic progrés i d'una autèntica modernitat.
Qualsevol altra cosa, qualsevol altra cosa no és moderna.
Vostés poden recordar aquella pel·lícula de Chaplin, Temps Moderns: segons s'enfocava la càmera.
.
.
eh?
Algunes coses ni val la pena comentar-les.

Moltes gràcies.

 

*(Ocupa la presidència el senyor vicepresident primer José Cholbi Diego)*

**El senyor vicepresident primer:**

Moltes gràcies, senyora Mendoza.

Pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida del País Valencià, la senyora Llinares té la paraula.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

Gràcies, senyor president.

Senyor president.
Senyories.

Una societat moderna, solidària i simplement civilitzada es caracteritza per com tracta els seus membres més desvalguts.
La civilització d'una societat es nota en com es tracten, com s'organitzen els acabaments de la vida.
L'avanç en el benestar de la societat no és que cree noves necessitats sinó que exigeix que algunes de les que no ens preocupaven hagen de ser ateses, creant nous serveis per abordar i solucionant problemes vells que es miren amb ulls nous.
Eixe és el cas del malalts als qui la ciència mèdica dóna per impossibles i als qui sols queda administrar-los un tractament que pal·lie el seu sofriment tant físic com psíquic, un tractament pal·liatiu que diuen els metges.
I dóna la sensació que no estan vosté a l'alçada de la gran tasca que la societat necessita, i per tant espera dels seus governants.

Reelegint el debat que va tindre lloc a aquesta Cambra amb motiu de la interpel·lació que precedeix a aquesta moció fa quasi un any, fa més d'un any, el senyor conseller en el torn de rèplica va parlar de crònics, de centres d'atenció a crònics, fent-ho extensiu a pal·liatius com si fora la mateixa cosa.
També va parlar d'unitats de dolor, que cal ressaltar que va dir que hi havia en quatre hospitals d'Alacant, en tres de València i en un de Castelló.
Ací es posa més de manifest que es tracta d'unitats de crònics i fonamentalment de la tercera edat, perquè si no, no s'entén com Alacant té més unitats que València.

I el que és més escandalós parla del Palet que estan desenvolupant-lo, però no concreta què estan fent, parla en termes generals de potenciació d'hospitals de dia, d'hospitalització a domicili, però no concreta res.
I, per descomptat, no va parlar de diners ni va parlar de pressupostos.
I com a aquesta Cambra li hem sentit al senyor conseller les següents paraules: "un plan de una conselleria para una legislatura sólo es verosímil, sólo es creíble, si verdaderamente tiene un acompañamiento presupuestario".
Doncs, cal deduir que ni hi ha pla, ni hi ha res, ni hi ha voluntat política de fer absolutament res.

Seguint el raonament del senyor conseller, no té la Conselleria de Sanitat de l'actual Govern Valencià un programa verosímil respecte als malalts terminals per pal·liar els seus sofriments físics i psíquics i per ajudar els familiars a un trago tan amarc.
Ja que no hi ha un acompanyament pressupostari, el programa per a pal·liar les conseqüències de malalties incurables d'aquest govern són paraules, paraules i paraules, vaguetats sense cap intenció de concretar-les en fets, de concretar-les en planificació de tractaments pal·liatius de malalties terminals, amb l'agreujant que ho engloben tot en crònics i als hospitals disminueixen el nombre de llits per aquests malalts o simplement no els augmenten, al mateix temps que reconeixen que la població de la tercera edat augmenta.
Són dades del senyor conseller que ja estem en el 15% de la població.
Incomprensible la seua incongruència.

Parlen vostés, però poquet, de l'atenció extrahospitalària que garanteix que el col·lectiu de malalts amb necessitat de tractament pal·liatiu puga gaudir de la seua casa i, al mateix temps, estiga ben atés, estiga ben cuidat.
I, segons dades del senyor conseller, sols existeixen unitats d'hospitalització a domicili en tretze hospitals.
I per què no existeixen unitats d'hospitalització a domicili en tot els hospitals?
Què és el que determina que els malalts crònics i amb necessitat de tractament pal·liatiu d'una comarca puguen estar ben atesos per un hospital i els d'una altra comarca no?

Unitats mèdiques de curta estada i atenció sociosanitària sols hi ha en vuit hospitals d'aguts i d'eixos vuit sols a Elx en tota la província d'Alacant, i sols el General de Castelló en tota la província de Castelló.
Produeix sis voltes més malalts crònics i pal.
liatius la província de València que les d'Alacant i Castelló juntes?
Hospitals d'atenció a crònics i llarga estada i supose que també amb tractaments pal·liatius només quatre en tot el País Valencià.
No són massa pocs, senyors del Partit Popular?

I una cosa que crida l'atenció quan des de la conselleria es parla de malalts crònics ­i torne a recalcar que el senyor conseller clava en el mateix sac els malalts terminals­ és que només quan el senyor conseller parla dels quatre hospitals de crònics i llarga estada, parla de personal qualificat per aquest tipus d'assistència.
Als altres hospitals on hi ha unitats mèdiques de curta estada i atenció sociosanitària, el personal no està qualificat per atendre aquests tipus de malalts?
O ha estat un tobarment de la persona que va fer el discurs?

Com jo pense que no és un lapsus del senyor conseller sinó una realitat, que no solament està passant hui, personal no qualificat per a atendre els malalts terminals, sinó que continuarà passant al llarg del País i per un temps indefinit, almenys el senyor conseller no s'ha compromés pressupostàriament a solucionar-lo.
No es compromet el senyor conseller ni a invertir per solucionar els problemes d'infrastructura que pateixen els malalts terminals, els problemes de manca de llits, de manca de personal per l'atenció primària, ni es compromet a solucionar el problema de la qualificació de personal per atendre aquestos malalts, qualificació que constitueix un dels nous oficis que crea la societat moderna.

Per totes aquestes raons i perquè volem impedir que una vegada més el Partit Popular deixe la iniciativa en mans de l'oferta privada, és el per que des d'Esquerra Unida anem a recolzar aquesta moció.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Moltes gràcies, senyora Llinares.

Pel Grup Parlamentari Popular, té la paraula l'il·lustre diputat Antonio Clemente.

 

**El senyor Clemente Olivert:**

Muchas gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Si en algo se caracteriza, señorías, este gobierno y este grupo parlamentario y este partido es que cumple con sus compromisos.
Nosotros, señorías, cumplimos con nuestras promesas, y este gobierno, que es un gobierno que a diferencia de otros anteriores ha convertido los planes en realidades.
El compromiso político de un gobierno se mide en gran parte en los presupuestos que presenta.
Y ustedes, señorías, reconocerán conmigo en que la primera vez que aparece una línea presupuestaria específica para la atención sociosanitaria de los pacientes en nuestra Comunidad fue en los presupuestos del año pasado y con una línea presupuestaria de 4.
783 millones de pesetas.
Línea presupuestaria que además será mantenida y aumentada en los presupuestos que próximamente se presentarán en esta Cámara.
Ese es el compromiso de un gobierno, esa es una política de realidades que se está llevando a cabo en la Comunidad Valen-ciana, no la política de maquetas, que solamente quedaba en eso, en maquetas, que era lo que hasta ahora estábamos acostumbrados.

El Grupo Parlamentario Socialista plantea una iniciativa que ignora intencionadamente que en esta Comunidad está funcionando, y está funcionando bien, el Programa Palet, el programa para pacientes ancianos con pluripatología enfermedad de larga evolución y terminal.
Y está proporcionando unos cuidados integrales al colectivo de enfermos al cual nos estamos refiriendo.

Hay una serie de recursos que ya están puestos en marcha en nuestra Comunidad, a los que luego me referiré.
Pero yo quisiera destacar que estos recursos van a aumentar, van a aumentar de manera significativa, porque antes de finalizar el presente año comenzarán las obras de adecuación del antiguo hospital Doctor Peset, por un importe de 2.
485 millones de pesetas y con un plazo de ejecución de 24 meses.
Estas obras han sido ya licitadas el 10 de agosto del presente año.
Si ha habido ­adelantándome un poco a lo que se puede decir­ un cierto retraso en el inicio de este proyecto es porque este edificio, como ustedes saben, es un edificio protegido y era necesario contar con los permisos correspondientes.
Esta ampliación, este nuevo hospital, prácticamente constará de un hospital de media estancia de salud mental, un hospital de día, y un hospital de atención a crónicos.
El hospital de salud mental tendrá 90 camas, el de enfermos crónicos y el de larga estancia 121 camas, lo que totaliza 200 nuevas camas en la Comunidad Valenciana.
Y asimismo, el hospital de día contará con una superficie de 3.
628 metros cuadrados, contando con sala de urgencia, sala de personal, etcétera.

Pero, asimismo, el que es ahora mismo el hospital de referencia en la Comunidad, el hospital Doctor Moliner, en esta misma semana se le adjudicarán 113 millones de pesetas para la rehabilitación y mejora de la sala de paliativos.

Nosotros, señorías, apostamos por un modelo integral, un modelo interdisciplinar, rehabilitador e integrado, que introduce un concepto que es el concepto de mejor lugar terapéutico.
Y, desde luego, nosotros entendemos que tanto para los enfermos paliativos como para los enfermos crónicos el mejor lugar de tratamiento terapéutico es, sin duda, el entorno familiar, siempre que este sea el adecuado.

En este momento, los recursos asistenciales en atención especializada son en hospitales de media y de larga estancia, la Magdalena, la Malvarrosa, San Vicente del Raspeig y el ya citado Doctor Moliner, los cuales aportan, señorías, 500 camas para ese tipo de asistencia.

En las unidades de hospitalización a domicilio ­como ya se ha referido­ los 13 hospitales de la red pública: el Clínico de Valencia, La Fe, el Doctor Peset, General de Valencia y Alicante, el Arnau, Xàtiva, el hospital de Gandia, Denia, Alcoy, Elda, Elche y Orihuela; esas unidades están realizando una labor muy importante, porque atienden aproximadamente al 80% de los pacientes y han dado más de 10.
000 altas en lo que va de año.
Asimismo, señorías, existen unidades de media y de corta estancia en los siguientes hospitales: el General de Castellón y Valencia, el Clínico, La Fe, el Peset, el Arnau, el hospital de Gandia, Elche, Denia y Elda, con un total de 171 camas.

Asimismo, en estos hospitales existen funcionando unidades del dolor que, lógicamente, dependen orgánica y funcionalmente de los servicios de anestesiología y de reanimación de los centros hospitalarios.
Esas unidades del dolor están ubicadas en La Fe, en el General de Castellón y Alicante, en el hospital de Elda, en el hospital de la Vega Baja de Orihuela, en el Luis Alcañiz de Játiva, en el San Juan de Alicante y también en el Hospital General de Valencia.
Estas unidades del dolor están estrechamente ligadas con las unidades de hospitales de día y las unidades de hospitalización a domicilio.

Es importante el que sepamos abordar y pongamos los recursos necesarios en un colectivo que tiene una demanda elevada y que, lógicamente, con el tiempo va a crecer.
Un 22% de los pacientes de más de 65 años padecen en este momento enfermedades crónicas y un 80% de los pacientes oncológicos requieren cuidados paliativos, y esto, desde luego, señorías, sin olvidar los pacientes afectados del Sida.

Recientemente se ha presentado, como ustedes saben, el Plan de salud de la Comunidad Valenciana 2001/2004, presentado por la conselleria de Sanidad, que establece un apartado específico referente al área sociosanitaria y cuyos objetivos ­pienso que es interesante resaltarlos­ son: aumentar la equidad en la flexibilidad a los recursos sociosanitarios en toda la población tipificada como grupo susceptible, desarrollar un modelo integral para todos los niveles asistenciales de atención dirigido a aumentar la calidad de vida en los aspectos relacionados con la salud.
Asimis-mo, plantea una serie de objetivos específicos como son: desarrollar de manera gradual los recursos sociales y sanitarios estableciendo los mecanismos de coordinación necesarios y ofertar los cuidados asistenciales en el *(inoïble per raons tècniques)* más adecuado para el usuario del sistema sociosanitario.

Asimismo, se plantean unos objetivos generales dentro de este mismo plan de salud, como son: aumentar las camas para pacientes con problemas sociosanitarios hasta 2,5 camas por 1.
000 habitantes mayores de 65 años, fomentar el papel de las unidades de hospitalización a domicilio, ampliar las unidades de paliativos, promover y apoyar las asociaciones y los grupos de autoayuda, elaborar un plan de formación para cuidadores y profesionales sanitarios, potenciar la atención farmacéutica en las oficinas de farmacia mejorando el seguimiento farmacoterapéutico de los usuarios, coordinación entre la conselleria de Bienestar Social y los centros asistenciales para conseguir un uso racional del medicamento en las personas residentes.

Señorías, antes de que finalice el año 2002 se habrá aprobado la Ley de información y derechos del paciente.
Esta regulación debe contemplar aspectos de trascendencia que garanticen el acceso a la información clínica relativa al paciente, el consentimiento informado, el testamento vital y las voluntades anticipadas.

Han apuntado también sus señorías que era importante un capítulo de formación.
La Escuela Valenciana de Estudios para la Salud imparte durante el presente año cursos de larga duración en master en alternativas a la hospitalización tradicional, en humanización en la asistencia al enfermo, prevención y tratamiento del dolor crónico, cuidados para pacientes ostomizados, para pacientes con incontinencias, críticos, cuidados de Alzheimer, etcétera.

Desde luego, por todo lo que hemos expuesto, señoría, vamos a votar en contra de la moción que ha presentado el Grupo Parlamentario Socialista porque, desde luego, es una moción que como ha quedado demostrado no es necesaria y lo que ustedes plantean en este momento ya es una realidad en la Comunidad Valenciana.

Nada más y muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Clemente.

La senyora Mendoza.
.
.

 

**La senyora Mendoza García:**

Gràcies.

Jo entenc perfectament que des del Grup Parlamentari Popular no es vulga entrar en el tema concret.
S'ha parlat de salut mental, de malalts crònics.
.
.
No s'ha parlat del tema estrictament plantejat en la nostra moció.
I no s'ha parlat perquè no s'ha fet res.
En l'altre tampoc.
I ho demostrarem amb xifres.
Però, de 1995 a 2001 no s'ha fet res, no s'han incrementat els recursos.
I ho saben molt bé.
Posava un exemple molt clar: en llits d'hospitalització només hi ha el 16% de les necessitats reals.
No hi ha cap unitat especialitzada de cures pal·liatives perquè la recomanació europea diferencia molt bé entre les unitats del dolor i el conjunt de símptomes que té un pacient en situació terminal, que no sols és el dolor, i que precisa unes cures molt específiques.
I això ho diu l'Organització Mundial de la Salut, ho diu l'Assemblea europea, ho diu la Societat europea de cures pal.
liatives i ho diu la Societat espanyola de cures pal·liatives.
I ho diu molt clarament.

Mire, en maig de 2000 ­això és un comunicat de la Societat Espanyola de Cures Pal·liatives­ el motiu de la celebració del Congrés de Cures Pal·liatives al País Valencià, que va inaugurar el conseller Cervera, deia molt clarament: "Sense oblidar l'esforç de molts professionals i serveis per a atendre correctament a aquests malalts, és imprescindible que existisca una xarxa de serveis específics de cures pal·liatives.
Per a una població com el País Valencià serien necessàries uns 300 llits, entre 35 i 40 equips domiciliaris.
La situació actual de recursos en esta comunitat està molt lluny d'aconseguir els nivells acceptables.
El consum de morfina està per sota dels mínims aconsellables.
I un estudi científic realitzat a València ja va mostrar clarament les greus deficiències en la qualitat de l'atenció dels malalts terminals de càncer, sida, respiratori, etcètera, etcètera".
Eixa és la realitat.

Hi ha 15 unitats d'hospitalització a domicili, hi havia 12 en l'any 1995 i, a més, no són unitats específiques, torne a insistir.
Jo entenc que com és un tema que té un component tècnic, doncs, es pot marejar en xifres i es pot dir que "cosas que no son, lo son".
Perquè sí que és cert que este govern i el grup parlamentari que el sustenta tenen molta facilitat perquè parega el que no és, perquè parega sempre el que no és.
I tornen a parlar de plans per als pròxims sis anys, però no han donat comptes del que s'ha fet entre 1995 i el 2001.
I no han donat comptes del que s'ha fet específicament per a este tipus de malalts.
I el que hi ha d'hospitalització és el que hi havia.

I vostés podran entendre perfectament que no es poden tindre unitats provincials quan hi ha hospitals comarcals i que un malalt que està morint-se haja de ser desplaçat 200, 300 o 400 quilòmetres per a estar ingressat en una unitat de cures pal·liatives.
El que cal és una unitat en tots i cada un dels hospitals comarcals del País Valencià.
Això és el que cal.
I l'altre és una presa de pèl.
A mi m'ha indignat com a professional.
Jo he hagut d'atendre en una guàrdia un cap de setmana un malalt que ja no podia tragar, ja no podia prendre morfina per via oral i no hi havia disponible morfina per a injectar.
No n'hi havia!
En un poble que està a 15 quilòmetres de la ciutat de València.
I era una malalta de 92 anys en una situació agònica que no va tindre.
.
.
, perquè va tindre la sort que tenia un equip que la va atendre en eixe moment i que va moure cel i terra per aconseguir una ampolla de morfina.
Eixa és la realitat.

I encara que me moleste, perquè me molesta i em dol haver de parlar de fets concrets, la llista és interminable.
I si a Barcelona ha mort una dona ­va morir una malalta que es deia Maria­ sense una atenció pal·liativa suficient, i si som l'última comunitat autònoma que ha aprovat, que encara està per presentar i debatre, el testament vital i les últimes voluntats, no som capdavanteres de res, no som capdavanteres ni de la solidaritat, ni de la justícia social bàsica, perquè una societat realment moderna, moderna, en un sentit seriós, una societat progressista el que garanteix sempre són les necessitats bàsiques del ciutadà.

El programa que vostés havien dit de 1.
000 milions de pessetes en l'any 1995, 1.
000 milions de pessetes, només en un espectacle teatral que no es va poder fer la segona representació, s'han gastat 400 milions de pessetes.
I mentrestant, els 3.
200 pacients que moren per un càncer i tenen una situació terminal al País Valencià, cada any, manquen dels recursos necessaris per a la seua adequada atenció.
Eixa és la realitat.

La Societat de Cures Pal·liatives és la que ha presentat el catàleg, és la que el Ministeri de Sanitat va arreplegar la seua proposta per a fer un programa estatal de cures pal·liatives, però el fet és que ací s'han de posar la planificació i els diners.
I el "programa sociosanitario" dels 4.
300 milions de pessetes, això és una gran mentida, perquè l'única cosa que.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyora Mendoza, vaja acabant.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

Acabe de seguida, senyor president.

.
.
.
l'única cosa que han fet és traslladar el pressupost d'atenció especialitzada a atenció primària.
I no hi ha pressupost addicional.
I vostés això ho saben perfectament.
Ara, si volem sempre, inclús, un tema delicat que afecta a la qualitat de vida i al patiment de les persones, convertir-lo en un tema de propaganda política i dir que van a invertir 4.
000 milions de pessetes, que no és cert, que han traslladat d'atenció especialitzada i d'atenció primària els diners i *(inintel·ligible)* sociosanitari.
I ahí entra drogodependències, salut mental, hospitals de llarga estada.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyora Mendoza, acabe.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

.
.
.
atenció a immigrants i l'atenció a terminals.

Eixa és la realitat de la seua política: negar sistemàticament la realitat i no assumir que el seu nivell de qualitat democràtica cada vegada està més per terra i és capaç de vulnerar els drets bàsics dels valencians i de les valencianes.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

El senyor Clemente té la paraula per a rèplica a la senyora Mendoza, del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.

**El senyor Clemente Olivert:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

Desde luego, parece ser que a sus señorías el efecto Zapatero en esta Cámara se ha convertido en elevar el tono, no el tono político, sino el tono de voz en el discurso de sus señorías.
Yo, desde luego, me voy a mantener en el tono moderado que creo que conviene a este tipo de debates.
*(Remors)*

Los 4.
781 millones son una realidad.
Y en los próximos presupuestos serán una realidad mayor.
A nosotros, señoría, ni en sanidad ni en ningún otro tema nos importa hablar del pasado ni del presente ni del futuro.
Nosotros, este Gobierno, puede plantear perfectamente en materia sanitaria unos excelentes resultados.

Y usted decía que habláramos de hechos, que diéramos cifras, aunque usted, señoría, no ha dado ninguna.
A mí, desde luego, no me importa.
Si hablamos de un futuro inmediato, le hablo de la realidad del Hospital Doctor Peset, con 211 camas y 2.
485 millones de presupuesto para habilitar este hospital para enfermos paliativos y crónicos.

Si hablamos de las unidades que se han creado desde el año 1995 hasta ahora, le puedo decir que se han creado en La Fe, en el Hospital General Universitario de Valencia, en el Doctor Peset, en el IVO y en el Hospital de Sagunt.

Y si hablamos de las unidades de hospitalización a domicilio, hablando de cifras muy concretas ­señora Mendoza, si no me escucha luego me dirá que no le doy cifras, y le estoy dando todas las que usted me está pidiendo­, en el año 1995 habían 4.
814.
En el año 2000, 8.
693.
O sea, que en tan solo cinco años se ha duplicado la actividad de las unidades de hospitalización a domicilio.
Eso es una realidad.
Esas son las realidades que realiza este Gobierno en esta comunidad.

Si hablamos de actividad de unidades de medicina de corta estancia, si hablamos en ingreso y comparamos las camas funcionantes en el año 1995 y en el año 2000, si quiere le puedo dar las cifras por hospitales y por años, pero por no cansar a sus señorías le diré que el incremento es del 215% en cinco años.
El número de camas funcionantes se ha incrementado en un 215%.
Y el número de ingresos comparando el mismo periodo el año 1995 y el año 2000 el incremento en el número de ingresos es del 207%.

Señoría, si usted me dice que aún quedan cosas que hacer, en eso sí coincidiremos usted y yo.
Evidentemente, los enfermos, y este colectivo que pasa por la peor de las situaciones, necesita todas las atenciones que este Gobierno y todas las atenciones que la Conselleria de Sanidad le pueda dar, pero no reconocer en este momento que se han hecho importantes esfuerzos y que hemos llegado a una política de realidades que ustedes tenían absolutamente abandonadas es un absoluto error y una gran falsedad.

Nada más y muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyories, anem a començar la votació.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és el següent: presents, 77; sí, 35; no, 41, i nuls, 1 vot.
Per tant, queda rebutjada.

 

 

***Moció subsegüent a la Interpel·lació al conseller de Sanitat, senyor Serafín Castellano Gómez, sobre política general de la conselleria en matèria d'atenció primària de salut, presentada pel Grup Parlamentari Socialista­Progressistes (RE 17.
084, BOCV número 69)***

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Continuem amb el següent punt de l'ordre del dia, el punt número 3.
Moció subsegüent a la interpel·lació al conseller de Sanitat sobre política general de la conselleria en matèria d'atenció primària de salut, presentada pel Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.

Per a la seua presentació i defensa, pel Grup Parlamen-tari Socialista­Progressistes, la senyora Mendoza.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

Gràcies, senyor president.

La moció que defense avui és de les mateixes dates que l'anterior, fa més de 14 mesos, i es referia a l'adequació dels serveis d'atenció primària en el País Valencià, la necessària adequació dels recursos bàsics del sistema públic de salut.

A tot l'Estat espanyol, inclòs el País Valencià, als anys 80 se va produir una reforma important en el primer nivell d'atenció, amb el plantejament d'integrar, davall la responsabilitat d'equips d'atenció primària, l'oferta de serveis assistencials, preventius i de promoció de la salut de les comunitats.

L'acceptació i l'èxit d'aquell canvi té relació, sense dubte, amb un fort impuls polític en el marc de la Llei general de sanitat de 1986, que va moure recursos, va moure planificació.
Va ser capaç de destinar fons pressupostaris durant quasi dues dècades, i assegurar el suport d'uns metges de capçalera reeixits en un nou sistema democràtic, amb una formació qualificada i específica, i generacions d'infermeres que estaven disposades a jugar un nou paper en la seva professió, un compromís social claríssim.

El paper de l'atenció primària d'aquella reforma ha estat avalat des de la perspectiva dels resultats en salut.
Hi han estudis recents, per exemple en la ciutat de Barcelona, on es demostra que aquelles zones de la ciutat amb pitjors indicadors socioeconòmics i que van començar abans la reforma de l'atenció primària han tingut millores clares en els resultats de salut.
Ha disminuït la mortalitat evitable per una sèrie de causes, front a altres en què se va endarrerir l'inici de la reforma.

Hi han molts tòpics dels anys 80, molts.
Per exemple, que se va descapitalitzar l'atenció especialitzada i se va invertir tot en primària perquè era un model molt ideologitzat del Partit Socialista governant en aquell moment.

La veritat és que la relació entre allò que costava l'atenció primària en l'any 1982 era que, de cada 100 pessetes gastades en sanitat, 40 anaven a atenció primària i 54 a hospital.
La relació ja en 1990, tal com ho assenyala l'Informe Abril, de millora de l'eficiència i d'inversió important en el sistema especialitzat era de 33 pessetes en primària i 63 en especialitzada.

Un altre tòpic era que l'increment del producte interior brut destinat a sanitat era incontenible i imparable.
L'organització mèdica col·legial fa un mes va reconéixer, en un informe que es referia a la massificació i a l'augment de la pressió assistencial que pateixen els metge d'atenció primària, que el percentatge de producte interior brut que Espanya dedica a l'atenció sanitària s'ha reduït entre 1993 i 1998, i ha passat d'un 7,6 de percentatge de producte interior brut a un 7,1.
S'ha situat en el seté pitjor lloc de 29 països europeus.

La realitat en el País Valencià és que, fins a l'any 1995, el 68,5 de la població ja rep assistència d'atenció primària reformada.
Funcionaven, segons dades de la Conselleria de Sanitat mateixa de l'any 1996, que es van publicar en un monogràfic d'una revista mèdica, *Jano*, funcionaven 191 centres de salut, quan estaven previstos 244.

Els nous centres de salut van substituir els obsolets ambulatoris.
Eren de disseny atractiu, milloraven i modernitzaven els espais d'atenció i es feien més confortables.
No obstant això, en el període 1996/2001 només calia un esforç addicional important, un 32%.
En els últims anys de Govern socialista se va fer la reforma que va afectar el 42% de la població, dels valencians i de les valencianes, a pesar de la crisi de 1991.
Però el fet, i segons l'últim informe del CES, en el període 1996/2001, els centres de salut construïts només han beneficiat el 18,5 dels valencians.

Després de 16 anys d'iniciada la reforma, l'atenció primària de major qualitat continua sense donar cobertura a tota la població.
Encara un 13,5% de valencians no rebien, segons l'informe del CES que mos ha arribat fa poc amb les dades corresponents al 2000, no tenien accés a l'atenció primària reformada.

Durant els governs socialistes, el Partit Popular en l'oposició va atacar amb els seus modes implacables una reforma que va considerar ideologitzada, fent els centres de salut, veritat?
, moderns, en els barris, accessibles, etcètera.
Evidentment, tenien una càrrega ideològica.

En la conferència de sanitat del Partit Popular de l'any 1994 va fer propostes tan peregrines ­i tinc el document, ho torne a recordar, jo sé que li sap malament a algun diputat de la meua dreta, li sap malament­ com convertir els centres de salut en centres d'especialitats.
Els centres de salut no sols oferien uns espais més confortables, més adients a una societat de finals del segle XX, sinó que van incrementar significativament recursos humans amb dedicació exclusiva al sistema públic, equips interdisciplinars, millors serveis, atenció bucodental ­que va ser pionera la Comunitat Valenciana­ per als xiquets fins a 14 anys, atenció a la dona, planificació familiar, programes d'atenció a malalts crònics, etcètera.

La investigació, la docència i el control de qualitat es va fer realitat també en el primer nivell d'atenció.
Algunes avaluacions externes aporten dades que demostren que els equips reformats són més barats, perquè compensaven el capítol de nòmines amb una factura farmacèutica reduïda.
La satisfacció de la població era superior, i el grau de control de malalts crònics i les activitats preventives també era superior.

Però avui en el País Valencià ens trobem que en els últims dos anys, per exemple, encara que estan licitats molts projectes arquitectònics, que no d'obra, molts projectes arquitectònics, els plànols i els plans funcionals i no les obres, en els últims tres mesos, des del mes d'agost, la realitat és que la plantilla va passar, d'atenció primària, de 9.
220 persones en 1995, segons dades del CES, a 9.
068 en el 2000, -152 persones.

És difícil entendre la dada que apareix en l'informe del CES d'enguany, que encara és més alarmant: desapareixen 3.
000 persones de la plantilla d'atenció primària.
Això és alarmant perquè el que reflectix és una ocupació precària no interina, sinó acumulació de tasques, que es diu, acumulació de tasques, són places que no són recursos estructurals del sistema públic.
Tres mil places.
Jo crec que algú del Govern hauria d'explicar què vol dir eixa dada en l'últim informe del CES.
La veritat és que any darrere any s'arrosseguen els mateixos centres.

Després, una altra dada que sembla alarmant és que la reforma tampoc beneficia per igual a tot el territori valencià.
En l'àrea 18 i 19, Alacant i Elx, la població atesa en el nou model, informe del CES del 2000, dades oficials, 60 i 61%.
En l'àrea 6, Requena, i en l'àrea 8, l'Horta, per exemple, està Torrent, el 60 i el 61% de la població estan beneficiats de l'atenció en centres de salut.
Per tant, n'hi ha una constant discriminació que afecta grans ciutats, inexplicablement, a on la qualitat de vida és pitjor en els barris, com a València, Alacant o la ciutat d'Elx o el mateix Torrent.

Les modificacions pressupostàries any rere any: en el 2000 se reduïxen 2.
850 milions de pessetes previstos en la inversió per a construcció i adequació de centres d'atenció primària.
Només 31 de cada 100 pessetes, informe del CES, van ser efectivament invertides, de cada 100 pessetes pressupostades se'n van executar 31 en centres de salut.
En agost del 2001, 4.
440 milions de pessetes es retallen de la inversió en centres de salut.
En els pressupostos del 2001 tornen a aparéixer 21 centres que ja estaven pressupostats anys anteriors: un venia del 1996, dos del 1997, tres des del 1998, tretze del 1999 i dos eren nous en el 2000.

Els recursos són encara insuficients, i estic parlant només de la part estructural, perquè la part funcional és molt més greu, i els pressupostos no es complixen sistemàticament, no s'està apostant des d'este Govern per la millora de l'atenció primària.
Els centres de salut i els equips d'atenció primària existents presenten a més altres problemes a més de la manca d'infraestructura.

Des del punt de vista de la qualitat assistencial, és el primer any que en l'informe del CES apareix una disminució de la utilització de la història clínica en atenció primària.
Seria impensable que disminuïra la utilització de la història clínica en els hospitals.

El que ha passat, d'una manera molt clara, és que del 1995 al 2001 s'han paralitzat tots els projectes de gestió modernitzadora, la (*inoïble per raons tècniques*) de serveis que ja està publicada en l'any 1995, i que està vigent en totes les comunitats autònomes i en territori Insalud, està tancada en els armaris i el llibre el tinc ací i el pujaré perquè el vegen.

I ara, presenten com una gran novetat el pla Cartera de serveis d'atenció primària.
Sis anys sense fer res.
Contractes programa: *cero patatero*.
Ni un sol contracte programa.
Això va començar en territori Insalud i en altres comunitats autònomes abans del 1994, i enguany en algunes àrees han signat contractes de gestió sense cap incentivació de cap tipus i sense marcar objectius amb coordinadors d'alguns equips.
Però les persones que allí treballen i que han de complir eixos objectius, doncs, no coneixen quin és el contracte de gestió que ha signat el seu director de centre de salut amb el director d'àrea sanitària.

En realitat, han acumulat vuit anys de retard, perquè el que s'havia fet del 1994 al 1996 s'ha paralitzat i ara ens trobem que està tot per fer.
Però, clar, arribaran les eleccions, les pròximes, i com fan *tabula rasa* anunciaran com a pioner la cartera de serveis en atenció primària en la Comunitat Valenciana.
I a més no tindran cap vergonya ni el conseller de Sanitat ni el president Zaplana de dir que "bé, mire, açò ho fem ací, vuit anys més tard que en la resta de comunitats autònomes i en la resta de l'Estat espanyol".

El fet és que no s'ha treballat en la millora de la gestió, no s'han posat objectius, no s'ha implicat els professionals, el gasto farmacèutic, a pesar del programa d'harmonització.
.
.
(*inoïble per raons tècniques*) consum de fàrmacs, ha portat, i a pesar que han contractat farmacèutics en les àrees per a gestionar el gasto farmacèutic, en estos moments la Comunitat Valenciana també és pionera.
O siga, ja se gasta de cada 100 pessetes en sanitat, 30,59 en medicaments, enfront de la mitjana de l'Estat que no arriba a 25 i altres comunitats autònomes que estan en 20.

Eixa és una gestió acurada del recurs públic.
Evidentment, si se gasta en medicaments no se gasta en altres coses, com hem pogut comprovar abans, no se gasta en altres coses.
Perquè continuen sent projecte les noves unitats de pal·liatius, la salut mental, els crònics.
.
.
, per cert els mateixos llits que n'hi havien en l'any 1995 són els que n'hi han ara, estan ocupats com si fóra un hotel de Benidorm, al cent per cent, posant en risc la qualitat de l'atenció, perquè un hospital, si passa d'ocupació per damunt del 85 %, se posa en risc la qualitat de l'atenció, perquè no té capacitat d'absorbir problemes addicionals.

El fet és que quan preguntem modestament des de l'oposició, que som com molt *preguntons* i que no tenim una obligació constitucional de control del govern de torn ­que per cert, el govern és el que ha de ser controlat­, preguntem quants malalts té cada metge de capçalera per centre de salut, per zona, per àrea, i ens contesten la mitjana de la comunitat i se queden tan contents, quan tots sabem, tots sabem, i alguns hem treballat molts anys en els centres de salut, que n'hi han encara molts metges de capçalera que estan, evidentment, molt per damunt de la mitjana, perquè n'hi ha un metge de capçalera en poblacions de 300 habitants, que n'hi han unes quantes i baixa la mitjana, però encara aixina, estem per damunt de comunitats autònomes com Andalusia.

La situació actual és que existeix un nombre de persones assignades a cada metge en un nombre elevat de centres, no és una anècdota, el Port de Sagunt, Torrent, Mislata, Quart, Elda, Elx, etcètera, etcètera.
Vull dir, barris perifèrics a on s'acumula població que acudix fonamentalment al sistema públic, que estan molt per damunt de les recomanacions de les societats científiques i de la mateixa Organització Mundial de la Salut.
Tenen al seu càrrec més de 2.
500, 2.
600 i 3.
000 persones.
Eixa és la realitat, i per això el passat 28 de març els sanitaris d'atenció primària pararen deu minuts i reclamaven millorar l'atenció als pacients.
Reivindicaven disposar de més temps per als malalts i amb unes reivindicacions molt concretes: disminuir el nombre de malalts per sanitari i establir un temps mitjà de 10 minuts ­què menys que 10 minuts­ per a visita per malalt.

Les recomanacions d'organitzacions com l'Organització Mundial de la Salut parla de 1.
500 persones, 15 minuts d'atenció per pacient, i dades recents de la mateixa organització mèdica col·legial, que no és sospitosa d'infiltració socialista i d'Esquerra Unida, és una organització més aviat conservadora, etcètera, diu que som el país europeu que disposa d'un temps de consulta més baix per malalt.

Jo crec que al conseller de Sanitat, que per fi està present, li deu fer molta gràcia, perquè passa poques consultes en centres de salut, no acudix com a malalt i no passa jornades de vuit hores amb el fonendo posat un malalt darrere de l'altre.
Però si li sembla graciós, li ho explica als metges i infermeres del País Valencià, a vore a on està l'acudit.

La veritat és que si utilitzem les dades que coneixem, la freqüència de sis vistes per any i persona, amb una població assignada de 2.
000 -ja no parlem dels casos extrems- resulta que amb 247 dies laborables eixim a 48,6 visites al dia.
Amb sis minuts de mínim, ja tenim ocupades cinc hores de la jornada laboral.
Si considerem.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyora Mendoza, vaja acabant, per favor.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

.
.
.
que el 20.
.
.
Si, si.
.
.
 *(Remors)*

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

No, no, no.
És que està Presidència està.
.
.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

Si el 20 % tenen la tensió alta.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyora diputada.
.
.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

Acabe de seguida.

 

**El senyor vicepresident:**

 

Senyora diputada, estava parlant-li perquè vosté m'havia dirigit la paraula, i espere, per favor, que si li dirigisc la paraula, almenys conteste i guarde la forma adequada.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

(*Sense micròfon, adreçant-se al president*) És que no podia cridar més.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

No, no, si no es tracta de cridar, es tracta que se n'havia passat del temps.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

Moltes gràcies i me disculpa, senyor president.

Bé, el fet és que si haguérem de vore una volta a l'any 20 minuts a tots els hipertensos que té un metge de capçalera, que en són 500, si té 2.
000 persones, a tots els diabètics, a tots els que tenen una obesitat, etcètera, etcètera, només amb eixos tres grups de malalts, tindríem 2,5 consultes concertades al dia, de 20 minuts, que són ja set hores.
Si a més cal fer l'atenció domiciliària, la cirurgia menor, visitar els ancians majors de 75 anys.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyora Mendoza, vaja acabant, que és molt important la seua argumentació, però el reglament marca un temps i la sobrepassat ja en gran manera.

Moltes gràcies.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

Bé, moltes gràcies, i tindrem oportunitat de continuar argumentant en la rèplica.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyora diputada.
Disculpe, però el temps és el temps.

Grup que ha presentat esmenes.
Pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida del País Valencià, l'esmena 30.
812.
La Il·lustre diputada, la senyora Llinares i Llorca, té la paraula.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Gràcies, senyor president.

Tots els anys, i amb ocasió del debat sobre pressupostos, presentem en aquesta Cambra esmena per a la realització de centres de salut a fi que s'acabe la xàrcia d'atenció primària pública al País Valencià.
La veritat és que sempre sense cap èxit.

Esquerra Unida està sempre i contínuament, durant tot el curs parlamentari, insistint en l'acabament de la xàrcia d'atenció primària pública, però el nostre esforç amb la insistència es veu inutilitzat per al resistència presentada pel Partit Popular, partit en el govern, a acabar de dotar al país d'una xàrcia d'atenció primària pública.

Esquerra Unida està sempre insistint, amb propostes contínues, no sols en la construcció de centres de salut previstos en el mapa sanitari, sinó que insistim que s'amplie la xàrcia pública, perquè aquest mapa sanitari dissenyat en els anys noranta s'ha quedat estret i no cobrix les necessitats que hui demana el país.
Eixes necessitats que són molts peremptòries, especialment a la costa, en la primera i segona línia de costa, com per exemple el centre de Montesinos, que és l'últim que mos ha rebutjat el partit en el govern.

I ara sabem per què rebutgen tant: a més que perquè aquestes Corts sols aproven les coses que presenta el Partit Popular, sense acceptar mai cap esmena de l'oposició, encara que millore sensiblement el text, ací sols s'aprova el que presenta el Grup Popular, per poc clar i mal redactat que estiga.

Però el senyor president, en el debat sobre l'estat de la comunitat ens va aclarir quina va a ser de hui en avant la política del Govern de la Generalitat respecte a la xàrcia d'atenció primària.
Va ser molt explícit: es tracta simplement de privatitzar també l'atenció primària, sempre, lògicament, no sé per què, començant per Alzira.

I una vegada exposada per part del senyor president l'opció de privatització, inclosa l'atenció primària, ja és pública, i ja pot el senyor conseller de Sanitat apuntar en la mateixa idea i defensar-la amb calor i amb entusiasme en la Comissió de Sanitat.

Dóna la sensació que centres de salut públics nous pocs van a fer-se'n ací al país.
I ja vorem si els que ja hi ha no són donats a la gestió privada.
A qualsevol consorci sanitari que li interesse arredonir els seus guanys.
Cosa que crec que és, presumptament, presumptament, el motiu últim de la futura concessió a una entitat privada del segon centre d'atenció primària a Alzira.
Interés simplement crematístic per a l'empresa a la qual presumptament se li pensa adjudicar.
Perd diners per una banda, i li donen el centre d'atenció primària per una altra per a compensar.

L'aposta per la privatització és tan forta que fins està canviant el llenguatge que gasta el Consell al referir-se als centres sanitaris.
És curiós que en el llenguatge de la Generalitat està desapareixent la paraula "consultori" per a ser substituïda simplement pel nom del carrer on està situat, o el del poble si és un poble xicotet.
No volen vostés que isca a la llum la gran quantitat de centres, simples ambulatoris que existixen arreu de tot el país.
Lleven la paraula del vocabulari, i s'ha acabat l'existència del contingut de la paraula.
S'ha acabat el concepte.

Si desapareix la paraula "consultori" tot són "centres d'atenció primària", i d'ahí a què tot siguen en el llenguatge a dirigir-se als usuaris "centres de salut" sols hi ha un pas, igual que "privatització" hui és substituït per "iniciativa social".

Quan l'any 2000, el 5 de setembre, aprova el Consell firmar convenis en municipis per a adequar els seus consultoris per un muntant de 229 milions, parla de consultori de Zorita del Maestrazgo, consultori de Simat de la Valldigna o de Tavernes de la Valldigna, consultori de Rincón de Loix, etcètera.

Per a aquest any, quan en la sessió plenària del 19 de juny passat s'aproven altra vegada convenis de col·laboració en els municipis, ja no parlen de consultoris, eixa paraula ja no apareix, ja posen: centres d'atenció primària a Benidorm, Rincón de Loix, Millares ­que ja apareixia l'any anterior­ o Montesinos.
Quin tipus de centres són?
Ah!
L'ambigüitat.
Sempre l'ambigüitat.
I tots els interessats saben que tot són consultoris, que intenten llavar-los la cara per a què parega i que no siga.
El de sempre.
I així un 25% de la població de la comunitat rep atenció mèdica en consultoris; ambulatoris que hem dit tota la vida.

Jo no vull parlar-los de números.
Eixos 78 que diuen.
Però només veient amb quins ajuntaments fa convenis la Generalitat per a arreglar una miqueta l'ambulatori cada any, ixen uns 30 per any.
La diferència respecte als centres de salut reals, i vull dir en reals que compleixen la norma indicada en el DOGV, és molt gran.
Comencen perquè a partir de les cinc de la vesprada no funciona ja el servei d'urgència.
Si tenen alguna urgència cal desplaçar-se al centre de salut que els corresponga.
Estiga on estiga i siga fàcil o difícil accedir.
Pensem, per exemple, en carreteres estretes i curvilínies, o en tràfic intens a l'estiu.
Pensem en l'assistència pediàtrica ­sols fins els 7 anys, i en els centres de salut fins els 14­, en els serveis de rehabilitació, i tota una sèrie de serveis que es tenen en un centre de salut i en un ambulatori no.

I l'altra diferència respecte als centres de salut, llig textualment: "La Conselleria de Sanidad se encargará de subvencionar las obras necesarias ­no diu de pagar-les totes, sinó de subvencionar­, mientras cada ayuntamiento deberá elaborar un proyecto de obra y proceder a la contratación de las mismas.
El matenimiento posterior del centro corre a cargo de los ayuntamientos, y para la prestación de atención sanitaria se contará con el mismo personal que en la actualidad lo viene realizando.
El control de la ejecución y seguimiento de las obras también será gestionado por los ayuntamientos".

O siga, l'ajuntament haurà de pagar el solar, pagarà el projecte, pagarà el control i seguiment de l'execució de les obres, mantindrà el centre després d'acabat, però a fi de comptes tindrà el que tenia: el mateix personal, els mateixos serveis.
El que he llegit textualment és de la Generalitat.
No m'invente res.

I no és que els centres de salut tinguen una situació perfecta.
Ni tan sols bona.
Cridar a un centre de salut demanant una cita és perdre el matí al telèfon.
Allí no hi ha qui agarre el telèfon.
I si es personen en el centre, la cua és tan gran davant de les finestretes que igual passes el matí.
Hi ha llocs on donen cita per a vuit dies després.
El temps que cada metge pot dedicar a cada malalt en cada visita és de tres minuts màxim.
Solen posar tres persones en cada moment.
Les llistes es fan amb torns de cinc minuts, a les deu, deu i cinc, deu i deu, però en cada torn hi ha tres persones.

Ara, com era escandalosa la llista a la porta del metge amb les tres persones per torn, els han prohibit als metges que les col·loquen a la porta de la consulta.
Ara el metge crida, però les tres persones estan igual, però la gent no ho sap.
Bo, sí que ho sap, sí que ens assabentem, perquè sempre preguntes i dius: a quina hora tan donat el torn?
I descobrixes que hi ha sempre dues persones que tenen la mateixa hora que tu.

Hi ha una gran passivitat per remeiar la precària situació dels centres de salut per part de la conselleria.
Ara sabem perquè.
No es planifiquen i per tant no es construixen centres nous, la qual cosa conduix a massificar-los.
I la massificació conduix a què l'atenció de forma integral a la població i la prevenció no puguen realitzar-se.
Això unit en el desordre dels recursos humans i materials.
Eixe desequilibri entre el que es pretenia en els centres de salut i els mitjans en què es compta, fa que els centres de salut siguen en molts casos uns ambulatoris amb més serveis i res més.

En totes aquestes coses que he exposat, està clar que les al voltant de 2.
000 persones assignades a cada metge són excessives.
No poden ser ateses.
I en la costa cal afegir que a l'hivern no hi ha metge de desplaçats.
Precisament a l'hivern, que es despenja ací mitja Europa del nord, la de la tercera edat, i mig País Basc, el de la tercera edat.
I no venen de visita, no, sinó que venen a quedar-se tot l'hivern.
A passar l'hivern.
I precisament a l'estiu, que tot és joventut la que ve i per període d'una setmana, hi ha metge de desplaçats.
I a l'hivern, amb la tercera edat i en règim de llarga estada, no n'hi ha.
Això és no saber ni el país que s'està administrant.

I lògicament, els pacients visitants a l'hivern es repartixen entre el personal mèdic existent, augmentant la quota assignada ja de per si carregadeta.
Era 2.
000?
Doncs 2.
000 i escaig, i a voltes quasi 3.
000.
I això és el meu poble.
N'hi ha més.
Tinc la llista de molts pobles de la costa on passen dels 2.
000 en l'hivern.
No es tracta tan sols de construir nous centres, sinó també i molt fonamentalment ­sí que és de veres, senyor conseller­ de disminuir el número de pacients per metge, que en 1.
500 per metge ja aniríem més que sobrats.

Eixe sarcasme del senyor conseller de que: que diguen els metges, el que diguen els metges, posant-los sempre tres pacients per torn, fins cobrir tot el temps d'estada al centre de salut, és, simplement, un sarcasme.
Suposem que el metge ho fa, i està deu minuts per malalt.
I quan aplega l'hora d'acabar continua tenint allí la gran cua.
Què fa el metge?
Se'n va deixant-se a tot el personal esperant?
Si ho fa el linxaran.
L'harcarien a pedra, que es diu en valencià.
I si no ho fa i es queda a treballar, regalant-li hores de feina a l'administració, per a què puguen donar-ne més a les terres mítiques que calguen, treballaria per res.
Dir que "el metge que diga", sense una reglamentació al DOGV, és simplement a més d'una burla, és no voler arreglar el problema de la massificació dels centres d'atenció primària.

Per totes aquestes raons anem a votar afirmativament la moció del Partit Socialista.
Però hem presentat una esmena que ens pareix fonamental.
Aquests últims dies hem assistit a la comunicació *urbi et orbe* de la privatització total de la sanitat pública.
A mi m'ha sorprés, perquè pensava que sols es tractava de privatitzar una sèrie de serveis tècnics i específics.
Però no, es tracta de tota la sanitat pública.
Es tracta també de l'atenció primària, ja no són sols les especialitats, ja no són sols els hospitals, sinó que la privatització comprén tot l'arc sanitari.
Això, l'any passat.
Quan la seua senyoria va presentar la moció, no estava tan clar; hui tots ho sabem.

Esquerra Unida sempre ha lluitat i sempre lluitarà perquè la sanitat siga pública, de titularitat i de gestió pública, independentment que existisquen tots els centres privats que la iniciativa privada vulga obrir.
Ací es va en grans camallades a què tot siga privat.
Doncs a la seua moció, trobe jo que li falta, a la segona línia del primer paràgraf, la paraula "pública".
La seua senyoria escriu "la xarxa assistencial d'atenció primària, d'acord amb el mapa".
Esquerra Unida pensa que hauria de dir, "la xarxa assistencial d'atenció primària pública, d'acord amb el mapa".

I a més, per què volem la xarxa d'atenció primària pública?
Per llevar-li arguments als senyors del Partit Popular, que solen agarrar-se a un reparat, i que dirien: "vostés no van demanar que la xarxa fóra pública, sinó que s'acabés".
I amb això quedarien la mar de satisfets privatitzant-ho tot, i segons ells explicarien, amb el beneplàcit de l'oposició.

Espere, senyoria, que m'accepte l'esmena, perquè les coses clares i per escrit sempre estaran clares.
Per descomptat, senyoria, que si no accepta l'esmena, encara que preveiem l'existència de malentesos en el futur, votaríem que sí.
Avançar un pas sempre és avançar.

Moltíssimes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyora Llinares.

La senyora Mendoza.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

Gràcies.

Acceptarem l'esmena perquè sembla que el que és obvi, en este govern comença a no poder ser obvi.
Hi havia un compromís de xarxa pública d'atenció primària, que és dubtós, perquè entrem en la revolta d'ús públic però pot ser privada la gestió, la construcció, etcètera, etcètera.

Evidentment, ens trobem avui en una situació real que no teníem en l'any 2000, quan vam presentar la proposició no de llei.
És una situació nova que es produix després del dia 12 de setembre, per la proposta que planteja el president Zaplana de gestió privada en l'àrea de salut número 10 del País Valencià, de l'atenció primària també.

Evidentment, això tindrà un debat propi en esta Cambra.
Un debat que hem sol·licitat, perquè volem que s'explique d'una manera clara per què una mesura que efectivament suposa un canvi important ­és un canvi de calat en el sistema sanitari públic valencià­, es pot plantejar a més sense cap debat previ, per exemple, de la Llei d'ordenació sanitària, que permetria emmarcar la privatització en un marc de debat polític rigorós i seriós, i no en la cosa aquesta que plantegen sistemàticament de banalitzar el debat polític de fons.

I anem a acceptar-lo també perquè ens trobem que podem tardar dos anys per a fer una inversió de 25 milions de pessetes en un centre de salut de la ciutat de València, que continua apuntalat, i que han de passar per la zona perillosa, que està la nevera de vacunes en el centre de salut de la Malva-rosa, han de passar les infermeres tots els dies.
I això eren 25 milions de pessetes.
I per a un volum de negoci, que ni se sap quin és, perquè encara no coneixem el preu que es va oferir a la UTE Ribera Salud, que és una empresa privada, quin és el preu que se li va oferir perquè gestione també l'atenció primària de la comarca?
Això es va solucionar d'arrapa i fuig, perquè el conseller de Sanitat va anunciar que es posaria en marxa el dia 1 de gener de 2002.

Incapaços de comprar un aparellet de vuit milions de pessetes per a l'Hospital Lluís Alcanyís durant un any, i mentrestant anaven.
.
.
Perquè és complicat, el procediment administratiu és complicat, *encorseta*.
El dret privat és més àgil.
El procediment públic i administratiu és molt complicat.
I en un any no podien convocar un concurs urgent, havien de fer desplaçar als malalts, etcètera, etcètera.
Vuit milions de pessetes.
Al final, s'ha comprat.
Però, clar, vuit milions de pessetes, front al volum de negoci i de diners que va a costar el nou model de gestió plantejat per a la comarca de la Ribera i que es va a solucionar en un parell de mesos, d'una manera ràpida, sense cap debat polític amb profunditat, evidentment, hem de fer obvi el que suposàvem que estava implícit, perquè està ahí, la Llei general de sanitat.
Eixa és la realitat.

La realitat és que en estos anys l'ocupació inestable, precari, etcètera, s'ha multiplicat en atenció primària.
En l'àrea de la Ribera, i no és casualitat, el 60% de la plantilla o és interina, o té contractes per acumulació de tasques o són reforços de guardia.
Efectivament, la privatització va a permetre modular la plantilla a les necessitats de l'empresa que ho gestione.

Hi ha un amagament de pactes ja realitzats amb l'empresa, perquè, evidentment, si l'objectiu era integrar l'atenció primària i l'atenció especialitzada, com vostés diuen habitualment "sanidad sin escalones", que és el gran descobriment del nostre conseller de Sanitat, se suposa que ho gestionaria la mateixa empresa.
Encara no s'ha fet concurs, no se saben les condicions, no se sap si construiran o no centres i ja l'empresa i la conselleria li han dit als alcaldes que es van a construir els centres de salut.

Vull dir, això és propi d'un règim no democràtic, això és propi de pensar que el recurs públic és un patrimoni de qui està governant.
Això és patrimonialitzar, des del punt de vista polític, els recursos de tots els ciutadans i les ciutadans.
Quan ja hi ha avaluacions, i hi ha antecedents, que les reformes, que sí que necessita, perquè cal seguir reformant, no cal anar arrere.
.
.
Calia seguir millorant i reformant i no paralitzar l'acció de govern respecte a l'atenció primària, excepte en construcció de centres, que han anat fent amb una certa lentitud, però han anat fent centres.
Calia fer alguna cosa, i estem per darrere de qualsevol comunitat autònoma.
Cap instrument de gestió, cap modernització del contingut.
.
.
No hi ha una sola activitat que plantegen en la seua cartera de serveis actuals, que encara no han fet pública, però que ja existeixen esborranys, no hi ha cap cosa que no s'estiguera fent ja en l'any 1995.

Si altres comunitats autònomes tenen dos o tres guies clíniques molt madures ­Catalunya, Andalusia, el territori.
.
.
­, nosaltres ara anem a tindre 35.
Seixanta per trenta-cinc, nosaltres anem a tindre 5.
000 fulls "negro sobre blanco", com deia l'altre dia el conseller de Sanitat, perquè els metges d'atenció primària, com que no tenen llibres, han de llegir-se 5.
000 fulls sense tindre deu minuts per malalt.
Eixa és la realitat.
No se pot ser tan *fardó*.
"Els altres en fan dos o tres?
, nosaltres no hem fet res en sis anys, ni una, ni una ­ni un solo contrato programa en serio­, i ara en farem 35 guies clíniques.
No.
En farem 70".
Aixina.
 *(Remors)* Això és una acció de govern de "pesos y medidas", a vore qui fa la casa més gran.
"Nosaltres farem la Ciutat de les Ciències més gran del món", encara que no tinga contingut, ni científic, ni cultural, ni res de res.
*(Remors)* Me deia 200, ara me dirà 400.
Encara que es caiga l'Oceànic perquè no s'acaba mai l'obra.

Eixa és la realitat.
Eixa és la realitat d'una patrimonialització pròpia d'un règim.
.
.
ho sent molt, encara que hagen guanyat les eleccions, però la conducta, el que s'és.
.
.
no tiene nada que ver con lo que se dice.
I este és un govern sempre d'aparences.
Mire, l'Estat li ha retirat 1.
500 milions de pessetes al centre pioner d'investigació d'oncologia de l'estat espanyol, el centre de Barbacid.
1.
500 milions de pessetes.
Al País Valencià ara van a construir, a la Comunitat Valenciana, un centre de 6.
000 milions de pessetes, un obra de 6.
000 milions de pessetes.
Mentrestant, la política d'investigació real, la dels equips que ja estan funcionant, la dels equips que no s'improvisen, perquè si alguna cosa no s'improvisa és la vida intel·ligent i la investigació, mentrestant es retalla la tercera part del pressupost del centre d'investigació pioner en l'estat espanyol.
Però nosaltres tindrem una casa, el que no sé és si la tindrem ben plena.
Ara, tindrem el centre més gran, pioner en tamany i en disseny.
I res més.
I tots els equips investigadors que havien d'haver estat suportant, desenvolupant, hauran d'exportar-los o llevar-li'ls al centre d'investigació oncològica.

I com nosaltres sempre tenim una visió, segons vostés, pessimista i poc moderna.
.
.
Mire, la modernitat de veritat és millorar les bases d'un país, que el país siga capaç d'afrontar les crisi, que els països siguen capaços de garantir al malalt terminal, que no li han garantit encara res nou des que governen, no han garantit res nou.
.
.
Podran dir el que vulguen, però els recursos i les xifres són contundents.
Als malalts mentals, als crònics, als xiquets incapacitats, als xiquets que tenen problemes d'inserció social no els estan garantint els recursos.
Tampoc estan garantint l'educació bàsica.
I això sí que és modern, això sí que és progrés i avanç per a un país.

El que no pot ser és que quan ja no queden diners per allò essencial, s'haja de recórrer a la iniciativa privada i passar a un endeutament de 30 anys per a poder tindre les escoles, els centres de salut, els hospitals, els centres de menors, les residències de la tercera edat, etcètera, etcètera.
I eixa és la realitat.

Per això acceptem l'esmena d'Esquerra Unida, perquè volem uns serveis sanitaris públics, en aquella part complementària de la iniciativa privada, que sempre hem tingut i sempre hem acceptat, perquè la mateixa llei general de sanitat establia el marc.
Per a aquells serveis que són essencials està clar que han d'estar garantits des de el Govern i des del sistema públic.

Jo espere que la *cuña* que li han posat al sistema sanitari públic valencià en l'Hospital de la Ribera estiguem a punt de parar-la, que tornen enrere.
Perquè han pactat un increment salarial, però sols per als metges de la Ribera, d'un 50% per al 2002.
Sols per als metges que van a treballar en la Ribera, un 50% d'increment salarial.
A vore com li ho conten als metges que treballen a Morella, als que treballen a Vinaròs, als que treballen a Elx, als que treballen a Torrent.
.
.
a vore com li conten que són incapaços de garantir-los un increment salarial.
A vore com conten que no han fet absolutament res de res en estos sis anys, que som unes de les últimes comunitats autònomes en el salari dels metges.
I ho saben.
Però no, la Ribera.
La Ribera ha d'eixir bé com siga.
Són infidels amb la resta dels valencians i de les valencianes, perquè si fa falta un anestesista i li paguen el 50% més en la Ribera, no se n'anirà a treballar a Gandia, ni se n'anirà a treballar Xàtiva.
Se n'anirà a treballar a Alzira.

Eixa és la seua responsabilitat, la seua fidelitat, el seu compromís amb el conjunt dels valencians i de les valencianes.
Bé, eixa és la modernitat.
Ha d'eixir bé un projecte i l'empresa UTE Ribera Salud ha de tindre un bon compte de resultats.
I coste el que coste, coste l'esforç de la gent que viu a Benidorm per a fer-se radioteràpia a Alzira, aniran a Alzira, que per això és més modern.
I no aniran a 30 quilòmetres d'on viuen, aniran a Alzira.
I eixa és la seua modernitat.
Jo crec que estan trencant elements bàsics del que és la gestió d'allò públic.
I això els farà que hagen de donar comptes molt clares de la seua política, i a més a molt curt termini.

Moltes gràcies.
*(Remors)*

*(Ocupa la presidència la presidenta, senyora Marcela Miró Pérez)*

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Mendoza.

Té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Popular, el senyor Concepción.

 

**El senyor Concepción Moscardó:**

 

Señora presidenta.

Señorías.

Yo voy a procurar tener un tono sosegado después de cómo tenemos los oídos esta mañana.

 

**La senyora presidenta:**

 

Per favor, pregue silenci.

 

**El senyor Concepción Moscardó:**

 

Mire, señora Mendoza, me voy a dirigir a usted personalmente para decirle una frase con todo el afecto, que es que se le diga lo que se le diga, usted no cambia su canción, sigue lo mismo, lo mismo, sin introducir ningún parámetro modificativo.
Le voy a leer algo de hace un año, para que vea usted que sigue diciendo exactamente lo mismo.
"Mire, si un médico general tiene una población de 2.
000 personas y trabaja 247 días al año.
.
.
" ¿Le suena eso?
Esto es de hace un año.
Y usted sabe que eso que está diciendo no se corresponde con la verdad.

Mire, le acaba de decir usted al conseller que se ha inventado la medicina sin escalones.
Pero, ¿usted sabe por qué se la ha inventado?
Porque ustedes dejaron unos escalones en los que no pusieron ascensor por ningún lado.
Es que lo dejaron con escalones totales y absolutos.
Y usted es consciente porque lleva 22 años como profesional.
Usted es consciente del gran malestar que existía dentro de la sanidad.
Y eso lo ha vivido usted y nos lo pinta ahora como *Alí Babá* en estos momentos.
Y usted es consciente de que era todo lo contrario; prueba de ello es que están donde están, en otro tiempo estaban gobernando, y sus grandes éxitos de sanidad les han colocado en ese sitio y cada vez menos gente.

Mire, en su moción, y vamos a entrar de lleno porque para eso estamos, en el primer punto la Conselleria de Sanidad ­y le puso de manifiesto el conseller­ tiene distintas actuaciones.
Por un lado, tiene construcción de centros de salud en zonas básicas que carecen de ella.
Por otro lado, tiene centros de salud o consultorios para sustituir a aquellos que se encuentran deteriorados.
Y, por otro lado, está la adecuación de los programas Pax de los consultorios municipales.

Usted dice que no se ha hecho nada en seis años.
En seis años se ha hecho el doble de lo que habían hecho ustedes, el doble de lo que habían hecho ustedes.
Y como usted dice en todo momento que no se le dan datos, mire usted, cójase un papel y vaya apuntando: Área 1.
Número de zonas básicas, 7.
Completa 100%.
Área 2.
­Estamos hablando del mapa sanitario de esta comunidad­.
Área 2.
Número de zonas básicas, 26.
Pendientes, Albocácer, 9 de Octubre, Castellón-Grao, Lucena del Cid y Villafranca.
Albocácer, en construcción.
9 de Octubre, inicio de obras en el mes de febrero.
Cas Grao, inicio de obras mes de febrero.
Lucena y Villafranca en programación para el próximo año.
Área 3.
Número de zonas básicas, 10.
Pendientes, 0.
100% cubierto.
Área 4.
Número de zonas básicas, 16.
¿Qué tiene pendiente?
Alboraya y Tabernes Blanques.
Ambas, las obras, están iniciadas o en iniciación, las dos, y terminarán antes de 2002.
Área 5.
Número de zonas básicas, 17.
Pendientes, 1, Pedralba.
Inicio de la obra: en este mes, en octubre.

¿Quiere que sigamos?
¿Le interesa?
Sí, sí, claro, yo sigo todo, le voy a seguir todo para que usted vaya tomando nota.
Área 6.
Número de zonas básicas, 13.
Pendientes, 2, Campanar y Benicalap, ambas en el primer trimestre del próximo año.
Área 7.
Zonas básicas, 5.
Pendientes, Ayora y Requena.
Ayora, en construcción, y Requena en el primer trimestre del próximo año.
*(Remors)*

Mire, es innumerable.
.
.
¿Largo se lo fío?
Mire usted, la última semana el conseller ha puesto ­se lo voy a decir­ en funcionamiento ­tan largo­ el lunes, Tabernes y Alboraya.
He dicho que ha puesto la construcción de Tabernes y Alboraya el lunes.
No es que le he dicho otra cosa.
Y no quiero personalizar, estoy refiriendo.
Pero, ya que usted me ha interrumpido le digo: martes, Pedralba; jueves, Orba y Alfaz del Pi.
25 centros se van a poner en marcha antes de final de año, antes de final de año.

Miren ustedes, ustedes, digamos lo que digamos, siguen aferrados.
Yo leí en su intervención, señora Mendoza, decir que en primaria no se hacía cirugía menor.
Usted sabe la cantidad de centros en los que se está haciendo.
Usted ha dicho cosas aquí encima de esta trona que usted sabe que no se corresponden con la verdad.
Ha dado una información parcial.
Ha dado una información parcial.
Nunca ha dado una información total dando una información seria.

Pero, mire, siguiendo con su moción, en el punto se-gundo precisa que los criterios de ordenación de recursos deben adecuarse a las necesidades sanitarias y a la demanda previsible de servicios.
Los factores que influyen sabe usted que son demográficos, socioeconómicos, distancia y tiempo, y todo esto condiciona la accesibilidad y, por tanto, la utilización de recursos, así como la coordinación con el resto de áreas especializadas, unidad de apoyo y servicios sociales.

Teniendo en cuenta todos estos factores, las principales actuaciones que están en marcha en materia de personal son: reconversión o integración de las plazas de modelo tradicional en plazas de equipos de atención primaria a fin de completar al cien por cien el modelo sanitario; racionalización de los recursos disponibles a fin de adecuarlos a la realidad sociodemográfica; creación de nuevas plazas ­usted que dice que no se ha creado ni una sola plaza­ para la puesta en funcionamiento de los nuevos centros de salud ­usted considera que los centros de salud se abren y funcionan solos­; hay que completar los recursos incorporando categorías profesionales acordes con las nuevas tecnologías sanitarias; coordinación de todos los recursos existentes en los distintos dispositivos de la zona y área de salud primaria, especializada, unidad de apoyo, salud pública y servicios sociales a fin de rentabilizar y ofrecer al ciudadano ­como usted decía o como a usted le brindo­ una sanidad sin ningún tipo de.
.
.
*(inintel·ligible).*

En el punto tercero hay que señalarle que está preparándose en un documento la carrera profesional en el ámbito de la comunidad, que es innovador y que recoge el sentir de todos los profesionales, valora especialmente los méritos encaminados a elevar el nivel de la calidad de la asistencia de la sanidad valenciana.

Y en el punto cuarto usted sabe perfectamente que tanto el contrato de gestión como la cartera de servicios.
.
.
, usted ha dicho que es poco innovador, que otras comunidades se han adelantado, que aquí hacemos libros por montañas.
.
.
mire usted, yo creo que usted viaja muy poco, viaja poco por una razón, porque no diría lo que usted está diciendo de Andalucía, porque no diría lo que usted está diciendo de Cataluña, porque no diría lo que usted está diciendo del resto de las comunidades.
Usted visita muy poco el resto de las comunidades.
Aquí somos lo peor de lo peor.
Aquí somos el infinito.
Y si usted da una vuelta por esas comunidades que usted presume, cuando vuelva nos da una información, porque los demás sí que hemos estado y en la réplica podremos dar información de los datos que usted está señalando como malos en esta comunidad.
Cuando usted quiera estamos dispuestos a discutir sobre.
.
.

Mire, usted sigue diciendo que la calidad de los programas de la atención en primaria son tercermundistas.
Creo que no viaja fuera de la comunidad, ni en la comunidad.
Yo le aconsejaría que usted visitara los centros de atención primaria, los centros de salud, que se están dotando e inaugurando, y después de eso viniera una discusión con una base sólida y científica que permitiera el intercambio de ideas, que usted discutiera si el programa informático es bueno o es malo.
Pero, lo que no puede decir es que permanecemos en las tinieblas en esta comunidad.

Mire usted, eso está muy bien que lo diga usted en el ambiente que quiera, pero dentro del ambiente médico no le aconsejo que lo diga porque usted sabe que va a tener muy poco eco su canción si es en este sentido.
Hábleles usted de progreso, del progreso que podamos llevar conjuntamente, pero lo que no puede usted decir es lo que está pretendiendo decir en esta moción, porque es como le estoy diciendo: parte totalmente de algo que no se ajusta a la realidad.
Y como la realidad es muy tozuda y está ahí, nosotros vamos a votar en contra de la misma.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Concepción.

Té la paraula per a rèplica la senyora Mendoza.

Senyories, per favor, pregue silenci.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

El que se li ha oblidat al senyor diputat és, quan nomenava àrea per àrea, dir què és el que s'havia fet fins a 1995 en cada una de les àrees i què és el que s'ha fet fins ara.
Evidentment, això és un petit lapsus de memòria, però les dades oficiales les coneix millor que jo.

Perquè, clar, és que la quadratura del cercle no existeix, excepte per al Partit Popular.
Perquè si en 1995 el 68,5 dels valencians estaven atesos en centres de salut, el 68,5, i s'havia fet l'increment.
.
.

**La senyora presidenta:**

 

Per favor, silenci.

**La senyora Mendoza García:**

 

.
.
.
ja existien els equips interdisciplinaris perquè l'increment de plantilla es va produir ­i vosté ho sap, i vosté ho sap millor que jo, això sí que ho sap millor que jo­, com pot dir que si només s'ha beneficiat fins al 31 de desembre de 2000, que és l'últim informe del CES.
Si no, donen les dades al CES d'una altra manera.
Només s'havia incrementat en un 18,5%.
I quedava encara un 12,5 de població, que ha de reconstruir-se els centres de salut, crear-se els equips multidisciplinars, etcètera, etcètera.

Aleshores, no ixen els comptes.
No és el mateix un centre de salut per a una població de 1.
500 persones, que s'ho mereixen, que per a una població de 24 o de 35.
000 persones.
I el fet és que en les àrees que li he dit abans ­informe del CES­, l'àrea 18, l'àrea 19, l'àrea 7 i l'àrea 8 estaven encara entre el 60 i el 62% de cobertura.
O siga que els faltava pràcticament un 40% de desenvolupament de la reforma.
I eixes eren les dades.

Però, a mi encara m'importen més els aspectes qualitatius, m'importen més els de la qualitat de l'atenció, el de tindre una caseta i donar-li contingut.
Però, ja hem dit abans, ho he explicat per activa i per passiva, que a nosaltres la única cosa que ens interessa.
.
.
, a vostés la única cosa que els interessa són les formes, són els recipients i no el contingut, no el contingut.
Abans de 1999 comunitats autònomes com Navarra ja tenien carrera professional per als metges i per a infermeria.
I vostés ho saben.

A mi em pareix perfecte les declaracions de bones intencions, però no són responsables.
I a un govern, com vostés diuen, se li examina pel que fa, no pel que promet que farà; i, sobretot, quan ja es porten sis anys de govern ja és el moment de fer balanç.
I nosaltres, des de la nostra situació, en la que ens col·loca a més la Constitució, estem obligats a controlar l'acció de govern, estem obligats.
I els ciutadans i les ciutadanes, els votants i les votantes és el que estan esperant que faça el Grup Socialista a les Corts Valencianes: controlar l'acció de govern.
I per això hem de parlar de les coses que li calen a cada un dels valencians i de les valencianes i que no estan fetes.
I de les coses que s'han fet i no resolen el futur, no, ni en educació ni en sanitat ni en serveis socials ni en investigació.
I eixa és la realitat.

A mi em pareix perfecte que anuncien nous programes, però el fet és que entre 1995 i el 31 de desembre de l'any 2000 només s'havia incrementat la cobertura un 18,5%, només, i eixa és la realitat.
No tenien cartera de serveis, no la tenen; no havien innovat la gestió.
Han estat incapaços de treballar tots i cada un dels dies per millorar la qualitat d'allò que se fa en el sistema sanitari públic valencià.
I tampoc ho han fet en l'atenció primària.

I per què comunitats autònomes com Andalusia controlen la despesa farmacèutica des de 1995 i en el País Valencià no se controla?
Per què?
Quin treball diferent han fet?
Eixa és la diferència de la gestió.
Eixa diferència de la gestió no ha estat possible forçant els professionals, ha estat una altra cosa, ha estat treballant quotidianament en objectius, en incentivació d'eixos objectius, tant des del punt de vista assistencial de millorar la qualitat.
.
.

**La senyora presidenta:**

 

Señora Mendoza, acabe.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

.
.
.
dels medicaments que se donen des de l'atenció primària.
.
.
*(Remors)* Sí.
Señora presidenta, está hablando todo el mundo.

 

**La senyora presidenta:**

 

Señora Mendoza, se ha terminado el tiempo.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

I la realitat és que hi ha una paràlisi de la qual haurem de recuperar-nos, i com que jo no crec en els miracles de la Verge de Lourdes, no crec en això, serà difícil que aquell temps perdut en la cultura de modernització de l'Administració siga recuperable.
Perquè l'objectiu era donar-li a la iniciativa social, entre cometes, el negoci, el negoci de la salut dels valencians i de les valencianes.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Mendoza.

Té la paraula, per a rèplica, el senyor Concepción.

 

**El senyor Concepción Moscardó:**

 

Señora presidenta.

Señorías.

Como ustedes han oído en la intervención de la ilustre diputada, nada de nada de nada.
No aporta nada, mucho hablar, mucha demagogia, pero no aporta nada en ningún sentido positivo.
En sentido positivo, aporta y se destaca este Gobierno.

Usted está diciendo que no hay control sanitario.
Noti-cia: "Arranca el uso de la tarjeta sanitaria en farmacias", Cataluña y Valencia.
Aquí no está Andalucía, Extrema-dura.
Estoy diciendo: "Arranca el uso de la.
.
.
" Esto es control.
Si quiere que hablemos de su época de Gobierno y de lo ocurrido con la informatización que llevaron a cabo, cuando quiera hacemos un debate, cuando ustedes quieran, cuando ustedes quieran llevamos ese debate.
Usted sabe, las famosas tarjetas sanitarias que ustedes vendieron ¿dónde están?
Díganos dónde están.
Contés-tenos.
¿Aquello valía dinero?
¿Qué paso?
Díganoslo, apórtenos algo.
Esas son las cosas que ustedes no hicieron, las cosas que no han hecho.

Aquí hay un montón de nuevos centros de salud.
Le he dicho que usted no había.
.
.
Cuando voy a un pueblo me dicen: "Vols que et mostre el nou centre de salut que tenim?
Vine i voràs, voràs quins aparells d'informàtica tenim.
" ¿O es que usted no va y a usted no se los enseñan?
La señora Llinares nos dice que visita los pueblos, y nos lo creemos.
Pero usted no debe viajar.
Usted viene aquí imbuida de la verdad a querer vendernos unos dogmas que no se les cree nadie, ni usted misma, ni nadie de los de su grupo.
Usted sabe que está sola ahí en la defensa de una verdad que no comparte ni su grupo, ni su grupo, se lo reitero.
Mire usted y pregunte en sus alrededores.

Mire, en su intervención dice "la calidad", "la calidad de la atención primaria".
Gracias a los profesionales que están trabajando en ella, gracias a los profesionales, no tiene nada que envidiar a ninguno de los profesionales de otros comunidades.
No solamente no tiene nada que envidiar sino que está por delante de las de su entorno, quiéralo o no.
Cuando usted quiera, puede organizar un estudio de evaluación dentro del grado de satisfacción.
.
.
Si usted no se calla no me puedo dirigir a usted.
Del grado de satisfacción.
.
.
¿Sigo?
Muchas gracias, señora Cristina Moreno.
Seguiré, sin ningún problema.

Mire usted, el grado de satisfacción usted lo conoce perfectamente de los usuarios de esta comunidad.
Usted sabe perfectamente el grado de calidad que existe dentro de esta comunidad, de calidad de los profesionales.
Por una razón: porque usted, si es objetiva, valorará los resultados que se obtienen en los sistemas MIR, y verá como esta comunidad se encuentra muy por delante del resto de las comunidades que usted habitualmente cita.
Cuando quiera lo puede hacer.

Y como digamos lo que digamos a usted esto no le afecta lo más mínimo y va a seguir con su eterna canción de que las cosas no se hacen, se hacen mal y no se hacen nunca, siga usted con esa creencia, y nosotros le daremos las gracias porque cada vez en este lado habrá más gente y tendremos que invadirles por ese lado.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, votació ordinària a la moció subsegüent a la interpel·lació al conseller de Sanitat sobre política general de la conselleria en matèria d'atenció primària de salut, presentada pel Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 34 vots a favor, 41 en contra, cap abstenció.
Queda rebutjada la moció.

Senyories, se suspén la sessió.
S'iniciarà a les quatre i mitja.

 

*(Se suspén la sessió a les 14 hores)*

*(Es reprén la sessió a les 16 hores i 32 minuts)*

*(Ocupa la presidència la presidenta, senyora Marcela Miró Pérez)*

 

***Preguntes números 2.
663/01, 2.
664/01, 2.
665/01 i 2.
666/01 al conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, senyor José Ramón García Antón, sobre el projecte de circumval·lació de la carretera CV-190 al seu pas per Figueroles, que formula el diputat Daniel Gozalbo Bellés del GP Socialista-Progressistes (BOCV número 110)***

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyories, es reprén la sessió.

Les preguntes de l'il·lustre diputat Daniel Gozalbo Bellés, del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes, corresponen als números 2.
663 a la 2.
666, les dos incloses, i van dirigides al conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports.

Té la paraula l'il·lustre diputat senyor Gozalbo.

 

**El senyor Gozalbo Bellés:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor conseller, molt bona vesprada.

Les preguntes que vaig a fer-li són unes preguntes que es poden qualificar, en un primer moment, de preguntes menors.
Afecten a una població, però vosté sap, senyor conseller, com deia el poeta Bertolt Brecht també en el seu moment, "que hi ha vegades que en compte de parlar de les gran batalles i això, interessa saber més què estan menjant els soldats en eixa.
.
.
" Hi ha vegades que això indica més la realitat de les coses que les grans qüestions.
I jo sé que, a més, vosté es preocupa de les grans qüestions, però també es preocupa de les xicotetes coses.

Estes quatre preguntes van intentar ser una espècie de.
.
.
però vam pensar que era millor que ens fera una contestació oral perquè vosté tinguera oportunitat de contestar i donar una solució, que és el que vol el poble.

Figueroles, com vosté sap, senyor conseller, és una població de l'Alcalatén, però xicoteta, però la carretera de la Generalitat.
.
.
un eix important de la Generalitat passa per dins d'eixa localitat.
Vosté sap que per múltiples motius, que després li passaré a comentar, eixe tràfic és molt important en un cantó.
I segon, és d'una importància estratègica perquè és pràcticament.
.
.
la ceràmica passa moltíssima per allí.

Jo sé que vosté té voluntat de donar solució a la travessia de Figueroles, perquè en alguna ocasió inclús ho ha verbalitzat i ho ha expressat.
I, en eixe sentit, senyor conseller, m'agradaria només escoltar una miqueta la concreció d'eixa voluntat.

Moltes gràcies al president i a vosté també.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies, president.

Senyores i senyors diputats.

Senyor Gozalbo, no sé si coneix en quin moment es troba l'expedient d'eixe projecte de la ronda de Figueroles, però es va aprovar el plec de bases per a fer el que és el projecte de construcció.
Estem en tramitació actualment de la contractació d'eixe projecte d'execució de la ronda de Figueroles en la carretera CV-190.

Llavors, sí que coneixem la problemàtica d'eixa carretera.
I vosté sap que alguna actuació hem fet en la CV-190, a la millor en la part que comunica més en el que és l'autovia de la Plana i en la part de Castelló, perquè el tràfic era encara.
.
.
les intensitats de tràfics són molt majors.
Crec que s'ha aprovat ja definitivament el projecte de construcció entre l'Alcora i Sant Joan de Moró.
I anem a començar a redactar el projecte de construcció d'esta ronda de Figueroles en la CV-190, que sabem que és una carretera important, és un tema necessari.
Per dos raons: per la intensitat de tràfic que té, sobretot, de tràfic pesant i per la seguretat de la carretera actual que travessa tota la població.

Llavors, el que no puc donar són dades exactes de quan van a començar-se les obres.
El que sí puc dir-li és que el termini d'execució d'eixe projecte és de quinze mesos.
Mosatros anem a intentar que siguen solament dotze mesos, el menor temps possible per, a partir d'eixe moment, preparar tota la programació de l'expedient d'expropiacions i del finançament i l'inici de construcció d'eixes obres.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyor diputat.
Vol polsar, per favor?
Moltes gràcies, senyor Gozalbo.
Té vosté la paraula.

 

**El senyor Gozalbo Bellés:**

 

Gràcies, president.

Efectivament, senyor conseller ­ja li ho he comentat abans­, açò inicialment era una proposició no de llei.
Quan vam vore publicat en el *Diari Oficial* la licitació, la vaig retirar, personalment vaig retirar, perquè vaig pensar que l'objectiu estava aconseguit.

Però després vam vore que quinze mesos per a iniciar eixe procediment.
.
.
estàvem ja posant-nos en unes dates molt complicades.
Li agraïsc, en primer lloc, que vosté ja haja dit que va a intentar accelerar i que eixe termini siga el mínim possible.
Perquè en particular la demanda de la societat és unànime.
L'alcalde, vosté sap que és una persona francament raonable i que quan ha pogut ajudar a la conselleria en la consecució de terrenys per a millorar.
.
.
ho ha fet de manera sempre voluntària.
Vull dir, que no és un tipus d'enfrontament el que ens guia en estos moments.

Però jo voldria, encara que sé que no és necessari, insistir-li que eixa carretera, la CV-190, a més de donar-li continuïtat a eixe eix que per a vosté és tant important i està actuant, com ha dit abans, és la comunicació també en altres comarques de l'interior.
En concret, moltes vegades hi ha molts problemes en l'eix de penetració d'Aragó a València.
I fins i tot ­li ho dic com a cas curiós­ fa poques setmanes els propis serveis de la Generalitat Valenciana, i els propis serveis de la Guardia Civil, aconsellaven eixe eix com a eix de retorn front als 40 quilòmetres que de manera sistemàtica els caps de setmana existeixen a l'entorn de Sogorb i de l'autovia.
Per tant, senyor conseller, no només és una carretera que ens afecta a nosaltres, sinó que també és una via de penetració a l'interior.

I després el que vull fer-li notar a vosté és, en primer lloc, que el tràfic pesant que hi ha en eixa carretera és molt gran, perquè hi ha fàbriques de taulellets en la mateixa Figueroles, però també en l'interior.
I sobretot perquè d'ahí ens vénen unes terres especials que ens vénen del sud de Terol, que per ahí passen centenars i centenars de camions diàriament per a anar a les fàbriques taulelleres.
Bé.
Passen per dins del poble, i vosté sap que hi ha un lloc molt especial que té quatre metres i mig d'ample, no es poden creuar dos camions, diàriament hi ha problemes dins del poble.
I a mi no m'agradaria que es transformara en un problema endèmic com en altres localitats.

Per tant, li agraïsc la voluntat, i sí que li demanaria que ho accelerara, que ho accelerara molt, perquè les travessies en la ret bàsica de la Generalitat, i esta és una continuació de la xarxa bàsica de la Generalitat, deurien estar solucionades totes les travessies en les diferents localitats.
I en concret, en la zona més taulellera queda el tema de Moró i el tema de Vilafamés, que són dos poblacions sofreixen diàriament este tràfic pesant per dins de la seua localitat.

Li agrairia també, senyor conseller, a ser possible, que dins de les possibles alternatives d'estudi, pensara vosté que si Figueroles té lògicament per l'est.
.
.
pel nord i pel sud, anem a dir, que el poble tindria una millor disposició que es fera per una part i s'evitara una corba molt exagerada.
I, per tant, que fóra l'accés sud.
Per tant, si vostés és possible que estudie.
.
.
en l'estudi informatiu hi hagen dos alternatives, jo crec que serà d'agrair.

Moltes gràcies, senyor president, senyor conseller.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies a vosté, senyor diputat.

Senyor conseller, té vosté la paraula.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies, president.

Senyor Gozalbo, jo crec que.
.
.
estem en esta disposició.
Mosatros anem a intentar acurtar en la mesura del possible el termini per a la redacció d'eixe projecte.
I per suposat que anem a tindre en compte, diguem, els interessos de l'ajuntament a l'hora de donar una solució definitiva a quina ha de ser la ronda, en este cas, d'eixa població.

També jo sé que sap que mosatros, bé, a més d'eixes actuacions de carreteres noves, de rondes, estem fent unes importants inversions en el tema de conservació, explotació i millora de les carreteres de la Generalitat.
I concretament en aquella zona, entre l'Alcora i Lucena, en eixos 14 quilòmetres, en este any 2001 hem invertit, entre finals de 2000 i 2001, més de 50 milions de pessetes en la millora d'eixos 14 quilòmetres.
No és ninguna quantitat superextraordinària, però estem atenent els punts més dificultosos.

I a més, en la zona del conjunt de carreteres entre l'Alt Millars i l'Alcalatén, més de 1.
000 milions de pessetes és el que hem invertit en els últims quatre-cinc anys també en la millora d'eixes carreteres.
O siga, estem treballant en eixa línia i som conscients de la problemàtica d'eixa zona.

Jo crec que ho demostra també el fet que sols en el que és la comarca de la Plana de Castelló, entre el ministeri i mosatros, entre obres que estan hui executant-se o obres que estan adjudicades o pendents d'adjudicació, que en un termini jo crec de 15 o 20 dies estaran totalment adjudicades ­hui se mos comunicava una per part del ministeri en l'autovia de Sagunt a Somport, crec que era Geldo-Altura-, estem invertint més de 47.
000 milions de pessetes actualment, que és una quantitat important, per a la millora de los autovies, de les carreteres d'interés general i també d'estes carreteres que a mosatros mos preocupen molt.

Moltes gràcies.

 

 

***Preguntes números 3.
575/01, 3.
576/01, 3.
577/01, 3.
578/01 i 3.
579/01 al conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, senyor José Ramón García Antón, sobre les obres d'adequació del Camí de Castella, que formula el diputat Joan Antoni Oltra i Soler del GP Esquerra Unida del País Valencià (BOCV número 116)***

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Continuem, senyories, amb les preguntes al conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, li correspon a Joan Antoni Oltra i Soler, la 3.
575 a la 3.
579.

Té la paraula l'il·lustre diputat.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, les preguntes fan referència al tema del Camí de Castella, jo crec que és un tema suficientment conegut.
Jo crec no és exagerar si dic que és probablement la via de comunicació més important quant a accessibilitat i eixida de la ciutat, la que ens comunica amb l'autopista A-7 i amb l'autovia de cara a Madrid.
I igual que la resta d'infrastructures d'accés a la ciutat d'Elx, es troba.
.
.
promesa ­per dir-ho aixina, amb lletres majúscules, promesa­, però sense executar des de fa un muntó d'anys.

Aquesta via, a banda de les condicions absolutament tercermundistes en la qual es troba, té un percentatge de perillositat tremend, perquè el tràfic és molt important, gran part del tràfic pesant per ella.
I jo crec que és una via ­vosté la coneixerà perquè ha anat allí en algunes ocasions­ que necessita urgentment una millora.
Eixa millora ve promesa, ja dic, des de fa un muntó d'anys.
Ja en el pla director d'infrastructures de l'any 1993 ja figurava com a una actuació; en l'anomenat pla Felipe, de millorar l'accessibilitat a les grans ciutats, es torna a posar; es torna a posar en el PDR, fa uns anys en el mandat ja del Partit Popular.
Figura en tots els llocs.
Ara, allí no se posa un *ladrillo*, com se sol dir.

En l'any anterior, per fi, es va aconseguir una partida pressupostària de 72 milions de pessetes per a redactar el projecte, però, bé, això després d'un xorro d'anys d'estar esperant.
Enguany, per a l'any 2002, no hi ha ni un duro ni un euro en els pressupostos de l'Estat, la qual cosa vol dir que no va a fer-se absolutament res.

Això xoca, per exemple, amb declaracions, sense anar més lluny, de vosté mateix que recentment va estar a Elx en una reunió allí amb un col·lectiu, que a pesar de no ser excessivament representatiu, tingué la sort de rebre la seua visita i que allí va aprofitar per a fer una promesa de milers i milers de milions de pessetes.
50.
000 milions de pessetes va prometre vosté allí.
Una cosa d'eixes que no sé com no es van caure del seient la gent que estava allí.
I entre eixes coses, va dir que l'autovia del Camí de Castella es licitaria enguany.
Això va ser en març.
D'enguany ja queda molt poquet, em pareix un poquet estrany.

Llavors, sí que ens agradaria saber en quina situació està el projecte, que se suposa que deu estar redactat perquè ja fa temps que isqué.
Quines són les característiques principals d'aquesta proposta.
Se suposa que serà desdoblat, etcètera, etcètera.
El pressupost també de quina manera va a finançar-se, va a col·laborar la conselleria ahí, va a ser tot el ministeri.
I el més important: si es té una data d'inici d'obres.

Gràcies.

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies.

Senyor conseller, té vosté la paraula.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies, president.

Senyores i senyors diputats.

Senyor Oltra, jo a Elx al llarg d'enguany crec que he estat en més d'una ocasió i amb més d'un col·lectiu, i crec que quasi sempre he dit el mateix, crec que quasi sempre he dit el mateix.

Perquè, en definitiva, es plantegen una sèrie de qüestions, de necessitats, d'actuacions ­en este cas, ha fet referència fonamentalment a la ret viària­ que estan dins del protocol que van firmar, crec que era en 1998 aproximadament, el ministre llavors de Foment i el president de la Comunitat, en el qual es feia referència a una sèrie d'actuacions entre Alacant-Elx, sobretot de totes les vies d'interés general i les vies més importants d'eixa àrea metropolitana.

Llavors, concretament, concretament.
.
.
perquè també podria parlar-los d'altres actuacions que estan fent-se o que s'han licitat i estan a punt d'ajudicar-se.
Però concretament d'este tema, el que li puc dir jo crec que és el mateix que vaig dir en aquell moment allí.
Per a mosatros el Camí de Castella és una via fonamental.
És la via fonamental, perquè a més que és una eixida o entrada important de la ciutat d'Elx, és la comunicació de les dos autovies que en aquella zona tenen unes intensitats de tràfic tremend i que es poden aprofitar com a comunicació de les autovies o també com a enllaç en tota la zona de Múrcia, Vega Baixa, per ahí.
I de fet, s'està aprofitant aixina.
I actualment és una carretera de la diputació provincial, té eixes característiques.

Bé.
El Ministeri de Foment, com a conseqüència d'aquell conveni que el 13 d'octubre de 1999 vam firmar, va fer l'estudi informatiu.
Mosatros després, a la millor en atenció que poguérem ser més ràpids que poguera ser el Ministeri de Foment, vam encarregar el projecte de construcció; projecte de construcció que està pràcticament acabat.
Jo crec que en este mes d'octubre mosatros el donarem definitivament acabat i el passarem al Ministeri de Foment perquè també l'aprove i vore.
.
.
Després comentaré com pot ser el finançament i l'actuació d'eixa autovia.

El pressupost està al voltant de 7.
000 milions de pessetes, és un pressupost important.
I es tracta d'una autovia que va a comunicar dos autovies d'unes intensitats de trànsit important.

Coincidisc que eixe traçat del camí de Castella, en el que ha de ser el segon cinturó de la zona d'Alacant, perquè el by pass actual té unes limitacions fonamentals en la zona del túnel, quan travessa Mutxamel-Sant Joan i ahí no hi ha possibilitat de fer un tercer carril.
Aleshores, s'està projectant des del Ministeri de Foment, i nosaltres ho tenim també dins de la xarxa arterial del Patemae, una segona circumval·lació, que no és sols una segona circumval·lació, és la continuació de l'eix del corredor mediterrani per fora ja d'eixe terme municipal d'Alacant i que coincideix amb el traçat del camí de Castella.

Això no va a retardar absolutament res, perquè nosaltres estem treballant en el projecte de construcció, projecte de construcció que està acabat, com dic, este mes mateixa i que el mes que ve el tindrà el Ministeri de Foment i que estem parlant d'un pressupost de 7.
000 milions de pessetes.
Però sí que volem eixe estudi informatiu que està fent-se del segon by pass i que va conjuntament, tot unit, a una altra entrada a la zona d'Alacant de l'autovia d'Alacant-Madrid per la zona de Villena, cosa que està pràcticament renunciada perquè anem a fer l'autovia de Sax-Castalla.
Però que tot això està involucrat en un estudi informatiu i que el ministeri i mosatros tenim interés d'acabar de conéixer.
I que jo crec que al voltant de quinze o vint dies van a tindre coneixement tots els ajuntaments afectats.

Aleshores ens interessa vore com va eixa segona circumval·lació d'Alacant, com afecta al camí de Castella i com afecta també al finançament de les obres.
Jo crec que en l'any 2002, una volta eixe projecte estiga aprovat i disposem de tots els terrenys, Ministeri i mosatros, dins d'eixe conveni protocol que tenim firmat, posarem en marxa les obres i el finançament d'eixa actuació.
Per a mosatros és fonamental, són 7.
000 milions de pessetes, és una actuació important i estem acabant el projecte de construcció.
Sense fer un projecte és impossible començar una obra i està acabant-se ara.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyor Oltra.

 

**El enyor Oltra i Soler:**

Gràcies, senyor president.

En principi és positiu el sentir que per a vostés és una via fonamental, que bé, perquè si no arriba a ser així fonamental i és un poc secundària no sé per a quin segle queda.
Perquè la veritat és que no deixarà de reconéixer que és que fa molts anys i que vostés *a lo tonto a lo tonto* ja duen més de sis anys governant.
Per tant, jo crec que és un termini més que prudencial i promeses han fet la tira en eixe aspecte.
O siga, està bé que ara es dispose d'eixe document.
Home, l'únic que faltava ara era que quedara supeditat al famós by pass d'Alacant, perquè, clar, si érem pocs va parir l'abuela.
Jo crec que és una actuació que perfectament si el dia de demà cal entroncar-la, això es pot fer en qualsevol moment, perquè una cosa no pot justificar que retarde l'altra.
Home, jo no vull ser alarmista, però vosté sap la quantitat d'accidents, en molts casos mortals, que s'estan produint en eixa via.

Per tant, nosaltres sí que li demanarien una celeritat que de moment encara no la veiem.
I el problema major és que tampoc ho veiem en els pressupostos.
Vosté diu ara mateixa allò de la famosa autopista Alacant-Villena, que queda descartada, doncs per això sí que hi ha diners en els pressupostos de l'any 2002.
En canvi, per a aquesta actuació que li estem reclamant i que vosté coincideix en què és prioritari, en què és urgent, no es troben diners.
D'on es van a traure eixos diners si no estan en els pressupostos?
Jo crec que estem encara en el moment de què vosté faça major pressió davant de Madrid perquè això es fique.
Nosaltres, des d'ací li diem, hem presentat esmenes als Pressupostos Generals de l'Estat per a què es fique partida pressupostària.
Perquè, del contrari, ens podrem quedar exactament igual que els anys anteriors, a la millor ara amb l'avantatge de tindre un projecte, però de forment ni un gra.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Moltes gràcies.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

Gràcies, president.

Repetir-li una altra volta el mateix crec que no té cap de sentit; l'única forma de tindre un gra és començar a tindre un expedient administratiu definitivament resolt.
Els únics, els únics que han aplegat a tindre un expedient definitivament resolt, en principi amb un estudi informatiu del Ministeri de Foment, amb un projecte de construcció amb totes les garanties de comunicar dos autovies importants entre una altra autovia, som mosatros.
En 1998, finals de 1998, es firma un acord, un protocol, i estem en el 2001 i tenim ja un projecte de construcció definitivament acabat, definitivament redactat, està ja pràcticament i estem supervisant-lo en la Conselleria d'Obres Públiques, per un muntant de 7.
000 milions de pessetes.
Nosaltres tenim el compromís del Ministeri de què, a banda del by pass, dins d'eixe protocol, eixa és una actuació prioritària i és una actuació que abordarem una volta eixe projecte estiga definitivament aprovat.

Jo no fa massa, crec que va ser el dilluns de la setmana passada, parlava amb el secretari d'estat d'esta actuació i és una actuació que sense cap dubte al llarg de l'any que ve es vora com van a començar a tramitar-se.
No s'ha d'oblidar que ahí tenim una sèrie de convenis, unes actuacions que fem nosaltres, altres actuacions que fan ells i que en algun moment, si fa falta, nosaltres intercanviarien, de manera que ells farien unes actuacions i nosaltres unes altres en funció de la prioritat.
Per ahí van les coses, però volem que estiga dins d'una planificació global de tota l'àrea metropolitana i que coincidisquen eixos projectes d'interés comú que estem fent tots.
Així estan i per això ens hem decidit a fer el projecte de construcció.
Fet eixe projecte jo li puc garantir que al llarg de l'any que ve començarem a vore coses importants allí, a vore l'aprovació definitiva del projecte, expropiació dels terrenys i tirar cap avant en la construcció d'eixa obra.

Res més.

 

 

***Preguntes números 3.
643/01 i 3.
644/01 al conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, senyor José Ramón García Antón, sobre la depuradora de Guardamar del Segura, que formula el diputat Joan Antoni Oltra i Soler del GP Esquerra Unida del País Valencià (BOCV número 116)***

 

**El senyor vicepresident primer:**

Gràcies, senyor conseller.

Continuem amb les preguntes de Joan Antoni Oltra i Soler, la 3.
643 i 3.
644.
Té la paraula el senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

Gràcies, senyor president.

Bo, és una pregunta feta el 3 d'agost, en plena situació en la qual la depuradora de Guardamar del Segura, que vosté sap perfectament que és una depuradora, ara mateixa ja ha eixit a concurs la licitació de la nova ampliació d'una depuradora en millors condicions del que hi ha allí, que allí pràcticament, home, segons un informe del propi Seprona és una depuradora que es va fer per a una població de 6.
000 habitants, quan en estiu arriba perfectament prop de cent mil.
Per tant, és una depuradora que no funciona adequadament i que en les dates que es presentà la pregunta tenia un problema prou greu.
I és que simplement va quedar col·lapsada per les aigües residuals que li arribaven i que la planta no podia tractar.
I directament se'n anaven cap a la desembocadura del riu, que era l'únic que faltava al riu Segura, ja si no té suficients problemes els aigües residuals que una planta no pot tractar, que directament s'abocaven a l'aire lliure amb uns problemes de contaminació i d'altre tipus, una cosa impressionant.

Nosaltres, clar, evidentment, el estiu va passar, la població ha disminuït de manera sensible i el problema d'alguna manera s'ha resolt medianament.
Però no sabem si per a l'any que ve, m'imagine que encara no estarà la nova planta en funcionament, perquè és molt difícil, a pesar que pareix que ara sí que va en serio el tema, encara que també cal dir que si la planta és suficient, però vosté sap que la previsió de població augmenta en Guardamar i és impressionant i que en estos temes quasi sempre ens pilla el bou.
Sí que m'agradaria que ens contestara, que s'explicara un poc què és el que va passar exactament ahí, quines conseqüències tingué això i de quina manera es pot evitar que almenys de cara a l'any que ve no torne a repetir-se.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

Gràcies, senyor president.

Senyors diputats.

Senyor Oltra, jo crec que vosté coneix perfectament que en Guardamar del Segura hi ha una depuradora, una depuradora de lagunatge feta en un temps determinat, quan pareixia que eixe tipus d'actuacions de tecnologia *blanda,* que deien vostés, era la solució definitiva a tots els mals i a tots els remeis.
Això ho solucionava tot, ahí no havia cap problema, no es consumia en el dia i depurava de meravella.

Eixa mateixa teoria la continuen aplicant vosté en molts altres casos, de transport, d'Ave, de no Ave, de carreteres, de no carreteres.
El que passa és que hi ha moments que els interessa aplicar-la d'una forma determinada, i quan no, fan marxa enrere i no passa absolutament res.
Aquí també es van enganyar, aquí també es van enganyar i van fer una depuradora de tecnologia *blanda* que, efectivament, quan la població té un volum determinat, i no és que siga més o menys que estiga capacitada eixa depuradora, o quan hi ha uns vertits d'aigües que no són tot l'homogeni que han de ser perquè això funcione més o menys correctament, les depuradores eixes no acaben de funcionar.

I vosté també sap que nosaltres hem tret a licitació ja fa temps, que hem adjudicat provisionalment a una empresa.
.
.
no sé quina és, una empresa determinada, una ampliació, millora i renovació de la depuradora que té un pressupost que serà al voltant dels 2.
000 milions de pessetes aproximadament.
Falta l'adjudicació definitiva perquè el que fem mosatros és un concurs de projecte i obra, s'adjudica provisionalment i, aleshores, s'ha d'acabar de rematar eixe projecte i fer-se una declaració d'impacte ambiental que està tramitant-se i crec que la tindre de seguida.

En eixe moment adjudiquem definitivament, jo espere que això es puga fer encara en este mes de novembre, abans d'acabar l'any i que les obres començaran de forma immediata.
Aleshores, estem fent una nova depuradora a Guardamar, o anem a fer una nova depuradora a Guardamar, jo crec que amb capacitat suficient, amb tecnologia moderna, de forma que depure correctament les aigües i que no tinguem cap problema.
I dins de 15 ó 20 dies inaugurarem les tres depuradores noves que s'estan fent en el marge esquerra del riu Segura i posarem en marxa eixes instal·la-cions, i fa dos o tres mesos en posaven dos més o tres més d'una envergadura important.

Estem treballant en eixa línia.
Jo crec que vosté això no pot deixar de reconéixer-lo.
I les millores de depuració i sanejament per la zona de la Vega Baixa i la zona del Segura són importantíssimes.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

Home, senyor conseller, el que no vull és que ens tire a la culpa a mosatros de què eixe sistema de depuradora.
.
.
Nosaltres a Guardamar no hem manat mai, o siga que això algú s'ho va inventar, algú va dir que sí i ahí està.
El problema és que evidentment no funciona.
I això es va aplicant a ajuntaments del PSOE, a ajuntaments del PP, perquè era el que estava de moda segurament en aquella època.
I així va la cosa.
Però que això no funciona és evident i els problemes que està donant són evidents.

Ara, jo m'alegre i vorà que en eixe aspecte les queixes nostres van perquè encara ens agradaria més, que es fera més inversió.
Perquè és que això és a més la prova del que falta o del que faltava per fer.
O siga, totes eixes depuradores que vosté ha inaugurat i que va a inaugurar ara és la prova de que tot això hauria d'haver estat fet ja fa molt de temps, perquè en eixe aspecte s'ha arribat tardíssim.
I han hagut de passar moltes coses, moltes coses; a banda de posar-se vosté la medalla jo també li dic: moltes manifestacions de gent, moltes queixes de la ciudatania d'això que està ahí, que això també, també segur que ha influït molt.
No solament és el desig que el Partit Popular s'ha donat compte, fins i tot, a la millor, és possible.
Però que la gent ha hagut d'eixir al carrer i continua eixint al carrer perquè a pesar del que s'ha fet no és suficient, això està ahí.

I nosaltres sí que sabem això perquè ha eixit en premsa el tema de la licitació i tot això.
Però la pregunta de què l'any que ve no va a estar, perquè és impossible pels terminis d'execució, anant bé, que estiga.
L'any que ve haurà encara més gent en la zona, perquè estan construint-se vivendes *a punta pala*.
Quines mesures van a evitar que açò torne a repetir-se?
Perquè ja seria el colmo, inclús han hagut plantejaments per ahí de què per a dissimular la qüestió bombejar aigua del mar -tot això ha eixit en premsa i no s'ha desmentit- a vore si es mesclava tot.
Barbaritats, barbaritats.
Eixe és un problema que ara tenim un poc de temps, però s'haurà de pensar que l'estiu està ahí ara mateix i no podem altra volta passar per una situació com aquesta.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Gràcies, senyor Oltra.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

Gràcies, senyor president.

Senyor Oltra, vosté sap que per a donar-li una solució a un tema cal fer unes actuacions determinades i el que hem fet és començar a fer eixes actuacions i el que és l'obra definitiva, per suposat, que este estiu no podrà estar.
Jo crec que a l'estiu de 2003 estarà definitivament resolta i tots els problemes acabats.

No obstant, la problemàtica dels estius jo crec que és una mostra més de com fan normalment les preguntes, agarren el periòdic i diuen: "què és el que ha passat en este punt" i segons el periòdic fan la pregunta i tal.
Jo crec que al periòdic la notícia no era correcta, parlava d'aigua del mar i no era aigua del mar, era aigua d'un poc més avall d'on estava fent-se el vertit eixe i tal.
Però, a més, totes les notícies que tenim mosatros de l'entitat de sanejament, de la Conselleria de Medi Ambient, dels organismes oficials, és, primera: és cert que en moments punta hi ha uns cabdals punta també que no poden tindre un tractament adequat en eixa depuradora.
Però és cert que normalment totes eixes aigües residuals que es prepara un tractament, un pretractament per a evitar que siga homogeni tot l'abocament que isca, que eixes aigües no van al riu, sinó que normalment se reutilitzen per al reg pràcticament totes.

Per tant era una notícia que després mosatros no hem pogut confirmar de ninguna manera.
Estem damunt del tema.
Però el que hem de fer fonamentalment és, una cosa que estava feta d'una forma incorrecta, fer-ho correctament, fer una nova depuradora.
Està fent-se o està acabant-se de tramitar per a començar a fer ja l'obra adjudicada la instal·lació eixa.

I estem actuant allí i vosté sap que estem actuant en tota la Vega Baixa en instal·lacions, que és cert que s'ha tardat, però hi haurà que reconéixer que no és la culpa d'este govern el que s'haja tardat tant.
No, no, perquè quan si s'aplega en el 95-96, mentre tu fas els expedients i resols els problemes, tres-quatre anys és el mínim que es deu de tardar en fer una actuació d'eixe tipus.
És impossible pensar que vaig a fer una obra i a començar a fer-la el dia següent.
Vosté sap que hi ha que fer projectes, que hi ha que fer declaracions d'impacte ambiental, que això és fonamental, i una tramitació d'un expedient d'eixos duu com a mínim dos o tres anys.
I fer una obra són un any i escaig o dos anys més.

Aleshores, crec que en els cinc o sis anys que hem agarrat eixe problema i l'hem agarrat seriosament, li hem donat la volta totalment.
I és de veres que la gent s'ha manifestat, i és de veres que mosatros també hem estat en companyia d'esta gent intentant solucionar els problemes, i que hui el riu està en unes condicions que fa un any i escaig o dos anys i escaig no mos podíem creure.
Està molt millor, i jo espere que en uns mesos més estiga molt millor del que està ara.

Gràcies.

 

 

***Preguntes números 3.
645/01 i 3.
646/01 al conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, senyor José Ramón García Antón, sobre la contaminació de les aigües per nitrats, que formula el diputat Joan Antoni Oltra i Soler del GP Esquerra Unida del País Valencià (BOCV número 116)***

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Senyor conseller.

Aquesta és una pregunta que fa referència a un altre tema, un tema que a més en la nostra comunitat el patim prou.
La Unió Europea va requerir al govern d'Espanya perquè una sèrie de comunitats autònomes, entre les quals està la nostra, no havien fet els seus deures quant al tractament, al control de la contaminació per nitrats de les seues aigües.

I això no és una notícia nova, a pesar que es va donar a conéixer este estiu.
Perquè la mateixa Generalitat.
.
.
jo tinc ací alguns reculls de premsa de fa ja temps, que decretava ja el reconeixement a determinats municipis, al voltant de 200, i està ahí el llistat, que eren vulnerables a la contaminació per nitrats, que 44 municipis en l'any 99 ja van tancar l'exercici en excés reconegut de nitrats inclús en les pròpies aixetes, de cara a l'aigua de riu, tots sabem que enguany ha hagut municipis importants del nostre litoral, on públicament els alcaldes han aconsellat que no es bega aigua potable, el que ja és el súmmum del súmmum.
I la contaminació de les aigües subterrànies per eixa utilització abusiva d'eixos nitrats jo crec que és coneguda per part de tots.

Aleshores, clar, la veritat és que alguna cosa hi haurà que fer, perquè està molt bé reconéixer el problema, fer el llistat de municipis, però alguna cosa hi haurà que fer.
O siga, la Unió Europea aconsella tota una sèrie de mesures, de control, d'informació també als llauradors, etcètera, etcètera, la creació de codis de bones pràctiques agrícoles, etcètera, etcètera.
Hi ha que fer alguna cosa perquè s'està clarament enverinant les aigües subterrànies i superficials, en afecció de tot tipus: la salut humana quant a l'aigua de beure en ciutats, els espais humits, l'Albufera i tot això, etcètera, etcètera.
Alguna cosa hi ha que fer ahí, i a vore de quina manera es pot resoldre això i deixar d'estar en eixa llista negra que a nivell europeu estem.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies, president.

Senyors diputats.

Senyor Oltra.

Vosté també sap perfectament que este tema de la contaminació per nitrats de l'ús agrari no és un tema de la competència de la Conselleria d'Obres Públiques, estariem fonamentalment en un tema de qualitat de les aigües o en un tema de la responsabilitat del tema agrari de com s'ha de fer una sèrie d'actuacions determinades.
No obstant això, jo no vaig a eludir eixa problemàtica.

Sí dir-li que vosté sap que per part de la comunitat autònoma hi ha una sèrie d'obligacions que estan complint-se.
Se va declarar una sèrie de zones vulnerables on hi ha eixos municipis que vosté comentava abans.
Que a més la conselleria d'Agricultura també ha publicat un catàleg de bones pràctiques agràries, en el que s'establixen una sèrie de recomanacions per a evitar eixa contaminació per nitrats.
Que s'està treballant contínuament per a complir la resta de les estipulacions, i que a més, la Conselleria de Medi Ambient i la Confederació hidrogràfica, l'Institut Tecnològic i Miner, a més de tenir un sistema d'informació geogràfica de la qualitat de les aigües, estan treballant en eixa direcció per a evitar eixe tipus de problemes.

Però dit tot això, jo crec que hi ha dos tipus de problemàtica: una, eixa contaminació de nitrats per l'ús agrari, i eixa contaminació de nitrats que a la millor es pot transmetre a l'abastiment de les aigües.
Bo, si bé per a l'ús agrari eixes aigües poden tindre una problemàtica determinada de contaminació d'uns aqüífers determinats, el que està clar és que en l'abastiment és una cosa que devem d'intentar solucionar de forma immediata, perquè eixa problemàtica sí que no es deu consentir en els abastiments.

Vosté sap que per a evitar això mosatros estem fent una sèrie d'actuacions, crec que importantíssimes, en les zones més sensibles a eixa contaminació de nitrats.
La zona de la Plana de Castelló, estem acabant el que és l'obra de la xarxa de distribució en alta per a què eixos municipis que tenen hui una aigua de nitrats, alguns d'ells solucionant-ho a través d'unes plantes d'osmosi inversa o a través d'una tecnologia determinada, però complicada, puguen tindre una aigua dels aqüífers que no estan contaminats per eixos nitrats, o de les aigües superficials del riu Millars en aquella zona.

Ahir precisament jo tenia una reunió en els sindicat d'usuaris d'aigua agrícola, en la finalitat d'aplegar a convenis i acords i que no hi haja eixa problemàtica que hui hi ha en la zona de la Plana.
Com dic, l'obra està pràcticament acabada, dos-tres mesos més l'obra estarà definitivament acabada.

En la zona de la Ribera és una altra zona on existix eixa problemàtica.
També estem fent en l'abastiment en alta de la Ribera per a evitar la mateixa problemàtica agarrant l'aigua d'on no hi ha eixa contaminació de nitrats.
Eixe projecte, que és un projecte d'uns 6-7.
000 milions de pessetes l'hem dividit en tres fases.
Les dos primeres estan licitades i adjudicades, i l'última està a punt de licitar-se per construir tota eixa xarxa d'abastiment en alta, i que eixes poblacions també tinguen una aigua neta i sense problemes de contaminació de nitrats.

I l'altra problemàtica està en la zona de la Marina Alta, que jo estic pràcticament convençut que per a l'estiu que ve estarà solucionada eixa problemàtica, en les actuacions que estem fent en la zona de Dénia i Xàbia, uns nosaltres i altres els ajuntaments en fons europeus directament d'una dessaladora determinada.

Per tant, on està eixa problemàtica en els abastiments, de forma general estem actuant.
Pot ser que en algun lloc puntual tinguem un problema determinat però de forma general no.
I per part de la Conselleria d'Agricultura i la de Medi Ambient està tenint-se jo crec que controls importants, per a evitar l'ús d'eixes aigües que puguen contaminar uns aqüífers determinats.
Però està clar que això no va a ser una solució immediata, encara que no es deixen d'utilitzar eixes aigües hui o demà, la contaminació dels aqüífers no va a desaparéixer de forma immediata i ha de passar un temps determinat.
Per això estem fent el que estem fent per a evitar eixa contaminació en l'abastiment de forma immediata.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor García Antón.

Senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Home, és evident que el tema de la contaminació per nitrats és un dels greus problemes.
Vosté lògicament ha de reconéixer-ho així.
El que passa és que probablement el fet que això aboca i es filtra, fa que no siga en principi excessivament escandalós.
Després venen les conseqüències, quan es fan els anàlisis d'eixes aigües i apareix el que apareix.

Nosaltres sí que.
.
.
crec que a pesar que ahí se solapen competències d'uns i d'altres, evidentment, però el tema d'aigües és una competència directa de la seua conselleria, té una incidència també directíssima en l'abastiment urbà en determinats municipis, cada volta més, perquè, vaja, crec que era hui o ahir inclús eixia en premsa els problemes, que com hi ha que resoldre a voltes sobre la marxa perquè, bo, no s'està fent un creixement excessivament racional, doncs ací, com en casos com el de Dénia, que ahí, per cert, la veritat és que no té una capacitat endevinatòria vosté excessivament gran, perquè això que ha dit ara que per a l'any que ve, crec que l'any passat ho va dir per a enguany, i enguany el problema a Dénia, a Calp i tots eixos llocs ha sigut una cosa increïble.

Aleshores, clar, ahí cada volta s'està buscant aqüífers més lluny i a més profunditat, i hui ja es denunciaven salinització, problemes cada volta majors en eixos temes.
A nosaltres sí que ens agradaria un major esforç que cara a conselleria d'Agricultura, que és col·lega en el Consell, que pressionara vosté de manera d'intentar.
.
.
perquè efectivament, va a ser un problema difícil de resoldre si és que es comença a treballar ja; si no es comença a treballar no es resoldrà mai, però si es començarà així i tot costarà, perquè els aqüífers estan contaminats per a un xorro d'anys.

I ens agradaria saber, per últim, si han complimentat les instruccions de la Unió Europea quant a presentar eixos codis de pràctiques agràries i fonamentalment els informes sobre quin està sent l'aplicació dels mateixos.
Perquè està molt bé tindre el llistat de municipis, està molt bé tindre el codi, està molt bé tot això, però tot això hi haurà que vigilar-ho que s'està aplicant, que s'està actuant.
I això en eixe aspecte Europa exigeix informació.
Ens agradaria saber si eixa informació s'ha donat.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies, president.

Senyor Oltra.

Vosté parla d'esforç.
Mire, mosatros en l'anterior legislatura en l'Horta nord i l'Horta sud vam fer l'abastiment de la comarca, vam acabar eixes obres per un pressupost d'una inversió superior a 2.
600 milions de pessetes.
Actualment estem acabant l'abastiment de la Plana, és una actuació de 2.
571 milions de pessetes que va a beneficiar a 11 municipis de la marge dreta del Millars, i estem construint 58 quilòmetres de conducció que anem a acabar de forma immediata.

En la Ribera estan acabades la fase primera de les obres, en concret les obres d'abastiment a Carcaixent.
I la resta estan, com li comentava abans, per un muntant de 6.
000 milions de pessetes.
En el Camp de Morvedre estem realitzant un pla d'abastiment en el que es van a atendre estes qüestions de nitrats, també conjuntament en el metre cúbic per segon que té adjudicada la zona de Sagunt i tota la zona del Camp de Morvedre.
Bé, estem a Sagunt, este estiu passat ja va tindre aigües d'eixe metre cúbic per segon de la zona del Xúquer, evitant tots els problemes de contaminació de nitrats.
I al Camp de Morvedre estem.
.
.
jo crec que ja hem licitat l'actuació i la començarem de forma immediata de forma que també acaba.
I en la Marina Alta també.

O siga, l'esforç que estem fent en el que és garantir un abastiment de quantitat i qualitat és enorme.
Vosté també ha de reconéixer que en l'any 2000 va ser l'any més sec dels últims cent anys, va ploure menys que mai.
I tenim zones a la Comunitat Valenciana, com pot ser la Marina Baixa, com pot ser algunes zones de Castelló, on encara continua una sequera d'una forma extrema, i a pesar de tot això estem intentant i aconseguint que l'abastiment d'aigua estiga garantit, i estiga garantit en unes condicions de potabilitat jo crec que prou bones també.

Res més i moltes gràcies.

 

 

***Pregunta número 3.
147/01 a la consellera Portaveu del Govern, senyora Alicia de Miguel García, sobre el programa que informa sobre l'activitat de les Corts Valencianes en Punt 2, que formula el diputat Josep Albert Mestre Moltó del GP Socialista-Progressistes (BOCV número 110)***

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Acabada la part corresponent a la Conselleria d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, continuem en la del portaveu del govern, la pregunta 3.
147, que la formula Josep Albert Mestre Moltó, del Grup Parlamentari Socialis-ta­Progressistes.
Té la paraula.

 

**El senyor Mestre i Moltó:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyora consellera.

Anem a parlar, una vegada més, d'aquest mitjà públic valencià, la Televisió Valenciana.
Però no anem a fer-ho des de la rancúnia, sinó des del més seré consell i a partir d'una gran inquietud.
Anem, en esta pregunta, a referir-nos al programa *Corts Valencianes*.

Nosaltres, i crec que aquest objectiu el compartim tots i totes, entenem que la Televisió valenciana, entre altres objectius de propiciar la participació política, té la de donar a conéixer als ciutadans i ciutadanes la realitat, la vida de la principal entitat legislativa de caire democràtic de la nostra comunitat, quin és el Parlament valencià.
Amb açò crec jo que contribuirem a facilitar la sensibilització, la participació, el coneixement de la nostra realitat parlamentària, i, en definitiva, contribuirem a sensibilitzar més a consolidar més les nostres institucions democràtiques.

Però sembla ser que aquests principis, aquests valors que el Grup Socialista defensa, sembla ser que el grup del govern no els té massa assumits.
Perquè resulta preocupant i inquietant que l'únic programa específic que s'emet, referit de manera específica a l'activitat de les Corts Valencianes siga en una franja horària els dissabtes per la nit, coincident amb una manifestació de gran arrel popular com és el futbol.

Per cert, l'únic canal autonòmic que emet a eixes hores este programa.
Perquè precisament altres canals, Canal Sur emet els dissabtes pel matí, TV3 els diumenges pel matí i fins i tot la Televisió Espanyola en el seu canal 2 els dissabtes pel matí a les 11 hores.
És a dir, en una franja horària no coincident amb aquest esdeveniment d'arrel popular sinó amb possibilitat horària de major arribada a la població i a la societat.

I en definitiva, a partir d'aquestes consideracions, la pregunta que els faig jo, torne a repetir, des de la serena inquietud i amb la voluntat d'aconsellar-los amb també serenitat, és la següent:

Considera el Consell de la Generalitat que l'únic programa que es destina a informar de l'activitat de les Corts Valencianes, emés els dissabtes a les 21:15 hores ­ara sembla ser que és a les 21:5­ pel canal Punt 2.
.
.
No dic res que s'emeta per Punt 2.
He de dir que Canal Sur emet per la primera, TV3 emet per la primera i Televisió Espanyola emet per la segona, subratlle açò, eh?
, per les primeres cadenes.
Creu ­torne a repetir­ que s'ubica aquest programa en la millor franja horària per a aconseguir els objectius d'informació i coneixement de l'activitat parlamentària de les Corts Valencianes, com abans he esmentat?

Eixa és la pregunta.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies.

La senyora consellera té la paraula.

 

**La senyora consellera Portaveu del Govern:**

 

Señor presidente, gracias.

Señorías.

Señor diputado.

Estoy muy de acuerdo con usted en la reflexión que ha hecho desde la serenidad y la tranquilidad.
Y me gustaría empezar diciendo que parece conveniente recordar que en nuestro país, y de acuerdo con la legislación vigente, la radio y la televisión públicas están configuradas como un servicio público, y que como tal naturaleza de servicio público parece lógico, con mayor motivo, que sean la radio y la televisión públicas las que informen de manera adecuada y con una cobertura adecuada de la actividad parlamentaria.
Porque, señoría, el Parlamento significa en una democracia la representación popular, y por lo tanto, la cobertura de esa actividad del Parlamento es necesaria e importante, con el objetivo de fomentar esa democracia y esos valores.
Por lo tanto, estamos perfectamente y absolutamente de acuerdo que la radio y la televisión públicas tienen que cumplir, sin duda, ese papel.

También me interesa recordar, señoría, que el Gobierno Valenciano no es ni tiene competencia para determinar los contenidos, la programación, la extensión o amplitud de los tratamientos informativos que dan la radio y la televisión valencianas, porque la programación depende en exclusiva de sus órganos de gobierno, tal y como dice la Ley de creación del ente.
Y a ellos compete, por lo tanto, dar cuenta en esta Cámara de la gestión en la Comisión de Control de Radiotelevisión Valenciana.

No obstante lo cual, y en cualquier caso, le traslado a su señoría y a la Cámara el parecer del Gobierno Valenciano al respecto.
Y les manifiesto que el Consell considera que los medios de comunicación de titularidad pública informan correctamente y con la adecuada cobertura sobre la actividad parlamentaria que se desarrolla en las Cortes.

Muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyora consellera.

Senyor diputat.

 

**El senyor Mestre i Moltó:**

 

Senyora consellera.

Vosté sap que el protocol nové del Tractat d'Amster-dam diu: "Els mitjans de comunicació públics són fonamentals per a garantir la bona salut d'una opinió pública democràtica.
"

Vosté, segons ha dit, està d'acord amb la forma en què està, valga la redundància, informant la televisió pública valenciana del tema de l'activitat de les Corts Valencia-nes.
Nosaltres, dit de manera contundent, no.
Amb eixa franja horària, creiem que està contribuint-se que la gent i la nostra ciutadania desconega la realitat d'este Parlament i que possiblement desconega encara molta gent la vida d'este Parlament valencià, què són els diputats autonòmics.
I això és, des d'un punt de vista democràtic, de consolidació de les institucions democràtiques, prou penós.

Jo acabe dient-li, per a finalitzar, que no obstant això, aquest grup parlamentari continuarà, que la nostra veu continuarà ­i permeta'm, que al voltant de la seua intervenció he arredonit una petita poesia en què dic el següent, i que segurament el portaveu del Grup Parlamentari Popular es complaurà­, que la nostra veu continuarà fent llarga afirmació davant aquest presència confusa, senyora consellera, que volta en espessa caterva el meu niu d'home cada vegada més atònit, en el que respecta al producte que és el referent estatal del pitjor productiu televisiu.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

El senyor portaveu del Grup Parlamentari Popular demana la paraula o alguna cosa?
*(Remors)* No?
Moltes gràcies per l'economia de temps.

La senyora diputada té la paraula.
La senyora consellera.
No per això no ha deixat de ser diputada alguna volta.

 

**La senyora consellera Portaveu del Govern:**

 

Gracias, señor presidente.

Señoría.

Me alegra mucho ver que coincidimos en un gusto, que es la poesía.
Le felicito por ello.
Eso siempre es interesante.

Pero para tranquilizarle le diré que quizá su señoría lo desconoce o no le han informado bien o no se ha informado bien, pero la cobertura informativa de los medios de titularidad pública sobre la actividad de las Cortes Valencianas no se circunscribe únicamente al programa al que usted se refiere.
Le recuerdo que además del programa de *Corts Valencianes* al que se refiere usted, que se emite, efectivamente, por el canal Punt 2 los sábados a las 21:15, su señoría debería considerar que también existe información parlamentaria en la edición de *Notícies 9*, que se emite por Canal 9, y en el *Metropolità* de Punt 2.
Toda ella es una franja de máxima audiencia o *prime time*.

Pero también debe de tener usted en cuenta, porque nosotros sí lo tenemos muy presente, que Ràdio 9 también es un medio público de la radio y televisión valenciana, no únicamente la Televisión Valenciana, sino también existe Ràdio 9, y nosotros, como le digo, lo tenemos bien presente.
Le recuerdo que también emite noticies de la actividad que tiene lugar en las Corts Valencianes.

También le recuerdo, porque es un medio de titularidad pública, que el centro territorial de Televisión Española en la Comunidad Valenciana emite la tarde de los jueves entre las 19 y las 19:30 horas el programa *Les nostres Corts*, donde también se informa de la actividad de las Cortes, de los plenos, etcétera.
Por lo tanto, es otro ejemplo de la cobertura informativa de la actividad parlamentaria en las Cortes Valencianas que se da desde los medios de titularidad pública.

Por lo tanto, señoría, lo dicho, considero que el seguimiento informativo de la actividad parlamentaria de las Cortes Valencianas por los medios de titularidad pública en su conjunto es adecuada, y no comparto, aunque respeto, por supuesto, su particular punto de vista.

Muchas gracias.

 

 

***Preguntes números 3.
362/01, 3.
363/01, 3.
364/01, 3.
365/01 i 3.
366/01 al conseller de Sanitat, senyor Serafín Castellano Gómez, sobre l'hospital de la Vila Joiosa, que formula el diputat José Pérez Grau del GP Socialista-Progressistes (BOCV número 110)***

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyora consellera.

Al conseller de Sanitat, l'il·lustre diputat José Pérez Grau li formula les preguntes 3.
362 a la 3.
366, les dos incloses.

Té la paraula el senyor Pérez Grau.

 

**El senyor Pérez Grau:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyores diputades, senyors diputats.

Senyor conseller.

A l'Hospital de la Vila Joiosa passen coses molt rares.
L'última és que, després d'estropejar-se l'aire condicionat en una planta, el que ocórrer va ser el següent: Els malalts volien presentar el full de reclamacions, i ningun empleat de planta estava autoritzat per a donar-la.
A mi em va paréixer la cosa un poc complicada i vaig anar a comprovar-ho, i efectivament, aixina va ser.
Van fer la sol·licitud davant meu i davant de més gent.
I el que vaig fer és cridar els sindicats, com una cosa immediata, perquè els sindicats ho denunciaren.
Vaig dir: "bé, ja heu vist què és el que ha passat, ha passat davant de vosatros.
" Van dir: "És que el lloc per a denunciar-ho és el Consell Comarcal de Salut, i du tres anys sense reunir-se.
"

Bé, és un més dels casos que passen allí en l'Hospital de la Vila.
Per tant, com vosté té ja preparades les preguntes, vaig a fer-li directament ja les preguntes que corresponen.
Tinc clar que vosté em dirà que és dels que millor funcionen, que l'índex de satisfacció és altíssim i llegirà un paper ahí, però jo crec que deuria anar més allà, deuria algun dia molestar-se a anar i parlar amb els usuaris, els metges i tot el personal sanitari, que ells, si no està davant el director, li diran exactament com funciona l'hospital.
No obstant, passe a formular-li les preguntes.

Si el procediment a seguir per a obtenir els fulls de reclamació, fruit de la decisió del director de l'hospital, no li sembla correcte a la conselleria, quines mesures va a prendre per a reconduir la situació?

Li sembla adequat a la conselleria el procés que s'ha de seguir en aquest hospital per tal d'aconseguir el full de reclamacions?

L'ordre donada pel director de l'hospital de no facilitar fulls de reclamacions als pacients s'empara sota alguna normativa?
En cas afirmatiu, sobre quina?

Per quina raó el Consell de Salut de l'àrea 15 no s'ha reunit des de fa més de tres anys?

Considera normal la conselleria una demora tan llarga per arranjar l'aire condicionat que afecta a un servei hospitalari?

Espere la seua resposta.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyoria.

Vaig a contestar-li per ordre totes les preguntes que vosté ha formulat.

Respecte a la seua primera pregunta respecte la climatització de la planta de traumatologia de l'Hospital de la Vila Joiosa, dir-li que una vegada comprovats tots els informes pertinents puc afirmar-li que en les dates a què vosté fa referència, concretament en el mes de juny d'este mateix any, el sistema d'aire condicionat de la planta de traumatologia de l'Hospital de la Vila Joiosa no deixà de funcionar en ningun moment.
No obstant, dec explicar-li que durant eixos dies la comarca de la Marina Baixa suportà altíssimes temperatures a causa dels vents de ponent, i pel que sembla, fou eixa circumstància la que originà que el sistema de climatització de l'hospital, encara funcionant correctament, donara sensació possiblement del contrari.

Respecte a la segon pregunta, relativa a les reunions del Consell de Salut de l'àrea 15, m'agradaria apuntar-li, com vosté sap perfectament, que els consells de salut són uns òrgans col·legiats i que, segons el seu reglament de funcionament intern, les competències que exercix la presidència són la de convocar les sessions i la fixació de l'ordre del dia.
També en el reglament mateix s'establix que podran celebrar-se sessions de caràcter extraordinari quan aixina ho sol·licite el 20% dels seus membres.
Dir en eixe sentit que no s'ha rebut en eixe consell de salut ninguna sol·licitud de reunió extraordinària, en tot cas, del consell en el període a què se referix la seua senyoria.

Dir-li també que en el cas que mos ocupa de l'àrea 15, del Consell de Salut de l'àrea 15, han existit retards també a l'hora de confirmar els representants d'algunes organitzacions, confirmant-se definitivament eixos representants el passat mes de març del 2001.
Precisament la conselleria en este últim any ha impulsat la renovació de la pràctica totalitat dels consells de salut de la nostra comunitat, com era perceptiu.
I per cert, dir-li també que el passat dia 2 d'agost el Consell de Salut de l'àrea 15 se reuní i s'elegí al nou president, secretari i vicepresident.

En relació a les següents preguntes sobre la forma en què se dugué a cap la distribució dels fulls de reclamacions, dec remarcar-li que en ningun moment, que en ningun moment, des de la direcció de l'hospital s'emeté ninguna ordre en el sentit que no foren facilitats eixos fulls de reclamacions als pacients, en ningun moment per part de la direcció fon aixina.
Allò que sí se feu des de la planta de traumatologia fou indicar-los que les reclamacions de l'hospital se realitzen a través del Servici d'Atenció al Pacient.

Per tant, considere que el funcionament respecte a l'obtenció dels fulls de reclamació és el correcte, perquè per a això estan els servicis d'atenció al pacient.
Tots els pacients o familiars que sol·licitaren en qualsevol servici els fulls de reclamació són sempre informats i tenen eixos servicis a la seua disposició.
A més, en tots els casos s'atenen no sols la petició d'eixos fulls de reclamació sinó qualsevol aclariment o tipus d'ajuda que vullguen tots els ciutadans.
La Conselleria de Sanitat té normalitzada l'arreplegada dels fulls de reclamació per a garantir que tots els ciutadans puguen exercir el seu dret a la reclamació, i és ací on els servicis d'atenció al pacient juguen eixe paper fonamental a què me referia anteriorment.

Dir-li que, conscients de la millora permanent que s'ha de donar en el sistema sanitari, la Conselleria de Sanitat, a través del Pla d'humanització, ha ficat en marxa un important servici com és el Servici d'Atenció i d'Informació al Pacient, que s'està implantant en estos moments en totes les àrees de salut, amb l'objectiu d'implantar eixa nova cultura assistencial de millora de l'atenció i de millora de la informació a tots els ciutadans i ciutadanes.

Moltes gràcies.

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor conseller.

Senyor diputat.

 

**El senyor Pérez Grau:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller.

No m'ho pensava mai, però vosté es supera cada vegada.

Mire, vosté el que no pot dir és que, estant jo allí amb moltíssima gent davant, dir-me que no ha deixat de funcionar l'aire condicionat.
No es pot dir, perquè els mateixos tècnics que n'hi havien allí van reconéixer que no funcionava.
I és més, al sendemà va eixir en premsa, van eixir dient que anaven a reparar-lo i que anaven a fer-ho immediatament, i als dos o tres dies, en grans titulars, unes declaracions de mateixa direcció de l'hospital dient que està reparat.

I vosté diu que no ha deixat de funcionar.
No funcionava!
I si vosté havera anat, en lloc de dir-me, llegint-me un paper per escrit, com fa sempre, que li envien i que a vosté i ve molt bé que li envien un paper per escrit que, aixina vosté creu que complix, jo crec que no, jo crec que vosté deuria anar *in situ* alguna vegada o enviar algú de la seua confiança que ho comprovara, vosté es dóna per satisfet.

I no per què donar-se per satisfet.
No funcionava.
Punt.
I això no es pot posar en dubte, perquè jo vaig estar allí i vosté no.
I a més, pot vore tots els ventiladors que n'hi havien en cada una de les habitacions que s'havia dut la gent, perquè allò no anava ni cara al vent.
És més, allò de la sol·licitud del full per a reclamar l'usuari, li puc dir que es va fer en la meua presència i li van dir que aniria la persona encarregada d'atenció del pacient, que vosté ha anomenat, per a parlar amb ell.
I eixa missió, que l'única cosa que fa és intentar dissuadir que sol·licite el full; i si no diga'm vosté quin horari té, diga'm vosté quin horari té la persona encarregada d'atenció al pacient, perquè jo aniré a demanar-li un full allí un dia.
Jo no tinc problema, perquè ja he anat i no me l'han donat!
No li ho dic?
Vosté és el que no ha anat, jo sí que he anat i he parlat amb tots.

Per tant, no pot posar-ho en dubte.
I perquè sàpiga exactament què és el que passa en l'hospital de la Vila, li diré que esta mateixa setmana, a un treballador que havien acomiadat, el Tribunal Superior de Justícia ha obligat que l'admeten de nou, esta setmana.
La passada, perquè veja que tots els dies passa alguna cosa, una pacient de psiquiatria es va escapar de l'hospital i va anar per ahí perduda.
Es va fer la denúncia oficialment i tota la pesca: segurament a vosté tampoc li arribarà, perquè li diran que no es va escapar, que va anar a passejar, però estava retinguda allí i se'n va anar, i al final, després d'estar molt de temps perduda va anar a parar a sa casa.

Però és que si mos retornem a la setmana anterior, una pacient va ser anestesiada per a ser operada, per a ser operada d'*otorrino*, i el metge, després de tindre-la anestesiada en el quiròfan es va negar ­es va negar!
­ a intervindre-la, perquè no tenia material quirúrgic esterilitzat.
Això passa en l'hospital de la Vila.

Han estat més de dos mesos amb un aparell per a esterilitzar el material quirúrgic sense funcionar, i passen més coses que puc dir-li en el moment que vosté vullga, i algunes fins de tipus personal.
Però què és el que passa?
Que el director ha sobreviscut a diversos consellers, és l'únic a la Comunitat Valenciana, segons em diuen els sindicats ­quan alguna cosa ve per informació li ho trasllade de la mateixa manera­ que resta des que vostés van fer el primer nomenament de directors d'hospital; i no té problema, no té ningun problema, ell va a seguir i va a seguir actuant de la mateixa manera que actua, i sap que va a estar perpetu en el lloc, faja el que faja, no importa a l'hora que arribe, a l'hora que se'n vaja, el que atenga o el que no atenga, per greu que siga el problema, com vosté ja sap molt bé, parla amb Déu i Zaplana, Zaplana, i ell seguix al mateix lloc.

I això és el que no déu vosté consentir.
Vosté ha d'anar allí, parlar amb els metges, parlar amb els usuaris, parlar amb els sindicats i vore si és veritat allò que jo li dic, i no estar a l'espera de rebre un paper, que sempre acaba donant-li la raó i a vosté li ve molt bé, perquè li lleva la seua responsabilitat, ja que els altres són els que firmen.

Res més i moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Il·lustre senyoria, no s'altere vosté i tinga tranquil·litat.
*(Remors)*

Mire vosté: vosté té una fixació amb el director de l'hospital de la Vila Joiosa, té una fixació important, i per tant, jo li dic que intente ser prudent, intente ser sensat, intente ser objectiu i vorà com les coses no són com vosté les diu.
Perquè és que a més vosté sempre se basa en dades que no tenen a vore amb la realitat, eixe és el seu problema, i per tant, jo crec que la prudència i la sensatesa és el millor.

I mire, i vosté me diu.
.
.
, li ho vaig a dir a vore si li dic amb molta claredat: jo confie en els directius, en els professionals que treballen en el centre i que emeten eixos informes.
Faltaria més!
I lo ho he reiterat i li ho torne a dir: hi confie plenament, en els directius i en el personal i en els professionals que emeten informes, els firmen i els porten als llocs oficials que faja falta.
Si vosté, si vosté no es pot fiar ni d'això, això és el seu problema.
Jo, per descomptat, sí.

I vosté diu: "És que ho dia la premsa".
Home, si anà vosté a dir-ho, com no va a dir-ho la premsa?
, si anà vosté a dir-ho a la premsa.
.
.
*(Remors)* Si me deixa, si la seua senyoria me deixa parlar, que jo l'he atés amb molt d'interés.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyories.

Senyor conseller, si és vosté tan amable.
.
.
Em referixc a vosté no per a cridar l'atenció, sinó fer una xicoteta reflexió que quan vullguen intervindre es dirigixquen a la Presidència, que està, entre altres coses, per a dirigir els debats.

Moltes gràcies per la seua comprensió.
Per tant, silenci.

Té vosté la paraula, senyor conseller.

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Moltíssimes gràcies pel seu encert, com sempre, senyor president.

I dir-li que jo a la seua senyoria l'he atés amb molta cortesia, amb molt d'interés i amb molta educació, que crec que en esta casa és el que se deu fer.

I per tant, dir-li, com dia, que precisament si vosté va denunciar la premsa, la premsa ho ha de dir.
Segon, jo, evidentment, quan des d'una direcció d'un hospital, quan uns professionals emeten uns informes, que els firmen, els segellen i se responsabilitzen d'ells, evidentment han de tindre el valor que tinguen, i vosté està diguent unes coses que no responen a la realitat.
Jo li les he explicat i li he dit que mai des de la direcció de l'hospital s'ha negat ningun full de reclamació, i vosté això també ho sap.
Jo entenc que vosté haja de fer el seu guió i el seu paper i que tinga una fixació en el director de l'hospital, si jo li ho respecte tot, però jo crec que n'hi ha un bon hospital que està funcionant correctament i n'hi ha un bon servici que s'està prestant a tots els ciutadans i ciutadanes d'eixa àrea; i també a les preguntes concretes li he contestat: dia que no s'havia reunit, ja li he dit que el dia 2 d'agost se reuní el consell de l'àrea número 15, que s'havia elegit el president, el vicepresident i el nou secretari, i que, per tant, precisament amb l'impuls de la Conselleria s'han renovat tots i cada un dels consells de salut de la Comunitat Valenciana.

I mire vosté si donem importància al que són els drets i la informació als pacients, que tenim un pla d'humanització, que una de les coses fonamentals que té és crear uns nous servicis d'atenció i de formació al pacient, que estan a disposició dels ciutadans i de les ciutadanes.
Però no a soles per a arreplegar les reclamacions, les queixes que puguen fer per escrit, sinó també en eixe moment, en eixe moment concret, que li puguen solucionar aquelles coses que des d'eixos servicis se puguen contestar.
I és un pas molt més enllà del servici d'atenció al pacient, que és un mer receptor de queixes i suggerències.
És una altra filosofia de ficar-se al servici dels ciutadans obertament i de ficar-se a la seua total disposició.

Per tant, vosté està diguent absolutament coses que no responen a la realitat.
A més, dir-li també que en el tema de la climatització el 31 de maig del 2001 se féu ja un expedient, s'aprovà un expedient de gasto per a les obres de reparació, de neteja i de manteniment dels equips de climatització de diverses zones de l'hospital de la Vila Joiosa per cinc milions de pessetes.
I les contínues reformes, que estan ara en estos moments projectant-se en l'hospital, que van a superar els mil milions de pessetes en la inversió del dit hospital.

I en eixe sentit jo el que li demane és eixa prudència, és eixe rigor, que moltes vegades fa falta, perquè a vegades, per a intentar aconseguir una crítica al Govern o un titular en la premsa, no se pot aplicar allò del tot s'hi val, perquè això crec que no és massa responsable.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Castellano.

Continuem amb la pregunta 3.
474 i 3.
475, de la senyora Josefa Andrés Barea.

Té la paraula la senyora Barea, per favor.

**La senyora Andrés Barea:**

 

Senyor president, havem retirat les preguntes el dilluns, i ho té en la taula.

Gràcies.

 

 

***Pregunta número 3.
376/01 al conseller de Benestar Social, senyor Rafael Blasco Castany, sobre la residència de la tercera edat Alacant, que formula el diputat Antonio Torres Salvador del GP Socialista-Progressistes (BOCV número 110)***

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Esta Presidència li agraïx a vosté les seues paraules.
Moltes gràcies.

El conseller de Benestar Social li formula el senyor Antonio Torres Salvador la pregunta 3.
376.
Té la paraula el senyor Torres.

 

**El senyor Torres Salvador:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

Señor conseller.

Después de tantos años de interminables obras en la Residencia de la tercera edad de Alicante, casi tantos o exactamente los mismos que el Partido Popular lleva en el Gobierno de la Generalitat, la Conselleria sigue teniendo sin utilización, es decir, cerradas, más del 50% de las plazas de la citada residencia.
Por eso es por lo que ya a finales del año 2000 nosotros solicitamos la posibilidad de que se adoptasen las medidas para poner en marcha esas plazas, y a la vista de los meses transcurridos en el año 2001, y no habiéndose puesto en marcha, pues volvimos a solicitar, esta vez mediante pregunta, que se nos indicasen cuáles son las causas que impiden la puesta en funcionamiento a pleno rendimiento de las plazas de la Residencia de la tercera edad de Alicante.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Benestar Social:**

 

Senyor president.

Senyor diputat.

Las causas por las que no han acabado de ponerse en funcionamiento esta residencia, son largas, complejas, porque ha habido dificultades a la hora de la construcción y de la reforma de la misma.
Desgraciadamente no se remontan esta dificultades únicamente a la etapa que coincide con el gobierno del Partido Popular, y usted lo conoce perfectamente esto, que ya con bastante antelación *(remors)* hubo intentos de intentar llegar a arreglarlo, y usted lo conoce perfectamente y ni siquiera se comenzó a iniciar.
*(Remors)*

La culpa está bastante repartida, no está únicamente entre todos, la culpa es una culpa que está repartida.
A mí me parece que estas obras han durado demasiado.
Creo que ha habido problemas que, si hubiera habido la previsión adecuada, quizá hubieran podido permitir el que esto se hubiera acabado antes de lo que sucede en estos momentos.

En estos momentos yo puedo decirle al señor diputado, y usted lo conoce también, que estas obras están perfectamente finalizadas en estos momentos, que ha habido que hacer ­como digo­ un largo proceso de reconstrucción/rehabilitación para que esta residencia pudiera cumplir la finalidad, no solamente de que ocuparan en ella plazas de personas mayores válidas, sino que se pudiera transformar en un centro donde se pudiera acoger a personas mayores dependientes, y creo sinceramente que finalizadas las obras, como sucede en estos momentos, sin ningún género de dudas, a primeros de año se va a poner en funcionamiento de una manera completa la posibilidad de que todas las personas ya estén en el número de plazas correspondientes y que pueda funcionar.

Es decir, que yo creo que efectivamente lleva usted razón al señalar que las obras han tardado más de lo que hubiera sido conveniente.
Las razones son de índole constructiva y de otras, también presupuestaria a lo largo de estos últimos años.
Creo que afortunadamente está ya solucionado y en estos momentos las obras están absolutamente finalizadas y, si no surge nada, que no es previsible que surja nada nuevo, a primeros de año esta residencia puede estar funcionando incluso con la nueva orientación de que atienda fundamentalmente a personas dependientes y no exclusivamente a personas mayores válidas.

Muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyor diputat, té vosté la paraula.

 

**El senyor Torres Salvador:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

Efectivamente, le admito que haya podido haber dificultades de tipo constructivo, pero lo que sí que no ha habido, aunque también lo ha dicho, son dificultades de tipo presupuestario o económico.

Desde el año 1995 en que por primera vez aparece una partida de 160 millones: 1996, 175 millones; 1997, 170; 1998, 152; 1999, 65; 2000, 70 millones; y por último 2001, como se arrastra el presupuesto del 2000, nada.

Es decir, todos los años esta residencia ha dispuesto de su partida presupuestaria para poder realizar las obras; el problema ha sido un problema de ineficacia de los propios servicios de la Conselleria que no han sabido llevar adelante la gestión de este centro.

A nosotros nos preocupa también el tema del personal.
Efectivamente, al transformarse la plazas de válidos en plazas de asistidos, pues, la plantilla de personal va a cambiar y por lo tanto harán falta más auxiliares de clínica, harán falta más ATS y harán falta toda una serie de personal del centro de tipo cualificado que esperemos que en el anteproyecto de presupuestos de este año efectivamente aparezcan esas categorías profesionales.

Porque el año pasado, cuando presentamos una propuesta de enmienda de 150 millones de pesetas para dotar a este centro y a otro del personal que les faltaba, se nos dijo que no porque el presupuesto ya contemplaba cuantía suficiente para la contratación de este personal.
A la vista está que estamos a octubre de 2001 y no era cierto el que hubiese crédito suficiente para atender la contratación de esas personas.
Por lo tanto, esperamos que este año, efectivamente, sí que se haga.

No tengo yo que informarle a usted, porque lo sabe, de la grave situación por la que atraviesa la atención a la tercera edad en la provincia de Alicante.
En la provincia de Alicante hay más de 35.
000 personas mayores de 65 años que viven solos y de ellos 9.
000 tienen más de 80 años, lo cual es una situación bastante delicada.
Y de esos mayores de 80 años el 22% están solos, viven solos.
Por lo tanto, necesitan de una serie de recursos para ser atendidos.

Y centrándonos en concreto en la ciudad de Alicante, el propio ayuntamiento reconoce que tiene cerca de 12.
000 personas mayores de 65 años que viven solas, de las cuales 3.
900 tienen 80 años.
Solamente hay 50 plazas en Aitana, 96 plazas en la Florida y las 110 plazas que en este momento están en funcionamiento en Juan XXIII a falta de las 120 que se pongan en funcionamiento.
A todas luces es una cantidad insuficiente para poder atender las necesidades de la zona, al margen de que no se han creado muchas residencias privadas que puedan paliar la situación de déficit existente.

Lo que sí podría paliar la situación de déficit es, por ejemplo, el incremento de los recursos de ayuda a domicilio en la ciudad de Alicante que es en la actualidad prácticamente la misma que la que existía hace 4 ó 5 años.
El programa de acogimiento de mayores que existía en el ejercicio de 1999, que desaparició después en el presupuesto de 2000, que tenía un importe de 33 millones de pesetas y que, por lo tanto, al no haberse utilizado, pues, ha impedido que se pudieran acoger al mismo determinadas personas en situación de necesidad.
También hubo un intento en el año 1999 de poner en marcha el bono multiservicios con un presupuesto de 200 millones de pesetas, cuyo concurso se declaró desierto y, por lo tanto, tampoco mediante ese recurso se han podido atender a los cientos y miles de ancianos que necesitan de una atención especifica.

No voy yo a recordarle cuáles son los datos de la dependencia, de la leve, de la moderada, existente no ya solamente en la provincia de Alicante, sino en toda la comunidad, y lo único que le solicitamos es que se adopten las medidas que correspondan para que, efectivamente, esas plazas se pongan en funcionamiento cuanto antes; ya sabemos que ha salido recientemente el concurso del equipamiento del centro, pero está todavía sin resolver la adjudicación y, no obstante, todas aquellas carencias que pudiese haber en la ciudad de Alicante perfectamente podrían ser suplidas con un incremento de los presupuestos destinados a la ayuda a domicilio.

Gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Benestar Social:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

Señor diputado, efectivamente usted conoce bien los motivos por los que ha sido tan largo el proceso hasta llegar a la situación actual.
Usted mismo ha dicho que en el tema, por ejemplo, de la gestión no había créditos.
Yo por eso le he dicho al principio.
.
.
no había créditos suficientes para tener el equipo humano que tiene que dirigir y llevar la gestión de esta residencia, y a eso es a lo que me refería que, aparte de los problemas propios de la construcción que habían surgido a lo largo de estos últimos años, había también algunos problemas de carácter presupuestario que han hecho inviable el que después de estar finalizada la obra, que ahora mismo sí que está ya recibida, se pueda poner en marcha.
Pero, esto es cuestión, como le he dicho, de un mes, mes y medio, de tal forma que a primeros del año que viene esta residencia va a estar a pleno funcionamiento.

No quiero insistirle en los antecedentes, que usted conoce perfectamente, que han hecho posible el que esto se haya retrasado más allá, porque, como le digo, excede incluso del plazo de la responsabilidad de este gobierno.

Y por supuesto, coincidir con usted también en ese perfil sociológico que usted ha hablado de personas mayores que existen en la provincia de Alicante y en el conjunto de la Comunidad Valenciana, que hacen que nuestra comunidad tuviera una situación preocupante a este respecto.
Pero, dentro de ese perfil sociológico, yo quiero recordarle a los señores diputados y a usted concretamente también cuál es la situación, la situación que había, la situación que hay y la situación con la que nos vamos a encontrar a final de esta legislatura, la situación que en el año 1995 eran 7.
288 plazas residenciales de personas mayores, en el año en el que estamos 13.
062 y, al final de esta legislatura, cerca de 24.
000.

Es decir, en menos de una legislatura hemos multiplicado por cuatro lo que se había conseguido en el año 1995.
Esto expresa en compromiso de un gobierno por salir de una situación de atasco y de déficit absolutamente difícil de entender y el esfuerzo de un gobierno de sacar en una sola situación 9.
021 plazas residenciales, circunstancia que nunca en la historia de esta comunidad, ni del anterior gobierno ni de este, se había podido llegar.
Es decir, arrancábamos de una situación mala.
No es una situación buena, pero están adoptadas las medidas necesarias para que esta comunidad deje de estar en las circunstancias que se heredaron en el año 1995, en las que estamos ahora que sensiblemente hemos duplicado los efectivos del año 1995, pero que nos encontraremos al final de esta legislatura en unas condiciones que yo creo que no va a hacer falta estar sacando referencias y estadísticas, sino constatando que se ha hecho una mejora sensible.

En cualquiera de los casos, lo más importante es volver otra vez a reconocerle que creo que el trabajo que se ha hecho aquí ha sido un trabajo que por distintas circunstancias se ha prolongado más en el tiempo de lo debido, pero que estamos a un par de meses o tres de que esta residencia tan necesaria y que puede permitir ir paliando el déficit de plazas que existen, sobre todo en la provincia de Alicante, nos podamos encontrar a primeros de año con este tema absolutamente solucionado.

Muchas gracias.

 

***Pregunta número 3.
656/01 al Consell (resposta del conseller de Benestar Social, senyor Rafael Blasco Castany) sobre els casos de racisme i xenofòbia, que formula la diputada Dolors Pérez i Martí del GP Esquerra Unida del País Valencià (BOCV número 116)***

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor conseller.

Passem a la pregunta de la il.
lustre diputada Dolors Pérez i Martí, que és la 3.
656.

Té la paraula, senyora diputada.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller.

Recordarà vosté aquell inici a l'any 1992 quan començaven els immigrants a vindre d'una forma de goteig bastant exagerada i que començàvem a parlar què anava a suposar això per a una societat valenciana no acostumada a una situació d'eixes característiques.
Lògicament, començàrem a parlar de la manca d'infrastructures que en aquells moments tenien per a rebre aquella quantitat d'immigrants, posteriorment passarem a parlar de la il·legalitat o legalitat de cada col·lectiu d'immigrants de tota mena de llocs que aplegàvem a la comunitat, de la situació assumible d'una clara pluriculturalitat al sí del País Valencià i des d'eixa assumpció el que significava donar una cobertura, aquell tracte no racista necessari, aquella preparació des de les escoles, aquella profunditat en el que significava la riquesa per al País Valencià gaudir d'immigrants que feren una quantitat de treballs que ja no feien els valencians i valencianes.
I cada vegada resulta més evident que eixe racisme.
.
.
, i a continuació o arrel del mateix la xenofòbia que el País Valencià té.

Per a mi m'és molt preocupant i per a Esquerra Unida del País Valencià, que m'ha encomanat aquest debat, les greus situacions que de forma alternativa passen en diferents zones del País Valencià.
El que un grup d'immigrants magrebís munten uns tenderetes per a vendre i apleguen uns joves i s'agarren a pedrades contra ells, a mi com a valenciana i com a filla d'emigrant em produeix una gran vergonya.
I supose que a vosté com a conseller de Benestar Social també.

Són moltes les iniciatives que s'han de fer al respecte.
Pense que en entrar dintre de la Comunitat Econòmica Europea i ràpidament formar part d'una globalització, que encara desconeguem les conseqüències, comporta no tindre una preparació adequada per a tanta assumpció d'immigrants, però la realitat és que estan ahí, que existeix racisme i que existeix xenofòbia.
Existeix eixa por al que pot passar, fins l'extrem de vore com a València tot un veïnat, com a València estan matant a un immigrant per altres immigrants, lògicament, però com la gent està veient-ho i calla per la xenofòbia i s'amaga.

Eixa és la preocupació que a mi m'ha conduït a fer-li la següent pregunta que vosté, doncs, lògicament, ja haurà vist: Què pensa fer vosté, senyor conseller, davant els múltiples casos de racisme i xenofòbia que apareixen contínuament al País Valencià?

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyora Dolors.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Benestar Social:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyora diputada, jo crec que la pregunta que vosté fa, que més que una pregunta és una reflexió, no és gratuïta.
Jo crec que és molt important que s'aprofite qualsevol ocasió per a poder ­com vosté ja ha fet­ reflexionar, al mateix temps preguntar, per un tema que jo crec que no li donaria eixa connotació excessivament preocupant, com vosté assenyalava, perquè jo crec que són certs els casos que vosté ha indicat que es donen, però jo crec que no són significatius dels comportaments socials de la nostra societat, afortunadament.
Però que no siguen significatius perquè no són generalitzables no vol dir que no estiguem davant d'un problema del que s'ha d'estar molt atent i que no sols des de l'Administració, que també tenim l'obligació de prendre qualsevol mesura encaminada que els valors de la tolerància, de la convivència, de la cooperació, del voluntariat, de la solidaritat, estiguen cada vegada més afiançats en els comportaments i en els codis de conducta social a la nostra comunitat, no perquè això no estiga prou consolidat, que jo crec que sí que està consolidat, el fet que hi hagen alguns casos aïllats no devem denunciar-los.

Però, li torne a dir, açò és una reflexió que ens devem fer.
Vosté ho vincula a la globalització en estos moments.
Jo crec que la globalització, si s'entén estrictament des d'un punt de vista econòmic, té eixos perfils negatius, però no sols cal vore-ho des d'eixe punt de vista negatiu, sinó que també té altres aportacions que poden contribuir a una major circulació de persones, pot contribuir que es coneguen cada vegada en major mesura el que representa un concepte d'interculturalitat o de multiculturalitat -com vosté ha assenyalat­, i tot això fa possible el que també estos valors cada volta estiguen més generalitzables, sobretot si això va acompanyat també d'una defensa de globalització del que són els valors de la solidaritat, de la cooperació, de la tolerància, del voluntariat.

Jo crec que a la nostra comunitat, afortunadament, i vosté a més és d'una zona, on vosté mateix ho ha dit, on jo crec que és el fruït d'un encreuament de distintes civilitzacions i de distintes formes de cultura que d'una forma general l'àmbit convivencial es manté d'una forma molt positiva, no vol dir que no estiguem atents a estos casos, crec que singulars i que no són generalitzables a la nostra comunitat, i que cada vegada que hi haja una ocasió d'estes, doncs, que la puguem combatre des de les mesures que a l'Administració es prenen i que, si vosté vol, jo després li les puc un poc enumerar, però també des del punt de vista dels comportaments socials que hem de tindre perquè estos valors estiguen cada volta més difosos, formen més part cada vegada de les nostres actituds diàries i que puguen quedar aïllades com actes absolutament vandàlics que no tenen ni tan sols moltes vegades una connotació més allà de la pura qualificació bàrbara d'alguns dels casos que vosté ha assenyalat, però que jo crec que no són significatius del comportament general de la societat valenciana.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies.

Senyora diputada.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, li he d'agrair principalment el que s'haja dignat a catalogar què ha estat la meua exposició en realitzar la pregunta.
Sempre és d'agrair perquè això, a més, ensenya.

Però, mire, vosté no m'ha contestat en absolut.
No m'ha contestat res.
No m'ha dit ni tant sols si és que porta en marxa algun pla de reinserció en la societat sobre els immigrants.
No m'ha explicat si hi ha alguna cosa concreta a realitzar perquè es puga conviure des de la més tendra infantesa, des de les escoles, per a evitar un racisme.
No m'ha explicat res.

Jo, la veritat, amb tota la humilitat, senyor conseller, el que m'esperava era que em contestara a la pregunta: Què està fent vosté davant esta situació?
Clar, si a continuació vosté m'ha d'explicar que ja s'encarrega la Delegació de Govern de prendre les mesures oportunes de cara a esta gent que es dedica a fer la barbàrie d'atacar als immigrants, no m'ho conteste, d'això ja estic assabentada.
Però, si hi ha alguna cosa important per als valencians i valencianes ­i estic convençuda que vosté i jo estem en eixa línia­ és la reinserció d'eixes persones en la nostra societat: ensenyar-los el valencià, el que puguen viure amb nosaltres, no crear guetos de separació, no crear vivendes d'altres categories.
.
.
Poder-los donar, en definitiva, un benestar necessari, perquè a canvi tenim el benestar que realitzen aquells treballs que nosaltres no volem fer.

Clar, això comportaria, efectivament, que no existira el racisme tal conforme el veem.
Quan jo li he parlat de globalització, no li ho he dit a conseqüència de, sinó com probablement una de les parts que també ajuden a eixa situació racista.
En alguns temps es podia dir: "els immigrants de l'estat espanyol quan ixen a un altre país tenen problemes, perquè consideren que estan furtant el treball a aquelles zones on estan".
Però, mire, la història la podem tallar on vosté vulga.
I a mi me sembla que la història la tallem ja en estos moments.

Existeix un futur, existeix una pregunta, existeixen uns fets.
I jo li pregaria, senyor conseller, de veritat, simplement que me conteste a la pregunta.
No m'haguera agradat fer una segona intervenció, m'haguera agradat agrair-li la contestació, però és que no me l'ha donada i jo la necessite.

Gràcies, senyor president.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyora Pérez.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Benestar Social:**

 

Gràcies, senyor president.

Jo vaig a donar-li oportunitat ara que vosté es quede satisfeta fins on puga de l'explicació que jo pense donar-li.
Perquè jo pensava també que algunes de les coses que s'estan fent són conegudes i altres a la millor necessiten de major difusió.

Ha de saber vosté que l'atenció sobre tot a les persones immigrants, que és el que m'ha paregut a mi entendre, però jo no vull referir-me ací a mesures policials que s'han de prendre quan ocorren estos casos que vosté ha destacat.
.
.
El que vull és que front a això, que ha de tindre la resposta policial o judicial adequada, el ben cert és que les administracions, les locals i les autonòmiques, hem de preocupar-nos fonamentalment per posar en marxa xarxes de serveis que faciliten la plena integració d'estes persones en la línia que vosté assenyalava.
Això ja està funcionant, i algunes directament posades en l'administració autonòmica i altres directament portades per l'administració local.

Mire, els centres de participació ciutadana, per exemple, que estan fets en col·laboració amb molts ajuntaments de la Comunitat Valenciana, estan permeten que s'estiguen desenvolupant programes de convivència a nivell local de cara a formalitzar esta plena integració des de l'àmbit cultural, social, laboral.
El servei d'atenció integral a l'immigrant, des de que s'ha creat en la nostra comunitat, té més de 12.
000 assistències fetes a persones immigrants, perquè això es pot anar concretant segons l'àmbit de cada municipi o l'àmbit de l'administració.

Vull dir-li, que des de l'administració autonòmica, depenent inclús de la Conselleria de Benestar Social, hi ha servicis que estan prestant diàriament atencions a moltíssima gent immigrant que ve a conèixer el seu nivell de relació laboral, el seu nivell d'assistència jurídica, inclús el nivell de traduccions perquè puguen explicar-se, independentment que vosté ha de saber que estes persones tenen reconeguts els serveis bàsics elementals en la nostra comunitat de caràcter educatiu, sanitari i d'altre tipus de servei social.

Més important que tot això, que també ho és, a vosté no se li escapa que almenys en l'últim any hem pegat un salt qualitatiu en el que és l'atenció a la problemàtica que comporten alguns dels fenòmens que vosté planteja.
No fa molt de temps estes Corts per unanimitat han aprovat una llei del voluntariat, que va a permetre tindre un marc adequat, generalitzable, que va a fer possible que una part substancial d'esta problemàtica tinga unes regles de joc completament clares.
I sobre tot les relacions entre l'administració, les institucions públiques i l'ample ventall de persones que es mouen en organitzacions tant governamental com no governamentals, que es dediquen fonamentalment a l'atenció a este tipus de persones immigrants, que és on està la principal raó per evitar conductes de caràcter xenòfob o racista, com vosté assenyalava.

Hem creat un observatori permanent amb seu ací a València, que en estos moments té 23 organitzacions no governamentals de països del Mediterrani i 12 països de l'arc del Mediterrani, que amb seu en València estan coordinant tasques i labors encaminades que no hi haja cap tipus de problema, no sols en el tema de la immigració, sinó també en altres qüestions vinculades a la solidaritat i al voluntariat.

No vull tampoc abusar del temps este per a parlar-li a vosté que fa menys d'un any està funcionant una fundació on la iniciativa pública, en companyia de la iniciativa privada, està duent a terme un programa que pràcticament abarca tota la Comunitat Valenciana en el que és l'atenció a les organitzacions que estan també treballant en este camp específic.

No fa ni tres mesos hem creat un centre específic per a la formació i la inserció laboral i social de persones immigrants en col·laboració amb una ordre religiosa, que té una ret internacional que pot permetre comptar amb l'experiència d'este tipus de gent.

Jo pense que en els últims temps s'han posat en marxa mecanismes i instruments que estan donant o contribuint a un nivell de conscienciació que va a fer possible que cada vegada estes actituds xenòfobes o racistes estiguen cada vegada més aïllades en el que és el comportament social.

Però dit això, crec que és una cosa que hem d'intensificar des de l'administració, i també en els comportaments i en les actituds tant de les organitzacions polítiques, socials, com institucionals, perquè al final és un problema d'educació, de formació i de canvi generacional per al que ve.

Jo crec que, a més, en l'última etapa estem assistint a uns esdeveniments de caràcter internacional, que l'única eixida positiva que poden tindre ells no és sols la resposta policial o militar, sinó també entrar en un context on la interculturalitat, els valors de la tolerància, del mestissatge i altres d'este tipus puguen representar un pas endavant perquè cada vegada estes actituds, que desgraciadament sempre existiran, estiguen minoritàriament representades i aïllades des del punt de vista social.

Perquè no és un problema exclusivament, i acabe, de l'ona migratòria que ha vingut en els últims anys.
Vosté ha començat fent la referència de l'any 1992, però sap que en l'any 1992, a pesar que encara no teníem ací un flux migratori important, tenim una col·lectivitat, com és la gitana, per exemple, que no per ser pocs, i per no estar dins de l'ona migratòria, no deixen d'estar, i estaven, discriminats també en relació a altres coses.
És una problema que jo crec que entre tots hem d'espentar.

Però dir-li que en els últims temps estem jo crec sincerament apostant per estos valors i, és clar, creant instruments que faciliten que estes conductes antisocials cada vegada representen menys des del punt de vista general i que estiguen més aïllades des del punt de vista social, que és del que es tracta.

Moltes gràcies.

 

 

***Preguntes números 3.
461/01 i 3.
462/01 al conseller de Medi Ambient, senyor Fernando Modrego Caballero, sobre el parc natural del Fondo, que formula el diputat Joan Antoni Oltra i Soler del GP Esquerra Unida del País Valencià (BOCV número 110)***

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies.

Iniciem el torn de preguntes dirigides al conseller de Medi Ambient per Joan Antoni Oltra Soler, la 3.
461 i 3.
462.

Té la paraula el senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, vosté estarà d'acord que el parc natural del Fondo és un dels llocs més importants a nivell estatal de nidificació de moltes espècies, però entre elles, fonamentalment, es troba la rosseta, que, com vosté sap, és una espècie en perill d'extinció.
I ahí tenim una colònia molt important i que per sort pareix que va consolidant-se en el temps.

El parc natural del Fondo és un parc natural amb unes característiques determinades per la gran part de propietat privada; la propietat pública encara és molt xicoteta allí.
I això, a banda de tot, és un espai on l'activitat principal és l'embassament i venda d'aigua, la qual cosa crea conflictes quan eixa aigua escasseja.
I si això li juntem el fet que en gran part és una propietat privada, ocasiona problemes que han sigut crònics en estos anys darrers i que han ocasionat, entre altres coses, que la conselleria haguera de signar determinats convenis per a subvencionar als diferents propietaris.
.
.
millor dit, a un quasi únic propietari, perquè la resta no ha rebut eixes ajudes.
I això ha ocasionat problemes.

En concret, entre les diferents tolles que allí es troben, es troba la tolla de la Raja, que és una de les més importants.
I això este estiu ha estat absolutament seca.
Per què ha sigut això?
Probablement perquè els propietaris no s'han preocupat en excés d'eixe tema.
Si no rebien ajudes i no li treien un aprofitament.
.
.
o com una mesura de pressió, perquè es pot interpretar de moltíssim maneres, el tema de la caça, etcètera, etcètera.
Eixa situació s'ha donat.

Cal dir que enguany ha sigut un any bo en el sentit de pluges ­fa una miqueta ho comentàvem amb el conseller d'Obres Públiques­, i això s'ha traduït en unes condicions molt millors del parc natural que en altres ocasions.
I això ha redundat inclús també en la mateixa població de la rosseta.
Però també és cert que si aquesta tolla tan important haguera estat en millors condicions, probablement la població de la rosseta haguera crescut de manera molt més espectacular.

Llavors, això és un problema que està ahí, i nosaltres sí que voldríem que ens contestara la pregunta de per què va passar allò, quina informació té la conselleria de per què es va donar això.
Vosté sabrà que el pla rector del Fondo estableix una zona de màxima protecció on es troba aquesta tolla i obliga a mantindre uns nivells mínims d'aigua, i això no s'ha donat.

Llavors, jo crec que cal buscar solucions a això.
Ara ja ha passat, però cal evitar que això puga repetir-se.
I, per tant, li demanem que quines mesures va a aplicar la conselleria per a garantir que eixe nivell mínim d'aigua es mantinga en aquesta tolla.
Si ho va a subvencionar directament als propietaris, si va a adquirir més propietats.
.
.
Hi ha tota una sèrie de possibles mesures a aplicar que jo crec que redundarien en un benefici per a tots de cara al manteniment i a la millor conservació d'aquest parc.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

Señor presidente.

Señor Oltra, le agradezco su preocupación por el parque del Hondo y su satisfacción por el buen estado que ha discurrido este año, gracias a la climatología, a partir de septiembre, pero este agosto tampoco ha llovido tanto.
Quiero decir que las acciones que se han adoptado durante todo el verano.
.
.
en concreto, limitaciones al vaciado de charcas, por ejemplo, acordadas con Riegos de Levante, durante una época que tal vez igual no haya trascendido a la opinión pública, pero así fue.
Durante todo el mes de agosto no se autorizaron desembalses precisamente para mantener unos niveles mínimos.
Bueno, pues han tenido el feliz resultado de un incremento de poblaciones y buen estado del parque natural.

Yo agradezco su preocupación y agradezco también la sugerencia.
La conselleria es conocedora, evidentemente, de que tenemos un convenio con los propietarios mayoritarios y que a largo plazo es intención de la conselleria.
.
.
yo creo que cualquier gobierno que desempeñe precisamente la responsabilidad de medio ambiente, siga ampliando el patrimonio público municipal, y más en lo que es un parque natural.

Pero yo creo que también hay que centrar el tema.
Yo creo que razonablemente el Hondo en el momento actual tiene una problemática en la que se va haciendo actuaciones, priorizando aquellas actuaciones que tiene un interés global más importante.
*(Inoïble per raons tècniques)*.
.
.
presentó el plan de mejora del hábitat, que está organizando un poco las actuaciones.
Se han hecho limpiezas de canales; se están haciendo los convenios con las universidades precisamente para planta piloto para los temas de gestión del carrizo; se ha inaugurado el centro de visitantes; se están destinando fondos del proyecto Life; ha habido obras en los canales precisamente para preservar la cerceta pardilla; se están haciendo obras para enterrar el tendido eléctrico, un problema histórico, que también tiene una inversión importante; se están haciendo las obras, muy adelantadas ya, de la zona de reserva, que va a ser una garantía para las especies.

Y, desde luego, estamos abiertos, y tenemos conversaciones, a la posibilidad de una gestión que, desde el punto de vista ambiental, sea beneficiosa.
Porque, evidentemente, esta finca Raja, como otros espacios dentro del Hondo, y muchos espacios dentro de la comunidad, se gestionarían mejor si fuese patrimonio público.
Y en eso estamos comprometidos.

Yo creo que tenemos una inversión fuerte, un control importante sobre el Hondo, una satisfacción por el estado.
Recogemos la sugerencia, pero entendemos que dentro de las actuaciones globales, las prioritarias son las que estamos haciendo, sin perjuicio de que, evidentemente, se pueden buscar fórmulas para que algún propietario privado, efectivamente, de alguna forma de subvención o de ayudas, que hemos tenido alguna conversación.
.
.
Pero por los informes que tenemos, parece que el interés fundamental es la venta de la finca, cosa que de momento, dentro de las actuaciones globales, no está contemplado ahí en el Hondo.

De todas formas, ya le digo, el estado del Hondo es satisfactorio, estamos abiertos a soluciones, y yo creo que con el tiempo, evidentemente, iremos ampliando el patrimonio publico, de forma que quede cada vez de forma más importante garantizada la pervivencia, que yo creo que está garantizada, pero cuantas más actuaciones en este sentido, siempre serán más positivas.
Además de realizar precisamente, que estamos realizando, conversaciones con Confederación y con la entidad de saneamiento para garantizar caudales que nos permitan, en épocas de sequía, garantizar precisamente los niveles y los caudales no solo en la Raja sino en todo el Hondo.

Gracias, señor presidente.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gracias, señor conseller.

Señor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Bé, senyor conseller.

Home, quan les coses van bé, van bé.
O siga, nosaltres som també els primers en alegrar-nos.
Sabem que la situació ha hagut altres anys que ha sigut catastròfica.
I per sort, això, enguany no ha passat.
Però la veritat és que tenim una certa por que tornara a passar.

Però entre unes coses i altres, la veritat és que s'ha aconseguit, de moment, que la cosa vaja bastant bé.
Però vosté reconeixerà també que allò es manté en un equilibri un tant fràgil.
I que es depén en moltes ocasions de la voluntat d'uns propietaris privats que segurament entre ­diguem­ el seu primer desig no està, ni tan sols està el formar part d'un parc natural.
Això ja en el seu moment van al·legar estar en contra; o siga, que no estan a gust en eixe tema, perquè clar, hi ha una limitació d'usos, etcètera, etcètera.

Aleshores, lògicament, si al costat veuen que hi ha un altre propietari, en este cas Regs de Llevant, que, bo, té ja fa un xorro d'anys una sèrie de convenis prou generosos a canvi de tota una sèrie de qüestions.
.
.
a nosaltres tal volta mos han paregut molt pobres les contraprestacions que feia l'empresa, no?
, i que inclús s'ha permés luxes com no deixar entrar al personal de conselleria en un moment donat.
I això ha passat.

Clar, és lògic que la gent se senta d'alguna manera un tant discriminada: "I a mi per què no?
", i este tipus de qüestions.
Clar, si per altra banda els documents legals obliguen a mantindre eixa làmina d'aigua mínima, alguna cosa està fallant aquí.
Aleshores, sí que, home, per a nosaltres, i li hem fet peticions en eixe sentit sempre, i segurament em dóna la impressió que tornarem a fer-li-les a partir del mes que ve quan es presenten els pressupostos, sempre li hem dit que els pressupostos de Medi Ambient són un tant raquítics.
I que vosté hauria de demanar més diners perquè jo crec que és ahí on fan falta de veritat i no en altres historietes de Terra Mítica *and company*, el gastar-se els diners.
Ahí a la millor fa falta més inversió.

I en eixa línia van les propostes que tornarem a presentar que hi hagen més partides per a adquirir patrimoni públic.
Però jo crec que finques com aquesta que estem parlant és millor per a tots, per a tots, a l'igual que s'ha fet en altres llocs, encara que el procés no ha sigut del tot al nivell que ens agradaria, com la marjal de Pego-Oliva, que s'ha adquirit una sèrie de terrenys, encara que crec que és convenient anar ampliant eixa propietat.

Jo crec que tolles com aquesta, on es donen les característiques de possible nidificació d'espècies en perill d'extinció, hi ha que fer esforços majors per a augmentar eixe patrimoni públic.
I lògicament, una volta que es té, com pot ser el cas de la tolla sud, l'objectiu de la reserva integral, tot això, això hi ha que posar-ho en marxa, de veritat.
Perquè també sap vosté que ha hagut queixes que ara que ho té la propietat pública és quan pitjor ha estat.
I això han sigut públiques i notòries.
I en eixe aspecte jo crec que no es pot fallar, en eixe aspecte no es pot fallar.

I està molt bé allò del Pla de millora de l'hàbitat i tot això.
També tenim preguntes pendents sobre eixe tema, que és un tema que nosaltres volem seguir i volem que funcione.
Però sí que li aconsellem, en la mesura possible, que faça esforços o bé d'adquirir això, i mentrestant de garantir de qualsevol manera que eixes condicions mínimes de disponibilitat d'aigua, es mantinguen.
Perquè estem parlant d'una zona humida i d'una zona humida que té el màxim nivell de protecció a nivell comunitari i a nivell inclús internacional.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

Señor presidente.

Yo creo que le he respondido en la primera intervención, y lo único matizar alguna cosa puntual.
Realmente en el Hondo hemos comprado alguna finca este año.
No le puedo decir exactamente el estado administrativo del expediente.
Pero ya está firmado y se han comprado alguna finca, y siempre estamos abiertos a, dentro de las disponibilidades y que dentro de todos los parques y espacios naturales pues, hay distintas ofertas y hay que valorarlo, precisamente a dar la prioridad a comprar, por ejemplo en el marjal de Pego-Oliva, o por ejemplo en la finca del Hondo.

Entonces eso es una posibilidad que siempre está abierta, que depende también de, bueno, pues las ofertas y de las distintas valoraciones y del monto económico en las que se proponen.
Y que estamos abiertos, porque entendemos que es una cosa positiva y permite una mejor gestión de lo que sería el parque.
Yo le tengo que decir que en los dos años que soy conseller de Medio Ambiente, mi relación con Riegos de Levante, propietario de los embalses, y.
.
.
bueno, y con el que la conselleria ya desde hace prácticamente me parece que son ocho o diez años tiene un convenio que hemos mantenido, tengo que decir que estos últimos años ha funcionado con perfecta coordinación, se están haciendo obras de mejora, hay posibilidad de retirar tendidos, se ha obtenido el compromiso, y se ha mantenido de hecho, el compromiso de mantener los niveles mínimos de agua que en algún momento habían bajado.

Y desde luego, con las actuaciones que estamos llevando yo creo que el Hondo, desde luego, está siendo objeto de una inspección prioritaria por parte de la conselleria.
Y efectivamente, compartir con usted que en cuanto, si disponemos de las ofertas y a medio plazo, pues un objetivo de la conselleria sería adquirir fincas, fincas como esta de la Raja, que evidentemente tienen un valor ambiental y contribuiría a incrementar el valor del parque del Hondo.

Gracias, señor presidente.

 

 

***Preguntes números 3.
476/01, 3.
477/01 i 3.
478/01 al conseller de Medi Ambient, senyor Fernando Modrego Caballero, sobre la instal·lació d'un abocador a Torremendo, que formula el diputat José Pérez Grau del GP Socialista-Progressistes (BOCV número 116)***

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

L'il·lustre diputat, José Pérez Grau formula les preguntes 3.
476, 77 i 78.
Té la paraula el senyor Pérez Grau.

 

**El senyor Pérez Grau:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyores diputades, senyors diputats.

Senyor conseller.

Vaig estar a la conselleria este estiu i em van tractar molt amablement.
Per tant, d'entrada, ja li dic que agraïsca als funcionaris que em van rebre la seua atenció.
Però el document que jo buscava precisament eixe no el vaig trobar, el que jo buscava per a contrastar dos informes, el de la conselleria i el de l'ajuntament, eixe no estava en l'expedient.
Bé, em van dir que estava la funcionària de vacances i que no me'l podien ensenyar, però que si el sol·licitava per escrit me l'enviarien.
I efectivament, el vaig sol·licitar per escrit i me'l van enviar.
Per tant, fins ahí, tot massa bé.
I després entrarem en el fons un poc més de la qüestió, d'entrada ja li formule les preguntes i aixina en la rèplica les comentaré.

¿És intenció de la conselleria permetre la instal·lació d'un abocador a Torremendo, Oriola?
Es referma la conselleria en el dictamen emés pel tècnic instructor com va ser elaborat des d'un principi?
Quines raons justifiquen, a criteri de la conselleria l'aparent contradicció que sobre la instal·lació d'un abocador a Torremendo, Oriola, hi ha entre l'informe del tècnic instructor i el del funcionari municipal oriolà?

Res més i moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

Señor presidente.

Señor Pérez Grau.

Con respecto a las dos primeras preguntas la respuesta es sí.
Y con respecto a la tercera, señalar que dentro del expediente hay unos informes por parte del instructor de conselleria, en el que se valoran todos los informes, incluso los informes hechos, no olvidemos por un técnico municipal desde la perspectiva municipal, y vistos desde el objeto de la autorización y competencia de esta conselleria, el técnico entiende que no son relevantes, que no son objeto de las competencias de la Conselleria de Medio Ambiente, que son competencia del ayuntamiento que debería ejercerlas.
Porque en concreto son escorrentías de un camino, y alguna matización sobre la Ley de aguas, que corresponde ya a confederación.
Pero que el resto del expediente es correcto, y por lo tanto el técnico propone su aprobación y lo que entendemos, lo que entiendo yo, visto el expediente, es que el expediente es correcto.
Y que no hay tales contradicciones como se plantean en prensa.
Es un informe, otro informe.
Uno incide en unos aspectos.
Y con respecto a la actualización que tiene que emitir conselleria, el expediente es correcto como se desprende de los informes técnicos de conselleria.

Señalar también que la autorización de conselleria no es el único expediente que tiene declaración de impacto favorable de 22 de febrero de 1994.
Y ya saben ustedes quienes emitieron esa declaración de impacto, que tiene licencia de actividad de 20 de octubre de 1994, y que es la autorización, que por decirlo así es el comprobar que las actuaciones ya aprobadas se ajustan a lo que eran los proyectos.
Y entonces se concede la autorización con todos los informes favorables por parte de la conselleria.

Por lo tanto, entiendo que el expediente, a la luz de los datos que disponemos, es perfectamente correcto.

Gracias, señor presidente.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor conseller.

Senyor diputat.

 

**El senyor Pérez Grau:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller.

El tema que vosté diu que no hi ha un informe contradictori, anem a vore, si la tècnica de la conselleria va en una data i diu que reunix tots els requisits que s'havien sol·licitat per a col·locar l'abocador, i posteriorment va el tècnic municipal i diu que no es reunixen tots els requisits, i a més a sol·licitud del propi promotor de Proambiente, no es reunixen tots els requisits que calia per a posar l'abocador; d'alguna manera, independentment que siguen administracions distintes i tot això, i jo comprenc el que vosté ha dit: cara a vosté, cara a la Conselleria de Medi Ambient, reunix els requisits i per tant, bo, no serà tant quan després el tècnic municipal diu que no es reunixen.

Òbviament per a la persona del carrer sí que hi ha una contradicció, senyor conseller, i m'agradaria que vosté me l'aclarira.
Me l'aclarira perquè allò important és saber, si com pareix ser no van a complir-se mai tots els requisits establits, quina raó de ser té que això vinga durant des de l'any 1994?
Mire, el que es comenta en la zona és que l'empresa Proambiente té un àngel de la guarda que està molt ben relacionat en el cel, i que li ho soluciona tot.
I clar, això no pot ser aixina, supose que per als altres serà una planta verinosa.
Però per a l'empresa Proambiente un àngel de la guarda.

I va mantenint el tema des de fa ja, fixe's, des del 94, vosté ho ha dit.
I no es complixen els requisits, es torna a demanar, per exemple el camí no té les mesures que hauria de tindre, no poden entrar camions.
Tot va denegant-se, i ell seguix insistint dient que ho té, que ho té.
De fet, com vosté sap ha d'haver un campament permanent de veïns de Torremendo per a impedir que s'ubique l'abocador.
I ahí no crec que guanye ningú.
Bo, sí, el senyor de la carnisseria del costat, que he vist que està molt content perquè ven moltíssim, perquè fan allí xulletes a la brasa i tot això que li compren a l'home.

Per a mantindre allò i que d'alguna manera no es puguen ubicar vostés allí.
Clar.
.
.
bo, vostés, perdone, Proambiente en el seu abocador.
Aleshores això és el que voldríem aclarir.
Existix una alternativa?
Està prevista alguna alternativa per a la ubicació.
Perquè clar, vosté encara no ha presentat el Plan zonal si no ho tinc malentés en la zona.
I jo espere que tinga la mateixa sort al presentar-lo que pareix ser que va tindre la meua comarca, que va ser molt ben rebut per tots els municipis.

Bé, i clar, ix la pregunta necessària, no?
Està l'abocador de Torremendo previst en el Pla zonal que va a presentar, el dia que el presente, la conselleria en la zona?
Clar, és una pregunta.
Perquè clar, si duen aguantant-lo des del 94, i ara resulta que per casualitat, però segur que per casualitat, apareix en el Pla zonal que vostés van a presentar, i apareix en el Pla zonal inclús la possible alternativa a la situació, per a què l'àngel de la guarda puga de nou complaure a Proambiente, doncs la gent pensarà, evidentment, que açò no és normal, perquè està mantenint-se un conflicte durant molts anys que no té cap sentit.
No es complixen els requisits, un any, dos anys, els que siga, plega veles i a una altra cosa, i anem a seguir treballant que l'administració ha d'estar oberta per a altres alternatives.

Açò no s'entén.
I per això que no s'entén, li repetisc la pregunta, i sé segur que em va a contestar-me-la: en el Pla zonal està previst que la ubicació de l'abocador que duu Proambiente tinga una implantació adequada o una possible alternativa?

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

Señor presidente.

Señor Pérez Grau, a mí me interesaría primero matizar que este es un expediente, que independientemente de quién sea el promotor, en la conselleria se tiene que resolver.
Usted plantea que hay aparentes contradicciones.
Dentro de un expediente tan complejo como es un vertedero, el plantear que algún tema de escorrentías, de los accesos, y que el técnico municipal dice que no duda de que el proyecto cumpla las características geológicas, pero que no estaría mal que lo comprobase Confederación, bueno, pues yo creo que hay que decir, oiga, cumple o no cumple, pero no me parece que los informes tengan que tener ese tenor.
Hay que decir si se ajusta o no se ajusta.

Si además eso, por técnicos especialistas que son los que hacen las autorizaciones de residuos en la comunidad, que son los de la Conselleria de Medio Ambiente, técnicos yo creo que de reputado prestigio, y también, bueno, cumpliendo sus objetivos, han informado que es uno de los vertederos que reúne las mejores condiciones, que el proyecto se ajusta a las autorizaciones que se dieron en su momento y que procede la autorización.
Independientemente de que a nivel político local o se quiera exportar o lanzar hacia arriba hacia las Cortes, se quiere plantear otro tipo de debates en el que desde luego yo rechazo totalmente y no quiero entrar.

Entonces, pues yo creo que este expediente está resuelto, es correcto y tiene todas las garantías.
Por eso ese aspecto me interesaba justificar.
Eso no quita que haya un debate político, que haya una oposición vecinal, que eso es otro tema, y como otro tema hay que tratar.

El Plan zonal de la Vega Baja, yendo a la segunda parte, bueno, pues está en redacción.
Cuando lo tengamos tendré el gusto de planteárselo a todos los alcaldes de la zona y asociaciones, como hemos ido haciendo en el Plan zonal de la zona norte de Castellón, hemos hecho con las Marinas y próximamente zona sur de Castellón y también área metropolitana, siempre desde el rigor técnico, desde el rigor jurídico, planteando aquellos suelos que tienen menores impactos ambientales o nulos de que no haya afecciones a grupos urbanos, que tengan buena accesibilidad que garantice una operatividad de las instalaciones, entonces se analizará la Vega Baja y no sé si estará o no.
Yo lo que puedo decir es hay un equipo técnico que está trabajando.

Pero lo que dirá el plan zonal, y no es el tema fundamental, no será el vertedero, será el tratamiento que se tiene que dar a los residuos del conjunto de la Vega Baja.
Y, evidentemente, como en otras zonas, se darán una serie de emplazamientos.
Y, como usted sabe, luego habrá un proyecto de gestión que significa un concurso de la iniciativa privada y un consorcio de ayuntamientos lo adjudicará, no será tampoco la conselleria.

Por lo tanto, yo creo que tenemos los mimbres para, en un trabajo serio, elegir la mejor ubicación para la planta y para el vertedero, la mejor tecnología, y precisamente, por aquellos, con la colaboración desde luego de la Conselleria de Medio Ambiente, pero por aquellos que por un lado producen los residuos, que son los ciudadanos, ayuntamientos en los que viven y, por otro lado, aquellos que desempeñan el papel político de decidir cómo se tienen que gestionar.

Por lo tanto, no se va a orientar nada.
Es razonable que las instalaciones existentes aprobadas se vean contempladas en el plan zonal.
Pero, ya le digo, que el mismo procedimiento de garantía técnica de la selección de que haya varios emplazamientos y el procedimiento de concurso, yo creo que garantizan totalmente que si al final es Torremendo será porque lo ha querido el conjunto de la sociedad de la zona y si no es porque hay otras alternativas mejores, pues habrá otra alternativa y Torremendo no será.
Pero eso tendremos que esperar, no solamente a la redacción del plan zonal sino a la constitución del consorcio y la adjudicación de lo que será el proyecto de gestión.

Gracias, señor presidente.

 

 

 

***Interpel·lació al Consell (resposta del vicepresient primer del Consell, senyor José Luis Olivas Martínez) sobre política general del Consell en matèria de formació i capacitació professional en l'àmbit turístic, que formula el diputat Francesc Colomer i Sánchez del GP Socialista­Progressistes (RE 26.
147, BOCV número 101)***

**El senyor vicepresident primer:**

Moltes gràcies, senyor conseller.

Acabat el torn de preguntes, passem a la interpel·lació número nou, interpel·lació que correspon al diputat Francesc Colomer i Sánchez, del Grup Parlamentari Socialis-ta­Progressistes.

Té la paraula el senyor Colomer.

 

**El senyor Colomer i Sánchez:**

Gràcies, senyor president.

Bona vesprada, senyories, senyor president, senyor vicepresident.

Portem aquesta vesprada un tema que per a nosaltres, i des del punt de vista de la política turística té la màxima importància.
Pensem que tot allò que podríem anomenar la inversió en capital humà, en formació professional, en capacitació professional al sector turístic, hauria de ser una línia clara d'este govern, hauria de ser una aposta sòlida per tal de millorar l'oferta turística de la Comunitat, per tal de millorar la productivitat de les empreses.
Pensem que és un tema que guarda clarament relació amb el que és la lluita per l'estabilitat en el món del turisme que, com tot el món sap, és un món marcat per la forta precarietat laboral.
I la formació és, sense dubte, també, un dels instruments més útils que tenim per a millorar la qualitat dels serveis turístics.
I això és fonamental per a mantindre una quota de mercat elevada i sobretot per evitar, en temps de crisi o en temps de recessió econòmica, una desviació de la demanda; és a dir, que deixem de ser seductors, des del punt de vista de l'atracció i de la decisió de la demanda, i que aquesta trie altres destinacions turístiques.
És un sector on, de vegades, els productes, l'oferta, és tan pareguda, se sembla tant, que el factor humà es pot comportar clarament com un element diferenciador i, per tant, com un element fonamental per a seguir sent competitius.

En eixe sentit, el que acabe de dir sona a allò que podrien anomenar-se els espais comuns.
Jo crec que esta reflexió vosté no l'ha de criticar i no la critiquem ningú i que en això estem tots d'acord.
Però el que sí que hi ha és la nostra manera d'interpretar el que vostés fan és que no hi ha un política clara en eixa direcció, no hi ha un model d'inversió, d'acumulació de capital humà en matèria turística a la nostra Comunitat i no hi ha ambició per tal de tindre'l i per tal d'aplicar-lo i per tal que això siga una realitat contundent.

El marc actual no és satisfactori, ni la formació professional continua, ni la reglada, ni el que oferten els centres de desenvolupament turístic, ni el bagatge del que són el conjunt, mirant-lo així, dels convenis col·lectius i el que les pròpies empreses van millorant i van oferint als seus treballadors, tot això plegat no transmet i no genera una sensació de satisfacció i de benestar i de tindre una sensació de què s'estan fent les coses adequadament.

Nosaltres pensem que cal establir un model que funcione, una oferta pública formativa molt més solvent, i sobretot que tinga una ramificació clara, flexible i fluïda en el món de l'empresa, que al capdavall és l'escenari fonamental de l'activitat turística.
Cal buscar, també, una millor intersecció entre la universitat i l'empresa, i tots sabem que ahí vostés han tingut una enorme dificultat per tal de penetrar i per tal de fer possible fins i tot el manteniment d'estructures que existien prèviament.
És el tema clàssic, que jo no vull tampoc fer-me aquí massa pesat, de la Fundació Cavanilles.
Però que quan diem esta paraula estem dient l'estructura que tenia formalment establerta la universitat valenciana, en capçalera en totes les províncies, en les tres províncies, per tal que la universitat trobara un pont de connexió en el món del turisme i en el món de l'empresa.

En eixe sentit, només cal examinar la manera en què ha minvat el compromís pressupostari cada any en la Llei de pressupostos i trobarem que avui en dia són cinc milions el que està invertint la Generalitat en la universitat, des del punt de vista de buscar rendiment turístic, rendiment per al sector turístic.

Els estudis que hi ha, la literatura més recent que reflexiona sobre com van estes qüestions del capital humà en la Comunitat Valenciana en matèria turística, afirmen, hi ha un grau d'unanimitat extraordinari a l'hora de afirmar que els agents socials, malgrat tot, presenten una bona actitud respecte a la formació.
Interpreten clarament que invertir en formació equival a invertir en estabilitat i en lluitar contra la precarietat.
El 92% de les empreses, senyor vicepresident del govern, interpreta i té clar que la formació millora la marxa del seu negoci i la marxa de la seua empresa.
Però un 40%, un 40% de les empreses turístiques, no participa en cap procés formatiu.

Una altra dada que es deriva del que és, com deia, la literatura més recent, els congressos que s'estan fent, universitat-empresa, etcètera, en este sentit afirma que només un 7% de les empreses estan disposades a finançar en la seua totalitat -vull dir, és un grau de compromís clar i un grau de confiança en el que estem dient-, només un 7% estan disposades a finançar la totalitat d'un procés formatiu en la seua empresa, en el seu negoci.

Està claríssim que estes dades, jo no sé a vosté, però a nosaltres ens fan concloure o ens fan pensar que no hi ha prou motivació, malgrat que s'interpreta que és necessari, que és positiu, però no hi ha prou motivació.
I, en eixe sentit, jo no sé si vostés se sentiran responsables, perquè quan ja es detecta un error, una dificultat, la responsabilitat sempre la té un altre.
Però és evident que no s'ha fet prou en el que és intentar, un intent per canviar la cultura empresarial de la nostra Comunitat, del sector turístic, per tal que això siga superat i arribem a percentatges d'inversions reals i de compromís de l'Administració per a trencar eixa barrera, eixa frontera, eixa dificultat cultural, que encara té l'empresa valenciana, l'empresa turística valenciana, per tal que pogueren presentar uns altres tipus de percentatges, d'èxit en eixe sentit.

Encara hi ha empreses, senyor conseller, moltes empreses que interpreten que la formació, malgrat que pensen que és positiva al final, però l'entenen com una despesa més que com a una inversió.
Jo crec que eixa és la clau del que és encara una cultura empresarial que cal fer-la madurar en eixa direcció.
Interpreten que és més una despesa, una càrrega, un recurs que s'ha d'invertir, però que no una inversió, sinó que una càrrega i una despesa.

L'escassa qualitat dels treballadors, el gran número de treballadors en precari, a temps parcial, fa que es desactiven moltes empreses, fa que no es tinga la sensació de necessitat.
Moltes empreses també argumenten que l'experiència és més important que la formació i, finalment, també, moltes empreses addueixen que els problemes d'accés a la formació tenen a vore en la ubicació geogràfica i en la dificultat que els formadors puguen acudir a les seues empreses.

Per tant, encara hi ha molt d'empresari turístic que considera que invertir en capital físic és més important que invertir en capital humà.
I no asoma des del govern una resposta clara, una resposta valenta, en este sentit, i cal dir, com se sols moltes vegades comentar, que l'Agència Valenciana de Turisme, que és el departament que vostés tenen per atendre i per a ser sensible davant d'estes qüestions, ni està, ni se l'espera.
L'Agència Valenciana de Turisme ni està ni se l'espera.

El grau de desconfiança entre els empresaris, entre eixe percentatge tan important d'empresaris i d'empreses i de treballadors que es queden al marge de qualsevol política de reciclatge i de capacitació en eixe sentit, arriba a tal punt que espontàniament trobem que en la última temporada sectors empresarials i interlocutors del sector per lliure fan gestions en l'ambaixada, per exemple, d'Equador, és només un exemple, per tal de tindre contingents de treballadors, perquè ni tenen prou recursos humans aquí, ni estan prou capacitats.
O de vegades que també altres sectors i grups d'empresaris, per lliure, espontàniament, desesperats, sense la confiança que han de dipositar en el govern de tots els valencians i valencianes, van a pactar amb ONG de Melilla -tot açò que estic dient són casos molts taxats i molt concrets- per tal de tindre treballadors perquè no troben la mà d'obra en eixe sentit que es necessita.

El senyor Blasco, que abans ha estat aquí, el senyor Rambla, de vegades fan aportacions peregrines dient ­i això està tot també documentat­ de què caldrà fer cursets intensius perquè els immigrants puguen adaptar-se i ràpidament en quinze dies o tres setmanes col·locar-se, integrar-se en el mercat laboral.
Com si el turisme, que diem tots que és la primera indústria d'esta Comunitat, com si el turisme des del punt de vista laboral, de la política laboral, fora una cosa improvisable, un caixó de sastre, una cosa semiclandestina o una cosa a tractar des d'este grau inadmissible de frivolitat.
O com últim viatge del senyor Zaplana que ha anat al Marroc, Casablanca en concret entre altres capitals, i ha dit que tenim en la nostra Comunitat la millor formació professional d'Espanya i la millor política de recursos humans i de capital humà d'Espanya, quan això no és veritat.
I altres comunitats autònomes, competidores de la valenciana en matèria turística sí que tenen programes i sí que han avançat molt més que nosaltres en eixa direcció.

La formació és també, i vaig acabant, una qüestió molt vinculada ­senyor Olivas, si de vegades no li prestem prou atenció al que vaig a dir­, prou vinculada a la formació, a la dignificació dels professionals i de les professions, les famílies de professions relacionades amb el sector turístic.
Trobem a faltar en eixe sentit i en eixa direcció un esforç seu i del seu govern i de l'Agència Valenciana de Turisme per tal de prestigiar, per tal d'incrementar la reputació de les professions vinculades al turisme.
Encara massa sovint, senyor Olivas, s'identifica l'hosteleria, per dir una cosa molt representativa del sector turístic, com una ocupació residual de circumstàncies, moltes vegades quan sents parlar a la gent "fins i tot vaig treballar de cambrer".
.
.
Vull dir, encara no hem aconseguit que les professions vinculades a l'hosteleria i al turisme puguen gaudir de la reputació que mereix el que és la primera indústria de la nostra Comunitat.

No és seriós que el turisme siga encara compatible amb nivells d'explotació, amb nivells d'inseguretat.
.
.

 

*(Ocupa la presidència la presidenta, senyora Marcela Miró Pérez)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Colomer, acabe.

 

**El senyor Colomer i Sánchez:**

 

.
.
.
amb nivells d'abús que en absolut són acceptables en este principi del segle XXI.

Per tant, per a escoltar què pensa el Govern sobre tot açò, sobre un tema que és tan rellevant, vosté té ara la paraula.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Colomer.

Té la paraula l'honorable vicepresident primer del Consell.

**El senyor vicepresident primer del Consell:**

 

Señora presidenta.

Señorías.

En respuesta a la interpelación formulada por el ilustre diputado representante del Grupo Parlamentario Socialista, para conocer la política general del Consell en materia de formación y capacitación profesional en el ámbito turístico, tengo el honor de informarles de lo siguiente.

Durante estos últimos años el Gobierno Valenciano ha realizado, en contra de la opinión de su señoría, un importante esfuerzo para poner a disposición del sector turístico todos aquellos recursos que contribuyesen a la mejora permanente de la calidad del productor turístico.

Como sus señorías saben, el turismo constituye una fuente fundamental de ingresos para nuestra comunidad, y todo el mundo conoce que la formación es fundamental para conseguir una oferta turística competitiva.
Si somos capaces de formar nuevas generaciones de profesionales en todos los sectores relacionados con el turismo con una preparación adecuada, podremos afrontar con garantías los retos que tenemos.

La problemática que el turismo plantea es siempre compleja y precisa de respuestas novedosas.
Sólo con profesionales muy preparados, y en eso compartimos su opinión, será posible adaptar nuestra realidad a las constantes variaciones que se producen en el mercado turístico.
Ganar la batalla de la calidad exige luchar en muchos frentes, y uno de ellos, quizá el más importante de cara al futuro, sea precisamente el de la formación.

Para ello, desde la Agencia Valenciana del Turismo se ha dedicado un gran esfuerzo en crear una red de centros de turismo para la cualificación profesional a la que no se ha referido usted para nada en ningún momento: la red de los llamados CDT, cuya influencia actualmente abarca todo el territorio de la Comunidad Valenciana.

Lo CDT, los centros de turismo para la cualificación profesional, nacieron con la misión de mejorar la competitividad de las empresas del sector mediante la formación de sus recursos humanos.
La red de CDT está actualmente, como ustedes conocen perfectamente, compuesta de siete centros: el CDT de Alicante, el CDT Domingo Devesa de Benidorm, el CDT Marina Alta de Denia, el CDT Alqueria del Duc de Gandia, el CDT de Valencia y el CDT de Torrevieja ­el CDT de Torrevieja, que ha entrado en función durante este año con unas instalaciones provisionales pero adecuadas a la actividad formativa­, y finalmente el CDT de Castellón, en el que se imparten actuaciones a lo largo de toda la provincia.

Todos y cada uno de estos centros representan un elemento estratégico para alcanzar el gran reto de aumentar el nivel de profesionalidad y cualificación del sector turístico en la Comunidad Valenciana.

La filosofía de actuación general de los centros de turismo es la conexión e inmediatez con el sector.
Para ello, en cada uno de los centros de turismo existe un consejo asesor integrado por todos los interlocutores que teniendo una relación directa con el sector turístico, es decir, asociaciones empresariales, sindicatos, etcétera, puedan indicar y asesorar sobre las necesidades reales de formación para el sector específico.

Los centros de turismo actúan no sólo como centros de formación, sino que pretenden ser un lugar de asesoramiento formativo de actividades culturales, de incorporación de las nuevas tecnologías, de seminarios, de lugar de encuentro y, en definitiva, un centro de desarrollo del sector turístico en todas sus facetas.

Dentro de la actividad formativa, los centros de turismo tienen una línea de formación ocupacional que tiene como objetivo formar a personas en situación de desempleo, cualificándolas para una actividad laboral en el sector turístico.
Y en este sentido se ha confeccionado un sistema modular progresivo que hace que los alumnos que consigan finalizar y desarrollar las prácticas preceptivas estarán cualificados para incorporarse a un puesto laboral.

Del mismo modo, se ha confeccionado dentro de las red de centros de turismo lo que se ha denominado la red de prácticas, de la que forman parte los más prestigiosos establecimientos turísticos de la comunidad, y a través de convenios de colaboración los alumnos realizan todo tipo de prácticas necesarias para obtener el grado de profesionalidad requerida en estos establecimientos, bien sean restaurantes, hoteles, agencias de viaje, etcétera.

Finalmente, la red de centros cuenta con los llamados clubes de inserción, en los que a través de una comunicación estrecha entre el centro y los establecimientos se solucionan las necesidades laborales de las empresas con la incorporación de los alumnos que hayan finalizado el ciclo correspondiente.

En la misma línea, y dentro del marco que establece el Consejo Asesor, se consolida el sistema progresivo de formación continua, que permite al profesional en activo poder realizar cursos de formación de corta duración con el objetivo de ampliar, perfeccionar y especificar sus conocimientos con distintos niveles bajo una línea ascendente.

Las actuaciones formativas de los CDT no sólo se desarrollan en los locales de los CDT, sino que se desarrollan igualmente a lo largo de la comarca o comarcas que abarca su propio radio de acción.
A veces la distancia, como ha dicho usted, hace inviable la asistencia a las actuaciones formativas, por lo que, previa petición del sector o bien de la corporación municipal, el CDT actúa en el lugar de la necesidad formativa, organizando los cursos correspondientes.
Se puede denominar formación a medida, cuya principal peculiaridad es que atiende las necesidades formativas del sector turístico de una manera personalizada adaptando la misma a sus necesidades.

Dentro de la actuación de los centros de turismo se llevan a cabo una infinidad de actuaciones complementarias, como son jornadas gastronómicas, intercambios culturales, apoyo a organismos, etcétera, que enmarcan la actuación de los CDT como centros de desarrollo.

Permítanme que a continuación les ofrezca un análisis cuantitativo de la gestión que el Gobierno Valenciano viene llevando a cabo en materia de formación y capacitación profesional en el ámbito turístico.

En conjunto, la Generalitat Valenciana ha destinado más de 4.
274 millones de pesetas desde el año 1996 exclusivamente en materia de formación y capacitación en el ámbito turístico.
En cuanto al número de cursos, horas y alumnos, debo destacar que, a falta de conocer los datos referentes al presente ejercicio 2001, los datos del pasado año ponen de manifiesto el esfuerzo tan importante que el Gobierno Valenciano viene realizando en materia de formación.

De este modo, hemos pasado de impartir 244 cursos en el año 1996 a 1.
075 cursos durante el año 2000.
Es decir, ha habido un incremento del 340 % en el número de cursos celebrados desde el 1996 al 2000.
Exactamente igual en el número de horas: se ha pasado de 22.
588 horas registradas en el 1996 a 64.
460 horas durante el pasado año, con un incremento del 185 %.

Finalmente, el número de alumnos matriculados en los cursos impartidos en los CDT se ha incrementado en más de un 244%, al pasar de 5.
125 alumnos en el 1996 a 17.
631 alumnos en el año 2000.

En definitiva, no podemos perder nunca de vista la enorme importancia que en todos los órdenes tiene el turismo para nuestra sociedad.
Son muchos los miles de personas y familias que tiene aquí su fuente de ingresos, muchos los municipios y comarcas que mantienen su ritmo de crecimiento gracias al impacto positivo del turismo.
Esa realidad nos obliga a abordar el estudio del turismo con las mejores armas, con los mejores instrumentos, con los equipos más preparados.

Mantener nuestra posición en el mundo del turismo nos obliga a un gran esfuerzo no solo económico o inversor, nos obliga también a no perder el paso de la evolución de la actividad turística, el nivel de tecnificación de sus empresas, el nivel de formación y capacitación profesional del sector, porque la globalización actual de los mercados también en este campo nos influye.

Hoy, cuando el turismo se ha consolidado como una de las mayores fuentes de riqueza y empleo para todos, llega el momento de aprovechar esa ventaja competitiva que hemos adquirido.
Es la hora de dar un nuevo impulso a nuestro turismo, y para hacerlo necesitamos los mejores instrumentos, los estudios más profundos y rigurosos y los profesionales más adecuados y competentes.

Desde la Generalitat Valenciana estamos trabajando desde hace tiempo para hacer realidad ese gran proyecto.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor vicepresident.

Té la paraula el senyor Colomer per a rèplica.

 

**El senyor Colomer i Sánchez:**

 

Senyora presidenta.

Senyories.

Senyor vicepresident.

La veritat és que no tenia tampoc molta esperança que poguera assumir algun mil·ligram d'autocrítica, no?
, ha vingut aquí a aclaparar-mos amb una sèrie de.
.
.
eh?
per a això estic jo, no?
Doncs, efectivament.

Però bé, tampoc està mal, no?
, trobar d'un govern la capacitat, la modèstia, la humilitat de reconéixer que les coses.
.
.
Perquè, a més, són els mateixos empresaris els que d'una manera molt insistent estan dient que este govern, i més enllà del govern la realitat que tenim, fa aigües en esta matèria que estem tocant.
Si és que diuen que no hi ha mà d'obra qualificada, que hi han empreses que fins i tot estan en la tessitura d'obrir ­arriba la temporada estival­ d'obrir el seu negoci, perquè no hi ha prou personal qualificat per a assumir eixa gestió amb la capacitació i amb el nivell que requerix hui en dia el turisme.
De manera que no som nosaltres els que abanderem aquesta crítica, sinó que és el mateix sector.

I jo crec que el primer que s'ha de fer és reconéixer que tenim un problema, reconéixer que tenim un problema, i a partir d'ahí tractar de concertar, de pactar polítiques amb la universitat, amb els sindicats, amb els empresaris, amb l'oposició, amb el Parlament, amb els ajuntaments, amb els patronats de turisme, amb els actors econòmics i socials que estan en el dia a dia d'este sector.
I això ha de ser el que marcaria la pauta d'una reacció racional, intel·ligent i moderna.
I això és el que avui vosté no ha volgut ni entrar, perquè ni un pla de futur, ni un propòsit d'esmena, ni un ànim aquí, ni una il·lusió de millorar.

Ha fet una descripció d'estadística i es pensa que amb això hi ha prou.
I el sector continua reivindicant més professionalitat, més estabilitat i més qualitat en eixe sentit.
I jo crec que el que vostés fan en matèria turística és funcionar a base de conjuntura, és allò que s'anomena el *curtterminisme*, és el viure de les circumstàncies.

I de vegades quan parlem de turisme, doncs, sempre el discurs o l'explicació, la reflexió que fan de conforme van els números, que si el tipus de canvi, que si el *boom* immobiliari, que si altres zones estan en crisi com era en el seu moment els Balcans, la guerra de Bòsnia, el tema del nord d'Àfrica, zones calentes, zones insegures, avui en dia la crisi mundial que estem vivint en estos mesos.
.
.

I, clar, tot això al final converteix Nostradamus en el millor assessor que té l'Agència Valenciana del Turisme, *(remors)* en el millor tècnic que tenen.
Perquè és eixe conjunturalisme de viure la política turística, però a l'hora de fer una cosa estructural, una cosa estable, canviar el rumb, crear les bases, sedimentar un futur, en això no estan a l'altura de les circumstàncies.
I això es contraposa al que deuria ser una política ­torne a dir-ho­ de concertació democràtica on les prioritats, els accents, els èmfasis, foren uns altres.

Perquè si tot és tan veritat com el que ha dit que Castelló té un CDT, senyor Olivas, *apaga y vámonos*.
Castelló no té cap CDT, senyor Olivas, no és veritat, no el té, i el senyor Fabra és el primer ­li puc ensenyar retalls de premsa i aquí estan els diputats que el coneixen més de prop­, és el primer que ho reivindica.
Si tot és tan cert com el que diu, doncs, estem arreglats.

De la seua etapa, de l'etapa del Govern Zaplana, sis anys ja, no es recordarà cap actuació digna de menció en la matèria que ens ocupa, cap espenta, cap inflexió positiva per tal d'apostar pel capital humà.
Es recordarà, senyor Olivas, la immodèstia, entre altres coses del senyor president, del senyor Zaplana, al Marroc, a Casablanca, dient que tenim la millor política de capital humà de tota Espanya.
I que va anar allí a ensenyar-los a aquells ciutadans, a aquell Govern, com s'han de fer les coses.

Des de Casablanca, senyor Olivas, ni el senyor Zaplana es Humphrey Bogart ni liderem la política de capital humà a Espanya ni estem en disposició d'ensenyar massa coses a massa països.
Com deia la mítica pel·lícula, sempre ens quedarà París.
Jo no sé si serà París, però al sector turístic li quedarà un altre Govern amb més sensibilitat, amb més responsabilitat, un Govern, sens dubte, en què vostés ja no estaran.

Res més i gràcies.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Colomer.

Té la paraula per a rèplica l'honorable senyor vicepresident primer del Consell.

 

**El senyor vicepresident primer del Consell:**

 

Señora presidenta.

Señorías.

¡Si en la propia intervención de usted reconoce sin lugar a dudas el crecimiento tan importante que ha habido dentro del sector turístico!
¡Si usted mismo empieza a decir: "no hay mano de obra, hay que formar la mano de obra, se necesita, las empresas protestan y exigen que haya.
.
.
"!
¿Pero sabe usted por qué?
Pues porque ha habido un crecimiento espectacular de la economía en estos últimos años, y ha habido un crecimiento espectacular en el número de empresas turísticas en los últimos años, gracias al crecimiento de la economía, y ha habido un crecimiento espectacular en cuanto a la creación de empleo.
Pero si es que usted lo estaba reconociendo.
Usted estaba diciendo: "las empresas demandan más puestos de trabajo".
¿Por qué?
Pues porque han crecido.

Cuando estaban ustedes ­que Dios quiera que tarden mucho en volver, y sobre todo para los trabajadores­ no había ese problema, porque lo que habían era expedientes de crisis y lo que había era paro y cada vez se incrementaba más el paro.
Pero si en su propia intervención lo ha dicho.

Yo le he dicho, modestamente, yo no he dicho que todos los problemas están resueltos.
Modestamente y humildemente le he dicho: "oiga, mire usted, se ha pasado de impartir 244 cursos a 1.
075 cursos".
¿Probablemente hubiéramos necesitado 1.
800?
Pues probablemente, claro.
Yendo tan bien la economía como ha ido, probablemente debía de haberse crecido más rápido.
Pero bueno, los recursos han crecido como han crecido, y no se podía hacer mucho más.
Exactamente igual en el número de alumnos.
¿Que en lugar de 17.
000 alumnos deberían de haber ido 25.
000 alumnos?
Pues no lo sé, pero es que antes eran 5.
000, y hemos pasado a 17.
000.
Luego yo creo que se ha hecho un esfuerzo importante.

Y yo no trato de venir aquí a vanagloriarme ni.
.
.
Yo vengo con humildad a exponer unos datos y a exponer unos hechos.
Y el CDT de Castellón, existe el CDT de Castellón.
Que no exista el edificio concreto, que se va a inaugurar y que se va terminar, pero las funciones de formación, que es lo importante.
.
.
Aquí lo importante no es el edificio, sino la actividad formativa, que es de lo que hemos venido hablar.
La actividad formativa se está cumpliendo y se está llevando a cabo.
Y no desde ayer.
El consejo asesor del CDT de Castellón está constituido desde 1998.

Por lo tanto, las cosas se están haciendo.
¿Que, como todo, es mejorable?
Seguro.
Pero yo estoy convencido de que no son ustedes los que lo mejorarían, ¿eh?
, porque a las pruebas nos remitimos.
¿Que probablemente lo tengamos que seguir mejorando nosotros?
Pues sí, lo tendremos que seguir mejorando.

Mire usted, "es que no tienen contacto con la sociedad, no tienen contacto.
.
.
" Bueno, esa es su opinión, pero en los consejos asesores están desde los sindicatos a los empresarios a los profesionales de más prestigio, etcétera.
"Y es que con la universidad.
.
.
" Oiga, con la universidad no tendremos tampoco muchos contactos, pero sí me he traído la documentación hay convenios con la Universidad Politécnica en materia de formación, con la Universidad Internacional Menéndez Pelayo, con la Universidad Jaume I de Castellón, y no sé si habrá con alguna otra universidad más convenios en materia formativa, en materia de capacitación turística.

Por lo tanto, oiga, ¿que, como todo, es mejorable?
Pues probablemente sí, pero que se ha hecho muchísimo en este terreno, sí, se ha hecho muchísimo y se ha avanzado muchísimo en este terreno.
Y que nosotros, el Gobierno Valenciano, es consciente, absolutamente consciente, de la importancia que tiene el turismo y de la importancia que tiene la formación dentro del sector turístico, que es una profesión, y en eso estoy absolutamente de acuerdo con usted, tan digna como otra cualquiera, que hay que dignificarla todo lo máximo posible, que hay que introducirla en todas las nuevas tecnologías y elevar la cualificaación profesional a los máximos niveles.
Todo eso lo compartimos absolutamente, pero que indiscutiblemente estamos en el camino.

Y una cosa es que yo venga a hacer autocrítica y otra cosa es que usted diga: "es que no reconozco nada, es que no se ha avanzado nada, es que esto es todo patético".
Oiga, pues no será tan patético, no será tan patético cuando, como he dicho, en materia de cursos de formación de alumnos se ha multiplicado por tres de horas se ha multiplicado también por dos el número de horas impartidas, se han construido centros de desarrollo turístico que, efectivamente, son envidiables.

Y claro, que el presidente de la Generalitat llegue a decir que somos los que.
.
.
Naturalmente, ha ido y ha dicho que somos los mejores.
Porque desde su punto de vista y desde el nuestro y desde una parte muy importante de la sociedad cree que es aquí donde mejor formación en materia turística se da.
Y si podemos ayudarles a Marruecos, a Túnez, al país que sea, si podemos ayudarles a que se desarrollen desde el punto de vista turístico y a que empresas valencianas puedan invertir allí y tal y ellos puedan llevar adelante sus proyectos aquí, pues me parece muy bien y me parece muy lógico.

Ustedes serán los que vayan a Casablanca a decir que es un desastre la Comunidad Valenciana.
Claro, si es que es así.
Así funcionan las cosas.
Ustedes irán allí a decir que esto no va bien.
Pues oiga, muy bien.
Si esa es su política, nosotros, si gobernaran ustedes diríamos que la Comunidad Valenciana es una maravilla y que deben venir aquí.
Otra cosa es lo que dijéramos aquí.
Y aquí, evidentemente, vendríamos a decir: "oiga, hay que mejorar las cosas, esto no se ha hecho bien, esto tal".
Pero esa es la labor que tienen ustedes desde el punto de vista de la oposición, por muchos años, y la que tenemos nosotros desde el punto de vista del Gobierno.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor vicepresident.

Senyories, se suspén la sessió.
Es reprendrà demà a les 10 del matí.

 

*(Se suspén la sessió a les 19 hores i 10 minuts)*