DS-110%20macro.html





Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 22 de novembre de 2017.
Comença la sessió a les 10 hores i 36 minuts.
Presideix el president de les Corts Valencianes, senyor Enric Morera i Català.
Sessió plenària número 64.
Primera reunió.

El senyor president:

Senyories, anem a començar la sessió de Ple de Les Corts número 64 de la present legislatura.

Els informe que tenim a l'exterior, a la porta de la nostra seu, el palau, un camió de la Creu Roja per a recollir sang.
I també per a divulgar la nostra situació ací podem seguir el hashtag #plecorts.

Senyories, s'obri la sessió.
(El president colpeja amb la maceta)

Abans de l'inici de la sessió, comunique a les seues senyories que la mesa i la Junta de Síndics d'ahir dimarts, d'acord amb allò que estableix l'article 161.
5, va tindre coneixement de la proposició no de llei de tramitació immediata, amb registre d'entrada 83.
476, signada per tots els grups parlamentaris.

D'acord amb això i amb l'article 66 del reglament, es proposa l'alteració de l'ordre del dia, amb la inclusió d'este nou punt, referent a la proposició no de llei de tramitació immediata, que es tractarà com a tercer punt de l'ordre del dia.
Si no n'hi ha cap inconvenient, donem per aprovada aquesta modificació de l'ordre del dia.
(Pausa)

Sí, senyories, me comuniquen que este punt, esta proposició no de llei de lectura immediata, si no n'hi ha inconvenient, en compte de vore'l en este ple, el voríem en el ple de la setmana següent, perquè sembla que alguns portaveus no són coneixedors del contingut per a preparar, tot i que és una explicació de vot.

Passarem al ple següent.
(Veus) No, no, és una proposició no de llei de lectura immediata.
Jo els comunique el que m'han comunicat.
Si ho parlen entre vostés, ens ho comuniquen a la mesa.

Donem la benvinguda al director general de l'agència valenciana d'emergències que ens acompanya i a les il·lustres personalitats i representants del món de la policia local que ens acompanyen.

Projecte de llei, de La Generalitat, de coordinació de policies locals de la Comunitat Valenciana (BOC número 226).
Debat i votació del dictamen de la Comissió de Justícia, Governació i Administració Local

El senyor president:

I sense més dilació, anem a començar el primer punt de l'ordre del dia, que és debat i votació del dictamen de la Comissió de Justícia, Governació i Administració Local sobre el projecte de llei de La Generalitat de coordinació de policies locals de la Comunitat Valenciana.

Per a la presentació del dictamen, té la paraula el president de la Comissió de Justícia, Governació i Administració Local, l'il·lustre diputat Luis Santamaría.

El senyor Santamaría Ruiz:

Molt excel·lent president de Les Corts.

Il·lustres senyores diputades.

Il·lustres senyors diputats.

Em correspon, per acord de la Comissió Justícia, Governació i Administració Local, realitzar la presentació del dictamen del projecte de llei de La Generalitat de coordinació de policies locals de la Comunitat Valenciana.

L'1 de juny del 2017, tingué entrada un projecte de llei de La Generalitat de coordinació de policies locals de la Comunitat Valenciana.
El 6 de juny del 2017, la Mesa de Les Corts acordà l'obertura del termini per a la presentació de propostes de compareixença de les persones interessades en la Comissió Especial de Participació Ciutadana.

El 25 de juliol del 2017, tingueren lloc en la Comissió de Justícia, Governació i Administració Local les compareixences de participació ciutadana en la tramitació del Projecte de llei de La Generalitat de coordinació de policies locals de la Comunitat Valenciana.

Conclòs el tràmit de compareixences i després d'haver-se presentat una sol·licitud d'ampliació del termini de presentació d'esmenes el 19 de setembre de 2017, el president de Les Corts dictà una resolució mitjançant la qual es procedia a l'obertura del termini per a la presentació d'esmenes al projecte de llei, en què es varen presentar un total de 127 esmenes.

La Comissió de Justícia, Governació i Administració Local es va reunir el 30 d'octubre de 2017 per a emetre el dictamen que avui presente davant les seues senyories.
En el desenvolupament del debat en la comissió es va presentar una esmena d'aproximació entre dues d'elles que va ser aprovada, a més d'aprovar-se 27 esmenes parcials, per la qual cosa només resten 98 esmenes vives per a aquest debat, i es va tramitar una esmena tècnica.

Per tot això, espere i desitge, com a membre de la Comissió de Justícia, Governació i Administració Local, que durant el debat n el dia d'avui siga possible aconseguir el mateix recolzament que es va aconseguir en la comissió.

Res més i moltes gràcies, senyories.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Santamaría, per l'exposició del dictamen.

Seguidament, tindrem l'explicació de la posició de cada grup parlamentari.
Començarem amb el Grup Parlamentari Ciudadanos, que explicarà la seua posició sobre este projecte de llei i este dictamen.

Demane, senyories, silenci per a escoltar l'orador, en este cas el senyor Subiela.
Quan vosté vullga, senyoria.

El senyor Subiela Chico:

Gracias, presidente.

Buenos días, señorías.

Bien, todos estábamos de acuerdo en que hacía falta una nueva ley de coordinación de policías locales.
Todos los grupos parlamentarios.
Nosotros pensábamos que se abriría un plazo de participación, de aportación de ideas y de negociación.
Pero no, no fue así.
No fue así porque el tripartito tenía ya su ley.
Pero, como quedaba muy feo no dejarnos participar, montaron un día un power point en el palau de La Generalitat, y nos enseñaron su ley, la ley, la ley de policías locales.

Yo pensaba que a partir de ahí a lo mejor sí que ya empezaba un poco la participación, porque aquello fue hace más de un año.
Pero no.
Los borradores a partir de esa ley seguimos consiguiéndolos de tapadillo, a través de algún sindicato o de alguna asociación de policías que nos los podía pasar.

Llegó el texto aquí, a estas Corts, y pudimos presentar nuestras enmiendas; 29 enmiendas, aprobadas 3.
Tres enmiendas nos aprobaron.
Esa es toda la participación que ha podido tener el Grupo Parlamentario Ciudadanos en la nueva ley de coordinación de policías locales.

Ahora nos dirán, Â«se han enfadado como los niños y están ustedes en contra de la ley, porque no les hemos dejado jugarÂ».
No, no estamos en contra de la ley porque no nos hayan dejado jugar.
Estamos en contra de la ley porque la ley que ustedes han acabado trayendo aquí trae cosas como que ahora haya que hacer un curso previo para poder opositar.

Es decir, vamos a examinar a los jóvenes para ver si son capaces o tienen méritos suficientes para poder examinarse de policías locales.
Y eso lo consideramos realmente absurdo.
Yo no sé si han pensado poner también ese curso previo en las oposiciones a enfermero o enfermera en sanidad.
O también examinar a los profesores o profesoras antes de que se presenten a las oposiciones a profesor y profesora.
Es decir, en todas las oposiciones que se puedan dar en la administración pública valenciana.

Realmente consideramos que es absurdo.
Y además de absurdo, es injusto.
Es injusto porque durante todos estos años sin haber salido oposiciones a la policía local hay muchos jóvenes y muchas jóvenes que se han esforzado muchísimo en prepararse un temario.
Y además de esforzarse se han gastado mucho dinero, porque las academias donde van a prepararse cuestan mucho dinero.

Y esa gente se ha tenido que buscar trabajos dando clases al vecino de abajo, trabajando de noche en este sitio, poniendo copas el fin de semana en algún pub.
Y ahora, después de todo ese tiempo les decimos: Â«No, es que su esfuerzo y su dinero no son suficientes.
Ahora un poquito más, pongan unas cuantas copas más, que les va a costar un curso más y un examen más, para ver si ustedes son meritorios para poder presentarse a las oposiciones a policía local.

Â»Y les daremos dos años para que puedan aprobar la plaza.
Pero tranquilos, si en dos años no las han aprobado, podrán volver a poner más copas para poder presentarse a los primeros exámenes, a ver si pueden presentarse a los otros exámenes de las oposiciones.
Â» Realmente absurdo e injusto.

La nueva ley que traen ustedes aquí también nos trae algo como una policía autonómica ya.
Está claro que nuestro Estatut nos da el derecho a tener nuestra policía autonómica, pero bueno, yo creo que el Estatut también se puede modificar.
Podemos sentarnos y decir… Está claro que en un momento dijimos: Â«Tenemos derecho a tener nuestra policía autonómica.
Â» Pero podemos hablar y a lo mejor después de tanto tiempo no es necesaria o no es conveniente.

Pero bueno, da igual.
Ese debate no lo vamos a tener ni lo tenemos.
Pero es que tampoco vamos a debatir qué modelo de policía autonómica vamos a tener en la Comunidad Valenciana.
Ustedes tienen su modelo, igual que su ley, y nos lo han aplicado ya con esta ley.
Pues miren, les digo una cosa: su modelo, me pasa como en esta ley, no me gusta.
Pero no me gusta porque sea feo.
No me gusta porque entendemos que no va a funcionar.

¿Y ustedes vieron lo que pasó en Cataluña?
No hablo del procés, ¿eh?
, hablo de los atentados, de lo que pasó después, de lo que vimos después.
Los problemas de coordinación que había entre los diferentes cuerpos y fuerzas de seguridad.
¿Eso no les hizo por lo menos pensar, Â«vamos a sentarnos, vamos a reflexionar sobre el modelo policial que es necesarioÂ»?
Porque un error en los modelos policiales, oiga, eso cuesta vidas.

Miren, podíamos estar poniendo más motivos por los que no nos gusta esta ley, pero yo creo que no hacen falta.
Yo creo que solamente con dos motivos tienen suficientemente peso como para que estemos en contra de esta ley.
Ustedes ponen más burocracia, ponen más obstáculos para nuestros jóvenes, nos imponen una policía autonómica.
Ustedes, el gobierno del cambio y de la participación, no solucionan ni un solo problema.
Ustedes crean más problemas.

El otro día hubo un artículo de opinión de una persona que apoya la ley, que es padre de esta ley -me imagino, no lo he visto al levantar la cabeza, pero, -buenos días-, además, me lo pasó por wasap, para que tuviera el gusto de leerlo- que hablaba de que hoy se presentaba la ley y de que seguramente usted se quejaba de que por primera vez una ley de coordinación no se iba a aprobar por unanimidad.
Y lo decía porque nos echaba la culpa a la oposición.

A ver, la oposición, todos nuestros argumentos eran fácilmente desmontables, pero aun así nos oponíamos, ¿no?
Decía que esta ley había tenido unos años de trabajos intensos y una inmensa participación.
Yo lo del trabajo, de verdad, no lo pongo en duda.
Lo de la participación, ya ve que sí.

Pero me llamó la atención que usted habla, señor Conesa, de la anterior ley, de la anterior ley de coordinación de policías locales, que se aprobó en tiempos de Zaplana, y que sí se apoyó por unanimidad.
Y usted decía que la izquierda valenciana sí que cumplió, la izquierda valenciana que entonces estaba en la oposición, dando a entender como que la oposición no estamos cumpliendo.

Yo decía: Â«¿Qué nos pedirá este señor que cumplamos?
Â».
Para cumplir, ¿qué tenemos que hacer?
¿Votar a favor de algo en lo que no creemos, que creemos que es un error?
¿Eso es lo que hizo la izquierda en su momento?
Pero en el texto yo no vi ni una sola autocrítica.
Porque yo entiendo también que el que presenta el texto tiene la obligación de conseguir esa unanimidad.
Pero no había ni una sola autocrítica a quien presentó el texto.

Yo no sé si es que en la anterior ley el que presentó el texto hizo un mejor trabajo y convenció a la oposición para que tuviera unanimidad.
A lo mejor ese trabajo no se ha hecho como debería ser y no es la oposición la que está equivocada.
A lo mejor habría que plantearse si es el que ha realizado el trabajo el que se está equivocando.

Mire, y acabo mi intervención con una frase del mismo texto, del señor Conesa, mi intervención con una frase suya: Â«Hubiera sido preferible aplicarse en la mejora del texto.
Â»

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Subiela.

Seguidament prendrà la paraula en nom del Grup Parlamentari Podemos-Podem la il·lustre diputada Cristina Cabedo, per un temps màxim de huit minuts.
Serem molt estrictes en l'ús del temps pels horaris.

Quan vosté vullga, senyoria.

La senyora Cabedo Laborda:

Gràcies, senyor president.

Avui direm Â«síÂ» a una llei que, per part del Consell, ja venia redactada implementant una estructura que ens pareix positiva perquè és una estructura mancomunada per a arribar a qualsevol part del territori valencià, com ja vam dir, tenint en compte que el 73% del territori valencià és rural.

I que, a més, implementa mesures com la prohibició de contractar interins perquè els mateixos jutjats, a través d'una sentència del Tribunal Suprem, han tingut de tallar aquesta situació perquè el Partit Popular, a través de les seues restriccions pressupostàries, fa impossible que es puguen cobrir vacants en els ajuntaments i que es generalitzara la contractació d'interins.
Però, a més a més, votarem que sí perquè creiem que a través del tràmit parlamentari hem millorat aquesta llei.

Continuant amb la qüestió de la consolidació dels interins, hem presentat una esmena a la redacció que ens venia per part del Consell perquè el Consell Jurídic Consultiu ens deia que no estava ben redactada i, per tant -tenint en compte l'historial que tenim de lleis bloquejades per part del Partit Popular en el Tribunal Constitucional-, hem modificat aquesta redacció perquè tampoc ens la bloquegen.
(Aplaudiments)

Per no parlar que, a més a més, indiquem que la consolidació dels interins es faça en aquest mes de desembre, ja només aprovar la llei, en l'any que ve i en el següent.
I a més li donem un mandat a La Generalitat perquè aquells ajuntaments que no tinguen recursos per a dur a terme els procediments de consolidació, La Generalitat els ajude.
Exactament el mateix per a gestionar la jubilació anticipada que el govern central ficarà en marxa a partir de gener de l'any que ve.

A part d'açò, també hem aprofundit en una idea, que també vam indicar des de Podemos que era imprescindible, que era confeccionar un cos de policia local al voltant del concepte de seguretat ciutadana.
En aquest sentit, aprofundim en crear-lo com un servei preventiu i assistencial focalitzat en la resolució de conflictes.
Quant al caràcter preventiu que ja ens venia per part de la redacció del Consell, incloem la necessitat de tindre un caràcter mediador.
I quan indiquem que en les situacions d'emergència l'actuació dels cossos de policia haurà d'ajustar-se als principis de congruència, oportunitat i proporcionalitat en la utilització dels mitjans al seu abast.

També aprofundim en crear un cos de policies locals amb una capacitat de fer front als delictes d'odi, fins i tot, també dins del mateix cos de policies.
Per això en l'observatori de seguretat n'hi haurà una representació d'una persona responsable de polítiques d'igualtat, també una persona en representació de les ONG designades per la mateixa coordinadora d'ONG i una persona per a modernitzar també el cos de policies locals responsable de les noves tecnologies.

Quant al Comité d'Ètica i Transparència que vetllarà per, eixa filosofia, dur-la dins del mateix cos, incloem la necessitat no només d'assegurar que es creen plans d'igualtat locals en els municipis valencians, sinó de fer un seguiment perquè aquestos siguen reals i efectius.

Com dic, volem avançar també en la modernització dels cossos i també esmentem la necessitat de la titulació universitària pròpia en seguretat pública i ciències policials com una forma d'accés o promoció interna per al grup B.
Però també indiquem que, a més a més, s'acceptarà l'admissió d'altres titulacions superiors fins que es generalitze, per part de l'administració educativa, l'oferta de títols de tècnics superiors específics.

Creiem que en aquesta llei s'avança respecte a la llei del 1999, perquè donarà cobertura a les persones visquen en el municipi que visquen al llarg del País Valencià, per això que tots els valencians tenim garantida la igualtat també dels serveis públics.
I, a més, a més ens avancem a deficiències que hem de resoldre per la ineficàcia d'altres governs que han governat abans que l'actual Consell o que, a nivell estatal, continuen governant.

Per això votarem que sí.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Coneixerem ara la posició del Grup Parlamentari Compromís i, en eixe sentit, té la paraula l'il·lustre diputat Francisco García Latorre.

Senyories, no molesten mai.
.
.
Té la paraula el senyor García Latorre.
Anem a ser molt estrictes en el temps perquè tenim una jornada molt intensa de treball.

Senyor García, quan vosté vullga.

El senyor García Latorre:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Companys i companyes que ens acompanyen hui de la policia local.

Hui portem a aprovació la llei de coordinació de policies locals de la Comunitat Valenciana, la nova llei.
Esta llei no és sols una norma que afecta les prop de deu mil dos-cents policies locals, dones i hòmens valents i valentes, grans professionals que vestixen este uniforme i als quals he d'agrair cada dia el seu treball i el seu esforç.

I tampoc és una norma que sols afecta els 542 municipis d'esta comunitat o els 5 milions de persones que l'habitem.
Esta llei va més enllà.
És el primer pas d'un nou model de seguretat pública local valenciana que volem i anem a construir per als nous reptes que ens depara el nou segle XXI.
I ho fem sota els dos principis que regixen i han de regir l'activitat dels cossos de policia local: servir i protegir els veïns i veïnes de la Comunitat Valenciana.

La nova llei és una aposta decidida per garantir al ciutadà una policia de proximitat, preventiva, mediadora i resolutiva.
Abordant les noves formes de convivència de la societat valenciana, democratitzant l'activitat policial i establint nous mecanismes de col·laboració interadministrativa entre els ajuntaments.
Implementació de l'ètica professional, la transparència i el control dels assumptes interns des de paràmetres objectius i fiscalitzables.

Avui culminem un procés que ve gestant-se des de fa prop d'una dècada, on col·lectius policials, alcaldes, regidors de policia i administracions locals venien reclamant un canvi en profunditat i l'adaptació de la seguretat pública local a la realitat social i política de la població valenciana.
I als cossos de policia local d'una major capacitat operativa, de coordinació i de col·laboració i de promoció professional del seu personal.

La nova llei materialitza una revisió integral de tots els paràmetres que envolten la seguretat pública local i incorpora nous elements que fa d'esta norma una norma pionera i de referència per a altres comunitats autònomes, que ja situen la nostra comunitat com a capdavantera i innovadora en la coordinació de les policies locals.

Esta norma, tal com exposa el seu preàmbul, pivota sobre l'harmonització de dos grans valors que articulen la convivència democràtica: la seguretat i la llibertat.
La seguretat pública ha d'avançar juntament amb la societat en què conviu, adaptant-se a les noves formes d'entendre i concebre els espais de convivència, l'exercici dels nous drets civils i socials, així com les noves interaccions administratives que hem incorporat com a poble dins de la Unió Europea.

Hem d'avançar, com fa esta norma, en un nou model basat en l'homogeneïtzació de mitjans, recursos tècnics, estatutaris i també el disseny de polítiques comunes de seguretat que potencien el suport i la col·laboració policial, el foment de la prevenció, l'anàlisi d'actuacions i la planificació conjunta d'objectius.
Apostem amb esta llei amb una policia que sustente la seua acció amb principis ètics, vigilants davant conductes i actituds denigrants de violència de gènere, de discriminació, de conductes d'odi contra la discriminació sexual, l'assetjament infantil i altres formes que atempten contra la llibertat i els drets humans i la convivència ciutadana.

Elements que es veuen reforçats en l'articulat competencial d'esta nova llei de coordinació de policies locals.
Per primera volta en més d'una dècada s'afronta la consolidació del personal interí en un termini de tres anys i l'eliminació de la precarització laboral en el col·lectiu que afecta entre 1.
200 i 1.
500 interins.

I ho fem amb les eines que ens permet la llei de pressupostos generals de l'estat, als quals hem adaptat esta normativa, establint un termini que es desenvoluparà entre els anys 2017, 2018 i 2019.
La llei obri esta oportunitat i un decret posterior regularà com s'ha de desenvolupar la possibilitat de cobrir de manera definitiva tots els llocs de caràcter estructural que l'administració local ha deixat de convocar en els darrers anys per la llei de la taxa de reposició que hem tingut imposada des del govern central.

També està la previsió de la possible jubilació anticipada.
Ho hem regulat.
Hem fet una previsió anticipada davant eixe nou decret que va a dictar l'estat.
S'apliquen mesures per a la implantació de polítiques efectives d'igualtat.
N'hi ha una reserva efectiva del 30% d'incorporació de dones a la policia local, fent els plans d'igualtat els corresponents municipis.
Establim les noves garanties de transparència i ètica policial, aplicant un codi deontològic en una concreció pràctica al nou text de la llei.
Es crea el comité d'ètica i també el comité d'assumptes interns.

S'habiliten mecanismes eficaços per a materialitzar la col·laboració i coordinació entre municipis, mancomunant serveis.
Una demanda històrica del municipalisme valencià i on els pobles d'interior que són els més afectats podran tindre, en este cas, una eina molt important poder a poder desenvolupar les policies supramunicipals.

Es creen consells de participació, consells supramunicipals de coordinació de la policia local.
L'observatori es reforça com a òrgan de participació, consulta, deliberació, anàlisi i estudi prospectiu en matèria de seguretat.
Es dota d'una nova estructura policial en base a la població i el número d'agents i es fa una nova definició de categories en l'escala superior.
S'incorpora la categoria d'oficial a l'escala executiva en el grup B, ja que en la majoria de municipis són oficials els qui duen el comandament de la policia local.

S'establixen nous mecanismes de selecció que descongestionen la càrrega municipal, homogeneïtzant els processos bàsics de selecció i oferint, des de l'Ivaspe, la possibilitat de fer els processos complets, garantint tant en l'ingrés com en la promoció uns processos més imparcials i, per tant, més professionalitzats i transparents.
Es crea ací una fase prèvia que ajudarà els municipis a agilitar els processos de tria dels nous agents.

Es reforça l'Ivaspe com a centre de referència i epicentre de la selecció, de la formació, de la investigació i de la professionalització de les nostres policies locals.
L'Ivaspe, un element referencial de tots i totes les policies d'esta comunitat.
S'incorpora una nova modalitat de promoció interna amb mobilitat -una demanda que també feien molts agents de policia local-, millorant la possibilitat de promoció o carrera professional en tot l'àmbit de la comunitat i no sols en el propi municipi com estava regulat fins ara.

Apostem, sí, per una policia local com a futura policia de La Generalitat.
I no sé quin problema tenen que en la futura policia autonòmica que definirem i es tractarà.
.
.
En esta llei no es crea ninguna policia autonòmica.
Esta llei el que diu és que es podrà utilitzar com a base els agents de la policia local.
I qui millor que els agents de la policia local per a conformar en un futur una policia autonòmica?

Agents que estan vivint en el territori, que conviuen en el territori, que estan amb la nostra gent en el territori.
Per tant, quin problema tenen vostés amb els agents de la policia local?
Quin problema?
Per tant, nosaltres sí, apostem perquè eixe futur cos de la policia autonòmica es dote d'agents de la policia local.

En definitiva, apostem per crear un model de seguretat pública local.
No solament incidint en el plànol professional, sinó en la interrelació amb el ciutadà, creant una vertadera policia de proximitat.
Portem a l'aprovació una norma que obri nous camins a la seguretat pública valenciana, on resta molta feina per fer i molts decrets que han de concretar les voluntats polítiques que ací hem expressat els grups parlamentaris amb les aportacions que totes i tots hem fet a esta llei.

No volguera acabar la meua intervenció sense agrair la col·laboració i la participació dels i les professionals que han assessorat este projecte de llei i que han participat en este projecte de llei.
Una llei que de segur ajudarà a racionalitzar i fer més operatius els nostres cossos de policia local.
En conclusió, una llei que s'adapta als principis de necessitat, eficàcia, professionalitat, proporcionalitat, col·laboració, seguretat jurídica, transparència i codi ètic.

Un projecte que assenta les bases, no sols per a construir un futur de seguretat i llibertat per als valencians i les valencianes, sinó que és el primer graó per a construir el futur model de seguretat pública valenciana que totes i tots volem.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor García, per la fixació de posició.

Coneixerem ara la posició del Grup Socialista sobre el projecte de llei.
Té la paraula la il·lustre diputada Ana Barceló.

La senyora Barceló Chico:

Gracias, presidente.

Saludar al director general de la agencia de seguridad, a los sindicatos, a las organizaciones de profesionales, gracias por estar aquí en este debate de ley de policías locales.

Mire, yo creo, señorías, que ustedes coincidirán conmigo que avanzamos como sociedad cuando somos capaces de ver la realidad no de una forma estática sino de una forma cambiante; avanzamos cuando somos capaces de responder a las exigencias que nos imponen los cambios sociales; avanzamos como sociedad cuando adoptamos medidas que facilitan la incorporación de la mujer a las organizaciones; avanzamos, también, cuando ampliamos la cultura del servicio público, y todos estos avances, señorías, todos estos avanzamos se contemplan en esta ley.
Yo estoy segura de que sus señorías la reconocerán precisamente por esto.

Mire, los ciudadanos han dejado de ser sujetos pasivos de la seguridad; los ciudadanos en estos momentos han pasado a ser destinatarios finales de los servicios públicos; los ciudadanos han cambiado los modelos de comunicación y de interrelación con la policía local, han abierto nuevas líneas de comunicación, por eso esta ley supera el viejo concepto de orden público para basarse en un principio de proximidad, de carácter también preventivo y asistencial; los ciudadanos reconocen en la policía nuevas formas de actuación en la resolución de conflictos y valoran positivamente el paso dado hacia la mediación; los ciudadanos también han aumentado sus exigencias en cuanto a la conducta y responsabilidad de las actuaciones de la policía y exigen, también, la aplicación de un código ético en las intervenciones, porque la aplicación de una ética cívica en el desarrollo de sus funciones no le priva en absoluto de aplicar su ámbito legal.

La ley responde a estas exigencias con la creación de un comité de ética y de transparencia que contribuya a aumentar la confianza de la sociedad en los cuerpos de policía, y lo hacemos siguiendo una de las recomendaciones del Consejo de Europa que se firmó en el año 2001.
Tenemos que dotar a las policías de toda Europa de ese código ético porque con ello también aumentamos la confianza de los ciudadanos en quienes se encargan de la seguridad.

Los ciudadanos están viviendo en un mundo global y exigen una mayor coordinación y cooperación, por eso esta ley contempla el asociacionismo y la colaboración entre los municipios y también los consejos supramunicipales.

¿Qué problema entonces hay en reconocer que con esta ley avanzamos, que con esta ley estamos atendiendo a un cambio social que se ha producido en la ciudadanía que nos está exigiendo que no los consideremos simplemente como ciudadanos pasivos?

Mire, esta ley también está atendiendo a la demanda de los profesionales que integran las plantillas de la policía local.
Se garantizan los principios básicos de actuación: las funciones; las plantillas; la uniformidad; los medios técnicos; el desarrollo de la carrera profesional y la formación porque este proyecto de ley está potenciando el papel del Ivaspe, a quien le corresponde el ejercicio de funciones de formación, de investigación y perfeccionamiento profesional para conseguir el máximo nivel profesional y de formación en las policías locales, incorpora por primera vez la formación continua y el acceso a los altos estudios profesionales.

¿Qué problema hay que un organismo como el Ivaspe se ocupe, preocupe y uniforme toda la formación que tienen que tener los policías locales de nuestra comunidad?

Al Ivaspe también le otorga el control de la fase previa de selección de aspirantes que será de carácter general para toda la comunidad, para que todos los candidatos, una vez superadas, puedan presentarse a las convocatorias de cualquier municipio.

Y, además, la ley introduce algo también novedoso: descentralizamos la formación a distancia y semipresencial, precisamente para posibilitar de esta forma el acceso a la formación de cualquier policía.

Y, por último, la ley da respuesta a cuatro situaciones que me parece importante destacar: la primera es la situación de los interinos y la precariedad con la que están viviendo, hay interinos que llevan dieciséis, diecisiete, dieciocho y ¡hasta veinticuatro años!
como interinos, y creo que ya es hora de que acabemos con esta precariedad y que -como hemos dicho a través de una enmienda- no se pueda tener la condición de agente de la autoridad sin ser funcionario; da respuestas a la jubilación anticipada a los sesenta años que prevé el gobierno central; y la tercera medida contempla también acciones positivas para favorecer la incorporación de la mujer en una reserva del 30% en las plazas en la escala básica.

La norma también contempla la elaboración de planes de igualdad que deben de garantizar la ausencia completa de cualquier discriminación directa o indirecta por razón de género.

Mire, el otro día salía publicado un artículo muy interesante que decía que conforme a cómo va avanzando la sociedad a nivel mundial tardaremos más de un siglo en conseguir una cierta igualdad.
Yo creo que los poderes públicos venimos obligados, obligados a contemplar y a tener presente que las mujeres forman parte de esta sociedad y representan el 50% de la población.
(Aplaudiments) Sé que le molesta pero no le estoy atendiendo.

Y, por último, sienta las bases para construir un futuro cuerpo de policía valenciana como nos exige nuestro Estatuto de autonomía.
¡Sí, señor!
Porque yo creo que todos ustedes conocen perfectamente la Constitución española, y creo que conocen muy bien el Estatuto de autonomía, aprobado por mayoría absoluta de esta cámara.
Pues, bien, la Constitución española nos dice que Â«pese a que la seguridad es competencia estatalÂ», establece que Â«sin perjuicio de que comunidades autónomas puedan crear las policíasÂ».
Y también lo recoge el Estatuto de autonomía.

¿Por qué voy a renunciar?
¿Por qué vamos a renunciar a tener un cuerpo de policía autonómica que sea mucho más eficaz, mucho más efectivo y dé solución a los problemas que plantea hoy en día la seguridad en nuestra comunidad?

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Seguidament, fixarà posició, en nom del Grup Parlamentari Popular, la il·lustre diputada Verónica Marcos.

Escoltarem, senyories, amb silenci, a l'oradora que està en l'ús de la paraula que és la diputada Verónica Marcos.

Quan vosté, vullga, senyoria.

La senyora Marcos Puig:

Gracias, señor presidente.

Si al Grupo Popular le hubiesen preguntado acerca de la necesidad de reformar la ley de 1999 para adaptarla a las nuevas necesidades y adaptarla a los retos del futuro y al siglo XXI, la respuesta es rotundamente ¡sí!
Y por eso no presentamos una enmienda a la totalidad.

Ahora bien, si al Grupo Parlamentario Popular se le pregunta si el texto de la ley que hoy debatimos cumple con las expectativas generadas, si ayuda a resolver los problemas reales de la policía local, si responde a las demandas y necesidades de 10.
000 agentes de la policía local de la Comunidad Valenciana, la respuesta es ¡no!

Hemos escuchado a la señora Barceló dar lecciones de avances y de conquistas sociales.
Mire, señora Barceló, las conquistas sociales no son patrimonio de los partidos políticos sino de las sociedades que reivindican nuevos derechos.
Ustedes no se pueden patrimonializar los derechos y las nuevas conquistas sociales de la sociedad, señora Barceló.

Miren, para el Partido Popular invertir en libertad es invertir en seguridad.
Pero, lamentablemente, nos encontramos ante una nueva iniciativa legislativa que tiene el inconfundible sello del tripartito -que no se ofenda Podemos pero ustedes son tripartitos en esta ley, señora Cabedo-, como decía una iniciativa con el inconfundible sello de este tripartito, una iniciativa con la marca de la casa, que no es otra cosa que la propaganda, el postureo, las promesas de cara a la galería y la creación de falsas expectativas, como en esta ocasión para los policías locales valencianos.

Miren, dos años ya han sido suficientes para que ya nadie se los crea, ya nadie se crea sus cortinas de humo, señorías.

Un ejemplo de un colectivo al que trataron de engañar es a los policías locales interinos.
¿Han leído ustedes, señorías, y señores diputados, la carta de los policías locales interinos dirigidas a todas sus señorías?
Esta carta cuenta cómo este gobierno y los grupos parlamentarios que lo sustentan engañan a los policías locales interinos.
Les cuento la historia porque, seguramente, muchos de ustedes no se la saben.

Este Consell les prometió una ley, una disposición adicional para consolidar a los 1.
200 policías interinos de la comunitat.
Durante el trámite de enmiendas, con nocturnidad y sin consultarles modificaron hasta dos veces el texto que habían consensuado con ellos sin avisar, señorías, sin avisar.
(Aplaudiments) Pero, miren, ya lo dicen en su carta.

No, señorías, no estamos de acuerdo, no se ha consensuado con la Asociación de Policías Locales Interinos la redacción de esta disposición transitoria.
Nos han dado a elegir dos enmiendas, un mala y una menos mala; hemos elegido la menos mala pero no estamos de acuerdo.

Estamos convencidos de que no van tener en cuenta estas palabras, van dirigidas a ustedes, a los que escuchan a todo el mundo, a los de la participación.
Estamos convencidos de que no van a tener en cuenta estas palabras, pero están a tiempo de no cometer la torpeza política y social y les solicitamos humildemente que dejen la disposición transitoria como figuraba en el anteproyecto de ley, como ustedes les habían prometido, señorías.

Pero, nada, senyories, ustedes se han llenado aquí la boca de hablar de una ley y de una ley consensuada, de una ley participada, de una ley de todo el mundo.
Nada más lejos de la realidad estamos viendo que es completamente mentira.

Han intentado volver a engañar a otro colectivo como ya lo hicieron con los bomberos forestales; lo hicieron con los bomberos forestales diciéndoles que les iban a contratar a través de la agencia y es mentira.
Lo hicieron con los técnicos de formación del Servef, ¿recuerdan la famosa carta de la directora general del Servef prometiéndoles hacerles interinos?
El resultado ha sido que han ido a la calle, señorías.
También lo hicieron con los orientadores laborales, más de ciento veinte fueron a la calle.
También lo hicieron con los 50 técnicos del plan de lucha antifraude.

Eso son ustedes, señorías, los de las promesas incumplidas de cara a la galería y luego todos a la calle.
(Aplaudiments)

Miren, su credibilidad ya está agotada porque una cosa es predicar y otra muy distinta es dar trigo; una cosa es estar con la pancarta y con la camiseta, señor García, y otra muy diferente es tomar decisiones pensando en el interés general.

Y, miren, ustedes son el gobierno de los juegos malabares, ustedes son el gobierno de la inestabilidad.
Y ¿saben por qué?
Porque el Partido Socialista para contentar a Compromís tiene que hacer continuamente juegos malabares.
Y hablar de juegos malabares y de seguridad es completamente incompatible, señorías.
Para que haya seguridad debe haber estabilidad, y este gobierno del botánico desde luego es incompatible con la seguridad.

Ustedes por eso han modificado asuntos sustanciales de la ley a través del trámite de enmiendas; ¡fíjense!
, los que tenían la ley clarísima.
Ustedes no saben ni por dónde van y van a salto de mata, y por eso han presentado las enmiendas que han presentado en el trámite parlamentario para modificar aspectos sustanciales de la ley.

Es una prueba más de su improvisación, ustedes van -como decía- a salto de mata, no tienen criterio claro ni coherente en casi nada, y por eso hacen disposiciones adicionales chapuceras y engañosas para los interinos y, además, no habían tenido ustedes ni en cuenta ni siquiera el decreto estatal que va a cumplir una reivindicación histórica de nuestros policías locales, como es la jubilación anticipada.

Pero, miren, encima tenemos que escuchar aquí en la trona que se atribuyen los méritos, que dicen que esta ley va a terminar con la consolidación de los interinos.
Miren, señorías, eso es ¡mentira!
Ustedes no les van a consolidar, ustedes los van a liquidar, señorías, esta ley los va a liquidar.
(Aplaudiments)

Otra de las cuestiones que ha vendido a bombo y platillo este Consell es que es el único que ayuda a las mujeres a acceder a la policía local.
Y ¿cómo lo hacen?
Pues como saben, lo único que saben hacer: estableciendo una cuota ¡para presentarse a la oposición!

Señorías, ¿ustedes no saben que el problema que tienen las mujeres en la policía local no es para ser agentes base sino para acceder a los mandos?
Ese es el techo de cristal en el que se encuentran nuestras mujeres policías.
Porque la mayoría de mujeres que quieren presentarse a una oposición por vocación, la inmensa mayoría la aprueban porque están sobradamente preparadas y no les hace falta ese 30% de su cuota, señorías (aplaudiments), pero sí que les hace falta que les echen un cable y que las ayuden a ser mandos.
Y en eso ustedes no les echan ningún cable y, además, votan Â«noÂ» a las enmiendas que sí que se lo permiten, señorías.

Y seguimos con el sello del botánico de esta ley: la imposición.
Introducen, señorías, un curso obligatorio para poder presentarse a la oposición.
Un curso obligatorio.
Imposición del tripartito.
Que tendrán que pagar las personas que quieran apuntarse a la oposición, que tendrán que superar, y además, si lo tienen dos años tendrán que volver a presentarse y volver a pagar.
Y no nos han explicado lo fundamental: ¿quiénes van a impartir los cursos?
¿Cuánto van a cobrar, señorías?
Oiga, ¿están intentando ustedes hacer negocio con las oposiciones?
(Aplaudiments) ¿Lo están intentando hacer?
Si no, explíquenlo.
Dígannos cuánto va a costar, quién va a impartir los cursos y por qué es obligatorio, por qué lo imponen, por qué no puede ser opcional.

Y miren, seguimos.
Como en todas las leyes obra del tripartito se crean nuevos órganos administrativos, nueva burocracia, que lejos de ser más resolutivo, la verdad es que resultan poco operativos en el día a día.
Pero aquí sí que supone más gasto corriente y más gasto de personal.
Y esto no lo digo yo, sino que lo dicen los sindicatos que vinieron en la fase de participación ciudadana y a los que ustedes han querido silenciar en esta ley.

Y otra cosa -y termino ya- que ustedes han repetido como mantra es que esta ley es una ley participativa, participada, que se ha escuchado a todo el mundo.
Oiga, en la fase de participación ciudadana se presentaron más de ochenta enmiendas; ustedes han aceptado cero, señorías, cero.
Esa es la participación y eso es lo que ustedes escuchan a la ciudadanía, señorías.

Miren,…

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

La senyora Marcos Puig:

Bueno, pues luego seguiré, porque por falta de tiempo…

Gracias, presidente.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Sí, hi haurà un temps.

Senyor Subiela, vol replicar?
Ara ja.
.
.
Quan vosté vullga, senyor Subiela.

El senyor Subiela Chico:

Sí.
Gracias, presidente.

Me ha quitado la señora Marcos parte de mi réplica, porque yo la verdad es que me esperaba que ustedes hablaran de los interinos.
Entonces, cogen y dicen que con esta ley solucionan el problema de los interinos.
Y lo dicen aquí tan frescos, y además lo dicen los tres.
O sea, ustedes de una mentira y de una traición hacen ustedes…, (veus) no, no, una mentira y una traición, lo digo y lo repito, hacen ustedes un valor de esta ley.
Es así, ustedes han mentido y han traicionado a los interinos.
Si han presentado una carta, si la ha leído la señora Marcos.
(Aplaudiments)

Hablemos del tema de igualdad, más que nada porque a mí…, porque nosotros no estamos de acuerdo con esa cuota del 30%, porque entendemos que hay una igualdad real en el acceso, porque entendemos que perjudicará a ese objetivo común que tenemos todos, no solo la izquierda, de conseguir la igualdad entre hombres y mujeres.
A ver, por ese motivo usted, señora Barceló, me ha llamado machista.
El señor Ferri, que lo nombro por si quiere coger luego la palabra, porque ahora no tiene debate, me ha llamado machista.
Sí, sí, usted, en unas notas de prensa.

Les leo.
Enmienda de Ciudadanos: Â«La promoción se realizará mediante el sistema de concurso-oposición, siéndole de aplicación la legislación vigente en materia de igualdad de hombres y mujeres.
Â» Ahora me explican por qué ustedes votan en contra de que se aplique la legislación vigente en materia de igualdad de hombres y mujeres en la promoción interna en la policía local.
(Aplaudiments) Explíquenmelo.
Esos son los machistas de Ciudadanos que queremos que haya mandos mujer.

Dice la señora Barceló que no consideremos a los ciudadanos como pasivos.
Claro que no, ha cambiado la ciudadanía, la ciudadanía ya no es pasiva, es participativa; la oposición también, señora Barceló, también queremos participar.
Y los sindicatos, y el Sipol, y Siprojefes, y Ucpol, todos querían participar en esta ley, pero ustedes no les han dejado.
Ustedes practican participación florero.

Y decía el señor García, Â«no hay un modelo de policía autonómica, lo debatiremos, la consensuaremosÂ».
¿Lo vamos a consensuar como esta ley, señor García?
Sí hay un modelo de policía autonómica.

Cap a un sistema valencià de seguretat pública.
¿Lo conoce usted, verdad?
¿Usted lo conoce, verdad?
Es lo han aplicado en esta ley.
Ya está aquí.
Aquí habla de lo que ustedes han puesto en esta ley.

Este modelo a mí no me gusta.
Y lo digo otra vez, y no por feo, porque creo que no será aplicable, creo que es un problema aplicar este modelo.
Ustedes no han consensuado absolutamente nada de esta ley, absolutamente nada.

Y de verdad, miren, lo de los interinos clama al cielo.
Clama al cielo que ustedes vengan aquí y digan que esta ley soluciona el problema de los interinos.
Ustedes acordaron con los interinos una disposición, acordaron una disposición con ellos, que hablaba de personas, no de plazas, que todos lo sabíamos.
Y ustedes han cambiado a última hora la palabra plaza por persona.
(Veus)

¡Ah, claro!
¡Claro!
¡Muy bien!
Pero si esa es su política, la de la mentira y la de la traición, es así.
Esto es lo que hace esta ley, que parece que estemos hablando de leyes diferentes.
Ustedes vienen y presentan una ley como si ahora mismo…

Bueno, y lo de Podemos, bueno, no tiene nombre, porque ustedes también tienen un concepto de las fuerzas y cuerpos de seguridad del estado que, vamos, que para qué vamos a discutirlo.
Pero, oiga, que nosotros no estamos en contra de la policía local, como ha dejado caer el señor García, que luego, nosotros, nuestro grupo parlamentario o nuestro grupo político creo que no somos dudosos de tener problemas con la policía local ni con ningún cuerpo de policía ni de seguridad del estado.

Gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Per a rèplica, la diputada Cristina Cabedo ha sol·licitat la paraula.

Quan vosté vullga, senyoria.

La senyora Cabedo Laborda:

Sí.
Gràcies.

És curiós perquè la senyora Marcos diu que aquesta llei és una llei que ve del tripartito, però que després, en la fase parlamentària, s'ha modificat substancialment.
És que és per això, és que és justament el contrari.
Com hi ha un Consell i hi ha després un partit i hi ha divisió de poders, en la fase parlamentària s'han fet les modificacions que mos vénen per part de la llei que mos ve del Consell.
És al revés, però per això s'ha d'entendre la divisió de poders, val?
(Aplaudiments)

Aleshores, vostés estan a favor dels avanços socials, i els avanços socials no vénen per part dels partits, no?
Val.
Vosté sap què és açò?
És el Pacte valencià contra la violència de gènere i la violència masclista, i hi ha una mesura, la mesura 15 de l'eix número 2, que vostés van signar, igual que Ciudadanos, i que diu: Â«Reserva al menos del 30% de las plazas en las oposiciones de policías locales para las mujeres (aplaudiments) para garantizar nuevos referentes y el equilibrio de la esfera públicaÂ».

Eixe és el valor de la seua signatura?
Com me crec jo que vostés van a donar suport a les altres 292 mesures que ve en este pacte, si ja a la primera, aquesta, no la respecten?

Després, nosaltres no sabem que les dones tenen dificultats més enllà de l'accés a la policia?
Clar que sí.
Qui no ho sap és vosté, perquè vosté se vol carregar el comité d'ètica i el comité d'assumptes interns que són els que vetllen perquè que no hi hagen assetjaments per raó de sexe, perquè no hi hagen assetjaments per raó sexual.
I vostés s'ho volen carregar, que això és el que faria que les dones no tingueren ni sostres de vidre ni dificultats per a la promoció.

Igual que vostés, per exemple, no han presentat una esmena, com hem fet nosaltres, que hi haurà un seguiment dels plans d'igualtat perquè els plans d'igualtat no siguen paper mullat i que, efectivament, hi hagen mesures per a trencar els sostres de vidre.
Eixa és la diferència entre vostés i nosaltres amb la nostra capacitat de dialogar amb Compromís i el Partit Socialista i, efectivament, gràcies per recordar-ho, modificar substancialment una llei que mos ve del Consell.

I ara vaig al tema dels interins.
Hem rebut la carta dels interins.
Li l'agraïm la carta dels interins, perquè en la carta dels interins diu que s'han informat de les nostres esmenes perquè els ho han informat altres partits.
Vostés i ells.
I gràcies a això entenem la intoxicació que vostés els han fet.
Perquè ara explicaré jo què és el que ha passat en el tema dels interins.

Els interins van pactar amb el Consell una redacció de la llei que, efectivament, també diuen els interins, que van donar el vistiplau des del gabinet tècnic fins a altres òrgans del Consell.
Però el Consell Jurídic Consultiu ha dit, senyor Subiela, que no se poden consolidar persones, que se consoliden places, perquè si no va en detriment d'altres funcionaris, com els de sanitat o els d'educació.
I com nosaltres no volem ni que vostés, ni que vostés, mos bloquegen la llei en el Tribunal Constitucional, com fan en cada una de les lleis que ix d'este parlament, (aplaudiments) nosaltres hem agarrat i hem modificat eixa, hem modificat eixa disposició perquè els interins puguen consolidar les seues places i ni vostés ni vostés mos ho bloquegen.

No només això, sinó que a més diem que ho hem fer enguany, l'any que ve i l'altre.
Cosa que vosté també demanava.
I, a més, superem la seua redacció i diem que La Generalitat ficarà els mecanismes perquè els ajuntaments que no tinguen recursos els ajudarà La Generalitat.

Qui enganya els interins, vostés o nosaltres que ens preocupen que la seua precarietat s'elimine?
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Senyoria, vosté vol fer una rèplica específica ara, perquè després té temps de rèplica.
Però vol fer una rèplica ara?
(Remors)

Té vosté.
.
.
Sí, sí, sube.
Bé, això és el que parlàrem ahir en la junta i és la multiplicació de les rèpliques.
(Veus)

Una qüestió.

La senyora Barceló Chico:

Sí, es una cuestión de orden.
Es decir, la señora diputada del Grupo Podemos ha contestado a ambos al mismo tiempo.
Sin embargo, va a recibir la réplica indistinta de cada uno de los grupos.
(Veus)

El senyor president:

Senyories, senyories, està clar, està clar.

Senyories, efectivament és el que estem…, la meua pretensió seria que les rèpliques se feren totes correlatives, però tenen dret els diputats a fer una microrrèplica a la diputada.
Sí, perquè un.
.
.
Sí, sí, perquè en el reglament, en l'article 71, autoritza que es done un temps màxim de quatre minuts.
Com que ací se va fer dos rèpliques a la senyora Cabedo, van a tindre cadascú de vostés, que ja han tingut temps de rèplica, dos minuts cadascú, i després podran usar el seu temps de rèplica, els quatre minuts, que estan ací atorgats.
(Pausa)

Després, senyories.
.
.
Vosté, senyor Subiela, ha tingut una rèplica de quatre minuts.
Ara va a fer una rèplica i en finalitzar la senyora Verónica Marcos, efectivament, tindrà una rèplica de quatre minuts.
Però ara té vosté una rèplica específica a la senyora Cabedo, de dos minuts.

Començarem pel senyor Subiela, si li sembla bé.
(Veus)

Senyories, amb el reglament en la mà, i ahir ho parlàrem en la junta, són quatre minuts, i la senyora Verónica.
.
.
, però la senyora Verónica després utilitzarà el seu dret.
.
.
(Veus) Ara va.
.
.

Senyor Subiela, té vosté ara dos minuts per a replicar a la senyora Cabedo, i després la senyora Marcos.
(Remors)

Si vol exercir el seu torn de quatre minuts haurà d'esperar-se a les rèpliques de la senyora Ana Barceló i finalitzarà vosté el debat.
D'acord?
(Veus)

Com que el reglament.
.
.
(Veus) Vosté està en el seu… Senyoria!
Vosté està en el seu dret i va a replicar cada portaveu per separat.
Però com nosaltres, des de la Presidència, tenim la potestat per atorgar el temps que considerem oportú en el debat, anem a atorgar a eixes microrrèpliques dos minuts.

I va a continuar el senyor Subiela.

Senyor Subiela, per a contestar a la senyora Cabedo.

Quan vosté vullga.

El senyor Subiela Chico:

Gracias, president.

Señora Cabedo, vamos a hablar de interinos, vamos a ver si nos aclaramos, como en Barrio Sésamo.

Le tiene que decir a usted el Consell Jurídic Consultiu que no se consolidan personas, que se consolidan plazas.
Claro, usted no lo sabía.
(Veus) ¡Claro!
Cuando ustedes acuerdan en esa disposición transitoria, con los interinos, que está en todos los borradores y en el texto que aquí entra, ustedes no sabían que no se consolidaban personas, (aplaudiments) que se consolidaban… (Veus) Claro, claro, claro, claro.
Ustedes no les han engañado, les hemos engañado nosotros.

No, oiga, no nos tomen por tontos.
Nosotros vimos esa…, que estaban consolidando personas.
Pero, si ustedes habían llegado a un acuerdo con los interinos, bueno, pues ya veremos, cuando se desarrolle luego el decreto, y a ver cómo va el tema de los interinos, bueno, ya veremos que (inintel·ligible) … Pero los que prometieron consolidar personas y no plazas fueron ustedes.
(Se sent una veu que diu: Â«Que no som el Consell.
Â»)…

El senyor president:

Senyoria, per favor.
(Veus.
Se sent una veu que diu: Â«Tranquila, hombre.
Â»)

Disculpe, senyor Subiela.
(Veus)

El senyor Subiela Chico:

No sé, es que se ve que la señora Cabedo… O sea, Podemos no apoyó el texto que llegó aquí, a Les Corts, no, no, es que… ¡Vamos!
, se ve que no, se ve que no, se ve que ella no ha hablado de interinos.

Pero, bueno, de todas maneras, señora Cabedo, con lo de los interinos le insisto, son ustedes los que les han engañado, no nosotros.
Nosotros simplemente creímos…, sabemos que tienen una difícil solución.
Pensamos que, si habían llegado a un acuerdo con ellos, podían estar llegando a esa solución; pero la solución no era esa.
La solución…, simplemente lo que hicieron es que los acallaron para intentar que no armaran follón hasta que llegara al final el hachazo por detrás que les han pegado.

Pero, de todas maneras, han conseguido…, han conseguido su objetivo con los interinos.
Porque la mitad de la directiva de la asociación de interinos ha dimitido por este tema.
Ustedes han desmontado la asociación de interinos, han conseguido lo que querían, han (inoïble) …

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Subiela.

I demane disculpes al plenari perquè el senyor Subiela ara no tenia, en este moment, temps de rèplica.

Per tant, efectivament, vosté ja havia esgotat el seu temps de rèplica.
Qui sí que tenia dret, i li donem.
.
.
(Veus) En finalitzar la rèplica.
.
.
Ara va a replicar vosté, específicament.
.
.
(Veus) En el transcurs del debat vosté tindrà el temps de quatre minuts de rèplica.
(Veus)

La senyora Marcos Puig:

Señor presidente, señor presidente.
.
.

El senyor president:

¿Va vosté a replicar a la senyora Cabedo?
(Veus) Té vosté la paraula.

La senyora Marcos Puig:

Vamos a ver, señor presidente, de momento a mí me ha replicado la señora Cabedo, y ella ha tenido cuatro minutos…

El senyor president:

D'acord.

La senyora Marcos Puig:

…Yo tendré que tener otros cuatro minutos para replicar a la señora Cabedo.
(Se sent una veu que diu: Â«Claro, efectivamente.
Â»)

Si luego la señora Barceló me replica, tendrá cuatro minutos y yo cuatro minutos…

El senyor president:

D'acord, d'acord.

La senyora Marcos Puig:

…Y si el señor García me replica, tendrá cuatro minutos (inoïble) …

Gracias.

El senyor president:

Senyoria, senyoria, intervinga vosté a…

La senyora Marcos Puig:

Muchísimas gracias, señor presidente.
(Un diputat diu: Â«Barrio Sésamo.
Â» Veus)

El senyor president:

Quan vosté vullga, senyoria.

La senyora Marcos Puig:

Gracias.

Señora Cabedo, es incompatible hablar de división de poderes, como usted ha hablado aquí, y, luego, decirme que es que nosotros tenemos la culpa de que el Tribunal Constitucional a ustedes les diga que no a determinadas leyes.

Separación de poderes, señora Cabedo.
Si el Tribunal Constitucional dice que es anticonstitucional, es independiente; no es el Partido Popular, señora Cabedo.
(Aplaudiments) Con lo cual, usted, aquí, división de poderes… Lecciones, ni una.
(Veus)

Mire, señora Cabedo, usted me echa en cara que nosotros votamos en contra de la cuota que ustedes quieren poner, para acceder a la oposición, para las mujeres; usted me ha echado eso en contra.
Y me ha dicho que, fíjese, que estamos incumpliendo el pacto de violencia de género, porque era una de las cuestiones que figuraba en el pacto de violencia de género.

Usted tampoco cumple todas las cuestiones que están reflejadas en el pacto de violencia de género.
Porque mi grupo parlamentario ha presentado muchas propuestas, que están dentro de ese pacto de violencia de género, y usted ha votado en contra.
Por ejemplo, ha votado en contra a una propuesta del Grupo Parlamentario Popular para darles ayudas a las mujeres autónomas que son víctimas de violencia de género.
Usted ha votado en contra aquí y, sin embargo, ha votado el pacto de violencia de género.
Porque, desde luego, ustedes tampoco están de acuerdo con todas las medidas del pacto de violencia de género, señora Cabedo.

Mire, señora Cabedo, a mí me extraña mucho que usted aquí salga de defensora del engaño que les han hecho a los interinos, porque les han engañado, les han mentido.
¿O es que, a lo mejor, una vez más, el PSPV y Compromís han vuelto a engañar al Grupo Podemos?
Señora Cabedo, quiero pensar eso.
No quiero pensar que usted está de acuerdo con el engaño a los interinos.
No quiero pensar que el Grupo Podemos ha pasado por el aro de que, con nocturnidad, con nocturnidad y con secretismo, hayan engañado a los interinos.
¿O es que no le han contado a usted toda la verdad, señora Cabedo?
Estoy convencida de que a usted no le han contado toda la verdad.
Porque no me creo que el Grupo Podemos esté por esa disposición adicional que, desde luego, termina con los interinos, sí, los liquida, pero no los consolida, como ustedes prometieron, señora Cabedo, no los consolida y usted lo sabe muy bien.

Y es más, señora Cabedo, si no la han engañado y ellos tenían un plan y ustedes sabían cómo iban a consolidar esa promesa que les hicieron a los interinos, ¿cuál era el plan, señora Cabedo?
Si ya tenían un plan, ¿por qué enmiendan el texto de la ley, señora Cabedo?
¿Por qué lo fían todo a los presupuestos generales del estado?
Porque, al final, va a ser el estado el que va a tener que arreglar el asunto, señora Cabedo, y usted lo sabe.

Seguimos, señora Cabedo.
No sé cómo están ustedes a favor de la imposición de un curso previo para optar a la oposición.
No sé cómo están ustedes a favor de una imposición de una cuota para unas mujeres que tienen, legítimamente, ganas de ser policía local y que aprueban la oposición y, sin embargo, ustedes voten en contra de una propuesta para que esas mujeres puedan acceder a los mandos, para que se les haga trato de favor en ese momento, que es donde tienen el problema.
No me lo creo, señora Cabedo.

Una vez más, PSPV y Compromís les están utilizando a ustedes, al Grupo Podemos, para esta ley, una vez más.
Espero que en los presupuestos no pase lo mismo, señora Cabedo.

Y termino, termino.
Usted…, hoy no ha hablado de esto, pero habló en la comisión, y dice que quiere que se cree una policía autonómica a través de la policía local.
Oiga, miren, el tema de la policía autonómica en estas Cortes…, vamos, va y viene, según a quien le pregunte.
Unos tienen un modelo, otros tienen otro modelo.
Y me parece irresponsable, irresponsable y una insensibilidad tremenda que ustedes no digan claramente cuál es su modelo de policía autonómica.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Els grups.
.
.
, ¿el senyor Paco García vol exercir el seu dret de rèplica?
¿Ens indica a quin portaveu?
(Veus) Sí, sí, quatre minuts.

El senyor García Latorre:

Gràcies, senyor president.

Primer que tot, clarificar que el Tribunal Constitucional, en principi, contra les normes i lleis que ha portat ací el govern, encara no ha dictat ninguna resolució, (se sent una veu que diu: Â«Sí.
Â») ninguna, les que ha portat el govern, les que ha portat el govern, ninguna; i, si no, repassen l'hemeroteca.

Després, quant al tema dels interins, (veus) mire, vostés se dediquen molt ací a buscar.
.
.

El senyor president:

Senyories, demane silenci i respecte per a l'orador que està en l'ús de la paraula, senyories.

Disculpe vosté, senyor.
.
.

El senyor García Latorre:

Gràcies, senyor president.

Mire, jo vull deixar les coses ben clares.
Nosaltres teníem un compromís amb els interins, i era fer un procés de consolidació.

Perquè, mire, els interins, abans d'esta legislatura, ja varen demanar este procés de consolidació; i el Partit Popular els el va negar.
Abans d'esta legislatura, els interins varen demanar llevar la barrera dels trenta-cinc anys, i el Partit Popular els la va llevar.
I nosaltres hem complit amb les dos condicions: llevar la barrera dels trenta-cinc anys i consolidar els interins.

Mire, ells proposaven -i això sí que és de veres que mos feren una proposta inicial- de fer-ho entre quatre i cinc anys.
Esta norma el que diu és en tres anys.
Però, ¿tres anys per què?
Perquè tenim una espasa de Dàmocles, que és el govern de l'estat, que mos diu la llei de pressupostos quan ho hem de fer.
Perquè si no vostés de seguida van i la recorren o, si no, el senyor Â«eme RajoyÂ» va i la recorre; i nosaltres no volem això -Â«eme puntoÂ», Â«eme punto RajoyÂ», té raó.
(Veus)

Aleshores, ahí, una altra de les coses que se volia i volien els interins és que fóra obligatori per als ajuntaments; i la llei ho replega.
I, a més a més, que estigueren tots els llocs i s'ocuparen tots els llocs dels interins estructurals, perquè aixina ho marca la llei.

I, mire, i perquè no n'hi haja confusió, vaig a llegir l'article, perquè ningú se duga a confusió.
I diu la disposició transitòria primera: Â«Els ajuntaments, durant els anys 2017, 2018 i 2019 -o siga, acotem el temps-, hauran -obligatori- d'efectuar les convocatòries oportunes tendents a eliminar l'ocupació temporal de caràcter estructural -per culpa del Partit Popular, que ha tingut deu anys en taxes de reposició- en els cossos de policia local, en la categoria d'agent, escala bàsica, mitjançant sistemes selectius que garantisquen el compliment dels principis de lliure concurrència, igualtat, mèrit i capacitat, i en els quals -i prenguen nota i subratllen-s'ho- valoraran, entre altres, els serveis prestats, l'experiència i el lloc de treball objecte de la convocatòria.
Â» Se'ls va a tindre en compte, cosa que vostés ni els van tindre en compte ni per a dur el procés de conciliació ni per a qualsevol altra cosa.

A més a més, vostés parlen que n'hi ha un curs i una fase prèvia.
Però la fase prèvia.
.
.
, anem a vore, la fase prèvia se fa actualment, el que passa és que la fan tots els ajuntaments.
El que se vol fer és homogeneïtzar-la i tindre una fase prèvia, en què n'hi ha una sèrie de proves, que són les psicotècniques i les físiques, que se poden homogeneïtzar i les faran, en este cas, des de l'Ivace.
Eixa fase prèvia.
.
.
No estem inventant-se res.
Eixa fase prèvia ja existix, i està fent-se ajuntament per ajuntament.

I, mire, el Partit Popular diu que no ha presentat ninguna esmena a la totalitat.
¿Per què?
Si la majoria de propostes que vostés han presentat ací i d'esmenes que han proposat són de supressió de la mitat de la llei.
¿Per què volem esmena a la totalitat, si el que volien era suprimir tota la llei?

Miren, vostés se carreguen l'agència de seguretat i resposta a les emergències.
Vostés parlen del tema, altra volta, dels consells supramunicipals de participació; se carreguen la participació; se carreguen els comités d'ètica; se carreguen els comités de transparència.
.
.
Si és que vostés no volen avançar.
Si és que esta és una llei innovadora.
I, possiblement, vostés, en el seu caràcter conservador, i sobretot perquè moltes de les seues intervencions destil·len ací molt de sectarisme, (veus) perquè pareix que després.
.
.
No, no, de veres.
Perquè en el tema de la policia autonòmica és que vostés pareix com si les policies locals no estigueren capacitades per a poder exercir de policies autonòmiques.

Mire, si hui per hui n'hi ha algun cos que està suficientment preparat, capacitat i que té una formació específica per a poder efectuar les funcions de policia autonòmica, i que jo diria que serien dels millors que podrien efectuar eixes funcions són els nostres policies locals.
Perquè coneixen el nostre territori, perquè coneixen la nostra realitat, coneixen a la nostra gent i estan implicats dia a dia, els 365 dies de l'any, les 24 hores.
(Aplaudiments) I, per tant, nosaltres sempre ho apostarem, que els nostres policies sí que estan preparats per a ser policies autonòmics.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor García.

Sí, senyora Marcos, ¿vol replicar al senyor García?

Senyories, escoltarem en silenci la portaveu del Grup Popular.

Senyora Marcos, té vosté la paraula.

La senyora Marcos Puig:

Da la sensación, oyendo a algunos portavoces que sustentan al gobierno, que hasta ahora, hasta la presentación de esta ley, nuestros policías locales no habían trabajado ni luchado contra la violencia de género ni habían protegido a nuestros menores…, no había nada hasta que llegaron ellos a salvar la seguridad de los valencianos.

Miren, ustedes han repetido, como un mantra, como si una mentira repetida muchas veces se convirtiera en una verdad, que esta es una ley participativa y participada, elaborada con un gran consenso y escuchando a todo el mundo.
Y, encima, a nosotros, a nosotros, a los que solo nos han aceptado dos enmiendas, y ni siquiera han aceptado las de participación ciudadana que ha asumido el Partido Popular, nos dicen sectarios.
Señor García, ustedes a nosotros nos dicen sectarios, cuando no han venido a nosotros a consensuar ninguna enmienda, cuando ni siquiera nos dijeron que iban a engañar a los interinos presentando esas enmiendas que ustedes presentaron.
Señor García, sectarismo político.

Mire, sectarismo político.
Sectarismo político está ocurriendo en muchos de los municipios de la Comunidad Valenciana.
Y eso nos lo han contado en la fase de participación los sindicatos a los que ustedes censuraron y a los que ustedes quisieron acallar.
Nos dijeron que…, en algunas de sus enmiendas, que había situaciones muy desagradables para nuestros policías y que estaban ocurriendo en nuestros municipios.
Algunos alcaldes, por puro sectarismo político -la mayoría de ellos, por cierto, de Compromís, señor García-, intentan alejar de las jefaturas de la policía local a cualquier funcionario que no piense igual que ellos.
Eso está pasando en la Comunidad Valenciana.
Y hay enmiendas, hay enmiendas a esta ley que podían haber servido para luchar contra eso, y ustedes han dicho Â«noÂ», porque han dicho Â«noÂ» a todas las enmiendas en fase de participación ciudadana, señor García.

Mire, señor García, consolidación de interinos.
Oiga, ya está bien, ya está bien de mentirles.
Usted ha leído aquí la disposición adicional.
Esa disposición adicional no consolida a los interinos, termina con los interinos, señor García, termina con los interinos.

Y, además, le voy a decir una cosa.
Si ustedes tenían tan claro que iban a consolidar a los 1.
200 interinos de la Comunidad Valenciana, si lo tenían tan claro, ¿por qué, luego, con nocturnidad, cambian el texto de la ley para fiarlo todo a los presupuestos generales del estado?
Que lo arregle el estado, ¿verdad?
Ustedes prometen y, luego… Miren, yo invito y ustedes pagan, ¿verdad, señor García?
¿Ese era su plan, señor García?
Ya está bien, ya está bien.

Miren, tampoco habían tenido tiempo de articular el mecanismo para llevar a cabo el decreto del gobierno de jubilación anticipada, y ahora vienen aquí y se atribuyen el mérito… Oiga, el mérito no es suyo.
El mérito es del gobierno central.
Esto es una reivindicación histórica.
Y esta reivindicación y este avance social será gracias a la reivindicación de todos los sindicatos y porque el gobierno central de Mariano Rajoy lo va a hacer posible, no gracias a ustedes, señor García, no gracias a ustedes, señor García.
(Aplaudiments)

Miren, y luego aquí hablan de que si nosotros queremos eliminar el comité de ética, el comité de asuntos internos.
Miren, nosotros no; es lo que nos han dicho los sindicatos.
Es que ustedes no les han escuchado.
Es que ustedes no han escuchado ni a Ucpol ni a Siprojefes, que nos han hablado de un montón de cosas, no han escuchado al SPPLB, tampoco han escuchado a Sipol, porque no decían lo que ustedes querían oír.

Esta no es una ley participativa y participada.
Esta es una ley sectaria, una ley que ha intentado silenciar a los que no dicen lo que ustedes quieren escuchar, señor García.
Y ya está bien de atribuirse méritos de los que no son ustedes artífices, señor García.
Ya está bien.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Ara, el torn de rèplica l'exerci… Senyor Subiela, no té vosté…

El senyor Subiela Chico:

Es una cuestión de orden, señor presidente.
Quiero hacer una pregunta.
Es que, vamos a ver, yo creía, no he pedido réplica, porque entendía que no había réplicas entre nosotros.
Pero la señora Marcos acaba de hacer una réplica…

El senyor president:

No, no, senyoria.
Vosté ha esgotat el seu torn de rèplica, i anem a continuar el debat.

El senyor Subiela Chico:

El turno de réplica de la señora Marcos irá después de la señora Barceló.

El senyor president:

No, no, no.
Jo aplique el reglament.
En el seu cas, abans m'he equivocat perquè efectivament vosté no tenia rèplica.
.
.
, la senyora Cabedo.
I ara, finalitzat el torn de fixació de posicions, n'hi ha un torn que se pot exercir, o no, de rèpliques.
Vosté l'ha exercitat i ara la senyora… A la qui vaig a citar és al Grup Socialista.

El senyor Subiela Chico:

Però, anem a vore, la senyora Marcos no tindrà després opció a rèplica?

El senyor president:

Sí, clar.

El senyor Subiela Chico:

Pero por qué ella.
.
.

El senyor president:

Perquè no ha esgotat el seu torn de rèplica.

En tot cas, senyories, este tema va ser exposat en la Junta de Síndics i crec que hem d'arribar tots els portaveus a un acord per a definir des del…

El senyor Subiela Chico:

Vamos a ver, señor presidente, que jo entenc el que està parlant, però vosté està donant opció a rèplica al Partit Popular i no està donant opció a rèplica a Ciudadanos.
Per què?
És que no ho entenc.

El senyor president:

Senyoria, el reglament ho explica molt clarament.

I, ara, la senyora portaveu del Grup Socialista, Ana Barceló, va a replicar a la senyora Marcos.
Quan vosté vullga.

La senyora Barceló Chico:

Voy a intentar replicar a Ciudadanos y al Grupo Popular.
Voy a empezar por el Grupo Popular, porque, señora Marcos, no sé por qué le preocupa tanto de quién es la paternidad y maternidad de esta ley, cuando van a votarla en contra, ¿Por qué les preocupa tanto?
(Aplaudiments) ¿Por qué les preocupa tanto?
Claro que no.

Esta ley se ha enriquecido de las aportaciones de todos.
De los sindicatos, de la Federación Valenciana de Municipios y Provincias, de las organizaciones profesionales que usted menciona, no sindicatos, organizaciones profesionales.
De los grupos parlamentarios.
¡Claro que sí!
Aquí nadie reclama la paternidad.
En todo caso, la tendrá que reclamar en su día el cuerpo de policía local y la sociedad porque se verá beneficiada por esta ley que terminará aprobándose.

Mire, señora Marcos, usted ha hablado de chiringuitos.
A mí no me gustaría volverle a recordar los que tenía montados el señor Serafín Castellano.
No me gustaría volver a insistir.
Me gustaría que usted respetara un instituto que se puso en marcha estando ustedes, el Ivaspe, y que se le reconozca el trabajo que tiene que hacer en la formación, en la capacitación y en mantener el nivel profesional de los policías.

Mire, ustedes, y me dirijo a los dos, no han aportado nada a esta ley.
No han aportado absolutamente nada.
Mire, empezaré por el Grupo Popular, que aparte de presentar el 50% de las enmiendas de supresión, pretende suprimir la agencia de seguridad que aprobamos hace diez meses.
Tenía que haber presentado una proposición de ley pidiendo que se derogara la agencia de seguridad.

Una ley de seguridad que ha sido imitada por la Asamblea de Madrid, por la señora Cifuentes, que la ha puesto en marcha, porque cree que es uno de los órganos más eficaces para la coordinación y para luchar en las emergencias, y para combatir y para trabajar por la seguridad.
Y ¡qué casualidad!
, la señora Cifuentes también coge y pone al instituto de formación de la Comunidad de Madrid como ejemplo para que asuma toda la formación y los procesos de selección.

Pero usted está verdaderamente ofuscada.
Yo le voy a explicar: usted habla de los interinos que, no sé lo que ha dicho, qué barbaridades ha dicho, que les hemos engañado, que no les hemos engañado.
No, señora Marcos, en todo caso habrán sido ustedes.
Nosotros no vamos a ir ni contra la Constitución española, porque lo dice bien claramente la disposición.

No estábamos hablando de personas, sino de plazas.
Estamos hablando de libre concurrencia, de mérito, capacidad y publicidad, ¿entiende?
Estamos hablando de tres cosas, porque si no, estaríamos incumpliendo el artículo 23 de la Constitución, de igualdad.
Y estamos en la consolidación de los puestos, diciendo que los servicios prestados y la experiencia en los puestos de trabajo se tendrán en cuenta también a la hora de valorar esa consolidación.

¿Qué parte no ha entendido usted?
¿Qué parte no ha entendido?
Seguramente, porque no le interesa y prefiere mantener a los interinos en esa larga confusión.
Claro que se habló con ellos.
Hemos estado en contacto constantemente, y les hemos explicado las razones de esta disposición, que van en beneficio propio.

Y por último, señor Subiela, usted ha empezado diciendo: Â«Nos enseñaron la ley.
Â» Oiga, estuvieron todos los redactores de esa ley, todos los profesionales.
Ojalá en veinte años el Partido Popular nos hubiera presentado un proyecto de ley fuera de esta cámara.
No lo han hecho jamás.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

La senyora Barceló Chico:

En la vida.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

La senyora Barceló Chico:

No me gusta… Termino.
No me gusta la palabra traición, pero ustedes han incumplido el pacto contra la violencia de género.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Senyoria, moltes gràcies.
Està excedint l'ús de la paraula.

Senyora Marcos.
I tancarem el debat i passarem a votació.
Sí, replica vosté a la portaveu socialista, senyora Marcos?

La senyora Marcos Puig:

Sí.
Gracias.

El senyor president:

Senyories, escoltarem la portaveu del Grup Popular.

La senyora Marcos Puig:

Gracias, señor presidente.

Señora Barceló, usted habla con tanta vehemencia que parece que su palabra sea sagrada, y que usted esté en posesión totalmente de la verdad.
Y usted muchas veces patina, señora Barceló.
Y cuando uno patina, y a mí también me pasa, pero cuando uno patina tiene que ser un poquito más humilde.

Y mire, perdóneme que le corrija.
Nosotros estamos en contra de la agencia valenciana de seguridad y emergencias, porque estamos en contra de ese organismo autónomo.
Nosotros apostamos por una secretaría autonómica, con las competencias que tiene la agencia valenciana de seguridad y emergencias.

Una secretaría autonómica como la que tiene la agencia madrileña de seguridad y emergencias.
Una agencia que está dentro de la consejería de Presidencia.
Y permítame, señora Barceló, no compare usted una emergencia en la Comunidad Valenciana con una emergencia en Madrid.
Madrid es una comunidad uniprovincial, que tiene solo un cuerpo único de bomberos.
La Comunidad Valenciana tiene tres consorcios de bomberos y los bomberos forestales.

No compare usted la coordinación de una comunidad con la coordinación de otra, señora Barceló.
Y mire, como usted de vez en cuando, pues eso, sale aquí y saca pecho con esa vehemencia, parece que esté en posesión de la verdad, a lo mejor nos puede decir algún día en qué han mejorado las emergencias con la agencia valenciana de seguridad y emergencias.

Porque, como usted aquí viene y saca también su argumentario y habla de chiringuitos de no sé quién y de no sé cuántos, a mí me gustaría saber, señora Barceló, si esa agencia valenciana de seguridad y emergencias ha mejorado para dar más transparencia a los contratos públicos.

Mentira.
Porque ustedes están con enriquecimientos injustos para los contratos de los helicópteros, que ya nos contarán ustedes por qué han sacado la licitación después de que haya expirado el contrato anterior, que han tenido ustedes (aplaudiments) dos años, señora Barceló.

Mire, ustedes nos tendrán que explicar para qué ha servido esa agencia valenciana de seguridad y emergencias, porque ustedes prometieron que serviría para contratar a los bomberos forestales.
Y no lo han hecho, porque siguen contratados por Tragsa, señora Barceló.

Nos tendrá que decir a cuántos ayuntamientos ha ayudado para hacer planes de emergencia esa agencia valenciana de seguridad y emergencias, porque a ninguno, señora Barceló.
Ni siquiera ha servido para acelerar las ayudas después de una emergencia, después de las lluvias y del temporal.

Porque los ayuntamientos, al menos los del Partido Popular, han hecho un esfuerzo muy grande para cuantificar las ayudas, y ustedes no les han correspondido dándoles el dinero que se merecen.
Eso los del Partido Popular.
Desde luego a los del Partido Socialista, como por ejemplo al alcalde de Dolores sí que le regalaron ustedes más de un millón de euros, señora Barceló.

Mire, dicen que mis enmiendas de supresión son una falta de respeto.
Oiga, una falta de respeto a lo mejor está teniendo usted con los sindicatos que vinieron a la fase de participación ciudadana, y nos dijeron: Â«Oiga, supriman esos órganos, supriman esos órganos que no sirven absolutamente para nada.
Â» Podría yo pensar que es una falta de respeto suya.

Miren, señora Barceló, ¿me puede contestar usted quién va a impartir el curso obligatorio para presentarse a la oposición, cuánto va a cobrar y cuánto va a valer ese curso, señora Barceló?
¿Me lo puede decir?
No me lo va a decir, porque ustedes lo están haciendo con nocturnidad, y eso huele un poquito mal, señora Barceló, huele a negocio con las oposiciones de la policía local (protestes i aplaudiments) y por ahí no vamos a pasar.

Y mire, me habla usted que esta es una ley de los municipios y de la federación valenciana de municipios.
Mire, ustedes solamente aciertan cuando rectifican.
Tanto el Grupo Ciudadanos como yo les dijimos: Â«No creen ustedes la categoría de subinspector, porque están metiendo ustedes en un lío a los alcaldes, porque no hay presupuesto.
Â» Menos mal que ha tenido que llegar la federación valenciana y hacerles corregir a ustedes y enmendarles el error.

Y policía autonómica.
Señora Barceló, ¿ustedes apuestan por un modelo sustitutivo de la policía nacional y la Guardia Cvil?
Diga sí o no.
Señora Barceló, sí que tenemos competencia porque está en el Estatuto, pero ¿tenemos policías formados para hacer una policía autonómica?
¿Tenemos presupuesto?
¿Con cuánto presupuesto cuentan ustedes para eso, señora Barceló?
Es inviable, y usted lo sabe.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

La senyora Marcos Puig:

Y le tengo que volver a repetir lo de siempre, y termino ya, presidente, y muchísimas gracias por su benevolencia en el tiempo.
Mire, señora Barceló, no cuenten con el Grupo Parlamentario Popular…

El senyor president:

No, senyoria, ja, ja…

La senyora Marcos Puig:

…para hacer… (El president desconnecta el micròfon de la diputada)

El senyor president:

Ja ha esgotat el temps.
Senyoria, moltes gràcies.
Moltes gràcies, senyoria.
(Aplaudiments)

Senyories, ahir vam quedar en la Junta de Síndics que seríem molt estrictes en l'ús del temps.

Finalitzat el debat, anem a passar a votació.
Anem a passar a votació el Projecte de llei de coordinació de les policies locals de la Comunitat Valenciana.

Senyories, anem a votar en primer lloc les esmenes del Grup Parlamentari Popular.
Anem a votar en una mateixa votació les esmenes números 1, 2, 5, 6, 8, 10, 11, 12, 14, 17, 18, 19, 20, 38, 39, 44, 45, 46, 47, 48, 49, 52, 56, 62, 64, 65, 68, 70, 74, 76, 78, 81, 82, 83, 84, 87, 88, 89, 91, 92, 93, 95, 96, 97, 98, 99, 100, 101, 102, 103, 104, 105, 106, 107, 108, 109, 110, 111, 112, 113, 114, 121 i 123.
I la 94, que me l'he botat, també la 94 dins d'este mateix bloc d'esmenes.

Senyories, comença la votació.
Senyories, les esmenes han estat rebutjades per 49 vots en contra, 39 vots afirmatius, 3 abstencions.

Anem a votar ara les esmenes del Grup Parlamentari Popular números 27, 29, 31, 34, 36, 40 i 124.
Senyories, comença la votació.
Senyories, les esmenes han estat rebutjades per 58 vots en contra, 33 afirmatius, 0 abstencions.

Passem seguidament a les esmenes del Grup Parlamentari Ciudadanos.
Anem a votar les esmenes números 4, 9, 21, 23, 26, 28, 30, 32, 35, 51, 55, 67, 79, 115, 116 i 118.
Senyories.
.
.
79 fora?
Doncs, totes les que he dit, excepte la 79.
Senyories, comença la votació.
Senyories, estes esmenes han estat rebutjades per 78 vots en contra, 12 afirmatius, 1 abstenció.

Passem ara a votar les esmenes del Grup Parlamentari Ciudadanos números 13, 16, 37, 69, 71, 72, 75, 77, 80, 85 i 79.
Senyories, comença la votació.
Senyories, les esmenes han estat rebutjades per 49 vots en contra, 42 vots afirmatius, 0 abstencions.

Votem seguidament l'esmena tècnica que ens ha fet arribar i tenen les seues senyories.
L'esmena tècnica que han presentat ací a la presidència.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queda aprovada l'esmena tècnica amb 91 vots afirmatius, 0 en contra, 0 abstencions.

Passem seguidament a l'articulat de la llei.
N'hi ha moltes votacions, intentarem seguir un procediment.
Anem a votar els articles 1 i 2.
Comença la votació.
Aprovats amb 49 vots favorables, 3 en contra, 39 abstencions.

Senyories, votem ara els articles 3 i 4.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queden aprovats amb 48 vots favorables, 30 en contra, 12 abstencions.

Votem ara l'article número 5.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queda aprovat amb 49 vots favorables, 0 en contra, 42 abstencions.

Senyories, votem ara l'article número 6.
Comença la votació.
Queda aprovat amb 48 vots favorables, 41 vots en contra, 0 abstencions.

Votem ara l'article número 7.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queda aprovat l'article amb 49 vots favorables, 0 en contra, 42 abstencions.

Votem ara els articles 8 i 9.
Senyories, comença la votació.
Senyories, l'article ha estat aprovat amb 49 vots favorables, 41 vots en contra, 0 abstencions.

Votem ara l'article número 10.
Comença la votació.
Senyories, l'article ha estat aprovat amb 49 vots favorables, 0 en contra, 42 abstencions.

Votem ara els articles 11 al 14.
Comença la votació.
Senyories, els articles han estat aprovats amb 49 vots favorables, 41 vots en contra, 0 abstencions.

Votem ara l'article número 15.
Comença la votació.
L'article ha estat aprovat amb 49 vots favorables, 0 en contra, 42 abstencions.

Votem ara l'article número 16.
Comença la votació.
L'article ha estat aprovat amb 49 vots favorables, 42 en contra, 0 abstencions.

Votem ara els articles 17 a 21.
Senyories, comença la votació.
Senyories, els articles han estat aprovats amb 79 vots favorables, 12 en contra, 0 abstencions.

Votem ara els articles 22 i 23.
(Veus) Separats?
Doncs votem ara l'article 22.
Senyories, comença la votació.
Aprovat amb 49 vots favorables, 9 en contra, 33 abstencions.

Votem ara l'article 23.
Senyories, comença la votació.
Queda aprovat amb 49 vots favorables, 0 en contra, 42 abstencions.

Votem ara els articles 24 a 28.
Senyories, comença la votació.
Queden aprovats els articles amb 49 vots favorables, 42 en contra, 0 abstencions.

Votem ara l'article número 29.
Senyories, comença la votació.
Queda aprovat l'article amb 49 vots favorables, 0 en contra, 42 abstencions.

Votem ara l'article número 30.
Senyories, comença la votació.
Queda aprovat l'article amb 49 vots favorables, 42 en contra, 0 abstencions.

Votem ara els articles 31 i 32.
Senyories, comença la votació.
Queden aprovats els articles amb 49 vots favorables, 0 en contra, 42 abstencions.

Votem ara els articles 33 a 38.
Comença la votació.
Queden aprovats els articles amb 49 vots favorables, 42 en contra, 0 abstencions.

Votem ara l'article 39.
Senyories, comença la votació.
Senyories, l'article ha estat aprovat amb 49 vots favorables, 0 en contra, 42 abstencions.

Votem ara els articles 40 i 41.
Comença la votació.
Senyories, queden aprovats els articles amb 49 vots favorables, 42 en contra, 0 abstencions.

Votem ara l'article 42.
Senyories, comença la votació.
Queda aprovat l'article amb 49 vots favorables, 0 en contra, 41 abstencions.

Votem ara els articles 43 i 44.
Senyories, comença la votació.
Senyories, els articles han estat aprovats amb 49 vots favorables, 42 en contra i 0 abstencions.

Votem ara els articles 45 a 54.
Senyories, comença la votació.
Els articles han estat aprovats amb 49 vots favorables, 0 en contra, 42 abstencions.

Votem ara els articles 55 a 61.
Comença la votació.
Els articles han estat aprovats amb 48 vots favorables, 42 en contra, 0 abstencions.

Votem ara els articles 62 i 63.
Comença la votació.
Els articles han estat aprovats amb 49 vots afirmatius, 0 en contra, 41 abstencions.

Votem ara els articles 64 i 65.
Senyories, comença la votació.
Els articles han estat aprovats amb 48 vots favorables, 42 en contra, 0 abstencions.

Votem ara els articles del 66 al 74.
Senyories, comença la votació.
Els articles han estat aprovats amb 48 vots favorables, 0 en contra i 42 abstencions.

Senyories, votem ara els articles 75 i 76.
Comença la votació.
Aprovats els articles amb 48 vots favorables, 40 en contra, 0 abstencions.

Votem ara els articles 77 a 79.
Senyories, comença la votació.
Perdó?
Un segon, se suspén la votació.
Diguen vostés.
.
.
(Veus) Val.
Senyories.
.
.
(Veus) Val.
Sí, sí, anem a mantindre el full de ruta perquè el Grup Ciudadanos demana que es voten separats els articles.
Podíem votar tot conjunt però es demana separat.
Per tant, anem a continuar.

Per tant, anem a votar de l'article 77 al 79.
D'acord?
Anem a repetir la votació que estava.
.
.
Del 77 al 79.
Comença la votació.
Senyories, queden aprovats els articles amb 49 vots favorables, 0 en contra, 42 abstencions.

Anem a votar ara l'article 80.
Senyories, comença la votació.
Aprovat l'article 80 amb 61 vots favorables, 1 en contra, 29 abstencions.

Votem ara els articles 81 a 85.
Senyories, comença la votació.
Senyories, els articles han estat aprovats per 49 vots favorables, 0 en contra, 42 abstencions.

Votem ara els articles 86 a 108.
Senyories, comença la votació.
Senyories, els articles han estat aprovats amb 49 vots favorables, 41 en contra, 0 abstencions.

I entrem, ara, a votar ja les disposicions addicionals.
¿N'hi ha algun problema si les fem unificades o…?
Separades.
¿Juntes?
¿No?
(Veus) No, anem a votar, anem a votar… Sí, sí, d'acord, anem a votar conforme estava previst.
Anem a votar la disposició addicional primera.
Senyories, Comença la votació.
Aprovada amb 49 vots favorables, 29 en contra, 12 abstencions.

Votem, ara, la disposició addicional segona.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queden aprovades amb 48 vots favorables, 0 en contra, 42 abstencions.

Votem, ara, la disposició addicional tercera i quarta.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queden aprovades amb 48 vots favorables, 42 en contra, 0 abstencions.

Votem, ara, la disposició addicional quinta i disposició transitòria primera.
Senyories, comença la votació.
Queden aprovades amb 48 vots favorables, 30 en contra, 11 abstencions.

Votem, ara, la disposició transitòria segona.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queda aprovada amb 49 vots favorables, 42 en contra, 0 abstencions.

Senyories, votem ara de la disposició transitòria tercera a la disposició transitòria sexta.
Senyories, comença la votació.
Queden aprovades amb 49 vots favorables, 0 en contra, 42 abstencions.

Votem, ara, la disposició transitòria sèptima.
Senyories, comença la votació.
Queda aprovada amb 52 vots favorables, 39 en contra, 0 abstencions.

Votem, ara, les disposicions transitòries novena i dècima i disposició derogatòria única.
Senyories, comença la votació.
Queden aprovades amb 49 vots favorables, 30 en contra, 12 abstencions.

Passem a votar ara, senyories, les disposicions finals primera i disposició final segona.
Senyories, comença la votació.
Queden aprovades amb 48 vots favorables, 0 en contra, 42 abstencions.

Anem a votar ara l'exposició de motius del projecte de llei.
Senyories, comença la votació.
(Soroll de papers) Queda aprovada l'exposició de motius amb 60 vots favorables, 30 en contra, 0 abstencions.

Senyories, anem a votar el títol de la llei.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queda aprovat el títol de la llei amb 51 vots favorables, 0 en contra, 39 abstencions.

Senyories, i finalment anem a votar el conjunt del Projecte de llei de La Generalitat de coordinació de policials locals de la Comunitat Valenciana.
Senyories, comença la votació.
Queda aprovat el projecte de llei amb (aplaudiments) 49 vots favorables, 12 en contra, 30 abstencions.

Senyories, escoltarem ara l'explicació de la llei, la votació final.
(Veus)

Senyor Marí, quan vosté vullga per a explicar el seu vot.

El senyor Marí Malonda:

Gracias, presidente.

En primer lugar, dar la bienvenida a todos los trabajadores, a la parte social, a todos, y cuando digo Â«a todosÂ» es a todos.

Amigo Paco, yo creo -lo comenté en su día- que no es la peor ley pero desde luego tampoco es la mejor ley.
Tiempo ha habido para coser un balón, un balón que es importante para dotar de seguridad, de mayor y mejor seguridad pública a través de las policías locales del territorio.

Un aspecto positivo que hemos votado -habéis visto que hemos votado de forma también separada- es facilitar la relevancia de la mujer en el cuerpo.
Eso sí que es aplicar políticas de igualdad porque seguramente los que votan en otro sentido no saben lo que sucede hoy por hoy en el cuerpo de la policía local, cuerpo de la Guardia Civil y Policía Nacional; hasta hace no mucho incluso se les prohibía patrullar juntas.
Yo he visto órdenes, indicaciones en ese sentido.

Lo de los cursos, como también me he dedicado bastante a la parte formativa durante muchos años, lo de los cursos, ¡hombre!
, me huele, me huele algo mal, me huele a chamuscado y a mí no me termina de gustar ni de convencer.

Lo ha dicho también el compañero Subiela y también Marcos: no hay un modelo claro de policía autonómica, no sabemos qué van a querer hacer con un asunto tan importante como es la policía autonómica; si una policía politizada o, por contra, una policía profesional, efectiva, al servicio de sus conciudadanos y no rendida al servicio o al capricho del conseller, secretario autonómico, o director general de turno.

Hoy mismo ha salido un artículo en el cual un juzgado pues abre diligencias y pide identificar a los actuantes en la manifestación del 1, a los actuantes de la fuerza pública, de los mossos d'esquadra que -creo- da una mala visión del cuerpo.

Por lo tanto, no puedo explicar en dos minutos todas aquellas cosas que entendemos que faltan, que sobran, o que se pueden mejorar, lo dijimos o lo explicamos en la comisión.

De todas formas, a mí tampoco me da pena reconocer, y a ti particularmente, Paco, agradecerte el talante porque sí que nos has dejado participar en algunas cuestiones, algunas se han mejorado pero yo creo que no era lo suficiente para que nosotros optáramos por votar a favor de la ley.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència la vicepresidenta senyora, Carmen Martínez Ramírez)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señor Marí.

Projecte de llei, de La Generalitat, de cooperació i desenvolupament sostenible (BOC 228).
Debat i votació del dictamen de la Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de La Generalitat

La senyora vicepresidenta primera:

Anem a passar al punt número 2, que és el debat i votació del dictamen de la Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de La Generalitat sobre el Projecte de llei de La Generalitat de cooperació i desenvolupament sostenible.

Té la paraula, per a la presentació del dictamen, l'il·lustre senyor Alfred Boix, Alfred Miguel Boix.
Té vosté raó, senyor.

El senyor Boix Pastor:

Gracias, señora vicepresidenta.

Señorías.

Com a president de la Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de La Generalitat, se m'ha designat per a presentar en aquesta sessió plenària el dictamen del Projecte de llei de La Generalitat de cooperació i desenvolupament sostenible.

El projecte de llei va ser presentat en el registre general de Les Corts el 2 de maig de 2017, i el 9 de maig la Mesa de Les Corts va acordar la seua tramitació i l'obertura d'un termini de cinc dies perquè les persones interessades pogueren presentar esmenes, propostes de compareixença davant la mesa de la comissió especial de participació ciutadana, acords que van ser publicats en el Butlletí Oficial de les Corts número 178, de 17 de maig.

Durant el termini establit no es va presentar cap esmena de participació, i en la reunió de la comissió de 30 de juny se substanciaren les cinc compareixences acceptades pels grups parlamentaris.

Finalitzat el tràmit de participació ciutadana es va obrir el termini de presentació d'esmenes per part dels grups parlamentaris que finalitzava el dia 19 de setembre.

Al text del projecte de llei no va ser presentada cap esmena a la totalitat i sí un total de 148 esmenes parcials, de les quals 3 corresponien al Grup Parlamentari Popular; 33 als grups parlamentaris Socialista i Compromís; 96 al Grup Parlamentari de Podemos-Podem; i 16 al Grup Parlamentari de Ciudadanos.

El ple de totalitat es va celebrar el dia 27 de setembre.

La mesa de la comissió, en reunió realitzada el dia 27 de setembre, va aprovar el document d'ordenació de les esmenes, publicat en el Butlletí Oficial de les Corts número 211, de 4 de octubre.

La comissió es va reunir el dia 31 d'octubre, i després de debatre totes les esmenes s'aprovà el dictamen que presentem i que està publicat en el Butlletí Oficial de les Corts número 228, de data 17 de novembre.

En el debat en comissió s'han retirat un total de 3 esmenes, s'han aprovat un total de 31 esmenes d'aproximació que han suposat la retirada de 128 esmenes més, i s'han aprovat 7 esmenes parcials, el que constituïx una bona prova de l'esperit que ha presidit el debat en la comissió.

Com a president de la comissió espere i desitge que al llarg del debat, en el dia de hui siga possible arribar al màxim consens.

Gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor Boix.

Donar la benvinguda a este debat als representants de la Universitat de València; de les ONG UNICEF, ACNUR i UNRWA; al Fons Municipal de Solidaritat; Comissions Obreres; i la Confederació de Cooperatives; a més a més del director general i secretària autonòmica.
El conseller està ací tot el debat.

Anem a continuar amb l'explicació de la posició de vot de cada grup parlamentari.
Comença el Grup Parlamentari Ciudadanos.

La seua diputada, senyora Rosa García, durant huit minuts tindrà la paraula per a exposar la postura del Grup Parlamentari Ciudadanos, com deia abans.

Quan vullga, senyora García.

La senyora García González:

Muchas gracias, señora presidenta.

Gracias al señor Boix, presidente de la comisión, por la exposición.

Buenos días a todos, señorías.

En el año 2007, Les Corts aprobaron la Ley 6/2007, de 9 de febrero, de La Generalitat, de la cooperación para el desarrollo de la Comunitat Valenciana, una ley cuya voluntad -como ya se sabe, como se ha comentado también- reflejaba el compromiso solidario de todos los valencianos con los países en vías de desarrollo.
Sin embargo, en estos diez años el escenario en el que se desarrolla la cooperación al desarrollo y la ayuda humanitaria internacional ha evolucionado.

Por ejemplo, el nuevo escenario recoge el propósito de cumplir con los objetivos de desarrollo sostenible que establece la agenda global de desarrollo hasta el 2030, una agenda que pretende, entre otras metas, poner fin a la pobreza y el hambre en todo el mundo desde ahora y hasta el 2030; combatir las desigualdades dentro de los países y entre ellos; construir sociedades pacíficas, justas e inclusivas; proteger los derechos humanos; promover la igualdad entre los géneros y el empoderamiento de las mujeres y las niñas; y garantizar una protección duradera del planeta y sus recursos naturales.

Así pues, desde el Grupo Ciudadanos consideramos que era necesario actualizar y adaptar la ley del año 2007 al nuevo contexto internacional.

En este proceso de elaboración de la ley hemos conseguido, como ha dicho el presidente de la comisión, el señor Boix, hemos conseguido que nos apruebe prácticamente todas las enmiendas, entre ellas la enmienda para evitar la posible inconstitucionalidad del artículo 16 sobre la colaboración de La Generalitat con otras instituciones y entidades nacionales e internacionales.
El respeto entre instituciones es fundamental en nuestro estado de derecho, y en materia de cooperación el Consell no puede ir por libre.

Así, pues, entendemos que La Generalitat se relacionará con las demás instituciones nacionales e internacionales en el ámbito de la cooperación al desarrollo, con criterios de información y colaboración recíprocas, siempre de acuerdo con lo establecido en el artículo 149.
3 de la Constitución española.

También es importante señalar que otras muchas enmiendas aprobadas provienen prevalentemente de la coordinadora de ONGD.
No podemos olvidar que son uno de los principales actores en materia de cooperación, ya que, al fin y al cabo, son las que llevan a cabo este tipo de proyectos y tenían mucho que aportar.

Respecto a las enmiendas que mantenemos vivas y sometemos hoy a su consideración, se encuentra una para suprimir la creación del alto consejo consultivo para el desarrollo de la Agenda 2030.
Esta enmienda se presenta porque, según queda establecido en el capítulo II de la ley sobre la organización de la cooperación y su estructura, tenemos: al consejo valenciano de cooperación, el alto consejo consultivo para el desarrollo de la agenda 2030, la comisión interdepartamental para cooperación y desarrollo sostenible, el comité permanente de acción humanitaria de la Comunitat Valenciana, el consejo territorial sectorial para la cooperación y el desarrollo sostenible, además de la conselleria competente en la materia.

Si bien es cierto que solo se crea un organismo, el alto consejo consultivo para el desarrollo de la Agenda 2030, consideramos, al igual que hace el Consell Jurídic Consultiu en su dictamen sobre la ley, que la creación de cualquier órgano administrativo, aunque solo tenga competencias consultivas, debe ser el resultado de un análisis riguroso de su necesidad, como también de su eficacia, economía y eficiencia.
Por ello, consideramos que las competencias que se le atribuyen en la ley las podría asumir el consejo valenciano de cooperación para evitar duplicidades y no incrementar las estructuras administrativas de forma innecesaria.

Por otro lado, en relación a la enmienda sobre el control externo por parte de la Sindicatura de Cuentas, consideramos que es necesario, teniendo en cuenta como era la política en materia de cooperación del anterior gobierno, que sea totalmente transparente y que, del mismo modo, existan controles externos e independientes del Consell que hagan un seguimiento, controlen y evalúen las medidas que se aprueben y se llevan a cabo en esta materia.
No se puede permitir que un asunto tan delicado, tan sensible y que sirve para mejorar la vida de muchas personas que viven en un contexto de pobreza y de exclusión acaben en manos de unos cuantos corruptos que acaben repartiéndose el dinero entre ellos.

Me habría gustado agradecer la voluntad de consenso y de diálogo de la conselleria a la hora de actualizar de esta ley, ya que en los primeros estadios del proceso de elaboración parecía que iba a prevalecer esa voluntad de la que hablo.
Sin embargo, a pesar de que el Grupo Ciudadanos ha intentado tender puentes, como es habitual, y cada vez que se nos ha requerido hemos acudido a las reuniones con el propósito de acercar posturas, a pesar de que el día anterior a la comisión se nos confirmó que nuestra enmienda, que hablaba del Global Compact, algo que ya está en la ley, se aproximaba con otra, nos encontramos con que pesó más el pacto con su socio Podemos y se quedó fuera.

Hoy vemos que, de cuatro enmiendas que su socio mantenía vivas, ustedes han transaccionado tres.
Sin embargo, nosotros hemos recibido como explicación para no aceptar las nuestras que es que ya se nos han aprobado muchas.
No sabía yo que las enmiendas, señorías, las enmiendas que son mejoras a la ley, el método de trabajo que tenemos los grupos que no estamos en el Consell, que no estamos en el gobierno, para intentar mejorar las leyes, no sabía yo que se valoran al peso, como los melones.
(Aplaudiments)

Quiero recordar a la persona responsable de llevar las enmiendas que en sus propias palabras, nuestra enmienda 127 al artículo 26, dijo ella, en sus propias palabras, que es mejor, pero queda fuera sin embargo de esta ley por expreso deseo de Podemos.

Por ese motivo siento el tono al final de este discurso, al hablar de una ley a la que votaremos a favor porque mi intención era hacer un discurso positivo, pero después de esa oscura jugada creemos que en este trabajo no se ha pensado exclusivamente en mejorar el contenido de la ley, sino contentar a su socio del botànic, máxime cuando tenemos por delante una ley de presupuestos y el Consell debe obtener, sea como sea, su voto a favor.
Han demostrado ustedes ser rehenes de la voluntad de Podemos.
Una pena, bueno, en realidad, otra pena más.

Les pido que a la hora de votar las enmiendas lo vuelvan a pensar de nuevo y recuerden esta reflexión de Blaise Pascal: si no actúas como piensas, vas a terminar pensando como actúas.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyora García.

Per part del Grup Parlamentari Podemos-Podem, el seu diputat, senyor David Torres.

Quan vosté vullga.

El senyor Torres García:

Gràcies, presidenta.

És curiós perquè l'esmena eixa que va pesar tant era una esmena que va preparar la coordinadora d'ONG, no Podemos.
O siga, no era.
.
.
, (aplaudiments) no era Podemos qui eliminava el Global Compact, era la coordinadora qui demanava que es fera un protocol en compte de signar el Global Compact, que és clavar-te en una pàgina web i signar un document, i ja està, o siga, després no hi ha cap avaluació.

Però, bé, jo, la veritat que hui que veient en la tribuna tantes cares conegudes, tants companys i companyes, i en una llei que jo entenc que suscita tant de consens, jo crec que mereixia la pena dedicar un poc de temps a agrair a tota la gent que ha fet una tasca important perquè en aquesta llei arribàrem hui amb quasi només onze esmenes, que el que vol dir és que, bé, hem fet un bon treball en les comissions i hem consensuat.

Jo volia primer agrair al meu company César Jiménez, que és el que ha portat pràcticament tot el pes d'aquesta llei i que en el consell valencià de cooperació ha portat les discussions.
També per a mi és un orgull compartir en este ple companyia amb dos persones valentes, que demostraren un gran coratge i amb les quals ha sigut un plaer poder debatre i discutir sobre temes de cooperació i que feren front a un dels casos pitjors de corrupció i més vergonyosos que ha tingut esta Comunitat Valenciana, que no anomenaré, perquè crec que hui, per respecte, no hem d'anomenar-lo.
I, per tant, moltes gràcies, Clara i, moltes gràcies, Mireia, per ser dos dones valentes, coratjoses, que vàreu aconseguir (aplaudiments) empresonar eixa persona.

També fa temps una amiga em comentava que, a pesar dels múltiples casos de corrupció en què havia estat imputat l'innomenable, per fi alguns havien aconseguit empresonar-lo.
I açò va ser, com no, gràcies a la tasca de la coordinadora que, a pesar dels pocs recursos que buscaren d'on foren per portar eixa acusació popular, (aplaudiments) per no decaure, per seguir endavant i poder empresonar esta persona que tant de mal va fer a un sector que era un dels sectors més importants en tot l'estat espanyol quant a la cooperació.
El que no sabien era que el seu error, quan després van començar a castigar a les ONG era que no castigaven les ONG d'ací, sinó que castigaven eixes poblacions més vulnerables on anaven destinats els diners que varen retallar.

I no volia deixar-me la resta, les universitats, els representants de l'economia social, tots els agents de la cooperació, però també totes eixes persones que amb xicotetes aportacions fan que este sector de la solidaritat i de la cooperació puga ser el que és i pugam ajudar les persones a lluitar contra la pobresa i tindre una vida més digna.
Així que gràcies a tots i a totes.
(Aplaudiments)

Però tornem a la llei, tornem a la llei, i hui encara ens quedaven unes esmenes vives que hem pogut transaccionar i que entenem que quedaran aprovades.
La majoria de les esmenes que nosaltres férem foren de caràcter tècnic; pensàvem que la llei en el seu context amb algunes diferències estava bé, que s'havia treballat amb el sector i que, a més, bé, que recollia pràcticament totes les demandes i que actualitzava aquella llei que, com ja vaig dir jo ací, de 2007, realment tampoc estava tan malament, però que necessitava ser recollida.

Per tant, hem intentat millorar eixe text, hem intentat millorar en algunes qüestions la llei.
En una d'eixes qüestions, per exemple, que es faça un protocol perquè les empreses que vullguen participar en cooperació hagen de complir una sèrie de requisits que marcarà el consell valencià de cooperació.
I no sols signar el pacte Global Compact de Nacions Unides que, com vos dic, és signar, estampar la signatura en la pàgina web i ahí podríem tindre empreses com qualsevol multinacional que estiga espoliant els recursos de poblacions indígenes en països d'Amèrica llatina, per ficar un exemple.
I eixes empreses podrien signar el Global Compact, no rebrien cap avaluació sobre el que estan fent i, per tant, tindrien accés a la cooperació valenciana.
Per tant, pensem que el Global Compact pensem que no aportava res en eixe sentit.

I bé, al final al PP li quedaven dos esmenes vives, de tres, una l'han transaccionat.
Nosaltres la votarem en contra també eixa transacció.
De fet, no acabem d'entendre eixa transacció, encara que podem entendre que va dirigida a eixa amenaça del Partit Popular de recórrer al constitucional aquesta llei, quan aquesta llei no deia ni més ni menys que la llei que estava aprovada.
Aleshores jo, no sé, si no aprovàrem esta transaccional, si el Partit Popular votaria en contra d'aquesta llei; seria interessant saber-ho.
Perquè si vota en contra, quedaria en vigor l'anterior llei, que tampoc diu res del que ells han proposat.
Per tant, seria un cas curiós.

En tot cas, creguem que aquesta llei és una llei que naix de consensos.
El primer és la mateixa redacció i el debat que tenim.
I el segon i el més interessant és un consens que possiblement siga més feble.
I és que molta gent pensa que aquesta llei possiblement no era la prioritat d'estos moments o que almenys no naix d'una anàlisi profunda sobre què era el prioritari en estos moments.

La impressió almenys que tenim el nostre grup és que naix de la principal prioritat de fer dels objectius de desenvolupament sostenible una política d'estat, no?
, tipus la famosa aliança de les civilitzacions de Zapatero, amb la qual nosaltres estem d'acord, amb la qual nosaltres estem d'acord, però que pensàvem que possiblement no era en aquesta llei on havia d'encaixar alguns dels instruments, com, per exemple, és l'alt consell consultiu per les ODS.

I es genera un altre dubte, perquè finalment este alt consell estarà en Presidència, no estarà adscrit a la conselleria com tota la resta d'organismes que es creen o que es consoliden.
I tenim el dubte de si els recursos que avaluarà o que destinaran als ODS en la Comunitat Valenciana, si comptaran també com ajuda oficial al desenvolupament.
Nosaltres entenem que no, però com s'ha inclòs dins de la llei de cooperació, no sabem si això és una de les intencions d'este Consell.

En general la sensació no és bona, i menys, senyor conseller, quan aquesta setmana hem rebut fins a set cridades, i totes coincidien en una frase.
Ens ha cridat o ens ha dit algú de la direcció general que heu presentat una esmena per llevar-nos la nostra línia nominativa.
La sensació que tenim quan rebem aquesta cridades, que parlen d'una esmena que no s'ha presentat i que no existix, perquè fins al 27 no es presentaran.
.
.

La senyora vicepresidenta primera:

Senyor Torres.

El senyor Torres García:

.
.
.
les esmenes, és que algú s'està extralimitant en les seues funcions, i crec que la seua conselleria deuria.
.
.

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor Torres.

El senyor Torres García:

.
.
.
preocupar-se per l'actitud, les pressions i les ingerències parlamentàries en este sentit.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor Torres, que anem molt mal de temps hui.

Senyora Marian Campello, farà la intervenció en nom del Grup Parlamentari Compromís.

Quan vullga, senyora Campello.

La senyora Campello Moreno:

Gràcies, presidenta.

Bon dia i enhorabona pel treball a totes les entitats i persones voluntàries de l'àmbit de la cooperació internacional i el desenvolupament sostenible, que hui segueixen el ple des de les mateixes Corts i, segurament, en l'streaming també n'hi ha qui està veient-nos des de les seues cases i les seues seus.

M'agradaria donar-vos les gràcies per tot el treball que heu fet.
Perquè, d'alguna manera, esta llei també és vostra.

Gràcies també als companys i companyes dels grups parlamentaris que han treballat en esta llei.
En especial, m'agradaria agrair a la companya Clara Tirado que, bé, junt amb ella, he aprés més coses sobre cooperació.

I gràcies a la conselleria de cooperació per un procés legislatiu de què podem sentir-mos orgulloses.

Més de cent quaranta esmenes debatudes, transaccionades i, majoritàriament, acceptades.
L'aprovació unànime del projecte de llei, per part del consell valencià de cooperació, on estem representats tots els grups parlamentaris, institucions valencianes, ONGD i empresariat valencià, entre altres.
I un profund i enriquidor debat que va tindre inici en este parlament, amb la participació de les ONGD i professionals de l'àmbit de la cooperació internacional al desenvolupament.

Eixos són els antecedents d'esta norma.
Ha estat una llei participada, col·laborada i compartida.
Un procés a l'altura de la importància d'allò que tractem de regular.
Parlem de la sororitat, la fraternitat de les valencianes amb els pobles més empobrits i les vulnerabilitats de la nostra terra.

El País Valencià és una terra de persones solidàries; una terra oberta a la Mediterrània, una mar que, hui per hui, amaga en les seues profunditats dolor de milers de persones que, fugint d'unes condicions imposades pels poderosos, arrisquen, en moltes ocasions inclús perden les seues vides.
Potser, la proximitat amb eixa mar que tenim tan a propet, que crida d'horror, ens fa ser un poble tan solidari i agermanat amb el món.

Hui estem posant fi també a la reparació de la ferida que governs anteriors obriren a la cooperació valenciana.
Hui posem dignitat on altres ens feren passar vergonya.

La cicatriu queda, i en cap cas la volem esborrar; és el senyal d'allò a què vam sobreviure.
Però hui eixamplem el camí per dignificar el present i el futur de la cooperació i el desenvolupament sostenible pel qual apostem.

Tenim una llei de futur que assumix els reptes de l'Agenda 2030 al desenvolupament sostenible i que lluita des d'allò local per a aprofundir en un canvi global.
Apostem per posar fi, definitivament, a la pobresa i a la fam; per promocionar la salut i el benestar de forma universal; una aposta per l'educació pública i de qualitat; per la igualtat de gènere i la lluita contra la resta de desigualtats; per l'accés a l'aigua neta i al sanejament; per la sostenibilitat energètica i per ciutats sostenibles; pel treball decent i el creixement social, amb una producció i un consum responsables; per recuperar el clima i els nostres ecosistemes; i la pau, la justícia i les aliances per a aconseguir estos dèsset objectius que tracte de millorar el nostre planeta; per voler ser la primera generació que deixa a la següent un món millor que ens trobat.

Uns objectius que cal tractar de forma transversal a totes les polítiques de La Generalitat, des de la seua vessant més internacionalista, com és el cas de la cooperació, fins a la visió més pròpia i més pròxima.

Els objectius 2030 de les Nacions Unides han d'impregnar tota política pública impulsada des de La Generalitat, ha de realitzar-se amb una perspectiva humanista i social, que aposte per un creixement del benestar enfront de les fractures socials que cada vegada són més profundes i que als més poderosos sempre els ix a compte.

Per això, en esta llei també es reconeix la creació d'un òrgan consultiu per a la cooperació que marque els passos per a arribar a l'objectiu del 0,7 i un òrgan consultiu que coordine l'acció en matèria d'ODS, a més de reglamentar cada concepte de manera separada.

Es tracta que les polítiques del Consell compten amb la visió dels professionals del sector per a no tindre mai més polítiques públiques de l'ocurrència i el balafiament de recursos.

Obrim espais a la participació on el dia a dia i les institucions interactuen i es marquen metes conjuntament.

Parlava, a més, que esta llei ha estat una llei compartida, i no ho deia sols perquè ho és entre els agents que han contribuït a la seua redacció, sinó també perquè ho és entre els conceptes que la conformen.
La cooperació i el desenvolupament sostenible són dos conceptes germans que han d'anar units per si.
.
.
, units, i treballem per una terra més igualitària.

És una llei consensuada i inclusiva.
Una llei transparent, que segueix i avalua resultats dels seus projectes.
És, per tant, una llei democràticament avançada i a l'alçada dels referents europeus en matèria de cooperació.
Aposta per la transparència com a la millor vacuna enfront de la corrupció.
És també una llei autoexigent, no és conformista, que no entén la cooperació al desenvolupament com una almoina, i ho fa establint l'objectiu del 0,7 dels pressupostos destinats a cooperació internacional i al desenvolupament.
Elaborada segons les previsions del pla director, aprovat al mes de maig i elaborat amb el sector de la cooperació; com també estan adaptats al pla director els pressupostos en matèria de cooperació que en 2018 destinaran més de vint-i-dos milions d'euros a esta concepte -recordem que és el pressupost més alt mai destinat a cooperació internacional de la Generalitat valenciana, i esperem que açò continue en ascens.

És, per tant, una llei planificada, estratègica i democratitzada, sense ocurrències.
És una llei amable, en estos temps on sembla que les lleis cobren més importància a mesura que van contra algú.
Esta llei, que no va contra ningú, sinó a favor d'una ciutadania global i crítica que es reconeix com a igual i coopera en comunitat.
.
.

Hui, senyories, tenim l'oportunitat, des de la nostra xicoteta terra, unir eixes escletxes obertes en el clima, en els drets humans i l'accés a la ciutadania a un horitzó de vida més digne i sostenible.

Els demane que voten a favor, que voten a favor d'esta llei.
La unanimitat d'estes Corts pot ser un dels millors principis per a una nova etapa de la cooperació i les polítiques sostenibles de la Comunitat Valenciana.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el president, senyor Enric Morera i Català)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Fixarà ara posició, en nom del Grup Parlamentari Socialista, la il·lustre diputada Clara Tirado.

Quan vosté vullga, senyoria.

La senyora Tirado Museros:

Sí, gràcies, senyor president.

Senyories.

L'any 2009 em vaig fer càrrec de l'àrea de cooperació internacional en el meu grup parlamentari.
Vaig arribar a esta responsabilitat en el moment en què acabava de nàixer una conselleria nova, la de solidaritat i ciutadania, una conselleria feta a imatge i semblança d'un home acostumat a fer-se les coses a la mida, el senyor Rafael Blasco.

Era l'any 2009, i a la Comunitat Valenciana es lligaven els gossos amb llonganisses.
S'anunciaven pressupostos per a la cooperació que anaven a ser històrics, del 0,49%, i es parlava de la cooperació internacional en termes grandiloqüents, més propis de la propaganda, més pensats per a la seua venda als mitjans de comunicació, que no per a satisfer les pròpies necessitats del sector de la cooperació internacional i dels valencians i valencianes implicats en aquesta tasca.

A alguns açò no els va despertar ninguna inquietud; al contrari, els pareixia que tot anava fantàsticament bé.
Però a altres, els qui sabíem que Blasco era nou per a la gestió de la cooperació, però era vell en açò de la política, no tardàrem en sospitar que darrere d'eixe augment i darrere d'eixe frenesí d'anuncis i de grans projectes i d'augment de dotacions, el que hi havia era una estratègia per a fer el que sempre havia fet, el que alguns sempre havíem denunciat, i esta vegada ho anava a fer ni més ni menys que amb les ajudes de la cooperació internacional.

Ho diguérem, ho denunciàrem, moltes vegades he de dir-los que en solitari i algunes altres acompanyades de gent que, curiosament, mai han reclamat ningun mèrit.

Però això no és l'important, senyories.
El que importa és que no vam tardar en descobrir que la cooperació valenciana s'havia convertit en un element nuclear de la corrupció que arrasava este país.
No vam tardar en descobrir que, una vegada més, alguns havien utilitzat les millors idees i les millors voluntats per a posar-les al servei dels pitjors propòsits.

Això va sumir la cooperació valenciana en el descrèdit i també, per què no dir-ho, en un caos i en una paràlisi, perquè pràcticament tot estava sota sospita, malbaratant els esforços de tanta i tanta gent decent.

Miren, durant tots estos anys, a banda de treballar i lluitar contra esta xacra, també he tingut l'oportunitat de conéixer gent extraordinàriament decent; gent que hui ens acompanya en el ple; gent desinteressada i generosa; gent amb qui he pogut aprendre l'immens valor que la solidaritat, la lluita pels drets i per la justícia té per a una societat; persones que saben que tots hem de fer-nos responsables a l'hora de lluitar contra les injustícies i contra la vulneració dels drets humans en qualsevol part del planeta; gent que entén que no n'hi ha progrés, si eixe progrés no és compartit; gent que sap que l'equitat i la igualtat entre homes i dones és un valor irrenunciable, una lluita constant que no ha de parar; gent que sap que la diversitat ens fa més rics, que les diferents identitats han de ser protegides com a part del patrimoni col·lectiu que tenim com a humans; gent que sap que combatre la desigualtat en qualsevol part del món, per allunyat que siga, és una de les millors tasques que podem fer perquè la nostra societat, el nostre propi territori i el nostre país siga més ric, més fort i tinga més futur.

Miren, senyories, és per a eixa gent, per a eixa gent que són la immensa majoria dels valencians, els valors dels quals, l'ètica dels quals ens definixen molt més com a poble que mai ho farà ningun dels corruptes que acabaren en la presó.

Per a eixa gent, per a posar-la al seu servei, és per a la qual s'ha construït, des d'un ample consens, esta llei que hui presentem.
Una llei que té la vocació de ser un instrument útil, més modern, que situa la cooperació valenciana en l'espai central de les nostres prioritats polítiques, que també han d'estar alineades amb l'Agenda 2030 per al desenvolupament sostenible, que marca un nou escenari de reptes per part de les Nacions Unides.

Ambdues matèries es conjuguen i mantenen el seu protagonisme diferenciat, des dels valors i els principis de la transparència, rendició de comptes a la societat, seguiment i avaluació dels objectius dels projectes, globalitat i justícia.

Senyories, els parlava abans que des de l'any 2009 sóc la responsable de l'àrea de cooperació internacional del Grup Parlamentari Socialista.
Miren, hui acaba una etapa i, probablement, esta siga l'última vegada que jo puge a esta trona per a intervindre en el debat d'una llei de cooperació internacional.
Sincerament, m'agradaria que fóra així, perquè m'agradaria que esta nova llei, que hui aprovarem, nasca forta i dure molts anys, perquè ho faça des de la unanimitat de tots els qui estem ací representant la societat valenciana.

M'agradaria que aquesta cambra fóra capaç de donar fortalesa a esta llei perquè fóra capaç de transmetre la unanimitat que sí hi ha a la societat valenciana respecte a la seua voluntat de comprometre's amb la solidaritat, de comprometre's amb el desenvolupament d'aquells pobles que patixen la fam, la guerra, la pobresa, la repressió, de comprometre's amb el futur i la sostenibilitat d'un espai que compartim tots, que és el planeta, d'un món que no tindrà futur si tots els qui estem en ell no tenim futur.

Miren, senyories, per a acabar, m'agradaria adreçar-me especialment als diputats del Partit Popular.

Senyories, durant tots estos anys, especialment en els últims set, he pujat ací per a denunciar la corrupció -vostés ho saben-, per a dir coses molt dures sobre vostés, per a dir coses molt dures sobre els governs a què vostés han donat suports, sobre els consellers, concretament el conseller de solidaritat a qui vostés donaren suport i cobertura.

He pujat ací també moltes vegades -cal dir-ho- per a escoltar les seues desqualificacions, per dir-me que mentia, per a assegurar que estava calumniant-los i que tot el que estava denunciant m'ho estava inventant.

Però, fixen-se, hui voldria saber si pot ser el dia i el moment en què, per fi, deixem eixa etapa enrere i en comencem una nova.
Per això, vull adreçar-me a vostés en un altre to, senyories del Partit Popular.
Vull demanar-los, per favor, que voten a favor d'aquesta llei.
Entendré, si així es produeix, en eixe vot a este projecte, la disculpa al poble valencià que tantes vegades els he demanat i que, en privat, molts de vostés sí m'han expressat.

Si voten a favor d'esta llei, entendré en el seu vot la seua voluntat de conjurar-se perquè mai més ningun govern oblide una lliçó que tots els membres d'esta cambra haurien d'haver entés, i és que sempre que algun govern, dóna igual del color que siga, utilitze les millors idees, les més nobles aspiracions d'una societat que provenen de les seues conviccions més íntimes, dels seus principis ètics més bàsics, com són el de la solidaritat i de la lluita per la justícia; sempre que algú pense que això es pot manipular, pervertir, corrompre, sempre que això passe, sempre hi haurà algun home o dona el suficientment boig o valent per acabar plantant-los cara, per acabar desemmascarant-los i per acabar duent-los davant de la justícia.
Els convoque a deixar definitivament eixe passat enrere.

Els convoque a sumar-se amb la immensa majoria de la societat valenciana, en un nou temps en què el nostre esforç com a societat i com a ciutadania, per comprometre's amb els altres, vinguen d'on vinguen, visquen on visquen, creguen en el deu que creguen, tinguen el color de la pell que tinguen, estimen a qui estimen, ja mai torne a ser objecte d'escàndol ni de vergonya.
I que eixe compromís amb els altres -finalitze- passe a ser una gran bandera, esta no de tela, ni per a penjar-la en un balcó, sinó d'honradesa…

El senyor president:

Senyoria.

La senyora Tirado Museros:

…i de justícia que represente davant del món a tots els valencians.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Fixarà ara, en nom del Grup Parlamentari Popular, posició la il·lustre diputada María Bernal.
Quan vosté vullga, senyoria.

La senyora Bernal Talavera:

Gracias, presidente.

Buenas tardes, señorías.

En primer lugar, quiero saludar a todas las asistentes a este debate de ley, a las ONG, a los miembros de la coordinadora y a los miembros del consejo valenciano de cooperación, que se encuentran en el hemiciclo.

Hoy vamos a sustanciar el debate del Proyecto de ley de cooperación y desarrollo sostenible, una ley que se basa en dos ejes: por un lado, la Agenda 2030, para el desarrollo sostenible, aprobada por la Asamblea de las Naciones Unidas y que sustituye a los objetivos del desarrollo del milenio.

Y en segundo lugar, la legislación y el desarrollo de la normativa en materia de cooperación internacional de la Comunidad Valenciana, respetando las competencias de las que disponen las comunidades autónomas en materia de cooperación.
Una ley que lleva el sello inconfundible del botànic o, mejor dicho, del Titanic.

Efectivamente, una iniciativa cien por cien Titanic.
Y les voy a explicar por qué.
Es una ley que se presentó a bombo y platillo, como si fuera la panacea, como si fuera la solución a todos los problemas.
Una ley con mucha apariencia pero que realmente está vacía.
Una ley que desde nuestro punto de vista tiene unas similitudes tan grandes con la ley del 2007 que sinceramente no encontramos esa innovación que dicen.

Nos sentimos halagados y a la vez alabamos el reconocimiento que valoren y que hagan constar que la ley de cooperación del Partido Popular era una buena ley.
Las frases grandilocuentes, la retórica fácil, pueden quedar muy bien, pero no traen soluciones.
Este proyecto de ley tiene mucho de grandilocuente y de pomposo, pero poco de concreto, poco de creíble, y muy poco, por no decir nada, de auténticamente novedoso e innovador.

Creo que estamos ante una oportunidad perdida por el Consell para poner las bases de la política valenciana de la cooperación internacional del siglo XXI, de crear una ley realmente vanguardista e innovadora.
Vuelven a hacer una ley propaganda, protagonizada por un mensaje difuso, a excepción de las partes recogidas de la antigua ley.

Miren, aquí tenemos una ley de escaparate, de eslogan, de pancarta, como todas las que hacen ustedes, porque no se concreta nada y a la vez se legislan demasiadas cosas.
Ustedes han tenido la oportunidad con esta ley de ser pioneros, de innovar, pero se han quedado simplemente en un intento, un intento por procurarlos, pero han sido incapaces de conseguirlo.

Ustedes sacan pecho de que somos la primera comunidad autónoma que dispone de una ley de cooperación en la que se incluyen los objetivos de desarrollo sostenible.
En eso les tengo que dar la razón.
Ustedes los nombran durante toda la ley, pero se queda en un bluf, como todo, ya que estos objetivos, y como se les ha criticado durante el debate, son transversales, y en ningún momento hemos visto cómo van a gestionar este problema.

Igual deberíamos haber hecho dos legislaciones diferentes y aclarar cómo van a ejecutar las políticas en cada materia.
Porque, si lo gestionan como la vicepresidenta y sus planes de igualdad -qué pena que se haya ido-, en la que las consellerias y los órganos de estas en muchos casos han aprobado estos planes pero después no los han llevado a la práctica, seguimos haciendo las cosas mal.

Porque ustedes anuncian mucho, pero después hay que ejecutar.
Y se lo dice y repite el Partido Popular en todos los debates.
Ustedes poco pecho pueden sacar en materia de cooperación, y les diré por qué: porque si es una ley cien por cien botànic porque está vacía de contenido, les diré que aún más es cien por cien botànic por el presupuesto que ustedes destinan a la política en materia de cooperación.

A fecha de 31 de octubre, que son los últimos datos de los que disponemos en la ejecución presupuestaria, el conseller de transparencia y su conselleria, exactamente la dirección general, solo han gastado tres millones de euros, tres millones, de un presupuesto que casi roza los veinte millones de euros.
Ustedes tan solo han gastado el 16% del presupuesto en materia de cooperación.

Pero es que, si vamos al detalle, ustedes no llegan ni al 7% en los pagos que han realizado.
Es decir, que del 16% que tienen que pagar, a 31 de octubre solo han pagado la mitad, solo han pagado tres millones de euros, de 20 de presupuesto.
Y mirando el DOGV, aunque igual es mejor no mirarlo para no llevarse un disgusto, ustedes no han sacado ni una orden en materia de cooperación.

Es decir, que a corto plazo no piensan gastarse el dinero del que disponen en materia de cooperación.
Ustedes venden, pero no tienen producto.
Hemos hecho una ley, han hecho una ley que, como ya les he dicho, es de escaparate, y les explicaré por qué.
Porque han estado veinte años en la oposición anunciando una ley pionera, innovadora, y lo único que han hecho ha sido un copia y pega.

Han creado ilusiones y lo único que aporta esta ley son frustraciones a todo el sector.
Y están prometiendo cosas que ustedes mismos no saben ni cómo van a poner en marcha.
Pasar de la camiseta y la pancarta a la gestión es muy complicado, y este Consell cada día es más prueba de ello.
En el debate a la totalidad de esta ley ha apuntado el consenso.
Es importante que en políticas como las que estamos tratando hoy busquemos este consenso, y me alegro de que lo hayamos encontrado.

En esta ley se ha llegado a un acuerdo importante, lo que podemos destacar la corrección del artículo 16, tal y como el gobierno del estado nos había instado a modificar.
Pero también otros artículos.
En la mayor parte de los artículos que se han tomado en esta ley estamos de acuerdo.
Mejoran la ley pero no cambian el fondo ni la forma.

Sin embargo, hay algunas enmiendas con las que no podemos estar de acuerdo, y por ello votamos que no en la comisión.
Estamos hablando de las enmiendas por las que se quita de la ley el Global Compact, y se sustituye por un protocolo que elaboramos en el consejo valenciano de cooperación.

Pacto Mundial de las Naciones Unidas, o Global Compact, es una iniciativa internacional que promueve implementar diez principios universalmente aceptados para promover la responsabilidad social empresarial en las áreas de los derechos humanos, de la empresa, las normas laborales, del medio ambiente, la lucha contra la corrupción en las actividades y la estrategia de negocio de las empresas.

Pacto Mundial es un marco práctico para desarrollar, implantar y divulgar políticas y prácticas de sostenibilidad empresarial.
No estamos de acuerdo con el hecho de que de esta legislación se quite un organismo que está amparado por las Naciones Unidas.

Y es antagónico que ustedes hagan una ley innovadora, basada en los objetivos de desarrollo sostenible, que son los objetivos que se han acordado entre todos los países de la ONU, y sin embargo desprecian el programa Global Compact, que promueve las mismas Naciones Unidas, y lo sustituyan por una regulación regional, que no es homogénea y que no va a coincidir a cómo se valoran a las empresas que forman parte de Global Compact.

Podríamos debatir la implementación de los dos requisitos, pero no tiene sentido quitarlo de la ley.
Lo cierto es que es paradójico, pero como ya lo vivimos en otros momentos, en este parlamento es más importante el voto que la coherencia en política.
Aun así, somos conscientes de que es necesaria una actualización de la ley, y nos alegramos que la ley existente les haya servido de guía para crear la que hoy se aprueba, ya que el único discurso del que dispone el botànic en materia de cooperación es hablar del pasado.

El Grupo Parlamentario Popular apuesta por la cooperación, apuesta por la vida de las personas, apuesta por unas políticas que sean eficientes y eficaces en materia de cooperación.
El Grupo Parlamentario Popular trabaja y va a seguir trabajando por los derechos humanos, los derechos de la infancia, y por las políticas que sirvan para ayudar a todas esas personas y países que necesitan que les demos la mano.

Hay muchas personas que necesitan nuestra ayuda y debemos hacerlo lo mejor posible para ayudarles.
No debemos perdernos en debates caducos, que lo único que buscan es un titular.
Estamos aquí para ayudar a muchas personas y es nuestro trabajo.
Esperamos que con esta ley podamos llegar un poco más lejos en nuestra tarea.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.
També per ajustar-se… Demanen rèplica?
Des de l'escó, senyor Torres?
Diga vosté a qui replica.

El senyor Torres García:

Al Partit Popular.

El senyor president:

Té vosté la paraula, senyor Torres.

El senyor Torres García:

Realment, no volia demanar rèplica, però crec que n'hi ha algunes coses que caldria matisar.
Donar més importància al Global Compact, perquè el fa Nacions Unides, que a un protocol que puga fer el sector ací, quan n'hi ha una representació de tots els agents de la cooperació, perquè el fa Nacions Unides, podria ser un argument.

Però jo crec que si vostés hagueren vingut a la presentació de la campanya Â«La Tierra que nos merecemosÂ» que vàrem fer fa dos setmanes ací i a la qual estaven convidats tots els grups i tots els representants de la comissió de política social en què Lolita Chávez, una activista guatemalenca va presentar com les multinacionals i les oligarquies amenacen de mort els activistes mediambientals de Guatemala i d'Hondures (aplaudiments) segurament s'ho replantejarien.

I sap com s'ho replantejarien?
Si entren en la pàgina web de la Global Compact i veuen com eixes empreses espanyoles han signat el Global Compact.
I vostés podrien donar diners de la cooperació valenciana a empreses que estan amenaçant de mort activistes ambientals en Amèrica llatina.
És això suficient per a vostés?
Per a nosaltres, no.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Torres.

Senyora María Bernal, té vosté la paraula per a replicar al senyor Torres.

La senyora Bernal Talavera:

Gracias, señor Torres, por su tono en la réplica.

Yo lo que he dicho en el debate es que es antagónico que estemos haciendo una ley en la que metemos los objetivos de las Naciones Unidas y sin embargo quitemos un mecanismo que tienen las Naciones Unidas para que las empresas puedan formar parte de esa cooperación.
No he dicho en ningún momento que no puedan ser las dos formas, una de las que ustedes han propuesto una enmienda.

Y en Global Compact podrían estar los dos mecanismos en la ley.
En ningún momento he dicho… Y de hecho, he dicho que podríamos haber debatido los dos mecanismos dentro de la ley, y es así.
Pero sí que es cierto que me resulta antagónico y nos resulta antagónico que ustedes quiten un mecanismo de las Naciones Unidas, y sin embargo, la ley se base, uno de los ejes de la ley se base en las Naciones Unidas.
Simplemente.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Senyora Marian Campello, demana vosté rèplica?
M'imagine que serà per a…

La senyora Campello Moreno:

Per al Partit Popular i algun aclariment a Ciudadanos.

El senyor president:

Té vosté la paraula.

La senyora Campello Moreno:

Gràcies.

M'agradaria fer alguna puntualització als companys de Ciudadanos, simplement perquè quan parlen de la creació de nous òrgans, a mi m'agradaria un poc especificar que estem parlant no de nous òrgans de gestió, sinó de participació.
I aleshores, nosaltres entenem que n'hi ha dos tipus de govern: els governs que poden donar l'esquena a la ciutadania… Ui?

El senyor president:

Senyoria, anem a vore… Posen-se vostés d'acord en este tema en la Junta de Síndics, perquè vosté ara únicament li pot replicar a la diputada María Bernal.
En el moment que la representant de Ciudadanos ha expressat la seua visió, vosté tenia dret de rèplica.
Ara ja no.
Per tant, s'ha de dirigir.
.
.
I també és un acord tàcit de la junta que sí que es.
.
.

La senyora Campello Moreno:

Ja està, no passa res, no passa res.
(Rient)

El senyor president:

S'ha de dirigir vosté a la diputada María Bernal.

La senyora Campello Moreno:

A vore, jo m'he confós perquè en les comissions ho faig aixina, i ahí no passa res.

El senyor president:

És que si no, s'obri tot l'escenari de rèpliques, i no acabarem en tot el dia.
Ha de dirigir-se vosté a la diputada María Bernal.
Té vosté la paraula, senyora Campello.

La senyora Campello Moreno:

D'acord.
Bé, demane disculpes i m'he equivocat en dirigir-me a Ciudadanos, perquè ho he fet com ho fem en les comissions, i es veu que no era aixina.
Però vaja, que era una puntualització i tampoc cal que parle més del tema.

A la senyora María Bernal, sí que m'agradaria parlar-li un poc, perquè jo crec que és molt agosarat parlar que esta llei els agrada tan poc.
Perquè han tingut oportunitat de presentar esmenes.
S'ha parlat que en el parlament hi havia 140 esmenes, però ¿quantes n'hi havia del Partit Popular?
N'hi havia ben poquetes.
No recorde el nombre exacte, però crec recordar que eren quatre o cinc esmenes.

Aleshores, si tan malament està una llei.
.
.
I tampoc votaren en contra a l'entrada de la llei, vull dir, no sé, podem també ahí aplicar la coherència política de la qual vosté ens estava parlant.
Perquè vostés no l'han aplicat en el transcurs del parlamentarisme, del tràmit parlamentari.

Per un altre costat, m'agradaria també dir-li que, bé, s'han fet esforços aquí per no anomenar el que no cal anomenar.
Però, és que és difícil.
Perquè, que vostés vinguen aquí a donar-nos lliçons a altres sobre cooperació.
.
.
, és que és molt complex.
Jo sé que li ha tocat un paperot hui aquí en este parlament, però vindre a donar-mos lliçons a nosaltres sobre cooperació, el Partit Popular, és complex, complex, complex.

Miren, jo el que tinc molt clar és que esta llei posa els mecanismes suficients perquè estes Corts puguen, d'alguna manera, estar vigilant què se fa en cooperació i que no torne a passar-mos que tinguem gent que parle de negrolandia, que se compren pisos de luxe, que se compren garatges.
Estem establint els mecanismes perquè açò no torne a passar.

I parla vosté de buit, que és una llei buida.
I jo dic, bé, és que buit, que vostés mos parlen de buit també, és que.
.
.
Donen lliçons, mos parlen de buit.
.
.
Mire, li vaig a parlar d'on sí que quedà un buit.
Quedà un buit en els escons del Partit Popular quan l'anterior conseller hagué d'anar-se'n a presó.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Senyora Bernal, per a rèplica a la senyora Campello, té vosté la paraula.

La senyora Bernal Talavera:

Señora Campello, nosotros durante el trascurso de la ley creo que hemos tenido una actitud bastante conciliadora y hemos querido llegar a muchos acuerdos.
Y, de hecho, en el debate de enmiendas casi todos los artículos los votamos a favor.
Es decir, que también tienen que tener en cuenta esto.

No le hemos dado lección ninguna, simplemente… De hecho la ley -y como ya le he dicho- alabamos que se hayan inspirado en la ley que había, porque es muy parecida.
Pero es una ley que está llena de reglamentos, que realmente no sabemos muy bien los objetivos del desarrollo sostenible, que son muy transversales, cómo se van a llevar a cabo dentro de la administración.
De hecho no es una cosa que sólo ha criticado el Partido Popular, se les ha criticado desde otros puntos.

Pero, simplemente es eso.
Es una ley que realmente vamos a aprobar aquí pero mañana, cuando se publique en el boletín y se tenga que poner en marcha, va a tardar en ponerse en marcha.
Es decir, hemos estado dos años para hacerla y ahora, ¿cuánto vamos a estar para ejecutarla, igual que el presupuesto que hacen en cooperación?
Porque es que, ya se lo he dicho, de 20 millones, 3 millones.

Yo no le he hablado a usted de su tema principal, porque es que no tienen otro tema.
Solo saben hablar del pasado.
A ver si a partir de ahora que tienen su ley hablan de su ley y ya está.
Porque solo saben hablar del pasado.
Y ya está.
Yo no le voy a prohibir que hable de nada, una cosa que sí que hacen ustedes porque ustedes cada vez que les decimos algo su frase grandilocuente es: Â«¿Cómo se atreven a hablar de eso?
Â».
Yo no le diré cómo se atreve a hablar de eso porque creo que aquí podemos hablar de lo que queramos.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Sí, senyora Clara Tirado, té vosté la.
.
.
Demane vosté la paraula, si és tan amable.
Sí.
Per a replicar a la senyora Bernal.

La senyora Tirado Museros:

Sí, per a replicar a la representant del Partit Popular.

Sí, gràcies, senyor president.

Mire, senyora Bernal, jo crec que hui vosté ha perdut una oportunitat d'or.
L'oportunitat que tenia en definitiva de, o bé demanar disculpes, o bé senzillament callar, que és el que deuria d'haver fet.
Vosté ve ací a dir-nos als representants de Compromís i del Partit Socialista que venim ací a vendre un producte, a vendre una llei.
I jo li dic a vosté que la diferència entre nosaltres i vostés és que nosaltres en tot cas vindrem a vendre una llei o un producte, però vostés el que feien era robar eixe producte, senyories del Partit Popular.
(Aplaudiments)

Perquè, miren, escoltar una representant del Partit Popular parlar de propaganda, parlar d'aparador, després de destinar més de quatre milions d'euros a un hospital a Haití, les ajudes de les quals van ser capaços de frenar-les les denúncies de la senyora Mollà i d'esta servidora, quan quasi dos milions d'euros de la cooperació internacional que devien anar destinats a Nicaragua es van desviar i quan milions i milions d'euros no es van destinar als projectes de cooperació internacional als quals s'havien de destinar, no sols és preocupant -senyora del Partit Popular, senyora Bernal-, sinó que a més demostra que vostés no han entés res, que vostés no se'n penedixen de res i que vostés l'únic que pensen almenys és com millorar el sistema la pròxima vegada.

Miren, amb l'aprovació d'aquesta llei, senyoria del Partit Popular, està vosté molt equivocada.
Nosaltres no busquem cap titular, nosaltres busquem retornar la dignitat, la decència i la justícia en un àmbit tan important i tan prioritari i tan troncal per a nosaltres i per a este Consell com és la cooperació internacional.
Nosaltres no busquem titulars.
Els titulars els van donar vostés i massa sovint i massa desgraciats, vostés, en els tribunals.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Senyora Bernal, per a finalitzar el debat, té vosté la paraula.

La senyora Bernal Talavera:

Señora Tirado, es que estamos hablando de su ley.
No estamos hablando del pasado, es que el pasado ya pasó y ya pidió perdón quien tuvo que pedir perdón y ya… (Protestes) Sí.

El senyor president:

Senyories, per favor.
Deixen parlar la senyora Bernal.
(Se sent una veu que diu: Â«Pero varias veces, ¡hombre!
Â»)

Senyories, demane silenci i respecte per a l'oradora que està un l'ús de la paraula, que és la senyora Bernal.
(Veus)

La senyora Bernal Talavera:

Que la justicia ha hablado y seguirá hablando porque, como ustedes saben, el proceso no ha acabado.

Es que, es lo que le estoy diciendo, estamos en el debate de su ley.
Hoy se aprueba su ley, de la que estamos hablando.
Yo no tengo por qué hablar del pasado.
Estoy hablando de su ley.
Y hablemos de lo que hacen ustedes.
Porque claro, a mí me parece muy bien todo lo que usted me ha dicho, me ha contado, lo hemos visto en prensa, lo hemos visto… Lo cuentan en muchos momentos.
Pero hablemos de lo que ustedes hacen.

Y ustedes lo que hacen es no gastar los 20 millones de presupuesto que tienen en cooperación.
(Veus) Si quieren… (Inoïble)

El senyor president:

Senyories.
Un segon.
¡Senyora Campello!
Un segon, senyoria.
Senyora Campello, no està vosté en l'ús de la paraula!
Vosté, l'han respectat quan vosté s'ha expressat i ha dit el que ha considerat oportú, però està en l'ús de la paraula la diputada María Bernal.

Disculpe vosté la interrupció.

La senyora Bernal Talavera:

Gracias, presidente.

Estamos hablando de su ley, estamos hablando de sus presupuestos y estamos hablando de lo que ustedes…, las órdenes que ustedes sacan para la cooperación.
Y en este año, de momento, sólo se han gastado 3 millones de 20 millones que tienen.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Senyories, abans de procedir a la votació -que anem a procedir tot seguidament-, entenc que el punt de la llei de tramitació immediata sobre l'actuació de mitjans.
.
.
, tema del port d'Alacant, és un punt que vorem demà.
(Se sent la senyora vicepresidenta primera que diu: Â«No, a l'altre ple.
A l'altre ple.
Â») O al ple.
.
.
(Se sent la senyora vicepresidenta primera que diu: Â«Al següent ple.
Al següent ple.
Â») Al següent ple?
Senyories, és que no hem rebut cap informació per part dels grups i ha de ser una cosa de consens de tots els grups.
(Veus) (Se sent la senyora vicepresidenta primera que diu: Â«És el que mos han dit.
Sí, senyor.
Â») El ple següent.
(Veus) Sí, sí, gràcies senyor Mata, gràcies.
Ara anem ahí.

Per tant, este punt que havíem en principi incorporat anirà per al ple de la setmana següent.
(Veus) Bé, si els grups no es posen d'acord, és impossible que la presidència puga tindre un criteri.
(Se sent la senyora vicepresidenta primera que diu: Â«Este matí ens han dit això.
Â») (Se sent el senyor vicepresident segon que diu: Â«No enredes, no enredes.
Â») Senyories, anirà al ple de la setmana que ve.
.
.
Incorporarem esta llei.

Ens acaben d'informar que per un problema de malaltia i també pel temps en què estem, que el punt quint, la moció subsegüent d'interpel·lació al conseller d'educació del Grup Parlamentari Podemos es substanciarà demà.
No.
.
.
Hi ha algun problema?
Doncs, este punt, el cinquè, se substanciarà demà.

Senyories, i ara anem a passar a la votació.
Anem a passar a la votació.
Senyories, anem a votar el Projecte de llei de La Generalitat de cooperació i desenvolupament sostenible.
Senyories, anem a votar les quatre esmenes transaccionals, que les seues senyories coneixen, de forma separada.

Anem a votar l'esmena transaccional primera.
Sí, senyor Torres?
 (El senyor Torres intervé amb el micròfon desconnectat) Doncs, senyor Torres, són unes esmenes que han transaccionat els grups.
Si no tenen els grups l'esmena transaccional aleshores ja és per a preocupar-mos.
Però vaig a llegir-la, vaig a llegir-la.
Vaig a llegir-les, els números.
D'acord.
(Veus)

Anem a votar ara l'esmena transaccional registre d'entrada 83.
542, després la 83.
543, la número tres 83.
544 i finalment la 83 mil.
.
.
(Veus) Són transaccionals i no tenen número.
Sí.
(Veus) Senyories, val.
Anem a votar ara l'esmena transaccional que jo tinc ací, amb un 1, número 1, però que el senyor Torres diu que no li consta i que és registre d'entrada.
.
.
Volen fer el favor de callar?
I és el registre d'entrada 83.
542.
D'acord?
Sí, sí.
Senyories.
.
.
(Se sent una veu que diu: Â«Haz un receso, esto es un lío.
Esto es un lío.
Â») Pararem el ple durant tres minuts.

Se suspén el ple.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

El senyor president:

Senyories, es reprén la sessió.
(El president colpeja amb la maceta)

Anem a votar el Projecte de llei de cooperació i desenvolupament sostenible i anem a començar l'esmena transaccional primera que substituïx l'esmena número 101.
¿D'acord?
(Veus)

Anem a votar, senyories, l'esmena transaccional número 1 que substituïx o transacciona l'esmena 101.
Senyories, comença la votació.
Senyories, l'esmena transacional ha estat aprovada amb 51 vots favorables, 8 en contra, 28 abstencions.

Senyories, anem a votar l'esmena transaccional número 2 que transacciona l'esmena número 68.
Senyories, comença la votació.
Senyories, l'esmena transaccional ha estat aprovada amb 88 vots favorables, 0 en contra, 0 abstencions.

Senyories, anem a votar ara l'esmena transaccional número 3 que transacciona l'esmena número 119.
Senyories, comença la votació.
Senyories, l'esmena ha estat aprovada amb 52 vots favorables, 36 en contra, 0 abstencions.

I anem a votar ara l'esmena transaccional número 4 que transacciona l'esmena número 4.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queda aprovada amb 76 vots favorables, 12 en contra, 0 abstencions.

Senyories, seguidament anem a votar les esmenes del Grup Parlamentari Ciudadanos.
Si no n'hi ha inconvenient, votem les esmenes conjuntes 67, 88, 89 i 127.
Senyories, comença la votació.
Senyories, les esmenes han estat rebutjades per 52 vots en contra, 37 vots afirmatius, 0 abstencions.

Seguidament votarem l'esmena del Grup Parlamentari Popular.
La número 4 ha estat transaccionada i queda viva la número 58, que és la que anem a votar ara.
Senyories, comença la votació.
Senyories, l'esmena ha estat rebutjada per 51 vots en contra, 36 afirmatius, 0 abstencions.

I anem a votar l'única esmena que queda viva del Grup Parlamentari Podemos-Podem, les altres tres han estat transaccionades, és l'esmena número 53.
Senyories, comença la votació.
(Veus) Se suspén la votació.
Anem a repetir la votació de l'esmena 53 del Grup Parlamentari Podemos-Podem.
Senyories, comença la votació.
Senyories, l'esmena ha estat rebutjada per 49 vots en contra, 12 afirmatius, 27 abstencions.

Senyories, comencem ara a votar l'articulat.
N'hi ha una petició que ens han fet arribar de votacions separades d'alguns articles.
Anem a votar els articles en què no es demana votació separada que són els següents: l'article número 1, 2, 4, 5, 7, 8, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 18, 19, 20, 22, 23, 24, 25, 27, 28, 29 i 30.
Després, votaríem de forma separada, després, els articles 3, 6, 9, 17, 21 i 26.
Senyories,…

¿Sí, senyoria?
¿Què demana?

La senyora García González:

Sí, senyor president, me gustaría votar por separado el artículo 11 y el 12, si es posible.

El senyor president:

11 y 12.

La senyora García González:

Y el 12, sí.

El senyor president:

D'acord.

La senyora García González:

Gracias.

El senyor president:

Doncs, senyories, anem a votar ara els articles de la llei, els articles número 1, 2, 4, 5, 7, 8, 10, 13, 14, 15, 16, 18, 19, 20, 22, 23, 24, 25, 27, 28, 29 i 30.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queden aprovats amb 89 vots favorables, 0 en contra i 0 abstencions.

Senyories, votem ara l'article número 3 de la llei.
Comença la votació.
Queda aprovat l'article amb 60 vots favorables, 28 en contra, 0 abstencions.

Senyories, votem ara l'article número 6.
Senyories, comença la votació.
L'article ha estat aprovat amb 53 vots favorables, 0 en contra, 36 abstencions.

Votem, ara, l'article número 9.
Senyories, comença la votació.
Senyories, l'article ha estat aprovat amb 80 vots favorables, 0 en contra, 8 abstencions.

Votem, ara, l'article número 11.
Comença la votació.
L'article ha estat aprovat per 77 vots favorables, 3 en contra, 8 abstencions.

Senyories, votem ara l'article número 12.
Comença la votació.
L'article ha estat aprovat amb 80 vots favorables, 8 en contra, 0 abstencions.

Votem, ara, l'article número 17.
Senyories, comença la votació.
Senyories, l'article ha estat aprovat amb 81 vots favorables, 0 en contra, 8 abstencions.

Votem, ara, l'article número 21.
Comença la votació.
L'article ha estat aprovat amb 53 vots favorables, 28 en contra, 8 abstencions.

Votem, ara, l'article número 26.
Senyories, comença la votació.
Queda aprovat l'article amb 53 vots favorables, 28 en contra, 8 abstencions.

Senyories, si no n'hi ha inconvenient, anem a votar ara les disposicions.
Votarem la disposició addicional primera, segona, tercera, la disposició transitòria única, la disposició derogatòria única, la disposició final primera, la disposició final segona i disposició final tercera.
¿D'acord?
Senyories, comença la votació.
Queden aprovades les disposicions amb 89 vots favorables, 0 en contra, 0 abstencions.

Senyories, votarem ara l'exposició de motius com a preàmbul de la llei.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queda aprovada l'exposició de motius amb 61 vots favorables, 28 en contra, 0 abstencions.

Senyories, i ara sí que anem a votar ja finalment el projecte de llei en la seua totalitat.
Anem a votar el projecte de llei.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queda aprovat el projecte de llei amb 61 vots favorables, 0 en contra, 28 abstencions.
(Aplaudiments)

Moltes gràcies als convidats que ens han acompanyat en l'aprovació d'esta ja llei.
Ara la publicarem.

Proposició de llei per la qual es regula i promou el plurilingüisme en el sistema educatiu valencià, presentada pels grups parlamentaris Socialista, Compromís i Podemos-Podem (RE número 78.
161, BOC número 214).
Criteri del Consell (RE número 81.
381, BOC número 226)

El senyor president:

I continuem el nostre treball amb el tercer punt de l'ordre del dia, que és la presa en consideració de la Proposició de llei per la qual es regula i promou el plurilingüisme en el sistema educatiu valencià, que han presentat els grups parlamentaris Socialista, Compromís i Podemos-Podem.

Llegirem, en primer lloc, el criteri del Consell per part del secretari… (Pausa)

Passem, seguidament, senyories, al torn a favor de la proposició de llei, el torn a favor que expressarà l'il·lustre diputat Josep Nadal.
(Pausa)

Disculpe, senyoria, anem a llegir el criteri del Consell.
(Veus i pausa)

Té la paraula el secretari segon de la Mesa, senyor Marc Pallarès, per a llegir el criteri del Consell.

El senyor secretari segon:

Â«Mònica Oltra Jarque, consellera secretària del Consell, certifique que el Consell, en la reunió de 13 d'octubre de 2017, va aprovar l'acord següent:

Â»L'article 125.
2 del Reglament de Les Corts establix que, exercida la iniciativa de presentació d'una proposició de llei, la Mesa de Les Corts n'ordenarà la publicació i tramesa al Consell perquè manifeste el seu criteri respecte de la presa en consideració, com també la conformitat o no a la tramitació, si aquesta implica augment dels crèdits o disminució dels ingressos pressupostaris.

Â»Els grups parlamentaris Socialista, Compromís i Podemos-Podem han presentat la proposició de llei per la qual regula i promou el plurilingüisme en el sistema educatiu valencià.
La Mesa de Les Corts acordà la seua tramitació el 3 d'octubre de 2017; es va remetre, als efectes de l'elaboració del criteri del Consell, de conformitat amb l'article 125.
2 del Reglament de Les Corts, el 5 d'octubre de 2017, i s'ha publicat en el Butlletí Oficial de les Corts número 214, del 13 d'octubre de 2017, registre número 78.
161.

Â»L'objecte d'aquesta proposició de llei és regular l'ensenyament i l'ús vehicular de les llengües curriculars, i promoure la presència, en l'itinerari educatiu, de llengües no curriculars existents en els centres educatius.

Â»Els text proposat pretén articular un model plurilingüe que millore els coneixements de llengües i el nivell de competència en llengües de l'alumnat, així com promoure el respecte a la (inintel·ligible) .
.
.
plural, la cooperació entre territoris, el reconeixement del valencià com a llengua pròpia de tots els valencianes i valencianes i la necessitat d'aprendre.
.
.
, de les llengües de comunicació internacional.

Â»A la vista de la proposta, el Consell fa les consideracions següents:

Â»Primera.
El Consell valora positivament la iniciativa que suposa la proposició de llei per la qual es regula i promou el plurilingüisme en el sistema educatiu valencià en el sentit d'articular, mitjançant un instrument normatiu de màxim rang, el model lingüístic d'aplicació en el sistema educatiu, model que pivota al voltant de l'alumnat i que pretén garantir que aquest tinga en el futur unes competències bàsiques en els dos idiomes cooficials en la Comunitat Valenciana, així com, almenys, en una llengua estrangera.

Â»En aquest sentit, el Consell valora positivament que el marc lingüístic en el sistema educatiu valencià tinga una tramitació legislativa per tal que es puga debatre per tots els grups parlamentaris, com a representants de les valencianes i dels valencians, i s'articule un model de consens que fixe les bases per millorar les competències lingüístiques de l'alumnat de la Comunitat Valenciana.

Â»Segona.
El Consell valora positivament el sistema plurilingüe que preceptua la proposició de llei i que fixa un temps mínim del 25% dels continguts curriculars per a cadascuna de les llengües oficials i estableix que el temps destinat a continguts curriculars en llengua estrangera pot oscil·lar entre un 10 i un 25% del temps total.

Â»D'igual manera, el Consell valora positivament la previsió continguda en la proposició de llei respecte de l'obligació de l'administració de promoure que els centres educatius sostinguts amb fons públics augmenten el percentatge d'hores en valencià i en anglés per tal d'assolir avanços en el procés de normalització lingüística i millorar la competència lingüística de l'alumnat en llengües estrangeres, i fixar que en el conjunt de l'escolaritat el temps òptim destinat a continguts curriculars en valencià és del 50% del temps total i, amb caràcter general, en el conjunt de l'escolaritat el temps òptim destinat a la vehiculació de continguts en llengua estrangera és del 25% del temps total.

Â»D'acord amb aquest sistema, es garanteix la distribució en una proporció raonable de les llengües oficials i de la llengua estrangera i, al mateix temps, es dóna llibertat als centres per tal de configurar el sistema plurilingüe en atenció a la seua realitat social.

Â»Per tot això, de conformitat amb l'article 125.
2 del Reglament de Les Corts, i a proposta del conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport, el Consell, amb deliberació prèvia, en la reunió de 13 d'octubre de 2107, acorda:

Â»Manifestar a Les Corts el seu criteri favorable a la presa en consideració de la Proposició de llei per la qual es regula i promou el plurilingüisme en el sistema educatiu valencià.

Â»Perquè conste i als efectes previstos en l'article 125.
2 del Reglament de Les Corts, lliure aquest certificat a València, el 13 d'octubre de 2017.
Â»

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor secretari.

Anem a passar seguidament al debat.

Ara en el torn a favor que fixarà l'il·lustre diputat Josep Nadal, per un temps màxim de huit minuts.

Serem molt estrictes en el temps.

Senyor Nadal, un segon.
Quan vosté vullga.

El senyor Nadal Sendra:

Gràcies, senyor president.

Bon dia, senyories.

Els grups parlamentaris de Podemos-Podem, PSPV i Compromís presentem aquesta proposició de llei per tal d'introduir i regular el plurilingüisme dins del sistema públic educatiu valencià.

Som conscients de la importància del domini de llengües en les societats modernes i pensem que una administració pública responsable ha de vetllar per la igualtat d'oportunitats de tota la ciutadania.

El sistema educatiu ha de ser el principal pilar, que no l'únic, en què se sustente el futur d'una societat valenciana capacitada per a comunicar-se en diferents idiomes.
Cal posar, doncs, els fonaments d'un únic programa educatiu, plurilingüe, intercultural, que possibilite que l'alumnat valencià acabe els seus estudis dominant el valencià, el castellà i l'anglés i permetent l'entrada també al coneixement de més llengües.

Ara per ara, senyories, la realitat no és eixa.
Les dades que tenim ens indiquen que, si bé els resultats en coneixement de castellà són molt bons, vorejant el cent per cent de coneixement, el coneixement de valencià entre l'alumnat a penes passa del 30%; en el cas de l'anglés no arriba al 6%.

Unes dades que com a societat, senyories, no ens podem permetre i que demanen a crits una reforma com la que ara mateix presentem.
Ho fem des del reconeixement a la diversitat sociolingüística del país, des del reconeixement de les diferents necessitats i dificultats que poden aparéixer a l'hora d'implementar un sistema plurilingüe i ho fem acompanyant el desplegament de la llei i del necessari suport a l'alumnat i al professorat amb formació i auxiliar de conversa.

Però també presentem este projecte molt conscients que la gran majoria de la comunitat educativa valenciana vol avançar i està decidida a avançar en el coneixement i en l'aprenentatge de llengües, tal com demostra la matriculació d'este any 2017.
Avancem, entre tots i totes avancem.

Una volta més deixem que siga la comunitat educativa, en el consell escolar de centre, els qui decidisquen quin serà el projecte lingüístic de cada centre, donem autonomia als centres perquè puguen decidir.
En eixe programa lingüístic és on es detallaran quines llengües s'han d'impartir en les assignatures que es donen a classe.

Aquesta llei que presentem ara marcarà un 25% d'hores d'assignatures mínim en cadascuna de les llegues oficials: un 25% per al valencià, un 25% de mínim per al castellà, i es podrà triar el percentatge d'anglés entre el 10 i el 25%.
També regulem la possibilitat de la introducció a altres llengües.

Des de Compromís, des del meu grup parlamentari, considerem molt important que s'establisquen uns límits mínims en la llengua pròpia per a tot el territori.
És important perquè augmente el coneixement del valencià en totes les zones del País Valencià, sobretot en aquelles zones que tenen més dificultats a l'hora de poder aprendre'l, perquè l'ecosistema lingüístic és molt més difícil i no ho permet en el dia a dia, no?

No obstant, també pensem des de Compromís que una de les parts més importants d'esta proposició de llei que presentem és introduir en el text legal l'obligació de la conselleria de promocionar, animar i acompanyar els centres per adoptar un projecte lingüístic amb un 50% d'hores en valencià i un 25% en anglés, ja que són estos percentatges els que, segons els experts en ensenyament de llengües de tot el món corroboren com el més eficient per avançar cap al coneixement d'idiomes.
50% de valencià i 25% en anglés.
És, a més, el percentatge que permetrà al nostre alumnat caminar cap a poder acreditar tant valencià i anglés en l'estàndard europeu d'acreditació d'idiomes.
I això és el que volem, volem avançar, volem modernitzar el nostre país.

I pensem que és molt important, i diguem ara i ací que és molt important que els alumnes del nostre país acaben l'escolaritat amb l'acreditació de valencià, donant la possibilitat que la gent aprenga valencià, fomentem els drets i obrim possibilitats de futur i de faena.

Una valenciana que visca en una zona castellanoparlant ha de tindre els mateixos drets a aprendre valencià i a treballar en l'administració pública valenciana que qualsevol ciutadana que visca en qualsevol lloc del país.
Això és fomentar els drets.
I té els mateixos drets també a treballar en qualsevol altra zona que es parle valencià que no siga el nostre país.
I al mateix temps, per la mateixa raó, que qualsevol ciutadana valenciana té el dret d'anar cara a l'administració pública o cara a un interlocutor privat i parlar-li en valencià sempre que vullga.

El que estem fent en esta proposició de llei, fomentant el coneixement i la cultura des de l'educació, el que estem fent és promoure la tolerància i evitar conflictes que no tenen ningun recorregut si tots som conscients que aprendre llengües i avançar en el coneixement sempre serà positiu per a tots.

Presentem aquesta proposició de llei des de la responsabilitat que tenim amb tota la comunitat educativa davant la deslleialtat democràtica del Partit Popular, que ja siga via Govern d'Espanya o via Diputació d'Alacant es dediquen una volta i una altra a judicialitzar la majoria d'iniciatives legislatives que ixen tant del Consell com d'estes mateixes Corts.
Un intent claríssim de furtar la paraula i la decisió que el poble valencià van deixar escrites a les urnes l'any 2015.
Una més en la bateria d'iniciatives, tant del Partit Popular com també acompanyat pel seu apèndix, Ciudadanos, que estan portant avant en el procés d'involució social i autonòmica en què ens tenen instal·lats estos últims temps.

Presentem este projecte des de la responsabilitat que hem deixat de banda aquells aspectes qüestionats pel TSJ.
I hem mirant avant apostant pel diàleg i la pedagogia, però també deixant ben clar que aquesta proposició de llei segueix la voluntat, tant dels tres partits del govern.
.
.
, com del govern del botànic a l'hora d'avançar cap a la introducció del plurilingüisme al sistema educatiu, prenent el valencià com a base d'impuls per aprendre altres llengües.

Este és l'objectiu principal, i ens demostrem disposats a negociar i arribar a acords amb les organitzacions polítiques i socials que compartisquen l'objectiu del domini de les tres llengües per tot l'alumnat.

Senyors del PP i de Ciudadanos, els estenem la mà ara i ací perquè voten a favor d'aquesta proposta i comencem tots i totes a negociar.
Demanem a tots els sectors polítics que demostren responsabilitat i altura de mires.
Estaria bé que convertírem este debat en un debat educatiu i en un debat de futur, i que tots, tots nosaltres, tots els que estem ací mos deixàrem els conflictes identitaris a casa.
És el moment de fer-ho.
Els demane, ho dic una volta més, responsabilitat i altura de mires a l'hora de tractar este tema, perquè és el moment que entre tots i totes construïm l'educació del futur, que serà el millor per a tot l'alumnat valencià.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Nadal.

Per a exercir el torn en contra (veus) d'esta proposició de llei, té la paraula.
.
.
(Veus) Senyories, anem a escoltar la diputada Beatriz Gascó.

La senyora Gascó Enríquez:

Gracias, presidente.

Miren, nosotros, después de analizar esta propuesta de ley, hemos considerado que es fundamental que los valencianos sepan el sectarismo, la manipulación y el engaño por parte del Consell a todas las familias que se esconde detrás de esta propuesta de ley, porque nos parece que no hay nada más perverso que, bajo el anuncio de una norma plurilingüe, que prioriza algo que parece que vaya a ser positivo para nuestros niños, se idee toda una obra de ingeniería social para imponer el valenciano y ese modelo educativo único por el que lleva tanto tiempo peleando Compromís.

Y he dicho Â«engaño del ConsellÂ», porque este decreto nace del gobierno, no nace de los grupos de estas Cortes, como nos intentan hacer ver.
Pero, claro, el problema es que el señor Marzà ya había agotado todas sus posibilidades.
Dos intentos, dos fracasos, dos varapalos judiciales; un decreto suspendido y el otro en una comisión bilateral.
Pero no me pregunten cómo se las ingenia para elaborar una norma desde la conselleria y que después se la presenten los tres grupos que sustentan al gobierno.
No lo podemos entender.

No se entiende que si el texto, y nos consta que se ha elaborado desde la conselleria, no se tramite como un decreto ordinario.
Bueno, sí, sí que lo podemos entender, porque, claro, de esta forma ni las familias, ni los sindicatos ni absolutamente nadie de la comunidad educativa podrá recurrírselo, y encima consigue saltarse todos los controles.
Ese es el objetivo de la estrategia que están utilizando los tres grupos que sustentan al gobierno.

Precisamente por eso esta ley es una chapuza y la gente tiene que saberlo, porque hemos pasado del decreto del chantaje lingüístico a la ley de la estafa lingüística.
Porque en esta norma no vamos a encontrar nada de lo que parece, nada es lo que es, cada renglón dice una cosa, pero realmente quiere decir y hacer la contraria.
De verdad, es un auténtico bodrio, no hay otra palabra.
Porque Marzà renunció a su decreto del chantaje lingüístico, pero no renunció a los objetivos que con él perseguía, que eran la imposición del valenciano y el control de la educación.

Y, por eso, vuelve a ponernos encima de la mesa una norma que es totalmente sectaria, en la que prescinde, una vez más, de las familias por completo.
Porque, a partir de ahora, no se tiene que hacer lo que quieran las familias; a partir de ahora, se tiene que hacer lo que quiera Compromís, lo que quiera el señor Marzà.

Miren, al principio de mi intervención les decía que el objetivo era visibilizar el sectarismo de esta ley.
Y, precisamente, hay que visibilizarlo porque es la razón fundamental por la que vamos a votar que no.
Y ese sectarismo se evidencia en cinco cuestiones que claman al cielo.

La primera de ellas, consideramos que es un nuevo intento del señor Marzà para seguir adelante con su hoja de ruta nacionalista.
Nos preocupa muchísimo que el punto de partida de esta propuesta de ley sea las sentencias que se han hecho en Cataluña, porque se intenta equiparar la realidad sociolingüística catalana con la Comunidad Valenciana.
Y, oigan, no tiene absolutamente nada que ver, porque es que ellos llevan treinta años de procés, y nosotros nos queremos equiparar a esos treinta años de procés de un plumazo.
(Aplaudiments)

Pero es que, luego, hay otra diferencia sustancial, y es que el Estatuto de autonomía de Cataluña dice que el catalán es un derecho, pero también es una obligación; y, sin embargo, en nuestro Estatuto de autonomía, el valenciano es un derecho, pero no es una obligación.
Y con esta ley, lo que quieren es establecer ese modelo de enseñanza único, único -no me cansaré de repetirlo-, con un ideario y una justificación legislativa extraída del modelo catalán.
No se sostiene, y es muy preocupante.

En segundo lugar, es sectario porque va a imponer un modelo -y lo voy a repetir tantas veces en esta intervención…- único.
Lo recoge tal cual la propuesta de ley, lo acaba de decir también el señor Nadal.
Por fin consiguen lo que llevaban peleando, insisto, tanto tiempo: implantar un modelo educativo único, de pensamiento único, con una lengua única y, a ser posible, supongo que también con una sociedad única, ¿no?

Porque, además, con esta norma, se van a cargar, prácticamente de un plumazo, todas las líneas en castellano.
Porque, además, como va a haber ese modelo único, el trasvase va a ser de lo más silencioso, sin que nadie se entere.
Porque, además, se habla de porcentajes.

Y me explico, porque esto es un poco complicado.
Antes, si se pasaba de una línea en castellano a una en valenciano, todo el mundo lo entendíamos; o, si se pasaba de un proyecto básico, que eran los castellanos, a los avanzados, que eran los valencianos, todo el mundo nos enterábamos.
Pero, ahora, al hablar de porcentajes, que no definen la realidad exacta de cada uno de los centros, se va a poder hacer un trasvase, se va a poder incrementar el valenciano exponencialmente, sin hacer ningún ruido, sin que nadie nos enteremos.
Quieren hacer un trasvase silencioso, de espaldas a la sociedad valenciana.
Esta es otra de las cosas que esconde esta norma.
 (Aplaudiments)

Y lo único que van a pretender, al final, es tener una inmersión lingüística con un 70% de los centros, todos, de un plumazo, en valenciano.
Ese es el objetivo de esta ley y ningún otro.

En tercer lugar, es sectaria porque margina por completo a las familias.
Miren, a ustedes se les olvida que las lenguas no son ni de los territorios ni de las administraciones.
Las lenguas son de las personas.
Es que ustedes no pueden arrebatarle a un padre o a una madre su derecho a decidir, es que es inconstitucional.
Y erre que erre, norma tras norma, repiten y caen en el mismo error.

Es que se va a poder incrementar el valenciano simplemente con un trámite administrativo, sin que las familias se enteren.
Es que eso no puede ser.
Es que esto, insisto, este modelo único solamente responde a una intención de tratar a todo el alumnado de forma homogénea, para que todos sean iguales por imposición.
Es tan triste, de verdad, es tan triste…

Y, en cuarto lugar, es sectaria porque no reconoce la diversidad de nuestra tierra.
Se fuman en pipa la llei d'ús.
Con esta ley, lo que quieren es que todo el alumnado, y lo dicen textualmente, domine en igualdad de condiciones el valenciano, todo el alumnado, sin excepciones, independientemente de la zona en que residan, no aparece en ninguna parte, no contemplan esa realidad.
Y, además, bajo la premisa del Consell Valencià de Cultura -y leo textualmente- que: Â«En los contextos en los que hay una lengua predominante y otra minorizada, el modelo lingüístico más efectivo es la exposición plena a la lengua de menor implantación social.
Â» Es decir, cuanto menos valenciano hay en la calle, más valenciano tiene que haber en la escuela.
Ese es su modelo para las zonas castellanoparlantes.
¡Hombre, por favor!

Es que, con esta ley, lo que hacen al final es relegar a un segundo plano las características y las circunstancias personales, tanto del alumnado como de sus familias.

Y yo les pregunto, ¿la lengua propia de un territorio está por encima y resulta más importante que las características, las necesidades o los derechos del alumnado y sus familias?
¿Realmente consideran que es más importante?

Es que, de verdad, esta proposición de ley no tiene, en ningún momento, la intención de respetar la llei d'ús.
Al contrario, yo creo que lo que pretende es fijar las bases para acabar…, modificarla o suprimirla, no lo sé, supongo que para poder crear -no me cansaré de repetirlo- ese modelo de enseñanza único.

Y, además, es profundamente contradictoria.
El señor Nadal lo ha vuelto a decir en su intervención.
Decía: Â«No, no, si se habla de respeto a la diversidad lingüística.
Â» Sí, sí; pero es que en el renglón siguiente dicen: Â«Para llegar a la conclusión de que se ha de alcanzar un reconocimiento del valenciano como lengua propia de todos los valencianos.
Â» Pues, bonita forma de entender la diversidad.
Todos iguales, así entienden ustedes la diversidad, poniendo el mismo rasero absolutamente a todo el alumnado de la Comunidad Valenciana.

Pero, ¿por qué no alcanzan a entender que en la Comunidad Valenciana hay ciudadanos que no sienten la lengua valenciana como propia, y no por ello son ni menos valencianos ni desprecian ni minusvaloran a otras personas que sí sienten el valenciano como propia?
(Aplaudiments) Dejen a la gente en paz, respeten su libertad.
De verdad, ¿tanto les cuesta respetar ese derecho, que además tienen recogido en una ley?

Y, en quinto lugar, esta ley es sectaria porque da prioridad al aleccionamiento identitario y no a la educación.

Miren, en el decreto ley que aprobaron en septiembre ya se veía venir, un decreto plurilingüe, en el cual los centros no están dando ni una sola hora de inglés, ese ya fue el camino.
Pero esta propuesta no lo mejora -lo acaban de leer-.
El 10% de inglés, solamente se podrá dar un 10% de inglés en infantil, y en el resto de niveles, como máximo, un 25%.
Desde luego, al ideólogo de esta ley el aprendizaje del inglés le importaba poquito.

Y tengo que terminar.
Pero, miren, por si a alguien le quedaba alguna duda, vamos a votar que no, porque esta norma es ilegal, porque le da la espalda a las familias, porque vulnera derechos fundamentales, porque intenta ser un calco del modelo catalán, porque no avanzamos en el plurilingüismo, porque es sectaria y porque, desde luego, el Partido Popular no va a ayudar a colmar las ansias, las aspiraciones nacionalistas del señor Marzà, para eso ya está el Partido Socialista y Podemos.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Senyor Nadal, per a rèplica a la diputada Gascó.

Quan vosté vullga, senyoria.

El senyor Nadal Sendra:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyora Beatriz Gascó, senyories del Partit Popular, jo els havia estés la mà.
I, quan algú estén la mà, espera un altre llenguatge a l'hora de parlar i a l'hora de respondre les coses.

Tenim un text damunt de la taula per a fer una proposició de llei, i no sé si em dóna la sensació que vosté no s'han llegit el text, perquè ha dit moltes vaguetats i molts tòpics, d'eixos que no paren de repetir sense referir-se al text en qüestió, ¿no?

A mi em dóna un poc la sensació, sentint-la parlar, que tenen un problema i és que tenen tan poc respecte a la llengua dels valencians, que la llengua dels valencians, la llengua pròpia dels valencians, per a vostés és tot un problema.
I veig que és el mateix problema que tenen i el poc respecte que tenen amb els diners dels valencians.

Jo no sé què els hem fet este poble al Partit Popular perquè tant la nostra llengua, els nostres diners o ja siga la Dama d'Elx o siga el que siga, vostés es posen sistemàticament en contra del nostre poble.
Trobem que és una vergonya que ho facen d'eixa manera perquè, evidentment, més que temes tècnics o més que temes pedagògics o, fins i tot, polítics, que hauríem de vindre a discutir ací, vosté ve ací a demostrar la seua valencianofòbia, la qual cosa trobe que és molt trist que es faça en unes Corts Valencianes.

Senyora Beatriz Gascó, (veus) senyora Beatriz Gascó, la llei diu el que diu.
Està ben clar en la llei què diu.
I qualsevol que vaja a interpretar-la, haurà de llegir la llei.
Vosté no sé si és que està tot el dia cara als mitjans de comunicació, mirant tota la informació que donen sobre Catalunya, que és que tot el que parlem ací vol vosté reduir-ho i portar-ho cap a Catalunya.

Senyora Beatriz Gascó, no mos fareu catalans.
Ara els ho diguem nosaltres, des de Compromís, no mos fareu catalans.
(Aplaudiments)

Ja sé que estan vostés en campanya, de fet estan en campanya electoral tots els partits que estan ací, excepte Compromís, que som l'únic que no tenim representació en Catalunya i, per tant, de tot el que passe a Catalunya a nosaltres (veus) la veritat és que som els menys responsables.
.
.

El senyor president:

Senyories.
.
.

El senyor Nadal Sendra:

.
.
.
de tots d'allò que passa allí.
(Veus)

Però sí que pensem que també és de tindre molt poca categoria, com a polític, ser un polític valencià que vinga a estes Corts a intentar reduir-ho tot a allò que passa a Catalunya.

Evidentment esta proposició de llei està pensada i feta per a les comarques del País Valencià.
(Veus) Som conscients que tenim una diversitat lingüística i cultural molt important.
I també esta llei també aprofita perquè esta diversitat siga una riquesa per al nostre poble i no siga una dificultat i una excusa per a acabar a la grenya, que és, d'alguna manera, el que veig que volen els del Partit Popular.

Diu que seguim el mateix full de ruta nacionalista que Catalunya, perquè posem uns percentatges que són jurisprudència de tribunals espanyols aplicant a Catalunya el tema lingüístic.
Doncs, jo crec que ara resulta que la independentista serà vosté, ¿no?
O siga, que si els tribunals espanyols.
.
.
, el que apliquen cap a Catalunya no serà bo per a ací.
(Veus) No sé quin concepte d'estat té vosté que resulta que si els tribunals fan.
.
.
, la jurisprudència que n'hi haja en Catalunya, per a ací no val res.

Dir-li que nosaltres sí que volem que decidisquen les famílies.
Al revés de la llei de plurilingüisme o el decret de plurilingüisme que impulsava la senyora María José Catalá, (veus) allò del 33% període pur.
.
.

El senyor president:

Senyora Catalá, per favor.

El senyor Nadal Sendra:

.
.
.
ara resulta que som nosaltres els qui no deixem triar les famílies, quan les famílies i la comunitat educativa, evidentment, poden triar amb el consell escolar.
I ho fan d'una manera normal i ho faran d'una manera normal i sense bregues.

Perquè ací diu vosté: Â«És que vostés volen que tot el món passe, de repent, al 70% en valencià.
Â» Però, escolte, deixe que decidisquen els consells escolars, les AMPA, els professors, els alumnes, la gent, que decidisquen què és el que volen fer.

És evident, i nosaltres ho notem, que n'hi ha una voluntat de canvi prou clara, pel que fa a l'aprenentatge de llengües en la societat valenciana.
L'únic que farem és acompanyar eixa voluntat.
I els centres que no vullguen, per la seua situació sociolingüística o pel que siga, respectarem que agafen el percentatge de llengües que vullguen.

Ací no n'hi ha ninguna imposició, el que n'hi ha és un partit que encara no s'ha adonat que està a les Corts Valencianes i no està a Catalunya.
(Inoïble i aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Senyora Beatriz Gascó, per a.
.
.
(Se sent una veu que diu: Â«Explícaselo, que no lo entiende.
Â» Veus)

Senyories, escoltarem la diputada Beatriz Gascó.

Senyories.
.
.

La senyora Gascó Enríquez:

(Veus) Sí, sí.

Tranquila.
Ahora lo explicaré.
Lo vas a entender, lo vas a entender muy bien, Mireia, seguro.
Estoy convencida.
(Veus)

El senyor president:

Senyories, escoltarem la diputada.
(Veus)

Demane silenci per a escoltar la diputada Beatriz Gascó

Quan vosté vullga, senyoria.

La senyora Gascó Enríquez:

Gracias, presidente.

Mire, señor Nadal, de verdad, ¿usted es consciente de por qué estamos aquí?
Estamos aquí porque han hecho una norma que era sectaria, que intentaba adoctrinar a los centros, que chantajeaba a las familias… Esa es la razón por la que estamos aquí.
¿Y ahora viene sacando pecho a hablarme de pedagogía?
Si es que estamos aquí porque el decreto del chantaje lingüístico se lo han tumbado absolutamente todos los tribunales que había.

Pero es que, además, yo les pediría que fueran valientes.
Oiga, si no pasa nada, si era su modelo: imponer el valenciano.
A ustedes el modelo pedagógico, lo de las lenguas, el aprendizaje del inglés…, si es que les da exactamente igual.
Ustedes han venido aquí a imponer la ideología de Compromís.
Y a imponer, a imponer, no a que aprenda el alumnado, a imponer el valenciano en todas partes.

Y usted siempre dice: Â«Es que su modelo fracaso.
Señora Catalá, es que su modelo… Todo, todo ha fracasado.
Todo lo del Partido Popular ha fracasado.
Â» Pero, mire, con el Partido Popular se pasó de 74.
000 alumnos estudiando valenciano a 235.
000.
Eso no puede ser un modelo fracasado.

Y, respecto al inglés, no lo saben.
Porque, simplemente por sectarismo, se cargaron el decreto plurilingüe de 2012.
Ustedes no saben lo que ha pasado, porque se lo cargaron por rodillo.
Se lo cargaron porque querían otro, porque querían un decreto con el que pudieran imponer el valenciano; no que se aprendieran las tres lenguas en la Comunidad Valenciana.
Lo que querían era hacer política en las aulas.

Lo que no puede estar es fracasado ese modelo que ha permitido la coexistencia pacífica, y ahora no lo es, señor Nadal.
Usted decía, Â«es que denunció la diputación de Alicante y el Gobierno de EspañaÂ», y la sociedad civil, y las familias, y los sindicatos, señor Nadal.
(Aplaudiments) Toda la sociedad valenciana estaba en contra de su modelo.
¡Va, hombre, va!

Pero, por lo menos, sean valientes.
Ustedes se han cargado el decreto de 2012 porque ni imponía ni adoctrinaba.
Y eso es lo que pretenden con esta ley que elaboran a su imagen y semejanza.

Y, luego, decían: Â«No, no.
Pero es que, claro, es que ustedes lo judicializan todo.
Â» Es que ustedes no paran de cometer ilegalidades.
¿La responsabilidad, encima, será nuestra?

Le voy a poner un ejemplo muy sencillo.
Es que un señor va a 100 kilómetros por hora y se salta un stop y casi mata a una persona, la persona va a denunciar.
¿Y el culpable es la persona que denuncia?
Es que ustedes son los que no paran de saltarse los stops y, encima, ¿quieren hacernos responsables?
¡Hombre, va, señor Nadal!

Y se lo diré las veces que hagan falta desde esta tribuna, denunciaremos todas y cada una de sus ilegalidades, denunciaremos todas y cada una de las veces que ustedes intenten manipular y utilizar a las familias para conseguir sus intereses políticos.

Y, luego, me decía: Â«Señora Gascó, es que es catalonofobia, es que ve cosas raras, las sentencias de Cataluña…Â» (Veus) Mire, le voy a enseñar una cosa.
El conseller de educación, (soroll de papers) este es el conseller de educación, con el logotipo, dando un mitin de Esquerra Republicana de Cataluña.
(Veus) Es que no soy yo, es que es el conseller de educación, es la persona que ha hecho la ley que estamos debatiendo.
(Aplaudiments)

Y, ¿sabe qué pasa?
Que esta misma persona, el señor Tardà, con el mismo logotipo, con la misma trasera, porque son lo mismo, acaba diciendo hace un par de semanas que no terminarán de trabajar hasta que la Comunidad Valenciana esté anexionada als països catalans.
(Aplaudiments) Ustedes son los mismos.
¿Que me viene diciendo que no son Cataluña?
¿De verdad me viene diciendo que no son Cataluña?
Si es que están haciendo suyo el discurso.
Y el problema es que hacen suyo el discurso, pero también hacen suya la legislación, hacen suyo el modelo y hacen suya la hoja de ruta que están aplicando en Cataluña, y no se lo vamos a consentir e iremos donde haga falta, las veces que haga falta, señor Nadal, que no le quepa ninguna duda.

Desde luego, lo que tenemos claro es que a ustedes lo del aprendizaje del inglés no les importa nada, que es una excusa, que utilizan las necesidades de las familias para poder sacar rédito político y para poder implantar un modelo sectario, adoctrinador y catalanista, no me cansaré de repetirlo.
Sí, señor Nadal, catalanista.
(Aplaudiments)

Y termino.
Ustedes son un peligro para la educación valenciana.
De verdad, porque con esta ley, con este tipo de normas lo que hacen es anteponer su ideología al interés de nuestros chavales.
Y termino.
Porque de verdad, usted esfuércese, pero ya no engañan a nadie.
La sociedad ya les tiene calados.

Saben lo que hay detrás de Compromís, un partido nacionalista, procatalanista, con aires de grandeza que maneja muy bien eso del imaginario colectivo, pero que se da de bruces cuando tiene que gestionar la realidad.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Fixaran posició ara els grups que no han participat de moment en el debat.
En primer lloc, la diputada del Grup Parlamentari Ciudadanos, Mercedes Ventura.
Quan vosté vullga, senyoria.

La senyora Ventura Campos:

Gràcies.

Mire, antes de empezar, me gustaría recalcar que ustedes tachan de apéndice cuando no tienen argumentos ante los partidos que no van a tolerar que hagan chantaje lingüístico a esta Comunidad Valenciana.
(Aplaudiments)

Pero también quiero recordarles de dónde proceden ustedes, aunque la diputada señora Gascó se lo ha dicho, ustedes son el apéndice cuando salían con los partidos independentistas catalanes, como Bildu y Esquerra Republicana de Cataluña (aplaudiments) para solicitar soberanía plena.
Ustedes se alían con partidos independentistas, tanto catalanes como vascos, como bien he dicho.

Para hablar de esta propuesta, indicar que en este año que llevamos, en la legislatura que lleva el señor Marzà ha batido el récord en el desarrollo y la modificación de los proyectos lingüísticos de centro.
En el mismo curso escolar ha propuesto tres modificaciones, tres normativas diferentes sobre el proyecto lingüístico.
Unas normativas marcadas ideológicamente al puro sello de Compromís, que ha batido el récord.

Y encima ha tenido que ser aceptado por el Partido Socialista.
Tanta improvisación ha quebrantado la calidad educativa, y es más, ha desquiciado a los docentes por la ambigüedad informativa, por la ambigüedad de no saber qué normativa aplicar en sus centros.
Empezaron el curso con la aprobación de este decreto del chantaje y, al ser suspendido por el Tribunal Superior de Justicia, se vieron obligados a volver a la normativa del 2012.

Pero, como al señor Marzà no le gusta todo lo que viene del Partido Popular y no le gusta esa normativa, teniendo aún 109 días que tenía la información de cuál era la sentencia, decidió hacer un decreto ley de carácter urgente, que no era ni urgente, porque ya conocía cuál era la sentencia del tribunal.

Pero no obstante, como este decreto ley huele a inconstitucional, la maniobra viene a los dos meses, donde se aplica este nuevo proyecto lingüístico, ¿con la finalidad de qué?
Pues de marcarlo ideológicamente, como bien se ha indicado.

El señor Marzà, que tenemos la fortuna de tenerlo aquí, ha protagonizado un caos educativo en nuestra comunidad, por sus políticas de la improvisación, cargadas de contenido ideológico al puro catalanismo.
Igual pensaron que a la tercera iba la vencida, pero patinaron en sus intenciones, al desarrollar una proposición de ley que deja de lado parte de la sociedad valenciana.

Aunque esta vez la conselleria ha contado con sus dos socios de gobierno para el desarrollo de esta proposición de ley, se ha olvidado, y quiero indicarlo, de gran parte de la sociedad.
El Consell pasa a autodenominarse el Consell del diálogo y el Consell del consenso, pero ya les adelanto que de consenso nada y de diálogo poco.
Porque ustedes podrían llamarse el Consell de yo me lo guiso y yo me lo como.

Y estas políticas cocinadas en su propia casa terminan atragantando a todos los valencianos, o por lo menos a parte de los valencianos.
Atragantándose han terminado los diferentes proyectos lingüísticos que ustedes han desarrollado.
Pero con este nuevo proyecto lingüístico, ustedes no ofrecen nada nuevo.
Sigue siendo lo mismo, ustedes siguen vulnerando la libertad de las familias a elegir.

Aunque en su artículo 6 hablan de mínimos en el aprendizaje de las lenguas, un 25% a las lenguas oficiales, y entre un 15 y un 25% a las lenguas extranjeras, si nos vamos a su artículo 11, ustedes invalidan este artículo 6, y ustedes dicen lo que querían decir.
Es decir, indican que todos los centros educativos sostenidos con fondos públicos deben de tener como lengua vehicular en su 50% del tiempo curricular en valenciano, y un 25% en inglés.

Estoy leyendo literalmente como pone el artículo 11.
Y esto, traducido en otras palabras, es que los centros van a tener que tener como lengua vehicular el valenciano sí o sí.
Es decir, aquellos centros que deseen afianzar el aprendizaje de una lengua extranjera, en un 25% de horas lectivas, solo podrán dedicar el 25% al castellano.
Es decir, solo le dedicarán el mínimo exigido.

Por lo tanto -después en la réplica continuaré con este debate-, pero por lo tanto ya le adelanto que no vamos a votar a esta proposición.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Senyor Nadal, vosté vol replicar a la senyora Mercedes Ventura?
Quan vosté vullga, senyoria.

El senyor Nadal Sendra:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyora diputada de Ciudadanos, vaig a començar pel final, per l'article 11, en què vosté diu que l'article 11 diu que la llengua vehicular de tots els centres haurà de ser el 50% en valencià i el 25% en anglés.
Això no és una obligació de la llei, simplement és una recomanació que se li diu a la conselleria, que els experts diuen que això és l'òptim per a poder acabar l'ensenyament tenint coneixements òptims en les tres llengües.

Per tant, la conselleria ha d'acompanyar tots els centres que vullguen anar millorant en el coneixement de llengües, perquè evidentment en un projecte de llei com este de plurilingüisme és això el que s'intenta.
I li conteste això i a més crec que és el més interessant que ha dit vosté de tota la intervenció.
Vull dir que és que tècnicament vosté i jo podem parlar i deixar-li clares coses com estes.

Per la resta, jo és que li ho dic clarament.
A més, vosté és una persona que sí que té una certa sensibilitat per la llengua i per l'ensenyament de llengües, i li ho dic clarament: açò no és un xantatge lingüístic.
Poden haver-hi coses que vostés no estiguen d'acord.
I ara tenim un procés parlamentari per davant per a parlar-les.

I la veritat és que comencen vostés ací diguent que açò és un xantatge lingüístic, quan se'ls dóna als centres i a les famílies la possibilitat de triar quin nivell de llengua van a tindre, tant d'una llengua com de l'altra; la veritat és que mos sembla una mica surrealista i una mica barat i una mica fàcil, que vinga vosté ací a parlar-me d'això.
No sé.

Vull dir, no entenem que la societat valenciana realment està esperant canvis?
Vosté què pensa que només el 30% de l'alumnat coneguen el valencià?
No, és que, clar, la senyora Beatriz Gascó pensa que algú aprenga valencià quan no el sabia, això és una injustícia mortal.
Evidentment, nosaltres no pensem això.
Pensem que tot el món, siga d'on siga, té dret a aprendre valencià, anglés i castellà, siga de la comarca del País Valencià que siga.

Vosté no creu que això és positiu, senyora diputada de Ciudadanos?
No creu que és una obligació dels poders públics valencians que s'augmente el coneixement d'anglés i el coneixement de valencià?
No creu que és una poca vergonya que només el 30% de l'alumnat valencià domine la llengua pròpia dels valencians?
Aixina on creu que hem d'arribar?

I a més, ja ho hem dit moltes voltes, pensem que agafar la llengua pròpia, la llengua minoritària per a projectar-se cap al futur i fer més fàcil que la gent, les estructures mentals dels xiquets i xiquetes ho tindran molt més fàcil, partint de la llengua minoritària, de la llengua pròpia, d'adquirir altres llengües.
I això ho sap vosté, perquè vosté és professional d'això i sap del que està parlant.

Per tant, no entenc a què ve ací a parlar-mos de xantatge lingüístic.
Tenen vostés la mania que qualsevol cosa que siga valencià, de llengua valenciana, valencià, a Compromís.
Xe, però vosté es pensa que nosaltres.
.
.
?
Vosté diu la frase: Â«Marcar ideològicament.
Â» Vosté es pensa, realment creu que la gent de Compromís, o la gent del PSPV, o de Podem, quan estem parlant de millorar la competència lingüística del nostre alumnat, estem intentant marcar-los ideològicament?

Realment creu això, que el valencià és una cosa propietat d'un partit o d'un altre?
No, senyors de Ciudadanos (aplaudiments), el valencià no és propietat de Compromís, ni de Podem, ni del PSPV!
El valencià és propietat de tot el poble valencià.
També és propietat de la gent de Ciudadanos i de la gent del Partit Popular.
És un tresor de tota la societat valenciana (aplaudiments) i està en la nostra obligació protegir-lo!

I ho anem a fer sense escarafalls i sense muntar bregues de ninguna classe.
Per això, pensem que esta proposició de llei guarda un equilibri que és molt interessant educativament parlant, i per això estem reben el suport de la gran majoria de la comunitat educativa.
Jo ja veig que la senyora Beatriz Gascó ho té més complicat, però als senyors de Ciudadanos els demane que reconsideren la seua postura i la seua actitud, i sobretot que de cara al procés parlamentari puguem parlar i puguem negociar sobre este text.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Senyora Mercedes Ventura, per a replicar al senyor Nadal.

La senyora Ventura Campos:

Señor Nadal, yo le voy a hablar más relajadamente.
No me voy a alterar, como se ha alterado usted.

Indicarle que comparto con usted, solo comparto una cosa, que la sociedad valenciana quiere cambios, claro que sí, pero no sus cambios, no los cambios de Compromís (aplaudiments), que lleven al adoctrinamiento.
Esos cambios no los quieren.
Estoy con usted que hay que potenciar nuestra lengua autóctona, estoy con usted que hay que potenciar el valenciano, pero no al estilo a la Cataluña.
Por ahí no va a pasar Ciudadanos.
No al estilo a la Cataluña.

Y usted dice: Â«Pero es que esta propuesta no es solo de Compromís, es del PSOE y de Podemos.
Â» Pero, ojo, la esencia de esta propuesta es de Compromís, y la esencia de Compromís es adoctrinar, porque tiene buenos amigos, como bien he dicho, en la línea del independentismo.

Dicho esto, sí que quiero indicarle que, cuando usted me hablaba del artículo 11, que Â«no estamos obligandoÂ».
No, no está usted obligando, usted dice que Â«promoverá que se cumplan estas premisasÂ».
Eso es lo que dice el artículo 11.
Promoverá que se cumplan estas premisas.
Y yo me pregunto: ¿cómo lo van a promover?
¿Imponiendo, como lo están haciendo ahora, o utilizando sus asesores lingüísticos puestos a dedo para que vayan colegio por colegio para imponer o para velar que se lleve a cabo?
Me gustaría saber ese verbo de promoverá cómo lo van a conseguir ustedes.

Indicarle que con Ciudadanos, si tienen tantas ganas de consenso, y nosotros partimos de que queremos tener un alumnado competente a nivel lingüístico, tanto en las dos lenguas oficiales, como inglés, ahí nos van a encontrar siempre.
Lo que podían haber hecho, mínimo, es consensuarlo con las diferentes fuerzas políticas.
No lo han hecho, lo han cocinado internamente, con los suyos.

Nosotros, desde Ciudadanos, les hemos propuesto en muchas ocasiones que trabajemos por un pacto autonómico por la educación, donde todos los partidos dejen de lado su ideología, para hacer una educación sin ideologías, pensando en todos los valencianos.
Tenemos que trabajar en este sentido, hablarle por una escuela democrática, que vele por la libertad de elección de las familias sobre el proyecto educativo que desean ejercer.

Pero esto parece que no les interesa, y nos lo están demostrando en toda la legislatura.
Por lo menos, no les interesa este modelo educativo democrático, cuando dijeron Â«noÂ» a Ciudadanos a la creación de una mesa de trabajo para desarrollar un modelo plurilingüe, consensuado por la sociedad.
¿Se acuerda?
Dijeron que no a esta mesa de trabajo.

A ustedes, como les he dicho, solo les interesa su hoja de ruta, en la que no tiene cabida toda la parte de la sociedad, y por eso vamos a votar que no a esta propuesta.
Vamos a votar que no.
Ustedes ya llevan tres intentos de colonizar la escuela valenciana.
Indicarle que esta escuela es de todos, esta escuela es de todos.
Y las familias tienen el derecho a elegir qué lengua vehicular quieren utilizar para sus hijos.

Y voy más allá: ustedes hablan de que quieren promocionar el inglés.
Ustedes quieren promocionar el inglés o una lengua extranjera poniendo límites.
Ustedes no quieren que el alumnado sea competente, cuando por ejemplo tampoco han marcado la continuidad ni han evaluado esos proyectos experimentales, que es una de las cosas que hizo el Partido Popular, las escuelas denominadas superplurilingües.

Ni se han dedicado, ni se han molestado en hacer estas evaluaciones para ver si funcionan o no funcionan.
Ustedes están también poniendo palos en las ruedas del aprendizaje de los idiomas extranjeros.
En este sentido, creo que no vamos a votar… Yo creo que le he dado bastantes argumentos, porque no vamos a votar a favor de esta proposición de ley que ustedes nos presentan.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora diputada.

Fixarà la posició sobre la presa en consideració, en nom del Grup Podemos-Podem, l'il·lustre diputat César Jiménez, per un temps màxim de quatre minuts.

Quan vosté vullga, senyoria.

El senyor Jiménez Doménech:

Gràcies, senyor president.

Ja hem tingut ocasió en diferents moments d'explicar per què avui estem en este punt, un any més tard que si s'haguera escollit d'inici una fórmula de la proposició de llei, des d'un inici.
No em detindré massa en quant de previsible (inintel·ligible) .
.
.
sucursal del Partit Popular que més es caracteritza per l'autoodi cap a un element central de la nostra cultura, el valencià.

Presentem una proposició avui d'ampli consens, almenys dintre dels actors socials que sempre ens hem posicionat en la defensa d'este patrimoni nostre.
Avui encetem el camí d'aquesta llei els grups parlamentaris que tenim com a principal objectiu que els nostres xiquets i xiquetes acaben l'itinerari educatiu obligatori i amb possibilitats de dominar tres llengües: valencià, castellà i una llengua estrangera.
Este és l'objectiu.

Des del moment en què va entrar el decret en via morta vam voler mirar al futur preocupats per com evitar la pèrdua d'un altre any d'escolarització dels nostres xiquets i xiquetes amb un model plurilingüe que aprofitara tot el treball dels experts.
Per això vam iniciar contactes amb altres grups parlamentaris, treballant en estiu per, en temps rècord, tindre enllestit este teix legislatiu.

L'altre dia, per part d'alguns, s'interpretava la nostra abstenció com un intent de traure no sé quina bandera.
Avui estem ací per demostrar que quan es compta amb nosaltres estem arrimant el muscle per traure endavant assumptes que entenem fonamentals per a la societat valenciana.

En este sentit, demostrem la voluntat de treballar per un model plurilingüe veritablement integrador per als valencians i valencianes abstraient-nos de qüestions partidistes.
Esta iniciativa demana valentia i generositat per la nostra part.
Així que, des de Podem hem treballat per fer este model veritablement útil, posant les bases perquè l'objectiu de conéixer tres idiomes s'aconseguisca reconeixent la diversitat del nostre territori.
Parlant de les aportacions que Podem ha fet a este model, eixe verb que s'ha fet popular, no?
, el de promoure.

Com nosaltres pensem que es promourà?
Amb un programa únic com a contraposició, com a superació als sis nivells que es dibuixava en el decret anterior, un calendari d'aplicació més reduït que el que implicava el decret, una avaluació periòdica cada dos cursos del programa implantat en cada centre, regulació de les acreditacions mínimes de tot l'alumnat sense distincions, foment de la progressió en els percentatges de presència del valencià en els centres, regulació de l'atenció a l'alumnat amb necessitats educatives especials, reconeixement de la llengua de signes també com a objecte d'estudi i promoció usada per les persones sordes de la Comunitat Valenciana i, finalment, una definició d'una sèrie de mesures de suport a la comunitat educativa perquè es dote de recursos addicionals a aquells contextos que així ho requerisquen.

Este és el sentit que li donem nosaltres al Â«promouràÂ» que vostés han discutit si altres grups parlamentaris tenen altres propostes per a promoure el valencià i de veritat volen promoure el valencià.
Hem encetat esta fase en la qual via esmenes es podran promoure mesures.
Si la seua voluntat és que l'alumnat valencià acabe dominant tres llengües, estic segur.
.
.
, almenys de la part de Ciudadanos es podran recollir algunes mesures i haurem de vore per part del PP.

Xiquets i xiquetes, s'han acabat els temps en què el valencià era l'arma d'aquells que no tenien cap projecte per al nostre territori.
Comença el temps del plurilingüisme.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Senyora Gascó, vosté considera.
.
.

La senyora Gascó Enríquez:

Gracias, presidente.

Bueno, ya van dos diputados que dicen lo que odia la señora Gascó.
¿Qué sabrán ustedes lo que odio yo?
Pero se lo voy a decir a ver si es posible que no me lo vuelvan a repetir.
Miren, yo odio la intransigencia, el sectarismo, la imposición, el adoctrinamiento y odio que se utilice a los niños para intereses políticos.
Eso es lo que odia la señora Gascó.
(Aplaudiments) Que no le tenga… Espero que no vuelva a haber ninguna duda.

Luego, mire, es que este es el cuarto o el quinto debate que tengo con Podemos sobre aspectos lingüísticos y todavía no sé lo que piensan.
Es que es increíble que ustedes sigan poniéndose de perfil sin posicionarse.
Ustedes salen, critican al Partido Popular, eso lo hacen fenomenal, pero al final lo que hacen es pegar cabotà a lo que diga Compromís, que eso también lo hacen muy bien.
Criticar al Partido Popular y cabotà a lo que diga Compromís.

Pero, oiga, a mí me gustaría saber qué pensaban del decreto del chantaje lingüístico, qué pensaba Podemos de que se coaccionara a las familias, de que se utilizara el inglés como moneda de cambio en aquellas familias que necesitaban que sus hijos aprendieran inglés, qué piensan ustedes sobre las sentencias judiciales, qué piensa Podemos sobre el decreto del uso del valenciano en las administraciones, porque afecta también a los colegios y está generando un gran malestar.
Sí, sí, esto es un tema lingüístico y me gustaría saber lo que piensa Podemos.

Me gustaría saber qué piensa Podemos de este decreto ley, de que limite el inglés solamente al 10%.
O solamente a un 25% sin tener profesores suficientemente formados y que ese porcentaje seguramente se incremente al número de horas que se darán en valenciano.

Me gustaría saber qué piensan de que este decreto ley no se ajuste a la legalidad y que, por tanto, no sea una norma estable que favorezca el aprendizaje de las lenguas para el alumnado valenciano.
Eso es lo que me gustaría, que subiera aquí Podemos en vez de venir aquí y hacerle oposición a la oposición y darle la cabotà a Compromís, que no tiene ningún sentido.
¿No se dan cuenta?

Después dicen: Â«No, que nosotros nos abstuvimos en los presupuestos.
Â» ¡Hombre!
Pues ya está.
Casi que valdría que aprobaran los presupuestos y que en normas tan importantes como esta, que se utiliza a los niños como monedas de cambio, se plantaran ante este Consell.
Porque, además, antes decía una diputada precisamente de su grupo, la separación de poderes… ¡Hombre!
, que me lo digan eso ustedes después de que les han comprado al Consell, al gobierno, al señor Marzà, un decreto que ha redactado él.
¿Usted ha redactado ese decreto?
No es verdad.
Si es que me ha… Pero si es que encima mienten en sede parlamentaria.
Es que es increíble.
No lo han redactado ustedes.
(Protestes)

No, no…

El senyor president:

Senyories.

La senyora Gascó Enríquez:

Es que me consta que lo han hecho desde la conselleria.
¿Qué parte ha hecho usted César Jiménez?
Me gustaría… Suba aquí y díganos qué parte ha redactado.
No es verdad.
Se lo han dado hecho desde la conselleria.
Pero bueno, no pasa nada, presidenta, yo ya me acostumbro a las trincheras.
(Veus)

El senyor president:

Senyories, senyories demane silenci.
(Veus)

Disculpe vosté.
Senyories, demane silenci, demane silenci per a l'oradora que està…

Continue vosté.

La senyora Gascó Enríquez:

Pero bueno, yo, que tenía curiosidad en saber qué pensaba Podemos en esto de las cuestiones lingüísticas y, después de dos años y pico de legislatura seguía sin saberlo, me fui a su programa electoral.
Y la verdad es que me llevé una gran sorpresa cuando vi que ustedes lo que proponían era un plan de aprendizaje integrado de lenguas para mejorar el aprendizaje de las lenguas extranjeras.
De las lenguas extranjeras.
Ese era su objetivo.
No nombraban ni el valenciano, ni la llengua minoritzada, ni imponerlo a toda la comunidad educativa.

Y ustedes han renunciado por completo a su proyecto para pegar la cabotà delante de Compromís.
Es que además nombraban una evaluación.
Pero, sin embargo, consienten que el decreto del 2012 no esté evaluado que se tiren a la basura y que a ciegas, sin haberlo evaluado, se haga otro.
Si es lo que ponían ustedes en su programa electoral, ¿por qué no exigen que se cumpla?

Y luego hablaban de proyectos experimentales.
Y lo que ha conseguido es que el gobierno se cargue absolutamente todos los pilotajes que había.
Estan fent un bon treball, senyories.
Es que claro, es que es tremendo.
Es que están renunciando absolutamente a todo lo que llevaban en su programa electoral.
Pero ahora ya entiendo por qué no opinan, lo que intentan es pasar totalmente desapercibidos, ponerse de perfil, que no les digan nada.

Pero después también es algo muy socorrido y muy cómodo decir: Â«No, no, si yo no gobierno.
Si los que gobiernan son ellos.
Â» ¿Pero ustedes no se dan cuenta que con su complicidad, con su voto a favor se están cometiendo atrocidades en los centros educativos?
¿Qué ustedes son responsables de esas barbaridades, de esa utilización política de los niños?

Y voy terminando.
Miren, ¿saben lo que les digo?
Que si ustedes se sienten cómodos con ese conformismo, ustedes verán.
Serán los que paguen las consecuencias de su actitud política.
Pero, por lo menos, asuman lo que son, marionetas, marionetas sin criterio en manos de Compromís.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Senyor César Jiménez, per a rèplica a la diputada Beatriz Gascó.

El senyor Jiménez Doménech:

Sí.
Gràcies, president.

Sobre les al·lusions a les meues mentides en seu parlamentària jo li podré demostrar que he fet propostes a la llei que estan plasmades.
Li telefonaré i espere que esta vegada es pose al telèfon.
(Veus)

Sap vosté què és açò?
Una.
.
.

El senyor president:

Senyories, senyories.

El senyor Jiménez Doménech:

Un altre llibre de Manel García Grau.
No li'l vaig a regalar esta vegada, perquè per a allò que ha servit (rialles) preferisc gaudir-lo jo.
Perquè el seu to no ha variat en cap moment.
Però té raó vosté quan diu que és poc elegant que parle del seu autoodi.
En l'anterior debat vaig intentar aprofundir en el seu sentiment d'autoodi i vaig prendre nota i avui li parlaré d'experiències pròpies.

Porte tota la vida escoltant que si Catalunya, que si els catalanistes, que ens volien furtar no sé quantes coses.
S'enrecorda vosté de Lizondo, d'esta època?
Clar, i ara vostés tenen integrat en la seua força aquell corrent.
Volien apropiar-se de tot allò nostre i feien tot tipus de missatges esfereïdors.
I mire per on, els que volien furtar-nos-ho tot estan més a prop de la seua bancada, i alguns d'ells estan a presó.
Tota la vida fent-nos creure que els catalans ens anaven a furtar res, però l'adoctrinament és dels catalans, no?
Bé.

Jo voldria saber.
.
.
Vosté vol saber el nostre criteri.
Jo també vull que m'aclarisca el criteri del Partit Popular.
Perquè quan vam presentar la proposició de llei l'endemà va sortir esta portada que diu: Â«Bonig dice que Marzà claudica con la nueva propuesta plurilingüe que celebra que es una victoria de la sociedad.
Han clamado por la libertad frente a la imposición y el sectarismo.
Estamos contentos y satisfechos porque no es una victoria del PP ni de la Diputación de Alicante, sino de toda la sociedad valenciana.
Â» 29 de setembre (veus), 29 de setembre de 2017.

4 d'octubre del 2017: Â«Bonig rechaza la inmersión lingüística a la catalana de la ley de educación plurilingüe.
Â» Quatre dies després i enmig de les dos coses què va passar?
L'1 d'octubre a Catalunya i algun assessor li va dir.
.
.
(Veus)

El senyor president:

Senyories.

El senyor Jiménez Doménech:

Vostés han de.
.
.

El senyor president:

Senyories

Senyoria.

El senyor Jiménez Doménech:

.
.
.
vostés han de carregar les tintes.
Doncs, nosaltres volem saber què pensen?
Perquè la comunitat educativa en tot el País Valencià està ben contenta d'esta proposició de llei.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyories, finalitzarem el debat amb la fixació de posició a la presa en consideració de la proposició de llei per part del síndic del Grup Socialista, Manuel Mata.

Senyor Mata té vosté la paraula.

El senyor Mata Gómez:

Sí, moltes gràcies, president.

Les paraules que m'han precedit han utilitzat la paraula Â«CatalunyaÂ» cinquanta-quatre vegades i la paraula Â«valenciàÂ», dotze.
Jo crec que alguna cosa ha passat en el servei de reprografia perquè el decret que tenim i que vàrem signar no és el que té el PP i el que té Ciudadanos d'una manera evident.

Estem parlant d'altres coses.
Estem parlant de com xiquets i xiquetes, que d'ací uns anys treballaran en faenes i treballs que no existixen encara, que viuran en llocs que no sabem quins seran, com els facilitem l'accés a un futur respectant un passat.
Quan es parla.
.
.
Perdó, es que no lo he oído.
Mulet, és que no l'he sentit.

El senyor president:

Senyoria, senyoria, no es dirigisca vosté.
.
.

El senyor Mata Gómez:

Estem parlant de com és possible que, sense imposar res, els centres trien percentatges que van entre el 25 i 50% de les dos llengües oficials d'esta comunitat.
I a més que hi haja un percentatge d'anglés que done la suficiència per a poder tindre certes acreditacions.

Jo tinc un veí que moltes vegades fa cas a les coses que diu el Partit Popular.
Aleshores enguany em diu: Â«No, la verdad es que tenías tu razón y me han jodido, porque claro, monté la bronca en el colegio, nos salimos de Xarxa Llibres y ahora este año me ha tocado pagarlos y mi cuñado no los paga.
Â» Això ho ha provocat vosté.
Que la gent sap que la concertada en el Batxillerat continua en pràcticament totes les unitats menys el 10%.

Li ho dic a vosté especialment, no s'obsessione en el que diuen, que diuen, que diuen.
.
.
Valore les coses que estan passant.
Ací no té res a vore ni Bildu, ni res que es parega.
Mire, a Catalunya la gent era diferent fins fa sis o set anys.
No és un sistema educatiu que va a canviar res.
Ací no estem fent immersió lingüística, ací el que estem fent és donar l'oportunitat que la gent siga lliure, que dos llengües, la castellana i la valenciana que han patit tant en la història, ¡tant!
, que han patit tant, es respecten i es tracten d'igual a igual.

El que vostés no volen dir i a alguns els pot molestar, és que este decret garantitza i blinda les comarques castellanoparlants que volen estar exclosos de l'aplicació del decret.
I si este partit fa una campanya per a mantindre l'exclusió, hi haurà desenes i centenars i milers de xiquets i xiquetes que continuaran sense aprendre el valencià i tindrem problemes en la seua integració, en el funcionariat, en esta i en altres comunitats autònomes.
No es tracta de fer una exhibició, pensen en el futur.

Miren, si vostés analitzaren este decret en el present construirem el futur.
Però estan pensant obsessivament en el passat, en un passat que no existix perquè este patriotisme cínic del que fa gala la dreta política valenciana l'única cosa que fa és mirar a un passat on estaven còmodes, en què la gent tenia por a un fantasma que venia del nord, en què podíem perdre la nostra identitat.

I quan ja no se discutix ni quina llengua parlem, ni com integrem, ni com contractem professors d'anglés, l'única victòria del PP, ¿saben quina ha sigut?
Que quan estaven promocionant la cultura de l'esforç i les famílies que s'esforçaven, sense de vegades no saber el valencià o l'anglés els feren estudiar valencià i anglés d'una manera important, tingueren l'acreditació a l'acabar els seues estudis.

La gran victòria pírrica de la Diputació d'Alacant contra la infantesa valenciana és un drama per al futur.
L'han ajornat un any però no mos tombaran esta proposta perquè no aconseguiran parar que els xiquets i xiquetes valencianes parlen les tres llengües quan acaben els seus estudis.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Senyories, és que les interrupcions són constants als oradors, és que no es pot demanar respecte a u mateix si no respectes a l'altre.

Senyora Beatriz Gascó té vosté… ¿Vol replicar al senyor Mata?
(Se sent una veu que diu: Â«¡Silencio!
Â»)

La senyora Gascó Enríquez:

Gracias, señor Delgado.

El senyor president:

Senyories, senyor, senyor Fernando Delgado, ja mos encarreguem de dirigir…

Demane silenci per a l'oradora que està en l'ús de la paraula.

Quan vosté vullga, senyoria.

La senyora Gascó Enríquez:

Yo debo reconocer que el Partido Socialista la verdad es que me tiene un poco desubicada.
De hecho, el otro día en el debate del Â«edifiqueuÂ» me decía el president Puig, cuando yo le decía que no podía vivir sometido a Compromís, y decía, Â«no, no, si la idea es míaÂ», y hoy van a apoyar una norma que es discriminatoria, que es sectaria, pero lo peor de todo, que es ilegal, señor Mata, es que la norma es ilegal, y que además va en contra de lo que piensan muchos de sus filas.

Entonces, claro, yo pienso: ¿qué le está pasando al señor Puig?
¿Por qué les empuja a tomar todas estas decisiones?
Es que ya la teoría que nos queda es que me da la sensación de que se está haciendo más de Compromís que el señor Nadal porque, si no, no se puede entender que esté empujando al Partido Socialista a tomar decisiones que claman la irresponsabilidad política.

Yo creo que alguien debería hacerle una escuchita al jefe y decirle que realmente ustedes van a aprobar una propuesta de ley que les va a meter en un charco importante.
¡Oiga!
, yo a ustedes les consideraba -y les considero, señor Mata- un partido serio, un partido constitucionalista, un partido de orden.
De verdad, no entiendo cómo van a apoyar esta norma.

Y, luego, dicen, Â«no, no, es que aquí para nada se toca la exención del valenciano, es que se respetan…Â» Que se respetan, ¿qué?
(Soroll de papers) Usted tire de hemeroteca, señor Mata, y mire, mire lo que decía el señor Marzà cuando hablaba de las zonas castellanoparlantes, que había que eliminarlas.
Y, además, ¿sabe con qué pretexto?
Diciendo, Â«¡no!
, a las familias no les preguntamos si quieren que sus hijos estudien matemáticas, ¿por qué les tenemos que preguntar si quieren que estudien valenciano?
Vamos a quitar la exención lingüística, que no hay que preguntarlesÂ».

¡Esto es hemeroteca!
¡Esas son declaraciones del señor Marzà!
Y usted viene aquí después a lavarle la cara y a decirle, Â«¡si es que es magnífico!
, ¡si es que no toca nada!
Â» Esta es la realidad, y el que parece que no se haya leído la ley es usted.
¿Dígame en qué renglón aparece la exención?
¿Dónde se respetan las zonas castellanoparlantes?
¿Dónde se respetan los derechos de las familias?
(Veus)

Pero de todas formas, señor Mata, yo, de verdad, vuelvo al orden y a la legalidad de esta norma.

Miren, el hecho de no respetar lo que le estoy diciendo, de no respetar las zonas castellanoparlantes -a ver si estamos pendientes de lo que digo en lo que me va a decir (veus), vale, bueno, fenomenal-, pues a mí lo que me gustaría es que usted fuera consciente de en dónde se incumple la legalidad.

Mire, por no respetar -lo que le estaba diciendo- las zonas castellanoparlantes y a las personas castellanoparlantes se incumple el artículo 14 de la Constitución, porque infringe el principio de igualdad jurídica en base al cual nadie puede ser discriminado por una circunstancia personal; también vulnera el artículo 27.
1, en el cual se discrimina por completo la libertad de enseñanza que es un derecho fundamental; se vulnera la disposición adicional trigésimo octava de la Ley orgánica 2/2006, del 3 de mayo, de educación, por la cual las administraciones educativas adoptarán las medidas oportunas a fin de que la utilización en la enseñanza de la lengua castellana o de las lenguas cooficiales no sea fuente de discriminación; y también se infringe la llei d'ús, pero la llei d'ús no es que se la salten una vez un poquito, es que la saltan en cuatro artículos.

Señor Mata, a usted esta ley le parecerá fenomenal pero es que se salta dos artículos de la Constitución, una ley orgánica y una ley autonómica.
¿De verdad que le parece fenomenal?
Es que luego nos echarán la culpa al Partido Popular de irresponsabilidad, pero es que ustedes no aprenden de los errores.
(Aplaudiments)

Y volvía a decir, Â«la Diputación de AlicanteÂ».
¡Que no!
, ¡que no!
, ¡que no es la Diputación de Alicante!
Que es la sociedad valenciana la que se ha posicionado en contra de su modelo, en su modelo de imposición, en su modelo sectario, en su modelo de chantaje, en su modelo de fracaso.
Porque al final estamos aquí por un fracaso de ustedes, estamos aquí no por culpa de la Diputación de Alicante, estamos aquí por culpa del señor Marzà, que sus objetivos políticos estaban por encima de la legalidad y del bienestar de los alumnos, y así nos luce el pelo.
Pero, bueno, tengo que ir terminando, no son tonterías lo que estoy comentado, señor Mata.

Insisto, son un partido serio, salgan del charco del que les están intentando meter, retiren esta propuesta, devuélvansela de donde ha venido, que es la conselleria, que la vuelvan a estudiar y que la ajusten a la legalidad.

Demuestren coherencia, prudencia, y lo que no puede ser de otra manera, señor Mata, respeto a la ley.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Finalitzarà el debat el síndic del Grup Socialista, el senyor Mata, per a replicar a la…, i demane el mateix silenci i respecte que demane per a tots els oradors que estan en l'ús de la paraula.

El senyor Mata Gómez:

Señora Gascó, yo aún confío…

El senyor president:

Un segon, senyor Mata, un segon.

Disculpe, quan vosté vullga, senyor Mata.

El senyor Mata Gómez:

Me voy a tranquilizar yo a mí mismo y ya está.
(Veus) Yo aún confío en que ustedes se sumen a esta cuestión, y se lo digo sinceramente.

Si algo vulneraba el principio de igualdad de la Constitución era la llei d'ús i ensenyament.
¿Por qué?
Porque en el año 1983 decidimos, ante el problema que había en las comarcas castellanoparlantes, que hubiera una discriminación negativa además para determinados territorios en las que se excluía la lengua.

Usted falta a la verdad, y no le voy a decir como ha dicho antes no sé qué de mentirosos, falta a la verdad cuando dice que esto vulnera y discrimina.
La proposición de ley hace expresa mención a la Llei d'ús i ensenyament del valencià, donde está la exención lingüística.

Lo que le estoy diciendo…, bueno, y por eso la proposición dedica tanto espacio a ver cómo… (Veus) ¡Oiga!
, pero, ¿por qué me dice usted que miente?
¡Oiga!
¡Ya está bien!
(Veus) ¡O cállese por lo menos!
¡Cállese!

El senyor president:

Senyor Mata, senyor Mata, senyoria…

Senyora Beatriz Gascó, vosté no està…, però ¡vosté no està l'ús de la paraula!
, interromp constantment.

L'orador que està en l'ús de la paraula és el senyor Mata, a vosté ningú l'ha interromput.
(Veus) ¡Doncs s'aguanta perquè no li agrada, però no interromp!

Disculpe vosté, senyor Mata.
(Veus) És que és impossible articular un discurs amb les interrupcions contínues.

Senyories, demane silenci i respecte.

Senyor Mata, disculpe vosté la interrupció, senyora Mata, disculpe vosté la interrupció.
Continue.

Senyories, senyories, demane silenci i respecte, qui està en l'ús de la paraula és el senyor Mata.

Senyora Mata, continue vosté.

El senyor Mata Gómez:

Mire, hay una película de Angelópulos en la que un personaje le dice al otro: Â«Los niños, como la mierda, no se pueden tocar.
Â» ¡Y dejen en paz a los niños!
Pero sobre todo con mentiras.

Este decreto garantiza la exclusión, y yo le digo, ¡ayúdenos a que en esas zonas no haya exclusión!
Porque los pobres niños y niñas que queden excluidos de la enseñanza del valenciano tendrán más problemas que el resto de niños y niñas valencianos.

Los pedagogos dicen que los niños tienen la misma capacidad para aprender dos o tres idiomas ¡a la vez!
Hay países como Finlandia en los que se aprende sueco pese a que nadie habla sueco, porque creen que por tradición histórica y por relaciones lo tienen que saber.

¿Por qué engaña usted a las comarcas castellanoparlantes diciéndoles que se les iba a imponer?
¡Están excluidas!
A partir de ahí es imposible que ustedes puedan aportar nada porque, entre otras cosas, lo que se propone, que es lo que la gente te dice… Yo, no hace mucho, tuve una reunión en Torrevieja -¡creo que ya lo dije una vez!
-, y vino un chaval de veinte años y me dijo, Â«mi gran drama es que yo ahora por culpa de quienes se negaron a enseñarme valenciano porque me excluyeron no puedo presentarme a determinadas oposiciones (veus), no puedo irme.
.
.

El senyor president:

Senyories, senyories, senyories, per favor,…

El senyor Mata Gómez:

…no puedo irme a Ibiza que están buscando ahora maestros…

El senyor president:

Senyories, per favor.

El senyor Mata Gómez:

…y está mi novia que sí que sabe valencianoÂ».

El senyor president:

Senyor Mata, un segon.

El senyor Mata Gómez:

Con lo cual, hablando del pasado…

El senyor president:

Senyor Mata, senyora Mata, disculpe vosté.
(Veus)

Senyor Muñoz.

¿Podem mantindre el silenci mentre un orador, en este cas el senyor Mata, està en l'ús de la paraula?
(Veus) És impossible tindre un discurs…

Disculpe vosté, senyor Mata.

El senyor Mata Gómez:

Parlaré d'una altra cosa, si vol.

Ara em regalarà un parell de minuts o alguna cosa, ¿no?
No sé cómo va porque ya me he perdido.

Mire, el decreto es de una simplicidad terrible.
Bueno, hay alguna cosa que no cumplía como es el lenguaje de las personas sordas, etcétera.

Los centros van a poder elegir ese porcentaje.
(Algú tus) ¿Por qué el porcentaje de inglés no es superior en las primeras etapas?
Pues porque pedagógicamente no aporta… Miren, casi todo lo he aprendido yo de un señor que escribe en Las Provincias un día a la semana que habla sobre educación, que acabó alabando el decreto vetado de plurilingüismo, que además me lo encontré y vino a un programa de El Faro, que explicaba que era la solución al problema lingüístico ¡de esta comunidad!

Y cuando se empiezan a eliminar todas las aristas que haya porque, claro, es que ustedes dicen, Â«el chantaje lingüísticoÂ», ¡oiga!
, ¡que quien más trabaja y más se esfuerza tiene derecho!
, no los niños y niñas sino las propias familias a que se acreditara a quien mayor sacrificio hace.

Mire, yo tuve la suerte de aprender francés, aprender inglés, intenté ir a estudiar alemán con veintidós años y de los números no salgo, y de algunas construcciones.
Es un drama no aprender las lenguas cuando uno es mucho más joven.

El valenciano no morirá porque ustedes quieran matarlo, es que no va a pasar, es que habrá siempre gente libre en esta comunidad que se levante (colpejant la trona) y hable con su familia en la lengua de su madre y de sus abuelos (aplaudiments), y que además escribirán libros, y además serán capaces de entenderse con otros territorios.
Y los que hablen castellano y valenciano aprenderán francés con mucha más agilidad, y les costará menos aprender inglés.
(Veus)

Lean el decreto…

El senyor president:

Senyoria,…

El senyor Mata Gómez:

…y no satanicen la posibilidad de que una generación de niñas y niños hablen las tres lenguas.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Finalitzat el debat, anem a…, finalitzat el debat, senyories (veus), senyoria, senyoria, ja s'ha finalitzat el debat, el que hagen de dir… (Veus) El que hagen de dir…

El senyor Mata Gómez:

Mis padres nunca han tenido casa porque… (La vicepresidenta primera, amb el micròfon desconnectat, diu: Â«Pero, bueno, ¿esto qué es?
Â»)

El senyor president:

Senyories, el que hagen de dir s'ho diuen ja en un altre àmbit però ara anem a passar a votació (veus) i anem a votar, senyories, la presa en consideració de la proposició de llei… (Veus)

Anem a passar a la votació, senyories, de la presa en consideració de la proposició de llei.
Senyories, senyories, anem a votar, d'acord amb l'article 83, la presa en consideració de la proposició de llei.
Senyories, comença la votació.
Queda acceptada (aplaudiments) la presa en consideració per 53 vots favorables, 38 en contra, cap abstenció.

Senyories, els comunique que demà la sessió de ple inclourà, d'acord amb l'escrit que mos han fet arribar, la proposició no de llei de tramitació immediata, en acabar la sessió de control; posteriorment, tindrem el punt que havíem previst i la moció subsegüent que no hem pogut tramitar hui.
També mos ha arribat per part de Ciudadanos que se suspén el punt de la moció subsegüent que anava a substanciar Ciudadanos.

Senyories, ens retrobarem a les cinc de la vesprada.
Se suspén la sessió.
(El president colpeja amb la maceta)

(Se suspén la sessió a les 15 hores i 3 minuts)

(Es reprén la sessió a les 17 hores i 2 minuts)

(Ocupa la presidència el vicepresident segon, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

Preguntes

El senyor vicepresident segon:

(Inoïble) …la pregunta número 1.
081, formulada per la diputada María Remedios Yáñez, del Grup Parlamentari Popular, a la consellera de Sanitat Universal i Salut Pública.

Vol polsar, si me fa el favor?

La senyora Yáñez Motos:

Gracias, presidente.

Buenas tardes, señora consellera.

¿Por qué motivo no ha contado con la participación de los profesionales médicos y de enfermería en la elaboración del Protocolo de coordinación para la atención del alumnado con problemas de salud mental?

El senyor vicepresident segon:

(Pausa) Tenemos problemas con el… Ahora.

La senyora consellera de Sanitat Universal i Salut Pública:

Gracias, señor presidente.

Señora Yáñez, no es cierto lo que usted formula, no sé si porque nuevamente hace política de recortes de prensa.

Mire, el Protocolo de coordinación para la atención al alumnado con problemas de salud mental es fruto del trabajo conjunto de profesionales sanitarios, de educación y también de políticas inclusivas, y tiene el propósito de garantizar una coordinación eficaz entre el sistema educativo y sanitario que asegure una atención sanitaria en la unidad de salud mental en cuanto a adolescentes y lo más precoz posible.

El senyor vicepresident segon:

Gràcies, senyora consellera.

Señora Yáñez.

Cuando quiera.

La senyora Yáñez Motos:

Gracias.

Señora consellera, en sus discursos institucionales desde luego no repara nunca en elogios hacia los colectivos profesionales, a los sanitarios, pero la verdad es que tiene que ser así, pero no con hipocresía, señora Montón, porque alabanza mucha, pero en la práctica nada de nada, aunque haya dicho…, y no es por los recortes de periódico, como usted dice, sino que cero participación en este caso a los colegios profesionales, que son los representantes legales de todos los profesionales sanitarios, son instituciones apolíticas y meramente profesionales.
Pero, claro, lo que sucede es que usted a veces lo que le dicen y no le gusta, pues mejor es omitirlo, no cuenta con ellos y así no pasa nada.

Pero no solo tiene molestos al colectivo médico y de enfermería, porque no ha contado con ellos para el cuarto plan de salud, el pacto de violencia de género o no ha tenido la deferencia de avisarles que se iba a modificar la ley actual de salud.
No, se han enterado por otras vías.

También tiene cabreados a los farmacéuticos, no hace falta que le recuerde por qué, y también a los psiquiatras y otros profesionales de salud mental.

Y el tema que nos ocupa es porque usted ha trasladado con este protocolo…, ellos se quejan de que traslada competencias de unos profesionales sanitarios a otros profesionales que son los docentes obligándoles a asumir responsabilidades, como es detectar una enfermedad o unos síntomas determinados, como el trastorno de alimentación, conductas suicidas o autolesivas.

Y esto hace que volvamos al protocolo de atención a los niños en los colegios, a los niños con enfermedades crónicas, a los cuales usted ya también traspasó competencias, como puede ser la administración de los fármacos.
Y usted posiblemente me va a decir que no es así, que está todo controlado.
Pues no, no lo está, porque usted misma me desvela en las respuestas que me da, en las respuestas parlamentarias, que llegan a diagnosticar.
Porque tienen que diagnosticar, y ellos no tienen que hacerlo, el nivel de un grado, por ejemplo, de una reacción alérgica, que puede ocurrir, qué grado es.
Se le da una responsabilidad que no tienen.
¿Usted se da cuenta de ello?

Hay docentes que se están quejando porque tienen que controlar la glucemia de los niños durante la jornada.
Y por eso le forman, no solo en administración de medicación, que no debería de ser así porque es una competencia de los profesionales sanitarios, sino también en la administración de insulina, señora Montón.
Por eso se incita al diagnóstico.
Y aquí me lo contesta usted.
Centros que forman a los profesores en administración de insulina.
Y no es uno, son varios.
O a usted no le dicen la verdad o no sabe qué es lo que está pasando.

Entonces, esto, la cruda realidad es que, y es muy triste y penosa, porque además también existen centros en los cuales ni se ha formado ni se les ha informado de forma básica como actuar.
Y se han encontrado con niños con convulsiones que han actuado con su buena voluntad hasta que ha llegado el 112.
Y esos extremos no se pueden tolerar.
Traspaso de competencias y en otros centros que ni se les ha informado.

Y ésta es, como digo, la cruda realidad.
Ningunea a los profesionales en lo que les afecta, indiferencia a los niños.
Porque lo que tampoco se puede tolerar es lo que ha salido, y esto sí que es en prensa, pero parece ser, que lo he comprobado y es cierto, que el Consell ha olvidado a los niños en el plan de mejora para los pacientes con daño cerebral.
¿Ni una sola línea de actuación puede incluir ahí?
Por favor, yo se lo pido.

Estamos ante una consellera que lo único que le preocupa es la estética, la foto y aparentar que hace cosas, pero cuando rascas un poco la gestión es muy vacía; y al final la gestión, la única gestión que está haciendo es la que conlleva a una endogamia sanitaria y partidista que no tiene ningún sentido.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident segon:

Moltes gràcies, senyora Yáñez.

Honorable consellera.

La senyora consellera de Sanitat Universal i Salut Pública:

Señora Yáñez, mire, no falsee más la realidad, porque por más que lo diga no va a convertir sus argumentos en ciertos.

Tenemos la participación de las sociedades científicas, de los colegios profesionales, como nunca ustedes hicieron en sus años de gobierno.

Podemos hablar, aunque la pregunta registrada era sobre salud mental, pero podemos hablar de daño cerebral (inintel·ligible) .
.
.
también, donde tenemos una incidencia muy baja y ya se ha explicado que se ha dado una atención individualizada.
Los adultos son más de sesenta mil y, por tanto, había que crear una estrategia.

Por cierto, algo también novedoso en España, que ustedes dejaron de hacer.
Así que no me intente criticar con algo que estamos haciendo nosotros por primera vez, nosotros, en veinte años ustedes no lo hicieron, y que además es pionero en España.

Lo mismo pasa con cuestiones de diabetes, que usted mencionaba.
Es la primera vez que colaboran dos consellerias en mejorar la atención y la salud de los niños que están escolarizados.
Así que complejos ninguno, estamos haciendo las cosas lo mejor que podemos, después de veinte años de que ustedes nos lo dejaran todo manga por hombro.
Enséñeme los papeles, lo que quiera, porque puede interrumpir, pero la realidad es la que es.

Y en cuanto al protocolo de coordinación para la atención al alumnado con problemas de salud mental, que usted dice que no hemos contado con nadie, hay más de veinte profesionales implicados de todos los departamentos.
Le insisto, es fruto del trabajo y del consenso de un grupo de profesionales expertos de diferentes perfiles, donde hay profesionales médicos como, por ejemplo, y no le voy a leer todo el listado, porque si no consumiré todo el tiempo, de pediatría y atención primaria, como Eva Suárez, presidenta de la Asociación Valenciana de Pediatría de Atención Primaria del departamento de la Plana.
Debe ser que usted no la considera lo suficientemente relevante.
O don Luis Blesa, presidente de la Sociedad Valenciana de Pediatría del Departamento Clínico Malvarrosa, también otro excelente profesional, que está involucrado en su trabajo.
Debe ser que para usted es menos profesional.
O profesionales de la oficina autonómica de salud mental, entre los que está don José López, enfermero especialista de salud mental y vocal de la Comisión Nacional de la Especialidad de Enfermería de Salud Mental del Ministerio de Sanidad.
Debe ser que para usted eso también no tiene ninguna importancia.

Y le podría hacer así todo el listado de los diferentes estamentos de profesionales sanitarios y de los diferentes departamentos.
Por tanto, deje de mentir, deje de mentir.

A esto se han sumado los profesionales de educación y de políticas inclusivas.
Comenzaron los trabajos en 2016, por tanto es algo muy consensuado, muy participado, y a partir de ahí se han reunido seis veces más para establecer lo que en estos momentos es un borrador.

Mire, desde el año 2001 no se había hecho ninguna iniciativa en materia de salud mental que se parezca a lo que nosotros hemos llevado hacia adelante.
Tenemos una estrategia autonómica de salud mental enmarcada en el Pacto autonómico de salud mental -no me haga que no con la cabeza porque eso es un hecho cierto.

Y la salud mental está volviendo a estar en la agenda sanitaria.
Ustedes la pusieron la última de la fila.
Así que en esa estrategia que ocupa desde el 2016 al 2020 hacemos especial insistencia en la infancia y en la adolescencia, entre otras cuestiones.

Haciendo una apuesta basada en la recuperación de salud en el ámbito de la comunidad, en la rehabilitación y en la atención integral.
Si usted se toma la molestia de leer algo más que el Recull de prensa del Partido Popular y atiende a la estrategia de salud mental, verá que la línea estratégica 2, la atención a las personas con problemas de salud mental, ahí está incluida la elaboración de un protocolo entre educación y salud mental para la detección y atención precoz, ante la necesidad de coordinación para la atención al alumnado con problemas de salud mental.

Y fruto de esa cuestión nace ese borrador de protocolo, que es una experiencia innovadora en el conjunto del estado español para la salud mental de los menores y que recoge instrucciones y orientaciones sobre el procedimiento que deben seguir los centros educativos, centros de atención primaria y las unidades de salud mental infantil y adolescente.
Y eso es lo que estamos haciendo, aunque a usted, por lo visto, le parecen mejor los tiempos pasados.
Pero, mire, lo pasado afortunadamente pasado está.
Se acabaron los recortes y se acabó el abandono de la salud mental.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident segon:

Muchas gracias, señora consellera.

Passarem, a continuació, a la pregunta número…, la 1.
056 ha sigut ajornada, i passarem a la 1.
098, que formula el diputat Juan Ignacio Subías, i també a la consellera de sanitat universal.

Senyor Subías, té vosté la paraula.

El senyor Subías Ruiz de Villa:

Muchas gracias, señor presidente.

Señora consellera.

La verdad es que en los últimos días están corriendo ríos de tinta sobre el tema de la recuperación del departamento de la Ribera al sistema sanitario público.
Y todo ello como consecuencia de una legítima decisión, tomada como consecuencia…, bueno, de nuestro propio programa electoral, donde se dice claramente que se recuperarán, bien por finalización del contrato, bien mediante controles o bien por incumplimientos.
Compromiso que, por otra parte, forma parte del pacto del botánico y como un compromiso prioritario.

Es éste un compromiso basado, mire, en muchos años de solicitud de datos y evaluaciones desde el punto de la eficiencia social, económica y sanitaria.
Datos y evaluaciones que nunca nos contestaron ni por parte de la conselleria ni parte de las concesiones.

Quisiera recordar que todo empezó allá en el año 1999 y que tres años después de empezar se rescindió el contrato; se rescindió el contrato de mutuo acuerdo, porque la empresa no tenía los beneficios que pensaba.
A partir de ese momento se le tienen que pagar 70 millones de euros a la empresa, a la UTE que gestionaba, se saca un nuevo contrato, se mejoran las condiciones y se le vuelve a adjudicar a la misma empresa con la que se había rescindido.
¿Alguien da más?
¿Alguien tiene algo más que decir a todo esto?

En fin, el propio informe de la Sindicatura de Cuentas, en su momento, dijo que ni el pliego de cláusulas de explotación ni el contrato se contemplaba la indemnización por lucro cesante.

Mire, señora consellera, nadie, nadie de los que hoy alzan la voz, nadie de los que alzan la voz y se oponen a la recuperación de las concesiones, nadie habló en defensa de los intereses públicos, que era ir contra aquellos 70 millones de euros que se estaban pagando de esa forma a una UTE determinada.
Nadie alzó la voz, los que ahora la alzan.

Desde el Partido Socialista siempre hemos defendido que se había mercantilizado la sanidad, que se había considerado un bien de consumo más, que la administración fue absolutamente permisiva, que no había controles desde el sistema público, que no había una planificación conjunta.
Ha sido un sistema opaco, donde no se daban datos.
Y ahora que se empiezan a conocer datos, datos de la propia conselleria, dicen que podría haber unos 300 millones de euros de deuda de las concesiones a la conselleria.

Hay una ratio de personal baja, un 21% menos de lo que debieran, de lo que tienen los centros públicos.
20% menos de camas hospitalarias.
No pagan, como ya he dicho en tantas ocasiones, ni la farmacia extrahospitalaria, ni el transporte sanitario, ni los tratamientos de oxigenoterapia y ventiloterapia domiciliaria, ni las prótesis, ni los tratamientos de hepatitis C.
Es más, los representantes elegidos, los elegidos, no otros, los elegidos por los trabajadores se han posicionado a favor de la gestión pública directa.

Señora consellera, con la misma legitimidad de quienes defienden el modelo concesional, nosotros defendemos un modelo de sanidad universal, equitativo, solidario, de calidad y de gestión pública, que está eliminando recortes y está recuperando derechos.

Quienes defienden el modelo concesional dicen que el modelo son todos los profesionales que trabajan en él.
Y sí, pues bien, está el compromiso de la conselleria, avalado por la ley de acompañamiento de los presupuestos, que todos los trabajadores se irán, que se van a mantener y mejorar la cartera de servicios, que hay previstas inversiones tanto en primaria como en especializada.

Y, finalmente, señora consellera, hace unos días se conoció el informe de la intervención de La Generalitat que indica que los pliegos que se redactaron no eran claros, que no se habían realizado estudios previos, por ejemplo, para saber por qué se pagaba a la cápita correspondiente, que las consellerias del Partido Popular no controlaron el funcionamiento de los departamentos de concesión administrativa, que las comisiones mixtas se han extralimitado en sus funciones, que no se han confeccionado documentos básicos de control en las inversiones previstas.

Señora consellera, ¿cuáles son las consecuencias, tras ese informe sobre el control financiero, sobre las concesiones de 2003 a 2012?

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident segon:

Muchas gracias, señor Subías.

Honorable consellera, té vosté la paraula.

La senyora consellera de Sanitat Universal i Salut Pública:

Gracias…

El senyor vicepresident segon:

Ya, ya.
Cuando quiera.

La senyora consellera de Sanitat Universal i Salut Pública:

Gracias, señor presidente.

Señor Subías, la legitimidad con la que tomamos las decisiones nace de las urnas y de la obligación de cumplir el programa electoral, algo que, para nosotros, en política nunca sobra, sino que es, como digo, obligación.

Y la Conselleria de Sanitat Universal i Salut Pública, ante la existencia de una serie de dudas de carácter jurídico, económico y financiero, planteó al Consell que los órganos de fiscalización y control de La Generalitat efectuaran un informe sobre el control financiero de los contratos de gestión de las concesiones sanitarias.

El objetivo era despejar todas las dudas que los órganos de gestión tenían planteadas en base a los recursos formulados por las propias concesionarias y determinados acuerdos adoptados en comisiones mixtas que trataban de forma diferente los criterios a aplicar, según la concesión de la cual se tratara.

El informe emitido por la intervención general de la Generalitat valenciana valida las últimas liquidaciones realizadas por el departamento de Alcira, a finales de 2015, correspondientes a los años 2008 y 2012.
Con ello, la conselleria de sanidad ha retomado la tramitación de las liquidaciones pendientes de aprobación, y serán esos trescientos millones de euros que han dejado de pagar las concesiones a la administración.

Hay que recordar que, tras diecinueve años de vigencia de modelo privatizado, solo se habían realizado las liquidaciones de Alcira, de 2003 a 2008; de Torrevieja, 2006, 2012; nunca se había cerrado ningún ejercicio de Denia, inaugurado en 2009; Manises, 2009, está ahora judicializado; o Elche-Crevillent, 2010.
Y así lo señalaba en diciembre de 2015 el informe de fiscalización del año 2014 de la Sindicatura de Cuentas.
Había, por tanto, 26 liquidaciones pendientes, con esos más de trescientos millones a recuperar por las arcas públicas.

Así que, como ve, señor Subías, estamos recuperando el dinero de los valencianos y estamos poniendo las cuentas en orden.

Además, el informe de la intervención destaca irregularidades, como contratos elaborados sin cálculos previos; no estaba motivado el importe de la cápita en perjuicio del interés público; la dejación de funciones de control que ha habido por parte de la administración sobre las concesiones, por ejemplo, al no supervisar las inversiones, como hacía el anterior gobierno del Partido Popular; o malas prácticas, como la toma de acuerdos entre administración y concesiones en órganos no competentes, como en las comisiones mixtas sobre las liquidaciones, como, por ejemplo, cuando decidieron que los tratamientos de la hepatitis C los dejaban de pagar.

Pues, a todo esto, nos hemos venido refiriendo, en la oposición y también en el gobierno, cuando hablamos de opacidad del modelo o la falta de controles o, incluso, la connivencia con la anterior administración con la empresa adjudicataria, por falta de fiscalización de su actividad.

En el informe hay muchas frases literales que hablan de que no constan incorporados a los expedientes, que no queda motivado ni justificado, que es insuficiente la regulación, que se incurre en términos contradictorios… Desde luego, su lectura pone, a veces, los pelos de punta.

Pero, frente a esa situación que hemos heredado del Partido Popular, lo que hicimos este nuevo equipo en la conselleria fue, en primer lugar, crear la dirección general de alta inspección, encargada de coordinar la supervisión de las concesiones.
Hemos aumentado los controles que se hacían en las concesiones.
Y, por ejemplo, se han puesto de manifiesto prácticas de doble facturación a la administración en urgencias.
Se han establecido las comisiones mixtas en órganos reales de seguimiento de contrato y correcto cumplimiento de las obligaciones, algo que no gusta a las concesiones que boicotean esa celebración de reuniones…

(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Carmen Martínez Ramírez)

La senyora vicepresidenta primera:

Consellera…

La senyora consellera de Sanitat Universal i Salut Pública:

…y se ha exigido el control de las inversiones.

Así seguiremos hasta final de legislatura.

Gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, consellera.

Passem a la pregunta número 1.
095, que formula la diputada Mònica Álvaro, del Grup Parlamentari Compromís, a la vicepresidenta i consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives.

Senyora Álvaro, quan vullga.

La senyora Álvaro Cerezo:

Moltes gràcies, vicepresidenta.

Nou mil places.
Ni mil, ni dos mil, ni tres mil; nou mil places deia el senyor Blasco -que en Picassent es guarde- que anaven a tindre amb el pla 9.
000, el que acabaria sent després el model Cotino, perquè tots els presents ens entenguen.
Nou mil places que anaven a traure la Comunitat Valenciana del vagón de cola.
Estos del Partit Popular sí que en sabien de fer anuncis.

Però, al remat, res, senyories.
El senyor Blasco marxaria de la conselleria sense que cap de les residències que anaven a construir-se en dotze mesos estiguera feta.
La que era la joia de la corona del Consell finalment fou la vergonya major del regne.
Ni una plaça va poder omplir el senyor Blasco, de les nou mil que havia promés.
Així les coses, el senyor Blasco es va dedicar a altres negocis més lucratius, com després s'ha vist en els jutjats.

I arriba a conselleria que algú definitivament li donaria un gran estímul i un gran impuls al pla 9.
000, al pla de les nou mil places: el senyor Cotino.
Este expresident i exconseller de moltes coses sí que va saber aprofitar el pla 9.
000, i tant que va saber aprofitar el pla 9.
000.
Sota el seu mandat, les empreses concessionàries, i en especial una, en la qual estaven el seu germà i el seu nebot com a gran part de l'accionariat, eclosionaren.

Si ve és cert que les adjudicacions es feren durant l'època del senyor Blasco, sí que fou durant l'època Cotino quan, des de conselleria, es saltaren els plecs de condicions, no sancionant cap de les empreses que va incomplir el contracte, deixaren de recórrer les sentències judicials que els eren favorables simplement a una empresa en exclusiva, a l'empresa familiar, i els procediments i els adjudicats de les places es feien a pressa i corrent i sempre sota una mateixa figura (inintel·ligible) .
.
.
, el negociat sense publicitat, totes les voltes que fera falta.
Hi haguera o no hi haguera crèdit, esta figura, negociat sense publicitat, se feia per a adjudicar places.

Fins i tot, i en temps de crisi, el FLA es destinaria primer per a pagar el deute amb les residències del model Cotino que no pas amb les persones.

I així arribem a les més de cinc mil places, molt lluny de les nou mil del pla original, això sí, trobant-se que la majoria estaven en mans d'empreses, quan no amigues, sí de familiars dels qui llavors estaven al Consell.

Com seria de gros l'assumpte, que tots els membres d'esta cambra hem pogut llegir les declaracions del senyor Blasco quan diu, des de presó, que Â«han constituido mi modeloÂ».
Segons Cotino, ell ja estava fora del negoci familiar, extrem que esta diputada mai ha pogut esclarir, perquè la declaració de béns del senyor Cotino, la que obra en poder de la conselleria, no està completa.
Falta la darrera declaració de béns i, en el seu lloc, solament n'hi ha una nota signada pel mateix Cotino en què diu, Â«a fi de esmenar errors, per motius de seguretat, m'emporte la declaracióÂ», però mai la va tornar.

Tot i així, el senyor Cotino i els exsocis del senyor Cotino dirien en seu judicial i també en els jutjats que havien finançat irregularment el Partit Popular.

I de aquellos polvos, estos lodos, senyora vicepresidenta.
De les nou mil places, que se n'anaren a cinc mil i poques, i més de la mitat, el segon terç, com vosté sap i vosté ha patit, declarades il·legals pel Tribunal Superior de Justícia.

Vosté se va comprometre a traure aquestes noves places amb nous criteris i esperem que també a adjudicar-les d'una forma legal.
.
.

La senyora vicepresidenta primera:

Senyora Álvaro,.
.
.

La senyora Álvaro Cerezo:

.
.
.
Per això, senyora vicepresidenta, nosaltres sí que voldríem preguntar-li.
.
.

La senyora vicepresidenta primera:

.
.
.
la pregunta, per favor.

La senyora Álvaro Cerezo:

.
.
.
ja que.
.
.
, ahí davant.
.
.

La senyora vicepresidenta primera:

Senyora Álvaro, ha d'acabar ja.

La senyora Álvaro Cerezo:

.
.
.
Mosatros sí que voldríem preguntar-li com es troba actualment l'assignació d'estes 3.
300 places residencials per a persones majors, que a nosaltres ens preocupen i molt.

Moltíssimes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyora Álvaro.

Senyora vicepresidenta, quan vullga.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Gràcies, senyora presidenta.

Bona vesprada, senyories.

Gràcies, senyora Álvaro, per la seua pregunta.

Miren, amb este Consell s'ha acabat l'opacitat i s'ha acabat el clientelisme en la contractació de La Generalitat, eixe que vosté estava descrivint al formular la pregunta.
Els serveis socials van resultar molt castigats, mentre se feien este tipus d'actuacions que vosté ha descrit, per la falta de transparència de la gestió, l'enriquiment personal d'algunes quantes persones, en connivència amb destacats membres del govern antic, que vosté ha nomenat.

Com bé sap vosté, la prioritat del botànic és, precisament, rescatar persones a través del servici públic.
Com menys mercantilitzat siga un servici, millor política social, al nostre entendre, perquè els diners del benefici empresarial preferim que es dediquen a benefici social.
Per això, si l'administració no pot fer-se càrrec de la prestació d'un determinat servici, la següent opció és comptar amb les entitats sense ànim de lucre, que fan un treball també social especialitzat i compromés.
I, si aixina no se cobrixen les necessitats, aleshores ja acudim a les empreses mercantils, com és este cas, però sempre com a últim recurs.

En este cas, cal garantir, quan acudim al privat, lucratiu, cal garantir que competisquen de manera neta, transparent, pels contractes públics, sense favoritismes ni informació privilegiada, i que presten els serveis a un preu adequat i en unes condicions dignes per a les persones que van a treballar allí i, sobretot, per a les persones usuàries.

En este cas, el model de residències de persones majors significava canviar de model de contractacions blindades, posat en marxa primer per Blasco i, després.
.
.
, en fi, rematat per Cotino, fent-ho, en este cas, transparent, en pública concurrència, entre altres coses perquè la sentència del Tribunal Superior de Justícia, de febrer de 2016, va declarar il·legal l'aplicació d'este model al segon i tercer terç de l'accessibilitat.

Per això, el 12 de novembre de 2016 es va publicar en el Diari Oficial de la Unió Europea l'anunci de licitació de l'expedient de contractació del servei de posada a disposició de la vicepresidència i Conselleria d'Igualtat i Polítiques Inclusives de 3.
300 places en centres residencials per a persones majors, a la Comunitat Valenciana, per un import de vora cent huitanta-nou milions d'euros, per a un període d'execució màxim de tres anys des de la seua formalització.

Es tracta d'un procediment estrictament tècnic, senyora Álvaro, sense cap intervenció política.
En este cas s'ha dilatat en el temps, s'ha dilatat, per la seua complexitat.
Estem parlant de 3.
300 places, distribuïdes en 13 lots.
I, com ara este sistema no està trucat, ja no és per als amics, doncs, no va tan ràpid com anava abans, en els procediments negociats sense publicitat, perquè s'han presentat moltes empreses a la licitació.
Un total de 45 han presentat oferta, perquè ara saben que no està trucat, que no és per als amics; i, a més, moltes d'estes empreses no tenen experiència suficient en este tipus de procediments de contractació pública, perquè abans estaven vetades per a este tipus de servicis i, aleshores, s'han hagut de demanar informes, hi han hagut molts errors, s'han hagut de fer esmenes, s'ha hagut d'esperar a la resolució d'alguns recursos del tribunal administratiu central que suspén el procediment, etcètera.

No obstant, la mesa de contractació no ha deixat de reunir-se, fins i tot en el mes d'agost.
I li dic com està ara la situació.

Estat actual dels lots.
Set dels lots, l'1, el 5, el 8, el 10, l'11, el 12 i el 13, tenen contracte adjudicat i en vigor des de l'1 de novembre.
La setmana passada han estat adjudicats els lots 4, 7 i 9, el 14 de novembre, que, si no n'hi han recursos, en els quinze dies hàbils posteriors se firmarà el contracte.
Els últimes tres lots, el 2, el 3 i el 6, estan en fase d'intervenció prèvia a l'adjudicació que es preveu que es podrà realitzar en el mes de desembre.

En resum, de les 2.
158 places que se quedaren en situació d'il·legalitat després de la sentència, després d'estes adjudicacions només en quedaran 15.
Anem a fer unes adjudicacions que posaran en legalitat totes estes places,.
.
.

La senyora vicepresidenta primera:

Vicepresidenta.
.
.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

.
.
.
-acabe- regularitzarem les persones que s'havien quedat en situació d'alegalitat i arribarem a les 2.
836 places, perquè no s'han presentat ofertes suficients per a cobrir les 3.
300.

Moltíssimes gràcies, senyora Álvaro.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyora vicepresidenta.

Passem ara a la pregunta 1.
074, que formula la diputada Llum Quiñonero, del Grup Parlamentari Podemos-Podem, també a la vicepresidenta del govern.

Senyora Quiñonero, si és tan amable de polsar el micròfon, per favor.

Quan vullga.

Cuando quiera.

La senyora Quiñonero Hernández:

Sí.

Buenas tardes, vicepresidenta.

Buenas tardes a todos.

La residencia de mayores de Torrevieja funciona desde hace más de cuarenta años en la ciudad.
Nació como un hotel residencia para trabajadores de una institución llamada Â«de ahorro y previsiónÂ», vinculada a proyectos de la dictadura, y pasó a residencia de mayores sin apenas adaptar su entorno -salas, habitaciones, pasillos, entradas-, y así ha seguido hasta el presente, desde que pasó a manos de La Generalitat, en 1987.

Hace unas semanas estuve allí y vi la precariedad de las instalaciones.
Los muebles antiguos del hotel que nunca sirvieron para nada siguen vacíos en algunos de los salones.
Una barra de bar en un pasillo que nunca se convirtió en otra cosa.
Pasos y zonas adaptadas chapuceramente para personas de movilidad limitada que son la mayoría.

Este antiguo hotel hasta tiene un jardín al que la mayoría de los residentes no pueden acceder por las dificultades de acceso que tiene y porque la capacidad de los trabajadores y de los auxiliares no da para ayudarles a salir al jardín.
Así que una parte de ellos no pueden hacerlo.

Es la única residencia pública en Torrevieja, mientras en la ciudad y en toda la comarca de la Vega Baja crecieron como setas durante décadas residencias privadas, y se abandonaba el cuidado de lo público, de la residencia de mayores de Torrevieja y de cualquier otra que jamás se proyectó.

Tuve una entrevista con el director de allí hace unas semanas, Antonio Dols Martínez, que lleva en esa residencia veintisiete años.
El abandono de la atención de la residencia durante décadas ha llevado a una situación de extrema gravedad que hay que afrontar.
Hablé con las trabajadoras, con la dirección, con algunas de las personas residentes.

La lista de problemas es amplia: falta de personal auxiliar.
La tarea es dura, para una plantilla en gran medida envejecida que hace un trabajo físico potente y excelente, y sobre quienes recae el peso fundamental del cuidado de tantas personas que mañana podemos ser nosotros.
Carecen de médicos desde enero, porque no se cubren las plazas o se cubren por breve plazo de tiempo.

Los médicos de sanidad cobran el doble y se les atiende a través del SAMU o del ambulatorio próximo.
Faltan recursos para algunos residentes completamente dependientes, que necesitan asistencia respiratoria y aspiradores que no tenían cuando les visité.
La bolsa de trabajo que suple puestos temporales no se ha convocado desde 2007 y es obsoleta.

Desde hace diez años está cerrada una planta y sus 23 habitaciones, y no se ocupan las habitaciones que se van quedando libres.
El centro no parece reunir las condiciones de evacuación que se requeriría.

¿Cuál es el plan, señora Oltra?
Allí hay 127 personas que se bastan por sí mismas y 109 personas dependientes, estos son mis últimos datos.
Gentes autónomas que tienen vínculos en la ciudad y otras que arrastran problemas sociales o con patologías graves, que no tienen recursos para atender.
Pero las soluciones no han llegado.

¿Reúne este centro las condiciones adecuadas para una residencia de mayores?
¿Seguirá cerrada la planta?
¿Es la solución reabrirla?
¿Qué hay que hacer con esta residencia?
Tengo en mis manos el escrito de buena parte de la plantilla que ahora le entregaré.
Pide soluciones.
Las personas residentes no las piden, pero las necesitan con imperiosa urgencia.

Y esos trabajadores y trabajadoras que hacen posible el cuidado de tantas personas, que mañana podremos ser nosotros, también requieren nuestra atención.
Esta es la pregunta: ¿qué va a pasar con esa planta que está cerrada y cuál será el futuro de la residencia pública de Torrevieja?
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señora Quiñonero.

Señora vicepresidenta.
Polse, per favor.
Quan vullga, pot intervindre.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Gràcies, senyora presidenta.

Gràcies, senyora Quiñonero, per la pregunta.

Vosté preguntava, a banda del que ha preguntat ara, per què estava inutilitzada una planta en la residència pública de majors de Torrevieja des de fa deu anys.
Crega'm que jo també m'he fet eixa pregunta, entre altres coses perquè tractar d'esbrinar què ha passat en els últims anys és molt difícil.
Molt difícil, perquè no queda constància escrita de les instruccions, no se sap per què passaven les coses.

Se tancaven plantes de residències i no hi ha cap escrit que justifique això.
I pel que hem pogut saber, la planta se tancà en principi per a fer una sèrie d'obres, aixina informa este director, que vosté ha anomenat, el senyor Dols.
Es va començar a rehabilitar per al seu ús com a planta residencial, òbviament.

Després va vindre la pandèmia de grip A -no es riguen per favor, però açò és aixina- i des de la direcció territorial se li va dir al director que deixara la planta buida per si havien de ficar allà malalts de grip A, en la residència.

Passada l'alarma de la grip A, se va insistir des de la direcció del centre què passava en açò; estem parlant òbviament des de fa prou de temps, i mai més se va saber.
Mai més se va saber res, mai hi ha hagut una instrucció, ni una instrucció de per què se tancava ni que s'havia de tancar, ni una instrucció sobre la grip A que no fóra de conversa telefònica, sense cap instrucció per escrit.
I ahí està tancada.

Jo vaig visitar esta residència, igual que la directora general, igual que el director territorial, perquè esta residència òbviament per a nosaltres, igual que li dia abans a la senyora Álvaro, la prioritat és allò públic, després allò gestionat pel tercer sector, i si no arribem, doncs ja hem de col·laborar amb les empreses privades.

Però en este cas, és de veres que esta residència, igual que Carlet, que tenen els mateixos anys més o menys, que van ser transferides per l'Imserso en el mateix any estan absolutament abandonades.
Necessiten reforma.
La raó per la qual no estem derivant persones allí és precisament perquè hem de baixar el nivell d'ocupació per a poder mamprendre també eixes reformes.

També per a complir les ràtios, perquè vosté sap que tenim un problema greu en les taxes de reposició per a posar més personal.
I després n'hi ha una altra raó, i és que estes residències abans eren de persones, el que seria vàlides, a mi no m'agrada esta terminologia, però és la que s'utilitzava.
Clar, no és el mateix una ràtio per a una residència on les persones són autònomes, m'agrada més esta manera de qualificar-ho, que no on les persones són dependents, i cada vegada necessiten més assistència.

Nosaltres, com vosté sap, hem pensat que persones autònomes no pinten res en una residència, però tampoc anem a traure la gent de sa casa quan igual porten vint anys vivint allí.
Però en qualsevol cas, nosaltres entenem que les residències han de ser per a persones amb dependència i que han de ser per a persones que necessiten assistència.

En eixe sentit, eixa, igual que la de Carlet que ja s'està treballant en els plànols per a la remodelació, han de ser remodelades per a adaptar-se a les necessitats de hui en dia de persones en situació de dependència.
Estem també treballant en la modificació de la normativa de les ràtios, de les residències precisament tenint en compte això, que les persones autònomes no van a estar en un futur en les residències.

I la de Torrevieja entra dintre també d'este paquet de residències que tenen més o menys això, entre trenta i quaranta anys, i que han de ser renovades, perquè han estat vint anys abandonades, senyora Quiñonero.
I ara, hem de renovar-les, hem d'adaptar-les, hem d'adaptar normatives, i la de Torrevieja per descomptat entra en este paquet de residències que necessiten eixa reforma i amb les quals s'està treballant.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies.

Anem a passar a la pregunta 934, que formula la diputada Fabiola Meco, del Grup Parlamentari Podemos, també a la vicepresidenta.
Senyora Meco, quan vullga.

La senyora Meco Tébar:

Senyora consellera, bona vesprada.

La pregunta que le formulo esta tarde tiene que ver con derechos, los de los trabajadores de los centros de menores, y también con los derechos de las niñas, niños y adolescentes que residen en esos centros donde las bajas de los trabajadores no son cubiertas.
No le pregunto por algo puntual.
Pregunto por lo que ya es tendencia, una inercia preocupante.
Le pregunto por centros de menores, pero esta realidad afecta también a centros de mayores, como le acaba de exponer mi compañera Llum.

Hoy pregunto por los menores cuya vulnerabilidad máxima nos preocupa, y lo hago en una semana en la que conmemoramos el Día Mundial de la Infancia.
Señora Oltra, la no cobertura de bajas no se da solo por la administración pública valenciana, que se da, también marcan esa peligrosa tendencia las entidades adjudicatarias de la gestión de recursos de menores.
Es el caso de Eulen, pero hay más.

Cuando se produce una baja en un centro de menores de gestión pública, se notifica a la administración.
Si se trata de una vacante o de una renuncia, es función pública la competente para cubrirla con un trámite que se demora entre tres y cuatro meses.
Si se trata de una baja por enfermedad o por vacaciones, se le traslada al jefe de personal de la dirección territorial, con la finalidad de que la cubra a la mayor brevedad posible.
Aunque suena ágil, no lo es.

La realidad es tozuda, y en ocasiones imposible, y más para destinos como Buñol.
Pude comprobarlo la semana pasada.
A la lentitud burocrática de la administración, esa tortuga que quisiéramos que fuera liebre en temas de vulnerabilidad, se suma que no hay gente en bolsa.
Otra tendencia habitual, frecuente en técnicos superiores de gestión educativa, los llamados educadores, pero también en ayudantes de residencia, en enfermeros y otras figuras.
No hay convocatorias públicas, y por tanto no hay bolsas.

Con los educadores, además, no se sabe qué ha pasado.
Hicieron un examen en julio.
Desconocemos si se les ha baremado o no.
Además, la nota de corte ha pasado de un cinco a un tres, hasta tal punto que los profesionales se preguntan si la motivación o experiencia de quienes resulten elegidos sea la más adecuada para desarrollar una tarea tan delicada como la de protección de menores en la Comunitat Valenciana.

Ante estas dificultades, se emprenden por ustedes otras vías, señora Oltra, vías que permítame calificar de muertas.
Me refiero a esos contratos de veinte días en acumulación de tareas con los que se busca ir parcheando esas bajas.
Eso cuando llegan a mal cubrirse.
Porque lo normal es trampear para no cubrirlas, porque son pocos días o cubriendo con algunos cuando nos piden más plazas.
Lo he dicho antes: tampoco se cubren las bajas por las empresas adjudicatarias.
Hay un gran incumplidor, tiene nombre y apellido, se llama Diagrama.

Pero es que, señora Oltra, su conselleria favorece que no se cubran por esas entidades cuando saca licitaciones públicas de centros de reforma que salen sin una cláusula que existía y que dice lo siguiente: Â«Las bajas laborales del personal de más de diez días de duración, así como los períodos reglamentarios de vacaciones, deberán ser sustituidos por personal contratado al efecto, garantizándose en todo caso la adecuada cobertura del servicio.
Â»

Esas cláusulas han desaparecido y esas cláusulas tienen que estar para esas empresas adjudicatarias.
Señora Oltra, cuando una baja no se cubre, quienes trabajan en los centros sufren en primera instancia la inacción de la administración o de la empresa adjudicataria.
Cuando, además, una baja es cubierta temporalmente o con personal sin la debida preparación o motivación, los menores son aún más vulnerables.

Señora Oltra, hoy es usted consellera, tiene la máxima responsabilidad en proteger a la infancia y a la adolescencia, en remover todos y cada uno de los obstáculos.
Y yo le pregunto, señora consellera: ¿qué mecanismos habilitan las actuales licitaciones de los centros de menores para la debida cobertura de bajas laborales y vacaciones, con la finalidad de no afectar al cuidado y protección de vida de los menores y al correcto funcionamiento de los centros?

Señora Oltra, no pregunto absolutamente nada, no me intereso por absolutamente nada que usted y su grupo no se interesaran cuando aquellos indeseables gobernaron.

Muchas gracias.
(Aplaudiments i remors) En menores, sí.
En menores, sí.
En menores, sí.
En menores, sí.

La senyora vicepresidenta primera:

Vamos a seguir, por favor.
Vamos a dejar… Bueno, vamos a ver, vamos a ver, si ustedes quieren pedir algo a la presidencia, pídanlo, pero no… (Veus) ¿Me deja un momento, por favor?
(Veus) Señora Meco, por favor… Hagan el favor, que la síndica del Partido Popular ha pedido la palabra.
Dejen, por favor, que organicemos el debate.
Por favor.

Señora, ¿por qué me pedía la palabra?

La senyora Bonig Trigueros:

Gracias, señora presidenta.

Señora Meco, le rogaría un poco más de educación y de respeto al principal partido de esta comunidad.

La senyora vicepresidenta primera:

Señora Bonig, señora Bonig…

La senyora Bonig Trigueros:

A usted le podemos (inintel·ligible) .
.
.

La senyora vicepresidenta primera:

Por favor, yo creo que en este caso lo lógico sería que, si usted lo considera como un insulto, le pida a la señora Fabiola Meco que lo retire.
Pero no… (Veus) No, no, perdone…

La senyora Bonig Trigueros:

No pueden negar que son socialistas y comunistas, de verdad.
(Inintel·ligible) .
.
.
No, es que no lo pueden negar.

La senyora vicepresidenta primera:

Que tome la palabra, por favor.
Si usted lo que quiere es que… Si lo quiere verbalizar.

La senyora Bonig Trigueros:

Pues le solicito amablemente, para que no se sientan ustedes cohibidos, que retire el insulto que le acaba de hacer al principal partido de esta comunidad, porque así lo quieren los valencianos, le guste a usted o no le guste,… (aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señora Bonig.

La senyora Bonig Trigueros:

.
.
.
señora Meco.
El principal.

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señora Bonig.
Ha quedado claro.

Señora Meco, simplemente me tiene que decir que sí o que no, señora Meco, por favor.
Si hace el favor de pulsar.
Ya le digo que simplemente tiene que decir si lo retira o no lo retira.

La senyora Meco Tébar:

Indeseable, señora Bonig… (Veus)

La senyora vicepresidenta primera:

Vale, por favor, dejen que ahora… Le damos la oportunidad que conteste a la señora Meco.

La senyora Meco Tébar:

Señora Bonig, indeseable… (Veus) Señora Bonig,…

La senyora vicepresidenta primera:

Vamos a ver, tiene que decir…

La senyora Meco Tébar:

Rápidamente… Señor Bellver, rápidamente, indeseable no es un insulto, es una descripción…

La senyora vicepresidenta primera:

¿Quieren hacer el favor de dejarla que conteste?

La senyora Meco Tébar:

Y no, no lo retiro.

La senyora vicepresidenta primera:

Pues ya está.
Muy bien.
Ha dicho que no lo retira, y ya está, ¿vale?

Pero vamos a seguir y vamos a dejar que la señora vicepresidenta… Vamos a ver… (Veus) Señora Oltra, ahora cuando sea posible y nos relajemos, calmemos los ánimos, tiene usted la palabra.

Té vosté la paraula, senyora… Quan vullga.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Gràcies, senyora presidenta.

Gràcies, senyora Meco, per la pregunta.

I, efectivament, les conseqüències de les polítiques de l'antic govern han sigut indesitjables.
Indesitjable és que les borses estiguen exhaurides per la falta de convocatòria de les oposicions que ara, des de la conselleria de justícia i administració pública estan treballant a marxes forçades per a traure eixes oposicions, igual que ho està fent sanitat, igual que ho està fent educació.

Però anys i anys de sequera en oferta pública d'ocupació ha dut a això, que no n'hi hagen borses, que estiguen exhaurides, que no tragues la titulació que necessites, que la gent efectivament amb la diferència que n'hi ha entre sanitat i polítiques inclusives a nivell salarial, el personal sanitari quan pot fuig cap a sanitat, perquè li convé treballar un dia en sanitat per tres dies que treballa en polítiques inclusives.

I a tot això hem de posar-li ordre, és obvi.
Però, senyora Meco, no s'arreglen en dos anys, ni en tres, ni en quatre, vint anys de polítiques indesitjables.
Perquè han sigut molt indesitjables eixes polítiques i les seues conseqüències.

Per tant, què estem fent nosaltres?
Òbviament s'intenten cobrir eixes places immediatament i vosté ha fet el diagnòstic.
Si és que està ahí, si ja no li vaig a dir res que vosté no sàpiga en la part pública.

I després en la part de les entitats.
Jo no sé quin plec ha llegit vosté, però mire, el plec de 2013-2015 d'atenció de centres de menors que està vigent ara i que ve de l'època indesitjable, el que deia és que Â«las bajas laborales del personal de más de diez días, de más de diez días de duración, así como los períodos reglamentarios de vacaciones deberán ser sustituidos por personal contratado al efecto, garantizando su entrada al momento de la adecuada cobertura del servicioÂ».

Què diuen els plecs que entraran en vigor quan s'adjudiquen, jo espere que encara enguany o, almenys, a principi de l'any que ve?
Què diuen?
Diuen: Â«Las bajas laborales del personal así como los períodos reglamentarios -ja no diu allò dels deu dies- de vacaciones deberán ser sustituidos por personal contratado al efecto, garantizándose en todo momento la adecuada cobertura del servicio, así como las ratios establecidas en este pliego.
Â» Afegix allò de les ràtios i lleva allò dels deu dies.
I açò és una garantia per a la cobertura de places.

Sí que és cert que en l'àmbit en què no, diguem que no és públic, en què no tenim nosaltres la constància directa d'una baixa, depenem que això se'ns comunique.
Val?
Si l'entitat no ho comunica, nosaltres no podem saber que eixa baixa no s'ha cobert, si no és que done la casualitat que eixe dia es trobe allí un inspector o una inspectora, que també li he de dir que ara ja en tenim vint.
.
.
És la primera volta des de 1997 que se complix la llei de serveis socials impulsada en aquell moment pel Partit Popular.
En vint anys no la varen complir.
I ha sigut el govern del botànic qui ha cobert la ràtio d'inspectors i inspectores per a poder fer front, precisament, a estes qüestions.

Però quan això passa en un centre o una entitat, el que s'ha de fer és comunicar-ho per part, precisament, dels treballadors i treballadores afectades.
Si no, no podem actuar.
Li dic el mateix que li vaig dir quan la pregunta del PEF.
Si a nosaltres uns treballadors i treballadores ens fan saber que no s'estan cobrint les substitucions, nosaltres podrem actuar.
En cas contrari, si la direcció no ho fa, nosaltres no sabem que això està passant.

I en qualsevol cas també li dic, sap vosté que en els centres mixtos anem a posar en el 2018 directors i directores públics.
I precisament per a controlar totes estes coses, que és un altre factor afegit per a poder controlar quan la gestió no és directament pública.
Que vosté sap que jo he dit moltes voltes que jo crec que tota la gestió dels centres de menors hauria de ser pública, de gestió pública, íntegrament pública.

Però ningú ens dóna la vareta màgica, senyora Meco.
I en dos anys hem avançat molt, i en els dos anys que queden anem a avançar molt més encara.
Perquè en el sistema que menors que ens trobàrem en esta comunitat quan aplegàrem, permeta'm que li diga, que només puc qualificar-lo d'indesitjable, perquè si dic la paraula que pense sí que serà un insult i no vull ja més paraules hui sobre l'honor d'algun grup.

Moltíssimes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyora vicepresidenta.

Anem a continuar amb la pregunta número 903, que formula la diputada senyora Rosa García, del Grup Parlamentari Ciudadanos i que es substanciada per la consellera de sanitat universal.

Senyora García, si és tan amable de donar-li… Molt bé.

Quan vullga, senyora García.

La senyora García González:

Muchas gracias.

Buenas tardes, señora Montón.

Bueno, le voy a transmitir la pregunta que le correspondía hacer a nuestro compañero Juan Córdoba, que se ha tenido que ausentar del pleno y le rogaría, por favor, que me la responda pues con el mismo interés y el mismo cariño -seguro que sí- que lo haría con nuestro compañero.

Bien.
En el municipio de Moncada disponemos de un centro de salud desde el año 2000.
Ya en sus orígenes nació pequeño y su previsión fue ampliarlo arrastrando desde el principio esta carencia de espacio en sus instalaciones.
Hoy la situación es mucho más grave.
El centro de salud no sólo da cobertura a Moncada, sino a poblaciones circundantes tales como Massarrojos, Alfara, Vinalesa y otros.

Esto sin contar con el crecimiento demográfico del municipio de Moncada desde el año 2000, lo que acentúa su saturación, la falta de espacio y recursos para dar una cobertura y servicios de calidad acordes a los estándares del siglo XXI.
Además de las limitaciones respecto a su espacio, también son manifiestas sus carencias en cuanto a especialidades médicas.
Todo esto es responsabilidad y competencia de la conselleria de sanidad, que debería tomar cartas en el asunto y dar debida cobertura a estas necesidades ampliamente demandadas por los ciudadanos de los municipios afectados.

Recogiendo estas demandas, Ciudadanos en el año 2016 presentó una enmienda a los presupuestos que fue transaccionada y aprobada por unanimidad con lo que se incorporó a dichos presupuestos una partida de 400.
000 euros a tal fin.
No nos consta que se hiciera nada al respecto.
No obstante, esta misma partida se incorporó también en los presupuestos de 2017, donde constaba como Â«ampliación centro de salud integradoÂ» con la misma partida de 400.
000 euros.

Estamos ya bien avanzado el mes de noviembre de 2017 y seguimos sin noticias.
No se han realizado obras ni nos consta, a fecha de hoy, proyecto de ampliación alguno.
Además de esto, recientemente se han adjudicado 4,7 millones de euros en inversiones para centros de salud con más de doscientas acciones de mejora en reforma, climatización y adquisición de aparataje sin que fuera destinado ni un solo euro a este centro de salud en Moncada que nos ocupa.

Pero lo que más nos preocupa es que en el borrador de presupuestos para el 2018 no consta esta inversión y es por ello por lo que queremos preguntarle: ¿qué acciones han tenido lugar?
, ¿qué previsiones se tiene?
Y, ¿por qué no consta esta inversión en el presupuesto de 2018?
Nos gustaría saber si las necesidades del municipio han desaparecido, si ya no es necesaria la inversión o cuál es el plan previsto para este centro de salud.

Muchas gracias.
Quedamos a la espera de sus noticias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señora García.

Consellera, cuando quiera.

La senyora consellera de Sanitat Universal i Salut Pública:

Gracias, señora presidenta.

Señora García, sabe que estamos desarrollando el Plan de dignificación de infraestructuras sanitarias 2016-2019 con 359 millones de euros.
Es ahí donde se enmarcan las actuaciones del centro de salud de Moncada.
Además de las mejoras realizadas en 2016 y 2017, que después le detallaré, en el 2018 continuaremos con la ampliación del área de urgencias y la de extracciones y curas, así como el acceso a las mismas para mejorar las condiciones.
Pero no sólo vamos a mejorar las infraestructuras y equipamientos, sino que vamos a ampliar la dotación de personal.

Le detallo más las actuaciones relativas al centro de salud de Moncada.
En el área de urgencias, extracciones y curas se va a iniciar la reforma íntegra del punto de atención continuada y la sala de curas y extracciones.
La reforma se ejecutará sobre la superficie actual del punto de atención continuada, que son 300 metros cuadrados aproximadamente, y se ampliará con el espacio existente en la parte delantera de la fachada del edificio, que son 150 metros cuadrados, siendo la superficie final para el pack de 450 metros cuadrados.
La inversión estimada de las obras ascenderá a 525.
000 euros.

Además de las obras del pack está prevista la instalación de una marquesina en la puerta de acceso al centro de salud.
También se ha analizado la carga asistencial del punto de atención continuada por lo que se va a reforzar este 2018 los domingos y los festivos en un médico más y en un personal de enfermería más.

La mejora en el caso del centro de salud de Moncada, como ve, no solo se refiere a las infraestructuras de equipamiento sino que también al refuerzo de personal.
Esto viene a sumarse a las mejoras realizadas en el 2016 relativas a las revisiones técnico legales de baja tensión, a la energía reactiva y al grupo electrógeno, así como la renovación de todas las bancadas de la sala de espera del centro.
Y en 2017 se ha procedido a la pintura integral de todo el centro de salud.

Como ve, estamos en un proceso de mejora constante, desarrollando un plan de inversiones para la dignificación y la humanización de los equipos y de los espacios sanitarios.
El centro de salud de Moncada y el departamento de salud de Liria me sirven de ejemplo de la inversión simultánea que se está desarrollando en todos los departamentos de salud de la Comunidad Valenciana en ese plan de dignificación de infraestructuras sanitarias a que hacía referencia al principio.
Nuestro objetivo es dignificar los espacios sanitarios y cerrar la etapa de recortes y abandono de lo público de los gobiernos del Partido Popular.

Le doy un dato general respecto al departamento, ya que usted citaba algunos otros municipios, del departamento de Arnau-Liria.
En equipamiento de centros de salud, hemos multiplicado por 45,9 la inversión.
La comparación es que el primer año de la anterior legislatura el Partido Popular en el gobierno invirtió 6.
341 euros y el primer año de esta legislatura se han invertido 291.
499 euros en ese departamento.
Como ve, fortalecer la sanidad pública de los valencianos y las valencianas es nuestro objetivo.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Señora García, cuando quiera.

La senyora García González:

Sí, señora Montón, unos segundos nada más para atribuirme en este caso ignorancia en el tema, por lo cual no puedo hacerle la réplica quizá como correspondería y como seguramente la hubiera hecho nuestro compañero Juan Córdoba.

Eso sí, a mí me extraña bastante que nuestro compañero que sí que ha seguido este tema con todo el interés -como es obvio por ser de su área- diga que no se ha destinado ni un solo euro a este centro de salud de Moncada.
Ya le digo, me atribuyo ignorancia, no voy a replicarle en este sentido, pero vamos a estar muy atentos a esa respuesta que usted nos ha dado.

Gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias.

Consellera.

La senyora consellera de Sanitat Universal i Salut Pública:

(Inoïble) … al que usted le tiene aprecio y yo también, no podrá negar los datos de 2016 y 2017 que son mejoras de un ámbito a lo mejor no tan llamativo como la reforma del punto de atención continuada y la ampliación de personal que viene para 2018, que son a lo mejor cuestiones de grupos electrógenos que no son tan visibles.
Pero, en todo caso, la Conselleria de Sanitat Universal i Salut Pública siempre tiene a disposición de sus señorías las mejoras que se van haciendo.

Como le digo, en ese departamento es especialmente significativo la comparación en la inversión y yo creo que hemos superado de una vez por todas los recortes y el abandono de lo público.
Y ahora estamos recuperando todo ese tiempo perdido, intentando mejorar la calidad asistencial.

Gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, consellera.

Anem a passar a la pregunta 1.
110 que formula el diputat Domingo Rojo, diputat no adscrit, a la consellera d'agricultura i medi ambient.

Señor Rojo, cuando quiera.

El senyor Rojo Sánchez:

Sí, buenas tardes consellera.

Señorías.

Esta es la segunda ocasión que traigo a esta cámara la problemática que se vive en Pedralba con respecto a la peligrosidad y la inseguridad viaria ocasionada por el elevado tránsito de vehículos pesados que atraviesan a diario el casco urbano de este municipio de la comarca de los Serranos, así como por las molestias derivadas de la contaminación acústica y atmosférica.

Esta problemática ya se planteó por mi parte a través de una interpelación el 11 de mayo de 2016 y que me consta que en dos ocasiones más se ha planteado por parte del Grupo Popular.
Pedralba sufre a diario desde hace décadas esta situación.
Situación que se encuentra estancada, en vía muerta, por la información que me llega.

De una parte, desde su conselleria se dice que se han dado los pasos necesarios para desbloquear la situación y, por otra, se dice que la Diputación de Valencia todavía no ha hecho nada.
Asimismo la diputación considera que las alternativas que se han planteado son inviables económicamente.
Cuando hablamos a diario de la lucha contra la despoblación rural, la falta de inversiones en infraestructuras y la falta de agilidad en las tramitaciones, también influyen y cuestionan la verdadera voluntad política de esta lucha.

De todos es conocido que el 26 de febrero de 2016 su conselleria paralizó el acuerdo del Consell de la declaración de urgente ocupación de los bienes y derechos afectados por el expediente del proyecto de la variante sur de Pedralba, mediante un procedimiento no exento de polémica, que dejó en evidencia la descoordinación entre su conselleria y el Consell.

Ya le dije en aquella interpelación que la solución propuesta de la variante había sido desafortunada por el nivel de torpeza en la planificación urbanística, en la delimitación del PORN del Parque Natural del Turia y en la redacción del proyecto por parte de las administraciones competentes del Partido Popular, conselleria, diputación y ayuntamiento.

Tras años esperando una variante que desviara el tráfico pesado del casco urbano de Pedralba con los proyectos, la tramitación ambiental y la dotación presupuestaria ya aprobados, se paraliza, frustrando las expectativas de todo un pueblo que confiaba en el buen hacer y la responsabilidad de las administraciones.

La propuesta de su conselleria al problema fue plantear un nuevo trazado a la variante paralizada en colaboración con la diputación y el ayuntamiento.
A día de hoy, después de veinte meses, sabemos bien poco de esa nueva variante y, según publica algún medio, el señor Julià Álvaro comenta que la solución al problema podría demorarse hasta cuatro años.

Si esta situación de no disponer en el medio plazo de una variante se suma la noticia de que el vertedero de residuos sólidos urbanos de Pedralba pasa a recibir de las 25.
000 toneladas anuales a 96.
000 toneladas anuales, cuatro veces más, en base a la autorización concedida a CIEGSA, es lógica la preocupación de la población de Pedralba por el incremento del tráfico pesado en el término municipal empeorando las condiciones de vida ya de por sí muy deterioradas.

Le pregunto, consellera: ¿qué medidas está tomando la conselleria para reducir la peligrosidad y las molestias del elevado tránsito de vehículos pesados y para mejorar la seguridad viaria en el casco urbano de Pedralba?

Gracias.

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señor Rojo.

Señora consellera, cuando usted quiera.

La senyora consellera d'Agricultura, Medi Ambient, Canvi Climàtic i Desenvolupament Rural:

Gracias, presidenta.

Gracias, señor Rojo, por su pregunta porque precisamente es necesario aclarar esta cuestión porque se han vertido algunas informaciones en prensa que han tendido a mezclar e incluso a inducir a confusión sobre lo que estaba pasando.
A ver, aquí hay principalmente dos cuestiones.

La primera es que los camiones que transportan residuos al vertedero no atraviesan el casco urbano de Pedralba.
Esos camiones, por las procedencias, acceden desde Llíria a Casinos por la CV-35 y CV-380 y no llegan al casco urbano o, en su caso, a veces pueden llegar desde Ribarroja pero hacen uso de la variante norte que tampoco atraviesa el pueblo.

Y la segunda cuestión tanto o más importante es que por el momento no hay autorizado ningún incremento del ritmo de llenado del vertedero.
Hay un expediente en trámite que se ha iniciado para una modificación sustancial de la autorización ambiental integrada y cuyo objeto es incrementar el ritmo de llenado desde las 25.
000 toneladas actuales hasta las 96.
000 toneladas al año.

Pero -como le decía- todavía no se ha autorizado, el expediente está en la fase de información pública, se publicó el pasado 7 de noviembre, y ahí se indica tanto el plazo de información pública, que son treinta días hábiles, de modo que cualquier persona interesada, persona o entidad, puede examinar el proyecto tanto en la conselleria como en el Ayuntamiento de Pedralba.

Por eso, si usted, algún ciudadano, entidad, tiene alguna duda sobre el proyecto pueden ir, puede venir, lo pueden consultar, y también estamos en toda la fase de recepción de alegaciones sobre ese procedimiento de solicitud de autorización ambiental integrada adaptada al aumento de capacidad del vertedero.

Por otra parte, en tercer lugar, esto -como le decía- no tiene que ver con el otro expediente que hemos hablado, de toda la comisión técnica que se está tomando para buscar alternativas viables y compatibles con el Parque Natural del Turia a la variante de Pedralba.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, consellera.

Señor Rojo, para terminar.

Cuando quiera.

El senyor Rojo Sánchez:

Sí, consellera, permítame instarle a afrontar el problema personalmente, igual que hizo hace unos meses con la problemática de VAERSA y que se saldó poniendo orden en dicha empresa.

Mire, hay gente que tiene la virtud de generar problemas en lugar de solucionarlos, pero estoy convencido de que usted como técnico que es tiene esa capacidad de resolución que nos caracteriza.

Por ello, le insto a que se implique personalmente en la solución del problema de Pedralba evitando demoras y enquistamientos que pongan en cuestión la credibilidad de su conselleria.

Gracias.

La senyora vicepresidenta primera:

Consellera.

La senyora consellera d'Agricultura, Medi Ambient, Canvi Climàtic i Desenvolupament Rural:

(Inoïble) … personalmente de todos y cada uno de los asuntos que competen a mi conselleria con el mayor interés.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, consellera.

Anem a passar a la pregunta número 1.
094, que formula la diputada María Teresa Parra, del Grup Parlamentari Popular, al conseller d'economia sostenible.

Señora Parra, si es tan amable de pulsar el micrófono.

Quan vullga.

La senyora Parra Almiñana:

Senyor conseller, ¿quina valoració fa que Costa Cruceros hasca decidir abandonar Alacant?

Gràcies.

La senyora vicepresidenta primera:

Conseller.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Gràcies, presidenta.

Senyora diputada, vullc que tinga clar que aquest Consell treballa per promoure el desenvolupament sostenible, l'ocupació plena i inclusiva, i per recuperar la dignitat de les valencianes i els valencians.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments i veus)

La senyora vicepresidenta primera:

A ver, señora Parra, si es tan amable de pulsar.

Per favor, pulse el micro.

La senyora Parra Almiñana:

Senyor conseller, no ha contestat absolutament a res.

Li vaig fer la pregunta de Costa Cruceros però s'ha sumat i li ha seguit en este pas, li ha seguit Pullmantur.
Això suposa que 100.
000 creueristes a l'any que té Alacant van a deixar d'anar a la capital de la nostra província amb un impacte econòmic de més de 3,5 milions d'euros.

I això ho han perdut vostés, senyor Climent, senyor conseller, i ha sigut un colp molt dur per al nostre comerç, per a la nostra hostaleria, per a la província, i sobretot per al sector més important de la Comunitat Valenciana, el sector econòmic més rellevant que tenim els valencians.
I açò, senyor Climent, és un problema d'actitud i un problema d'aptitud.

Actitud perquè vosté, vosté ni els seus companys no són capaços de conformar un marc jurídic que siga modern, adaptat a la vida i a l'estil del consumidor actual; no sap diferenciar entre uns pobles i altres i, sobretot, perquè no se n'ha adonat que els hàbits dels consumidors han canviat, han canviat els costums, les preferències, i en això vosté s'ha quedat ancorat en un passat i no està lluitant pel mercat i el consum actual.

I és un problema d'aptitud perquè mentre en el seu partit n'hi hagen persones com Ribó que diuen que els diumenges no són per a comprar, que són per a anar a missa; mentre diguen que la Comunitat Valenciana no és Andorra, efectivament no és Andorra, la Comunitat Valenciana és millor que Andorra i tenim millors comerços que Andorra (aplaudiments); mentre vostés tinguen en les seues fileres diputats que diguen que el Sabadell no és benvingut a la Comunitat Valenciana, que diguen que no els volen ací, no anem bé amb Compromís governant; mentre ací tingam alts càrrecs com és el senyor Nomdedéu que es burle, es burle, es mofe de grans empreses, emblemàtiques a la Comunitat Valenciana, com Lladró, i diga que les seus figures són Â«horripilantsÂ», no anem bé amb el Compromís, amb el govern de la Comunitat Valenciana (aplaudiments); mentre el seu partit estiga bloquejant l'establiment d'Alcoinnova, Puerto Mediterráneo, Ikea a Alacant, Marina Reial, i -supose- estan bloquejant 32.
000 llocs d'ocupació d'esta comunitat, no anem bé amb el partit de Compromís en La Generalitat (se sent una veu que diu: Â«¡Olé!
Â»), (aplaudiments); mentre vostés bloquegen en estes empreses més de dos mil cinc-cents milions d'euros en inversions per a esta comunitat, vostés no estan representant-mos com mereixen els valencians.

I he de dir-li una cosa: ¡deixe-ho ja!
, senyor conseller, ¡deixe-ho ja!
, deixe d'atacar els nostres drets, li ho ha dit la comissió nacional de mercat i de la competència, li ho han dit els jutjats.
Deixe de defensar el dret de decidir ¡dels catalans!
, un dret que és il·legal, el dret a decidir dels catalans mentre ací està vulnerant, bloquejant els drets de decidir contínuament dels valencians.

Deixe'ns decidir com volem estudiar, quina llengua volem parlar, quan hem de comprar, on hem de comprar, perquè hui (veus i aplaudiments) les condicions, les condicions han canviat, senyor conseller.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyora Parra.

Senyor conseller, quan vullga.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Gràcies, senyora presidenta.

Mire, senyora diputada, el mínim que puc demanar-li és una miqueta de rigor i exactitud encara que siga prou difícil per a vosté i vostés, ¿no?
Però, almenys, quan fan una pregunta deurien de cenyir-se a aquesta amb tot el rigor possible (veus) i no fer un totum revolutum…

La senyora vicepresidenta primera:

Per favor, senyor Caballero, senyor Caballero.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

.
.
.
-ara li contestaré-, fer un totum revolutum a la babalà.

Mire, en primer lloc, Alacant és una ciutat amb molts al·licients turístics: monuments civils i religiosos, com el castell de Santa Bàrbara, museus, esglésies; atractius urbans com el seu centre; així com atractius d'oci com les seues platges i la seua reconeguda gastronomia.

En segon lloc, la relació que ha fet vosté entre la regulació de les zones de gran afluència turística d'Alacant i la decisió d'aquesta companyia naviliera és extravagant i totalment fora de la realitat, a més crea -com fan en moltíssimes altres coses- falsa alarma i no ajuda a ningú.

I, mire, vaig a donar-li dades perquè es faça una composició de la realitat.

La màxima afluència de creuers es dóna en el període juliol-octubre, període que concentra més del 50% de les arribades creueristes; és de nacionalitat estrangera; viatja majoritàriament en parella i procedeix dels països europeus; viatja en un creuer d'una durada mitjana d'onze dies amb una motivació principal associada al relax; la seua escala al nostre territori és de quatre hores de durada de mitjana on visita pel seu compte el centre històric i llocs d'especial rellevància, a Alacant bàsicament el passeig marítim i el castell de Santa Bàrbara; gasta una mitjana de 48 euros corresponent les majors partides a despesa de souvenirs, menjars, begudes i transport; manifesta la seua intenció de repetir viatge a la Comunitat Valenciana en el 90% dels casos i recomana la destinació a tercers en un 95%.

És a dir, no vénen a comprar televisions de 55 polzades, ¡ni neveres!
(Veus) No vénen a comprar això.

La senyora vicepresidenta primera:

Senyor Castelló.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Quant a l'evolució del nombre de creuers, li dic que les xifres mostren un augment progressiu molt important d'un 170% des del 2014: 29 creuers i 34.
500 passatgers en 2014; 57 creuers i 94.
000 passatgers en el 2017.
Per tant, les dades -com veu- són positives.

Per altra banda, que una naviliera decidisca canviar les seues rutes i escales és completament normal.
(Veus) Totes les navilieres, ¡totes!
, no sols Costa Cruceros o Pullmantur -com ha dit vosté-, planifiquen per als seus clients rutes variades on fan canvis en els itineraris cada cert període de temps per fer la seua oferta més atractiva i nova (veus) perquè, si no,…

La senyora vicepresidenta primera:

Per favor.

Senyora Díaz, per favor.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

…el següents clients no repetirien.

I li pose dos exemples: la naviliera britànica Peninsular i Oriental Creuers, que va vindre a Alacant fins al 2015, ho va deixar de fer en el 2016, i ara en el 2017 ha tornat; la naviliera alemanya Aida, aquest 2017 no ha fet escala però en el 2018 ha confirmat la seua tornada a Alacant.

I això és habitual, és normal, i vostés són tremendistes en estes qüestions.

Per tant, la conclusió és clara i evident: hem de continuar treballant des de la col·laboració fent més atractiva la seua destinació, afegint un conjunt de rutes interessants per als viatgers per tal de millorar encara més l'oferta turística del nostre territori.

I en això…

La senyora vicepresidenta primera:

Conseller.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

…este Consell està treballant, per molt que els pese a vostés.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor conseller.
(Veus)

Anem a passar, anem a passar…

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

A l'altra fem un diàleg, un debat, ¿eh?
No passa res.

La senyora vicepresidenta primera:

Sí, conseller, anem a intentar, conseller, continuar amb la sessió de control i a passar a la pregunta 988 que formula el diputat Miguel Ángel Mulet, del Grup Parlamentari Popular, al conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport.

Senyor Mulet, ara, quan polse, li done la paraula.

Quan vosté vullga pot començar.

El senyor Mulet Taló:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller, vosté que té accés als millors lingüistes, a vore si per favor per al proper plenari mos pot dir la diferència entre indesitjable i malparit; seria interessant, seria molt interessant.
(Aplaudiments) Li vaig a preguntar per les taxes universitàries.

Segurament, ara vosté em dirà que en el projecte de pressupostos del 2018 s'han incorporat una quantitat per compensar la baixada de les taxes, ¡d'acord, d'acord!
El que ja no em podrà assegurar és que aquesta quantitat cobrisca la minva per la baixada en la totalitat i.
.
.
, problema per les universitats.

No obstant això, em congratule, ens congratulem que haja incorporat una quantitat per aquest menester, gràcies o com a conseqüència de la nostra pressió mitjançant diferents iniciatives parlamentàries presentades des de fa mesos, que per cert, que per cert, alguna de les quals els seus tècnics han contestat amb profusió de dades, gran quantitat.
Però per molts esforços en sumar-les seguixen sense arribar al compromís que vostés, que vostés tenien adquirit amb les universitats públiques valencianes.

Com bé li van recordar els rectors a l'obertura de curs passada, no estan complint amb els compromisos electorals adquirits.
Ells tenien altres expectatives amb aquest govern.
I no us oblideu, senyor conseller, aquest és el seu últim pressupost executiu.

Per favor, no em torne a traure això de l'infrafinançament, ja sabem que n'hi ha una voluntat per part del govern d'arribar a un acord i ja sabem també per qui o qui és el culpable que tinguem este sistema d'infrafinançament que tant li afecta, però, tant s'hi val.
A la fi què més dóna ficar partides i partides en els pressupostos de cultura si després no els executen.

Per últim, també estic segur que em farà un relat complet del que nosaltres vam fer i del que vostés estan fent.
Però el que no em dirà és que, si és cert que ha revertit la situació, cert, també ho és que segueix ancorada, sense rebre cap xicotet marge addicional, només a una mínima actualització de les despeses de personal, per cert, inferior a la dels funcionaris de la Generalitat valenciana.
I el pagament, el pagament a batzegades del deute històric ja compromés per l'anterior govern de La Generalitat.

Li pregunte, conseller, quina quantia total suposa la reducció de les taxes universitàries del curs 2017 i 2018?
I com afectaran als pressupostos de les universitats públiques valencianes?
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor Mulet.

Conseller, quan vullga.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Gràcies, senyora presidenta.

Gràcies, senyor Mulet.

Vosté té accés també a les aplicacions de l'acadèmia i pot mirar les definicions de qualsevol paraula.
Estic segur que a vosté no caldrà que li faça jo cap definició.

Per la pregunta que fa, el pressupost, en el 2018 està marcat 8,5 milions per a compensar a les universitats valencianes d'eixa pèrdua d'ingressos que tindran per part dels estudiants perquè baixem les taxes, complint amb allò que havíem dit que anàvem a fer i que estem fent.
I no només baixant eixes taxes en un 7% enguany, sinó que l'any que ve, per al curs següent, les baixarem un 8% més, i en total serà un 15% de baixada de taxes i que se sumaran també a la pujada de beques universitàries, que estem ja en 30 milions d'euros en beques universitàries; quan vam arribar al govern no arribava a 16.
La diferència crec que és bastant contundent.

I pel que fa a les definicions de paraules, que com a vosté li agraden i vosté ha dit una definició d'una.
.
.
, ha repetit moltes vegades una paraula.
Ací m'he baixat, perquè mentre vosté parlava estava buscant també el que realment jo entenc per incompliment i el que entenc per compliment.
El que entenc per incompliment és portar en el programa electoral, aplicar el programa plurianual de finançament de les universitats 2010-2017 i augmentar la inversió en les universitats públiques valencianes d'entre 6.
500 i 7.
000 milions, programa electoral del Partit Popular 2011-2015.
I incompliment: acumular més de huit-cents milions d'euros en deute en les universitats valencianes i no aplicar el programa plurianual de finançament.
Definició d'incompliment.

Si vol anem a la definició de compliment.
Com vosté sempre diu que nosaltres no estem seguint el que vam dir i què anàvem a fer, doncs mire, por mí y por todos mis compañeros, no?
, que se sol dir, programa de Podemos: Â«Asegurar el pago de la deuda histórica con las universidades.
Â» Això és el que estem fent.
En estos tres anys més de tres-cents milions d'euros destinats a pagar deute que vostés van generar a les universitats.
Següent: Â«Contemplar una revisión a la baja en las tasas de matriculación.
Â» El que hem fet, baixar les taxes un 7 i després un 8%.
Â«Junto al incremento de las becas de grado y de máster.
Â» Complir, això es diu complir.

Si vol anem al programa del PSPV.
Deia que s'hauria de restablir Â«unos precios públicos en matrícula y sistema de becas que garanticen la igualdadÂ».
Això és el que hem fet, baixar els preus públics i augmentar les beques.

I si vol anem al de Compromís, i diu, Â«seguir liquidant, liquidar el deute històric de La Generalitat amb les universitats -és el que hem fet- i evitar que els alumnes estiguen suportant les altes taxes que s'havien fet pel Partit PopularÂ».

Per tant, si vol que juguem a definicions de paraules.
.
.
Incompliment: portar en un programa i no complir-ho; el que vostés feien.
Compliment: el que estem fent, baixar les taxes, augmentar les beques, 8,5 milions estan en el pressupost del 2018 i, en els propers, la resta, del 8%.

Gràcies.
(S'interromp la gravació)

La senyora vicepresidenta primera:

Sí, senyor Mulet.

El senyor Mulet Taló:

Bé, senyor conseller, en efecte, no m'ha contestat, no m'ha contestat.

Jo li he demanat la quantia, no el que vostés ficaran, no el que vostés ficaran, perquè el que vostés ficaran no sabem si cobrirà la minva que tindrà la baixada de taxes.
No mos ha contestat.

I jo no vaig tindre l'honor o el gust de participar amb vosté en ningun debat electoral en la campanya, però sí que vaig tindre la possibilitat de participar en la Universitat de València, en l'Aula Magna, amb companys que ara són del seu govern.
I allí, a més de tot això que ha dit vosté, van dir molt clar que havien d'aconseguir, que havien d'incrementar, que havien de recolzar el suficient la universitat per a millorar el seu nivell.
I això és un compromís.
I això és un compromís que s'adquirix en campanya electoral en un debat en l'Aula Magna de la Universitat de València.
I això és un compromís que s'ha de mantindre.
I si no se manté això és trair el teu compromís.
I això és el que hi ha, i això és el que hi ha.

La senyora vicepresidenta primera:

Senyor Mulet.
(Algú diu: Â«Muy bien.
Â» Aplaudiments)

Conseller.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Gràcies.

Li he llegit els programes electorals.
Crec que és bastant evident qui ha traït i ha incomplit i qui ha complit i segueix sent fidel a aquelles promeses, no només promeses sinó compromisos que es van adquirir.
Pot parlar amb els rectors i vorà perfectament que estan molt millor del que estaven, pot parlar amb ells i ho vorà.

No només això, sinó que a més a més, a més d'augmentar els ingressos que, com li he dit, sí que van a cobrir la baixada de taxes, vosté ho sap perfectament, ha de fer el que ha de fer, que ací diu això, però van a cobrir la baixada de taxes i tindran els ingressos que deixen d'ingressar; els càlculs són fets pels tècnics i funcionen, parlats amb els gerents de les universitats.
Per tant, no dubtarà que els gerents de les universitats saben quants diners deixaran d'ingressar i, per tant, quins diners són els que els hem de compensar i són els diners que estan posats en pressupostos.

Però és que a més a més, pel que vosté dia també de l'augment, de la quantia global, seguim augmentant-la, i no només això, sinó que ens hem ja reunit amb els rectors i amb els seus gerents per a fer un nou sistema de finançament que puga realment augmentar, no només els ingressos per a la partida de les subvencions ordinàries, sinó també en un nou model del sistema universitari valencià, que sapiem cap on vol anar per a canviar el model productiu.
Precisament per això ens estem reunint ja amb els gerents, amb els equips tècnics que les universitats valencianes, per a definir eixe programa, per a definir eixes necessitats i fer el següent pas, que és definir un nou model de finançament que se sumarà als compliments que ja estem fet.

Gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, conseller.

Pregunta 1.
035, que formula la diputada del Grup Socialista, Ana María Besalduch, al conseller també d'educació.

Senyora Besalduch, quan vosté vullga.

La senyora Belsalduch Besalduch:

Gràcies, presidenta.

Senyor conseller, no busque la paraula malparit en el diccionari.
No deuria estar en el diccionari un insult masclista, perquè no hi ha cap ésser humà parit per una dona que siga malparit.
(Aplaudiments)

Senyor conseller, en la (veus) Comunitat Valenciana.
.
.

La senyora vicepresidenta primera:

Per favor!
Anem a deixar que la senyora Besalduch acabe la seua pregunta.

Senyora Bonig, està la senyora Besalduch en l'ús de la paraula, a la qual, a més, li vaig a parar el temps.
Així que anem a deixar que la senyora Besalduch acabe la seua pregunta al conseller d'educació.

Senyora Besalduch, pot continuar, per favor.

La senyora Belsalduch Besalduch:

Gràcies, presidenta.

Senyor conseller, en la Comunitat Valenciana el 80% de la població està concentrada en el 20% del territori, concretament en el litoral, mentre en la resta, és a dir, en el 80%, tant sols residix el 20% de la ciutadania.
Un de cada cinc pobles de la Comunitat Valenciana pateix la despoblació.
I el més lamentable és encara que quasi cent pobles estan a punt de desaparéixer.

Durant vint anys els governs del Partit Popular en la comunitat, durant estos últims vint anys, no s'han dut a terme polítiques dirigides a aturar esta sagnia del despoblament.
Més al contrari, les polítiques que s'han aplicat han contribuït a l'abandonament del món rural, dels nostres pobles, especialment els retalls en educació han fet tancar escoles.
I tots sabem que quan en un poble se tanca una escola, el poble desapareix.

Retallades a les quals s'han sumat les del Partit Popular del Govern d'Espanya, perquè ha tingut una atenció ínfima en tot el que respecta en l'àmbit rural i que, com a conseqüència, s'ha fet més profunda en la nostra comunitat eixa desigualtat en la prestació de serveis educatius en el món rural i en la resta del territori.

Tots recordem l'eliminació de les línies de transport escolar que no estigueren a més de tres quilòmetres en línia recta, una de les primeres mesures que la seua conselleria va tirar cap arrere, perquè els pobles més afectats precisament eren els pobles de l'àmbit rural.
O també com s'eliminaven els cicles formatius, de formació professional, en els municipis rurals, amb una absoluta falta de sensibilitat en este món rural.

És més, la mateixa persona del govern del Partit Popular que quatre mesos abans de les eleccions llevava els cicles formatius en un poble, en campanya electoral, en el mateix poble, venia a prometre que l'anava a tornar a ficar.

Sabem de la sensibilitat del Consell en la qüestió del despoblament, sabem l'impuls d'Avant, eixa agenda que dissenyarà accions per a combatre este despoblament en les comarques de l'interior, implicant-hi totes les conselleries.

Però avui, conseller, jo li pregunte a vosté com a conseller d'educació: quines accions s'estan realitzant per atendre l'alumnat que habita en zones desafavorides del nostre territori o/i estan en risc d'exclusió social?

Gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyora Besalduch.

Conseller, quan vullga.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Gràcies, senyora presidenta.

Gràcies també per la seua pregunta.

I no puc estar més d'acord també amb la diagnosi que fa, no només de la situació que ens hem trobat, sinó de quines són les causes i quines són les conseqüències de les decisions que es van prendre en governs anteriors, que evidentment sí, hi ha qui és capaç d'anar a prometre coses que acaba de llevar.
Ho veiem tots els dies en les preguntes que se'ns fan ací.

Mire, no és només una qüestió transversal, com deia, eixa agenda Avant, sinó que és essencial per a este govern que de veritat cosim tot el territori.
Per a cosir tot el territori hem de tindre les mateixes oportunitats visquem on visquem.
I per a fer possible eixa situació, el que hem de fer és eixa estratègia de forma transversal perquè el conjunt de tot el territori bé es visca en un poble menut, bé es visca en una ciutat de major grandària, tinguem les mateixes oportunitats per a viure.
Perquè a més a més el món rural no només és perquè hi hagen persones, igual que en la resta de territoris, sinó que el món rural aporta moltíssim a la forma de ser dels valencians i de les valencianes, ens ha aportat moltíssim i li devem moltíssim, igual que li devem tant, ho devem tot a les dones, com vosté dia també abans en la seua primera reflexió.

Mire, per a nosaltres augmentar el nivell de benestar és l'única manera de poder fixar més població i evitar el despoblament.
I, evidentment, que ahí passa una acció principal per les polítiques educatives.
En eixe sentit, com vosté sap, per a nosaltres és especialment important, i ho ha dit vosté en la seua pregunta, que no es tanquen escoles, que no es tanquen escoles en l'àmbit rural.
I eixa és una de les grans apostes per part d'este govern.

Mire, l'oferta escolar en l'àmbit rural, no només per a nosaltres és important i tenim l'aposta decidida que, encara que no quadren els números, encara que no quadren els números, pareixia que només en anteriors ocasions, en anteriors governs només miraren si la inversió quadrava o no quadrava, si el servei s'ha de garantir.
.
.
I, per tant, no podem tancar centres educatius en l'àmbit rural perquè tinguen poquets xiquets, si fa falta eixe servei; si no, desapareixerà, com dia vosté, el poble.

Precisament per això mantenim les unitats rurals.
I ho hem fet ja en este mateix curs.
De fet, dos centres de les comarques d'Alacant que s'hagueren tancat no s'han tancat.
Si haguérem aplicat els anteriors criteris s'hagueren tancat.
Amb esta voluntat ferma continuen oberts, perquè necessitem eixa oferta.
També en tres aules rurals també de Castelló que continuen endavant.
I, a més a més, mantenim una oferta latent, és a dir, aquells centres que, encara que enguany no tinguen alumnat, aconseguisquen que vinguen xiquets del seu municipi, obrirà, eixa escola tindrà eixe servei.

A més a més també estem apostant clarament per una gran oferta d'educació infantil.
Vosté ho ha fet en el seu municipi, i va construir una escoleta infantil 0-3.
És especialment rellevant que persones qualificades puguen veure en l'interior un lloc per a viure, per poder instal·lar-se, per poder tindre tots els serveis.
I en eixe sentit és especialment rellevant poder tindre una bona oferta 0-3.
Precisament per això hem obert dos escoles infantils 0-3 de La Generalitat, de moment, ja, en Benlloch i en Bugarra.
I, a més a més, eixa aposta que ja sap vosté perquè siguen els dos anys d'infantil municipals gratuïts en tots els centres municipals.

A més a més, hem obert també aules experimentals de dos anys en l'àmbit rural.
Per exemple, a l'interior de Castelló, en quatre municipis: Benassal, Llucena, Albocàsser i Vilafamés.
I a les comarques centrals, també: Fortaleny, Riola i Barx.

També, com vosté ha dit molt bé, estem apostant per la Formació Professional, que done resposta al conjunt de les comarques i també en municipis més menuts, municipis d'interior, municipis on la ruralitat està ben present.
I també amb unes formacions específiques millors, d'acord amb l'entorn; i, per tant, que ajuden a generar llocs de treball estables també en el mateix entorn, via el canvi del model productiu amb la Formació Professional.

A més a més, estem fent formació al professorat específica en l'àmbit rural.
S'han fet desenes de jornades.
Jo voldria destacar-ne una, que es va realitzar prop de les nostres comarques, a Vilafranca, els últims dos cursos, on més de dos-cents mestres i professors s'han reunit per a posar en valor les bones pràctiques dels docents en l'àmbit rural i per a posar en valor l'escola en l'àmbit rural.

Mire, acabe, són tan sols un 1% de la població escolar, però, per a nosaltres, són com si foren el cent per cent.

Gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor conseller.

Anem a passar a la pregunta número 800, que formula la diputada Isaura Navarro, del Grup Parlamentari Compromís, també al conseller d'educació.

Senyora Navarro, quan vullga.

La senyora Navarro Casillas:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Esta vesprada, a les cinc de la vesprada, en el col·legi públic de Mislata Ausiàs March s'està celebrant la inauguració del menjador escolar, l'ampliació del menjador; perquè tenien menjador, però no tenia capacitat suficient perquè tots els alumnes del centre, inclús duplicant i tot això que es fa en les escoles, pogueren menjar en el menjador.
Esta batalla portava deu anys.

Jo vaig acompanyar la gent de l'escola a vore l'expedient a conselleria, vaig demanar la documentació i tal, i vaig vore un expedient que me va sorprendre molt.
Perquè l'expedient, ¿què deia?
Doncs, que feia falta l'ampliació del menjador, estaven tots els informes, i ja està.
Després, l'ampliació del menjador no es feia.
I, clar, aixina, els xiquets havien d'anar a les guarderies del voltant a menjar, quan els pares i mares no se podien fer càrrec del xiquets.
Era un problema molt seriós.
Deu any, deu anys han estat.

Bé, ha hagut de canviar el model perquè eixe expedient acabara amb l'obertura d'un menjador, de l'ampliació del menjador.

Aleshores, un, quan veu eixes coses, ¿què es planteja?
Doncs, que els governs són qüestions de prioritats.
N'hi ha gent, com el govern anterior, que la seua prioritat era pagar a alliberats de l'Església catòlica, pagar a alliberats de la patronal de la concertada; i, per a nosaltres, és que els xiquets tinguen el menjador a l'escola, és que els xiquets tinguen una escola digna.
Eixa és la gran diferència de les prioritats entre nosaltres i el govern anterior del Partit Popular.

Bé, quan vaig fer la investigació.
.
.
Això ve la denúncia que hem presentat respecte a estos alliberats de l'Església catòlica que estaven treballant en la diòcesi i no donant classes de religió, això ve de molt lluny.
Ja en 2011, la diputada Mónica Oltra li preguntava al govern respecte al número de professors de religió, les hores lectives de religió, el número de grups de religió, el número d'alumnes que havien sol·licitat les classes de religió.
I, l'aleshores conseller, José Ciscar, li deia: Â«El nombre de professors de religió contractats és aquell necessari.
El nombre d'hores lectives és el que establix les normes vigents.
I, en tot cas, la proposta per a la docència correspondrà a les entitats religioses.
Â» I ja està, i ja està.
(Se sent una veu que diu: Â«Ole.
Â»)

Total que, per a accedir a la documentació, també ha hagut de canviar el govern, perquè l'anterior no ens deixava accedir a la documentació que revelava que n'hi havien 22 persones que estaven pagades per la conselleria i no estaven donant classes de religió, sinó que estaven treballant per a la diòcesi.

I, per això, no hem tingut més remei que ficar una denúncia davant la fiscalia, una denúncia que ara la policia ha fet un informe corroborant tot el que hem denunciat.
I, a més, la fiscalia demana més documentació a la conselleria.
Jo estic segura que la conselleria, la conselleria d'ara, no com la d'abans, col·laborarà en la justícia.

També li dic, també li dic que m'agradaria molt que els docents que no foren docents durant eixa època i que estaven treballant per a la diòcesi també col·laboraren en la justícia, d'acord a la impartició d'eixos valors que estan darrere de la religió catòlica que ensenyen en les escoles.

També m'agradaria que la mateixa Església catòlica, l'arquebisbat, col·laborara en la justícia, perquè han de triar entre el bé i el mal, entre els corruptes i la justícia.
I jo espere, espere i desitge, que trien la justícia.

I per això li pregunte, conseller, ¿com valora la conselleria d'educació que 22 empleats de les diòcesis de València, Castelló i Alacant foren retribuïts com a professors de religió de centres públics?

Gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyora Navarro.

Senyor Marzà, té vosté la paraula.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Gràcies, senyora presidenta.

Mire, senyora diputada, el primer que he de fer és agrair el treball que ha fet i que fa per restablir, per ajudar perquè la veritat isca; i no només això, sinó per a millorar la vida dels nostres xiquets i xiquetes.

És cert, vosté va ser la que ens va alertar d'eixa situació en el menjador, que avui ja s'està obrint i que no ha anat a inaugurar ningú a fer-se ninguna foto, sinó que primer has prestat servei que s'ha fet la visita, no com passava abans, que abans es feia la foto que es construïa res, ¿no?
Per tant, li done les gràcies també per eixa actitud constant, de batalla, de treball, perquè realment la vida dels nostres xiquets i xiquetes millore.

I la vida dels nostres xiquets i xiquetes millora també quan es fan uns usos eficients dels recursos públics.
Per tant, tot això que vosté ha descrit d'eixos 22 empleats que estaven treballant a la diòcesi i, en canvi, constaven com que eren professors de religió, tot això que vosté ha dit evidentment que anem a col·laborar amb la justícia, com no pot ser d'una altra manera, perquè no pot ser que es destinen recursos públics per a qüestions que no són per a les quals s'han de destinar.

I, precisament per això, si així es confirma, no només em semblaria molt greu, sinó que, a més a més, s'haurien de prendre totes les decisions que, evidentment, haurem d'acompanyar i que serà la justícia la que ara ha de determinar de quina (inintel·ligible) .
.
.

Nosaltres col·laborarem, com no pot ser d'una altra manera, i estarem vetllant perquè això no passe i que no torne a passar, com ja no està passant ara.

Mire, li faré un resum d'algunes de les qüestions que hem implementat, al voltant d'aquesta temàtica.

Sap que l'oferta de l'educació religiosa, de la religió, és obligatòria per la normativa estatal.
Abans estava escoltant que estaven parlant d'altres religions, que els ho diguérem a altres religions això, això estava escoltant abans.
I, mire, nosaltres el que estem fent és que pensem que no deuria haver cap religió a l'escola.
Eixe és el nostre posicionament.
Pensem que està en un altre àmbit, pensem que està en un altre àmbit, (aplaudiments) i que respectem perfectament, respectem, i no només respectem, sinó que alguns, fins i tot, practiquem algunes fes i algunes religions, i això no fa que haja d'estar a l'escola.
Però la normativa estatal diu que s'ha d'ofertar, que és oferta obligatòria.

I, a més a més, no només diu que siga oferta obligatòria, sinó que hi ha convenis, hi ha acords de l'estat amb diferents confessions i que totes les religions són les que es poden donar, i, per tant, s'ha de fer eixa oferta.
Ho dic per algunes de les informacions que han eixit i que alguna gent ha intentat transformar en bulos, al voltant de, per exemple, la presència de la religió de la comunitat islàmica en els centres educatius.
Nosaltres diem: no han d'haver-hi religions dins de l'escola, hem de complir la legalitat, diu que ha de fer una oferta obligatòria i, per tant, el que anem a fer és complir amb la llei orgànica d'educació, i no només això, sinó amb un acord firmat pel ministeri amb la comunitat islàmica.
I, per tant, no hi haurà una generalització, sinó que hi haurà alguna puntual oferta, com així marca la llei, encara que a nosaltres no ens agrade i que nosaltres no la voldríem dins de l'escola.

I, mire, no només això.
Hem regularitzat també els horaris dels professors de religió.
No és només que no passe el que vosté ha descrit, sinó que, a més a més, hem regularitzat l'horari i hem fet el mateix que fem amb la resta d'assignatures del seu àmbit.
I, per tant, ¿què hem aconseguit?
Que hem fet un ús més eficient dels recursos públics, havíem detectat dos mil hores doblades en religió, i això ha fet que hem aconseguit estalviar quatre milions d'euros per a poder destinar, per exemple, a construir menjadors i que els nostres xiquets puguen tindre menjadors escolars dignes i que puguen accedir a eixos menjadors, sense que això haja limitat l'oferta, que és oferta obligatòria i, per tant, tots aquells que ho hagen demanat tenen l'oferta garantida i, a més a més, amb una millor gestió de recursos públics.

Això és el que volem fer, seguint el que vosté també ha treballat des de fa molt de temps, i a qui li torne a agrair el seu treball.

Gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor Marzà.
(Veus i algú diu: Â«¡Qué poca vergüenza!
Â»)

Pregunta número 1.
105, que formula la diputada senyora Marian Campello, del Grup Parlamentari Compromís, també al conseller d'educació.

Senyora Campello, si és tan amable de polsar.
.
.

Quan vosté vullga, pot començar.

Quan vullga.

La senyora Campello Moreno:

Gràcies, presidenta.

Bona vesprada, senyor conseller.

Segons dades de Save the Children, l'assetjament escolar ocasional o freqüent al nostre territori està xifrat en un 8% dels nostres xiquets i xiquetes i adolescents.
Això vol dir que, en una aula de 27 alumnes, quasi 3 pateixen bullying.
I en un curs de tres línies, n'hi ha, aproximadament, 8 alumnes que ho pateixen.
I que en eixa escola, que podria ser la de qualsevol poble, en un cicle integral de l'ESO, hi hauria una mitjana de 32 alumnes que pateixen bullying de forma simultània.

Darrere d'estos percentatges, hi ha noms i cognoms, on, com sol ser habitual, els noms de dona ocupen un espai significatiu.
N'hi ha dades que diuen que n'hi ha un 25% més de xiquetes que pateixen assetjament escolar que no xiquets.

Són xifres terrorífiques i donen més paüra al saber que és d'un estudi de 2014 a 2015.
I que un estudi més recent, el de 2017, que el va fer la Fundació ANAR -és la fundació de Ayuda a Niños y a Adolescentes en Riesgo-, va registrar un augment del 240% d'assetjament escolar respecte a 2015.
També és cert que n'hi ha més campanyes per poder denunciar l'assetjament escolar i, segurament, eixe increment jo crec que és un triomf de totes les campanyes que donen visibilitat a esta qüestió.

Eixa mateixa fundació, durant l'any 2016, va rebre 50.
000 telefonades de pares, mares, alumnes o amistats de persones assetjades.
Insults directes o indirectes, difusió de rumorologia, robatoris, danys a la propietat, colps físics, exclusió o amenaces representen les principals formes d'agressió al nostre alumnat.
Al preguntar als agressors els motius pels quals van realitzar este assetjament, un 19,5% van dir: Â«No lo sé.
Â»

Cal destacar l'augment exponencial, any rere any, de l'anomenat cyberbullying, on els agressors i les agressores, a més, tenen més fàcil amagar-se darrere l'anonimat que en moltes ocasions poden proporcionar les xarxes socials.
I, a més, doncs, se convertixen les agressions en quasi contingut de mass media, a través dels whatsaps i el Telegram i.
.
.
, bé, les xarxes socials, com déiem.

D'alguna manera, jo crec que no podem permetre que els nostres centres escolars es convertisquen en aules de tortura al nostre alumnat.
I és que vora 1 de cada 10 persones assetjades s'ha arribat a autolesionar o ha pensat o ha intentat suïcidar-se en algun moment de tot el seu assetjament, durant tot el temps en què ha sigut assetjat.

L'escola no pot ser l'espill de les desigualtats d'una societat on l'escletxa socioeconòmica entre classes és cada vegada més profunda.

Per tots estos motius, i en harmonia amb el caràcter transformador en què coincidim que ha d'estar impregnada l'escola pública i la urgència en la implementació de mesures per al foment de la inclusió i de la pau a les aules i en defensa dels i les alumnes agredides, li formule la següent pregunta: ¿quines mesures s'han adoptat, per tal de millorar la convivència als centres escolars i el respecte entre l'alumnat?

Gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyora Campello.

Conseller, quan vullga.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Gràcies, senyora presidenta.

Efectivament, senyora diputada, malauradament, els centres educatius -i això és una qüestió evident- són moltes vegades reflex de la societat, la societat que tenim.
Tenen un gran poder transformador.
I, precisament per això, nosaltres no només creiem en l'educació, sinó que pensem que és la principal ferramenta per a transformar, per a reduir les desigualtats i per a canviar també la nostra societat.

I, precisament, per això estem incident i especialment ocupats també en millorar aquestes condicions.
No pot ser que encara tinguem una societat en què qualsevol tipus de violència fins i tot és justificada per alguns i que això puga continuar visibilitzant-se no només en els centres educatius, sinó en el conjunt de la societat i que algú intente imposar un únic pensament i que això faça que no es puga garantir la diversitat, no només d'idees, sinó també de formes d'estimar.

Mire, nosaltres estem treballant moltíssim, pel que fa a l'àmbit de la igualtat i la convivència.
En eixe sentit, tots els centres educatius tenen un pla de convivència.
Sap que ahí és on desenvolupen les diferents accions i marquen el camí per a fer també la diagnosi, una diagnosi prèvia, per tal de poder saber en quina situació estan.
No només una diagnosi de dins dels mateixos centres, sinó també de la situació socioeconòmica, sociofamiliar en l'entorn.
I per tant, poder fer les actuacions que hi són escaients.

A més a més, hem creat des que estem al govern, la figura dels coordinadors i coordinadores d'igualtat i convivència, que entre altres qüestions servixen no només per a diagnosticar, sinó per a concretar les polítiques que es fan en els centres educatius, les accions, els instruments, allò que realment és necessari per a evitar els casos dels quals vosté ens estava parlant.

I sobretot també per a poder detectar-los, ser conscients del que està passant, fer conscient el conjunt de la comunitat educativa de quines són les situacions de micromasclismes, d'assetjament, de ciberassetjament que poden passar i, per tant, que es puga realment actuar.

Precisament per això aquests coordinadors i coordinadores d'igualtat, que tenen dos hores a la setmana, que es dediquen precisament a aquestes accions, nosaltres estem fent una formació específica en diferents àmbits que tenen a veure amb la igualtat i la convivència.

Per exemple, des de la igualtat de gènere, la diversitat familiar i sexual, la convivència, la prevenció de la xenofòbia o l'assetjament, el ciberassetjament, formacions específiques perquè puguen realment detectar i puguen actuar en casos que es visibilitze, en casos que existixca en el centre educatiu.

Eixa formació ha estat en 430 accions formatives, les que s'han desenvolupat en l'últim any, que han arribat ni més ni menys que a 9.
000 mestres i professors, 9.
000 persones que estan molt més formades que quan vam arribar al govern, per a poder incidir.
9.
000 persones que en el dia a dia dels centres educatius estan no només amb l'ull posat, sinó treballant en el conjunt dels nostres xiquets i xiquetes.

També hem desenvolupat protocols específics d'actuació que estan a disposició de tots els centres educatius, dels professionals, però també de les famílies, perquè és important que unim els dos espais, dins de l'escola i fora de l'escola, per a treballar coordinadament i en el mateix sentit.

I hem dotat de personal i recursos d'unitats d'acció i intervenció, que són aquelles que estan a les direccions territorials i que coordinen els coordinadors de cada centre.
I per tant, algú a qui poden acollir-se els coordinadors de centre, per no sentir-se sols quan tenen una situació més complicada del que és habitual.

A més a més, en eixe registre central que tenim sí augmenten les incidències perquè augmenta també, i molt, la seua visibilitat, i per tant la gent és més capaç de diagnosticar-les.
I eixe registre central ens permet també saber quines polítiques es poden anar fent per anar millorant-les.

Estem col·laborant amb les diferents institucions, no només el mateix Consell, sinó més enllà del mateix Consell.
Vosté sap la campanya de Â«No em toques el whatsapÂ», per exemple, una de les que hem tirat endavant.
I dir-li que hem constituït una mesa per la coeducació, en la qual participen no només entitats educatives, sinó associacions de l'àmbit civil i social.

I ja hem destinat en eixa mesa per l'educació un pla director de la coeducació que pensem que ens ajudarà moltíssim per a marcar l'estratègia i aconseguir l'objectiu, que és que tots els xiquets puguen anar en llibertat i en tranquil·litat al seu centre educatiu.

Gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, conseller.

Passem a la pregunta, la penúltima ja, la 1.
097, que formula el diputat César Jiménez, del Grup Parlamentari Podemos-Podem, també al conseller d'educació.

Senyor Jiménez, quan vosté vullga.

El senyor Jiménez Doménech:

Gràcies, senyora presidenta.

El requisit lingüístic, introduït per la conselleria d'educació, mitjançant l'Ordre 90/2013, establia que tot el professorat de l'ensenyament públic de les places docents de secundària i FP estiguera capacitat per donar classes en valencià.

I tot i que esta ordre incloïa una moratòria de quatre anys per a obtenir l'esmentat requisit, alguns professors han esgotat esta moratòria que establia com a termini màxim l'1 de setembre de 2017, sense haver-ho obtingut, per la qual cosa, han estat desactivats de les borses de treball.

El nostre grup parlamentari no entrarà en els motius i raons que han dut estos membres del professorat a no assolir els requisits mínims, encara que reconeguem que amb la durada de la moratòria i els mecanismes excepcionals habilitats a última hora per a resoldre estes situacions, sense dubte hi ha d'haver algun component de rebuig al requisit, sinó no s'entén.

No tinga dubte que entenem i defensem que tot el professorat ha d'estar format suficientment i ha de ser competent de manera oral i escrita.
Només d'eixa manera es garantiran els drets de tot l'alumnat a la igualtat en les possibilitats de formació.

Tanmateix, hi ha dues noves variables que convidarien a replantejar una bona extra, una nova oportunitat, que hauria de ser l'última, per la reactivació d'este professorat dintre de les borses de treball.
D'una banda, el fet que les borses de treball en moltes ocasions moltes d'elles estan exhaurides de professionals que reunixen tots els requisits per incorporar-se i que encara queden places per cobrir-se, el que obliga a recórrer a les places de difícil cobertura.

I d'altra banda, que en el registre de les Corts Valencianes hem registrat una proposició de llei que hem presentat -el debat ha estat este matí- per la implantació d'un model plurilingüe en el sistema educatiu valencià, que preveu tota una sèrie de mesures que va proposar Podem de suport al professorat i alumnat per la consecució dels objectius propis de la llei.
I això hauria de fer-nos creure que esta vegada sí este professorat podrà tindre la capacitació requerida, amb esta nova oportunitat i amb estos nous recursos extra potser ja s'animaven.

Volem saber quant de professorat està actualment afectat per la desactivació de la borsa, que creiem que té una incidència sobretot a les comarques d'Alacant.
Cada vegada que s'actualitzen les xifres sembla que la tendència és a la baixa.
Creiem que podem acabar amb aquest assumpte per tal de pacificar la qüestió i que s'acaben els debats estèrils, com el d'este matí, i intencionats entorn de la nostra llengua.
Fem un esforç.

Per això, li demane: pensa la seua conselleria habilitar encara algun mecanisme excepcional d'última oportunitat per al professorat que no ha obtingut la certificació requerida, ateses les noves circumstàncies que hem plantejat, estes borses d'interins buides i la proposició de llei?
Pensa vosté que esta nova mesura, este nou mecanisme seria recomanable?

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor Jiménez.

Quan vullga.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Gràcies, senyora presidenta.

I gràcies, també, senyor diputat, per la seua pregunta, pel seu relat.

Efectivament, mire, l'Ordre 90/2013, del 6 de novembre, és la que establia que hi havia un termini màxim fins a l'1 de setembre del 2017 per a poder acreditar el certificat de capacitació del valencià per a aquell professorat interí que era necessari per al conjunt del professorat.

Mire, efectivament, com vosté diu, la mateixa ordre ho remarca -no la vam fer nosaltres- i diu que és de capital importància que el professorat dels centres educatius de la Comunitat Valenciana tinga un domini oral i escrit suficient de les llengües curriculars com a vehicle de transmissió de coneixements, perquè tot l'alumnat ha de tindre les mateixes oportunitats i les mateixes possibilitats de formació.

Per tant, deixe'm també dir que m'estranyen els debats que hem tingut este matí quan s'estaven escrivint estes qüestions fins fa ben poc.
Per tant, algun canvi de posicionament deu haver hagut ahí.

Mire, nosaltres pensem que el professorat ha de tindre les mateixes condicions per a accedir, i per tant tot el professorat ha de tindre les mateixes condicions, i més encara si es sap en quatre anys d'antelació.
Pensem que han de tindre el mateix tracte, i per tant a tots se'ls ha d'exigir el mateix, i també perquè pensem que el professorat ha d'estar preparat per a impartir classe en qualsevol lloc del territori valencià.

I precisament per això pensem que és necessari que es complixca este requisit que es va posar fa quatre anys i que des del 2013 fins ara se sabia que s'anava a fer.
Vosté ho ha definit també.

No és que nosaltres estiguem aplicant de forma estricta allò que diu, perquè si fóra així, s'hagueren quedat expulsats i no tindrien la possibilitat de poder tornar a treballar, i per tant el seu ordre de borsa ja no es podria respectar, sinó que el que hem fet és que estan desactivats de l'accés fins que no tinguen eixa titulació.

Per a tindre eixa titulació, què és el que hem intentat?
És acompanyar la gent perquè puga tindre-la.
Érem ben conscients, quan vam arribar al govern, que hi havia una necessitat d'acompanyament, de formació específica per a aquest professorat i per tant que tingueren més oportunitats per a poder tindre la seua titulació.

En el 2015 es van realitzar proves a setembre.
Al 2016, vam realitzar proves a març i setembre.
Vam fer cursos de març a abril i vam fer convocatòria sense límit de places també perquè es pugueren convocar el màxim de gent possible i pugueren entrar el màxim de gent possible a tindre la capacitació.
En el 2017, hem realitzat 52 cursos de formació per a la capacitació.
Una convocatòria de 7.
000.

I proves en març, en maig, en juny i en setembre, i algunes d'elles han estat per als cursos específics que han fet durant l'estiu, perquè pugueren arribar també.
Per tant, hem fet tot l'acompanyament possible perquè eixes proves funcionaren.
I al 2018, tornarem a fer, pel que em deia, eixe acompanyament, tornarem a fer proves i cursos en més de set mil places més, perquè ningú puga dir que no ha tingut l'oferta suficient.
I per tant, que puga realment formar-se.

Com veu, per part de la conselleria estem posant el màxim d'esforç possible per a acompanyar el nostre professorat i que puguen traure eixa capacitació.
A més a més, dir-li que hi va haver fins i tot una denúncia, dos demandes sol·licitant la suspensió i que no s'aplicara de forma cautelar, i les dos el jutge va desestimar la paralització del procés, i per tant va dir que era plenament vigent i que s'havia de planificar.

Pel que deia de l'aplicació de les cobertures, i per tant de les borses, nosaltres el que estem fent fins ara és adjudicar seguint l'ordre i aplicant la normativa, i a més a més quan ja no s'adjudica, perquè s'ha acabat la borsa i ja no queda suficient personal, en les de difícil cobertura, estan podent entrar aquesta gent.

I per tant, la gent que no tenia capacitació, perquè primer és cobrir i que els nostres alumnes tinguen el professorat i per tant que puguen entrar, després d'assegurar-nos que tots els que tenen el requisit no han entrat o ja estan treballant en un altre lloc.

Per tant, ja estan començant a treballar alguns d'ells i a més a més el que volem és que se'l puguen traure i puguen recuperar el seu lloc de treball, no només en el seu número de borsa, sinó que a més a més tenint la capacitació, més formats per a poder atendre millor el nostre alumnat.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, conseller.

Anem a passar a l'última pregunta, que formula la diputada Mercedes Ventura, del Grup Parlamentari Ciudadanos, també al conseller d'educació.

Senyora Ventura, quan vullga, pot polsar el micro.
Polse, polse el micro, per favor, perquè li puga donar la paraula.
Ja, quan vullga.

La senyora Ventura Campos:

En enero de 2001 se iniciaron, como usted sabe, las obras de construcción de la ciudad de la pilota, un macroproyecto del Partido Popular para la población de Moncada, i para que ella fuera la capital de la pilota valenciana en la Comunitat Valenciana.

Para la construcción de estas instalaciones vinculadas a la pilota y también tener un aparcamiento subterráneo, el municipio de Moncada cedió una parcela municipal, como usted sabrá, de más de 6.
000 metros cuadrados, y se destinaron once millones de euros.
Y en el 2005, cuando estaba prevista la finalización de las obras, todo se paralizó y las obras no se finalizaron, y se quedaron inacabadas, abandonadas hasta ahora por la mano de dios.

Por este motivo, me gustaría preguntarle, señor Marzà, si su conselleria tiene previsto la reactivación del proyecto de la ciudad de la pilota en el municipio de Moncada.

Muchas gracias.

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señora Ventura.

Senyor Marzà, conteste, per favor.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Gràcies, presidenta.

Mire, vosté ha descrit quin va ser el procés, en eixe altre projecte megalòman, en el qual no només hi havia la ciutat de la pilota, que es contemplava un conjunt d'instal·lacions que es van pressupostar amb tretze milions d'euros, va ser el pressupost, i que només es va arribar a executar íntegrament la construcció del trinquet.

I que només en la construcció del trinquet es van destinar 11,4 milions d'euros, només en eixa primera part.
És a dir, més d'un 107% del que hi havia previst per al principi, no només per a ells, sinó per al conjunt del recinte.
Mire, eixa primera fase va ser inaugurada, va ser posada en funcionament en l'anterior legislatura, i resulta que no té llicència d'activitat municipal.
Això és el que ens vam trobar.

I per tant, falta fer les actuacions perquè puga tindre llicència la primera part que va costar 11,4 milions d'euros i que realment és el que hem estat fent, i és en el que ens hem centrat, perquè realment puguen tindre eixa llicència municipal.
Per tant, hem reparat part del sostre, que no estava bé, i mire que l'obra és recent.

No només això, sinó s'ha canviat les lluminàries, s'han canviat i reparat vidres i finestres i ara estem en els tràmits per a obtenir eixa llicència d'activitat.
S'està tramitant la licitació també per a habilitar l'aparcament dins del recinte esportiu perquè, tot i que va hi haver un principi de fer l'aparcament, no és operatiu, no funciona, no està en les condicions per a poder-se utilitzar.

També per a habilitar la pista de joc internacional, la consolidació de la tanca, i amb això poder aconseguir la llicència d'activitat.
La inversió prevista són 315.
000 euros, i això és el que anem a fer d'actuació per ara, perquè pensem que és el que podem fer realment perquè realment puga haver-hi activitat en allò que està fet, i no en la resta, que és absolutament impossible de poder executar.

Gràcies.

La senyora vicepresidenta primera:

Senyora Ventura, sí.

La senyora Ventura Campos:

(Inoïble) .
.
.
proyecto no era suyo, que era del Partido Popular, pues que tenga usted un interés verbal, aquí me lo acaba de indicar, de llevar a cabo, finalizar las obras de la ciutat de la pilota.
Pero me llama la atención que en los presupuestos no se recoja nada de esto.

Como usted sabe, estas obras fueron inacabadas -aquí le muestro unas fotografías- y han generado un prejuicio y una inseguridad para la zona donde se encuentra la ciudad de la pilota.
Desde su paralización de las obras el entorno pues -como usted sabe- no está urbanizado y con el consecuente malestar que tienen los ciudadanos por la disfuncionalidad que acarrea que los vecinos se encuentran en este entorno.

Al inicio de la presente legislatura, tras un parón de la construcción -como bien le he dicho ya- de más de diez años, su director general de deportes, Josep Miquel Mora, (remors)… -eso, perdona (rient)- ya anunció la reactivación de la ciudad de la pilota y de hecho habló de conseguir -como bien usted ha indicado- la licencia municipal de la actividad, cosa que hoy por hoy no está conseguido.
No se ha conseguido nada.

También se habló de habilitar el aparcamiento, la reparación de la cubierta, mejoras de la iluminación, cuestiones que tampoco tenemos constancia que hayan sido realizadas todavía a pesar de que usted me ha dicho que están en ello, pero la gente de Moncada, y tenemos allí concejales…, no hay nada realizado.

Hablamos de declaraciones que realizaron en enero del 2016 y ya estamos a noviembre del 2017 y sin noticias de este proyecto.
Usted sí que ha hecho un manifiesto de intenciones pero no está recogido ni en el presupuesto ni se ha empezado a ejecutar estas obras en el municipio.
Pero lo peor es que este proyecto, si no se recoge en los presupuestos, pues difícilmente estas buenas intenciones que usted aquí me anuncia pues se podrán llevar a cabo.

El propio Ayuntamiento de Moncada, también indicarle, que también…, desde el Grupo Ciudadanos también criticó la falta de urbanización del entorno porque se encuentra muy deteriorado y con carencias graves, tales como -ya le indico- ceras encintadas, la falta de iluminación porque se eliminaron todas las farolas y también cables eléctricos al descubierto, así como abundantes malezas como usted podrá ver o entender por mis palabras, pues es una gran inseguridad para los ciudadanos.

Junto a la ciudad de la pilota -como usted sabrá- existe además un polideportivo municipal muy utilizado por la población y desde la que es muy fácil que los niños salten al edificio por las vallas que son muy bajas, acceden al edificio que se encuentra lleno de hierros, estructuras al descubierto, huecos y muros a medio acabar.
Y, por lo que usted podrá entender, hay una evidencia de la peligrosidad que tiene que niños vayan a la ciudad de la pelota por las condiciones en las que se encuentra.

Por todo ello entendemos que dieciséis años después al inicio de las obras pues yo creo que ya es tiempo suficiente para finalizar las obras,…

La senyora vicepresidenta primera:

Señora Ventura, la pregunta o termine, por favor.

La senyora Ventura Campos:

…ya no solo nos valen las intenciones y que los valencianos puedan practicar nuestro deporte autóctono como es la pilota valenciana.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señora Ventura.

Senyor conseller.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Gràcies, presidenta.

El que hem dit és que anem a posar en valor el que està, la primera fase, no que anem a acabar el projecte, perquè acabar el projecte sencer són 13 milions d'euros més.
I pensem que amb els recursos que tenim podem invertir en altres qüestions del món de la pilota però assegurant que hi haja llicència, per tant, que tot complisca l'ordenament.
Per això tenim ja en licitació eixe contracte per 315.
000 euros per a poder millorar els entorns i les tanques i que puga ser més segur i que realment puga haver-hi llicència d'activitats en la part que està més avançada.

Però, en la resta, són 13 milions d'euros més d'inversió el que s'hauria de fer.
Per tant, en menys d'una cinquena part d'això, en menys d'una cinquena part d'eixos 13 milions -imagine's- nosaltres hem fet ja per a pilota i, així, perquè vosté es faça una idea: els jocs esportius municipals hem passat en el 2015 de 6.
500 euros a 12.
000 euros.
I això què ha fet?
Que multipliquem quasi.
.
.
Que tinguem un 36% més de participants de jocs esportius municipals de pilota.

Â«La pilota a l'escola,Â» el programa que tenim perquè més xiquets practiquen, és a dir, dotar de contingut i que realment hi haja més pràctica de l'esport.
Hem passat de 265 centres i 95.
000 euros d'inversió anuals quan vam arribar a 423 centres i també participació de secundària i 150.
000 euros de pressupost.
Imagine's les magnituds.
Quan estem parlant de 13 milions el que hauria de ser per acabar el conjunt del recinte de la ciutat de la pilota.

A més a més, hem augmentat la subvenció a la Federació de Pilota Valenciana més d'un 33% perquè realment hi haja més activitat i que el nostre esport puga ser molt més valorat i més practicat.
Hi ha diferents espais i, de fet, hem constituït una comissió per a avaluar les infraestructures en la pilota valenciana per a saber, en el conjunt del territori, quines necessitats n'hi ha d'actuacions perquè es puga practicar.

Per tant, en allò en què ens centrem nosaltres és en acabar aquella primera fase que és la que realment necessita per a poder tindre la seguretat suficient per a l'entorn, per als veïns, que es puga practicar i tinga la llicència d'activitats i destinar en molt menys que la quantia de 13 milions d'euros -imagine's quina quantia, quina barbaritat quedaria per fer encara, més d'11,4 invertits, 13 que deuríem fer- a fer realment pràctica la pilota, que arribe a tot el món i que es puga practicar per tots els xiquets i xiquetes.

Gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, conseller.

Ja saben que el punt número 7 que era la interpel·lació al conseller d'economia ha estat ajornat.
Per tant, passarem a la interpel·lació número 8.
(Veus) Dis-me.
(Veus) Un segon, per a què em demana la paraula?
Li done el micro.
Sí, diga, senyor Salas.
Per què em demana la paraula?

El senyor Salas Maldonado:

Por una cuestión de orden, presidenta.

La senyora vicepresidenta primera:

Sí, concrétela, por favor.

El senyor Salas Maldonado:

Por la ausencia del conseller esta tarde cuando sabía en tiempo y forma que tenía que estar aquí.

La senyora vicepresidenta primera:

Bueno, no sería una cuestión de orden porque esto se vio el otro día en la junta y ya se justificó la ausencia.
¿Me deja, señora…?

El senyor Salas Maldonado:

Pero no es justificable, vicepresidenta.

La senyora vicepresidenta primera:

Señora… Estoy intentando que el señor Salas y la presidencia clarifiquemos la cuestión.
Así que, por favor, si nos dejan.
Hay un escrito del señor…

El senyor Salas Maldonado:

Sí.

La senyora vicepresidenta primera:

…conseller en el que excusa su ausencia que fue visto el otro día en la junta de portavoces, si no recuerdo mal…

El senyor Salas Maldonado:

Ayer.

La senyora vicepresidenta primera:

…y en la que se trató que esta interpelación se vería en un próximo pleno.
Y esa es la cuestión.
Yo creo que ya hemos clarificado esa cuestión y no veo ninguna cuestión más por la que tenga que seguir usted en el uso de la palabra.

El senyor Salas Maldonado:

Yo quería que constase…

La senyora vicepresidenta primera:

Muy bien, pues consta su intervención.

El senyor Salas Maldonado:

¿Puedo hablar?
(Se sent una veu que diu: Â«Un minuto.
Â»)

Yo quiero que conste la protesta de mi grupo parlamentario porque me parece que es una falta de respeto a estas Cortes el que el conseller Climent se haya ausentado para asistir a la entrega de premios de un tema de música que no le compete y ha decidido irse con la música a otra parte.

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señor Salas.

Pues consta…

El senyor Salas Maldonado:

¿Eh?
No ha pasado el minuto, vicepresidenta.

La senyora vicepresidenta primera:

Constará como usted está diciendo ahora en acta y creo que ya queda claro.

El senyor Salas Maldonado:

Mi partido, mi partido en próximos días presentará una PNL para reprobar al conseller.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Están en su derecho y, como usted ha dicho, constará en acta.

El senyor Salas Maldonado:

Gracias, gracias, vicepresidenta, por su amabilidad.

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señor Salas.

Interpel·lació a la consellera de Justícia, Administració Pública, Reformes Democràtiques i Llibertats Públiques, senyora Gabriela Bravo Sanestanislao, sobre la política general de la conselleria en matèria de protecció de les víctimes de violència masclista, que formula la diputada senyora Llum Quiñonero Hernández (GP Podemos-Podem) (RE número 82.
741, BOC número 228)

La senyora vicepresidenta primera:

Com dia, anem a continuar en la següent interpel·lació que és la número.
.
.
(Veus) Anem a vore, anem a continuar amb la interpel·lació prevista de la consellera de Justícia, Administració Pública, Reformes Democràtiques i Llibertats Públiques sobre la política general de la conselleria en matèria de protecció de les víctimes de violència masclista que formulen les diputades Cristina Cabedo, Llum Quiñonero.
I crec que serà la senyora Quiñonero la que la substanciarà en la trona.

Cuando quiera, señora Quiñonero.

La senyora Quiñonero Hernández:

Buenas tardes.

Gracias, presidenta.

Vengo a interpelar a la señora Bravo esta tarde como responsable de la conselleria de justícia, governació i reformes democràtiques.
La interpelo con el firme propósito de que encontremos el modo de implementar de forma eficaz y segura los mecanismos de los que dispone…

Si la señora Bonig, por favor…

La senyora vicepresidenta primera:

Señora Quiñonero, vamos a sustanciar la interpelación.

La senyora Quiñonero Hernández:

Es que me molesta un poco.

La senyora vicepresidenta primera:

Y sí que, por favor, les rogaría que bajaran la voz porque se oye todo desde aquí.

Cuando quiera, señora Quiñonero.

La senyora Quiñonero Hernández:

Sí.

La interpelo con el firme propósito de que encontremos el modo de implementar de forma eficaz y segura los mecanismos de los que se dispone desde la justicia para afrontar la violencia machista.
Me dirijo a usted para conocer cómo han funcionado las medidas preventivas previstas, en dónde han fallado, qué necesitamos mejorar ante la muerte reciente de dos mujeres, de una mujer y de una niña en la Comunitat Valenciana.

¿Qué cosas pueden ser afrontadas y qué cosas no desde los juzgados de violencia de género?
Jessica Bravo -por cierto, su mismo nombre- pidió auxilio en repetidas ocasiones, pero nada la libró de la muerte.
Necesitamos asegurar que construimos un sistema que protege a las víctimas, no que las expone.
Necesitamos que la justicia sea solo un eslabón más en la estructura contra la violencia machista y la desigualdad, una estructura capaz de educar en igualdad, de acompañar a las víctimas, capaz de dar salidas a las múltiples formas de violencia que padecemos las mujeres.

Lo hago desde la convicción de que la violencia machista y su más extrema expresión, las muertes de mujeres y de niños y niñas en manos de sus amantes y padres, no se podrá atajar sin un firme compromiso político que vaya al fondo de la cuestión y que obligue a dirigir nuestras acciones institucionales a combatir la desigualdad en todos los campos.
Desde el nacimiento de cada niño, de cada niña, hasta el final de la vida, en la ancianidad.

La violencia machista, las muertes del machismo, son posibles por una amplia red de silencios, de impunidad, de desigualdades que el movimiento feminista ha denunciado desde hace décadas y que, desde hace unos años, ha entrado en la agenda política gracias a la llegada de mujeres feministas a las instituciones.

Tenemos una ley desde 2004 que, a pesar de sus limitaciones, dio paso a múltiples medidas, acciones y protocolos que hicieron posible que el poder político, la administración, los medios de comunicación y el conjunto de la ciudadanía comenzaran a tomar parte activa en la movilización que hasta la fecha había encabezado en solitario el movimiento de mujeres.
Siglos de sometimiento y complicidad del poder que requieren de un esfuerzo gigantesco para neutralizar su virulencia, para visibilizar el dolor de la desigualdad.

Hace unos días, el 12 de noviembre, moría Maia Larissa Dima, de dos años, asesinada en Alcira a manos de su padre en una acción de venganza frente a la madre que quería separarse de él.
Dos días antes, el 8 de noviembre, moría tiroteada por el hombre que decía amarla Jessica Bravo, de veintiocho años, muerta a tiros delante de su hijo de tres años en las puertas del colegio en Elda, en Alicante.
Jessica y Maia deberían estar hoy vivas y felices, peleando por querer y ser queridas y defender su propio espacio que es el patrimonio común, la vida y los derechos de los que los hemos dotado.

Hoy, en esta interpelación, vamos a hablar de la joven Jessica Bravo, de su hijo de tres años presente durante el tiroteo que acabó con la vida de su madre.
Ellos y su familia están hoy en nuestro corazón.
Como lo está la bebé de dos años que murió a manos de su padre, cuando esta acudía poner una denuncia contra él por malos tratos en Alcira.

Jessica y Maia no son datos, no se pueden convertir en cifras sobre las que construir discursos impotentes cargados de frustración y de buenas intenciones.
Cada uno de los miembros de esta cámara somos Maia Larisa, somos Jessica Bravo.
En el caso de Jessica Bravo ella había cumplido todos los pasos, las condiciones que la ley marca para pedir ayuda y protección.
Y, ¿qué obtuvo?
¿Dónde falló el sistema?
Es fundamental hacernos esta pregunta, es fundamental hacerla, investigar para poder acertar también en las soluciones.
Ver más allá de nuestras propias narices, ir más allá de nuestra propia impotencia.

Porque somos responsables políticos y estamos aquí para encontrar esas soluciones.
Sabemos -y así lo defendemos en nuestro pacto valenciano- que las mujeres deben recibir ayuda aunque no medie una denuncia.
Aquí estamos arrancando a los hechos decisiones.
Sabemos del seguimiento que se hizo a la orden de protección dictada a Jessica, consellera.
No podemos devolverles la vida, ni podremos restituir jamás el dolor de esa madre ni de ese niño que deberá ser cuidado y apoyado por las instituciones que se dicen responsables y no pudieron evitar lo peor.

La acción debe ser a largo plazo.
Es nuestra responsabilidad, señorías, asuntos de cada una de nosotras, de cada uno de nosotros, diputados y diputadas.
Pero podemos reflexionar juntos sobre qué ha ocurrido y cómo aumentar los recursos y mejorar los mecanismos de los que disponemos para fortalecer las estructuras capaces de hacer frente a tanta violencia, tanto dolor que aún permanece escondido.

Hemos construido toda una estructura legislativa, la ley del 2004, la ley valenciana del 2012 y una serie de pactos, de acuerdos institucionales y de protocolos de actuación institucional que se han ido sumando hasta el reciente Pacte valencià contra la violència de gènere i masclista, que ha creado su propia comisión de seguimiento y que se reunió de urgencia tras las dos últimas muertes.
¿Se están cumpliendo los acuerdos?
¿Cuánto habremos de esperar?

La Ley orgánica de julio del 2015, que modifica la Ley orgánica 6/1985 del poder judicial, estableció también en su artículo 86 que los institutos de medicina legal y ciencias forenses facilitarán asistencia especializada a las víctimas de violencia de género.

Mi compañera Fabiola Meco presentó en estas Cortes una PNL que recibió los apoyos de todos los grupos reclamando los recursos y medios para que la norma se convierta en realidad, que se favorezca el papel proactivo de los médicos y médicas forenses, y que se facilite la formación, que se apliquen los protocolos y los acuerdos.

¿Qué pasó, consellera, con el protocolo de valoración urgente de riesgo de violencia?
¿Qué pasó con la coordinación entre el equipo forense, los cuerpos de seguridad, las oficinas de atención a las víctimas?
¿Qué pasó con las responsabilidades que corresponden a la Delegación del Gobierno y que no ha dado aún explicaciones, a pesar de que se asistió el otro día a la reunión de seguimiento del pacto y no nos dio cuenta de qué ha ocurrido?
¿Qué ocurre con los medios en los juzgados?
¿Qué ocurre, señoría, con la fiscalía especializada?
¿Tienen medios adecuados las oficinas de atención a las víctimas?
¿Cómo vamos a evitar que las mujeres no sean doblemente victimizadas o aumente su riesgo de padecer violencia a partir justo de su entrada en el juzgado?
¿Qué pasa con la asistencia letrada?
¿Por qué no se hace la valoración de riesgo a los menores?
¿Se prevé proteger a las mujeres su intimidad y seguridad durante su declaración?

Esta y otras preguntas son las que tenemos aún pendientes, señoría, y espero que pueda contestarme.

Gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señora Quiñonero.

Señora consellera.

Cuando quiera, señora consellera.

La senyora consellera de Justícia, Administració Pública, Reformes Democràtiques i Llibertats Públiques:

Gracias, presidenta.

Buenas tardes, señora presidenta, señoría.

Comparto con ustedes la sensación de rabia e impotencia que a todos nos invadió cuando conocimos el asesinato de Jessica Bravo o de la menor Maia Larissa.

Cada muerte de una mujer víctima de violencia de género hace saltar todas las alarmas.
Nos sentimos responsables porque a todos nos concierne, porque todos estamos obligados a actuar frente al terrorismo machista.

Conviene, primero, precisar -ya que usted me lo ha preguntado, señora diputada- todo lo relacionado con estos casos.

Jessica Bravo denunció por primera vez a su pareja en septiembre de 2014 al que acusó de amenazarla.
Aquel procesó resultó archivado porque la joven se acogió a la posibilidad legal de no declarar, lo que provocó la absolución del imputado.

En enero de 2016, la joven denunció haber sido maltratada por su pareja, en esta ocasión el juez impuso al agresor una pena de cuarenta días de trabajos en beneficio de la comunidad, prohibición de tenencia y uso de armas de fuego, y diez meses de alejamiento y prohibición de comunicación con la víctima.

Cumplida la condena, Jessica y su pareja retomaron la relación pero un nuevo proceso de ruptura desembocó en una tercera denuncia por amenazas, presentada el pasado 31 de octubre ante la Guardia Civil.
El juzgado de Novelda al que correspondió el caso dictó, a petición del ministerio fiscal, una orden de alejamiento y prohibición de comunicación del agresor con la víctima.

El 5 de noviembre, Jessica Bravo denunció ante la Guardia Civil que su expareja había quebrantado la orden del juez contactando telefónicamente con ella, por lo que se procedió a su detención.
Constaba, además, en el atestado que fue remitido al juzgado en su momento, que la evaluación inicial del riesgo era medio.
El juez de guardia, tras recibir la declaración, mantuvo la orden de alejamiento y prohibición de comunicación y acordó la libertad provisional.
Lo ocurrido a continuación es de todos conocido.

En cuanto a la menor Maia Larissa, no había denuncias previas por maltratos, tampoco consta en la Oficina de Atención a las Víctimas de la fundación Favide expediente de solicitud de ayuda, de protección o asistencia desgraciadamente por parte de la madre.

Sucesos como estos, señorías, nos exigen, nos obligan a preguntarnos qué ha fallado y cómo podrían haberse evitado estas tragedias, estas y tantas tragedias.
El asesinato de una mujer, que ha tenido además el valor de denunciarlo, cuando el sistema judicial no ha sido capaz de protegerla, es un fracaso.
Y esto es muy grave, señorías.

Insisto en que hay un fallo en el sistema.
No estoy hablando de errores judiciales, no estoy responsabilizando en concreto de la muerte a nadie porque el culpable, el responsable -no lo evitemos- fue el maltratador.

Debemos replantearnos si todos los instrumentos de la ley de medidas de protección integral contra la violencia de género son eficaz, debemos analizar también si hacemos un uso adecuado de los mismos, si necesitamos incorporar otras medidas, o si la evaluación inicial del riesgo aporta información suficiente para poder conocer la peligrosidad del maltratador.

La ley, no lo olvidemos, ofrece otros instrumentos para profundizar en el estudio de la personalidad del agresor y minimizar el riesgo de la mujer; si bien cierto que no se han implementado, o en aquellos casos que se han implementado, se utilizan poco por parte de la justicia.

Podríamos, también, recuperar el debate sobre el cuestionado artículo 416, de la Ley de enjuiciamiento criminal, replantearnos si el modelo de especialización judicial es el adecuado, o cuál debería de ser el ámbito territorial de los juzgados especialistas en violencia de género.

La mayoría de estas cuestiones, señorías, exceden de mi competencia.
No obstante, debemos instar las reformas legislativas necesarias y, además, implementar protocolos de actuación y coordinación entre todos los profesionales para garantizar la protección de las víctimas.

Desde las competencias propias de la conselleria que dirijo hemos trabajado en dos ejes: la protección de la asistencia de las víctimas y la formación de los profesionales que las asisten, asesoran o protegen.

El Decreto 165/2016, de 4 de noviembre, del Consell, que crea y regula la red de oficinas de La Generalitat de asistencia a las víctimas del delito, ha apostado por un nuevo modelo que garantizará una asistencia integral y multidisciplinar de las víctimas.
Además, la nueva red amplía la implantación territorial de las antiguas oficinas que gestionaba la fundación Favide y que pasarán de diecisiete a veintiséis.

Necesitamos potenciar la red de oficinas porque no debemos de olvidad que una de sus funciones, precisamente, es coordinar todas las medidas incluidas en las órdenes de protección dictadas por la autoridad judicial.
Además, estas oficinas dispondrán de un protocolo específico de actuación para casos de violencia machista en cuya elaboración han colaborado colectivos profesionales implicados en la materia, incluidos jueces, fiscales, así como las fuerzas y cuerpos de seguridad del estado.
También, dispondrán de un mecanismo de coordinación con el resto de organismos y administraciones llamados a participar en ese modelo institucional de protección de las víctimas.

El segundo eje que vertebra nuestra actuación en esta materia es precisamente el reglamento de asistencia jurídica gratuita, aprobado en el 2017 por el Consell.
Esa norma crea un turno de oficio especializado en materia de violencia de género en el que solo podrán integrarse los letrados que acrediten experiencia o formación específica.
La preparación técnica especializada de todos los profesionales implicados en la protección de las mujeres es un factor esencial.

Por eso, junto a las acciones formativas ya existentes, la conselleria ha impulsado desde el inicio de la legislatura a través del Consejo Valenciano de Colegios de Abogados, cursos de capacitación que permiten formar y sensibilizar de manera coordinada a los actores involucrados en la asistencia y en la protección de las víctimas.

En 2018, además, vamos a ampliar nuestra oferta formativa mediante sendos convenios con el Consejo General del Poder Judicial y el Centro de Estudios Jurídicos.
Apostamos, también, por formación, no solo teórica sino también práctica; por encuentros multidisciplinares que favorezcan la discusión y la búsqueda de soluciones más eficaces para que el sistema judicial funcione.

Señorías, no tengo tiempo para mucho más pero no quiero concluir sin avanzarles otra iniciativa, las reformas arquitectónicas presentes y futuras de las sedes judiciales contemplan la necesidad de garantizar la privacidad y la intimidad de las víctimas.
Pero mientras esto ocurra, desde ya vamos a trabajar por garantizar especias seguros para las víctimas de violencia machista que impidan todo contacto con quienes amenazan su integridad.

Señorías, este es un resumen de nuestra actuación pero insisto en que la violencia de género es un fenómeno complejo que requiere de una intervención institucional específica y técnica, una respuesta global y coordinada.

La justicia normalmente es reactiva, actúa cuando el drama se ha perpetrado ya.
Necesitamos anticiparnos y consensuar un completo conjunto de medidas integrales de prevención que eviten la tragedia, de manera que…

(Ocupa la presidència el president, senyor Enric Morera i Català)

El senyor president:

Consellera.

La senyora consellera de Justícia, Administració Pública, Reformes Democràtiques i Llibertats Públiques:

.
.
.
interpelaciones como estas no sean necesarias.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, consellera, per la seua resposta a la interpel·lació.

Senyoria, Llum Quiñonero, si vol, des de l'escó.

Quan vosté vullga.

La senyora Quiñonero Hernández:

Señora consellera, bueno, me congratulo de esos tres ejes que forman parte en realidad de las propuestas, de los acuerdos de los grupos parlamentarios y del pacto ciudadano y político con las administraciones y con la sociedad civil que hemos firmado para poder afrontar la violencia machista.

Creo que necesitaremos más interpelaciones como ésta, necesitaremos más trabajo para poder entrar en detalle cómo se están poniendo en práctica las medidas, y evaluar y reajustar en cada caso, ¿no?
Hemos de profundizar las medidas y las mujeres deben saber que no están solas, que no están solas de verdad, que nuestras propuestas no son solo declaraciones de intenciones sin nada o muy poco detrás porque nos jugamos la vida, las vidas.

Nuestra estructura debe estar nutrida de presupuesto desde el gobierno central a cada una de las consellerias de este Consell y hacer gala de ello.
No podemos tolerar que tanto esfuerzo se malbarate en cada encrucijada porque no haya formación adecuada, aunque se haya propuesto que hemos puesto en marcha ya toda esa estructura y que no puede arruinarse, o que falte vigilancia o falten controles, no haya correcciones de las propuestas que no funcionan, no haya presupuesto para llevarlas a cabo.

Los juzgados valencianos recibieron en el segundo trimestre, solo en el segundo trimestre de este año un total de 5.
727 denuncias por violencia de género, lo que supone un incremento interanual del 14% y convierte a la valenciana la tercera autonomía del país en el ratio de víctimas de violencia machista por cada 10.
000 mujeres; de ellas, 3.
433 eran españolas y casi dos mil eran extranjeras.
Y solo hablamos de violencia entre las parejas o exparejas.

No podemos equivocarnos, señorías, ni regatear esfuerzos en esta batalla en la que parece que todos estamos de acuerdo pero que avanza con tantas dificultades y tantas víctimas.
Hay algo que está detrás de todo esto.
Estamos de acuerdo pero, en realidad, estamos frenándolo.

Estamos convencidas de que el paso esencial hay que darlo en la prevención -como usted también dice, señoría-, es el necesario cambio cultural que estamos ahora construyendo.

Y va por ustedes, señorías barones, necesitamos su compromiso político y su compromiso personal, vital, profundo.
Necesitamos a los hombres en esta batalla, a los diputados especialmente, para cambiar el conjunto de nuestra sociedad, cambiar nuestras relaciones económicas, emocionales, nuestras relaciones políticas.
Esta batalla no es solo de recursos, ni de protocolos, ni de profesionales expertos, ni de fuerzas de seguridad, no es un asunto solo de los juzgados especializados en violencia de género que deben de trabajar mejor de lo que están haciendo hasta este momento.
Todo es imprescindible pero es insuficiente.

No puede ser una batalla como columna vertebral por el Código penal porque se trata de un cambio de paradigma.
Hemos de luchar por la paridad, por la visibilidad, contra la brecha salarial, hemos de defender que las tareas de cuidados y las ayudas y permisos a la maternidad sean también y por igual a los permisos y ayudas a la paternidad de una manera de luchar contra la violencia.

Pero les necesitamos activos, señorías, comprometidos, a todos ustedes, barones de un lado y del otro del hemiciclo.
Sean ustedes un ejemplo contra el machismo.
Eso necesitamos de los diputados de esta cámara; de lo contrario, seguimos mandando el mensaje peligroso: ellas merecen menos, ellas no son capaces, no saben, no brillan, lo suyo es ocuparse de la casa y de barrer y de cuidar a los suyos, tareas no remuneradas y de escasa relevancia por ello.

Las instituciones debemos avanzar en nuestro compromiso, los hombres, los diputados, deben vencer el miedo a ser abandonados, que les convierte en vulnerables y a veces en asesinos.
Y ahí necesitamos el esfuerzo de todos, con nuestro corazón puesto en tantas maias, en tantas jessicas que están ahí fuera y que tienen derecho a vivir una vida libre de violencias machistas.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria, per la seua.
.
.

La senyora Quiñonero Hernández:

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Consellera, quan vullga.

La senyora consellera de Justícia, Administració Pública, Reformes Democràtiques i Llibertats Públiques:

Gràcies, president.

Señora Quiñonero, comparto con usted que la estrategia debe de plantearse desde un punto de vista preventivo, global, integrador.
No obstante, mientras esto ocurra, mientras a través de todos los pactos que se han firmado se pongan en marcha los mecanismos, es necesario garantizar los derechos de las víctimas, los derechos de las mujeres víctimas de la violencia machista.

Para ello necesitamos un sistema judicial fuerte que sea capaz de protegerlas.
Y evidentemente, como he señalado con anterioridad, este sistema tiene fallos.
Creo que es importante empezar a diagnosticar y a señalar aquellas partes del sistema que no están dando un buen resultado.

Mire usted, en la Comunidad Valenciana, 36 partidos judiciales; sin embargo, solamente disponemos de 16 juzgados especializados en materia de violencia de género.
Sin embargo, mientras unas víctimas tienen la posibilidad de poder acudir a estos juzgados, otras tienen que acudir a aquellos partidos judiciales donde ese juez tiene que compatibilizar materias distintas que van desde el civil o desde cualquier otra materia con una materia tan específica y que exige una especialización, como es la violencia de género.
Creo que es el momento de ir apostando y plantearnos la necesaria comarcalización de estos juzgados para asegurar una justicia de primera para todas las mujeres.

Creo que también es necesario trabajar en una adecuada especialización profesional.
Creo que tenemos que intensificar los recursos.
Y por eso nuestra apuesta este año precisamente ha sido la formación de todos, no solamente de nuestros funcionarios, sino, como he señalado y como ya estábamos trabajando, jueces, fiscales, médicos forenses, fuerzas y cuerpos de seguridad, porque es necesario que estos cursos además sean multidisciplinares.

Pero además es importantísimo dotar a los institutos de medicina legal, como muy bien establece la ley, de esas unidades de evaluación.
Pero no solamente dotarlos, porque algunos ya lo disponen, sino también fomentar que dichos mecanismos, que dichos instrumentos sean utilizados también por los jueces.
Es importante complementar esa evaluación inicial del riesgo con ese estudio posterior que debe de facilitarse desde estas unidades integrales de evaluación del riesgo.

Por eso también apostamos por crear secciones específicas de violencia de género dentro de los institutos de medicina legal, porque entendemos que es absolutamente necesario que desde estas secciones se preste asistencia a los jueces en esta materia, pero que además sea una asistencia inmediata, que no se demore, porque cuando están en juego la vida de una mujer no podemos esperar.

Señorías, queda mucho por hacer, pero desde luego puedo asegurarle que la protección de las víctimas, y especialmente las víctimas de la violencia machista, son una prioridad en mi conselleria, y que seguiremos trabajando.
Pero seguiremos trabajando no solamente en que funcione el sistema judicial, sino también colaborando para que desde un ámbito preventivo podamos acabar, podamos erradicar esta sinrazón, esta barbarie que como sociedad democrática nos avergüenza a todos.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, consellera.

Interpel·lació al conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport, senyor Vicent Marzà Ibáñez, sobre la promoció i desenvolupament de les societats musicals de la Comunitat Valenciana, que formula la diputada senyora Mercedes Ventura Campos (GP Ciudadanos) (RE número 70.
449, BOC número 203)

El senyor president:

Continuarem amb la següent interpel·lació i última del dia, que formula, en nom del Grup Parlamentari Ciudadanos, la il·lustre diputada Mercedes Ventura, al conseller d'educació, cultura i esport.

La senyora Ventura Campos:

Hoy, 22 de noviembre, como todos sabemos, es el día de la música y se celebra la fiesta de todos los músicos, la fiesta de la patrona, Santa Cecilia.
Desde aquí mi grupo parlamentario pues quiere felicitar a todos los músicos por regalarnos las melodías que dan vida.
Y, como decía Platón, la música da al alma al universo, alas a la mente, vuela la imaginación, consuela la tristeza y vida y alegría a todas las cosas.

Hoy, señor Marzà, creo que es el día que usted nos puede explicar qué planes tiene para las sociedades musicales de la Comunidad Valenciana.
Un día como hoy creo que sería relevante también que explicara cuál es la trayectoria o cuál es la visión que tiene usted para todos los músicos de la Comunidad Valenciana.

Como usted sabe, las sociedades musicales son uno de los principales agentes culturales de nuestra comunidad, y no sólo por su carácter autóctono sino también por su labor educativa y social.

Este movimiento asociativo se puede definir como un elemento diferencial del territorio valenciano, ¿no?
, diseñado en cada una de las zonas.
Es, pues, un elemento cultural vertebrador del territorio que tiene sus inicios en hace ya más de dos siglos.
Por dar algunos ejemplos o algunos datos, la constitución de las asociaciones musicales se remonta a 1709 del Círculo Musical Primitiva Albaidense, que fue la primera asociación musical censada en España.
Pero no fue hasta 1819 cuando se creó la primera banda de música civil más antigua de todo el territorio español, y la tenemos en nuestra comunidad, la Primitiva de Llíria.

A partir de estos referentes, se fueron construyendo centenares de bandas de música y a fecha de hoy la Federació de Societats Musicals de la Comunitat Valenciana agrupa 547 sociedades musicales en todo el territorio, 278 escuelas de música con más de cuarenta mil músicos federados, 4.
000 profesores y más de sesenta mil alumnos y 200.
000 socios.
Creo que es un número relevante para tenerlo en cuenta.

Con estos datos y trayectoria nadie va a poner en duda que las bandas de música son parte de nuestro patrimonio valenciano y son la esencia del mismo.
Por ese motivo, en el año 2015 todos los grupos parlamentarios aprobaron por unanimidad declarar bien de interés cultural a las sociedades musicales por su gran valor cultural, social y socioeconómico.

Pero, a pesar de ser BIC, siguen siendo las grandes olvidadas por su conselleria.
Por este motivo me gustaría preguntarle qué futuro les depara a las sociedades musicales siendo BIC.
¿Tiene algún proyecto para ellas?
¿Se les va a dotar de más recursos?
Esa información, pues, la desconocen las sociedades musicales.
¿Por qué?
Porque hay una falta de diálogo de su conselleria con estas sociedades, pero no solo falta de diálogo que se ha dado con el BIC, sino también en la elaboración de los presupuestos.
Usted les ha ofrecido a las sociedades musicales una cantidad aleatoria sin previa negociación sin interesarse por su proyecto vital como sociedad.
¿Usted que dice ser el conseller del diálogo no se ha sentado a hablar con ellas sobre qué plan económico, un plan económico, pues…, yo le quería decir, que cubra qué?
Pues que cubra una auténtica disposición en la formación para el profesorado.
Por ejemplo, que se ofrezca formación gratuita para que los instrumentistas puedan adquirir mayores competencias pedagógicas.

También lo que se solicita es una cobertura del cien por cien de los gastos de dirección.
¿Usted ha pensado reconocer las horas de dirección en la subvención que ofrecen a las escuelas musicales?
Porque sabe que dedican muchas horas en hacer funciones directivas y que no están contempladas en las subvenciones.

¡Ah!
, también sería interesante conocer también si usted piensa avanzar hacia un modelo de escuela musical valenciana.
Es necesario, como usted ya sabe, apostar por las escuelas de música como centros de música amateur para toda la vida.
Sabemos que las escuelas de música son los primeros sitios de acogida a los valencianos que desean disfrutar y aprender de la música como educación no reglada.
Posteriormente, también los datos nos indican que en tan solo un porcentaje muy reducido de alumnado pues da un paso más allá, es decir, van al conservatorio para ser un músico profesional.

Este dato nos ofrece la importancia de las escuelas de música como el primer eslabón de la promoción musical y de nuestra cultura y de ese aprendizaje.
Las escuelas de música pues favorecen, como ustedes saben, la inclusión.
Y esta inclusión, -porque tenemos alumnado de todas las edades- esta inclusión repercute en el desarrollo de valores como es el respeto, el compañerismo, la cooperación, que son vitales en nuestra sociedad.
Por ese motivo resulta esencial sentarse a negociar por un mapa de educación musical al que pueda acceder toda la población, porque nos encontramos que solo en las ciudades hay enseñanza gratuita en la red pública de conservatorios, en la fase elemental; mientras que nos vamos a las escuelas de música de los pueblos…, pues requiere también un coste adicional y no todas las personas pues podrían acceder.

Y en esta línea me gustaría también preguntarle, señor conseller, cómo va a permitir la accesibilidad de todos los valencianos, vivan donde vivan, que pueden aprender música.

Por otro lado, es necesario también sentarse a negociar por un modelo de financiación de las sociedades musicales que permita esa accesibilidad gratuita a los valencianos y también, muy importante, el desarrollo del talento.

Y para finalizar les diré que poco hemos avanzado sobre las mejoras de las sociedades musicales, muy poco hemos avanzado, y sobre todo cuando se habla de cumplimiento de las leyes.

Y pongo un ejemplo.
Tanto el Partido Popular como el botànic están incumpliendo la Ley valenciana de música del 1998, porque ni siquiera han cumplido con los artículos 50 y 53, porque no se ha creado la banda de música de la Generalitat valenciana y la banda joven de La Generalitat, como bien indican estos artículos, que estaba prevista en esta ley.
Pero no se ha llevado a cabo.
¿Pretende cumplir usted en esta legislatura con estos artículos?
¿Pretende usted cumplir con la creación de estas bandas musicales de La Generalitat?

Señorías, solo recordarles que están incumpliendo sus compromisos, aparte de incumplir con la ley que ya incumplía el Partido Popular, que se olvidó de la creación de estas bandas, yo creo que usted si quiere llevarse bien con sus compañeros de Podemos y sus compañeros del PSOE tendría que empezar a cumplir esos acuerdos, esos acuerdos que se firmaron el 11 de enero de 2017 sobre el apoyo y la financiación de las escuelas de música.
Esos acuerdos que hablaban de crear un mapa de enseñanzas de musicales y también de cumplir con la ley y la actualización de la reglamentación.
Y si es cierto que existe un interés cultural por parte del botánico en cuidar nuestra sociedad, en este caso la música, nos gustaría conocer, señor conseller, cuáles son sus políticas para la promoción y el desarrollo de las entidades musicales.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Li contestarà el conseller a la interpel·lació plantejada.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Molt bé.
Gràcies.

Gràcies, senyor president.

Gràcies, diputats i diputades que encara estan en l'hemicicle.
Esperem acabar bé la sessió.

Evidentment que per a nosaltres és importantíssim, i així ho hem anat escrivint en els nostres fets, no només en les nostres paraules, sinó en els nostres fets, des que vam arribar al govern.

Jo.
.
.
, si per a nosaltres són oblidades les federacions de les societats musicals, segons la seua senyoria, segons la diputada, en 2,5 anys és la primera vegada que vosté me pregunta per les societats musicals.
Supose que ho deu tindre encara més oblidat, no?
, que el mateix govern.
Per tant, no entenc molt bé eixes afirmacions tan contundents que vosté fa com que, per exemple, dóna per declarat BIC i haurà de preguntar qui és el que està incoant eixe expedient, no?
Si tan oblidades les tenim, però és la nostra conselleria la que està incoant l'expedient que, per cert, no està declarat encara per a la seua informació.
Hem incoat l'expedient perquè puga ser declarat BIC.
Ho dic perquè tinguem tots les mateixes informacions.

Vosté diu que hem avançat molt poc, nosaltres pensem que no hem avançat molt poc.
Ara li ho demostraré amb dades perquè vosté puga parlar en concreció, més enllà de les paraules més grandiloqüents que puga dir.

Mire, ho hem dit en moltes ocasions.
S'ha aprovat ací, en Les Corts, és importantíssim per al teixit cultural valencià, per a la nostra societat, el paper que fan les bandes de música, les societats musicals en el conjunt del territori.
Per tant, no descobrim ara res, tot el contrari, hem estat donant suport des del primer minut, igual que s'ha estat donant suport pel conjunt de la societat valenciana, perquè al final les coses que naixen des de baix són les que acaben tenint la major sostenibilitat.
Per això continuen endavant també, perquè estan suportades, perquè estan posades en valor per la mateixa societat.

I precisament per això, perquè estan posades en valor per la mateixa societat, com no pot ser d'una altra manera, la conselleria de cultura, la conselleria d'educació, en este cas nosaltres, estem treballant conjuntament amb les societats musicals del conjunt del territori.
Vosté podria haver vist també, fa ben poquet, una reunió que es va tindre amb el secretari autonòmic d'educació, que forma part de la conselleria i que és interlocutor més que vàlid per a parlar en nom de la conselleria.
Per tant, continuem parlant de forma continuada amb les societats musicals, amb la federació i amb les societats musicals, cadascuna d'elles també, no només amb la federació que, evidentment, és la interlocució primera.

Mire, perquè veja vosté les qüestions en què hem anat avançant, li vaig a donar les dades.
Quan vosté i jo vam arribar a este hemicicle, com a diputats, en 2015, hi havia una línia de subvencions a les escoles de les societats musicals de 5.
400.
000 euros; això és quan vam arribar a este hemicicle.
L'any 2016, en el pressupost 2016, vam augmentar les partides, les vam augmentar fins a 6.
800.
000.
És a dir, d'un any per a un altre, ¡imagine quin oblit!
, el que hem fet és realment tot el contrari, posar-ho en valor, de 5,4 a 6.
800.
000 euros, un augment d'un 25% d'un any per a un altre.

No només eixe augment del 25%, sinó que en l'any 2017 li puc parlar també de dades concretes, de dades concretes pel que fa a la resolució d'eixes ajudes per al finançament de les escoles de música.
326 societats musicals se n'han beneficiat, ja resoltes, i en alguns dels casos ha arribat fins a 86.
000 euros l'ajuda concedida, la subvenció concedida per part de la conselleria, 86.
000 euros que diria que no està gens malament, tot i que, evidentment, encara n'han de ser més i encara han de ser-ne més per l'acció que diré endavant.
326 societats musicals, ¿eh?

I esta partida que ha arribat a estes 326 no s'ha quedat només en l'única ajuda que fa la conselleria.
Al contrari, l'any passat també vam pujar el pressupost en 1.
100.
000 euros per als concerts d'intercanvi, que van dirigits també a les societats musicals i que estan per un valor d'1.
550.
000 euros per als intercanvis de les diferents societats musicals de la federació de societats musicals.

Però també participen.
.
.
, i ahí s'ha fet eixe teixit també que déiem de participació del conjunt de la societat també en la federació de folklore, en la federació de cors i en la federació valenciana de dolçainers.
Entre altres qüestions, tenim unes.
.
.
, ha augmentat moltíssim, com deia, en eixe 1.
550.
000.

I com vaig dir ja al senyor Mulet en una pregunta que anava al voltant de la mateixa qüestió, i ja vaig anunciar, vaig dir que per a 2018 encara en volíem més, en 2018, complint la nostra paraula, el que hem fet és augmentar també la partida per a les ajudes a les escoles de música.
I en el projecte de pressupostos hi ha 1.
100.
000 euros més.
És a dir, quan vam arribar hi havia 5.
400.
000; ara, en el projecte de pressupostos que vostés ja tenen ací, a Les Corts, arriba a 7.
900.
000.
Això és ni més ni menys que un 46% més que quan vam arribar al govern.

Per tant, dades concretes que vosté pot valorar i que, a més a més, amb la resta d'ajudes que fem, ajudes a l'adquisició, per exemple, d'instruments, a la millora de les seues instal·lacions, als concerts, com li deia, d'intercanvi, a la mateixa estructura i al funcionament de la federació i de les societats musicals, que ahí destinem 400.
000 euros, 215.
000 per als instruments, fan un total de 10.
065.
000 euros, només de la nostra conselleria, destinats a projectes amb societats musicals.

Per tant, diria que d'oblidades res.
Al contrari, posades en valor cada dia més per aquest govern.

I, a més a més, no només és una qüestió de diners.
Mire, en els concerts d'intercanvi han participat 800 agrupacions.
En l'any 2016 en van ser 547; enguany 800 agrupacions.
I, a més a més, hem seguit potenciant el conjunt de les societats musicals, també no només de diners, també d'altres canvis que han ajudat al millor funcionament.

Per exemple, s'ha inclòs el personal docent que vosté em deia, el personal que treballa en les escoles de música, en l'àmbit de la formació dels centres de formació del professorat.
I hi han hagut cursos de formació, específics, dirigits als directors i directores -que vosté em preguntava-, en noranta hores, per a impulsar els nous models d'escoles de música i, per tant, ajudar en eixa formació.
És a dir, no només recursos econòmics, sinó també formació.

S'han modificat les bases reguladores.
I s'ha estat parlant, en continu diàleg, amb la federació de societats musicals per a tindre.
.
.
Sí, sí, les bases, perquè realment els criteris de baremació -i vosté això ho deuria saber, si tant li preocupa- puguen respondre més a les necessitats i, per tant, que l'assignació dels recursos responguen a la realitat de les escoles de música.

També s'han incorporat recursos informàtics per a la millora, per a la millora de la gestió de les subvencions.
I això és una altra de les qüestions que hem estat avançant.

Per exemple, també s'han realitzat diferents jornades de treball amb els representants de les escoles per a informar dels models, perquè puguen tindre clars els criteris.
I anem a continuar amb esta tasca iniciada.

Per tant, no només quantia econòmica, sinó també, tot el conjunt d'accions que ajuden a millorar els processos, a fer-los més eficients, a arribar molt més lluny.

Mire, m'ha parlat també, com deia, de la declaració de BIC.
Hem començat eixe procediment, i ha estat esta conselleria la que l'ha iniciat.
I, per tant, una declaració de BIC que farà que no només complim el que ha estat una demanda de les Corts Valencianes i també del conjunt de la societat valenciana, sinó que, a més a més, s'estendrà eixa declaració BIC a tot el territori, perquè serà el conjunt de les bandes i les societats musicals les que seran declarades com a BIC.

Em queda molt poquet de temps, i en la següent rèplica li podré continuar dient totes les qüestions que hem anat fent.
És a dir, no només hem tingut totes estes activitats, sinó encara n'hem fet més, que ara li contaré en la següent rèplica.

Per tant, les societats musicals per a nosaltres són referents.
Anem a seguir potenciant-les.
I d'això és bona mostra que no només augmentem el pressupost, sinó que fem moltes més coses amb ells per a millorar la seua acció.

Gràcies.
 (Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, conseller, per esta resposta a la interpel·lació.

I, ara, continuarem amb la interpel·lació.
La diputada Mercedes Ventura, que acabarà de formular la interpel·lació.

La senyora Ventura Campos:

Señor conseller, me alegra compartir la visión de que las sociedades musicales son parte vital del patrimonio y parte de nuestra cultura como valencianos.
Es un mensaje que quería escuchar de usted.

Primero… También le quiero indicar una cosa.
Primero, yo no soy parte…, yo no estoy gobernando, y esto era para matizar, ¿no?
Desde mi posición como oposición, año tras año hemos presentado enmiendas a su presupuesto para mejorar el buen funcionamiento de las sociedades musicales.
Pero, de ahí a que usted diga que en dos años y medio no hemos hecho nada, no nos hemos preocupado, pues, es falso.
Pero le recuerdo que usted está gobernando y usted es el que tiene que velar por el buen funcionamiento de las bandas musicales.

Indicarle que, a pesar de que en esta cámara se propusiera que las sociedades musicales fueran BIC, usted no se lo ha puesto fácil por la falta de gestión y diálogo, y ahora se lo explicaré.

Primero, porque usted ni siquiera…, su grupo ni siquiera se ha esforzado en elaborar el expediente BIC.
¿Sabe usted quién ha elaborado ese expediente?
Se lo voy a decir yo, la propia federación es la que ha elaborado el expediente BIC.

También me gustaría conocer si los otros expedientes, como el BIC de las fallas, también lo tuvieron que elaborar los interesados.
Me gustaría que usted me diera esta información.

Por otro lado, como bien usted ha dicho, quedan quince días de incoar el expediente que ustedes…, pues, que no se han sentado a dialogar con la federación -no me lo estoy inventando, me lo han dicho-, federación de sociedades valencianas sobre cuál es su futuro y sobre cuál es su recurso.

Este BIC, con esta inacción, va a pasar a ser un brindis al sol, como otros BIC en esta comunidad.

Indicarle que han tenido más diálogo las sociedades musicales… Para que usted hable de diálogo.
Pues, han tenido más diálogo las sociedades musicales con el conseller de economía que con usted, que han abierto vías para analizar en una mesa de trabajo la situación en la que se encuentran los profesores de música y poder negociar un plan que regule dicha situación laboral.

Aunque sus compañeros del botánico, Podemos, les han apretado para que cumplan este pacto y usted, evidentemente, ha subido el presupuesto y ha mejorado, y eso es una realidad, ha mejorado en función de lo que teníamos con el Partido Popular, hay mucho trabajo por hacer.

Por otro lado, usted les ha dotado de un presupuesto, como ya han dicho, de 1,1 millones de euros para intercambios, es cierto, -1,5 millones, gracias- para intercambios, en este caso.
Pero ellos indican: sin previo diálogo y sin sentarse con usted para dialogar sobre cuál es su futuro o cuál es su proyecto vital.

Además, esperamos que, este año, estos más de mil trescientos millones ficticios que ustedes ponen y están acostumbrados a poner en su presupuesto no perjudiquen un año más a las sociedades musicales, ya que el año pasado, del presupuesto inicial de más de 1,1 millones de euros fue…, ¿qué les llegó?
Pues, les llegaron 600.
000 euros.
Por lo tanto, hubo una reducción importante en este presupuesto.

Por lo tanto, cuando nosotros hablamos de que no mientan en hinchar sus partidas presupuestarias con más de mil trescientos millones, aquí vemos un claro ejemplo de los efectos que producen estas falsedades.

Respecto a la formación de las sociedades musicales, llegan donde llegan.
Y, como usted sabe, hay un gran déficit en la formación en este campo y no se cubre por la administración pública.
Y también sería recomendable analizar qué formación es necesaria para subvencionar y ofrecer una educación de calidad para el desarrollo cultural y el desarrollo de talentos.

Finalmente, indicar que hay que plasmar y dialogar un modelo de escuela de música donde se pueda acoger todo el alumnado, sin importar el territorio.
Es interés de la sociedad, es interés de los valencianos tener centros para poder aprender y disfrutar de la música.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Acabarà de contestar-li el conseller, i en això donarem per acabada la sessió de hui dimecres.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Seguisc en els fets, i no en les divagacions seues.
Perquè no només que ha divagat, sinó que ha anat mesclant qüestions que, realment, si vol un dia, després, ens seiem i acabem d'explicar-li-ho tot.

Perquè entre altres qüestions, mire, resulta que qui determina si un BIC és BIC o té la catalogació de BIC, o no, no és un senyor segut en un despatx decidint qüestions polítiques, és una comissió tècnica.
I és la comissió tècnica la que ha decidit i que ha.
.
.
, davant dels tràmits que n'hi han, que normalment és.
.
.
, qui eleva és l'interessat o l'ajuntament o el municipi qui sol elevar, en este cas la federació d'associacions musicals, igual que en la resta de BIC, i, després, la comissió tècnica qui decidix si és o no és.

Per tant, vostés mateixos, que sempre estan parlant que no s'ha de fer ideologia i que la política no ha de ser.
.
.
, i que els tràmits han de ser.
.
.
Tràmit més claret que eixe i més tècnic, impossible.
Per tant, no vullguen mesclar qüestions que no són.

Tota la voluntat política, tot l'acompanyament per a les federacions, per a la federació de societats musicals, tot l'acompanyament per a les societats musicals.
I bona mostra d'això és l'acció d'este govern.

Li he donat moltes dades.
Vaig a continuar donant-li'n més.
Per tant, mire si té vosté per a adonar-se de la voluntat, la proposició, l'acció del mateix govern, i no esperant que ningú ens diga res, no és cert.
Precisament per això, nosaltres, directament nosaltres, hem fet la proposta de pujar el pressupost, perquè sabem la necessitat que hi ha.
¿Quina mostra més gran, major, hi pot haver de voluntat política que, sense haver d'anar ningú a traure'n res, nosaltres decidim pujar el pressupost?
Perquè això és demostrar que no ens ha de dir ningú quina és la necessitat, perquè coneixem perfectament la necessitat i la prioritzem en la nostra proposta de pressupost.
I, precisament per això, directament pel mateix govern, ha estat pujat el pressupost en esta direcció.

Mire, li estava contant -i no havia pogut acabar- que, a més a més, també seguim en un projecte importantíssim, que és el de la Â«Música a la llumÂ», per a recuperar i posar en valor l'arxiu de les societats musicals, i ho fem amb les societats musicals també, i ho fem, en concret, en la societat d'Alcoi i amb l'Associació Valenciana de Musicologia.

No només això.
També estem fent -i això és una qüestió que vosté supose que deu estar també al cas-.
.
.
, complir amb allò que vam dir en el programa electoral del conjunt de les forces del govern del botànic.
Vosté pot revisar-lo i vora que estem fent-ho, que tot allò que vam dir que anàvem a fer, ho estem fent; i que estem augmentant els recursos per a les escoles de música; que eixe mapa de les escoles de música, el mapa musical i de la formació que arribe a tot el territori, ja tenim la seua primera versió per a treballar, el primer esborrany per a poder treballar-lo; que ha estat tenint en compte, per tant, la participació i l'existència de les necessitats que ens han traslladat les diferents societats musicals i la federació de societats musicals.

Per tant, diria que li estic demostrant, en tot el que li estic dient, que no només n'hi ha acció, sinó que també n'hi ha part proactiva per tal que es puga arribar a millors situacions.
I, mire si ho estem governant o no, que hi havia una situació que està també ajudant-se perquè no siga només la conselleria d'economia i no només la conselleria de cultura, sinó que el conjunt del govern en què participa.
Perquè quan parlem de qüestions de drets laborals, no és la conselleria de cultura, és la conselleria d'economia.
I, per tant, és qui ajuda i que també ha de vehicular els diferents sectors productius.

Per tant, estem treballant conjuntament conselleries amb altres conselleries per al mateix objectiu, que és millorar la situació de les societats musicals, posar-les en valor no només pel valor propi que ja li donem els valencians i les valencianes pel nostre contacte amb les societats musicals, amb el món de la música, sinó que, a més a més, puguen ser veritablement un teixit que tinga el suficient múscul per a resistir els possibles canvis en el futur i, sobretot, perquè siguen, en un futur, més sostenibles.

Per tant, en eixe sentit, estem complint amb allò que havíem dit, augmentant de forma.
.
.
, motu proprio, el nostre discurs, no només el discurs, sinó els fets i les disposicions econòmiques, de 5.
400.
000 euros a 10.
065.
000 euros.

Xifres, fets i no només paraules.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, conseller.

Amb esta resposta a la interpel·lació del Grup Ciudadanos, finalitzem la nostra sessió de hui.

Dir-los que el punt que ens han indicat sobre la proposició no de llei de tramitació immediata el farem, com mos han indicat, a l'últim punt de l'ordre del dia, que per error havíem assenyalat una altra qüestió.
És que aixina figura en l'escrit que mos han assenyalat.
El substanciarem en l'últim punt de l'ordre del dia.

Senyories, se suspén la sessió.
(El president colpeja amb la maceta)

(Se suspén la sessió a les 20 hores i 2 minuts)