Obres%20P%C3%BAbliques%780358.12.14%20macro.html





Comissió d'Obres Públiques i Transports realitzada el dia 27 de setembre de 2006.
Comença la reunió a les 10 hores i 40 minuts.
Presideix l'Il·lustre Diputat Senyor Rafael Ferraro Sebastiá.
Reunió número 12/i IV.

(El senyor secretari passa llista per tal de comprovar l'existència de quòrum)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora secretària.

Passem al primer punt de l'ordre del dia: lectura i aprovació, si procedix, de l'acta de la reunió anterior.

Les seues senyories tenen en la carpeta l'acta de la reunió anterior?
Si hi ha alguna observació a fer, ara és el moment, i, si no, la donem per aprovada per unanimitat.

Moltes gràcies, senyories.

Acords de la Mesa de les Corts sobre el compliment de les Resolucions 139/VI, 193/VI, 194/VI i 202/VI aprovades per esta comissió en les reunions del 27 d'abril de 2005, del 20 d'octubre de 2005 i el 7 de febrer de 2006

El senyor president:

Passem al segon punt de l'ordre del dia: acord de la Mesa de les Corts sobre el compliment de les Resolucions 139/VI, 193/VI, 194/VI i 202/VI aprovades per esta comissió en les reunions del 27 d'abril de 2005, de 20 d'octubre de 2005 i el 7 de febrer de 2006.

La senyora secretària procedirà a informar sobre els escrits del Consell.

La senyora secretària:

«En cumplimiento de lo establecido en la Resolución número 139/VI, relativa a la adaptación de las instalaciones de la estación de Sagunto a las personas discapacitadas, le informo que se dio inmediato traslado de la misma al presidente de Renfe-Operadora.
Además, ha de señalarse que la adaptación de las infraestructuras estatales de transporte a las necesidades de los discapacitados es objeto de atención permanente en los contactos de la conselleria con el Ministerio de Fomento y sus empresas.
Valencia, 9 de enero de 2006.
El conseller de Infraestructuras y Transporte.
»

«En cumplimiento de lo establecido en la Resolución número 193/VI, sobre renovación integral y transferencia de la línea ferroviaria Xátiva-Alcoi, le informo que se dio traslado de la misma a la ministra de Fomento, y que esta cuestión está siendo objeto de negociaciones con los responsables del ministerio.
Valencia, 2 de agosto de 2006.
El conseller de Infraestructuras y Transporte.
»

«En cumplimiento de lo establecido en la Resolución número 202/VI, solicitando la adecuación para el transporte de bicicletas de los trenes TRD que circulan entre Valencia y Zaragoza, le informo que se dio traslado de la misma a la ministra de Fomento y al presidente de Renfe-Operadora.
Valencia, 2 de agosto de 2006.
El conseller de Infraestructuras y Transporte.
»

Gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora secretària.

Proposició no de llei sobre l'ajut i el recolzament a l'Ajuntament de l'Eliana per a resoldre el problema d'excés de nitrats en l'aigua de consum

El senyor president:

Passem, doncs, al tercer punt de l'ordre del dia: presa en consideració de la proposició no de llei sobre l'ajut i el recolzament a l'Ajuntament de l'Eliana per a resoldre el problema d'excés de nitrats en l'aigua de consum, presentada pels grups parlamentaris Popular, Socialista i Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa.

Tractant-se, senyories, d'una proposta presentada pels tres grups.
.
.

Señora Quinzá, ¿dígame?
¿Para qué quiere la palabra?

La senyora Quinzá Alegre:

Señor presidente, pido la palabra para ofrecer a la comisión una propuesta alternativa, al amparo de lo establecido en el artículo 156.
3 del Reglamento de las Cortes, siendo consciente de que si no lo asignan todos los grupos no es posible votarla, pero sí, por lo menos, proponerla.
Habida cuenta de la dilación en el tiempo de la sustanciación de esta proposición no de ley, pues, han ocurrido novedades importantes y entiendo que es conveniente adecuarlo a la realidad actual.

El senyor president:

Señora Quinzá, evidentemente el artículo 156.
3 permite la presentación de todas estas alternativas antes de la votación de la proposición no de ley.
Pero, quede claro, señora Quinzá, que si su propuesta alternativa no fuera aceptada por los grupos parlamentarios que han presentado conjuntamente con usted la propuesta no se podría aceptar, en cuyo caso se sometería a votación únicamente la propuesta original firmada por los tres grupos.

Entonces, lógicamente, si no les parece mal, la señora Quinzá presentará su alternativa, después daremos un turno de palabras a los dos grupos para que puedan fijar posición, aceptarla o no, y, en su caso, si no la aceptan, pues, lógicamente, quede claro que se presentará a votación la original, si no se acepta por los grupos parlamentarios.

Señora Moreno, ¿para qué quiere la palabra?

La senyora Moreno Fernández:

Señor presidente, por una cuestión de orden.

El senyor president:

No ha habido ningún desorden, pero dígame usted.

La senyora Moreno Fernández:

No, pero antes de que lo haya, por eso mismo.

En tanto que no está firmada por todos, entendemos que no corresponde leerla.
En todo caso, un receso para ver si se firma o no se firma, puesto que si no se firma creemos que no corresponde que se lea.

El senyor president:

Vamos a ver, señora Moreno.

El artículo 156.
3 dice exactamente que: «En las comisiones podrán aceptarse enmiendas alternativas antes de la votación, siempre que sean aceptadas por todos los grupos parlamentarios».
Lógicamente, la señora Quinzá tendrá que presentar su alternativa y el grupo parlamentario aceptarla o no.

La senyora Moreno Fernández:

Insisto, presidente, para que sea aceptada tiene que haber un receso.
Si no hay un receso no se sabe si se acepta o no se acepta, y, por tanto, si no está aceptada no debe ser ni siquiera leída, ni siquiera constar en el boletín.

El senyor president:

Mire, con todos mis respetos, lógicamente la presidencia es la que dirige los debates.
Lo que está claro es que en este momento no hay ninguna alternativa hasta que la señora Quinzá la presente.
Cuando la presente, los grupos podrán pedir un receso para cambiar la alternativa o no cambiarla.
En ese momento procederemos a dar un receso de dos minutos o de media hora, lo que haga falta para llegar a un acuerdo si los grupos están por la labor de llegar a un acuerdo; si no están de acuerdo en llegar a esta solución de consenso, pues ya he dicho que se someterá a votación la proposición tal cual viene firmada por los tres grupos.

El senyor Oltra i Soler:

Senyor president.

El senyor president:

Sí, senyor Oltra.

El senyor Oltra i Soler:

Gràcies, senyor president.

A penes ha començat la senyora Quinzá a xarrar, havia demanat la paraula.
I era també amb la mateixa idea.
La proposta és antiga, però a mi el que em sorprén és que fins a este moment no s'haja presentat eixa proposta o s'haja donat a conéixer a la resta de grups parlamentaris.
Per tant, ara mateix estem en total indefensió a l'hora de saber què se'ns va a presentar.
Allò correcte seria fer un descans, que açò és una cosa habitual.
Si és correcta la proposta segurament l'assumirem tots, perquè tots també tenim alguna proposta alternativa a fer.

El senyor president:

Senyor Oltra, repetir-li el que he dit a la senyora Moreno.
Quan tinguem la proposta de la senyora Quinzá, i si vostés em demanen un minut o mitja hora per a parlar, jo cap problema si arriben a l'acord…

El senyor Maluenda Verdú:

Senyor president, pregue a la presidència…

El senyor president:

Per favor…

El senyor Maluenda Verdú:

.
.
.
pregue a la presidència que per a esta qüestió es done només un torn per grup, que no hagen de parlar totes les senyories.

El meu grup vol manifestar que li pareix correcta la interpretació reglamentària que ha fet la presidència, i perquè no hi haja indefensió la senyora Quinzá deu deixar constància de quina és la proposta, i, després, si volen un descans, que intenten arribar a un acord.

El senyor president:

De totes formes, d'acord.

I per acabar…

Señor portavoz del Partido Socialista.

El senyor Godoy García:

Señor presidente, para decirle que no hay alternativa mientras los tres grupos no hayan firmado.
Por tanto, absténgase de leer cualquier alternativa que no existe y concédase un receso para ver si hubiera o no hubiera alternativa.

El senyor president:

Vamos a ver.

Le repito lo que le he dicho a los demás grupos.
Voy a utilizar a la señora Quinzá para que hable de la alternativa exclusivamente, no de la propuesta de resolución, de la alternativa que ella quiere presentar.
Y los grupos se manifestarán con respecto a esa alternativa.

El senyor Godoy García:

Es que no hay alternativas…

El senyor president:

Y con respecto a esto, le vuelvo a repetir.
Si necesitan media hora, una hora, lo que haga falta, para llegar a un consenso o no llegar… (Remors)

El senyor Godoy García:

Es que no hay alternativas, señor presidente.
No está firmado.

El senyor president:

En todo caso, señor Godoy… Por favor, yo les pido un poquito de respeto.
La presidencia es la que dirige el debate.
Si a ustedes no les parece bien, pues, presenten las quejas que estimen oportunas, pero le voy a pedir a la señora Quinzá que defienda su alternativa exclusivamente.

Muchas gracias.

La senyora Quinzá Alegre:

Gracias, señor presidente.

Soy consciente de que si no la signan todos los grupos no va a poder pasarse a votación, pero creo que el reglamento sí que me ampara…

La senyora Moreno Fernández:

No, el reglamento no la ampara; la ampara el presidente.
(Remors)

La senyora Quinzá Alegre:

Bien, las interpretaciones propias de la señora Moreno.
Pero, en cualquier caso, el reglamento ampara este grupo a presentar una alternativa, como además así consta en el artículo 156.
3.

Bueno, tampoco tienen que estar tan nerviosos, antes de conocer además cuál va a ser el texto alternativo.
Probablemente, y si además ustedes están de acuerdo con la finalidad con la que se hizo esta proposición no de ley, probablemente, lo más seguro, es que ustedes acaben suscribiéndola.

Lo que ocurre es que esta proposición no de ley, como ya he manifestado antes, se ha dilatado en el tiempo, de sustanciación, y en ese ínterin han ocurrido novedades importantes al respecto que probablemente sus señorías no conozcan y que yo sí conozco, bueno, pues, por la sencilla razón de que soy concejal del ayuntamiento en cuestión del que se trata esta moción y para mí es un honor y un orgullo que los tres grupos hayan suscrito por unanimidad de la proposición que hoy se va a ver y que me gustaría que, además, asumieran la que les voy a proponer.

Efectivamente, señorías, la proposición no de ley originaria, la signada por los tres grupos, tenía como finalidad ayudar al Ayuntamiento de La Eliana al grave problema que padece con el tema del agua y del elevado nivel de nitratos en el agua, lo que conlleva que la misma no sea potable.
Esta propuesta va encaminada a instar a la Generalitat a que ayude al ayuntamiento a solucionar el problema de contaminación del agua.

Sin embargo, hay que tener en cuenta que la sociedad estatal Acuamed, dependiente del Ministerio de Medio Ambiente, firmó el pasado mes de marzo un convenio con el Ayuntamiento de La Eliana para la construcción de una planta desnitrificadora y de las infraestructuras de regulación y conducción correspondientes.
Es decir, una infraestructura que va ligada necesariamente al problema de los nitratos de los que estamos hablando en la proposición no de ley originaria.

Por todo ello, señorías, yo lo que les propongo es que a la propuesta inicial, que quedaría exactamente igual, que no se va a modificar, añadiéramos un nuevo punto que sería del tenor literal siguiente: «Instar igualmente también al Ministerio de Medio Ambiente a que construya con la máxima urgencia y financie la planta desnitrificadora prevista en el convenio firmado entre la sociedad estatal Acuamed y el Ayuntamiento de La Eliana, y que asuma el coste de la misma con el fin de eximir del pago a los ciudadanos y al propio Ayuntamiento de La Eliana».

Esta propuesta, señorías, ni modifica ni desvirtúa la original, únicamente la complementa y, además, lo que hace es adecuarse a las necesidades reales que tienen hoy los vecinos y el ayuntamiento de mi municipio.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Quinzá.

Señor Oltra, tiene la palabra.

El senyor Oltra i Soler:

En primer lloc, reiterar la queixa pel procediment que s'ha utilitzat perquè pensem que no és lleial, en el sentit que una proposta que va ser signada per unanimitat deuria en qualsevol modificació d'haver-se buscat eixa unanimitat.
El que s'ha fet ací ha sigut intentar aprofitar-se de la situació per a intentar captar interés, captar el tema.

Dit això, en la proposta primera sí que és cert que ha hagut tota una sèrie de coses després d'ella, però valdria la pena, inclús, haver modificat eixa proposta inicial en un sentit de buscar de veritat solucions i solucions consensuades.
La proposta que hem sentit és una proposta clarament electoralista, clarament partidista, i és una proposta que tracta de passar-li la pilota a una altra administració, clar que sí!
, l'administració central, sabent que hi ha precedents d'això i de la dificultat que impossibilitarà l'acord.

Per tant, nosaltres estem en contra d'eixa posició que s'ha manifestat i, en tot cas, quan acabem aquest debat, aprofitant el precedent que s'ha creat, presentarem també una proposta in voce per a vore si és assumida.

Gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyor Oltra.

Senyor Sanmartín, del Grup Parlamentari Socialista, té la paraula.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Comentar dos coses.
El que busca la proposició de llei i, sobretot, el que és la proposta de resolució, era intentar que la mateixa conselleria s'interesse en el cofinançament d'una desnitrificadora.
Que ara vosté a mi em diga que existeix un conveni, evidentment un conveni aprovat definitivament per l'Ajuntament de l'Eliana el 16 de febrer de 2006 -que el tenim ací-, però el que busca la proposta i el que busca l'objectiu en el moment en què tots els grups polítics de l'Ajuntament de l'Eliana ho signaren era que es pogués cofinançar, no solament pel tema del ministeri sinó també la Generalitat Valenciana, ajuntament, etcètera, etcètera.

Per tant, el que a mi em sap malament de tota aquesta història és que pareix que vosté busque una utilització partidista per a vendre-ho després a la seua comarca i tirar-li-ho tot damunt del ministeri, en este cas concret la Societat Estatal d'Aigües de les Conques Mediterrànies que és la que ha firmat el conveni.
És lògic.
L'única cosa que demana l'ajuntament, i vosté forma part d'este ajuntament, és que les institucions que tenen competències en aquesta matèria, com és la Conselleria de Territori i Habitatge, Infraestructures, i s'han deixat també en aquesta proposició la Conselleria d'Agricultura, puga col·laborar juntament amb el ministeri i juntament amb l'ajuntament a cofinançar el que és una planta desnitrificadora per a solucionar els problemes d'abundància de nitrats en l'aigua.
No entenc ara el que.
.
.
Perquè és que, adone's que desnaturalitza totalment la proposta de resolució, perquè si la proposta de resolució era instar la Conselleria de Territori i Habitatge, instar la Conselleria d'Infraestructures a intentar resoldre el problema de l'excés de nitrats en l'aigua en este municipi, resulta que ara me diu que instem el ministeri que es faja càrrec de tal.
.
.
Evidentment que n'hi ha un conveni i el que ha de fer la Generalitat és intentar contribuir, col·laborar a l'hora de dur a terme aquesta qüestió, i ja està.
Que els tants per cent ja els decidiran.

Perquè jo li done un exemple.
Mire, adone-se'n, el 8 de juny d'este any la comunitat autònoma d'Andalusia, només el 8 de juny (veus), va firmar un conveni similar amb un poble que es diu Carboneras, en la vall de l'Almanzora i tal.
La comunitat autònoma finançava el 20%; Acuamed un altre tant per cent i un banc finançava el tal.
.
.
És a dir, el que es busca és que es puga cofinançar entre diverses administracions, però, evidentment, este grup no va a acceptar instar únicament el ministeri perquè finance aquesta desnitrificadora tan urgent per a l'Eliana.
Per tant, pensem que és una utilització partidista.

El senyor president:

Gràcies, senyor Sanmartín.

Hemos dicho que no íbamos a admitir réplicas, señora Quinzá.
(Veus) Se ha manifestado cada grupo sobre la propuesta y además se ha dicho que se iba a manifestar única y exclusivamente.
En todo caso, tendrá oportunidad de hablarlo, puesto que después tendrá usted oportunidad de explicar su voto en el momento oportuno.
Y en este caso, creo que el señor Oltra quería alguna cosa.
.
.

Sí, diga, señor Oltra.

El senyor Oltra i Soler:

Jo, sobre la base del precedent que ha creat la senyora Quinzá, jo volia fer també una proposta.

El senyor president:

Pues, simplemente, invocando el mismo artículo del reglamento, tiene usted todo el derecho.

Tiene la palabra.

El senyor Oltra i Soler:

Moltes gràcies.

Bé, la proposta nostra de modificació de la proposta consistiria en mantindre com a punt 1 la proposta de resolució i crear un segon punt que diguera que la Generalitat Valenciana en els pressupostos per a l'any 2007 es compromet a reservar una partida del 60% del cost pressupostari d'aquesta planta desnitrificadora, per a col·laborar en el finançament de la construcció de la planta demanada pel municipi de l'Eliana.

Gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyor Oltra.

Per la mateixa fórmula, tenen la paraula els grups parlamentaris per a manifestar-se.

Senyor Sanmartín.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Sí .
.
.
(Inoïble.
El senyor Sanmartín parla amb el micròfon desconnectat)

El senyor president:

Gràcies, senyor Sanmartín.

Senyora Quinzá.

La senyora Quinzá Alegre:

Gracias, señor presidente.

Desgraciadamente, es que no podíamos esperar otra cosa.

Señorías, tengo que decirles que la Conselleria de Infraestructuras y Transporte está realizando diversas actuaciones para mejorar el abastecimiento de agua potable en el municipio de La Eliana.

El senyor Godoy García:

Señor presidente.
.
.

La senyora Quinzá Alegre:

En los últimos años.
.
.

El senyor Godoy García:

Una cuestión de orden, señor presidente.
(El senyor Maluenda Verdú intervé sense micròfon: «No se puede interrumpir al orador.
»)

La senyora Quinzá Alegre:

En los últimos años.
.
.

El senyor Godoy García:

A la cuestión.
.
.

La senyora Quinzá Alegre:

.
.
.
la conselleria ha construido.
.
.
Estoy en la cuestión.

En los últimos años, la conselleria ha construido dos nuevos depósitos, con una inversión de un millón de euros, y en estos momentos tiene licitadas y a punto de adjudicar las obras de construcción del sondeo para el abastecimiento de agua denominado La Viña II, con un coste.
.
.
(El senyor Godoy García intervé: «Señor presidente, la cuestión.
.
.
») Estoy en la cuestión.
.
.

El senyor president:

Señora Quinzá, por favor, yo le pido que se atenga .
.
.
(Inoïble)

La senyora Quinzá Alegre:

(Veus) Sí, sí, es que precisamente es al respecto, puesto que se han referido a una aportación de la conselleria.
.
.
Yo es que lamento este ambiente tan crispado, la verdad.
Es que lo ideal es que fuéramos.
.
.
Si la finalidad es ayudar a los vecinos y al municipio de La Eliana, creo que, para empezar era otro talante el que debería de presidir en esta comisión por parte de sus señorías y, además.
.
.

El senyor president:

Si me permite, señora Quinzá, un segundo (veus), voy a parar el reloj.

Quiero advertir a sus señorías, primera cuestión, (veus) se está aceptando o no la alternativa del señor Oltra.
Hemos hablado ya de la alternativa.
.
.

La senyora Quinzá Alegre:

Efectivamente, señor presidente.

El senyor president:

.
.
.
del Partido Popular.

La senyora Quinzá Alegre:

Como se ha referido a la Generalitat.
.
.

El senyor president:

Y después, los grupos tendrán ocasión, cuando se vote una u otra cosa, de manifestar lo que quieran en cuanto a la proposición globalmente.

Quiero decir que se limiten a lo que estaban hablando en este momento, que es aceptación o no de la propuesta (veus) del Grupo Parlamentario de Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana.
.
.

La senyora Quinzá Alegre:

Gracias, señor presidente.
Continúo.

Respecto de la propuesta alternativa que ha realizado Esquerra Unida, continúo diciendo que la Generalitat, además, ha hecho o está a punto de adjudicar un nuevo pozo de abastecimiento de agua de medio millón de euros.
Además, también en el plan de infraestructuras se prevé.
.
.
(El senyor Godoy García intervé: «Señor presidente, ya está bien.
.
.
»; veus)

Continúo.
Gracias señor presidente.

Rogaría que no me interrumpieran, como yo no he interrumpido en ningún momento a los oradores que me han precedido en el uso de la palabra.
Solamente pido el mismo trato que demuestra el Grupo Parlamentario Popular.

El senyor president:

Señora Quinzá, tiene usted el amparo de la presidencia para que los grupos obvien manifestarse cuando usted está hablando.

Muchas gracias.

La senyora Quinzá Alegre:

Gracias.
Continúo.

En el Plan de infraestructuras estratégicas de la Comunidad Valenciana 2004-2010 se prevé también una actuación de mejora del abastecimiento en la comarca del Camp de Túria.
En estos momentos, además, la Conselleria de Infraestructuras está realizando un estudio de soluciones y redactando el anteproyecto para una estación de tratamiento de agua potable del Camp de Túria con una inversión prevista de seis millones de euros: por todo aquello que decían que la conselleria no había hecho nada.
(El senyor Godoy García intervé: «Señor presidente.
.
.
»)

Yo, respecto de la propuesta de Esquerra Unida, no me queda más que a este grupo rechazarla porque esta sí que desvirtúa, para empezar, la propuesta original (veus), no era nuestro caso, nosotros complementábamos, ustedes desvirtúan por completo y sí que es una demagogia política.
Ustedes, de nuevo, pierden una oportunidad para ayudar realmente a las necesidades del municipio, y lo único que buscan es solicitar dinero a aquellas administraciones gobernadas por el Partido Popular.

En este caso hay una planta que va a hacer una empresa (veus) que depende del Ministerio de Medio Ambiente.
Sin embargo, el ministerio no financia o no va a pagar ni un solo euro de esa planta.
¿Pretenden ustedes que lo pague la conselleria?
¿Eso no es demagogia política?
Nosotros asumimos que lo pague la conselleria y que lo pague también el ministerio.
También instar al ministerio (veus), instar a todas las administraciones.

Desde luego, lo que han demostrado aquí es que no les importa en absoluto ni el municipio (veus) ni los vecinos de La Eliana (protestes) y que lo único que les importa a ustedes aquí es el electoralismo político y la demagogia.

Lamentar el comportamiento (protestes) del resto de grupos políticos.

El senyor president:

Gracias, señora Quinzá.

Pido excusas a los señores diputados, porque se me ha olvidado reanudar el reloj.
Perdón.
Más o menos creo que ha utilizado el tiempo señalado la señora Quinzá.

Vamos a ver.
Está claro, entonces, que ninguna de las dos propuestas es votada por todos los grupos.
Por lo tanto, pasaremos a votar, lógicamente, salvo que los grupos quieran llegar a algún consenso, que veo que no.
.
.
(Veus)

El senyor Maluenda Verdú:

Senyor president, una qüestió d'orde.

Pregue que se lligga primer la iniciativa signada pels tres grups, i després sí que estarem en disposició de votar i allò lògic és que el grup que vullga puga explicar el vot.
(Veus)

El senyor president:

Perdón, perdón, es un derecho que les asiste a los grupos pedir que se lea cualquier documento en la comisión.
Por lo tanto, el portavoz del Grupo Parlamentario Popular pide que se lea la propuesta, pues se tendrá que leer la propuesta.
(Veus)

El senyor Godoy García:

Sí, señor presidente.

Creo que lo único que procede es si los grupos, los tres grupos, están de acuerdo, entonces es cuando habrá propuesta.
Mientras tanto, lo único que puede proceder es que se haga un receso y se hable del tema.

El senyor president:

Perdóneme, señor.
.
.
(Veus) Perdón, perdón, perdón, perdón, perdón.
.
.
Lo que ha pedido el señor Maluenda es que se lea la propuesta que se va a someter a votación, que es la propuesta original.

El senyor Godoy García:

Muy bien, señor presidente, ningún inconveniente en eso, por supuesto.
.
.

El senyor president:

No hay ninguna otra nueva propuesta, porque no se han aceptado ninguna de las dos alternativas, ni la del Partido Popular ni la del Grupo de Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa.

Señora Quinzá, ¿tiene usted la propuesta ahí?
Proceda a su lectura, por favor.

La senyora secretària:

Señorías, voy a proceder a dar lectura a la proposición no de ley que en su momento firmaron los tres grupos parlamentarios por unanimidad.

Señor presidente, con su permiso, paso directamente a leer la exposición de motivos y la propuesta de resolución.
¿Vale?

El senyor president:

Tiene usted mi permiso, señora secretaria.
Proceda.

La senyora secretària:

Señorías, el Ayuntamiento de La Eliana, por unanimidad.
.
.

El senyor president:

Señorías, silencio, por favor.

La senyora secretària:

.
.
.
de sus concejales acuerda solicitar apoyo para resolver el problema de nitratos en el abastecimiento de agua del municipio.

Igualmente, se acuerda solicitar apoyo técnico y económico de la Conselleria de Territorio y Vivienda y de Infraestructuras y Transporte para que, en el ámbito de sus respectivas competencias, elaboren o apoyen una estrategia de actuación y redacción de un plan director para resolver el exceso de nitratos y, provisionalmente y mientras no se resuelva la situación, (veus) pedir su apoyo (algú demana silenci: «sss!
») para minimizar el problema.

Por todo esto, presentamos la siguiente propuesta de resolución: «Las Cortes Valencianas instan a la Conselleria de Territorio y Vivienda y de Infraestructuras y Transporte a ayudar al Ayuntamiento de La Eliana a resolver el problema de exceso de nitratos en el agua de consumo, y apoye también los trámites, así como conceder, atendiendo a las disponibilidades presupuestarias las máximas ayudas que sea posible.
Corts Valencianes, 3 de marzo de 2005».
Firmado por Rafael Maluenda Verdú, Antoni  Such Botella i Joan Antoni Oltra i Soler.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora secretària.

Llegida, doncs, la proposta de resolució, anem a passar a votació, i després els grups tindran l'oportunitat d'explicar el vot.

Vots a favor?
Per unanimitat, queda aprovada la proposta de resolució.

Per a explicació de vot, sí, el Grup d'Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, senyor Oltra, té la paraula.

El senyor Oltra i Soler:

Bé, una volta superada, digam, esta situació aixina, un poc (veus) insòlita que hem vist.
.
.

Nosaltres hem votat a favor d'aquesta proposta perquè ja en el seu moment, en març del 2005 la signàrem conjuntament amb la resta de grups davant d'un problema conegut (veus), crònic, que pateix el municipi de l'Eliana, com és el de la forta contaminació de les seues aigües per nitrats, probablement provinents de l'agricultura.
Això és un problema (veus) molt gros, no sempre culpa, a més, de l'Eliana, i que és este municipi un dels que més està patint-lo.

Per tant, se plantejava (veus) buscar solucions i ahí, en eixe aspecte, no es tracta, com s'ha dit abans, de traslladar el problema a la conselleria que governa el Partit Popular.
.
.
És que és l'acord de l'Ajuntament de l'Eliana, que, a més, la portaveu que abans dia això, segurament haurà votat i tot fins i tot aquesta proposta, la qual cosa no deixa de ser, a més, insòlita.

Per tant, en l'exposició de motius se diu clarament, «instar la Conselleria de Territori i Vivenda i Infraestructures», de manera que estes conselleries, no per res, perquè són les competents en la nostra comunitat autònoma per a resoldre, per a ajudar en aquesta problemàtica.

Nosaltres pensem que deuen col·laborar, deuen comprometre's més del que diu la proposta de resolució.
Probablement, a la proposta li falta concreció, i és motiu d'una certa preocupació de vore si el que ací estem aprovant en aquestos moments tindrà la seua concreció en els pressupostos del 2007 que van a presentar-se properament.
Jo espere que així siga, primer, perquè és la voluntat unànime de tots els grups; i, segona, perquè jo crec que tots som conscients de quina és la problemàtica, quines són les solucions que en estos moments estan sobre la taula, quins són els precedents de finançament que hi ha sobre la taula també i, per tant, jo crec que això farà que les conselleries oportunes.
.
.
Dic «oportunes», perquè probablement el tema inclús supere la d'Infraestructures i Transport, perquè ahí també caldria implicar la Conselleria d'Agricultura, en tant que una part d'esta contaminació probablement vinga d'algunes pràctiques no del tot correctes.
Caldria reivindicar el catàleg de bones pràctiques agrícoles.
.
.
O siga, tota una sèrie d'iniciatives que estan sobre la taula.

Per tant, manifestar que eixe ha segut el nostre desig a l'hora d'aprovar aquesta proposta, que hem intentat concretar-la sobre la base de precedents, no sobre la base de fantasies, sinó sobre la base de precedents, però que ja que el PP, doncs, s'ha negat a eixe consens, doncs, tenim d'esperar que eixa sensibilitat que mostrem avui es veja reflectida en els pressupostos 2007.
Esperem que així siga, perquè, en cas contrari, doncs, haurà provocat una frustració en el municipi de l'Eliana.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Pel Grup Parlamentari Socialista, té la paraula el senyor Sanmartín.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Bé.
Insistir, en primer lloc, que el que pretén en darrera instància aquesta proposta de resolució és el finançament per part de la Conselleria de Territori i Habitatge, Infraestructures, el que és una planta desnitrificadora.

Jo pense que hauríem d'afegir aquí la Conselleria d'Agricultura, que no s'ha esmentat, en tant que la Conselleria d'Agricultura té l'obligació legislativa d'elaborar i desenvolupar els programes d'actuació en les zones afectades, amb objecte de prevenir i reduir aquest tipus de contaminació.
I de fet, per això està l'Ordre de 29 de març de 2000, que aprovava el codi valencià de bones pràctiques agràries, però també les ordres de 23 de juliol de 2002 i 3 de juny de 2003, que establien un programa d'actuació a desenvolupar en aquestes zones afectades.
I en estes zones afectades es concreta molt bé el tema de l'Eliana.

Però a banda, jo voldria comentar-li, senyora Quinzá, vosté ha comentat abans allò de.
.
.

El senyor president:

Senyor Sanmartín, per favor.
Jo he de recordar-li que està vosté explicant el vot, no ha de dirigir-se a ningun grup.

El senyor Sanmartín Besalduch:

S'ha parlat de la construcció.
.
.

El senyor president:

Vosté ha d'explicar per què ha votat que sí i.
.
.

El senyor Sanmartín Besalduch:

.
.
.
de la construcció d'un sondeig, la construcció d'un sondeig anomenat La Vinya en l'Eliana.
A l'Eliana existix una associació de veïns, que es diu Montesol y Adyacente, que va intervindre en el ple per a manifestar que els sondejos i perforacions de pous a través d'aqüífers no deixen de ser un pegat, perquè tard o prompte acabaran sent afectats per la contaminació amb nitrats.
Per tant, aquesta no era solució.

Jo he de recordar també aquí que a penes fa un any, el 10 de desembre de 2004, el mateix Síndic de Greuges de la Comunitat Valenciana va dictar ja una resolució en expedient sobre el presumpte incompliment de les directrius europees de qualitat d'aigües de consum humà en el municipi de l'Eliana.
Instava ja a totes les administracions implicades perquè col·laboraren en la resolució d'aquest tema.

Però jo també he de recordar que el comissari europeu de medi ambient, en data 19 de maig de 2005, davant una denúncia de l'Associació de Veïns de Montesol y Adyacente d'aquí de l'Eliana, ja va instruir un expedient d'infracció contra el Regne d'Espanya per la presumpta aplicació incorrecta de la directiva europea, que és de l'any 1991, relativa a la contaminació d'aigües produïda per la contaminació de nitrats.

A més a més, s'ha fet un esforç per la Societat Estatal d'Aigües de les Conques Mediterrànies i l'Ajuntament de l'Eliana pel conveni que abans aquí assenyalàvem per a poder finançar-ho.
I a més a més, en definitiva, existixen precedents en totes les comunitats autònomes de cofinançament d'aquestes instal·lacions, que en este cas concret seria una planta de desnitrificació.

Pense, en conseqüència, que aquesta proposta de resolució és tremendament correcta.
Sobretot agafa el sentit del que volia el mateix Ajuntament de l'Eliana.
I jo el que sí que agraïsc als senyors del PP és que hagen canviat de postura, en el sentit que jo vaig presentar en el pressupost de l'any passat dos esmenes, la 971 i la 972, en el tema de construcció d'una planta comarcal potabilitzadora i desnitrificadora al Camp del Túria i execució d'un pla director comarcal del Camp de Túria per a poder elaborar aquests temes.

En definitiva, que anem a aprovar-ho i que ens alegrem també que vostés ho puguen aprovar.

El senyor president:

Sí, ja està aprovat, senyor Sanmartín.
Moltes gràcies.

Senyora Quinzá, té la paraula.

La senyora Quinzá Alegre:

Gracias, señor presidente.

Nosotros, lógicamente, hemos apoyado esta propuesta, como no podía ser de otra manera, porque así lo suscribimos en su día y porque realmente el problema de los nitratos de La Eliana es un problema grave que yo vivo diariamente.
Lo que ocurre es que la situación ha cambiado, ha cambiado, y nosotros lo que intentamos buscar son realmente soluciones.

Esto trae causa, efectivamente, de un escrito que presenta la Asociación de Vecinos de Montesol y Adyacentes en el ayuntamiento para tratar de buscar soluciones, porque lógicamente no es una solución fácil.
Y los sondeos, bueno, ayudan, pero no es la solución definitiva.

De ahí que nosotros no es que queramos hace demagogia, señorías.
.
.
Yo lamento que ustedes siempre vean la cuestión por donde probablemente la harían ustedes.
Nosotros lo que buscamos realmente son soluciones.
Y al margen de que la conselleria aporte dinero, que lo estamos suscribiendo, lo aprobamos y también lo pedimos, pese a que sea del Partido Popular, entendemos que no está de más que si el ministerio participa también en esta solución a través de la construcción de una planta desnitrificadora, instemos también al ministerio a que participe en el pago de esa planta.
Cuestión a la que ustedes se niegan.
Ustedes sabrán por qué, probablemente porque el ministerio sea una administración gobernada por el Partido Socialista.
Y entonces, bueno, todo lo que gobierna su partido siempre le eximen de cualquier responsabilidad.

Yo, como vecina de La Eliana, no tengo más que lamentar realmente (remors) el hecho de que ustedes hayan roto el consenso en ese sentido.
.
.

El senyor president:

Señora Quinzá, por favor.
Le tengo que repetir lo mismo que le he dicho al señor Sanmartín.

La senyora Quinzá Alegre:

Tiene razón.

El senyor president:

Por el mismo motivo, no se dirija usted a nadie.
.
.

La senyora Quinzá Alegre:

No me dirigiré a nadie, me dirigiré a la comisión.
(Rient)

El senyor president:

Explique usted los motivos por los cuales ha aceptado la propuesta.

Muchas gracias.

La senyora Quinzá Alegre:

No tengo más que lamentar que se haya roto el consenso (remors) en este tema tan importante.
Que me hubiese gustado, puesto que la finalidad que trae causa esto es ayudar al ayuntamiento y a los vecinos de La Eliana a la eliminación de nitratos.
.
.
Y, sobre todo, también a coadyuvar en el pago de la misma.
Bueno, pues el ministerio, una vez más, se sale de rositas, porque de la planta desnitrificadora no paga ni un solo euro, lo van a tener que pagar todos los vecinos de La Eliana.
Y es una lástima, y se ha perdido aquí una oportunidad de oro.
.
.
-sí, así lo pone en el convenio, no pongan ustedes esa cara.
Si no, yo les pasaré copia del convenio- se ha perdido una oportunidad de oro para, a través del consenso, ayudar a los vecinos de La Eliana y al ayuntamiento, que en definitiva es lo queremos todos, lo que quería la asociación de vecinos y lo que quiere mi municipio.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Quinzá.

Concluido, pues, el debate de este punto, suspendemos la sesión por cinco minutos.

(Se suspén la reunió a les 11 hores i 15 minuts)

(Es reprén la reunió a les 11 hores i 40 minuts)

Proposició no de llei sobre la generació suficient de sòl industrial el més prompte possible

El senyor president:

(Inoïble).
.
.
Parlamentari Socialista.

Per a la seua defensa, té la paraula la senyora.
.
.
(inoïble)

La senyora Marco Gual:

Buenos días, señor presidente.

Señorías.

Bueno, en primer lugar, sí que me gustaría manifestar mi desconcierto al conocer que esta iniciativa se había tramitado en la Comisión de Infraestructuras, cuando creo que debería de tramitarse en la Comisión de Industria, Comercio y Turismo, dado que en la propia proposición no de ley se define claramente, se determina, se habla claramente del programa 722.
10, ordenación y promoción industrial, dependiente de la Conselleria de Empresa, Universidad y Ciencia y además se habla del Sepiva, organismo, entidad autónoma dependiente también de la Conselleria de Empresa, Universidad y Ciencia.
Y porque durante estos tres años de legislatura en la comisión de industria allí hemos estado hablando en repetidas ocasiones de suelo industrial.
No obstante, vamos al tema en cuestión.

En la comparecencia que tuvo en estas Cortes el señor Miguel Peralta, exconseller de Industria, Comercio y Turismo, en septiembre del año 2003, le oímos hablar de que el suelo industrial iba a ser uno de los principales pilares de su política.
De hecho pudimos leer en los presupuestos para el año 2004, que entre los objetivos del Sepiva se encontraba desarrollar durante el año 2004, 6 de los 16 polígonos previstos para el año 2006.
Y que se iba a dotar a la Comunidad Valenciana de unos 20 millones de metros cuadrados de suelo industrial.
Antes caducó el conseller que se hicieron realidad estos 6 polígonos.
Y  vuelta a empezar.
Esta vez lo oímos en boca del señor Justo Nieto, conseller de Empresa, Universidad y Ciencia, ahora el objetivo era más y mejor, 30 millones de metros cuadrados de suelo industrial; 3 polígonos industriales finalizados en ese año y seguir trabajando en cuatro áreas industriales, que estarían disponibles en el año 2006.
Toda una proeza, porque hasta ahora no hay absolutamente nada.
Posteriormente lo veremos.
Y para los presupuestos de 2006, por si acaso no cumplimos con los objetivos de suelo industrial, recuerdo, 30 millones de metros cuadrados de suelo industrial, pues se cambian los objetivos del Sepiva y ahora el Sepiva también se dedica a hacer parques científico-tecnológicos que, dicho sea de paso, tampoco hay absolutamente ningún parque científico-tecnológico.

Tras toda esta palabrería y tras todas las líneas presupuestarias reiteradamente y sistemáticamente incumplidas se encuentra realmente la desastrosa gestión en materia de polígonos industriales en nuestra comunidad.
Si bien es cierto que el modelo de desarrollo industrial tradicionalmente se ha unido al desarrollo de ciudades, en el que las ciudades lo que hacían era dotar, suministrar los recursos, infraestructuras y equipamiento urbano necesario para las industrias, no es menos cierto que en los últimos años se ha producido una tendencia en sentido totalmente opuesto.

La relocalización fuera de las ciudades tiene como consecuencia, la relocalización de las industrias fuera de las ciudades tiene como consecuencia el surgimiento de polígonos industriales o áreas industriales.
La ordenación de la actividad industrial en zonas especializadas fuera de núcleos urbanos permite acceder a todo lo que se llaman economías de aglomeración.
Las economías de aglomeración simplemente son favorecer los procesos de innovación, facilitar la difusión de la información, reducción de los costes asociados a las transacciones, el transporte, la dotación de infraestructuras, al tiempo que también permite la reducción del impacto potencial de los riesgos, fundamentalmente aquellos riesgos de carácter medioambiental.
También facilita la provisión de suficiente suelo industrial a menor coste.

Sin embargo la realidad es bien distinta.
Las zonas industriales valencianas se encuentran en una situación de elevada precariedad desde el punto de vista infraestructural, siendo alto el porcentaje de las zonas desprovistas de los más elementales equipamientos.
Las consecuencias de la desorganizada industrialización y la carencia de equipamiento industrial pertinente adquiere mayor relevancia en un contexto caracterizado por la situación de la Comunidad Valenciana, en el predominio de empresas de pequeño y mediano tamaño, que tienen muy difícil acceder a determinados servicios.

Señorías, déjenme que les exponga distintos aspectos analizados por un estudio sobre la situación de los polígonos industriales en la Comunidad Valenciana.
Los resultados realmente son desoladores.
Mire, en cuanto al tamaño de los polígonos industriales, la conclusión es que son de reducido tamaño, tanto en superficie, 403.
000 metros cuadrados, como en la ubicación de las empresas, 66 empresas por término medio.

En cuanto a lo que son superficies destinadas a equipamientos y zonas verdes se concluye estructural carencia de equipamientos y zonas verdes.
De hecho solamente entre el 3,6% y el 9,1% del suelo bruto industrial se destina a estas zonas de equipamientos y zonas verdes.
En cuanto a lo que es el modelo de desarrollo urbanístico de las áreas industriales, el informe concluye que a pesar que existan áreas industriales creadas dentro de un proceso planificado, no es irrelevante el porcentaje de áreas industriales que se han desarrollado, de acuerdo a un proceso no planificado de ocupación del territorio.

En cuanto a lo que es la organización de la gestión en zonas industriales, el 77% de las zonas industriales carece de un órgano de gestión, con los consecuentes inconvenientes para el cumplimiento de la normativa, estatutos y reglas que regulen el comportamiento de las industrias en las áreas industriales o polígonos industriales.

En cuanto a lo que es la situación del estado de infraestructuras y servicios, podemos decir que en cuanto a accesos e infraestructuras viales sólo el 47% de los polígonos tienen accesos urbanizados.
El 47% tienen aceras y el 50% calles asfaltadas.
Pero en muchas ocasiones estas calles hay socavones y hay irregularidad desde el firme, con los consecuentes problemas de circulación interior y de contaminación acústica, al tiempo que incrementa los riesgos de accidentes y de vertidos de materias primas y residuos.

En cuanto al transporte y circulación interna, ausencia generalizada del sistema de transporte colectivo para el acceso a la zona industrial.
No hay carril bici en la mayor parte de los polígonos industriales o accesos peatonales seguros, con los consecuentes problemas de congestión por la densidad de tráfico, ya que el medio de transporte para acceder a los polígonos industriales es normalmente el vehículo propio o la moto.

En cuanto a lo que son áreas recreativas sociales e instalaciones, el 70% no tiene ninguna área recreativa, el 77% no tiene áreas sociales y el 74% está desprovista de áreas deportivas.
En cuanto a lo que son servicios comunes, como seguridad o servicios de seguridad, financieros o de correos, resulta que solo el 50% de los polígonos industriales tiene un sistema implantado de correos, con lo importante que es la mensajería hoy en día para las empresas.

El 43% de los polígonos no tiene implantado un sistema común de vigilancia y seguridad y el 95% de las áreas industriales o polígonos industriales no tienen servicios financieros en el interior de las zonas industriales, obligando a los trabajadores a desplazarse a núcleos urbanos para poder realizar cualquier gestión de carácter financiero.

En cuanto a lo que son las infraestructuras y servicios de carácter ambiental todavía se agudizan más las carencias de los polígonos industriales.
En cuanto a infraestructuras de depuración de aguas residuales, un alto porcentaje, el 48% de las zonas industriales en la Comunidad Valenciana está desprovista de red de alcantarillado y equipamiento de depuración de las aguas residuales, vertiendo las aguas residuales industriales a acequias de riego, barrancos o a través de pozos ciegos.
En la mayoría de las zonas, que sí cuentan con esa red de saneamiento, esta es de carácter unitario, no permitiendo la segregación entre aguas residuales y aguas pluviales, con la consiguiente dilución de los contaminantes y reducción del rendimiento de la depuración, además de ser un despilfarro de agua injustificable, siendo este bien un bien escaso y siendo esta comunidad una comunidad, como la Comunidad Valenciana.

Infraestructuras de gestión de residuos.
Las carencias infraestructurales, ligadas a la gestión de los residuos, plantean serios problemas para el cumplimiento de los requerimientos legales y la correcta gestión de los residuos industriales.
Este déficit en infraestructuras de almacenamiento y transferencia de residuos afecta al 76% de los polígonos industriales.

Deficiente sistema de recogida de residuos industriales asimilables a urbanos.
El 30% de los polígonos no tiene un servicio de recogida, situación que viene agravada por la insuficiente oferta de centros de tratamiento de residuos industriales.

En cuanto a infraestructuras de control de emisiones atmosféricas, el criterio de alejamiento de los núcleos urbanos ha sido básicamente la única medida adoptada para la minimización del riesgo derivado de la exposición a la contaminación atmosférica industrial.

El polígono industrial debe de convertirse en una zona idónea para ese control conjunto de las emisiones.
Y de hecho, el 80% de las zonas industriales carece de ese sistema de medición.
Solo en algunos puntos de especial congestión industrial existen próximas a los polígonos estaciones de control y seguimiento de lo que es la contaminación atmosférica.

En cuanto a infraestructuras energéticas, escasa extensión de los sistemas de cogeneración y la inexistencia de energías renovables es la nota predominante en los polígonos valencianos.
El criterio de eficiencia energética ha sido total y absolutamente relegado, tanto en la ordenación del polígono, como en lo que es la construcción de naves y edificios.
Una muestra de ello es la utilización masiva de energías convencionales.
Y, en segundo lugar, la ausencia de criterios bioclimáticos que definan las directrices que orienten a la construcción de las naves industriales y edificios de las empresas, con el objetivo de promover el ahorro energético.

En cuanto a lo que es el Plan de emergencias y de incendios, el 58% de los polígonos tienen red contra incendios.
Sin embargo, esta red contra incendios no responde por lo general a un plan de emergencias perfectamente definido que permita hacer frente a las distintas eventualidades o accidentes.

En cuanto a lo que es paisajismo y ordenación urbanística, bueno, pues aquí ya, escasa atención a lo que son los aspectos paisajísticos e integración en el entorno.
De hecho buena prueba de ello es la deficiente limpieza y orden que presentan los polígonos o el estado de deterioro en el que se encuentran las zonas verdes.
Ello sin contar con la constante queja de los empresarios de esta comunidad de no tener suficientemente suelo industrial a unos precios adecuados, de que los trámites administrativos son complejos y de que se desconoce, perfectamente, cuáles son los polígonos, las características de los polígonos y dónde hay parcelas libres.

Un panorama, señorías, como había dicho anteriormente, desolador y al que es necesario poner solución.
Y por ello hoy presentamos aquí esta proposición, debatimos esta proposición no de ley para que se agilicen los trámites administrativos para generar suficiente suelo industrial lo antes posible con criterios de crecimiento, ordenado y sostenible.
Que se dote al suelo industrial existente y al de nueva creación de las infraestructuras medioambientales de comunicación y de servicios tecnológicos necesarios para que se convierta en un factor de competitividad externo a las empresas.
Y elaborar un mapa de polígonos industriales de la Comunidad Valenciana, catalogándolos en función de sus características y disponibilidad de suelo en cada uno de ellos.

Por otro lado, me gustaría hacer mención a uno de los pilares básicos, a uno de los proyectos fundamentales que ambos consellers, Miguel Peralta y Justo Nieto anunciaron aquí en las Cortes Valencianas, un proyecto emblemático que hoy en día se encuentra total y absolutamente estancado.
Me estoy refiriendo a Parc Castelló.
Su historia es larga y tortuosa, déjenme que se la cuente.
Fíjense, el 17 de setiembre del año 2003, Miguel Peralta dice que Parc Castelló va a ser una de las zonas industriales más importante de esta comunidad, entre las que se encuentran otras zonas industriales capaces de albergar 2.
000 nuevas industrias.

De acuerdo con el informe de la Sindicatura de Cuentas para el año 2003, resulta que Parc Castelló se constituye el 10 de abril de 2003, mediante una constitución de 60 acciones de 100 euros cada una suscritas íntegramente y desembolsadas por el Sepiva.
Hay remodelación de gobierno y el 14 de octubre de 2004 el señor Justo Nieto dice, dice literalmente que si Parc Castelló se tira un minuto más del tiempo que debe estar en su trámite para que sea puesto en sociedad estamos cometiendo -y el culpable soy yo- un error de manual.
Texto literal del señor Justo Nieto.

De acuerdo con el informe de la Sindicatura de Cuentas para el año 2004, Parc Castelló no tiene absolutamente ninguna actividad.
El Ple de Consell, de fecha 11 de febrero de 2005, ratificó el Plan de inversiones de suelo empresarial 2005-2007, destinando a Parc Castelló 26,4 millones de euros para la adquisición de terrenos y 36 millones más para las obras de urbanización de 1.
250.
000 metros cuadrados.

El jueves, 11 de agosto, el Partido Socialista denuncia que Parc Castelló no es una prioridad para el Partido Popular vista, vista toda esta historia y ahora visto el futuro que en ese momento nosotros predijimos.
En el presupuesto del Sepiva para el año 2006 aparece una sociedad llamada Parc Castelló, SLU; una sociedad con 101.
200 euros, la mayoría para gastos de personal.
Y en abril de 2006, la Conselleria de Empresa, Universidad y Ciencia hace como Poncio Pilatos, se lava las manos, y deja el proyecto de Parc Castelló, una de las áreas fundamentales emblemáticas en suelo industrial para la Comunidad Valenciana en manos de una empresa llamada Gumsa, empresa pública dependiente del Ayuntamiento de Castellón.

Hoy en día no sabemos nada de lo que es este proyecto de Parc Castelló, no sabemos cuál es su futuro, no sabemos cuál es su realidad y no sabemos, de verdad, si esto es una realidad.
Tres años revoloteando alrededor de un proyecto, que debería ser una realidad ya hoy, en el año 2006.
No sabemos si esto es un error de manual o qué es.
Pero lo que sí que sabemos es que no es una realidad.

Respecto a este proyecto, nosotros lo que solicitamos, el Grupo Parlamentario Socialista solicitamos dar un impulso al proyecto, definir el procedimiento de gestión urbanística y establecer las previsiones temporales para su ejecución real.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Marco.

Para fijar posición, por el Grupo de Esquerra Unida-Els Verds: Entesa, señor Oltra.

El senyor Oltra i Soler:

Gràcies, senyor president.

Nosaltres anem a donar suport a aquesta proposta, a pesar que també compartim una certa estranyesa que s'estiga discutint en la Comissió d'Obres Públiques; pensem que el seu lloc ideal seria la Comissió d'Indústria, que a més està reunida precisament en estos moments ací.

El tema del sòl industrial és un problema també crònic en el nostre territori en la majoria de municipis.
Hi ha una descoordinació absoluta entre els diferents municipis, no hi ha cap entitat per damunt d'ells que d'alguna manera regule, ordene, planifique quin model de zones industrials, on s'haurien d'instal·lar, on s'haurien d'instal·lar uns tipus d'indústria, on no s'haurien d'instal·lar, etcètera, etcètera.

Què ens trobem en estos moments?
Que cada ajuntament, lògicament, intenta tindre el seu polígon, el seu parc industrial el millor possible.
En molts casos, a partir de fets consumats, perquè és cert que una bona part dels polígons industrials que tenim als nostres municipis tingueren el seu origen en l'existència d'indústries clandestines, naus industrials que es van construir d'aquella manera.
I que, davant del fet que la seua consolidació impedix el seu enderrocament, sobre la marxa el que s'ha fet a la millor ha sigut una ampliació d'eixe polígon il·legal en el seu temps.
Però el que sí destaca sobretot són algunes característiques: la mancança de servicis és una cosa absolutament crònica, tant de xarxes d'aigua potable, fonamentalment també de sanejament, mesures de seguretat, el tema de contaminació, etcètera, etcètera.

La proximitat també a nuclis de població és un problema cada volta major en gran part dels nostres parcs industrials.

Després també eixa no-insistència d'algun tipus de criteri, d'algun tipus, diguem, d'ordenació del sector per part de la conselleria, d'ordenació del sector que sempre tindria un concepte de col·laboració, no se pot negar als ajuntaments la seua capacitat de voler que en el seu terme municipal se puguen instal·lar indústries que donen llocs de treball, etcètera.
Però també notem a faltar una política més decidida de manera de poder contribuir a evitar la despoblació de determinades comarques del País Valencià, especialment aquelles de l'interior.

Haguera sigut important que des de la conselleria s'haguera incentivat la instal·lació de determinats parcs industrials, la instal·lació de determinades indústries en zones de l'interior, contribuint així que estes persones no hagueren de desplaçar-se a zones de costa.
És curiós vore en zones de costa o en ciutats ja importants de per sí grans polígons industrials que acaben acaparant una quantitat de mà d'obra que al final ha de vindre d'algun lloc i està contribuint també a eixa desertització humana i industrial del nostre territori.

Per tant, alguna de les propostes que planteja la proposició no de llei nosaltres la considerem absolutament convenient, encara que molt tardana, perquè, bé, a estes altures gran part del problema ja està sobre la taula i té difícil ja aplicació.
Molt menys en una conselleria que, com tots sabem, ha vingut patint canvis freqüents de consellers que han estat allí evidentment quasi de pas; no pareixia que l'activitat industrial era la més, la major de les preocupacions per part d'ells.
Per tant, creem que el resultat d'això ha sigut una conselleria amb molts poquets recursos econòmics, molt poqueta voluntat a l'hora de col·laborar.
Tinguem en compte que inclús hi ha entitats estatals que estan finançant, estan actuant en polígons industrials al País Valencià, com pot ser inclús el Sepes, per exemple, que és un organisme estatal, i que d'alguna manera a voltes dóna la sensació que col·labora.
.
.
i ho dic tant en esta etapa que mana el Psoe com en l'anterior que manava el PP.
És a dir, que a voltes dóna la sensació que es preocupa més per este tipus d'actuacions que els propis organismes autonòmics, per la mancança de diners, etcètera.

El tema de Parc Castelló, que s'ha fet referència, podria ser també una situació emblemàtica.
És a dir, les diferències polítiques, tot el que està passant motiva que de les promeses fàcils en un moment donat al final se passe a una situació en la qual, bé, està quasi dormint en els llimbs.
És l'ajuntament el que ha tirar endavant el projecte amb una sèrie de problemes també amb propietaris importants, que se reproduïxen constantment.
La setmana passada, per exemple, apareixia en la premsa la polèmica pel polígon de El Serrallo, en concret hi ha inclús una foto en el diari El País de vivendes a escassos metres de plantes i indústries químiques.
Bé, açò, açò, vaja, és un desastre.
És a dir, ha d'haver alguna planificació que evite, d'acord a més amb normatives tan antigues com pot ser el Reglament d'activitats molestes que és de l'any 1961, ni més ni menys, que estableix clarament que han d'haver mínimes de 2.
000 metres a indústries perilloses, insalubres, etcètera.

Bé, ací tenim una foto d'unes vivendes en construcció a vint metres d'una planta química en Almassora en concret, en El Serralló.
Què està passant ací?
Nosaltres creem que sí que cal que per part de conselleria, si aquesta proposta va en eixa línia, nosaltres la recolzem, d'exigir-li a la conselleria no solament eixe mapa de polígons, que segurament ni sap on estan, sinó a més tota una sèrie de normes que homogeneïtzen què fer en este problema que ací se presenta cruament, però que cada volta serà més freqüent.

Jo crec que en temes de parcs industrials o polígons industrials cal fer molt i que ahí la conselleria normalment arriba tard, si és que arriba.
Per tant, faena en té, i jo crec que aquesta proposta va en la línia d'intentar forçar que conselleria es preocupe un poquet més d'un problema que tenim damunt de la taula i que té ja, ja, molt difícil solució.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Per a fixar posició té la paraula, pel Grup Parlamentari Popular, la senyora Carolina Salvador.

La senyora Salvador Moliner:

Gràcies, senyor president.

Senyora Marco, per tal de contestar-li la seua estranyesa en què ha començat la seua intervenció, li diré que la comissió d'infraestructures no existix, és la Comissió d'Obres Públiques.
I, en tot cas, li diré que és la Mesa de les Corts qui té la competència per a determinar a quina comissió s'envia un full o un altre.
Dins d'eixa de la Mesa de les Corts vosté té companys que van participar en eixa presa de decisió.
I a més a més li diré també que les decisions de la Mesa són susceptibles de ser recorregudes, i que sapiem ni vosté ni cap membre del seu grup han presentat cap tipus de recurs sobre eixa decisió d'enviar este punt en concret a esta comissió.

Ja entrant en matèria, a vore, anem a fer una explicació, ja que vosté mos ha detallat tot tipus d'estudis i tot tipus de comentaris sobre el que és la política industrial per part del Consell.

Mire, sobre el primer punt on vostés mos demanen que s'agilitzen els tràmits administratius per a generar suficient sòl industrial el més prompte possible, i amb criteris de creixement ordenat i sostenible, li diré que per part del Consell s'ha aprovat, i vosté ho sap, un paquet legislatiu, que està conformat pel que és la Llei 4/2004, de 30 de juny, d'ordenació territorial i protecció del paisatge; la Llei 10/2004, de sòl no urbanitzable, on en la seua disposició addicional sexta es diu que s'afavorix.
.
.
, que se proposa i s'impulsa excepcionalment la implantació de xicotets polígons industrials en municipis de menys de 2.
000 habitants, i la Llei 16/2005, de la Generalitat, urbanística valenciana.

Dins del que és este paquet legislatiu, el que se garantitzen sobretot són els criteris de sostenibilitat, de publicitat i de participació ciutadana, i el que s'intenta és agilitzar al màxim tota la tramitació administrativa sense caure que eixa rapidesa puga menyscabar els drets dels propietaris del sòl on s'han de plantar els polígons industrials.

Sobre el que és avui en dia la política del Consell i sobre el que són els polígons industrials, li diré que actualment la situació és, en la província de València, en Utiel, el polígon Nuevo Tollo, que està en obres i que es preveu que estiga finalitzat per a octubre de 2006; en Siete Aguas, el polígon La Contienda, que són terrenys propietat del Sepiva i en elaboració el projecte d'urbanització; en Ontinyent, Casa Balones, polígon finalitzat, que començarà ja dins de poc la fase de comercialització; en Carcaixent, La Calçada, finalitzat el projecte d'expropiació i treballant en la realització del pla parcial; en Llutxent, L'Estret, presentat el projecte de delimitació al mes de setembre; en Anna, finalitzat el Pla especial de delimitació, i Parc Sagunt 1, l'actuació està en fase d'urbanització, finalitzada la primera fase de comercialització de parcel·les.

En la província d'Alacant, Tibi l-El Maigmó, que té finalitzada la urbanització del polígon, i al mes de maig es va realitzar la primera fase de la comercialització.
En Tibi 2-Maigmó, també són terrenys propietat del Sepiva, i en procés de redacció del pla parcial.
En Xixona, L'Espartal III, prevista la finalització de les obres per a novembre de 2006.
En Monòver, El Pastoret, terrenys també propietat del Sepiva on s'està treballant en el seu planejament.

I en la província de Castelló, el Parc Castelló, que vosté acaba de fer unes al·lusions, i que ara entrarem després.
I en Alcalà de Xivert, El Campaner, el qual els terrenys són de propietat del Sepiva.

Pel que respecta al que són els parcs científics, la conselleria destinarà.
.
.
en total calculem un 54 milions d'euros en allò que és la materialització dels projectes de parcs científics amb les universitats valencianes.
S'han rubricat ja els convenis, i vosté ho sap, en la Universitat Politècnica de València, en la UJI de Castelló, la Miguel Hernández de Elche, la Universitat d'Alacant, la Universitat de València amb la Generalitat Valenciana.

Els projectes en concret comprendran prop d'1,6 milions de metres quadrats de superfície i s'ha presentat, per part de la Universitat d'Alacant, una superfície inicial de 567.
000 metres quadrats; per part de la Universitat Miguel Hernández d'Elche, 300.
000 metres quadrats; per part de la Universitat Jaume I inicialment 300.
000 metres quadrats, i per part de la Universitat de València, 140.
000 metres quadrats i 281.
000.

Amb això crec que el que és en referència al que vosté ha dit, que és la política industrial del Consell ha estat amplament reivindicada, amplament anunciada, amplament valorada per part dels dos consellers, li diré que la situació és que s'està treballant en la política industrial.

Respecte al segon punt de la dotació de sòl industrial.
.
.
amb dotar d'infraestructures mediambientals, de comunicació, de serveis públics i tecnològics necessaris perquè les empreses siguen competitives dins del sòl industrial, també respecte a això, tant per part de la Direcció General d'Indústria i Comerç com per part del Sepiva, que és l'empresa pública que té dins del seu objecte social la capacitat d'adquirir i preparar sòl per a la instal·lació, ubicació i creació d'espais d'innovació com instruments d'aproximació entre les agències del sistema valencià de ciència, tecnologia i empresa, com la de promoure, executar, gestionar i coordinar estructures d'investigació, desenrotllament i innovació, parcs i instituts científics i tecnològics i centres empresarials de desenrotllament i innovació tecnològica, li diré que s'ha ampliat el concepte de polígon industrial al d'àrea empresarial i s'està liderant en eixe àmbit nacional el projecte Governança de les àrees d'activitat empresarial amb col·laboració amb Aenor, administracions públiques i altres entitats relacionades i parcs empresarials per a establir una norma que permeta garantir i certificar la qualitat dels polígons industrials.

Dins d'eixe model de gestió denominat Governança, que s'aplicarà ja inicialment, com es va anunciar al mes de maig, dins del parc Rei Joan Carles I d'Almussafes, l'objectiu del Govern Valencià és estendre'l a tota la resta de projectes que impulsa la conselleria a través del Sepiva.

Este model de gestió, el Governança, permet dissenyar una estructura amb una xarxa d'informació per escometre actuacions sobre una sèrie de mesures diferents, com és la gestió de la innovació amb la finalitat d'incentivar processos d'R+D+I, configuració d'agrupacions innovadores i la consolidació d'infraestructures de suport a la innovació i gestió del coneixement que puguen identificar aspectes vinculats a la gestió del coneixement, desenrotllar infraestructures de desplegament del TIC, desplegar plans d'emulació i promoure el coneixement de les tendències.

S'actuarà sobre la gestió de cooperació que abastarà aspectes com la gestió d'aspectes mediambientals, que vosté també s'ha referit, d'aspectes de seguretat, infraestructures, de logística, d'adequació de les ordenances i de les tendències actuals.
En el moment de la gestió de la comunicació se milloraran les senyalitzacions del territori, els serveis d'informació i els protocols de comunicació.

I també la Governança comprén el que és la gestió de la qualitat de vida mitjançant les instal·lacions de models de gestió de qualitat, d'instal·lació de models gestió i seguretat, com són els plans d'emergència, les prevencions de riscos laborals, la seguretat vial i temes d'infraestructures com són les zones verdes, els serveis públics, transports o les estafetes de correus.

Bé, respecte al tercer punt, i pel que es referix a l'elaboració d'un mapa de polígons industrials de la Comunitat Valenciana, catalogant-los en funció de les característiques i disponibilitat de sòl de cadascuna d'elles, li diré que s'ha firmat recentment, en concret el dia 1 de setembre, amb la Universitat Politècnica de València, un conveni per actualitzar el catàleg de sòl industrial que fou elaborat en el 2003.
Es preveu que la finalització dels treballs es faça, com a molt tard, dins del primer trimestre de l'any següent.

I pel que fa a Parc Castelló, que és l'últim punt, donar-li un impuls de definir procediments de gestió urbanística i d'establir unes previsions temporals d'execució, li diré que Parc Castelló és, com vosté ha dit, un dels punts estratègics dins de la seua província, igual com la meua, que es troba en mans del Sepiva la fase de planificació, i per a la gestió s'ha constituït la Societat Parc Castelló-Serrallo, Societat Limitada; i que amb la finalitat de donar-li impuls i coordinació s'ha firmat un conveni de col·laboració amb l'ajuntament de Castelló per a la gestió del projecte, donant-li una participació local àmplia.
S'ha establit una relació de col·laboració amb els actuals propietaris del sòl, projectant-se un escenari de transparència i de benefici entre tots els implicats i d'acord amb l'interés general.
Una vegada aprovada la delimitació, s'està treballant en l'aprovació del pla parcial per al planejament urbanístic, i, com vosté comprendrà i com vosté sap, quan hi ha diferents administracions implicades, com este cas en què també està implicada l'administració central, i la local i l'autonòmica, i a part el que s'està és defensant el dret dels propietaris del sòl i defensant l'interés general, les coses van portant el seu pas i portant la seua tramitació.

D'acord amb tot el que ja li he especificat, comprendrà que la nostra posició serà la de votar en contra.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Salvador.

Sí, senyora Marco, per a rèplica.

La senyora Marco Gual:

Gracias, señor presidente.

Señorías.

Mostrar mi extrañeza simplemente porque durante toda esta legislatura hemos estado debatiendo en la comisión de industria sobre suelo industrial.
Hemos presentado varias proposiciones no de ley, hemos presentado enmiendas a los presupuestos, hemos presentado algunas iniciativas, incluso comparecencias del conseller con respecto a parques científico-tecnológicos.
Por eso era mi extrañeza que se debatiera aquí, no por el tema del marco normativo.
(So d'un mòbil)

Y hablando de marco normativo, la verdad es que con tanto marco normativo, yo no sé qué hacen los empresarios quejándose de que no hay suficiente suelo industrial, que no pueden comprar suelo industrial, que las características del suelo industrial no son las adecuadas para que las empresas sean competitivas de forma externa.
Que además, el precio es una barbaridad, porque además lo que se está haciendo es muchas veces especular, especular con el suelo industrial, yaa no solamente el suelo urbano, sino el suelo industrial.
Y además, tenemos dos ejemplos: el caso de Tibi y el caso de Montant, que me parece que los conocerá bastante bien, no hace falta que yo le haga referencia a ellos.
Pero si quiere, también le hago referencia a los mismos.

También con tanto marco normativo no entendemos por qué se ubican viviendas, como bien ha dicho el señor Oltra, cerca, cerca de lo que son polígonos industriales.

Y tampoco entendemos cómo con tanto marco normativo todavía se están construyendo polígonos industriales en zonas de valor ecológico y a veces sobre acuíferos que dan agua, agua potable, a las ciudades o los pueblos de alrededor.
Es algo que no entendemos con tanto marco normativo.

Usted está diciendo que se está trabajando.
.
.
La señora Salvador dice que se está trabajando en industria.
«Estamos trabajando en industria».
Pues, bueno, durante tres años que yo he estado aquí en estas Cortes Valencianas, yo lo único que he visto es que está trabajando en mentiras, en publicidad y en propaganda.
Porque en industria, quiero recordarle que el señor Justo Nieto presentó unos planes de competitividad, de 300 millones de euros, 300 millones de euros, para tres años.
No hace falta ser muy listo, hacer una división, una simple división, para pensar que 300 entre 3, 100 millones en cada uno de los presupuestos.
En el año 2005, los planes de competitividad no aparecían por el presupuesto.
En el año 2006, solamente hay 54 millones de euros.
Y en el año 2007, no sé si podremos recuperar en los planes el tiempo perdido, en los planes de competitividad.

Y luego también decirles: «se está trabajando».
.
.
Vale.
¿Dónde están los 30 millones de metros cuadrados de suelo industrial?

En cuanto a lo que es el proyecto de Gobernanza, mire, la verdad es que sí que lo conozco, la gobernanza del territorio y conozco quién está implicado en el proyecto, un proyecto muy interesante, creemos que muy positivo para esta comunidad, pero también un proyecto que está total y absolutamente estancado.
No lo dice el Partido Socialista, no lo digo yo, lo dicen las personas que están colaborando con este proyecto.
La desidia dentro del Impiva llega hasta tal punto, hasta tal punto, que la gente que está llevando este proyecto está total y absolutamente desanimada con el proyecto.

En cuanto a la firma del convenio firmado entre la Universidad Politécnica de Valencia y la Generalitat Valenciana, firmado este 1 de septiembre, la verdad es que es un avance y es algo muy positivo.
La verdad es que sí.
Pero, vaya, me gustaría ironizar que justamente con la Universidad Politécnica de Valencia.
No sé qué pasará, pero todos los institutos tecnológicos son para la Universidad Politécnica de Valencia.
Todos los convenios son mayoritariamente para la Universidad Politécnica de Valencia.
Y la mayor parte de las inversiones va a la Universidad Politécnica de Valencia.
El resto también existen, no es por nada.

En cuanto a Parc Castelló, usted ha dicho que es un proyecto estratégico para la Comunidad Valenciana y para nuestra común provincia.
Sí que es verdad, proyecto estratégico.
Tan estratégico que tenía que estar terminado en el año 2006 y todavía no se sabe nada de este proyecto estratégico.

Usted no ha contestado absolutamente nada de lo que he preguntado.
¿Cuál va a ser el modelo de gestión de este parque?
¿Cuándo va a ser realidad el Parc Castelló?
Y, ¿cuáles van a ser las parcelas que van a haber?
¿Cuándo va a tener esto.
.
.
cuándo va a ser real?
No virtual.
Porque parece que a Castellón todos los proyectos que le tocan son virtuales.
Yo no sé qué pasa.
Mundo Ilusión, virtual; aeropuerto, virtual; Ciudad de la Euforia, virtual; Ciudad de las Lenguas, virtual; universidad, virtual y Parc Castelló virtual.
No sé que pasa.
A ver si ya de una tenemos algo real, algo real.

Y usted ha dicho que cuando hay distintas administraciones, distintas administraciones implicadas, la verdad es complicado.
Bueno, en este caso, en el caso de Parc Castelló, no debería ser tan complicado, porque las únicas administraciones implicadas son la Generalitat Valenciana y el Ayuntamiento de Castellón, ambas gobernadas por el Partido Popular, el mismo color político.
Con lo cual no tendría que haber absolutamente ningún problema.

Y usted ha dicho que está implicado el Gobierno central.
El Gobierno central no está implicado en el proyecto de Parc Castelló.
Se ha confundido usted, señora Salvador.
Está implicado en Parc Sagunt, no en Parc Castelló.
Entre otras cosas, porque justamente la Generalitat Valenciana dijo, en concreto el señor Justo Nieto, que no quería la ayuda en Parc Castelló del Gobierno central.
No, no, que se bastaba y se sobraba el solo.
Pues, mire, no es por nada, pero a lo mejor si hubiera estado el Gobierno central Parc Castelló sería una realidad, como es Parc Sagunt, porque al fin y al cabo, los únicos proyectos que ustedes tiran adelante y que son una realidad son aquellos en los que son socios del Gobierno central.
Voy a decir dos: Copa América, que está invirtiendo el Gobierno central, y Parc Sagunt, que está invirtiendo el Gobierno central.
(Remors) De hecho, es el Gobierno central el que les ha adelantado, el que les ha adelantado la parte, la cuota correspondiente a la parte de la Generalitat Valenciana para poder llevar adelante este proyecto, también tan emblemático para la Comunidad Valenciana, y tan necesario para nuestras empresas.

Yo no tengo nada más que decirle más que, bueno, en cuanto a lo que es política de suelo industrial, las cosas se deberían haber hecho mejor hace mucho tiempo y se deberían establecer los caminos para poder hacerlo mejor de aquí en el futuro.
Nos estamos jugando mucho, nos estamos jugando la competitividad de nuestra industria en el futuro, si es que de verdad queremos tener industria.
Otra cosa es que queramos tener parques temáticos.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Gracias, señora Marco.

Señora Salvador, tiene la palabra.

La senyora Salvador Moliner:

Gràcies, senyor president.

Senyora Marco, si una oferta de sòl industrial, una promoció de sòl industrial, un increment d'un 12,7% de l'oferta de sòl industrial dins de la Comunitat Valenciana li pareix poc, jo li hauré de dir que no sé.
.
.
a la millor no ha escoltat a què ens hem estat referint.

Un augment d'un 12,7% avui en dia, ara en este moment, a la Comunitat Valenciana hi ha registrats 169 milions de metres quadrats de sòl industrial.
S'han de promoure 21,5 milions de metres quadrats.
Dins d'esta legislatura ja s'han finalitzat prop de 4 milions de metres quadrats.
S'ha creat una oficina, la oficina Isis, que el que fa és col·laborar directament, sobretot, amb xicotets ajuntaments per a agilitzar, en la mesura del possible, tot el que és la promoció de sòl industrial.
La xarxa de parcs científics ja li he dit que és la més ambiciosa que n'hi ha.

N'hi ha, dins del que són eixos 169,3 milions de metres quadrats, 77,8 milions de metres quadrats en la província de València, 51,8 en la de Castelló i 39,5 en la d'Alacant.
Tenim una borsa de sòl industrial i empresarial on hi ha un catàleg de projectes, que és el més competitiu de tot el mediterrani, amb uns preus molt atractius i que alberga tot tipus de projectes.

I jo crec que es pot dir que creem que no hi ha hagut cap govern que haja apostat tant pel sòl industrial, per la promoció del sòl industrial i per diversificar el que és el teixit empresarial i per impulsar la R+D+I i atraure les inversions estrangeres, com este govern, com el govern del president Camps.

Però a més a més, davant de tot el que vosté ha dit, li diré que Castelló és la meua província, igual com és la seua província.
Que no són projectes virtuals els que tenim, sinó també li diré que eixe aeroport es farà i s'acabarà en els terminis, a pesar que el ministeri mos ho va paralitzar el mes de desembre, sense cap justificació.
(Remors) No.
Sense cap justificació mos va paralitzar el projecte.
Però que hi ha un compromís, un compromís per part de la diputació, per part de la Generalitat per acabar-ho en el temps que li toca.

Molta virtualitat.
No sé jo molta virtualitat.
.
.
Se treballa com s'ha de treballar i es complix el que s'ha de complir, cosa que per part del Govern central, com tots sabem, ni els compromisos.
.
.
ni amb l'Ave, ni els compromisos que últimament.
.
.
I, sobretot, ja comencem a parlar en el que ha sigut la Comunitat Valenciana, i amb l'aigua no han complit.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Salvador.

Finalitzat el debat, passem a la votació.
Vots a favor de la proposició no de llei?
6.
Vots en contra?
9.
Per 9 vots en contra i 6 a favor queda rebutjada la proposició no de llei.

Proposició no de llei sobre la construcció durant el bienni 2006-2007 d'una nova carretera entre la CV-650 i la CV-81 així com el pont del Pla d'Ontinyent

El senyor president:

Passem al següent punt de l'ordre del dia: presa en consideració de la proposició no de llei sobre la construcció durant el bienni 2006-2007 d'una nova carretera entre la CV-650 i la CV-81, així com el pont del Pla d'Ontinyent, presentat pel Grup Parlamentari Socialista.

Per a la seua defensa, i també per a les dos esmenes que hi ha presentades per part del Grup Socialista, té la paraula el senyor Godoy.

El senyor Godoy García:

Muchas gracias, señor president.

Bien, lo voy a defender todo en su conjunto.

Se trata, en efecto, de una proposición no de ley en la cual se instaría al Consell de la Generalitat a construir durante el bienio 2007-2008 una nueva carretera entre la CV-650 y la CV-81.
.
.
(remors) así como el puente del Pla d'Ontinyent y sus accesos, con el fin de conectar ambas carreteras salvando, por la zona este del núcleo urbano, la barrera natural del río Clariano, y dar cuenta a estas Cortes en el plazo de tres meses.

Señor presidente, señorías, no es la primera vez que el Grupo Socialista realiza esta propuesta en las Cortes Valencianas.
Ya hicimos esta misma propuesta, que reiteramos hoy, mediante la presentación de enmiendas a los presupuestos de la Generalitat Valenciana tanto en el año 2005 como en el año 2006.
En el año 2005 mediante una enmienda de adición, en la que propusimos esto mismo: «Construcción -decíamos literalmente- «la construcción del puente de San Vicente sobre el río Clariano en la ciudad de Ontinyent».
Y en el año 2006 mediante dos propuestas de adición.
En la primera de ellas propusimos ejecutar una nueva carretera entre la CV-650 y la CV-81, así como el puente del Pla d'Ontinyent y sus accesos, con el fin de conectar ambas carreteras salvando, por la zona este del núcleo urbano, la barrera natural del río Clariano.
Y en la segunda enmienda propusimos, además, una dotación específica de un millón de euros para poder comenzar las obras en este año en que estamos, en el año 2006.

Desgraciadamente, señorías, todas estas enmiendas fueron rechazadas por el Grupo Popular mayoritario y no pudieron prosperar.
Y, por todo ello, una vez más, vamos a presentar y a defender mediante esta proposición no de ley esta propuesta en beneficio de una necesidad que existe, como conocen ustedes, en la ciudad de Ontinyent, con la finalidad de poder conseguir en esta ocasión el apoyo mayoritario de esta cámara.

He de decirles también, señorías, que es un tema que la Conselleria de Infraestructuras y Transporte conoce perfectamente bien y conoce la necesidad, como después tendré ocasión de demostrar, desde hace diez años.

Los objetivos fundamentales que motivan la ejecución de esta nueva vía de comunicación, de esta conexión, han sido expuestos, reiteradamente también a la propia conselleria, hasta por escrito por el alcalde de Ontinyent, por don Manuel Reguart Penadés, en los siguientes términos.
Dice su escrito que «el planeamiento urbanístico del término municipal de Ontinyent define como suelo industrial prácticamente el suelo comprendido entre el núcleo urbano y el límite al este del término municipal que trascurre paralelo a la carretera autonómica A-7».

Y, además, que «toda esta área se encuentra separada por el río Clariano y, en consecuencia, la comunicación entre los polígonos del norte, que supone unos 600.
000 metros cuadrados de suelo industrial consolidado, y del sureste, con 1.
200.
000 metros cuadrados de suelo industrial consolidado, y con 1.
200.
000 metros cuadrados planeados por el nuevo plan general de Ontinyent, al que hay que sumar otros 800.
000 metros cuadrados del desarrollo de un PAI anexo a esta zona desde Agullent, esa comunicación se realiza actualmente a través del núcleo urbano a causa de la barrera infranqueable que constituye el río Clariano».

Dice además en su escrito el señor alcalde de Ontinyent que «esta situación produce un incremento de costos del transporte que tiene una repercusión directa en los costos finales de producción de la industria local, con la consiguiente pérdida de competitividad».
La materialización del proyecto puente del Pla o pont de Sant Vicent reduciría notablemente el tiempo del trayecto y la distancia recorrida con la conexión de las dos áreas.
Añade que la comunicación entre ambas zonas industriales, que actualmente se realizan a través del núcleo urbano, comporta un incremento del tráfico rodado en las principales vías urbanas de acceso a la ciudad con los consiguientes problemas de congestión y de seguridad vial que de ello se derivan, y, además, dado que este tránsito de paso se compone mayoritariamente de vehículos pesados, se agravan los problemas de seguridad vial y obliga a mayores costes de renovación y mantenimiento del viario.

Y, por otra parte, los desplazamientos diarios entre las diferentes zonas residenciales y los polígonos industriales, al no existir alternativa alguna, se realizan actualmente a través de la CV-81, ronda sur de Ontinyent, que por ello soporta unas intensidades medias diarias elevadas con puntas que llegan al límite de capacidad de la vía, entre 16.
000 y 20.
000 vehículos.

Por consiguiente, la falta de esta conexión hace que el acceso a las zonas industriales situadas al norte del río Clariano, desde la CV-660, desde Fontanars y Almansa, y desde la CV-81, desde Bocairent y Villena, tenga que transcurrir por vías urbanas que atraviesan la ciudad creando muchos problemas de congestión, contaminación y seguridad vial dentro de la ciudad, como cualquiera de ustedes, si por allí ha pasado, habrá podido comprobar el problema de la misma forma que lo ha podido hacer el diputado que les habla.

Tengo que decir a sus señorías que esta obra acumula ya un gran retraso y que desde hace diez años se está pidiendo por parte de la ciudad de Ontinyent por sus diversos ayuntamientos.
El primer proyecto para realizar las obras se concretó ya en el año 1997, y ese mismo año -según información de la que disponemos- el alcalde de la ciudad y el presidente de la Confederación Empresarial de la Vall d'Albaida se reunieron con el entonces director general de Obras Públicas, y hoy conseller, don José Ramón García Antón, que se comprometió a dar luz verde a la construcción de esta infraestructura.
Y así se recoge en la prensa local de Ontinyent, del sábado 8 de marzo de 1997, que abre su portada, en concreto El Periòdic d'Ontinyent, con la noticia: «La conselleria da luz verde a un nuevo puente para la ciudad de Ontinyent.
Será el quinto puente de la ciudad y se construirá en el Pla de San Vicent».
Y continúa diciendo que este puente de San Vicent podría estar finalizado en 1999.
«El futuro puente de San Vicent -dice- fue, sin duda, el principal tema que se abordó en la reunión mantenida este martes con la Conselleria de Obras Públicas».
«El director general de Obras Públicas -continúa el periódico- José Ramón García Antón, se comprometió a dar luz verde a la construcción del puente si el ayuntamiento se hacía cargo de adquirir los terrenos y urbanizar los accesos a la nueva vía».
Llega incluso a decir que el proyecto tiene un coste de 476 millones de pesetas y que tendría como función prioritaria la conexión entre los dos polígonos industriales, el del Pla y el de San Vicent, que se encuentran separados por la cuenca del Clariano.

Tengo que añadir, señorías, continuando este relato de hechos, que el día 14 de enero de 1998, el pleno del Ayuntamiento de Ontinyent aprobó por unanimidad comunicar a la Conselleria de Obras Públicas que el proyecto básico y de ejecución del puente del Pla y de San Vicent está a disposición de la conselleria y se pide a la conselleria: uno, que se consigne la dotación presupuestaria necesaria para su ejecución; dos, que se efectúen los trámites administrativos pertinentes y se dé cuenta a la corporación municipal.
La conselleria no respondió a estas peticiones.

En 1998, el nuevo director general, ya don Pedro Marco, anunció la intención de iniciar las obras en 1999, y de nuevo una página d'El Periòdic d'Ontinyent nos dice: «Conselleria anuncia 300 millones ahora para el pont de San Vicent.
El ayuntamiento deberá urbanizar los accesos.
Las obras pueden empezar el próximo año».

Por lo que nosotros sabemos, señorías, el ayuntamiento hizo sus deberes.
El señor Pedro Marco en este caso no cumplió sus promesas.
Y esto es así porque el día 24 de enero de 2000, la alcaldesa entonces de Ontinyent remitió al director general de Arquitectura y Vivienda el proyecto de nueva carretera de conexión de ambas carreteras del pont del Pla.

Miren ustedes, señorías, por acuerdo también de 14 de noviembre de 2000, el propio Gobierno Valenciano declaró la urgente ocupación de los bienes y derechos sujetos a un expediente de expropiación forzosa del Ayuntamiento de Ontinyent.
Y es muy interesante leer el Dogv, número 3.
881, de 20 de noviembre de 2000, en que el Gobierno Valenciano dice: «Esta declaración urgente de ocupación se justifica por las siguientes razones -y el propio Gobierno reconoce la obra de conexión de las carreteras pont del Pla de San Vicent-: debe realizarse con celeridad ya que se trata de una obra muy importante que va a conectar las dos zonas industriales más importantes de Ontinyent, que se encuentra pendiente de ejecución en la Conselleria de Obras Públicas, Urbanismo y Transportes o la declara necesaria y de urgente necesidad».

Estos son los hechos que han transcurrido y las razones que justifican esta proposición no de ley.
Yo creo que pocas obras habrán sufrido tanto retraso y tanta postergación.
Creemos que es la hora de rectificar y de dar comienzo durante el próximo año a las obras que se piden en esta proposición no de ley.
Han pasado diez años de trámites, de promesas, y es preciso ya que los ciudadanos y ciudadanas de Ontinyent empiecen a ver la realidad de la ejecución de estas obras que han sido excesivas e injustificadamente dilatadas en el tiempo.
Ahora tenemos una muy buena ocasión de incluir en los próximos presupuestos de la Generalitat Valenciana una partida presupuestaria para que empiecen estas obras en el año 2007.
Estaremos muy atentos, sabemos que se ha tenido que actualizar el proyecto, el proyecto ha sido actualizado por el ayuntamiento, los precios también, en estos momentos el proyecto está en la propia conselleria y, por tanto, es una cuestión ya de voluntad política el impulsar este proyecto y empezar a hacer estas obras.

Por tanto, tenemos una vez más que pedir a los diferentes grupos parlamentarios que apoyen esta propuesta de resolución porque creemos que es una obra necesaria, tanto desde el punto de vista ambiental como desde el punto de vista de la propia calidad de vida para la ciudad de Ontinyent, que no tendrá que ser atravesada por tantos camiones porque se evitará muchísimos kilómetros y muchísimo consumo de carburantes dentro de la ciudad, y pensamos que todos los ciudadanos, en este caso, de Ontinyent, ganarán en esa calidad de vida y que todas las empresas situadas en estos polígonos lo agradecerán vivamente.

Esperamos encontrar el apoyo de los diferentes grupos por una propuesta de resolución que consideramos también de justicia y que lleva un considerable retraso.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Godoy.

A esta propuesta de resolución hay presentada una enmienda, registro de entrada 46.
612, del Grupo Parlamentario Popular.

Para su defensa, tiene la palabra la señora Martínez.

La senyora Martínez Zaragoza:

Gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Señor Godoy, efectivamente ha expresado muy bien los problemas y dificultades que está teniendo desde hace muchísimos años el casco urbano del municipio de Ontinyent, de la provincia de Valencia, con respecto a todos los temas de transportes, ya que ha descrito muy bien toda la problemática que implica, sobre todo, atravesar el núcleo urbano, obstaculizar la circulación, con los supuestos agravantes y costes en la calidad de vida de los ciudadanos a lo largo de todos estos años en cuanto a impacto sobre el núcleo urbano, la congestión del tráfico, la inseguridad vial que todo ello conlleva, los daños medioambientales y el deterioro general de la ciudad.

Muy consciente de estos problemas, como usted ha contado, desde hace mucho tiempo la Conselleria de Infraestructuras y Obras Públicas, pero, por supuestísimo, desde hace tantísimos años muy consciente debía haber sido el presidente, alcalde del municipio.
Y en aras a conseguir una buena solución usted ha expresado aquí que en sucesivas veces se ha reunido con la conselleria pero, por lo que se ve, no en aras a concretar una solución viable para el municipio.
Entonces, reconocerle que la conselleria por supuesto está informada y ha seguido esta problemática durante muchísimo tiempo.

Y decirle también que lo que ha faltado un poco ha sido la disposición por parte del ayuntamiento durante tanto tiempo de concretar un proyecto viable, trabajando codo con codo con la conselleria, junto con otros tantos municipios de la Comunidad Valenciana que cuando tienen un grave problema en su municipio se ponen a trabajar para conseguir, de la forma más breve posible, resolver los problemas.
Por lo tanto, disposición por parte del ayuntamiento mucha desde hace poco, pero relativamente poca desde hace mucho.

De todas formas, quiero informarle que la Conselleria de Infraestructuras es muy consciente y por ello está trabajando a día de hoy con el Ayuntamiento de Ontinyent para solucionar de forma coordinada entre ambas administraciones los actuales problemas de comunicación entre las zonas industriales y residenciales a los que se refiere la proposición que han presentado.
Decirle que se llegó a un acuerdo por parte del ayuntamiento con la conselleria por el que se redactaría el proyecto del puente y ejecutaría los accesos -esto a iniciativa del ayuntamiento-, mientras que la conselleria construiría el puente.

Y dado que se llegó a un acuerdo tras negociaciones y habiéndose puesto a disposición el ayuntamiento, desde estas Cortes, este grupo parlamentario quisiera expresar cómo están las cosas, tal y como se lo he dicho, y, por lo tanto, no obstante, quisiéramos presentar al texto de la proposición que ustedes han presentado un texto alternativo al que ustedes han presentado en su proposición, diciendo lo siguiente:

«Las Cortes Valencianas instan al Consell a continuar realizando las gestiones oportunas con el Ayuntamiento de Ontinyent para solucionar, con la mayor rapidez posible y de forma coordinada entre ambas administraciones, los problemas de comunicación viaria que afectan a la zona industrial de esta población».

Y en aras a intentar llegar a un acuerdo, este grupo ha presentado a la Mesa esta iniciativa, esta alteración del texto, de la proposición, y les invito a que lo tengan en consideración para ver si podemos llegar a un acuerdo.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Martínez.

Para aceptación o no de la enmienda, tiene la palabra el señor Godoy.

El senyor Godoy García:

Muchas gracias, señor presidente.

Sí, en efecto, he leído la propuesta, la enmienda de modificación que presenta el Grupo Parlamentario Popular, que la verdad es que lo que viene a decir es que continúen las cosas, que continúen realizándose gestiones por parte del Consell con el Ayuntamiento de Ontinyent para solucionar, con la mayor rapidez posible, los problemas de comunicación viaria que afectan a la zona industrial del este de la población.

Bueno, yo creo que eso es obvio que tiene que continuar, que tienen que hablar las administraciones, que tienen que resolver los problemas con la mayor rapidez posible, que lo tienen que hacer de forma coordinada.
Pero, les insisto, señorías, es que ¡llevan diez años!
, llevan diez años esperando esta población, lleva diez años esperando ese ayuntamiento, y no es el ayuntamiento de un solo color político, sino de varios colores políticos, llevan hablando con la conselleria, han tenido mucha paciencia, y yo creo que en estos momentos, que existe ya un proyecto, que ese proyecto está en la conselleria, ya lo único que hace falta es la voluntad política de la conselleria de decir «adelante» y de poner dinero en los presupuestos, y de comprometerse, que es lo que pedimos nosotros en nuestra proposición no de ley, en realizar unas obras.
No en seguir coordinándose, que eso está muy bien, sino en empezar ya a realizar las obras en el 2007, y decimos que se terminen entre 2007 y 2008, ¡que no es que estamos pidiendo la luna!
, estamos pidiendo algo que es justo que el propio Gobierno Valenciano ya hace tiempo que reconoció la necesidad y urgencia de estas obras, para las que hay un proyecto que está realizado y que lo único que hace falta es poner un dinero y comprometerse públicamente con la ciudad de Ontinyent, con su ayuntamiento, a empezar estas obras en el 2007 y a concluirlas entre el año 2007 y 2008.

Es decir, señorías, nosotros, en nuestra proposición no de ley pedimos certeza en las cosas, pedimos celeridad y pedimos inversiones; y ustedes, en su enmienda, nos ofrecen muy buenas palabras, pero, en realidad, cuajadas de incertidumbres, de nuevas dilaciones y de retrasos y, al fin y al cabo, pues, nos están ofreciendo humo.
No queremos que nos ofrezcan más incertidumbres, ya le han ofrecido eso a la población durante diez años, no queremos más retrasos y no queremos más mareos, sino, puesto que ustedes mismos, y aquí mismo, en esta misma comisión, el portavoz que me ha precedido del Partido Popular reconoce, sí, son necesarias, son urgentes, pero, además, el propio Consell, por escrito, en el Dogv, son necesarias, son urgentes, reconoce la necesidad de urgencia de la actuación, pues, dígannos por qué si es necesaria y si es urgente, no pueden ustedes comprometer ya, existiendo como existe un proyecto, un presupuesto.
O, por lo menos, comprometerse a que se realicen estas obras entre el 2007 y el 2008.

No podemos entenderlo y, por eso, sospechamos que detrás de estas buenas palabras de su enmienda de modificación se esconde la voluntad de seguir mareando y de no acometer estas obras.
Mire, el proyecto se ha actualizado, está actualizado incluso económicamente, la conselleria dice que está supervisándolo.
.
.
Muy bien, pero, ¿cuánto tiempo va a estar supervisándolo?
¿Un año?
¿Dos años?
Pero ¿cómo es posible?
¡Pero eso se supervisa con con mucha rapidez!
Es perfectamente posible, técnicamente posible, que esté listo para licitar a comienzos del año 2007.
Por tanto, la pelota la tienen ustedes en el tejado.
Depende de ustedes, depende del gobierno del Partido Popular, ya no es una cuestión de problemas técnicos, es una cuestión de voluntad política y es una cuestión de presupuestos.

Miren ustedes, durante dos años el Grupo Parlamentario Socialista les hemos pedido en todos los presupuestos las obras del pont de Sant Vicent, y ustedes, durante dos años las han rechazado.
Pues, ahora mismo tienen una espléndida ocasión de rectificar, y rectificar es de sabios.
Por tanto, les pedimos que no sigan ustedes empeñados en la vía en la que están, que no cometan ustedes el error y la injusticia de negarle de nuevo a Ontinyent unas inversiones que ustedes mismos saben que necesita, que las necesita con urgencia y que, por consiguiente, deben ser prioritarias para la Generalitat.

Y, por tanto, señorías, no hagamos juegos de artificio, con estas cosas no se juega.
Hay una propuesta de resolución del Partido Socialista que, si se aprueba, obligará a la conselleria a hacer unas obras entre los años 2007 y 2008 que la propia conselleria sabe que tiene que hacer, que no tienen problemas técnicos y que el único problema es de voluntad política.

Hay una enmienda de modificación que ustedes proponen, que consiste en descafeinar la proposición no de ley, en crear incertidumbre, en no ofrecer una solución a los problemas de retrasos, que ya son de diez años, y, en suma, a mí me parece que ustedes aquí ofrecen muy buenas palabras, pero, de trigo, no ofrecen ustedes ni un grano, y, por tanto, desde el Grupo Parlamentario Socialista no podemos admitir este juego y no podemos admitir, sintiéndolo mucho, porque nos gustaría llegar a un acuerdo, pero ofreciendo algo a la población, ofreciendo algo a Ontinyent, no podemos admitir esta enmienda de modificación.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Godoy.

Sí, señora Martínez, tiene la palabra.

La senyora Martínez Zaragoza:

Muchas gracias, señor presidente.

Vamos a ver, vamos a poner las cosas en su sitio y a organizarnos, porque, ustedes.
.
.
, yo lo estoy escuchando, me ha contado una historia de que el Ayuntamiento de Ontinyent está solicitando la necesidad de solucionar estos problemas y que propone soluciones.
Vamos a ver, esto no es cierto, si empiezo a casar los datos del propio texto de su propuesta.

En primer lugar, ustedes están diciendo que donde dice «que se solucione el problema para el bienio 2006-2007», luego agregan una enmienda, pues, poniendo la solución del problema en 2007-2008, porque dicen: «Donde dice: «bienio 2006-2007«; debe decir: «que se solucione en el tramo bienal del 2007 al 2008«».
Vamos a ver, y yo le he leído expresamente que el Ayuntamiento de Ontinyent ha finalizado recientemente la redacción del proyecto y que está previsto que la conselleria licite las obras en el 2007.
Es decir, en el 2007 se va a formalizar la licitación, y la licitación es porque hay una consignación presupuestaria: no se puede licitar nada sin presupuesto, sin dinero eficiente, o sea, eficaz.
Liquidez, se presupuesta con liquidez económica.

Y lo que tampoco se puede hacer es, pues, por ejemplo, como hace su gobierno nacional, que hace una lista de posibles infraestructuras para licitar en el año 2005, y a día de hoy una barbaridad de carreteras incluidas en ese listado del año 2005, estamos en el año 2006, y ni tan siquiera se ha licitado.
Y este gobierno valenciano, para con Ontinyent, tiene preparada la licitación y la consignación para ahora, en el 2007, hacerla.
Entonces, eso es trabajar, eso es marcar los tiempos y dotar de liquidez a los proyectos mediante una licitación real.

Y, luego, por otro lado, si usted está diciendo que nosotros, el Partido Popular, estamos con juegos de artificio.
.
.
Pero, si las propias incongruencias las están haciendo ustedes.
Si es que ustedes están pidiendo que se construya un puente para solucionar los problemas, y cuando lo están solicitando van y dice, «es que queremos un puente», pero ni plantear soluciones de cómo ni un proyecto básico de cómo quieren ese puente para su ciudad.
¿No serán ustedes los propios ciudadanos de Ontinyent y el alcalde de Ontinyent el que se tenga que espabilar un poco y presentar (veus) un proyecto para dar solución a ese puente?
Ese puente, ya está el proyecto redactado, y se va a licitar en el año 2007, y la conselleria está trabajando con la máxima celeridad.

Pero también es verdad que el Ayuntamiento de Ontinyent tiene que trabajar codo con codo, presentar los proyectos oportunos básicos para dar una solución con la mayor rapidez posible que se está haciendo.
Por lo tanto, tengamos claras las cosas, no pospongamos fechas en la propia iniciativa, ¡que se van a enfadar con ustedes los suyos!
, en Ontinyent se van a enfadar, porque ¿cómo quiere posponer usted.
.
.
?
O sea, está metiendo prisa a través de las Cortes Valencianas de que se solucione el problema, cuando la conselleria le está dando solución (veus), pero es que, además, se permite la gratuidad de decir, «¡bueno, va, pues, un añico más!
».
Es que es una incongruencia que, fuegos de artificio, usted, el propio diputado del Partido Socialista es el que la está planteando en esta propia iniciativa.

¿No será mejor colaborar directamente?
Y, por eso, este grupo parlamentario les ha presentado esta propuesta de resolución con la enmienda de modificación de su texto, que aclara mucho mejor la situación.
Y, entonces, pues, yo creo que su grupo parlamentario quedaría muchísimo mejor de cara al municipio de Ontinyent planteando esta propuesta de resolución.
Por lo tanto, no le podemos aceptar el texto que ha presentado, porque es aceptarle un freno para los propios ciudadanos de Ontinyent y es aceptar un freno para el Ayuntamiento de Ontinyent y la solución de la mejora de la calidad de vida de sus ciudadanos.

Por eso, el Partido Popular no va a firmar esta iniciativa suya y, por lo tanto, el Partido Popular, a través del Gobierno Valenciano, lo que quiere es ayudar a dar solución a los ciudadanos de Ontinyent.

Nada más y muchísimas gracias.

El senyor president:

Gracias, señora Martínez.

Para fijar la posición, tiene la palabra.
.
.
(Veus) ¿Sí.
.
.
?
(Pausa)

Muy bien, tiene usted la palabra, señor Godoy.

El senyor Godoy García:

Bueno, para decirle a la representante del Partido Popular que vaya papel que tienen que hacer.
¿Por qué hemos cambiado por medio de una enmienda el año 2006-2007, 2007-2008?
Pues, porque, sencillamente, la proposición no de ley la presentamos el 6 de octubre de ¡2005!
, y ahora mismo, que estamos tratándola, estamos a finales del año ¡2006!
, y ustedes, el Grupo Popular, no ha puesto ni un céntimo en estos presupuestos, pese a nuestras enmiendas, del Grupo Socialista, pidiendo que pusieran, como mínimo, un millón de euros para empezar, no han puesto ni un céntimo para este año.

Por consiguiente, por una razón de congruencia, si estas Cortes funcionaran con mayor rapidez, pues, se habría podido pedir para el 2006-2007.
No siendo así, estándolas tratando a final de este año, se lo ponemos a ustedes más fácil: 2007-2008.
(Veus)

Pero, mire, les voy a hacer a ustedes una propuesta muy clara: si el problema es ese y ustedes nos dicen que en el 2006 van a estar licitando, yo retiro la enmienda que he presentado y dejamos la proposición no de ley original, con el año 2006-2007.
No tiene usted más que decir que están de acuerdo.

En segundo lugar, dice usted: «El ayuntamiento es que no ha presentado un proyecto básico».
.
.
Pero ¿cómo puede usted decir eso?
En primer lugar, los proyectos los hace la conselleria y, en este caso, ni siquiera los ha hecho la conselleria, y lo que ha hecho es obligar al ayuntamiento a hacer ese gasto.
Pero, ¿por qué no lo ha hecho la conselleria?

Pero, en segundo lugar, perfectamente sabe usted que hay un proyecto en la conselleria hecho y pagado por el ayuntamiento y lo único que tiene que hacer la conselleria es supervisarlo.
Por tanto, no nos vengan ustedes con milongas, porque esto no es así.

Y, en tercer lugar, dice usted: «Se va a licitar el 2007».
¿Pero en qué quedamos: va a ser en el 2006 o va a ser en el 2007?
No nos diga usted que lo van a hacer entre el 2006 y el 2007 y después nos dice que se va a licitar en el 2007.
Yo le pregunto a usted: ¿está usted en condiciones de asegurar y garantizar en estas Cortes (veus) que se va a licitar en el 2007?
Pues, hágalo usted y hágalo formalmente y responda usted lo que tiene que responder.

Y, en segundo lugar, si en condiciones de eso está, usted no es el conseller de Infraestructuras, sería mucho mejor que apoyáramos todas las Cortes esta proposición no de ley, que lo que viene es a obligar que se licite en el 2007 y que se hagan las obras entre el año 2007 y el 2008.
Si ustedes son capaces de hacerlas todas en el 2007, estaremos muy satisfechos; y, si no, les damos la oportunidad de hacerlas entre el 2007 y 2008.
Lo que no queremos es que se escapen ustedes, como siempre, por la gatera.
No pueden ustedes escaparse por la gatera ni por la puerta de atrás.
Hagan ustedes un ejercicio de responsabilidad con esta necesidad que ustedes mismos reconocen que tiene el pueblo de Ontinyent, y den respuestas claras y precisas.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Godoy.

Para fijar posición, tiene la palabra por el Grupo de Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, el señor Oltra.

El senyor Oltra i Soler:

Gràcies, senyor president.

La necessitat del pont del Pla en Ontinyent, jo crec que és una cosa absolutament constatada.
Nosaltres venim presentant una esmena als pressupostos, jo recorde que és una de les clàssiques que presentem i que ens agradaria deixar de presentar-la, no?
, seria senyal que tot això que s'està dient, doncs, va a fer-se.
Però, fins ara tots els anys l'hem presentat i tots els anys el PP ha votat en contra.

Cal tindre en compte una cosa: la ciutat d'Ontinyent és una ciutat que viu o ha vixcut essencialment per la indústria del tèxtil, una indústria que està en una crisi molt important, una indústria que estava absolutament incrustada en la població.
O siga, basta entrar a Ontinyent per a vore la gran quantitat de naus industrials enormes i tancades que hi ha en el centre de la població.
I en una mesura, jo crec que de lògica previsió, doncs, se van preparar alguns polígons industrials als afores de la ciutat, una ciutat que, bé, està enclavada en un espai físic difícil.
O siga, difícil pel tema del riu, la serra, etcètera.
I va preveure, doncs, uns polígons industrials amb suficient capacitat perquè les indústries, per una banda, poder traslladar les indústries existents al casc urbà fora i, per altra, permetre la nova instal·lació de més indústries que donaren una eixida a una ciutat tan important com és Ontinyent.

El problema és que, clar, eixes previsions de creixement no s'han vist acompanyades de la creació de les infraestructures corresponents, amb la qual cosa el problema que ans existia era menor perquè la quantitat de gent era menor, que suposava el tràfec del trànsit per la ciutat, una ciutat amb uns carrers més bé estrets que altra cosa i tota creuada de ponts, l'alliberament teòric que haguera suposat la construcció d'eixes naus fora del casc urbà i que eixe trànsit d'anada i trànsit pesant no haguera de travessar-la, s'ha vist frustrat en el sentit que el necessari pont que deuria de comunicar per damunt del riu Clariano i permetre eixa comunicació entre eixos nous polígons industrials inclús zones de creixement urbà, no s'ha fet.

A mi em pareix absolutament patètic que una obligació que té la conselleria i siga del color polític que siga la conselleria, la faça inclús recaure en el mateix ajuntament.
Tinguem en compte que esta és una reivindicació de la ciutat d'Ontinyent mane qui mane en la ciutat d'Ontinyent.
Jo recorde que inclús en el manament de l'anterior alcaldessa del PP, crec que era Lina Insa, ja estava reivindicada unànimement la construcció d'este pont.
Ara mateix l'equip actual de govern el que fa és mantindre una reivindicació històrica.

Per tant,  jo crec que és una necessitat que està ahí, que fins ara no s'ha pogut confiar en el seu compliment.
Inclús quan se va plantejar, jo recorde haver plantejat eixa esmena, també per al pressupost del 2006, i el PP votà en contra -senyal que no pensava fer-la-.
En estos moments, ja no té ninguna excusa.
El pont és necessari, el creixement d'Ontinyent ho justifica.
Inclús l'Ajuntament d'Ontinyent, excedint-se de les seues competències, inclús ha redactat i ha pagat un projecte, que té damunt de la taula i l'única cosa que falta és que vagen els d'Ontinyent també a posar allí rajoles per a fer el pont.
Però, bé, la conselleria per a què està, no?
O siga, el que no se pot és permetre este tipus de situacions que quan manava l'anterior alcaldessa se feren visites allí, clarament electoralistes, i promeses que tot allò anava a fer-se.
Va ser perdre l'alcaldia i la sensació que hi ha és que s'ha implantat un castic a la ciutat d'Ontinyent per haver perdut eixa alcaldia.
I això que, després, la senyora Insa va estar recol·locada per ahí.

Per tant, nosaltres pensem que és una infraestructura absolutament imprescindible per a garantir el futur d'esta ciutat que ja té dificultats davant de la situació del tèxtil i, per tant, anem a recolzar-la perquè volem ser coherents amb el que sempre hem defés, no?
Este pont s'ha de fer i ja està bé, i la prova del que ací s'està dient vindrà el mes que ve quan se presenten el pressupostos, si ve el projecte de pont o no ve, però que és una instal·lació absolutament necessària i jo crec que estaria molt bé que estes Corts feren arribar a la conselleria el manament que això se ficara en els pressupostos ara que encara estem a temps.

Gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyor Oltra.

Finalitzat el debat, passem a votació.
Vots a favor de la proposta de resolució?
7.
Vots en contra?
9.
Per 9 vots en contra i 7 a favor, queda rebutjada la proposta de resolució.

Presa en consideració de la proposició no de llei sobre l'alliberament del peatge de l'A-7 al pas per les comarques de la Safor i la Marina Alta

El senyor president:

Passem al punt següent de l'ordre del dia, que és el número sis: presa en consideració de la proposició no de llei sobre l'alliberament del peatge de l'A-7 al pas per les comarques de la Safor i la Marina Alta, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: l'Entesa.

Per a la seua defensa, té la paraula el senyor Oltra.

El senyor Oltra i Soler:

Gràcies, senyor president.

L'alliberament del peatge de l'autopista A-7 també forma part d'eixes esmenes clàssiques que presentem des de fa molts anys.
Al final, mos hem quedat a soles presentant estes iniciatives.
Sempre havíem tingut l'acompanyament del Partit Socialista, però, mira, des que governen en Madrid que es van despenjar.

Nosaltres continuem creient que és necessari l'alliberament d'este peatge per les mateixes raons de sempre.
Per què?
Doncs, perquè a pesar que en el seu moment, en una decisió, jo crec que absolutament equivocada, es va permetre la pròrroga de la concessió fins a l'any 2019 a canvi d'una rebaixa en el peatge, una rebaixa insuficient i un augment significatiu en els anys que els valencians i valencianes haurem de pagar eixe peatge, doncs, el resultat jo crec que no està sent satisfactori, especialment en alguns trams que -diguem-  no hi ha vies alternatives amb la suficient garantia.

Nosaltres sabem que, lògicament, el rescat… Home!
, si esta pròrroga no s'haguera donat, doncs, probablement, estaríem quasi a punt, quasi a punt del venciment de la concessió, amb la qual cosa tindríem un gran problema resolt.
Eixa pròrroga va ser donada pel govern del Partit Popular, en l'època del senyor Zaplana, i va ser rebuda com aigua del cel per part de l'empresa concessionària, que jo crec que ha sigut la gran beneficiària d'esta operació.
En estos moments, bé, queda una concessió fins a l'any 2019, una durada encara important, i, lògicament, açò ha de tindre un cost econòmic important també.

Nosaltres sempre hem dit que eixe cost econòmic també cal comparar-lo amb altres situacions, com per exemple el que suposa -que mai se valora- la construcció de determinades variants per a… perquè, clar, tots sabem que a pesar de l'abaratiment que ha hagut en el tema del peatge, doncs, continua sent prohibitiu per a la majoria del trànsit.
La prova és, per exemple, el tema  de camions que, bé, els que són d'allà baix, el tema de Font de la Figuera, bé, la quantitat impressionant de trànsit pesant que es desvia per l'autovia d'Alacant-Madrid, enganxa ahí amb Font de la Figuera i a partir d'ahí continua per una autovia bona, però que, clar, la que ha de donar servici, a la zona de la costa, en concret de les comarques que ací fan referència, eixa autovia no li presta cap utilitat lògicament, per no parlar ja dels turismes particulars que, si no és que no tinguen altre remei, doncs, procuren evitar l'autopista per eixe cost econòmic.

Això en què s'ha traduït?
Especialment en zones com les Marines i la Safor, doncs, ahí està la nacional 332, és una carretera nacional molt antiga, amb un carril només, sense voreres, plena de revoltes, travessa una de les zones més muntanyoses del territori i la situació és molt perillosa, amb molta inseguretat vial, etcètera.
Ahí s'han fet i s'han plantejat algunes actuacions de variants, unes amb menys cost econòmic, costos ambientals impressionants en la majoria de casos i econòmics també molt forts, a més amb una sèrie de conflictes perquè estem parlant d'una zona molt poblada i que a voltes el tema de les expropiacions és difícil de fer, encarixen molt, problemes socials, etcètera, etcètera.

Quan es parla del que va suposar el rescat de la concessió, doncs, pareix que solament es quantifica això.
A nosaltres ens interessaria també que es parlara del que suposa la construcció de moltes d'estes variants en un espai xicotet, un espai ambientalment molt delicat i amb una pressió urbana molt forta.
O siga, probablement, si l'A-7 estiguera lliure de peatge més d'una d'estes variants que avui estan demanades, estan promeses o inclús ja executades, doncs, probablement no s'haurien de fer o no s'haurien d'haver fet en el seu moment.
I això és un element que jo crec que cal tindre en compte a l'hora d'este tipus de qüestions.

Nosaltres continuem reivindicant l'alliberament total de l'A-7 en el nostre territori a l'igual que mos oposem a la construcció de més autopistes de peatge, com ja s'han anunciat inclús pel govern actual.

En estos moments, la proposta que presentem fa referència a dos comarques concretes, que és la de la Marina Alta i la Safor.
Per què és això?
Perquè en l'any 2005 hi hagué un debat en el Congrés dels Diputats, promogut per una diputada nostra de la circumscripció de València, Isaura Navarro, que presentà una proposta davant de tots estos arguments a què jo he fet referència, en la qual es demanava expressament l'alliberament de forma parcial del peatge en la Safor i la Marina Alta.
Esta proposta va ser objecte de debat i, al final, es va arribar a una solució -diguem- transaccional per part de tots els grups polítics, inclòs el mateix Partit Popular.
Dels pocs que no la votaren, per cert, va ser Esquerra Republicana de Catalunya, però la resta de formacions polítiques la votaren.
I en este acord, el segon punt, planteja textualment: «Facilitar la tramitació administrativa de l'eliminació d'este peatge que sol·licita l'administració autònoma, sempre que el cos de la mesura còrrega a càrrec de l'administració sol·licitant, a l'igual que s'ha produït en la comunitat autònoma d'Andalusia».

Clar, açò què vol dir?
Vol dir que l'administració autonòmica, en este cas la Generalitat Valenciana, deu ser la que demane eixe alliberament i per demanar-ho deu pagar-ho.
Solució: que no ho ha demanat, cosa absolutament normal tenint en compte qui mos mana en estos moments.
Això és com s'ha fet en la comunitat autònoma d'Andalusia, s'ha fet en altres llocs també.

En línia d'açò, quan es va aprovar aquesta proposta, també es va aprovar una altra qüestió que està en vigor, i és la creació d'un fons de reserva per a promoure rescats en els peatges, en determinades vies d'autopistes de peatge.
Eixe fons es va crear, està aprovat, i, per tant, també és un altre mitjà pel qual es podria negociar de manera que el cost econòmic que suposara eixe alliberament parcial poguera recaure en eixe fons creat en la Llei de pressupostos per a l'any 2006.

Del que es tracta, en definitiva, és d'intentar buscar una solució en estos dos punts tan conflictius.
Dic «tan conflictius» perquè conflictiu deu ser tot, però el tema d'una variant gratuïta que poguera servir d'alternativa en estos casos no està, no està.
O siga, la nacional 332 no val en estos casos per les raons que abans he dit.

Ara també, per cert, es planteja el tema de la construcció d'una nova autovia central que allibere el problema del peatge, una nova infraestructura de gran capacitat, de gran consum de territori, amb costos ambientals i econòmics importants, que també, al final, redunda en el mateix problema; que com l'autopista continua sent cara, doncs, cal anar creant més infraestructures perquè la gent que no vol pagar això no complique la vida en el tema de carreteres inadequades, cascs urbans, etcètera, etcètera.

Nosaltres pensem que en estes dos comarques que, a més, estan assistint a un creixement urbanístic absolutament descontrolat i impressionant, doncs, la solució no és fàcil si es tracta de plantejar noves infraestructures.

Per tant, la via més ràpida, la vida ambientalment més assumible i la via, probablement, econòmicament també millor, tenint en compte la necessitat d'obligar l'Estat a participar en l'operació via fons de rescat que es va crear en el seu moment i que està en vigor, nosaltres entenem que és l'aprovació d'aquesta proposta en els termes que està redactada, d'alliberament parcial en estes dos comarques i continuar les negociacions, continuar la lluita per aconseguir l'alliberament total del peatge en l'A-7.
Creiem que és l'objectiu final i que, per tant, a eixe objectiu hem de dedicar-nos.

Però, en estos moments, el problema important que tenim en estes dos comarques és un problema que s'ha de resoldre ja.
I tenim el precedent positiu que en el Congrés dels Diputats es va aprovar així i eixe precedent és el que nosaltres hem utilitzat en aquesta proposta per a plantejar la qüestió.
Tot el món ho va vore bé.
Per tant, la pilota en este moment la té la Generalitat Valenciana.
Tots sabem que si diu que sí vol dir assumir un cost econòmic, evidentment, però jo crec que seria prestar un servici a la ciutadania de veritat, serien uns diners ben utilitzats, no com va dir en el seu moment el senyor García Antón, «una barbaritat», textualment, sinó uns diners ben utilitzats per tal de buscar solucions entre les dos administracions implicades per a poder resoldre un problema que alliberaria de crear infraestructures, jo crec més impactants, i, probablement, econòmicament inclús molt més cares.

Per tant, eixa és la proposta que mosatros, d'acord amb el que es va aprovar en Madrid, plantegem a esta comissió amb l'objectiu que puga ser aprovada.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Oltra.

A esta proposició no de llei s'han presentat dos esmenes, una del Grup Parlamentari Socialista i una altra del Grup Parlamentari Popular.

Per a la defensa de la del Grup Parlamentari Socialista, té la paraula el senyor Godoy.

El senyor Godoy García:

Muchas gracias, señor presidente.

Señor Oltra.

Señores diputados.

En efecto, por parte del Grupo Parlamentario Socialista hemos presentado una enmienda, cuyo texto dice lo siguiente:

«Las Cortes Valencianas instan al Consell a: Uno.
Impulsar el cumplimiento del protocolo de carreteras de la Comunidad Valenciana firmado por el presidente del Consell y la ministra de Fomento el día 11 de abril de 2005.

»Dos.
Garantizar la liberación del peaje durante los meses estivales en los tramos de la AP-7, correspondientes a las comarcas de la Safor y la Marina Alta y tramos de Castellón-Benicàssim y Peñíscola-Benicarló-Vinarós -está claro, de la nacional 340.

»Tres.
Estudiar la posibilidad de eliminar el peaje en la autopista A-7, en los términos aprobados por el Congreso de los Diputados el día 19 de octubre de 2005, y remitir a estas Cortes el estudio realizado.
»

Yo quisiera empezar, desde luego, expresando un respeto por la propuesta que hace el Grupo Parlamentario de la Entesa, que en gran parte podemos compartir, pero no podemos compartirla tal como está redactada en su totalidad.

Y por eso hemos presentado esta enmienda, con un ánimo absolutamente constructivo, para, de un lado, recoger la realidad existente en la Comunidad Valenciana y que no podemos ignorarla.
Y es que el día 11 de abril de 2005 -no hace tanto tiempo- se firmó por parte de la ministra de Fomento, que se desplazó y vino a la Comunidad Valenciana, con el presidente de la Comunidad Valenciana, se firmó un protocolo, un protocolo de carreteras, con una previsión de inversiones de 4.
000 millones de euros para nuestra comunidad, que se está desarrollando, en estos momentos se está desarrollando.

Y es el marco inversor en carreteras que por parte del ministerio se está utilizando en nuestra comunidad y que, además, se está utilizando de manera que los propios presupuestos ministeriales han experimentado un crecimiento importante para hacer frente a los compromisos escritos, firmados y con calendario que en ese protocolo se encuentran comprendidos.
Y entre esos compromisos escritos hay toda una serie de variantes que, al mismo tiempo, van a suponer, para las poblaciones por las que actualmente atraviesa la nacional 332, una liberación, una liberación y una cesión a los municipios de los tramos liberados en esas carreteras, para que puedan realizar actuaciones que contribuyan a la calidad de vida de la población, de tipo vías parques o aquellas que se consideren convenientes y se puedan también conveniar y apoyar.

Y, bueno, por otra parte, van a dotar de una capacidad muchísimo mayor a la propia nacional 332, y no solamente a esa carretera, que es la que nos queda al sur de la comunidad, sino a la que nos queda al norte de la comunidad, que es la nacional 340 de Castellón, que quería decir que aunque no se contempla, no se contempla en la propuesta de la Entesa, pero supongo y pienso que estarán también con lo que nosotros como Grupo Socialista pedimos en nuestra enmienda.
Y es que cualquier liberación de peaje, cualquier medida de este tipo, independientemente de cómo pudiera adoptarse, contemple no solamente la parte del sur de la comunidad y la nacional 332, sino que contemple también la nacional 340, y justamente los tramos de Castellón-Benicàssim y Peníscola-Benicarló-Vinarós.

Tengo que decir también, señorías, que justamente el protocolo del día 11 de abril de 2005, firmado por el ministerio, contempla esos dos tramos de Castellón, además de contemplar los problemas de la Marina Alta y, por tanto, la realización de una serie de variantes en la Marina Alta, que se están realizando gran parte de ellas, como es la variante de Ondara-Verger, si no recuerdo mal.
Y se ha puesto en marcha la revisión del proyecto para poderse también realizar la variante de Benissa.
Y otras obras que van a contemplarse en estos presupuestos, como va a ser la duplicación, ya en la Marina Baja, la duplicación de la variante de Benidorm, que se contempla también realizar.

Además de esto, y además de la variante de la Safor, por supuesto, y de otras más en la nacional 332, y otras mucha obras, como va a ser la duplicación del tramo entre Pilar de la Horadada y Torrevieja, que también se ha autorizado ya la licitación y va a ser en forma de vía parque, o la duplicación del tramo entre Torrevieja y Guardamar, que también va a realizarse en vía parque, y también abarca la nacional 332 en la parte más al sur de la comunidad, que no se contempla tampoco en la propuesta que nos hace la Entesa.
.
.
Pues además de esta nacional 332, parece que al mismo tiempo y en el mismo paquete, deberíamos contemplar la nacional 340.

He de decirles que se ha alcanzado un acuerdo con los municipios de Peníscola, Benicarló y Vinarós y que existe ya el proyecto, que ese proyecto está ya supervisado y, por tanto, está listo para ser licitado y va a ser licitado en breve.
Por tanto, ahí se va a realizar la duplicación en variante de la nacional 340 a su paso por Peníscola, Benircarló y Vinarós, con lo que se va a evitar un conjunto de problemas.
Y que se está en contacto con los ayuntamientos y con la Generalitat Valenciana por parte del ministerio para darle una solución a lo que es el tramo entre Castellón y Benicàssim.

Bueno, nosotros, evidentemente, no podemos obviar ni podemos olvidar ninguna de esas cuestiones.

Tengo también que señalar que otra cuestión que no podemos obviar es una proposición no de ley que recientemente, hace muy pocos meses, se aprobó en el Congreso de los Diputados, y que además la aprobaron los tres grupos parlamentarios, tanto el de Izquierda Unida, como el Partido Popular como el Psoe.
Y en este caso, ciertamente, fue una proposición transaccional a raíz, a raíz de un texto propuesto por Izquierda Unida-Los Verdes (so d'un mòbil), en el cual.
.
.

Y esta transaccional, que fue aprobada por todos los grupos, lo que dice en el primer punto es algo muy similar a lo que nosotros decimos en el primer punto de nuestra enmienda, que es impulsar con diligencia las actuaciones previstas en el protocolo de colaboración firmado entre el Ministerio de Fomento y la Generalitat Valenciana en lo relacionado a la nacional 332, especialmente el estudio informativo y el proyecto constructivo de la variante de la Safor y las relativas a la comarca de la Marina Alta.
Luego, se está pidiendo, el mismo grupo de Izquierda Unida, el Partido Popular y el Psoe, que eso se realice.

Y en segundo lugar, se pide que se facilite la tramitación administrativa de la eliminación de este peaje que solicite la administración autonómica, siempre que el coste de la medida corra a cargo de la administración solicitante, al igual que se ha hecho en la comunidad autónoma de Andalucía.
Por tanto, son también estos tres grupos los que están pidiendo que previamente sea la administración autonómica la que lo solicite y que se haga según un procedimiento en el cual ellos tres se ponen de acuerdo.

Yo creo que esos elementos, como mínimo, tenemos que ponerlos encima de la mesa.
Por parte del Grupo Socialista, desde luego, hemos hecho un esfuerzo por poner esos elementos encima de la mesa, por considerar, igualmente, con todo respeto, la propuesta del grupo de la Entesa.
Y a partir de ahí, redactar la enmienda, la propuesta de enmienda que hemos planteado, en la cual, por una parte, se contemple el cumplimiento del protocolo de carreteras, tal como se ha contemplado en Madrid por parte de los tres grupos.

En segundo lugar, que se garantice la liberación del peaje en lo que consideramos que es el problema mayor, que es el verano.
Sobre todo, que se garantice durante el verano y que se garantice no solamente para las comarcas de la Safor y la Marina Alta, sino para el tramo Castellón-Benicàssim y Peníscola-Benicarló-Vinaròs, hasta que no tengan otra solución.
De alguna manera se viene haciendo por parte, fundamentalmente, de las administraciones locales.
Pues pónganse de acuerdo la administración autonómica, la administración local y el propio ministerio.
De manera que el próximo verano, y hasta que no se concluyan las obras que realmente den una alternativa válida a los problemas de congestión actual de la nacional 332 y de la nacional 340, se pueda realizar un esfuerzo.

Y, en tercer lugar, con respecto a lo que sería ya la liberación total del peaje de la autopista A-7, les tengo que recordar que hace muy poco tiempo se tuvo una gran ocasión, y la tuvo el gobierno del señor Zaplana.
El gobierno del señor Zaplana tuvo la ocasión de no haber renovado la concesión.
Sin embargo, el gobierno del señor Zaplana optó por renovar la concesión.
Pero, ¿qué pedimos nosotros ahora?
Que al menos, que al menos se estudie la posibilidad de eliminación de ese peaje, que se haga el estudio preciso y que se realice en los términos (remors) aprobados, aprobados, por el Congreso de los Diputados.
También por sus señorías, por el Partido Popular, por Izquierda Unida y por el Partido Socialista el día 19 de octubre de 2005.
Y que se remita a estas Cortes el estudio realizado para que podamos ver las posibilidades y el sentido de la urgencia, la prioridad de una y de otra actuación, poder realizar la evaluación correspondiente y tomar las decisiones correspondientes.

Por tanto, nosotros vamos a mantener nuestra enmienda, abiertos, sí, a cualquier posibilidad de transaccionar con el grupo que ha presentado la proposición no de ley.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Godoy.

Ara, per a defendre l'esmena, per part del Grup Parlamentari Popular, té la paraula el senyor Maluenda.

El senyor Maluenda Verdú:

Moltes gràcies, senyor president.

Bé.
Senyories, jo sabia perfectament que quan el senyor Oltra deia en la seua intervenció que en eixa reivindicació de l'alliberament dels peatges s'ha quedat a soles, no es referia al Grup Parlamentari Popular, en ningun cas, perquè el senyor Oltra coneix quin és el criteri del Grup Parlamentari Popular.
Era una andanada clara al Grup Parlamentari Socialista, que quan estava en l'oposició sí que demanava alliberar el peatge i quan està en el govern a Espanya ja no vol fer-ho.

Però, clar, després d'escoltar el senyor Godoy, jo dic: bé, però si està claríssim el tema.
Què és el que cal fer ací?
Cal fer que el Grup Socialista i el Grup d'Esquerra Unida facen una esmena transaccional, perquè tenen cos reglamentari per a fer-ho perquè hi ha una esmena en la qual demanen l'alliberament del peatge en l'autopista al seu pas per la Comunitat Valenciana.
Clar que poden fer-ho.
Jo no vaig a oposar-me a la tramitació, en absolut, no vaig a oposar-me.

Per tant, si la voluntat que ha manifestat el senyor Godoy és sincera, ho tenen de cine, ho tenen de cine!
Quina millor ocasió que esta!
No vaig a oposar-me.
És més, sap el que li dic?
Que si ho firmen, mosatros mos abstenim en la votació perquè prospere.
Més clar, auia.
A vore si són paraules o son gestos o què és, senyor Godoy.
Ara mateix permetrem que es trameta i mos abstindrem perquè prospere.
Eixa és la seua responsabilitat i la seua manifestació que li ha fet al senyor Oltra.
Obras son amores y no buenas razones.

Coherència del Grup Parlamentari Popular?
Clar que sí.
Mosatros sí que som coherents, quan governàvem a Espanya i quan no governem.
Però també vull fer-li un missatge al senyor Oltra.
Vostés tenen un pacte de govern en el conjunt de l'Estat.
Sí, allí són socis del govern socialista i apleguen a moltíssimes qüestions, a la majoria, estan d'acord en tot.
No tenen representació en el govern, clar que no.
No obstant això, estan recolzant constantment eixe govern socialista del conjunt d'Espanya.
Per què no presenten la iniciativa a Madrid, en el Congrés?
, i segur que la portaran endavant, segur que la portaran endavant.
Encara que pense que seria bo que fóra un recolzament de les Corts Valencianes, que es pot plasmar mitjançant eixa transaccional feta per vosté i pel senyor Godoy, demanant l'alliberament del peatge en tota la comunitat.
Ni mos oposarem a la tramitació ni votarem en contra.
Quina ocasió d'or tenen vostés en este moment de dur-ho endavant!

Què és el que pensem mosatros de.
.
.
?
Bé, ho sap perfectament.
Estan dient que si el senyor Zaplana, que si el president de la Generalitat.
.
.
Mire, no.
Són competències de l'Estat, vostés ho saben.
Qui concedix les pròrrogues és el govern d'Espanya, no el govern de la Generalitat.
Per tant, jo crec que caldria ser un poquet més discrets a l'hora de fer eixe tipus d'acusacions, que l'únic que pretenen és tirar balons fora.

Clar, la proposició suposa reiterar -per dècima volta, o no sé, o cent voltes ja, no ho sé- la ja coneguda demanda de l'alliberament del peatge de l'AP-7 i en este cas, en els trams de la Safor i la Marina Alta.

Plantejar la gratuïtat en algun dels seus trams és oblidar la funcionalitat que ha de tindre una infraestructura com és l'autopista.
Pretenen que l'AP-7, que deu complir una funció essencial per a trànsit de llarg recorregut, opere simultàniament com a distribuïdor de trànsit local i pensem que això és un error, perquè per a això està la carretera nacional 332.

En este sentit, en el protocol de col·laboració firmat l'11 d'abril del 2005 entre el Ministeri de Foment i la Generalitat, que dia el senyor Godoy que «cal impulsar que la Generalitat complixca el protocol».
.
.
Bé, però per què no parla d'impulsar que el Ministeri de Foment complixca el protocol?
Si vosté sap que se va firmar l'11 d'abril i no han plasmat ni una sola actuació en els pressupostos del 2006!
Caldrà demanar al ministeri el compliment d'eixe conveni.

O siga, que la Generalitat, el que ha aconseguit amb eixe conveni és que el ministeri assumixca el compromís d'executar les actuacions necessàries per a millorar la nacional 332 en les dos comarques citades, la variant de la Safor, Oliva sud, Rafelcofer, Gandia, la duplicació de la variant de Gandia, la duplicació del Verger-Oliva, el condicionament de la nacional 332 tram el Mascarat-Gata de Gorgos i la variant de Benissa.

En la programació que arrepleguen d'este protocol, se preveu la licitació de la variant de Benissa en el 2006 i el ministeri ha licitat recentment l'assistència tècnica per a la redacció de l'estudi informatiu de la variant de la Safor des de la variant de Gandia fins al sud del municipi d'Oliva, però no hi ha execució de projectes.

L'autopista A-7 no és adequada per a canalitzar els trànsit de curt i llarg recorregut, situació que es produïx al llarg del litoral de la Comunitat Valenciana.
La solució d'estos trànsits consistix en millorar la carretera nacional 332 construint les variants i rondes necessàries que els canalitzen i distribuïxquen este trànsit, facilitant els accessos als nuclis urbans, urbanitzacions i platges, variants i rondes que seria igualment necessari incloure'ls en el supòsit que s'alliberara el peatge.
Encara que s'alliberara el peatge, caldria incloure eixa sèrie d'actuacions, que és el que està impulsant la Generalitat a través del conveni de l'11 d'abril.

Però, clar, si el que volen realment, conforme s'han manifestat, és alliberar el peatge en la Comunitat Valenciana, ni val la proposta inicial ni val l'esmena que ha plantejat el Grup Parlamentari Socialista.
Només val plasmar en negre sobre blanc la voluntat política de tots els grups perquè siga aixina.
I repetixc i reitere, no hi hauria ningun inconvenient en tramitació, perquè permetríem perfectament la tramitació i la seua aprovació.

Quina és l'esmena que ha presentat el Grup Parlamentari Popular?
Bé, doncs, ha presentat una esmena que és coherent amb el que és el criteri que el Partit Popular sempre manté en este tipus de qüestions.
L'esmena diu: «Les Corts acorden que el Consell inste el Govern de la nació a complir amb la màxima urgència possible els compromisos assumits en el protocol de col·laboració en matèria de carreteres firmat davant del Ministeri de Foment i la Generalitat l'11 d'abril del 2005».
És el ministeri el que ha de complir el conveni, són actuacions del ministeri, són diners dels pressupostos generals de l'Estat, ¿com anem a dir que s'impulse el compliment per part de la Generalitat?
La Generalitat ha firmat el conveni i està reivindicant constantment que es porte endavant per a solucionar els problemes de la nacional 332 en les comarques de la Safor i la Marina Alta i, en particular, que es procedixca a la immediata licitació de les obres de la variant de Benissa, d'acord amb el calendari acordat en l'esmentat protocol.

Sap la seua senyoria, senyor Oltra, que mosatros, en febrer, quan vostés dugueren endavant esta iniciativa, vam presentar una esmena coincident amb esta, únicament que no figurava això de Benissa, perquè és un fet posterior.
Per això hem retirat l'altra i hem presentat esta dins de termini.
Jo sé que la seua senyoria no va a acceptar-la, jo sé que la seua senyoria és coherent amb els plantejaments que fa en matèria d'infraestructura, però no podrà negar que també el Grup Parlamentari Popular és coherent en estes qüestions, cosa que altres sí que no poden afirmar.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyor Maluenda.

Per a acceptació o no de les esmenes, té la paraula el senyor Oltra.
Tenint en compte que són dos esmenes, sap vosté que la presidència serà laxa en el temps.

El senyor Oltra i Soler:

Intentaré anar de pressa, ja que parlem d'autopistes.

Bé, la primera esmena que presenta el Grup Socialista, home, per a nosaltres té, digam, un pecat original, i és que planteja la substitució del text de la nostra, del punt 1.
Si haguera respectat eixe punt 1 i s'haguera plantejat.
.
.
, inclús acceptara plantejar-ho com un afegit a eixe punt 1, doncs, podríem parlar, podríem parlar que mentres s'aconseguix això, doncs, s'impulsa eixe protocol de carreteres que està en l'acord del Congrés dels Diputats, que mentres s'aconseguix el punt 1 que nosaltres plantegem, en el període estival, ja s'ha passat, espere que per a l'any que ve estiguera resolt, doncs, fóra gratuïta, etcètera, i que l'estudi eixe.
.
.

O siga, si fóra una cosa complementària a la proposta nostra, no tindríem cap inconvenient.
El que passa, clar, és que el que planteja és la substitució d'una proposta clara i concisa nostra que diu que les Corts Valencianes insten el Consell perquè en coordinació amb el ministeri.
.
.
La coordinació ja tots crec que sabem què vol dir, ja ho havia explicat jo abans: cal aprofitar eixa resolució del Congrés, cal aprofitar eixe fons de rescat de concessions, etcètera, etcètera.
Que s'assumixca l'alliberament del peatge en l'A-7 al seu pas per estes dos comarques.

Per tant, clar, eixe és l'objectiu central.
Qualsevol que desvirtue eixe objectiu, nosaltres no podem compartir-la.
Podem compartir que complemente, digam, temporalment, bé, doncs, este tipus de coses sí.
Mosatros, ja dic, no tindríem cap inconvenient en admetre-la, sempre i quan no fóra de substitució i, en tot cas, fóra de complement.

Home, seria molt important, seria molt important i molt cridaner, clar, doncs, que aquesta proposta, en els termes que estem parlant, poguera eixir aprovada d'estes Corts, encara que fóra amb l'abstenció del Grup Parlamentari Popular.
Això, vaja, demà seria notícia nacional, segurament.
I, a més, jo crec que la immensa majoria dels valencians i valencianes estarien contents.
Estarien contents que eixa aprovació s'haguera pogut produir així, en esta comissió, perquè jo crec que és el que la gent necessita de veritat.

La gent mai va comprendre per què se prorrogava esta concessió.
.
.
(Veus) Bé, és cert que no era el president Zaplana el que la va signar, però és cert que el president Zaplana és el que la va estimular.
O siga, que això està més clar que l'aigua (veus), perquè era el president de la Generalitat, era la persona que va apostar per eixa política i, lògicament, el Govern de l'Estat, del seu partit, doncs, li va fer cas en este sentit.
I, bé, doncs, la veritat és que un flac favor mos ha fet, perquè, doncs, l'abaratiment va ser un abaratiment xicotet i, en canvi, la pròrroga ha segut tremenda!
, que a estes altures que pràcticament la concessió deuria acabar, doncs, resulta que encara mos queden quasi tretze anys de concessió, no?
, en els quals els valencians estarem pagant un peatge un poquet més barat, un poquet a soles, però tretze anys més de peatge.
O siga, l'empresa entusiasmada d'alegria quan allò se va aconseguir.

I és cert que hi ha tota una sèrie d'actuacions, unes fetes, altres previstes, en el protocol de carreteres.
Inclús hi ha alguna prou qüestionable, no?
Però estem parlant de dos comarques molt significatives.
Clar que podríem parlar, podríem parlar de tot, mosatros inclús, en la intervenció inicial jo he dit que això no vol dir que renunciem a la reivindicació de l'alliberament de tot el peatge en tota l'autopista, com se podrà comprovar ara, quan presentem esmenes als pressupostos en el tema aquest.
Però és cert que ací és probablement a on més, digam, punts conflictius se donen quant a les característiques físiques d'eixes comarques, el problema que s'està patint no és una alternativa viable de la nacional 332.

O siga, jo crec que qualsevol que pense que la 332, inclús és que és molt pitjor que la nacional 340.
En els trams que estem parlant, bé, pegar-se un passeig per eixa carretera en estos moments és tota una aventura.
O siga, és una carretera amb molt males condicions de tot tipus, molt perillosa i travessant, vaja, nuclis urbans importants.
O siga, una cosa absolutament improcedent, no val com a alternativa, com sí podrien ser a la millor en altres trams, encara que a la millor la intensitat del trànsit també fóra important.
O siga, no val en eixe sentit.

Per tant, nosaltres sí que estaríem disposats a intentar, digam, negociar, transaccionar una proposta en el sentit que sense perdre de vista l'objectiu central, que és l'alliberament del peatge, que, vaja, tot apunta que poc a poc, creant-se instruments, doncs, podria ser factible, doncs, poguérem ficar el que ací, en l'esmena del Partit Socialista, se mos ha dit.
Jo comprenc i alabe l'esforç, digam, d'arribar a un acord que han intentat des del Grup Socialista.
El que passa és que és manifestament insuficient.
Insuficient perquè, clar, deixen de costat, doncs, el tema principal, que és el que nosaltres clarament apostem per ell.

Tota la resta que ve ací, bé, doncs, unes coses poden ser més acceptables, més concretes que altres, però l'objectiu central mosatros no volem perdre'l, perquè creem que és el problema, bé, que fins fa quatre dies compartíem els dos grups parlamentaris en estes Corts.
Jo crec que eixe problema continua absolutament vigent i el que cal fer és forçar el Govern de Madrid.
Si en estos moments governa el Partit Socialista, que és l'únic que governa, perquè això que Esquerra Unida és soci de govern, doncs, depén.
No sé en estos moments si està votant més el PP amb ells que.
.
.
No, no, ho dic seriosament.
O siga, en temes importants hi ha coincidències curioses amb el PP en Madrid i a voltes som mosatros a qui mos toca posicionar-mos en contra.

O siga, no és ni molt menys una societat a l'ús el que hi ha ahí i, per tant, nosaltres som totalment independents, i jo crec que mos tomben la gran majoria de propostes que fem.
Per tant, si això és ser soci, doncs, d'una societat ruïnosa en tot cas, no és una societat perfecta ni molt menys.
Per tant, té de ser un esforç de tots els que davant de la preocupació que tenim en estos moments en el País Valencià, que som els que patim, doncs, tingam de buscar una solució, i eixa solució jo crec que passa, ineludiblement, per l'alliberament del peatge.
És una cosa, a més, que inclús hi ha ajuntaments que governa el Partit Popular que ho estan demanant, inclús, que són de la Marina Baixa, però ajuntaments com el d'Altea, ha aprovat demanar l'alliberament, ajuntaments com el d'Alfàs del Pi ha demanat l'alliberament.
.
.
O siga, és una cosa prou reivindicada per tota una sèrie de problemes.

Llavors, per tant, nosaltres no podem assumir l'esmena del Partit Popular, perquè, clar, se limita simplement a demanar el compliment d'un protocol que, efectivament, no depén solament del Consell, sinó que depén de manera especial del Govern de la nació, que, bé, en la majoria d'actuacions podrem estar d'acord, en altres no tant, però, en tot cas, el que no és és substitutiu de la proposta base nostra, que és el tema que ens ocupa.

Per tant, rebutjar les dos propostes d'esmena conforme estan redactades i, en tot cas, el Partit Socialista hauria de ser que acceptaren el punt 1 conforme està i, a més, vista la predisposició del Partit Popular, seria una oportunitat jo crec que irrepetible.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Anem a vore, tenim clar que no s'admeten les dos esmenes, però n'hi ha una oferta de parlar amb el Partit Socialista o que el Partit Socialista se manifeste per una cosa o altra.

Senyor Godoy, pot fer-ho o bé demanant que se suspenga la sessió per a parlar amb el portaveu d'Esquerra Unida o bé, a través d'un torn de rèplica, dir el que haja de dir en esta qüestió.
Vosté dirà, senyor Godoy.

El senyor Godoy García:

Señoría, en estos momentos pedirle el turno de réplica.

El senyor president:

Tiene usted la réplica, señor Godoy.

El senyor Godoy García:

Vamos a ver.
Voy a replicar, además, a las personas que me han precedido.
Por una parte.
.
.

El senyor president:

Señor Godoy, tengo que advertirle una cosa, antes de que continúe: la réplica es al señor Oltra, que es quien ha presentado la proposición no de ley y quien está defendiendo la proposición no de ley.
Quiero decirle que usted debe dirigir su réplica al señor Oltra, representante y portavoz del Grupo de Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa.

Nada más y muchas gracias.

El senyor Godoy García:

Muy bien.

Pues, señor Oltra, en primer lugar, usted pide aquí una condición, vamos a ver si nos podemos poner de acuerdo, pero una condición que dice que asumamos el punto 1, ¿eh?
, el punto 1 de ustedes.
Nosotros, el punto 1, que realmente es su proposición, es toda la proposición que ustedes hacen.
.
.
El punto 1 de ustedes, para nosotros tiene que conciliarse con unos hechos, como le he dicho en mi intervención, y nosotros lo tenemos que conciliar con dos hechos fundamentales.
Por una parte, que hay un protocolo firmado el día 11 de abril de 2005 y, por tanto, ese protocolo tiene unas consecuencias, también unas consecuencias presupuestarias y unas consecuencias jurídicas, se está cumpliendo y, por tanto, ahora mismo tenemos una situación, en estos momentos; dentro de unos años la situación va a cambiar como consecuencia de la aplicación de este protocolo y, para nosotros, como usted comprenderá, la primera prioridad es que se cumplan aquellos protocolos, aquellos convenios que se firman entre dos administraciones públicas, las cuales, una de ellas, el Gobierno de España, está sustentada por el propio Partido Socialista.
Entonces, eso para nosotros es fundamental.

Y, en segundo lugar, es fundamental -y también de esa manera yo lo he expresado- el cumplimiento de lo que los tres partidos políticos hemos aprobado en el Congreso de los Diputados.
Y en el Congreso de los Diputados, además de aprobar todos nosotros el compromiso de impulsar con diligencia las actuaciones previstas en el protocolo de colaboración, firmado ante el Ministerio de Fomento y la Generalitat Valenciana, en lo relacionado a la nacional 332, que yo extiendo también a la 340 en nuestra propuesta.
Además de eso, decimos y nos comprometemos a facilitar la tramitación administrativa de la eliminación de este peaje que solicite la administración autonómica, siempre que el coste de la medida corra a cargo de la administración solicitante al igual que se ha hecho con la comunidad autónoma de Andalucía.
Esas son las dos condiciones y los dos términos aprobados en la resolución del Congreso de los Diputados.
Claro, todo eso hay que conjugarlo con la propuesta de ustedes.

Y realmente para mí, y lo he pensado muy despacio, como usted comprenderá, señor Oltra, el conciliar estas dos condiciones con la propuesta de ustedes es redactar una propuesta en los términos en que nosotros hemos realizado nuestra enmienda.
Porque, por una parte, como usted puede ver, pedimos en primer lugar que impulsemos el cumplimiento de ese protocolo, en los mismos términos redactados por el Congreso de los Diputados, y, en tercer lugar, para facilitar una liberación por parte del Consell lo que decimos es que se estudie la posibilidad de eliminar el peaje de la autopista A-7 -y el Partido Popular también ha firmado lo de facilitar, por eso no me extraña, pero, vamos, no sé por qué se ríe el señor Maluenda-, estudiar la posibilidad de eliminar el peaje en la autopista A-7 en los términos aprobados por el Congreso de los Diputados el día 19 de octubre de 2005.
Y, por tanto, que se estudie.
Estudiemos esa posibilidad.
No aprobemos ya esa petición de liberación de entrada sin ningún estudio previo, sin ninguna pronunciación del Consell, sino estudiemos seriamente esa posibilidad.

Pero, mientras tanto, como somos conscientes de que los problemas se producen fundamentalmente en los meses estivales y se producen a lo largo de la nNacional 332 y de la nacional 340, hemos de pedir y pedimos que sea el Consell, en coordinación con las administraciones públicas, el Ministerio de Fomento, las administraciones locales, el que haga frente a ese problema en los meses estivales.
Actualmente se están produciendo esas liberaciones de peaje parcialmente, es cierto, entramos de la nacional 340 de Castellón, y están colaborando económicamente diputación y ayuntamientos, si no tengo mal la información.
Lo que pedimos nosotros es que el Consell también se responsabilice de esta cuestión.

Por tanto, nosotros estamos dispuestos a transaccionar sobre estas bases, pero no a incluir en la transacción una redacción literal o exacta de la propuesta de Izquierda Unida, del grupo de la Entesa.
Yo creo que eso lo hemos dicho con meridiana claridad.
El problema principal es el verano…

El senyor president:

Señor Godoy, por favor, le ruego concluya.

El senyor Godoy García:

-Perdón-.
…y afecta a ambas carreteras nacionales.

Por tanto, sobre esas bases, si el señor Oltra acepta, hablaríamos, y sobre otras bases no nos sería posible establecer ningún acuerdo.

El senyor president:

Gracias, señor Godoy.

Como el señor Maluenda tiene que tener la palabra para réplica al señor Oltra, si a usted le parece, señor Oltra, como usted quiera.
Usted puede contestar conjuntamente o, si quiere, usted contesta al señor Godoy, como usted.
.
.

Molt bé, doncs, per a rèplica té la paraula el senyor Oltra.

El senyor Oltra i Soler:

Gràcies.
Jo havia fet eixa proposta, però veig que no es pot arribar a acord.

Per a nosaltres, clar, el senyor Godoy planteja que la seua proposta d'alguna manera ho recull tot.
Jo crec que no és així, ja dic, insistisc que me consta que han fet ahí un esforç d'intentar-ho, però jo crec que no, jo crec que no arriba al que ha d'arribar, perquè eixe llistó que suposa el punt 1 nostre, doncs, pareix que no poden assumir-lo.

Mire, nosaltres el punt de l'impuls al protocol de carreteres no hem fet referència ahí en la nostra proposta perquè és que està acceptat unànimement en Madrid i, per tant, se suposa que no està qüestionat, per això no hem fet referència a ell.
Del que es tracta, en tot cas, és que vaja complint-se.
En tot cas, tampoc és un tema contradictori en la proposta perquè, en el cas que fóra acceptada la nostra proposta, evidentment eixe protocol podria vore's afectat en alguna actuació que a la millor ja no seria necessari fer.
Bé, no passaria absolutament res perquè les dos administracions, se suposa que amb bon criteri, reestudiarien eixe protocol de forma que el que suposaria d'alliberament del peatge i de no necessitat de fer alguna actuació, automàticament es podria modificar en eixe sentit el tema del protocol.
O siga, per ahí jo crec que no hi hauria cap inconvenient.

Però, clar, a estes altures plantejar l'estudi de la possibilitat d'eliminar el peatge, és que això no és una possibilitat, això hui en dia és una realitat.
O siga, es pot eliminar o no es pot eliminar?
Mosatros pensem que és evident que es pot eliminar.
El Congrés dels Diputats això no ho qüestiona, l'única cosa que planteja és que si es vol eliminar -que l'administració ha actuat, en este cas el Consell- ho demane, que ells ho entenen i es comprometen a tramitar-ho amb la major celeritat possible.
No és una tema que s'haja de vore si és possible o s'ha de vore si cal estudiar-ho d'una forma o d'una altra.
No, no.
Això és que es dóna ja per sabut, es dóna per estudiat, millor dit, es dóna per assumit per part de tots i l'única cosa ahí és vore qui dóna el primer pas perquè, probablement, és el que haja de repercutir -diguem- el major cost econòmic en ell.
Eixe és el problema, que és un poc el que frena en estos moments ací al Consell a l'hora de demanar això.
Però, ja dic, crec que hi ha elements, eixa resolució, la creació del fons de rescat d'autopistes, etcètera, dóna peu a intentar-ho amb més armes en estos moments que en altres anys hem tingut.

Per tant, jo insistisc, conforme està mosatros no podem substituir una petició concreta, que, a més, entenem que recull una reivindicació històrica de tots els valencians, per una suposició de vore què passa.
No.
O siga, mosatros no tindríem inconvenient en recolzar-ho sempre que eixe punt es mantinguera, allò de l'impuls del protocol no tindríem inconvenient perquè figura ja en l'acord del Congrés dels Diputats, garantir l'alliberament del peatge en els períodes estivals, encara que estem parlant d'uns trams en què els períodes de trànsit importants cada volta s'allarguen més, ja no solament el període de l'estiu concret, o siga, hi ha molta gent, s'està edificant molt, gent que viu tot l'any ahí.
És evident que durant l'estiu més trànsit n'hi ha, però durant tot l'any cada volta hi ha més trànsit.
O siga, eixe, inclús, podríem admetre'l mentre es negocia o es concreta l'altre tema, però el tercer punt jo crec que sobra absolutament perquè eixa possibilitat és una possibilitat real que està ahí.

Per tant, mosatros conforme està no podem renunciar a la nostra proposta en el sentit de substituir una cosa per altra i, per tant, rebutjaríem eixa proposta lamentant que davant el que ací s'ha estat discutint, doncs, no es poguera arribar a un acord que obligara en este cas les dos administracions a concretar i que poguera eixir d'ací un acord majoritari que obligara les dos administracions a posar-se d'acord amb l'alliberament immediat de tota esta infraestructura, que té un cost econòmic important però que allibera de costos per altra banda.

Gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyor Oltra.

Aleshores, van a utilitzar el torn de rèplica pel Grup Parlamentari Popular?

Senyor Maluenda, té la paraula.

El senyor Maluenda Verdú:

Gràcies, senyor president.

Mire, senyor Oltra, mosatros quan demanem que s'impulse el compliment del protocol de carreteres per part del ministeri és perquè ho tenim molt clar; qui no està complint-lo és el ministeri.
Perquè, quina és la part que acaba i correspon mantindre d'eixe acord?
Mire, a la Generalitat li correspon fer els avantprojectes i els projectes, que estan fent-se, s'han fet els més importants de la nacional 332, i li correspon al ministeri posar-los en funcionament, executar-los, i fins als pressupostos del 2006 ni tant sols havíem consignat partides pressupostàries per a licitar eixes obres i poder-les dur endavant.

Per això, insistim que és impulsar el compliment per part del ministeri, compliment que la Generalitat sí que està duent a efecte també, ja no en la part que li toca al ministeri, sinó en eixos altres convenis que té signats amb les tres diputacions provincials: la de Castelló, la de València i la d'Alacant, i s'està complint en tot moment que en la xarxa de carreteres provincials es porten endavant les seues millores i les ampliacions en els casos que l'obra és d'ampliació.

Jo ho sabia, encara que per un moment he tingut l'esperança que vosté poguera aplegar a un acord amb el Grup Parlamentari Socialista per a fer una esmena transaccional que demanara l'alliberament del peatge a tota la Comunitat Valenciana.
De veritat que haguérem permés que això anara endavant.
Però, sabia que, finalment, el Partit Socialista se'n tornaria enrere, que les paraules que s'han manifestat només eren de boca per a fora, només eren de boca per a fora.
Ho sabia.
Per què?
Perquè ho hem viscut ací al llarg de distintes legislatures.
I vosté a l'inici de la seua primera intervenció ho ha deixat molt clar: que l'havien deixat a soles.
Qui l'ha deixat a soles en eixa qüestió?
Aquells que l'acompanyaven.
Els que mai l'hem acompanyat no podíem deixar-lo a soles.
Sabia que finalment quan diguérem «blanc».
.
.
pensava algú que el Grup Parlamentari Popular anava a posar dificultats.
Clar, quan el Grup Parlamentari Popular ha dit: «Endavant, facen-ho les seues senyories en negre sobre blanc i anem a permetre que s'allibere d'una volta per a sempre el peatge en la comunitat».

Vosté es queixa del funcionament.
Diu: «És que eixa societat no funciona molt bé».
L'entenc perfectament.
Quan diu vosté això, quan fa vosté eixe lament l'entenc perfectament.
És que no pot funcionar.
Com poden funcionar vostés amb grups que quan estan en l'oposició tenen un missatge i quan estan en el govern en tenen un altre?
Vosté sap allò que diu quien con críos se acuesta… Bé, doncs salvant.
.
.
, sense voler molestar a ningú, ocorre això.
Ho ha vist vosté en la mateixa sessió de hui, que primer s'ha dit una cosa i quan s'ha facilitat que s'adopte eixe acord resulta que se n'han tornat enrere.

Peatge, fixe's vosté!
Si això va ser l'impuls que va donar el senyor Felipe González, entre altres tipus d'impulsos, aquella cultura del pelotazo i tot allò, però també els peatges, va ser l'impulsor d'eixes polítiques, que ho continua fent el govern d'Espanya, del senyor Rodríguez Zapatero.
 O és que vosté no ha llegit el BOE del dia 9 de setembre, senyor Oltra?
No ha llegit la seua senyoria el BOE del 9 de setembre en el que es fa la publicació de l'autopista del Reguerón?
Com?
Amb peatge.
Pago, pago, el Reguerón, peatge.
Aixina que els socialistes de Múrcia sí que estan protestant, però els socialistes de la Comunitat Valenciana callen per allò que volen continuar eixint en la foto.

Per tant, senyor Oltra, jo reitere el que he dit.
Vosté és coherent en estes coses, és coherent en estes coses, en altres no és el moment de jutjar-les, però en estes coses és coherent.
I no podrà negar que el Partit Popular, el Grup Parlamentari Popular, també és coherent, almenys en estes coses per a vosté.
Però, no anava a aconseguir l'acord que mosatros li hem facilitat perquè l'altra part se li'n tornaria enrere.
Per què?
Perquè una cosa és anar als pobles i dir: «Volem que s'allibere el peatge», però, atenció!
, que no aplegue la notícia a Madrid, i altra cosa és plasmar-la en un escrit, firmar-la i enviar-la al ministeri.
Eixe és el problema que el seu grup té en esta qüestió.

Jo li ho dic, vosté ho sap, en no acceptar la nostra esmena, sentint-ho en l'ànima, hauré de votar-li en contra, però reconec la seua voluntat i la seua coherència en esta qüestió, no des que el conec a vosté, des d'abans, en què Esquerra Unida eixe plantejament sempre l'ha fet aixina aquí en les Corts.
S'han quedat a soles, s'han quedat a soles perquè tenien mals companys de viatge.

Res més, senyoria.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Maluenda.

Per a tancar el debat té la paraula el senyor Oltra.

El senyor Oltra i Soler:

Moltes gràcies.

Ja sap vosté que a voltes més val allò d'estar sol que mal acompanyat.
Però, bé, això es pot mirar a tots els costats.

Però, bé, jo per a contestar-li també en la seua última intervenció, vosté també ha insistit, m'imagine que també és una forma d'intentar fugir del debat, en el famós tema del protocol.
Nosaltres ni l'havíem posat en la proposta, perquè ja dic -li ho he dit abans al senyor Godoy- està aprovat en el Congrés dels Diputats, per tant ací seria una cosa repetitiva.
Eixe no és problema que tenim en estos moments.
En tot cas, algunes de les actuacions que estan en eixe protocol ja vorem com es poden fer, perquè hi hauran algunes que van a ser conflictives i tampoc seria estrany que es quedaren sense fer o bé perquè no són necessàries o bé perquè l'impacte social que van a provocar és inassumible en algunes poblacions, que de tot hi haurà ahí.
Però nosaltres no consideràvem que eixe era cap problema en este moment.

El problema de fons ací és el problema del peatge que estem patint en l'autopista A-7.
I que eixe peatge, ahí sí que hi ha en estos moments un culpable i eixe culpable sí que és el Partit Popular.
O siga, si no s'haguera fet amb eixa pròrroga.
.
.
En el seu moment algú va posar eixa autopista de peatge, però ara, quan estàvem a punt ja que s'acabara eixa concessió, el que tinguem ara la propina de dotze anys de peatge encara, eixa sí que l'única responsabilitat és del Partit Popular, l'única.
I, per tant, sí que seria important que vostés que van ficar la pota ajudaren a traure-la, inclús si el Partit Socialista, per la raó que siga, que tots sabem quina és, no pensa recolzar açò, vostés podrien votar a favor d'aquesta proposta ja que són els culpables que tinguem encara este problema.
I poder alliberar els valencians d'un peatge jo crec que totalment injust.

Nosaltres estem en contra d'este i de qualsevol.
Estem criticant al Govern també algunes actuacions recents, inclús en la província nostra estan plantejant-se també com a noves infraestructures de peatge.
Perquè pensem que és una forma que el ciutadà pague dos voltes, una volta amb els seus impostos i una altra quan ha d'utilitzar el cotxe en este tipus de qüestions.
Em pareix un missatge perillós.
Per tant, estem en contra.

Però considerem que ara mateixa es donaven una sèrie de circumstàncies per almenys en dos comarques concretes, que són el motiu que ha hagut el debat en el Congrés dels Diputats, que s'han plantejat una sèrie d'actuacions i que s'ha arribat a un cert acord, que eixe acord no es trencara a l'hora de concretar-lo, que és el que passa en estos moments.
Que en estos moments ens quedarem sols de nou una altra volta, però perquè el que es va parlar a Madrid no comprometia més.
Si la comunitat autònoma no es llançava, com no es llança la comunitat autònoma i la comunitat a nivell estatal tampoc es decidix, al final els valencians i valencians continuarem pagant este peatge fins a l'any 2019.
Una llàstima perquè es perd una oportunitat d'or d'alliberar-nos d'un pes important per a nosaltres, inclús per a l'economia del país.
Perquè a l'hora dels transport de mercaderies això està repercutint molt negativament en el cost del transport.
Ja no solament en el tema de particulars sinó també en el tema de transport de mercaderies.
I és una llàstima que es perda esta oportunitat.

En tot cas, nosaltres, ja avise, continuarem presentant les nostres propostes.
El més proper serà via pressupostos de la Generalitat, i continuarem lluitant en Madrid també perquè s'apliquen.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyor Oltra.

Passem a votar la proposició no de llei i l'esmena, tal qual ha segut presentada.
Vots a favor?
1.
Vots en contra?
9.
Abstencions?
6.
Per 9 vots en contra, 6 abstencions i 1 a favor, queda rebutjada.

Proposició no de llei sobre la denegació del vistiplau als plans d'actuació integrada aprovats provisionalment al ple municipal de Parcent, el passat 30 de gener

El senyor president:

Passem al punt set de l'ordre del dia: presa en consideració de la proposició no de llei sobre la denegació del vistiplau als plans d'actuació integrada aprovats provisionalment al ple municipal de Parcent, el passat de 30 de gener, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: l'Entesa.

Per a la seua defensa té la paraula el senyor Botella.

El senyor Botella i Vicent:

Gràcies, senyor president.

Gràcies per la seua benevolència de què este punt encara s'incloga en l'ordre del dia d'este matí, tant a vosté com a la resta dels grups parlamentaris.

Dir que la proposició no de llei que presenta el meu grup, i que vaig a defendre i a argumentar en aquestos moments, ve com a motiu que el 30 de gener d'aquest any l'Ajuntament de Parcent, amb majoria del Partit Popular, va aprovar provisionalment tres plans d'actuació integrada el dia abans, el 30 de gener, el dia abans que entrara en vigor la LUV, és a dir, l'últim dia de la posada en vigor de la Lrau.
I açò, precedit d'una sèrie d'irregularitats, es podria dir que va fer que en aquells moments la mateixa ciutadania del poble de Parcent es mobilitzara en contra de l'actuació de l'ajuntament.

Cal dir que el Partit Popular, com he dit abans, amb majoria absoluta, portava en el seu programa electoral com una de les propostes, i per tant una promesa al poble, que anava a redactar un nou pla general d'ordenació urbana que, com tot el món sap, les seues senyories sabran, sobretot els diputats i diputades del Partit Popular, en este ajuntament tan sols estan en vigor unes normes subsidiàries.

El Pla general d'ordenació urbana seguix sense haver-se portat a efecte i, com dic, es plantegen estos plans d'acció integrada que el que vénen és en principi a ubicar-se en unes zones d'alt valor mediambiental, d'alt valor ecològic i d'alt valor paisatgístic.
Que, a més a més, cal tindre en compte que en la mateixa proposta que es fa de construcció de les vivendes d'estos plans d'acció integrada es planteja la construcció de 1.
800 vivendes, que significaria d'una població que en estos moments té 1.
000 habitants passar a 10.
000 habitants.

No hi ha ninguna previsió en l'aprovació d'estos plans, ninguna previsió de quines van a ser les infraestructures que va a donar-se a eixe augment de la població des del punt de vista sanitari.
Es parla, en algun dels escrits de l'alcaldia i en algun dels discursos que s'ha fet, es parla del tema d'hospitals, no se sap molt bé si és que allí va a fer-se un hospital, però ningú ha destinat el terreny per a això, ni se sap si s'ha parlat amb la Conselleria de Sanitat, és a dir, supose que a més és que allí no va cap d'hospital, ja ho sabem tots ja.
Un hospital en un poble de l'interior de 1.
000 habitants segurament que la conselleria no té ni ningun interés ni ninguna capacitat tampoc per a fer açò i l'ajuntament menys.

Però tampoc es parla de centre de salut al respecte ni es parla d'escoles, ni es parla del subministrament d'aigua d'una població de 1.
000 habitants a 10.
000, quina va a ser, ni es parla del tema de residus.
És a dir, hi ha tota una sèrie de serveis que no es contemplen en la construcció d'estos PAI i que el que va a crear en principi són problemes per a la població.
Uns PAI que tampoc tenen en compte que no significa el creixement de la población des d'un punt de vista normal i natural sinó que estan ubicats a l'extraradi del que és la població, es a dir a la serra, en estes zones d'alt valor mediambiental i que, per tant, no té res a vore amb el creixement normal i natural d'un poble.

Que, a més a més, jo crec que, com ha dit abans, esta sèrie de qüestions han vingut a mobilitzar l'opinió pública de Parcent i també de la comarca, perquè no és el primer poble on es plantegen este tipus de qüestions.
I el mateix dia del ple este diputat que els parla va estar present en el ple.
I vaig estar present perquè al final alguns veïns van pressionar l'alcaldessa perquè poguera entrar, perquè un ple que estava convocat a les 8:00, a les 7:00 de la nit no es podia entrar ja allí, perquè ja estava ple el local; estava ple majoritàriament de persones que estaven d'acord amb l'alcaldessa, que a més mai s'ha limitat l'entrada en eixe ajuntament al saló de plens.
I eixe dia resulta que hi havia un escrit dos hores abans del ple de l'arquitecte municipal dient que si s'omplia eixe local podia enfonsar-se.
Després va haver altres plens en què estava més ple que eixe dia i no es va enfonsar i abans també.

Però, en fi, ho plantege això com una anècdota que ve a demostrar també la quantitat de mecanismes que ha tractat d'utilitzar en este cas l'alcaldessa i la majoria de l'ajuntament de Parcent del Partit Popular per tractar d'impedir que els ciutadans i les ciutadanes estigueren assabentades i pogueren també manifestar la seua opinió al respecte.

Més de 200 persones estaven en el carrer amb una aigua que queia a càntirs i que això no va preocupar tampoc a l'alcaldessa, ni a la majoria del Partit Popular.
Si la gent es banyava, doncs que es banyara.
Però, en fi, tot açò, com dic, va començar a crear, diríem una angoixa en la població que va fer que la gent s'organitzara, lògicament, enfront de l'actitud d'esta majoria en l'Ajuntament de Parcent.

A més a més, cal dir que el ple de l'ajuntament es va desenvolupar com jo no havia vist mai un ajuntament democràtic que funcionara des d'eixe punt de vista.
A l'hora de discutir este punt hi havia un grup d'independents, que són l'oposició, perquè només hi ha que estos dos grups.
I, bé, al portaveu d'este grups jo sí que li vaig sentir els arguments que va estar donant en el ple per a impedir que açò s'aprovara, i els arguments del Partit Popular eren la veu de l'alcaldessa que deia: «Como no nos vamos a poner de acuerdo que se pase a votación» -en el castellano correspondiente.
I eixa és la millor manera, com diu el senyor Modrego, això és democràcia, és la democràcia que ell entén.
El que la gent parle i s'explique i participe això no és democràcia.
Però el que demostra amb eixa democràcia, que pareix ser que el Partit Popular també recolza ací, és que no hi ha arguments per a defendre este tipus de barbaritats urbanístiques.
I, aleshores, el millor argument és: com tinc quatre vots, resulta que els impose sobre els tres.

Però jo el que els demane a vostés és que de tant en tant es passegen vostés per Parcent i pregunten als ciutadans i ciutadanes, que els han votat a vostés, i voran si els diuen si això és democràcia o el que és.
Perquè hi ha una part molt important de votants de vostés que estan en estos moments en contra de l'actuació del mateix ajuntament, perquè no s'ha comptat ni amb els votants del PP; s'ha comptat amb quatre que tenen interessos i amb les promotores i constructores, una d'elles lligades al cantant senyor Julio Iglesias.

Però, a més a més, en eixe ple de l'ajuntament es donen diverses qüestions, diverses situacions.
Hi ha un informe contrari del Consell Jurídic Consultiu que diu, en la seua conclusió: «Procede que la alcadía de Parcent tenga por ineficaz, desde su inicio, la tramitación del procedimiento simplificado a que se refiere  la consulta».
Parla de la consulta per a fer el ple i aprovar açò.
Hi ha un informe en contra del secretari de l'ajuntament.
I, a més a més, el que és més gros, en el ple de l'ajuntament vota a favor el regidor d'Urbanisme que té com a germà el promotor o, millor dit, l'apoderat d'una de les promotores d'estes construccions.
Des de tots els punt de vista, il·legal.
Açò està recorregut a diversos estaments.

I jo supose que la conselleria, i per tant alguna cosa haurien de dir els diputats i diputades del Partit Popular ací, la conselleria no donarà el vistiplau d'aquestos PAI mentre estiguen els contenciosos, almenys cinc contenciosos, entre ells al Síndic de Greuges, al Defensor de Poble, al Parlament Europeu, que contesten al respecte de com s'ha aprovat açò i també del contingut mateix dels PAI.

Però bé, després de diverses mobilitzacions en el poble, una d'elles jo crec que molt massiva -més de 2.
000 persones d'una població que té 1.
000 habitants, que vol dir que van anar ciutadans i ciutadanes de la comarca, perquè era un tema preocupant-, hi han hagut moltes marxes del col·lectiu de veïns de Parcent, acompanyats d'altra gent, per a reivindicar continuar sent el poble que són i que ells decidisquen com volen créixer.
I que fins ara el que s'han trobat és pamflets que la senyora alcaldessa repartix per ahí dient coses que no són realitat.
L'última és que en un concert previ.
.
.
, perquè s'ha de dir que en el 2002 o en el.
.
.
, en el 2003 l'equip de govern de l'anterior legislatura va realitzar un concert previ, que estava signat per l'ajuntament i la Generalitat, en què es desaconsellava totalment qualsevol tipus de construcció en eixes zones on ara van a fer-se els PAI.

I ara la senyora alcaldessa i l'equip de govern s'han inventat un altre concert previ, recentment, pareix ser que aconsellat pels constructors que estan ahí a l'aguait del tema, per tractar de justificar i tractar de legalitzar davant la conselleria el tema tal i com l'han plantejat.
Però, a més a més, modificant-lo.
És a dir, el plantegen per decret, sense informació prèvia a la ciutadania, i a més a més modificant-lo i ampliant en 125.
000 metres quadrats la superfície de construcció que en principi estava prevista en els mateixos PAI.
És a dir, que les mobilitzacions, lluny de sensibilitzar este equip de govern, el que han fet és encara envalentir-los per a tractar d'ampliar més l'espai de construcció d'estos PAI.

Cal dir que recentment a més han hagut actuacions, és a dir, des de la prohibició de recollida de signatures al carrer -que és una qüestió lliure i tal-, l'alcaldessa ha enviat la policia municipal perquè impedisca estes coses en el seu moment; el que l'Agenda Local 21 que s'ha celebrat allí, a Parcent, una reunió, han seleccionat la gent, quina és la que podia entrar i quina no.
És a dir, tota una sèrie d'actuacions que poc tenen a vore amb la democràcia.
El senyor Modrego ara segurament argumentarà la democràcia d'ell, no?
Però, en fi, això, com els ciutadans i les seues ciutadanes saben molt bé el que és la democràcia perquè han patit la dictadura ja, aleshores saben que açò s'assembla més a abans que a ara.
I, per tant, jo crec que parlar ací d'eixes qüestions estaria de més.

Però tampoc n'hi ha informe de la Confederació Hidrogràfica del Xúquer al respecte.
Jo crec que caldria tindre en compte.
.
.
L'altre dia feia unes declaracions el senyor conseller dient que n'hi havia un informe de l'ONU -això era per a justificar el tema dels transvasaments-, n'hi havia un informe de l'ONU que dia que a l'any 2040 la previsió és que el 50% de les precipitacions d'aigua al País Valencià siga menys, és a dir, del que ara plou el 50% menys, i per tant necessitarem d'aigua.
Però amb eixe informe en les mans, ¿com s'atrevix, en tot cas, si és que va a fer-ho, a aprovar l'ampliació de construccions en este tipus de pobles que està limitat pels seus usos respecte al tema de l'aigua?

Jo, em queda pràcticament res de temps, com tinc l'oportunitat després de replicar, ho faré.
Però sí voldria deixar constància que nosaltres davant d'esta situació, des del punt de vista paisatgístic, des del punt de vista mediambiental, des del punt de vista de creixement desmesurat d'un poble que no vol créixer d'esta manera i davant les irregularitats que es van produir en este ple on es va aprovar açò, demanem en esta comissió que els grups parlamentaris voten a favor de la nostra proposició no de llei, que no és ni més ni menys que demanar a la conselleria que denegue el vist-i-plau a eixos plans d'actuació integrada aprovats en aquell ple municipal provisionalment.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Botella.

Per a fixar posició, pel Grup Parlamentari Socialista, té la paraula el senyor Sanmartín.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Gràcies.

S'està parlant d'una població de la Marina Alta -tu ho has dit perfectament-, no arriba a 1.
000 habitants, i jo pense que és un exemple il·lustratiu del que és la política urbanística del PP.

Jo recorde, al respecte, que a l'anterior legislatura en aquest municipi de la Marina Alta governava la Coalició Democràtica de Parcent, este grup independent, i el PP estava a l'oposició, i el que va intentar va ser dur a terme -tu ho has comentat també-, redactar les bases, redactar un pla general d'ordenació urbana; i, de fet, a juliol de 2003 se va firmar el concert previ entre conselleria i ajuntament, i este Pla general d'ordenació urbana, que ja estaven en un principi d'acord Generalitat, els de Conselleria de Territori i Habitatge i ajuntament, desclassificava una part del primer PAI, el PAI de El Cantalar, que actualment està previst 250 vivendes, rebaixava el nombre d'edificacions en el PAI de El Carrascal o de El Replà i desclassificava també quasi la meitat en el PAI anomenat de La Solana, que actualment van 150 vivendes.

Guanya les eleccions el Partit Popular, i quina és la sorpresa?
Que s'anul·la, s'anul·la el concert previ i es torna a passar a unes normes subsidiàries, a unes normes subsidiàries en les quals apareixen els tres programes d'actuació esmentats, amb quasi, amb quasi 1.
800 noves vivendes, quant el municipi de Parcent té exactament 321 vivendes, 321 cases consolidades en el casc urbà.

Tot això va provocar: la creació d'una plataforma cívica anomenada Veïns de Parcent, fundada a principi d'aquest any, gener de 2006; un contenciós administratiu contra un d'estos tres PAI, concretament el de El Carrascal o de El Replà, amb 1.
400 vivendes, al Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana; un altre contenciós administratiu per part dels veïns de l'anomenat de El Barranquet, amb vivendes consolidades des d'almenys 1986, que estan en contra de tot el procés, tot el que significarà el procés de reparcel·lació en este programa; un altre contenciós -ja en porte quatre- administratiu dels veïns de La Solana, i, en definitiva, l'enrariment i la radicalització d'un clima de convivència que havia caracteritzat este poble de la Marina Alta.

Simplement assenyalar que nosaltres, com a fixació de posició, anem a votar totalment a favor d'aquesta proposta.
De fet, nosaltres hem parlat també amb l'anomenada Coalició Democràtica de Parcent, este grup independent; hem intentat parlar amb Mari Carmen López, que és l'alcaldessa de Parcent, i no hi ha manera.
I per tant ens pareix una autèntica burrada i animalada.
Ara bé, que quede clar que no és una casualitat, és un exemple que il·lustra perfectament, com altres molts exemples, quin és el model urbanístic del PP.
Encara més, encara més, aquesta sandía verda per fora i roja per dins, que predicava fa poc el conseller de Territori i Habitatge, no ha pres bona nota.
De totes formes, esta tarda tenim també unes compareixences pel tema d'urbanisme, i vorem que una cosa és la teoria i l'altra la pràctica.
Està a punt de demostrar-ho.
I, per tant, ens afegim i votem a favor aquesta proposició no de llei presentada pel grup de l'Entesa.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Sanmartín.

Pel Grup Parlamentari Popular, té la paraula el senyor Modrego.

El senyor Modrego Caballero:

Gracias, señor presidente.

Se ha dado en esta propuesta, bueno, pues un avance de lo que será el pacto de izquierdas.
Han apoyado con sus argumentos una crítica a algo que es difícil de entender, que la aprobación de un PAI provisional, sujeta a toda una tramitación de acuerdo a una normativa urbanística que se tiene que producir a lo largo de un tiempo, sea objeto de este acuerdo y de este debate tan encendido por parte del señor Botella en esta cámara.

Entiendo que es una cosa de rango municipal, es una actuación provisional dentro de un procedimiento, tiene todas las garantías que marca la legislación urbanística, y es lo que tienen que hacer ustedes, esperar a que se produzcan esas garantías y, dentro del proceso, lo que tienen que hacer es participar y aportar.
Y cuanto usted dice que eso es lo que hay que hacer, que eso es democracia, pues claro que sí, pero lo fundamental en democracia además es aceptar los resultados de las votaciones.

Entonces, cuando ustedes se vuelvan a presentar en Parcent y saquen algún concejal, porque no tienen ninguno, ¡cero, cero patatero!
O sea, que los ciudadanos de Parcent a ustedes los conocen y no los quieren.
Y cuando hacen una manifestación en Parcent, no va la gente de Parcent, porque hay 1.
000, y allí van 2.
000.
Va toda la Marina Alta y toda la Marina Baja, que ustedes son, entre las dos Marinas, 2.
000, por eso no tienen ninguna alcaldía, ningún peso político ni ningún criterio.

Pero lo grave, lo grave es que además usted se atreve a arrogarse lo que es la democracia.
¡Pues no señor!
El Partido Popular es mucho más demócrata que Izquierda Unida, aquí y en todos los países donde gobiernan sus…, podemos decir correligionarios, que son muy poquitos, y que, bueno, pues alguna dictadura que queda por ahí.
Nosotros somos mucho más demócratas, mucho más respetuosos de las normativas, y en Parcent se respeta totalmente la normativa, y se respetan unas normas subsidiarias del año 1991, aprobadas por doña Blanca Blanquer, directora general del Partido Socialista.
¡Claro!
entonces yo me asombro cuando el señor Sanmartín ahora empieza a decir que si no sé qué, que si no sé cuantos.
 ¡Oiga, las aprobaron ustedes!
Y gobernaron muchos años para haberlas cambiado (veus)… Mire, Blasco también estaba, eso sí, eso es importante (rient)…

El senyor president:

Señorías, dejen hablar al orador.

El senyor Modrego Caballero:

Entonces estaban avaladas efectivamente por el Partido Socialista.
Y los PAI se adjudicaron de acuerdo a toda la normativa con la ley reguladora, que yo he dicho que a mí me gustaba mucho la ley reguladora, y lo vuelvo a decir.
¡Pero era una ley socialista!
Y se ha adjudicado con total respeto a lo que es la normativa urbanística, y desde luego, y desde luego cumpliendo lo que es la legalidad y atribuyéndose una representación democrática, que para eso le votan a uno, porque probablemente los ciudadanos de Parcent lo que no querían era a Izquierda Unida y al Psoe porque no les dieron ninguna representación en la actual corporación de Parcent.
Y si ustedes dicen que va tan mal el Partido Popular, pues espérense, no se preocupen tanto y junten en Parcent y traigan aquí la propuesta, junten en Parcent a 2.
000 personas y traigan aquí la propuesta a criticar.
Espérense a las elecciones, y yo les digo que ustedes volverán a perder las elecciones en Parcent, volverán a perder las elecciones en Parcent.

Porque, claro, además lo que hay es una demagogia muy importante.
Porque aquí se critica a Parcent, porque dicen «oiga, es que ocupan un millón… casi dos millones de metros cuadrados y 1.
700 viviendas».
¡Qué barbaridad!
¡Qué barbaridad!
Parcent, y eso cumpliendo lo que son las normas urbanísticas.
Bueno, pues vamos a poner ejemplos.
En Finestrat, donde gobierna el Partido Socialista, concierto previo: tiene ya seis millones de metros de suelo urbanizable, pues propone otros seis millones de metros ¿no?
Seis más.
Si cogemos Orxeta, que tiene la mitad de habitantes que Parcent, y también gobernada por el Partido Socialista -es que me cuesta encontrar municipios gobernados por las izquierdas, tengo que ir seleccionándolos porque hay muy pocos-, bueno, pues su concierto previo no propone dos millones de metros, propone con la mitad de población, tres millones de metros.
Si vamos a Elda, donde también gobernaba Izquierda Unida, ahí el problema era que unos querían hacer un campo de golf, y eso era el Partido Socialista, con siete millones de habitantes y 5.
000 o 6.
000 viviendas, y tal vez Izquierda Unida, que por eso perdió la cartera, pues quería hacer uno de tres millones de metros y 2.
000 viviendas.
Bueno, pues esa era la discusión.

Entonces, ¿qué pasa?
, ¿que ahí sí que se puede?
, ¿ahí sí que se puede y aquí no?
O Alcalá de Chivert, donde el señor Sanmartín, pues, defendía los PAI.
Pero, claro, se defienden allí, pero aquí no.

Bueno, pues, yo creo que sí que hay que ser coherente.
O en Moncofa, que también gobierna la izquierda, no sé si con el apoyo de Izquierda Unida, y allí los millones de metros no sé si alcanzan diez y el número de viviendas, pues, 10.
000 probablemente.
(Veus) Entonces, ¿qué pasa en Parcent?
No lo termino de entender.
Es una normativa urbanística, unas normas subsidiarias que se cumplen escrupulosamente y que, además, estamos al inicio de un procedimiento que, evidentemente, tiene que tener, y en eso, yo creo que no es ignorancia, señor Botella, lo que usted dice, «¡es que no tiene informes!
»: es que los tendrá que tener cuando los tenga que tener.
Ahora, en el procedimiento de aprobación.
.
.
, porque si hay una modificación de ordenación estructural, yo no sé si usted lo sabe o no lo quiere saber, tendrá que tener todos los informes, la confederación, Patrimonio, Cultura, etcétera, etcétera, etcétera, y si esos planes han modificado estructuralmente la ordenación existente, pues, no se podrán aprobar; y si afectan a espacios afectados por el plan forestal, por zonas LIC, con valores protegidos, pues, evidentemente, no se podrán aprobar y se corregirán, y no tiene.
.
.
Y, desde luego, como es habitual y frecuente en prácticamente todos los planes.

Por lo tanto, señor Botella, yo creo que usted no debería traer algo como lo de Parcent a esta cámara o, por lo menos, si quiere traer lo de Parcent traiga también lo de los múltiples ayuntamientos socialistas donde las reclasificaciones son mucho mayores y probablemente con mayor impacto, o -y le diría- las pocas de Izquierda Unida, por la poca representación que tienen ustedes.

Yo tengo que decir que, desde luego, no me parece serio, no tiene argumentos, no se pueden ustedes atribuir la representatividad democrática.
Oiga, pues, mire, la representatividad democrática está claro que es los representantes que existen en el Ayuntamiento de Parcent, que son competentes de acuerdo con la legalidad para aprobar esos planes, y que, desde luego, no son ustedes quienes pueden cuestionar eso de esta manera.
Evidentemente, pueden opinar, yo respeto que ustedes opinen todo lo que quieran.
Me parece muy bien y, además, todos los pareceres tienen que estar sobre la mesa, para que los ciudadanos conozcan quién es cada uno.
Pero si ya no tuvieron, ya digo, representación alguna en Parcent, yo estoy convencido de que después de estas actuaciones van a tener mucha menos representación.

Nada más, señor presidente.

El senyor president:

Gracias, señor Modrego.

Per a rèplica, té la paraula el senyor Botella.

El senyor Botella i Vicent:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyor Modrego, efectivament, jo crec que el tema és tan seriós que no deuria permetre intervencions com la de vosté.
Perquè jo vull recordar-li que estem parlant dels PAI que es van aprovar provisionalment el 30 de gener a l'Ajuntament de Parcent (veus), amb una sèrie d'irregularitats, que no vaig a tornar a repetir perquè no vull que el temps me s'acabe, i que vosté està avalant ací eixa sèrie d'irregularitats amb la seua actuació.
I mos parla de si mosatros tenim o no regidors, de si Orxeta, Elda, Finestrat, Alcalà de Xivert o Moncofa, però menys parlar de Parcent i menys parlar del problema que n'hi ha allí, que ha mobilitzat la població de Parcent i altres pobles de la comarca.
(Veus) Que resulta que ara que vosté té tal despreci fins a l'opinió pública i als ciutadans i ciutadanes de Parcent que diu que allí no va acudir ningú de Parcent, que tots els que anaven eren de fora i, a més, doncs, pareix ser que d'Esquerra Unida i del Partit Socialista.
Doncs, bé, vaja vosté per eixe camí que aplegarà llunt.

Mire vosté, el tema de les normes subsidiàries de l'any 1991, com li s'ha dit a vosté, en aquells moments estava el conseller Blasco, representant del Partit Socialista, en el tema d'urbanisme, (veus) i, de totes maneres, a mi em sembla que el fet que existixquen unes normes subsidiàries que encara no s'hagen modificat, que es va fer un concert previ, com li he dit, en l'any 2003, per un altre equip de govern distint al que tenen vostés, i que n'hi havia un acord entre la conselleria i el mateix ajuntament, i vull recordar-li que l'any 2003 en la Generalitat governaven vostés, i n'hi havia un concert previ entre les dos parts, en el qual s'impedia construir en eixes zones.

I resulta que ara ve vosté ací dient que tot s'ha fet legalment, que tot s'ha fet dins de les normes que n'hi han i no sé quantes històries més.
I diu que jo no tindria de vindre a presentar estes coses ací, sinó parlar de les ciutats o poblacions del Partit Socialista.
Mire, jo parle ací del que vull, o té de dir-me vosté ací del que tinc de parlar jo, home, faltaria més!
Però, això.
.
.
, això sí!
, damunt, en nom de la democràcia em dirà vosté a mi del que tinc de parlar jo.

Mire vosté, jo crec que, com li he dit abans, en eixe ple de l'ajuntament hi ha hagut tal cúmul d'irregularitats, i una d'elles, la més grossa, i és que un regidor, el d'urbanisme, familiar directe, germà d'u de les promotores, que està implicat en el tema de les construccions, va votar en eixe ple favorablement a açò, i vosté sap que això no es pot fer, i vosté està avalant-ho.
(Veus) I, clar, després parla que vostés són «mucho más democráticos» que la resta i tal.
Jo, d'eixes coses, ja no vaig ni a parlar, perquè per a què?

Jo, esta setmana, vaig anar a vore una pel·lícula que fea referència a les actuacions dels orígens de vostés, del franquisme i, per descomptat, doncs, a u li se posen els pèls de punta.
El mal és que estem tornant, en certa mesura, a actuacions d'eixes, quan vostés veuen que perden els governs o tenen la possibilitat de perdre'ls en les pròximes eleccions.
I, mire, a mi no em preocupa no tindre ningun regidor en Parcent, no em preocupa en absolut.
.
.

El senyor president:

Senyor Botella, vaja concloent.

El senyor Botella i Vicent:

.
.
.
-acabe, senyor president-, perquè resulta que el que ha ocorregut és que, sense tindre ningun regidor, a este diputat l'han cridat i li han facilitat entrar en l'ajuntament per a estar en el ple.
I l'han cridat els veïns, no m'ha cridat el PP.
Cosa que vol dir que encara que no tinga ningun regidor, doncs, la gent té un cert respecte cap a nosaltres, i vorem si més avant tenim algun regidor o estem en una altra coalició.
Això és una cosa sobre la qual tampoc vaig a demanar-li paréixer a vosté.
I jo crec que, de totes maneres, al que anem és que vostés, tenint en compte la forma i els continguts d'eixos PAI i la forma en què s'han aprovat, deurien tindre una actitud ací més mesurada i tractar de dir que, en tot cas, ho estudiaran, com va dir el senyor conseller en unes preguntes que li vaig fer, i quan li vaig donar l'argumentació va dir que si tot això era exactament aixina, efectivament, la conselleria hauria de prendre cartes en l'assumpte.

Però, clar, a vosté, segurament, doncs, no li agradaria això, perquè jo no sé si ahí hi pot haver altre tipus.
.
.

El senyor president:

Senyor Botella.
.
.

El senyor Botella i Vicent:

.
.
.
de connotacions que facen possible que vosté tinga actuacions d'eixe tipus.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Botella.

Sí, senyor Modrego.

El senyor Modrego Caballero:

Gracias, señor presidente.

Estoy encantado, señor Botella, de que usted siga hablando, aunque pasen muchos minutos, porque la palabra, desde luego, me parece que debe tenerla para decir todo lo que quiera.

Sí que.
.
.
, realmente, no me ha molestado, porque, desde luego, no me siento aludido, yo creo que era bastante joven cuando vivía Franco, ya que usted aludía a mis posibles orígenes (veus), probablemente usted sí vivía, yo no digo.
.
.
, sí era evidente que sí vivía, pero lo vivió, quería decir, con una mayor intensidad que lo pudiese haber vivido yo.
Y, desde luego, se lo reitero, yo me siento, en cuanto a las expresiones y a sus comportamientos, pues, mucho más demócrata que usted y más respetuoso, porque, vamos, diciendo que mis planteamientos se aproximan a planteamientos dictatoriales, .
.
.
(inintel·ligible) hace mucho tiempo.
Yo creía que ya estaban superados.
Ese afán que tienen por sacarlo continuamente, pues, yo, desde luego, creo que es una cosa que no procede aquí y, realmente, digo, no me ofende, porque no me siento aludido, pero no creo que sea una forma de argumentar, cuando realmente no se tienen (veus) argumentos.

Usted no para de hablar de irregularidades, de.
.
.
Oiga, mire, estamos hablando del pleno de un ayuntamiento: si hay alguna irregularidad, como dice usted, denúnciela.
Yo, lo que estoy diciendo es que eso es un procedimiento administrativo normal en los quinientos municipios de nuestra comunidad y que PAI y opiniones como la suya, porque pueden estar en contra, puede haberlas en todos los municipios de la comunidad.
Yo creo que el procedimiento que se está siguiendo en Parcent es, de acuerdo a la normativa urbanística, a la legalidad y a la democracia.
(El senyor Botella i Vicent diu sense micròfon: «Ja ho vorem») Y el procedimiento está en su inicio, que si hay alguna deficiencia ambiental, de recursos, de consumo de suelo, tiene que haber declaraciones de impacto ambiental, tiene que haber informes de distintos organismos, están los tribunales.
.
.
Y eso es lo que tiene que hacer usted, yo creo que seguir ese camino, el camino que nos fijamos todos dentro de una democracia, hay que seguir los cauces, y si un procedimiento está en marcha, habrá que terminar ese procedimiento, exigir todos los informes y, (veus) en base a los informes, exigir las correcciones.

Mire, el Partido Popular no aprueba planes en contra de la normativa ambiental ni en contra de los espacios de protección porque, no podría ser, porque los anularían los tribunales y porque tenemos un sistema de declaraciones de impacto de lo más rígido de España, y lo demás, motivado ambientalmente.
Por eso, usted, tenga toda la tranquilidad.
Y si usted conoce alguna irregularidad, que yo no la conozco, y no entro, me parece, en un tema, no lo sé, si un familiar o no, pues, usted, denúncielo: si es ilegal, se anulará el PAI concreto en el que se haya producido esa irregularidad, o se repetirá la votación.
(Veus) Pero no cuestione usted la actuación de un gobierno democrático que ha acatado la normativa urbanística y ambiental y que, en base a la legalidad, está adoptando unos criterios de aprobación de unos planes.

¿Qué ustedes no están de acuerdo políticamente?
Bueno, pues, dígalo, que no está de acuerdo políticamente, pero no argumente de esta manera, que, desde luego, no tiene ningún sentido.
Y ya le digo que esta cámara yo creo que no tiene.
.
.
, no es donde se tiene que controlar a los ayuntamientos.
Yo siento que usted no tenga representación, y estoy convencido de que si sigue así que va a seguir sin tener representación en Parcent, pero donde tiene usted que plantear estas críticas es en el propio Parcent y no aquí, que yo creo que tenemos que controlar no precisamente a una administración que no depende de lo que es la estructura de la Generalitat, como es un ayuntamiento.

Por lo tanto, señalar que vamos a rechazar, por supuesto, su propuesta, porque estamos convencidos de que es una más dentro del procedimiento administrativo, a veces complejo, a veces con posturas, con informes contradictorios, pero que la propia viabilidad de la normativa legal que nos hemos dado a través de estas cortes y del sistema democrático que tenemos, nos da la garantía de que eso va a estar bien y que, si hay alguna irregularidad, se subsanará.

Y si no la hay, ustedes deberán de pedir disculpas por siempre estar proponiendo sombras de sospecha donde lo que hay es un procedimiento administrativo, entendemos, totalmente normal dentro de lo que es el procedimiento urbanístico valenciano.

Nada más, señor presidente.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Modrego.

Terminado el debate, pasamos a votación la propuesta de resolución.
¿Votos a favor?
6.
¿Votos en contra?
9.
Por 9 votos en contra y 6 a favor, queda rechazada la propuesta de resolución.

Señorías, se suspende la sesión, que se reanudará esta tarde a las cuatro y media, con las comparecencias del conseller de Territori i Habitatge.

Moltes gràcies.

(Se suspén la sessió a les 14 hores i 40 minuts)

(Es reprén la sessió a les 16 hores i 40 minuts)

El senyor president:

Donem la benvinguda al senyor conseller de Territori i Vivenda.

Compareixença del conseller de Territori i Habitatge per a informar sobre les mesures adoptades per la conselleria en relació amb l'estabilitat laboral de la plantilla de treballadors, inversions per a la millora dels recursos humans, externalització de treballs i fiscalització de despeses de l'entitat mercantil de titularitat pública Vaersa

El senyor president:

I passem a l'ordre del dia, amb el punt número 11: compareixença del conseller de Territori i Habitatge per a informar sobre les mesures adoptades per la conselleria en relació a l'estabilitat laboral de la plantilla de treballadors, inversions per a la millora dels recursos humans, externalització de treballs i fiscalització de despeses de l'entitat mercantil de titularitat pública Vaersa, sol·licitada pel Grup Parlamentari Socialista.

Té la paraula el senyor conseller.

El senyor conseller de Territori i Habitatge:

Muchas gracias, señor presidente.

Y muy buenas tardes a todos.

Para ganar en claridad y concisión me propongo estructurar mi intervención ante esta comisión de obras públicas, la primera en la que tengo la oportunidad de participar desde mi designación como conseller de Territorio y Vivienda, y por lo tanto aprovecho la ocasión para ponerme a disposición de todas las diputadas y de todos los diputados para, no sólo cumplir fielmente con el mandato estatutario que tengo para con la comisión, sino también para toda aquella aclaración que consideren pertinente.

Y siguiendo el orden que tenemos planteado por la solicitud de comparecencia presentada por el Grupo Parlamentario Socialista, haciendo referencia, en primer lugar, a las medidas que se han adoptado para incentivar y consolidar la estabilidad laboral en Vaersa, entre las cuales quisiera destacar las siguientes.

En el ámbito de las plantas de tratamiento de residuos se han evaluado todas las infraestructuras con objeto de definir las plantillas estructurales.
Asimismo, el incremento en la producción y facturación en obra forestal ha motivado un aumento de las plantillas medias y el aumento del volumen de servicios prestados por la empresa también ha contribuido a aumentar la carga laboral que conlleva la prestación de los mismos.

También se ha ampliado el cometido y proyección del gabinete técnico de ingeniería y proyectos, y se ha redefinido el organigrama de la empresa para adaptarlo a las circunstancias actuales de creciente producción y prestación de servicio y, al mismo tiempo, determinar una plantilla estructural coherente, con objeto de establecer puestos fijos que garanticen el futuro de la empresa.
Si bien sobre el futuro de la empresa, si acaso, en posteriores intervenciones podemos hacer alguna matización.

Como consecuencia de la adopción de estas medidas, el número de puestos fijos en las plantillas de tratamiento de residuos ha ascendido un 21,4% y la plantilla ha aumentado de 7 a 22 puestos.
La plantilla media dedicada a obra forestal ha aumentado en un 17,7% desde el año 2002 al año 2004, aumentando de 419 trabajadores a 493.
La plantilla media de servicios ha aumentado en un 73,1%, pasando de los 130 trabajadores de 2002 a una plantilla media de 225 en 2004.

La plantilla de técnicos superiores y medios del gabinete técnico de Vaersa ha aumentado desde el año 2002 al 2004 en un 75%, pasando de 20 a 35 trabajadores.

Como consecuencia de la reevaluación organizativa de la empresa, aprobada en el consejo de administración en el año 2003, se ha determinado que era necesario aumentar la plantilla estructural de Vaersa mediante el establecimiento de puestos de trabajo fijos.
De esta forma, los puestos de carácter indefinido han aumentado un 51,7%.
En el año 2005 la distribución de la plantilla, según la modalidad contractual, es la siguiente: un 10% personal fijo de estructura, un 37% personal fijo de servicio, un 42% personal con al menos dos contratos, es decir, personal que tiene derecho a ser contratado cada vez que la empresa realice trabajos similares a los que ya efectuó con anterioridad en su misma zona, según el convenio colectivo hoy vigente en Vaersa, y un 11% personal con contrato por obra y servicio.

Es decir, señorías, desde el año 2002 se ha aplicado en Vaersa una política clara de estabilización de empleo, y todos aquellos puestos de trabajo que han podido ser considerados estructurales han pasado a ser de carácter indefinido.

Es esta apuesta la que permitió llegar el año 2005 con el 89% del conjunto de sus trabajadores disfrutando de una relación laboral fija, en sentido amplio, tanto fijo ordinario como fijo de servicio; y es la misma apuesta la que explica que en 2005 el personal eventual, aquel que no ha llegado a tener al menos dos contratos, tan solo represente un 11% de la totalidad de los trabajadores de la empresa.

Por último, para concluir con el capítulo de medidas adoptadas en materia de estabilidad laboral, me cabe la satisfacción de haber participado activamente, desde mi acceso al frente de esta conselleria, a la finalización de las negociaciones del cuarto convenio colectivo de Vaersa, cuyo acto e firma se produjo el pasado 24 de julio, acordando la adhesión a la totalidad del segundo convenio del personal laboral de la Generalitat.
Espero que en próximas fechas demos cumplida satisfacción a este compromiso que firmé personalmente el pasado 24 de julio.

Señorías, estos que acabo de ofrecerles, son datos que avalan, sin lugar a dudas, una apuesta clara y decidida por la estabilidad laboral.

En segundo lugar, continuando con el orden del texto de solicitud de comparecencia, paso a detallar las inversiones realizadas para la mejora de recursos humanos.
Un ámbito en el que las grandes líneas de la política aplicada se han centrado en promover la estabilidad laboral en los términos que he expuesto anteriormente, garantizar la seguridad de las personas en el desarrollo de su trabajo y fomentar la promoción interna y la especialización mediante la aplicación de un programa de formación en continuo para todos los trabajadores de la empresa.

Con objeto de garantizar la seguridad en el trabajo de los trabajadores de la empresa Vaersa desde el año 2002 se han implantado las siguientes medidas: establecimiento de un servicio de prevención propio; implantación de un sistema de gestión de riesgos laborales basado en las normas UNE 81587 y Ohsas 18502; evaluación de riesgos en todos los centros de trabajo de la empresa; control de mediciones de agentes químicos y físicos en todos los puestos de la empresa donde existan dichos riesgos; realización de estudios económicos en puestos de trabajo repetitivos y sobreesfuerzos posturales; redacción de planes y estudios de seguridad en todas las obras de Vaersa; realización de inspecciones y visitas de comprobación a todos los centros de trabajo; aplicación de una política global de formación e información de riesgos laborales a todos los trabajadores de Vaersa.

Tras la aplicación del nuevo sistema de prevención de riesgos laborales, se ha reducido el nivel de accidentes en un 80%.

Por otro lado, y como consecuencia del programa de formación, el 98% de los jefes de obra y encargados de Vaersa han recibido formación de prevención de riesgos laborales nivel básico, lo que ha contribuido también, y sin duda alguna, a la espectacular reducción en el capítulo de accidentes laborales, a la que antes he hecho referencia.

Por lo que respecta a la consecución de una mejora de la calidad de los servicios prestados por la empresa y al fomento de la motivación y el desarrollo profesional de todo el personal, se han venido desarrollando las siguientes acciones: aplicación de una política de formación en continuo para todos los trabajadores de la empresa.
Como consecuencia de la misma durante el año 2005 más del 70% de los empleados de Vaersa recibieron cursos de formación profesional; y, en segundo lugar, aplicación de una política de prioridad de la promoción interna frente a la contratación externa.

En tercer lugar, y en relación con el capítulo de externalización de trabajos, cabe realizar las siguientes consideraciones.
Durante los últimos meses del ejercicio 2003, Vaersa implantó un procedimiento regulado entre el sistema de calidad JFT 3562, a través del cual se establecen unos intervalos monetarios que marcan la publicidad y concurrencia que debe realizar el ente para la adjudicación de obras, suministros y servicios.
Por otro lado, Vaersa subcontrató ciertos suministros y actividades fundamentalmente para asistir y complementar a las obras.
En este sentido hay que señalar que en ese tipo de encomiendas se da la externalización propia del sector, que es el de la construcción.

Obviamente, por la naturaleza de los trabajos que requieren el manejo de herramientas y materiales que exigen cierto grado de especialización y por la dispersión, el tamaño y la diversidad de las obras se hace muy difícil realizar estos trabajos con medios propios.

En cualquier caso, entre los servicios y asistencias técnicas que se realizan prácticamente en su totalidad con medios propios de Vaersa destacan: el servicio de vigilancia preventiva, 500 personas; brigadas de mantenimiento de espacios naturales, aproximadamente 70 personas; viveros forestales, aproximadamente 40 personas; educación ambiental, 50 personas; senda verde, aproximadamente 35 personas; centros de recuperación de especies, aproximadamente 25 personas.

Para ir concluyendo, y con respecto a la fiscalización de gastos, durante el ejercicio 2004, año del último informe de fiscalización realizado por la Sindicatura de Cuentas, podemos afirmar que ha mejorado sustancialmente el resultado económico de la sociedad, consignándose en esta última fiscalización del síndic, 1.
360.
000 euros de beneficios.
Situación debida, sin duda, a las mejoras introducidas en la gestión así como al gran incremento que se ha producido en la facturación.

El último informe de la Sindicatura realizado hasta el momento presentó algunas salvedades pero no cuestionó en absoluto la fiabilidad del resultado económico de la sociedad, lo que, sin duda, representa un aval para los criterios implantados durante el ejercicio 2003 y la apuesta por ajustarse al máximo a los planes contables de aplicación y mejor información contenida en las cuentas anuales.

Son datos lo suficientemente elocuentes que confirman y avalan una clara apuesta por la estabilidad laboral de la plantilla de trabajadores, un compromiso claro con la mejora de los recursos humanos y un esfuerzo por seguir en la línea de eficacia y eficiencia de los servicios que presta Vaersa.

Con la esperanza de haber sido lo suficientemente conciso y claro, doy por concluida mi intervención, presidente.

El senyor president:

Muchas gracias, señor conseller.

Pel Grup Parlamentari Socialista, que va demanar la compareixença, té la paraula el senyor Sanmartín.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Gràcies, president.
Donar la benvinguda al conseller en aquesta comissió.

Quan jo vaig fer la pregunta farà cosa d'any i mig, encara no s'havia signat l'adhesió del personal de Vaersa al conveni de personal laboral de la Generalitat.
Tot i això, però, queden molts de dubtes per a aclarir.
Jo li recorde, en primer lloc, que l'empresa pública Vaersa, quan se va constituir en el seu moment com a empresa pública, tenia tota una sèrie de finalitats que amb el pas del temps s'han anat incrementant.

Vosté presideix aquesta empresa pública actualment amb una plantilla, no solament de treballadors fixos sinó també amb contractes d'obres i serveis que a més a més són encadenats, que volta aproximadament els mil i escaig treballadors dels quals solament un 10% són fixos d'estructura; la resta estan amb contractes temporals o bé d'obra, de servei, encadenats uns darrere dels altres.

Jo, la pregunta que li volia fer avui és per què després de dos anys de negociació entre la seua conselleria i les organitzacions sindicals, encara no havien acordat l'adhesió del personal de Vaersa al que era el segon conveni de personal laboral al servei de la Generalitat Valenciana.
De fet, es venia incomplint un acord assolit amb els sindicats l'octubre de l'any 2004 i posteriorment ratificat el 21 de juliol del 2005, amb l'anterior conseller, el senyor Blasco.

A hores d'ara li dic que esta pregunta és de fa any i mig; a hores d'ara, bé, han canviat les coses en el sentit que s'ha signat ja, el 24 de juliol de 2006, com vosté perfectament ha dit, el consell d'administració de Vaersa acordà l'adhesió del personal, d'aquesta empresa pública, al que és el segon conveni de personal laboral al servei de la Generalitat Valenciana.
Per tant, hi ha hagut un canvi qualitatiu i que me pareix correcte i raonable.

Amb això, segurament, hauria d'acabar la meua exposició en el tema de l'estabilitat laboral, però pense que existeixen raons amb pes suficient per a exposar aquí.
En primer lloc, una cosa és que vosté haja firmat este conveni d'adhesió, però vosté els problemes els tindrà en la Conselleria d'Economia i Hisenda.
Els tindrà en esta conselleria en el sentit que el problema apareixerà en el moment en què aquesta conselleria, la d'Economia i Hisenda, haja de fer el corresponent informe d'autorització de gasto.

De fet, ja en l'època de Blasco, insistia el 21 de juliol de 2005, anteriorment el 25 d'octubre del 2004, el cap de gabinet sempre havia dit que sí que es firmaria este conveni.
Però el problema sempre sortia quan s'arribava a la Conselleria d'Economia i Hisenda, que no ho considerava procedent pel tema d'increment de les despeses pressupostàries, com després vorem.

Jo, per tant, li demane a vosté que realitze les gestions oportunes davant d'aquesta conselleria, amb la finalitat d'agilitzar el susdit informe, perquè si no, mai serà efectiu aquest acord d'adhesió.
Encara més, m'agradaria que vosté me responguera o almenys saber fins a quin punt vosté com a actual conseller de Territori i Habitatge assumirà l'acord, ja que la Conselleria d'Economia i Hisenda estic segur que podria posar reticències en increment de gasto derivat d'algun tipus d'increment salarial.
Els sindicats ho calculen entre 80 i 90.
000 euros, que és molt poquet, és una cosa molt poqueta, però sobretot en les modalitats contractuals actualment utilitzades per Vaersa a l'hora d'externalitzar determinats treballs.
I este és el gran problema de Vaersa: externalitzar determinats treballs, tant en el pla de prevenció de vigilància forestal com en el manteniment d'espais forestals, com en el tema de repoblació, com en allò de la senda verda.
Per què?
Li ho dic perquè els treballadors de Vaersa encara no tenen un contracte fix, i jo he de recordar que estan treballant físicament en els propis centres, però, a banda, indirectament, per a la seua conselleria, per a la seua pròpia conselleria, en serveis, obres i assistències tècniques que són la majoria de les vegades de caràcter permanent.
I el que és fort és que aquests contractes van a càrrec de diferents i de diversos capítols pressupostaris de la seua conselleria, afectats anualment pel que és la Llei de pressupostos generals de la Generalitat Valenciana.
En definitiva, li demano l'esforç en aquest sentit.

Però, a més a més, ens trobem amb tota una sèrie de qüestions com és el que més em preocupa a mi que, malgrat tenir Vaersa esta quantitat de treballadors, solament s'executa amb personal propi al voltant del 60% de treballs.
La resta, la resta s'encomanen contínuament, s'externalitzen, se subcontracten a empreses privades.
O dit d'altra forma, es desvien fons pressupostaris, molts d'ells procedents d'Europa, a altres empreses que res tenen a veure amb la Generalitat.
I el més greu de tot.
Aquestes excepcions any rere any s'estan convertint en regla.

A mi m'agradaria que em diguera la veritat.
A vosté li pareix lògic, a vosté li pareix procedent que a la mateixa Direcció General de Qualitat Ambiental haja més personal de Vaersa cedit, és a dir, amb contracte d'obra i servei, que funcionaris?
És a dir, Vaersa els contracta i, després, els cedeix a la Direcció General de Qualitat Ambiental.
Jo li recorde que per aquest motiu a la mateixa inspecció de treball s'ha iniciat una denúncia, concretament este mes, a setembre de 2006, per part de la junta de personal de serveis centrals de la Generalitat Valenciana.

Jo sé que em dirà que el tema de l'externalització o subcontractació a empreses privades es permet perfectament, d'acord amb la Llei de contractes de les administracions públiques, en tant que permet que una empresa pública puga requerir en les seues actuacions la col·laboració d'empresaris o empreses particulars.
Però, jo li dic sincerament que pense que amb aquesta política, en primer lloc, no es fiança, laboralment parlant, al que és el personal de Vaersa, amb l'objecte de reduir els propis costos de plantilla.
De fet, la major part de treballadors tenen contractes d'obra i servei que van encadenant-se al llarg de sis o vuit anys.

Per tant, jo pense que ací hi ha un primer frau, de fet ens trobem sempre amb un conflicte laboral permanent.
Jo tenia la fiscalització del Síndic de Comptes respecte a Vaersa, i és categòrica i concloent, però li diré al final per què.
Li ho dic perquè jo pense que amb aquesta ampliació de treballs que donen a Vaersa increment de personal, però sempre a través d'externalització, de subcontractació d'estos treballs, el que pretenen és incrementar el volum -jo diria- de facturació d'aquesta empresa pública, amb objecte -jo pense- d'evitar la fiscalització de l'interventor, perquè vosté sap perfectament que totes les conselleries tenen un interventor que fiscalitza, mentre que Vaersa, com és una entitat mercantil de titularitat pública, solament està sotmesa a l'informe del Síndic de Comptes, que dit siga de pas solament agafa un mostreig aleatori.
Jo penso que es potencia d'esta manera un increment de facturació, és cert, però amb objecte de fugir de qualsevol control o fiscalització de les despeses.
De fet, li dia que la pròpia fiscalització del Síndic de Comptes és categòrica, és l'exercici 2004 -em pareix.

Concretament de Vaersa diu: «No es garantixen adequadament els principis de publicitat i concurrència en les contractacions efectuades per Vaersa».
Primera.

Segona.
«Igualment, les contractacions efectuades per Vaersa per a l'execució dels encàrrecs i encomandes de la Generalitat Valenciana no s'atenen al que estableix la Llei de contractacions amb les administracions públiques».

I tercera.
«Vaersa no ha remés cap informació relativa a la contractació realitzada al registre oficial de contractes de la Generalitat Valenciana, d'acord amb el que estableix el Decret 79/2000».

En definitiva, insistisc, en primer lloc, estabilitat laboral de plantilla.
Felicito que haja pogut subscriure el que és l'adhesió del personal de Vaersa al segon conveni de personal laboral al servei de la Generalitat Valenciana, però, atenció!
-i ho sap vosté i ho saben els sindicats amb els quals he parlat este mateix matí- , el problema li vindrà per la Conselleria d'Economia i Hisenda.
Ja, en el seu moment, amb l'anterior conseller ja va passar el mateix i, de fet, no es va poder arribar mai a signar res.

I, en segon lloc, el tema de l'externalització dels treballs.
Me preocupa que, malgrat tenir Vaersa la quantitat de treballadors que tenen, solament s'executa en personal propi al voltant del 60% dels treballs encomanats, la resta s'externalitzen o subcontracten a empreses privades per a fugir d'una fiscalització que pense que és important.

Per tant, m'agradaria que es pogués concretar en la resposta aquestes dos preguntes, que és la preocupació, no solament meua, sinó també dels ciutadans, dels sindicats i dels propis treballadors que formen aquesta empresa pública.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Sanmartín.

Per a fixar posició i demanar també observacions al conseller, té la paraula el senyor Cardona pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds: l'Entesa.

El senyor Cardona i Pla:

Gràcies, senyor president.

En primer lloc, senyor conseller, donar-li la benvinguda a esta comissió en nom del meu grup.
Ací ens trobarem més que en la seua anterior conselleria.
Dir-li que vosté a la millor té la pretensió que la seua compareixença ha sigut molt clara, però jo li diria que no ha sigut tan clara com vosté a la millor pensa.

Mire, sap que el nostre grup opina que moltes voltes la creació de societats anònimes, la creació d'entitats d'este estil en la Generalitat es fan per part del PP per justificar la flexibilitat, la rapidesa en fer unes determinades faenes, en adaptar-se a un tipus de tasques determinades, però nosaltres el que ens acabem trobant sistemàticament en este tipus d'entitats és les queixes que el Síndic de Comptes ha expressat: la falta de publicitat, de lliure concurrència.
.
.
, que no estan les coses tan clares com deurien estar.
A nosaltres també ens sorprén que el Partit Popular no siga capaç d'organitzar els treballs perquè puguen ser fets per persones en un situació de més estabilitat de la que n'hi ha actualment.

Vosté, senyor conseller, ens comenta que en un sentit ampli hi ha un 89% de personal fix.
Però, jo crec que eixa valoració es farà en un sentit molt, molt, molt ampli.
Realment, si fórem estrictes, personal fix n'hi ha un 10%.
Jo crec que l'ampliació de l'estabilitat en el treball  o l'ampliació del concepte no hauria de comprendre a les persones que van encadenant contractes, les persones que van encadenant contractes no són personal fix, senyor conseller.
Les persones que estan com a personal fix són les que són fixes estructurals.
Que nosaltres considerem que moltes d'estes persones que van encadenant contractes realment podrien ser fixes, doncs, sí.
 Per això no és perquè no ens pareix correcte que no ho siguen.

Nosaltres el que trobem, concretament en Vaersa.
.
.
Vosté ha dit fins al present.
Hi ha una informació que ens arriba que diu que, inclús, a la millor pot ser menys, que el personal fix pot ser només el 8%.
No entenem com si el treball que ha de fer Vaersa permet que el 89% del personal fóra fix, com no ho és, com en lloc de fer-lo fix, en sentit ampli, no siga fix en sentit estricte.

Per altra banda, hi ha hagut un problema, hi ha hagut un conflicte laboral greu en esta empresa.
Des de l'any 2003 que es va denunciar el conveni, la veritat és que ha hagut protestes -vosté és coneixedor d'eixes protestes-, de les diverses reclamacions que han tingut els treballadors.
Ara, en este moment, s'ha signat que s'adscriuran al segon conveni laboral del personal laboral de la Generalitat Valenciana.
Nosaltres confiem que això siga veritat.
Ho diem perquè, com ja molt bé ha expressat el diputat que m'ha precedit en l'ús de la paraula, ja ha hagut dos vegades, eixe mateix acord, que s'adscriurien a eixe conveni del personal laboral i no s'havia realment arribat a fer.
Nosaltres considerem que és una demanda laboral raonable i que suposa una millor protecció dels treballadors.

Jo, senyor conseller, no tinc res més a dir-li, excepte que a nosaltres ens agradaria que per a treballs que sí que suposen una continuïtat en la seua necessitat de realitzar-se, la contractació laboral implicara exactament eixa mateixa continuïtat, i que simplement s'evitaren este tipus de jocs.
Per una altra banda, nosaltres considerem que la conselleria hauria d'actuar de manera… la conselleria no, en este cas l'empresa Vaersa hauria de funcionar de manera que totes les seues contractacions externes tingueren les condicions que són exigibles a qualsevol empresa pública.
Nosaltres considerem que la publicitat, la concurrència i la transparència són condicions estrictament exigibles i que l'empresa té l'obligació de complir.
En cas de no fer-ho, no està complint els mínims que s'ha d'exigir a una empresa pública.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Pel Grup Parlamentari Popular, té la paraula el senyor Maluenda.

El senyor Maluenda Verdú:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor conseller, en primer lloc, volem donar-li la benvinguda a esta comissió a la qual compareix per primera volta, i volem felicitar-lo no solament per la valentia que està demostrant en el desenrotllament de les competències que ha assumit, que eren noves per a vosté però que està demostrant una gran experiència en la gestió pública i, per tant, això redunda en un benefici de servicis que es presten als ciutadans.
Per tant, enhorabona!

Considerem que l'exposició que ha fet és molt important, en la qual mos ha presentat les actuacions que en la millora del funcionament de Vaersa ha posat en pràctica.
I, per tant, creiem que és molt significatiu eixe increment del 214% del nombre de llocs de treball fixos en la plantilla del tractament de residus, és molt important també que s'haja aconseguit dispondre de 493 treballadors per a dedicar-los a obra forestal i que la plantilla de servicis també haja tingut un increment tan important com és el 73,10%.
Els tècnics superiors, de gabinet, etcètera, etcètera, estan rebent una informació molt adequada per les responsabilitats que contrauen davant els ciutadans.
Considerem que això és, eixa eficàcia i eixos ensenyaments, el que ha redundant en la disminució tan important i tan valorada per part del Grup Parlamentari Popular de la reducció dels accidents laborals.
Considerem que és molt important que es continue per eixa línia.

Hem de prestar els millors serveis als ciutadans, aixina estem fent-ho, i això és el que ens plena de satisfacció, Però, hem de fer-ho de la millor manera possible perquè els ciutadans estiguen satisfets d'eixe servici i perquè els treballadors que estan en Vaersa no puguen tindre cap risc d'accident fora del que és normal.
Però, no solament és que no hi haja risc d'accident elevat, sinó que s'ha reduït considerablement i això és motiu de satisfacció per a tots mosatros.

Pensem, senyor conseller, que és la línia que deu continuar al front de les seues responsabilitats en esta matèria.
En tot moment tindrà el recolzament del Grup Parlamentari Popular que creu en vosté, en el seu govern i en la tasca tan important que s'ha compromés a realitzar per a la societat valenciana.

Per tant, estem convençuts que en este any que tenim per davant, en què vosté podrà exercir clarament eixes funcions que ha assumit recentment, va a continuar notant-se el benefici d'eixa gestió, va a continuar notant-se de tal forma que no solament mosatros anem a estar orgullosos i satisfets, sinó que les valencianes i els valencians reconeixeran eixe important paper i estaran contents per la labor del govern del Partit Popular al front de la Generalitat i també en totes eixes dependències que formen part de la Conselleria de Territori i Habitatge.

Per tant, enhorabona, felicitats, endavant, i compte sempre amb el recolzament d'este grup que s'ha compromés, com vosté, davant la societat civil valenciana per millorar cada dia eixa qualitat de vida que tots volem.

Moltíssimes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Maluenda.

Per a donar resposta conjunta a tots els grups, té la paraula l'honorable senyor conseller.

El senyor conseller d'Obres Públiques i Transports:

Muchas gracias, señor presidente.

En primer lugar, quiero agradecer la intervención del representante del Partido Popular, y, en concreto, manifestarle mi agradecimiento por la referencia que ha hecho de la reducción de los accidentes laborales dentro de Vaersa dado que, por la especial naturaleza de la empresa, la reducción de accidentes laborales forma parte de la obligación patronal por excelencia, quizá con mayor importancia que en otros sectores, puesto que la tarea que realizan los trabajadores de Vaersa normalmente se realiza al aire libre y en condiciones muy propensas a tener accidentes.

Muchas gracias por su intervención.

Las intervenciones de los otros dos grupos.
Comparto muchos de los principios que las animan, haciendo una gran salvedad en lo que respecta a los juicios de intenciones.
Creo que es ir demasiado lejos el pensar que la mera existencia de sociedades instrumentales o sociedades participadas por la administración es ya de por sí una.
.
.
encierra ya de por sí la vocación de intentar escamotear gasto público o la intención de defraudar los sistemas de control.
Las sociedades instrumentales de todas las administraciones públicas gobernadas por Izquierda Unida, por el PP o por el Psoe, y de por sí no son ni malas ni buenas.
Es uno de los mecanismos que el sistema permite para realizar la gestión pública.

Y tampoco creo que haya que establecer juicios de intenciones  sobre la Conselleria de Economía, el juicio del conseller o la voluntad que pueda tener quién administra Vaersa en un momento determinado, cuando de las intenciones, nosotros deberíamos ser jueces, sino de los hechos, que es lo que verdaderamente puede probarse ante este parlamento.

Dicho esto, comparto los principios y el interés por Vaersa que anima la intervención de los dos grupos parlamentarios que han intervenido en primer lugar.

Los trabajadores de Vaersa cumplen una tarea, y la cumplen ejemplarmente.
Creo que, como Cortes Valencianas, y desde luego en la representación que a mí me toca como conseller de la Generalitat, debemos estar más que satisfechos con la labor que realizan los trabajadores de Vaersa.
Y en ese sentido, cualquier esfuerzo que hagamos será poco.

No comparto el juicio que hacen tampoco sobre la cantidad de empleos fijos que tiene la empresa.
Tiene el 10% de empleos fijos estructurales, un 37% de personal fijo de servicio y luego un 42%, que por la naturaleza de los trabajos que realizan, encadenan contratos.
Pero realizan trabajos estacionales que no se llevan a cabo durante todo el año, principalmente vigilancia de monte y prevención de incendios, que, como ustedes saben, a partir del mes de octubre, ya no se realiza hasta la primavera del año siguiente.

Creo que en la medida de lo posible se ha fomentado y se ha aumentado considerablemente el número de empleos fijos, pero los trabajadores de Vaersa pertenecen a ese grupo de trabajadores de la administración pública que prestan un servicio muy inmediato a los ciudadanos, con los que difícilmente se hace suficiente.

Yo he firmado el primer borrador o el primer acuerdo por el cual tienen que adherirse al convenio colectivo de trabajadores de la Generalitat Valenciana, y espero que sea efectivo con una firma definitiva en las próximas semanas y que además no encontremos ningún tipo de inconveniente ni por parte de los sindicatos ni por parte de la administración, porque sería absurdo que no diéramos el paso que definitivamente tenemos que dar y tenemos la obligación de dar con los trabajadores y con las trabajadoras de Vaersa.

Vaersa es una sociedad con una historia muy compleja, que empezó siendo una sociedad privada, que acabó adquiriéndola la administración y que ha terminado de alguna manera convirtiéndose en la sociedad instrumental de la Conselleria de Medio Ambiente o de la Conselleria de Territorio.

Y realiza funciones tan diversas, que yo creo.
.
.
Por eso decía en mi primera intervención, en una frase que me ha quedado misteriosa, que algo tendríamos que matizar después sobre el futuro de la sociedad.
Yo creo que para el futuro no sería mala cosa, no para el futuro inmediato, sino para un futuro a medio plazo, y siempre dialogando con los sindicatos, no sería mala cosa que nos planteáramos dividir Vaersa en distintas sociedades: una que se dedique a la gestión de residuos y al tratamiento de residuos y otra que se dedique a la prevención de incendios y reforestación, porque son dos tareas que no tienen nada que ver la una con la otra y que en este momento está desarrollando Vaersa como una auténtica sociedad instrumental de la Conselleria de Territorio y Vivienda.

Yo, por eso, quisiera no andar más de lo que ya he hecho diciéndoles: hemos hecho un esfuerzo por crear y por aumentar el número de puestos fijos, hemos hecho un esfuerzo por reducir el número de accidentes laborales.
La sociedad está cumpliendo, y está cumpliendo bien, sus objetivos.
Prueba de ello lo tienen ustedes, aunque aún es pronto para tirar las campanas al vuelo, pero en la campaña de prevención de incendios, por ejemplo, de este último verano o en las campañas de reforestación que se está llevando a cabo.
Los trabajadores están cumpliendo con los objetivos de la sociedad.

Es una sociedad muy compleja, porque es una sociedad que ha ido recibiendo sus funciones por aluvión.
Empezó llevando a cabo algunas tareas y al final Vaersa, lo que nadie sabe quién tiene que hacer, se ha convertido en una especie de principio rector de la administración, de la Conselleria de Territorio y de gran parte de la Conselleria de Agricultura, lo cual nos debería hacer ahora, hablando con los sindicatos, plantearnos para el futuro que de Vaersa deberían salir dos sociedades, dos sociedades públicas dedicadas a dos funciones completamente diferenciadas, que son las dos grandes funciones que desarrolla: el tratamiento de residuos por un lado y prevención y reforestación, por otro.

Y, desde luego, si la pregunta que usted me hace es si la conselleria tiene la convicción de que es necesario que se adhiera la sociedad al convenio colectivo que rige para los trabajadores de la Generalitat Valenciana, le digo: no solo pienso, estoy convencido de que es la voluntad de la conselleria, sino que no me cabe la menor duda que es casi obligatorio para quien ocupa la cartera que ocupo yo ahora mismo, el propiciar que tal adhesión se llegue a producir.

El senyor president:

Muchas gracias, señor conseller.

Para formular preguntas o aclaraciones al señor conseller, tiene la palabra el señor Sanmartín.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, pensava que concretaria millor, que m'explicaria millor o que m'avançaria alguna cosa respecte als passos que queden en el tema de Vaersa.
Insistisc que, igual que vosté, això ja es va arribar a acords anteriors ja quasi per a firmar, però, insistisc, que el tema està en la Conselleria d'Economia i Hisenda, en el sentit de l'informe preceptiu d'autorització de gasto.
Això vosté encara no ho té, me diu que d'ací unes setmanes.
.
.

Per tant -insistisc en el mateix-, li demane que realitze les gestions oportunes, perquè s'ha entrebancat aquest tema en la Conselleria d'Economia i Hisenda.

Respecte a l'externalització dels treballs, vosté ja ho ha dit en la segona intervenció, «fijos en sentido amplio».
Això ja és una altra cosa.
Tant, tant sentit ampli, que li dic jo que al voltant de més de tres quartes parts són contractes temporals encadenats, una bona part d'ells d'obra i servei.

No compartisc el diagnòstic seu sobre Vaersa.
Però no ho dic jo, ho diu la fiscalització del Síndic de Comptes.
Li vaig a llegir dos conclusions més.
El treball que ha dut a terme la Sindicatura de Comptes diu clarament que «Vaersa ha sobrepasado el límite máximo autorizado por la Conselleria de Economía y Hacienda en la creación de puestos de trabajo de plantilla.
No hemos tenido constancia de que dicha sociedad haya solicitado la autorización previa de la Dirección General de Presupuestos y Gastos de la Conselleria de Economía y Hacienda para la cobertura de vacantes».
Això vol dir que és enxufisme.
Diríem ahí quin tant per cent.
.
.
li podria dir amb noms i.
.
.
.
No ho dic jo, ho diu la Sindicatura de Comptes.

Una altra cosa que no li havia dit abans.
Diu la Sindicatura de Comptes que «la selecció de personal contractat per esta societat, per Vaersa, no garantix el compliment dels principis bàsics de contractació del personal al servei de la Generalitat Valenciana».
I les altres conclusions que li he donat.
No ho dic jo, ho diu la mateixa Sindicatura de Comptes.

Dos exemples li dono.
A mi no me pareix coherent, i no me pareix lògic.
.
.
-vosté no estava de conseller encara de Territori i Habitatge, estava el seu predecessor- però, per exemple, per a repoblar, malgrat que Vaersa té al voltant de 60 enginyers, varen destinar 100 milions de les antigues pessetes per a pagar els projectes tècnics que es van fer a través d'empreses de fora, que a la vegada havien estat redactats estos projectes tècnics per enginyers de Vaersa que se'ls havia acabat el contracte.
Done's compte que això és tremend, tremend, des del punt de vista ja no solament d'estabilitat, sinó d'ètica empresarial.

Un altre exemple.
Quan va passar allò de la malaltia infectocontagiosa de -com es deia?
- la llengua blava dels animals, Vaersa va contractar 15 veterinaris -li diré els noms perquè he parlat amb la major part d'ells-, de fora, de fora, 15 veterinaris de fora, en lloc d'utilitzar els veterinaris dels serveis oficials de la Conselleria d'Agricultura, Pesca i Alimentació.
Això és el que la Sindicatura de Comptes, sense citar exemples concrets, els acusa a vostés.

Per tant, jo no compartisc el diagnòstic optimista que vosté té.

I en última instància, si jo li vaig fer esta compareixença a l'anterior conseller, que ara és vosté, és -tinga-ho clar, eh?
- amb un objectiu nítid per la meua part: potenciar veritablement i modernitzar definitivament.
.
.

El senyor president:

Senyor Sanmartín, vaja concloent.

El senyor Sanmartín Besalduch:

.
.
.
-sí, sí, acabe- Vaersa.

És a dir, pense que entre tots hem d'incrementar la qualitat dels recursos humans d'aquesta empresa, establir objectius estratègics a llarg termini i, sobretot, introduir una estructura de gestió i organització moderna, d'acord amb el volum d'obra i amb els objectius fixats per la mateixa Generalitat.
I li assegure que este és el darrer objectiu meu, però que no puc compartir el diagnòstic que vosté ha posat damunt la taula.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Sanmartín.

Pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, té la paraula el senyor Cardona.

El senyor Cardona i Pla:

Bé, senyor conseller, no crega que és una demonització a totes les empreses per ser empreses, ni per ser empreses instrumentals.
És pel resultat que donen i per les queixes que sistemàticament provoquen.
No estem en contra d'una utilització eficaç del personal.
Ens pareix que una administració pública ha d'utilitzar eficaçment el personal.
I pensem que això no està en contra d'una garantia d'estabilitat i de drets laborals, com pensem que vosté també estarà d'acord amb eixa idea.

El problema és quan l'existència de la societat instrumental es transforma en un lloc on la precarietat és el que prima, on -vosté mateix ho ha comentat- on acaben anant totes les tasques que ningú sap a qui encomanar, se'n van encomanant a la societat instrumental, perquè no té tantes garanties com unes altres estructures que també l'administració utilitza.

Per tant, ja li dic, no és, diguérem, el fet de la seua existència, sinó els resultats que continuadament donen.
I no li vaig a parlar de més SA que té l'administració, que també són causa, sobretot, d'opacitat.

En este cas concret, de totes formes, senyor conseller, jo pense que el principal problema és la precarietat laboral i crec que és un problema que es pot resoldre sense que Vaersa deixe de ser una SA.

Vosté em parla de la divisió en dos empreses d'esta empresa.
Li vaig a dir el mateix, senyor conseller.
Si això és favorable per a complir les finalitats i perquè els treballadors d'esta empresa tinguen d'una manera molt més clara i definida les seues funcions, els seus drets laborals, a nosaltres no ens semblarà mal eixa divisió.
De fet, eixe problema que Vaersa s'encarrega d'un ventall tan gran d'activitats és un problema estructural que a vegades impedix prendre mesures que per a nosaltres serien raonables.

Jo.
.
.
, no res més, senyor conseller.
L'únic és demanar-li que eixa, diguérem, eixa adscripció, eixa adhesió al conveni del personal laboral de la Generalitat Valenciana, es faça el més ràpidament possible, perquè pense que millora les garanties i la situació laboral de les persones que treballen en Vaersa.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Per a donar resposta conjunta als grups i tancar la compareixença, té la paraula l'honorable senyor conseller.

El senyor conseller de Territori i Habitatge:

A mí me gustaría -señor presidente, señorías- que no quedara sobre la mesa ninguna duda respecto de la efectividad del trabajo que realiza Vaersa ni sobre la profesionalidad de sus trabajadores.
Creo que es muy importante que no se derive ni nadie deduzca de las intervenciones de sus señorías que dudan de la profesionalidad de los trabajadores de Vaersa o que piensa que Vaersa no realiza o no alcanza con objetividad o con efectividad, mejor dicho, sus objetivos como sociedad.

Estoy convencido de que comparten conmigo que el trabajo que ha realizado el personal de Vaersa durante los últimos años ha sido efectivo y que comparten conmigo que las tareas que han llevado a cabo las han llevado a cabo con éxito.
Y ahí está el resultado, ya lo he dicho antes, de la última campaña de prevención de incendio, de las campañas de reforestación, con tantos y tantos trabajos que realiza Vaersa.

Digo esto porque a veces de la crítica política legítima, y además perfectamente autorizada a una sociedad pública, se deriva la sensación para los trabajadores de que lo que en el fondo se está poniendo en cuestión es la efectividad o, digamos, la buena labor que ellos están llevando a cabo.
Vaersa es una empresa muy peculiar, con una historia muy peculiar que gracias a la excelente tarea de sus trabajadores está realizando un gran trabajo.
Es una empresa que ha recibido muchas encomiendas fruto del aluvión.
Porque la gestión medioambiental en nuestra comunidad, como en toda España, prácticamente como en toda Europa, ha ido creciendo de una manera muy rápida en un tiempo muy corto.
Y muchas veces ha habido que resolver problemas para los cuales ni siquiera existía un lenguaje que nos permitiera formular un planteamiento y teníamos que encontrar la solución.

Vaersa ha sido una ayuda, una muleta que ha permitido que nuestra administración medioambiental pudiera estar a la altura de las circunstancias en numerosas ocasiones.
Pero ese aluvión que ha hecho que Vaersa recibiera más encomiendas de las que en principio cabía pensar y que ha acabado convirtiendo a Vaersa en una empresa que hace prácticamente de todo lo que hacen las consellerias de Medio Ambiente o de Territorio y Vivienda y Agricultura, no debe confundirse ni con las menores garantías, ni con la opacidad.
Si a Vaersa se le encargan cosas es porque Vaersa es capaz de hacerlas.
Ni yo ni ningún conseller le encarga cosas a Vaersa pensando que hay que encargárselas a Vaersa porque da menos garantías de control o porque es más opaca.
Se le encargan las cosas a Vaersa porque Vaersa hace las cosas bien.

Sobre la ratificación del convenio, sobre la suscripción del convenio, la adhesión al convenio de trabajos de la Generalitat, ya les he dicho que está en trámite y que la estamos haciendo.
Yo creo que no hay que ver ningún fantasma, ni en la Conselleria de Economía ni en ningún otro recodo de la administración que se oponga a llevar a cabo aquello que ha sido pactado por la administración y por los sindicatos y que además es justo.
No es cuestión de si el incremento salarial es mucho o es poco, es si es debido o no es debido.
Y en este caso el incremento salarial es debido y, por lo tanto, tardará lo que tenga que tardar, que no será mucho, pero esa adhesión acabará produciéndose.

Yo entiendo que se utilicen los párrafos del informe de la sindicatura.
Lo que pasa es que me llama la atención que precisamente se haga referencia al del incremento de personal, cuando sus señorías conocen cuáles son las tareas que realiza Vaersa y por qué en Vaersa muchas veces tiene que producirse un repentino incremento de personal a veces, incluso, con relativa urgencia.

Los trabajadores de Vaersa, además de hacer la gestión de residuos, realizan las tareas de prevención de incendios forestales.
Y esas son tareas típicamente estacionales y que además, conforme va avanzando el verano o va avanzando la temporada de incendios, si la podemos llamar así, pues se van planteando nuevas necesidades.

Creo que, como decía al principio, podemos hablar mucho sobre los trabajadores y la necesidad que hay de que ese convenio, de que esa adhesión al convenio se produzca cuanto antes.
Vamos a ver mucho sobre el buen trabajo que realizan, pero debemos cuestionar lo menos posible el cumplimiento de las funciones de la sociedad.
Y sobre todo debemos enfrentarnos a una sociedad como esta con los menos prejuicios posibles políticos que se enfrentaron con el prejuicio del enchufismo a una empresa o empresas que realizaban tareas similares a las de Vaersa, pensando que había demasiado personal.
Hemos sabido demasiado este verano en una comunidad autónoma que se llama Galicia.

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor conseller.

Compareixença del conseller de Territori i Habitatge per a explicar el Patecas així com la seua incidència a l'entorn de la ciutat de Castelló

El senyor president:

Pasamos al siguiente punto del orden del día, que es el número doce: compareixença del conseller de Territori i Habitatge per a explicar el Patecas, així com la seua incidència a l'entorn de la ciutat de Castelló, sol·licitada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: l'Entesa.

Per a l'exposició, té la paraula el senyor conseller.

El senyor conseller de Territori i Habitatge:

Muchas gracias, presidente.

El Plan de acción territorial del entorno de Castellón, Patecas, es un instrumento de ordenación supramunicipal que se desarrolla en el ámbito territorial de los municipios del entorno de Castellón.
El objetivo de este plan es prever en el entorno de Castellón una sostenibilidad garantizada, estableciendo un modelo global de desarrollo y de ocupación del suelo, con el fin de posicionar el ámbito territorial que abarca dentro de las dinámicas del arco mediterráneo occidental.

Los municipios que lo forman y que integran el ámbito estricto del plan son doce: L'Alcora, Almàssora, Alquerías del Niño Perdido, Benicàssim, Betxí, Borriol, Burriana, Castellón de la Plana, Nules, Onda, Sant Joan de Moró, La Vilavella y Vila-real.

Asimismo, el plan tiene un ámbito de influencia más amplio que el anterior, que incluye las áreas de influencia que participan o condicionan los procesos territoriales del entorno de Castellón.
Por un lado, los municipios de la Vall d'Alba, Cabanes y Villafamés, estratégicos para la industria de Castellón; La Vall d'Uixò por su posicionamiento con espacios productivos del norte en la provincia de Valencia; Oropesa, Cabanes y Torreblanca, vitales para el sector terciario y residencial; Benlloch y Vilanova de Alcolea, que es donde irá el aeropuerto de Castellón.

Las incidencias que para el entorno de Castellón tendrá el Patecas solo pueden ser positivas, ya que sus propuestas quieren plasmar el modelo territorial supramunicipal óptimo, es decir, el que permite el desarrollo socioeconómico y urbanístico sostenible.
Las propuestas están dirigidas hacia tres focos de interés vital.
Por un lado a potenciar y proteger el medio natural, a través de la preservación de los espacios de mayor valor paisajístico y creación de rutas paisajísticas; la puesta en valor y conexión de espacios naturales, tan destacados como el Parque Natural del Desierto de las Palmas, el Clot de la Mare de Déu, marjales costeras de Nules-Burriana y el paisaje protegido de la desembocadura del río Mijares, el corredor de Mijares que pretende conectar los embalses de Sitjar y María Cristina, con la desembocadura del río, regenerando las áreas degradadas y potenciando el uso turístico recreativo.
Y la salvaguarda del tejido citrícola tradicional de la Plana.

En segundo lugar, las propuestas incluidas en el Patecas persiguen el establecimiento de una red de infraestructuras y comunicaciones vanguardista y dinámica mediante la ordenación del trazado de infraestructuras viarias y la apertura de nuevos trazados que mejoren la conexión este-oeste y litoral sur y vertebren el desarrollo; la creación de un corredor ferroviario de alta velocidad; la potenciación del puerto de Castellón para convertirlo en puerto esencial del mediterráneo occidental y la construcción del aeropuerto de Castellón, con las incuestionables repercusiones que esta infraestructura tendrá en las relaciones interregionales del arco latino y del entramado europeo.

En tercer lugar, el Plan de acción territorial del entorno de Castellón permitirá definir una nueva estructura urbanística, vertebrada, equilibrada, coherente con los futuros desarrollos supramunicipales y sobre todo sostenible.
Esta propuesta se hará realidad mediante la creación y desarrollo de suelo industrial cualificado, por ejemplo ciudad lineal de la industria cerámica en el eje Onda-Villareal, complementado por usos terciarios y equipamientos; la conurbación Castellón-Almàssora-Vila-real, que requiere la definición de una nueva estructura a nivel supramunicipal; la búsqueda de un modelo sostenible para el litoral, desarrollando El Grao como ciudad litoral; la mejora integral de la imagen urbana, con la estructuración de los tejidos urbanos y la recuperación de los cascos históricos, buscando siempre la transición con las áreas agrícolas.

Para concluir esta primera intervención, quisiera destacar el alto grado de consenso que ha presidido el proceso que arrancó en el año 2000 con la redacción del plan.
Creo por ello necesario resaltar la transparencia y la búsqueda del máximo consenso con los 21 ayuntamientos implicados y de todas las instituciones y organismos afectados que ha caracterizado la elaboración de este instrumento y que estoy convencido que seguirá presente hasta su aprobación definitiva.

En este sentido, me permito recordar en esta tribuna alguno de los hitos del proceso que expresan la apuesta por el diálogo y el acuerdo que ha impregnado la gestación de este plan.
En mayo de 2003, tras haber finalizado su redacción técnica, consensuada con los 21 ayuntamientos e instituciones afectadas, se envió un ejemplar del Plan de acción territorial del entorno de Castellón, Patecas, a los mismos.
El documento remitido fue denominado «documento para el consenso», ya que con él se pretendía recabar aportación y sugerencias que contribuyeran a mejorarlo.

Tras el período de información pública y el de emisión de los dictámenes municipales a mediados de septiembre, a petición de los ayuntamientos interesados se decidió ampliar el plazo para la emisión de los dictámenes otro mes más.
Actualmente, los técnicos de la conselleria competentes en la materia están analizando los informes de las contestaciones a las alegaciones presentadas para dar lugar a su consideración, matización o, en su caso, rechazo previamente a su notificación a los interesados.
Se está procediendo a la incorporación de aquellas aportaciones que como resultado de la información pública hayan de ser tenidas en cuenta.

Como ejemplo, me gustaría citar el caso de las alegaciones presentadas por el sector de arcillas y caolines a partir de las cuales se ha incorporado a la normativa un artículo que refuerza las determinaciones de la Ley del suelo no urbanizable en el sentido de que los yacimientos estén convenientemente reflejados en el planeamiento urbanístico municipal, garantizando su explotación futura.

Se ha procedido también a la adaptación del documento a los requerimientos de la Ley 4/2004, de 30 de junio, de ordenación del territorio y protección del paisaje, entre los cuales destaca la necesidad de incorporar un estudio de paisaje en el ámbito del plan.

Son estas que he expuesto algunas muestras del grado de compromiso, transparencia y consenso que impulsa el Patecas, y son sobre todo la demostración de que existe un amplio acuerdo sobre las bondades de un plan de acción territorial ambicioso por su complejidad pero siempre realista, que será vital para que el entorno de Castellón en el marco de un modelo territorial supramunicipal de futuro lo sitúe entre las ciudades estratégicas del arco mediterráneo occidental.

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor conseller.

Por el grupo que ha solicitado la comparecencia tiene la palabra el señor Cardona.

El senyor Cardona i Pla:

Gràcies, senyor president.

En primer lloc, una puntualització, senyor conseller.
El nom és «Almassora».
Com està Almàssera, a vegades es pot caure en l'error, però el nom és «Almassora».
Ho dic perquè els habitants del poble li ho agrairan.

A vore, senyor conseller, no és la primera compareixença que fem sobre el Patecas.
N'hem fet algunes altres.
N'hem fet algunes altres quan se venia parlant del pla des de fea anys i res se'n sabia; quan se feen recerques utilitzant tots els instruments que hui en dia estan al nostre abast i no se trobava només que alguns estudis o alguns informes parcials sobre el tema del Patecas.

Després, se'ns diu que en maig del 2003 es va donar als ajuntaments.
De fet, molts d'ajuntaments no tenen consciència que eixa entrega es realitzara en eixe any 2003.
És una qüestió que ja es va comentar també en l'anterior compareixença en què vam parlar del tema.
Però, bé, finalment es va traure a exposició pública eixe document.

Vosté ens descriu aquí o descriu amb paraules, jo diria políticament correctes, paraules que…, diguérem agradables, que u les escolta i diria «quina meravella tenim en les mans!
».
Però una cosa són les frases estes que vosté diu i, una altra, la realitat real, real del pla que tenim entre les mans.

Vosté sap que nosaltres estem per l'ordenació del territori, senyor conseller.
Nosaltres volem una ordenació.
I inclús una ordenació supramunicipal.
Ens sembla una qüestió no sols correcta sinó absolutament necessària, imprescindible.
Però nosaltres considerem que eixa ordenació del territori ha de tindre uns requisits, ha de tindre uns criteris, ha de tindre unes…, inclús uns objectius, unes pretensions que nosaltres considerem que este pla no complix.

Jo, senyor conseller, li'n diré algunes.
En principi, no li les diré totes perquè no tindré temps.
Però, en principi, senyor conseller, nosaltres el que trobem alarmant d'este informe, d'este pla, és l'extremada escassesa de les dades que aporta.
De fet, números, números?
Està el nombre d'habitants de cada població i el nombre de quilòmetres quadrats de cada un dels seus termes municipals.
No n'hi ha cap previsió, per exemple, no n'hi ha cap dada que diga quanta aigua es gasta en agricultura.
No n'hi ha cap!
Quan jo li puc dir que en informes previs al Patecas, alguns estudis sí que havien analitzat eixe tipus de factors, però no apareixen en cap lloc.
Quant es gasta, per exemple, en un consum humà d'aigua o quanta energia fa falta.
I ho dic perquè després tot el text fa referència als recursos hídrics, fa referència a l'aspecte energètic, però ni una sola dada apareix en el conjunt de la valoració.

Quan es parla de la situació actual, senyor conseller, és una descripció, però és una descripció que no té les dades necessàries per a aportar res nou, és una descripció absolutament -diguérem- superficial.
Que Castelló de la Plana se encuentra en una llanura és una cosa… No, no, és que a vore, és eixe tipus de descripció les que acaben fent-se o que el cultivo de cítricos es una actividad fundamental en la zona.
I això, també, quan li ho estic citat, senyor conseller, també li estic dient que el Patecas només ha eixit en castellà.
No ha eixit en valencià.
A mi estes coses ja no me sorprenen, però sí que me sorprén la defensa de la llengua pròpia en la inexistència del text en la nostra llengua.

A vore.
Arribem fins a contradiccions greus en la mateixa descripció de la realitat.
Pàgina 43: «El equilibrio entre las aportaciones  -és sobre l'aqüífer de la Plana- y las extracciones aseguran la subsistencia del citado acuífero».
En la mateixa pàgina: «Intensa sobreexplotación.
Intrusión salina.
Concentraciones elevadas de nitratos».
Pàgina 56: «Explotación intensiva.
Situación complicada».
Pàgina 22: «Sobreexplotació.
Contaminació».

Això apareix en el mateix informe, en el mateix pla, perquè no és un informe, és un pla, definint la situació actual.

Per una altra banda, senyor conseller, no n'hi ha definit un model de desenvolupament concret.
El que fa és: açò n'hi ha?
, más de lo mismo.
No es planteja si n'hi ha, per exemple, saturació en les vies de comunicació, perquè tampoc n'hi ha cap dada sobre circulació en les vies de comunicació.
No n'hi ha cap plantejament sobre quines alternatives, per exemple de transport, n'hi haurien a la utilització del vehicle privat.

És veritat que el pla en un moment determinat parla d'un transport sobre plataforma reservada que, de fet, no analitza els fluxos reals de circulació entre les ciutats, l'única cosa que agarra són els habitants, intenta unir les de més habitants, però no n'hi ha una anàlisi real de quina eficàcia n'hi ha.
A part d'això, li puc dir que el termini temporal en el qual s'establix que podrà existir un transport en plataforma reserva en tota la Plana, Plana Alta, Plana Baixa, és un terme absolutament indefinit, indefinit.

Li podria parlar que no n'hi ha cap concepció.
Quan vosté indica que fa referència a 12 municipis el pla, que n'hi ha uns altres que estan afectats d'una altra manera.
.
.
Senyor conseller, una visió comarcal, una visió conjunta de la comarca no existix.
De fet, són pobres, aïllats, en els que es fan intervencions aïllades.
Quan vosté parla, per exemple, de protecció dels cascs històrics…, tot això, senyor conseller, és una pura -jo diria- falsedat.
No s'està complint en absolut ni n'hi ha perspectives que es complisquen perquè no n'hi ha tampoc cap orientació en el pla que porte això.

La funció d'un pla hauria de ser orientar tota una sèrie d'accions a realitzar.
Moltes accions de les que el pla proposa, senyor conseller, són accions ja encetades fa temps i que no han tingut res a vore en l'anàlisi, sinó que simplement ha sigut agarrar-les i apegar-les en un pla concret.

No n'hi ha, per exemple, senyor conseller, cap previsió d'augment de població en un pla que pretén planificar el futur de tota una zona urbana, quan resulta que el creixement de la població està en la base de necessitats de serveis, de necessitats de transports, de necessitats d'infraestructures que en teoria són els aspectes que maneja este pla.

No n'hi ha cap tipus d'influència sobre el Patecas dels plans anteriors existents.
Per exemple, el Patricova, que és el Pla de prevenció sobre inundacions, etcètera.

No n'hi ha de cap manera cap influència que hi haja algunes zones que estan afectades per inundacions i, per tant, haurien de quedar fora d'aspectes d'urbanització.
No n'hi ha res d'això.

En el Patecas, ja quan va eixir, senyor conseller, considerava que la variant de tren de Benicàssim no estava oberta -quan va eixir, no m'estic referint ara-, però hagueren pogut donar-se ampliacions.
Per exemple, parla d'una opció de futur com la prolongació de l'autovia de la CV-10 fins a la Pobla Tornesa, quan ja estava en funcionament des de feia un any.

Eixe tipus de carències ens porta fins extrems realment increïbles, per exemple el tema de l'agricultura.
Vosté ha fet referència que en la protecció del medi ambient es fa una especial referència a la conservació, protecció dels terrenys dedicats a cítrics.
Quan es publique este pla, poca cosa s'haurà de fer ja sobre el tema.
Tot el que està grafiat com a «citròpolis» -que vaja nom!
- en el pla està actualment sent objecte d'una absoluta mossegada per part d'urbanitzacions, per part de polígons industrials, de manera que és -com diríem?
- una pura entelèquia ja inexistent.
A més, no n'hi ha cap tipus d'actuació seriosa en tot el pla que supose cap tipus de protecció, d'impuls, de conservació, d'una activitat econòmica important, però que, a més, no soles és una activitat econòmica, és una activitat de seguretat alimentària, és una activitat que en principi hauria de tindre futur si se li posara, doncs, algun tipus de recurs per a reorientar-la o per a vore de quina manera es pot mantindre com una activitat econòmica que ha sigut vital en la comarca.

Per una altra part, senyor conseller, el tema dels polígons industrials.
Vosté, la mateixa setmana passada es va vore en una situació, en Almassora concretament, este poble que vosté ha visitat, doncs, vosté simplement s'ha trobat amb la contradicció entre un polígon industrial i un casc urbà, i un Pla general d'ordenació urbana.
Vosté no ha tingut més remei…

El senyor president:

Senyor Cardona, vaja concloent.

El senyor Cardona i Pla:

…que donar una eixida que no resol ningun dels problemes que realment existixen.
I mos trobem amb un polígon industrial que està en un Pla general d'ordenació urbana que està permetent cases a 20 metres del polígon industrial, que està fent d'indústries amb un especial perill, un especial risc.

Tot això, senyor conseller, són coses que el Patecas no resol.

Per a què ens servix un pla que, primer, tarda tant, ja arriba molt tard, i, després, no té una anàlisi de futur real basat en dades i plantejant alternatives que puguen ser realment assumibles?

Això és el que jo li preguntaria en este moment, més unes altres coses que he de dir-li i que, ara després, si puc, li diré.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Grups que desitgen intervindre?
Pel Grup Parlamentari Socialista té la paraula la senyora Sanchordi.

La senyora Sanchordi García:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor conseller, benvingut a esta comissió.

Bé, el senyor Cardona ha qualificat la seua intervenció com políticament correcta.
Jo la qualificaria com políticament agradable, però incorrecta perquè jo crec que tampoc ha començat bé, perquè ha començat dient: «El Pla d'acció territorial de Castelló és…».
No, el Pla d'acció territorial no és.
I no és perquè no s'ha aprovat encara.
En tot cas, «serà».

Perquè, a més, el problema de fons és que si haguérem de posar un exemple clar i flagrant d'incompliment de compromisos i de mala gestió seria, precisament, el Patecas, seria el Patecas.
Per què?
Perquè la primera vegada que es parla d'este pla és en la IV legislatura, la legislatura que va de 1995 al 1999.
I es diu literalment per a fonamentar-ho: «Este pla es fonamentarà amb la necessitat de planificar l'entorn de Castelló per aconseguir un model territorial de futur que garantisca la sostenibilitat, la vertebració i reafirme la seua possessió en l'àmbit més dinàmic del Mediterrani occidental».
Any 1996.
Han passat 10 anys.

Un pla que, quan es parlava d'ell, anava a donar solució a tots els problemes de la província de Castelló i, sobretot, de la seua àrea metropolitana, en matèria de comunicació: per carretera, per ferrocarril, de mercaderies, de viatgers, de transport públic, anava a assegurar la protecció del litoral, el desenvolupament industrial de la província, anava a coordinar els creixements urbanístics i els municipis afectats, etcètera, etcètera, etcètera.
Però, passa a la IV legislatura, i no se fa res.

I anem a la V, la passada.
I la passada legislatura en l'any 2000 s'adjudica l'existència tècnica per a redactar el Patecas.
I es ven mediàticament en el 2000.
En el 2001 s'adjudica la redacció i es ven l'adjudicació.
En el 2002 s'aprova, teòricament s'aprova un Patecas, un Pla d'acció territorial, i s'acaba la legislatura.

I arribem ja a esta legislatura.
I en l'any 2003, el nou conseller, Blasco, diu que no, que açò que havia fet García Antón no és un Patecas, encara que es diga igual no és el mateix, sinó que açò és un document per a consens.
I és un document per a consens, que és un mer esborrany, que van a enviar una altra vegada, per enèsima vegada, als municipis afectats.

En el 2004, l'aleshores conseller Blasco se compromet que en novembre d'eixe any, en novembre del 2004, se procedirà a l'aprovació definitiva del Pla d'acció territorial per a l'entorn de Castelló.

Estem en setembre del 2006 i encara estan al·legant.
És el termini d'al·legació més llarg de la història.
Si comptem des del 2004, dos anys; si comptem des del 1995 encara fa més temps.

Açò se qualificaria de desastrós.
Però, com vosté quan va prendre possessió va fer algun comentari que volia fer política de cor, açò és des-co-ra-zo-na-dor.
Això és el que és, perquè han passat molts anys i resulta que han passat tres legislatures, quatre consellers, i encara està la conselleria estudiant com solucionar els problemes de Castelló, problemes que, a més, ja no són els que eren, ja no són els que eren perquè ha passat molt de temps.
I tenim un futur pla que està condemnat a reescriure's, a reformular-se i a reenviar-se als ajuntaments, un pla que s'ha quedat obsolet, que està desfasat, que ha passat tant de temps que el pla no s'adapta, ja no a la realitat de Castelló, que continua estant en la llanura, que crec que això és l'única cosa que no ha canviat, que Castelló de la Plana continua sent Castelló de la Plana, sinó resulta que no s'adapta ni a les lleis ni a la pròpia realitat valenciana.

Primera, desfasat a nivell normatiu.
Ara, caldrà tindre en compte la nova Llei d'ordenació de territori i protecció del paisatge, la Llei urbanística valenciana, la Llei del sòl no urbanitzable, està desfasat a nivell tècnic, a nivell cartogràfic, de plans, d'obres d'infraestructura, n'hi ha carreteres que ja estan projectades, que estan inclús acabades per part de la Generalitat o per part de l'Estat, i a nivell demogràfic.

Han passat onze anys, i jo estic segura que, inclús, més d'u, d'ací d'esta comissió, més d'un membre haurà tingut temps d'ampliar demogràficament, augmentar demogràficament la Comunitat Valenciana o la província de Castelló en onze anys.
A més, va començar en un àmbit de 10 pobles; després, 13; després, 15; ara 21, que dit siga de pas -i permeta'm la llicència-, flipen ja, al·lucinen cada vegada que reben de la conselleria la carteta perquè facen al·legacions.
Anem a vore, al·legacions: una altra vegada!
Hem al·legat cinc vegades!
Damunt estan al·lucinats, decepcionats i cansats perquè.
.
.
Clar, el que sí que fan és actualitzar les al·legacions.
Clar, si van passant de dos en dos anys, van actualitzant.

A partir d'ahí, jo el que vullguera, senyor conseller, és aprofitar esta compareixença per a demanar-li celeritat.
Entenem des del Partit Socialista que ara, com fa onze anys, o inclús més, l'aprovació d'este pla és fonamental per al desenvolupament econòmic, social, industrial, de la província de Castelló.
És imprescindible la planificació, unes dades serioses i rigoroses, com comentava el senyor Cardona, però, sobretot, cal planificar i prioritzar actuacions, exigint que n'hi haja un catàleg seriós d'actuacions, una memòria econòmica que incloga  en els pressupostos les citades actuacions, un calendari i uns terminis clars.

El senyor Maluenda abans s'ha referit a vosté com una persona valenta.
Jo li demane valentia i que siga valent per a aprovar este Pla d'acció territorial abans que s'acabe la present legislatura.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Pel Grup Parlamentari Popular, té la paraula el senyor Mundo.

El senyor Mundo Alberto:

Gràcies, senyor president.

Bé, senyor conseller, en primer lloc, com a representant del Grup Popular, en este tema agrair-li la seua presència aquí, a les Corts, per a vindre a exposar el que és el Pla territorial de l'entorn de Castelló, el Patecas.
I, al mateix temps, felicitar-lo pel curt espai que ha portat vosté al front de la conselleria, amb la qual cosa l'hem vist, en totes les seues actuacions, il·lusionat en una conselleria que -penso- té moltes coses per a il·lusionar a una persona, al front de temes tan importants com és l'urbanisme i com és també el medi ambient dins de la nostra comunitat.
Per tant, l'animem a seguir en la mateixa línia de treball.

I, indubtablement, traiem de la seua exposició que ha fet sobre el Patecas temes importants del que representa en la nostra província, en la nostra província de Castelló -dic «nostra» perquè pertany a la província de Castelló-, el que representa l'estudi pormenoritzat d'un lloc, d'un entorn, que indubtablement en estos últims anys ha sofert moltes connotacions i que hem vist que han fet.
Que penso que la participació dels ajuntaments en el que representa la confecció després d'un estudi, d'un entorn, dins d'eixe arc mediterrani que és un tros, no estudiem tot l'arc mediterrani sinó un tros de l'arc mediterrani, que indubtablement n'hi han moltes actuacions que influeixen en este moment en uns canvis, com és el tema de l'aeroport, que vosté ha anunciat fa un moment, com és el tema del triangle de la ceràmica que s'ha vist ampliat a altres poblacions no tan sols l'eix Onda-Alcora sinó que hi ha hagut altres poblacions, com Vilafamés, altres zones en la qual la ceràmica, a la Vall d'Uixó, en les quals també s'ha vist ampliat.

Tot això produïx que necessitem, com no, un instrument com el Patecas, però al mateix temps totes les influències noves que han anat ocorrent estos últims anys puguen influir en alguns canvis, sobretot en els tres aspectes que vosté ens ha anunciat aquí.

Ens ha dit sobre el seu contingut un tema de propostes mediambientals importantíssimes de preservació dels espais naturals que conformen dins de tota esta zona i, després, les propostes d'infraestructures.
Infraestructures que moltes d'elles estan en marxa, com no podia ser d'una altra manera, i que alguna d'elles, indubtablement, fan possible el que inclús en un temps no molt curt eixe eix ferroviari important de connexió amb l'arc mediterrani, les definicions últimes puguen influir, com no, en el nostre territori.

Per tant, des d'eixe estudi, d'eixe consens amb els 21 municipis, tant els que formen l'entorn del Patecas com els que són propis dins del seu mateix entorn, que puguen haver propostes d'estos, jo crec que és importantíssim, de cara a enriquir i pensem que de cara a enriquir el que és el contingut final d'eixe document.
Document que, indubtablement, pensem que conté unes línies fonamentals per als desenrotllaments urbanístics futurs, per als desenrotllaments mediambientals i per al tema industrial, sobretot, d'una zona importantíssima de la nostra comunitat en el tema de la ceràmica bàsicament, però sobretot en el tema ceràmic i que, indubtablement, a través dels instruments podran garantir l'expansió futura que puguen tindre en els pròxims anys.

Per tant, pertanyem a una part de la Comunitat Valenciana, la província de Castelló, amb un desenrotllament importantíssim i que una ferramenta, un instrument, com és el Patecas, consensuat amb tots els municipis, farà possible en un futur el desenrotllament important i sostenible d'aquella zona.

Per tant, l'anime que en este document puguen introduir.
.
.
, com vosté deia anteriorment, ja d'estes al·legacions algunes de les coses ja es tenen en consideració de cara a la seua redacció final i que poguessen aprovar-se ràpidament este document que indubtablement està subjecte a molt del que representa eixa riquesa del nostre corredor mediterrani.
Per tant, senyor conseller, animar-lo a continuar amb esta labor, amb este instrument molt vàlid per a la província de Castelló.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Mundo.

Per a donar contestació conjunta a tots els grups té la paraula l'honorable senyor conseller.

El senyor conseller Territori i Habitatge:

Muchas gracias, señor presidente.

En primer lugar, quiero agradecer al Grupo Parlamentario Popular sus palabras, así como su actitud constructiva y su punto de vista optimista respecto del futuro de la provincia de Castellón y todos los ciudadanos y todas las ciudadanos de Castellón.
Cosa que no puedo decir de las intervenciones de la señora Sanchordi y del señor Cardona que, no obstante ser también políticamente correctas y estar dentro de los parámetros de cortesía exigibles en una comisión como esta, han resultado tan demoledoras que tengo que tirar de la política de corazón para hacer de tripas ídem y no retirar el Patecas inmediatamente por los adjetivos con los que ha sido saludado.

Si yo tuviera algún tipo de relación familiar con este plan y les hubiera escuchado a ustedes, realmente lo sacaría de circulación inmediatamente, porque no le han visto ni un solo aspecto positivo.

En primer lugar, tendré que empezar pidiendo disculpas a los habitantes de Almassora por haber cometido este error con la tilde leyendo en la intervención, tanto como a los de Almàssera, que también pueden haberse sentido molestados por haber sido cambiados de ubicación geográfica.
Y también disculpas por haberme equivocado al empezar diciendo que el Patecas es, cuando el Patecas no es; cuando el Patecas, en este momento, todavía no está aprobado.
Después de haber atendido estas dos correcciones, diré que coincido con ustedes en la necesidad de que el Patecas se convierta cuando tenga que ser, cuando pueda ser, en una realidad.

Lo cierto es que el diputado Cardona, el señor Cardona, que es quien me solicita la comparecencia, tiene presentadas 30 alegaciones o su grupo parlamentario o su partido político, Izquierda unida, tiene presentadas 30 alegaciones al Patecas, que en este momento están siendo estudiadas y están siendo informadas.
Y entiendo -lo que pasa es que también soy consciente de que los tiempos parlamentarios son los que son- que en el proceso de estudio y respuesta de las alegaciones no se encuentra el punto parlamentario más conveniente para tener un debate con quien tiene que responder a las alegaciones propias.
Porque quien ha alegado y tiene la oportunidad de pedirle al conseller que le hable de sus alegaciones en el tiempo que el conseller está respondiendo a sus alegaciones cuenta con una ventaja, con la que no cuentan el resto de quienes han podido participar en el proceso de alegación.

Pero, entendiendo que el señor Cardona ostenta una representación de todo el pueblo valenciano que le ha correspondido en justa ley electoral y que, por lo tanto, no hacia uso de un derecho de su grupo parlamentario sino todos aquellos ciudadanos y ciudadanas a los que representa, me he tomado la molestia de estudiar las alegaciones presentadas por Izquierda Unida.
Y venía preparado para responderle a aquellas en las que su grupo parlamentario ha hecho más hincapié, que es el parque temático Mundo Ilusión, el aeropuerto y la falta de referencia al protocolo de Kioto.
Y me he encontrado con que en lugar de eso, su interés hoy se centraba en «citrópolis» y en el mantenimiento del cultivo de los cítricos en el área metropolitana de Castellón.

Creo que este es, de verdad, un tema muy importante y sobre el cual tenemos que reflexionar mucho.
No en vano el viernes pasado poníamos en marcha una comisión mixta entre la Conselleria de Agricultura, la Conselleria de Economía y la Conselleria de Territorio y Vivienda para estudiar alternativas a los cultivos que tenemos hoy predominantemente en la Comunidad Valenciana, que nos permitieran empezar a producir biomasa de la cual obtener energías biológicas o bioenergías alternativas a las energías que actualmente se están consumiendo, para darle, por un lado, una salida razonable a los múltiples campos que tenemos ocupados y también para evitar una desertización que puede llegar a producirse si en los próximos años llega a cuestionarse la viabilidad económica del cultivo del naranjo o de cualquier otro cultivo, que más o menos intensamente se esté tratando en nuestra comunidad autónoma.

No es un tema menor, el tema del cultivo de los cítricos.
Lo que pasa es que probablemente es un tema que competencialmente no me corresponde, nada más que en la variante que le he señalado, que es la de potenciar la producción de biomasa en nuestras tierras, y en la otra que también le he señalado, que tengo una preocupación grande por el abandono de los campos de cítricos, en la medida en que el abandono de los campos de cítricos o de cualquier otro cultivo intensivo que tengamos en la Comunidad Valenciana va a favorecer clara y contundentemente la desertización.

El Patecas en su opinión, señor Cardona, es simple, demasiado simple, tan simple que dice que Castellón se encuentra en una plana y, al mismo tiempo, es contradictorio; tan contradictorio que es usted capaz de encontrar hasta cuatro, cinco, seis, siete u ocho contradicciones a lo largo de sus páginas en un tema tan sensible, como es el de contaminación de las aguas.
Yo le digo que las dos cosas a la vez no pueden ser.
Una cosa simple, por su propia naturaleza orgánica, no puede ser al mismo tiempo contradictoria.
Para ser una cosa contradictoria consigo mismo tiene que ser compleja y el Patecas es muy complejo.
Y para mí el retraso que está sufriendo en su tramitación no solo este plan de acción territorial si no cualquier otro plan de acción territorial es espejo de la dificultad con la que se realiza todavía el planeamiento supramunicipal no solo en la Comunidad Valenciana si no en todo el territorio español.

Son muchas las voces que últimamente se están alzando desde distintos sectores, tanto sectores sociales, sectores políticos.
Recientemente en televisión veía yo a altos miembros de la magistratura pidiendo que se refuercen las figuras de planeamiento supramunicipal frente al planeamiento municipal.
En este momento el autor del planeamiento urbanístico sigue siendo el municipio y el Patecas, como cualquier otro plan de acción territorial o a lo mejor más que otros planes de acción territorial, tiene necesariamente que ser un plan consensuado, tiene que ser un plan en el que todos estén de acuerdo.

A mí me gustaría, efectivamente, que estuviera aprobado antes de que acabara la legislatura, me gustaría que fuéramos capaces de sacarlo adelante, no solo por el bien del entorno de la ciudad de Castellón si no también por el bien del planeamiento supramunicipal del cual soy un gran convencido.

El problema de Almassora, con el polígono industrial el Serrallo, no es fruto de la ausencia del Patecas, es fruto del planeamiento municipal realizado sin perspectiva supramunicipal.
También es un espejo de lo que ocurre cuando se planea desde la perspectiva del municipio y no desde una perspectiva superior, desde una perspectiva un poco más global.

La Comunidad Valenciana, nuestras tres provincias, son muy grandes para nosotros, vistas desde arriba resultan muy pequeñas.
Y, de alguna manera, empiezan a constituir un todo territorial que deberíamos de estudiar desde la perspectiva regional.
Y, quizá, para hacer planes de acción territorial ni siquiera hoy ya el entorno metropolitano de Castellón o el entorno metropolitano de Valencia sean una perspectiva suficiente, quizá haya que ir a una perspectiva mayor.

En todo caso, la legislatura tiene que terminar con los planes de acción territorial que están en marcha.
Intentaré que el Plan de acción territorial que afecta al área metropolitana de Castellón, al entorno de Castellón, sea una realidad; tiene que hacerse de acuerdo con los municipios.
I anem a intentar, si em permet la broma, senyora Sanchordi, que este no siga ja un dels plans que estan defasats.

El senyor president:

Gràcies, senyor conseller.

Per a formular preguntes i observacions al senyor conseller, senyor Cardona.

El senyor Cardona i Pla:

Senyor conseller, és cert que nosaltres hem presentat una sèrie d'al·legacions al pla, però això de cap manera ens inhabilita per a parlar, en absolut, i al contrari.
Precisament, perquè som representants de la ciutadania i podem arreplegar molt dels aspectes que ens trameten, és pel que podem fer eixe procés.

Però li vull comentar una d'elles que diu: sol·licitem la retirada del Patecas per poder elaborar-ne un real basant en els sistemes reals de l'entorn de Castelló, que es facen inversions i actuacions novedoses amb estudis i informes, etcètera, etcètera.
Una cosa que ens permeta enfrontar reptes de futur.
Perquè vosté ha comentat aspectes com la desertificació, però en tot el pla ni hi ha ni una sola explicació de què està passant amb l'aigua en eixa zona, ni com s'estan produint els fenòmens de desertificació, que la majoria d'ells es deuen a accions humanes que no s'haurien de permetre, perquè són insostenibles.

Vosté parla que caldria fer un sosteniment de l'agricultura, però no hi ha en tot el pla un anàlisis de per què s'estan produint determinades regressions, de quina manera gent que podia viure d'una activitat econòmica ha passat a no poder viure i de quina manera s'està laminant la possibilitat de viure d'eixa activitat, que jo considere que és una assegurança, fins i tot econòmica per a la pròpia terra en la que vivim.
Crec que la diversificació i l'existència d'una agricultura forta és un bon aspecte per a la diversificació econòmica.

Després, no respon als problemes que n'hi ha.
Igual com respon de les edificacions, no respon al tema de l'agricultura, no respon a les dificultats de mobilitat, no respon als aspectes de contaminació, no respon a la depredació territorial, no respon a la contradicció que s'està produint entre uns usos del territori i un altres.
No dóna cap solució quan n'hi ha conflictes d'eixe estil.
No respon ni regula de cap manera com no es poden posar urbanitzacions damunt de terreny inundable.
I si no es fa això, el que ens anem a trobar són problemes futurs, no amb solucions.
El que nosaltres hui en dia diem del Patecas és que no aporta solucions ni per als problemes que hui tenim ni aporta solucions per a les perspectives que es poden produir en un futur.

Per això, considerem no útil una planificació que té més, a vegades, de disseny bonic i agradable abans que d'utilitat real per a l'ordenació del territori.
No n'hi ha, senyor conseller, actuacions reals per a la protecció del medi ambient.

Els tres eixos -que vosté s'ha referit-, mire, són tres eixos que els tindrà vosté en el cap.
Aquí existix, a vegades, un diagnòstic mediambiental.
I el diagnòstic mediambiental, senyor conseller, ocupa pàgina i mitja, que ja són de mitja pàgina perquè les altres estaven plenes de fotografietes.
No és un pla d'actuació real, és un pla per a quedar bé, és pura propaganda, i no resolt els problemes d'ara ni té pensats quins problemes mos podrem trobar i de quina manera els podem resoldre.

Si és aixina, és un instrument simplement, senyor conseller, que no respon a la realitat.
Jo confie que siguen hàbils per a tornar a reformular-lo d'una manera adequada, basat en la realitat i que servisca per al que ha de servir: una ordenació real del territori que ens ajude.

El senyor president:

Gràcies, senyor Cardona.

Senyora Sanchordi, té la paraula.

La senyora Sanchordi García:

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, el problema no és el que fica o el que n'hi ha en el pla, el problema és el que no n'hi ha, i, sobretot, el problema és que no està el pla aprovat.
I permeta'm la broma: vostés no tenen pla; mosatros sí i actualitzat.

En fi, he tractat de ser objectiva amb les dades i amb els terminis.
El problema, senyor conseller, és la frase esta de «todos somos esclavos de nuestros palabras y dueños de nuestros silencios».
Y pasa lo que pasa.
«El plan de acción territorial de Castellón será una realidad a finales de junio».
Ja, el problema és que açò és de maig del 2002.
I si vostés no hagueren fet açò any sí, any també, jo ara no podria haver dit tot el que dit, per desgràcia.
Perquè, si a mi en l'any 1999 m'hagueren dit que en el 2006 estaríem en el punt que estem, segurament, encara que es tractara del Partit Popular, no m'ho haguera cregut.
Però, és el que n'hi ha.

Jo insistisc en el d'abans, que valga esta compareixença per a demanar-li celeritat.
Queden set mesos, a vore si és veritat que els ciutadans i ciutadanes de la província de Castelló podrem tindre un bon pla d'acció territorial en la primavera del 2007.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyora Sanchordi.

Per a tancar el debat, té la paraula el senyor conseller.

El senyor conseller de Territori i Habitatge:

Muchas gracias, señor presidente.

Yo no puedo dar satisfacción tanto a la petición del Grupo Socialista como a la del Grupo de Izquierda Unida al mismo tiempo porque, por un lado, se solicita que el plan se apruebe definitivamente antes de que acabe la legislatura, y, por el otro, que el plan se retire.
Son dos cosas que no pueden atenderse, de la misma forma que no puede hacerse al mismo tiempo subir y bajar.

Yo creo honestamente en la necesidad del plan, creo honestamente en el plan, y, además, creo honestamente en el procedimiento.
Los procedimientos sirven para hacer las cosas, y cuando están en marcha están cumpliendo con su función.

Ahora estamos en la fase de alegaciones.
A estas alturas, en las que todavía no se ha respondido a las alegaciones, presuponer ya que el resultado del plan inicial más/menos las alegaciones que se han realizado va a ser un resultado tan decepcionante que conviene retirar el plan, o tan imposible que el plan no verá la luz antes de que acabe la legislatura, es prejuzgar el final del partido cuando el partido se encuentra todavía en el descanso.
Si estamos en un momento de estudio de las alegaciones, estamos en un momento de estudio de las alegaciones; y si estamos en un momento en el cual vamos a empezar a responder a las alegaciones, es que nos encontramos en ese momento procesal y no en otro.
Y no es bueno prejuzgar el final de los procedimientos hasta que los procedimientos han cumplido con toda su función.

Yo no le niego, señor Cardona, el derecho a intervenir, ni lo haría por convicción, ni lo he hecho con mis palabras de antes.
Solo he dicho que en la fase de alegaciones, en cuanto representante de Izquierda Unida, tiene usted una posibilidad que no tienen el resto de los actores que también han alegado, que es la de poner a quien responde a las alegaciones en el brete de tener que comparecer parlamentariamente.
Lo cual, como persona que alega le da una ventaja, que no considero que tenga en realidad porque está usted aquí en representación de todos los valencianos y valencianas que le han votado y, también, en representación de quienes no lo han hecho.

Por eso, a mí me gustaría insistir en lo positivo, en lo verdaderamente constructivo, en lo que realmente tiene que interesarnos a todos.
Venir a decir que un plan consensuado entre la Generalitat y 21 municipios tiene muchos errores es fácil.
Consensuar un plan entre la Generalitat y 21 municipios es difícil.
Poner adjetivos a una cadena que está funcionando hasta paralizarla, bueno, o hasta dar la sensación de que se para, puede resultar fácil hacer funcionar la cadena pero requiere un esfuerzo mayor, requiere del empleo de más fuerza.

Un plan de acción territorial no es el libro de instrucciones de la vida, un plan de acción territorial no tiene por qué contener todo lo que a la vida en la tierra concierne en un ámbito específico de nuestro planeta.
El plan de acción territorial es un plan de desarrollo de un territorio y contiene aquellas cosas que importan a ese territorio.
En este momento, en el contenido del Patecas está incluido exactamente lo que se fue capaz de consensuar con todos los municipios implicados y con la Generalitat.
De las alegaciones probablemente saldrá un plan mucho más completo, mucho más complejo, tal vez, incluso en el algún sentido, al menos en el sentido en el que usted lo decía, puede que más contradictorio, pero con propuestas claras, directas y aplicables, y, además, propuestas que sirvan.
Ese plan será el que finalmente se adopte.

Mejor tener la valentía de hacer un plan que, por insuficiente que sea, adelante algo, que -lo para mí sería una cobardía política-, que es retirar un plan que significa simplemente renunciar a la capacidad que tenemos de decidir qué queremos que sea en el futuro la provincia de Castellón, cómo queremos que sea en el futuro el espacio del área metropolitana de Castellón o del área que rodea Castellón ciudad o su provincia.

Por otro lado, voy a volver a insistir lo mismo que decía antes.
No sé cuánto de bien o cuánto de mal, pero lo estamos haciendo con el Patecas, o con el resto de planes de acción territorial que tenemos en marcha, y que también me gustaría que vieran la luz antes de que terminara la legislatura.
Pero, sí sé una cosa: que el futuro va por ahí.
Sí que sé que el planeamiento territorial tiene que ser supramunicipal y que tenemos entre todos que asumir que el planeamiento o es supramunicipal o será un planeamiento fracasado.
No sé si seremos capaces de sacar, antes de que termine la legislatura, el Patecas o no.
Apuesto porque sí, creo que sí, me voy a empeñar en que sí.
Vamos a trabajar porque sea que sí, pero uno no es dueño ni de sus silencios, muchas veces tampoco de sus palabras y, desde luego, no es dueño de su futuro.

Vamos a intentarlo.
Sí que digo una cosa: quien en la próxima legislatura se encuentre compareciendo en esta comisión, que espero que sea alguien de mi partido, tendrá que venir a hablar, si no del Patecas, de la ejecución del Patecas.
Pero, hago votos y deseo que de lo que venga a hablar siga siendo de lo que está hablando hoy el Partido Popular, del planeamiento supramunicipal.

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor conseller.

Señorías, suspendemos un minuto la sesión.
Ruego a los señores portavoces que se acerquen a la mesa.

(Se suspén la reunió a les 18  hores i 20 minuts)

(Es reprén la reunió a les  18  hores i 23 minuts)

Compareixença del conseller de Territori i Habitatge per a explicar la seua posició davant la gran proliferació de projectes urbanístics presentats els darrers mesos al territori valencià i les implicacions territorials i ambientals d'este procés

El senyor president:

Punt tretze de l'ordre del dia: compareixença del conseller de Territori i Habitatge per a explicar la seua posició davant la gran proliferació de projectes urbanístics presentats els darrers mesos al territori valencià i les implicacions territorials i ambientals d'este procés, sol·licitada pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: L'Entesa.

Té la paraula el senyor conseller.

El senyor conseller de Territori i Habitatge:

Muchas gracias, señor presidente.

En primer lugar, me gustaría aclarar que bajo el ambiguo término de «proyectos urbanísticos» se puede entender una gran variedad de instrumentos previstos por la actual normativa urbanística, cuyo estado de tramitación y competencia para su aprobación es muy diferente.

Se proyectan con excesiva frecuencia responsabilidades a esta conselleria y a la Generalitat que le son completamente ajenas.
No es serio que cualquier noticia aparecida en los medios de comunicación, cualquier iniciativa empresarial, cualquier iniciativa municipal, y, además, cualquier tipo de instrumento urbanístico, se vincule de forma inmediata con decisiones que corresponden a esta conselleria.
De hecho, me choca que los mismos que atribuyen toda la responsabilidad de cualquier cosa que sucede en el urbanismo de la Comunidad Valenciana, la Generalitat Valenciana, sean los que no estarían dispuestos a mantener ni medio segundo que la Junta de Andalucía tiene la más mínima responsabilidad respecto de lo que ha ocurrido en Marbella; una distinta vara de medir para unas administraciones autonómicas y, para otras, en función del color de la administración autonómica.
Lo cual es verdaderamente injusto y queda en el fondo, en el poso, en los restos del té, del discurso político de cada uno de nosotros.

De esa multitud de referencias, buena parte de ellas o bien son infundadas o bien no llegan a tramitarse, o lo que sucede en gran parte de los casos es que su tramitación es de exclusiva competencia municipal.

La Ley 16/2005, de 30 de diciembre, de la Generalitat Valenciana, urbanística valenciana -en adelante, LUV-, hace referencia a que el territorio de la Comunidad Valenciana se ordenará mediante instrumentos de planeamiento tanto de carácter espacial como temporal, económico o de gestión.

Entre los instrumentos de planeamiento de carácter espacial, en la LUV se distingue entre: planes generales, planes parciales, planes de reforma interior, planes especiales, catálogos de bienes y espacios protegidos o estudios de detalle.

Por lo que hace referencia a los instrumentos de planeamiento de carácter temporal, económico y de gestión, se distingue entre programas para el desarrollo de actuaciones integradas y para el desarrollo de actuaciones aisladas.
Esta complejidad aumenta debido a que nuestra normativa diferencia a estos instrumentos según su aprobación sea competencial municipal o autonómica, con una tramitación o aprobación distinta en cada caso.

Debido al principio de autonomía de gran parte de los instrumentos, excepto planes generales y planes parciales reclasificatorios, de exclusiva competencia autonómica, el resto son de aprobación municipal, y, como consecuencia, estos instrumentos de aprobación municipal no se tramitan en esta conselleria, sino por distintos ayuntamientos o distintos colores políticos que ponen en evidencia todos los días que, a veces, todas las fuerzas políticas hacemos diferentes planteamientos de la política urbanística, pero muchas veces hacemos un planteamiento excesivamente parecido.

En este sentido, hay que resaltar que la aprobación de los programas de actuación integrada y la adjudicación de agente urbanizador son de absoluta competencia municipal.
Es frase que voy a repetir por si la he dicho demasiado rápido: en este sentido, hay que resaltar que la aprobación de los programas de actuación integrada -en adelante PAI- y la adjudicación de agente urbanizador son de exclusiva competencia municipal.

Estamos haciendo exactamente lo que la ley dice que hace desde la Generalitat.
Es decir, estamos cumpliendo la legislación urbanística valenciana, interviniendo, con la ley en la mano, en aquellos aspectos en los que la norma nos otorga potestad para hacerlo.
Lo diré de una manera más clara: los PAI los aprueban, los promueven y los tramitan los ayuntamientos.
La adjudicación del agente urbanizador la realizan los ayuntamientos y la Generalitat, lo único que realiza es un juicio posterior, conforme a derecho, que no es un juicio político de adecuación de los PAI a la normativa vigente.

Es decir, con la ley en la mano, podemos y debemos someter a todas las actuaciones urbanísticas a un escrutinio que garantice el cumplimiento de la legislación.
Un escrutinio que en ningún caso es aleatorio.
Pero, con la ley en la mano, no tenemos potestad para frenar, fijar o limitar aquellas iniciativas que surgen en el ámbito municipal.

Hay que destacar que un buen número de los expedientes en tramitación corresponden a municipios que están acometiendo la revisión de sus planes generales como documento de ordenación integral.
Pongo a disposición de la comisión todos los municipios de la Comunidad Valenciana y, en la medida que sea posible, el conocimiento de lo que cada municipio está haciendo, que estoy dispuesto a ilustrar a la comisión, si lo considera necesario y si no considera que es una intromisión en la autonomía municipal.

Fijadas las competencias, y por lo que respecta a las implicaciones ambientales, territoriales y paisajísticas de los instrumentos de ordenación o planes urbanísticos que deban ser objeto de aprobación autonómica, deben ser informados conforme a los criterios de ordenación territorial establecidos en el título primero de la Ley 4/2004, de 30 de junio, de la Generalitat, de ordenación del territorio y protección del paisaje, sin perjuicio de la aplicación del régimen transitorio establecido en la misma.

Entre estos criterios, destacan por su importancia la garantía de la suficiencia de recursos hídricos, la protección del paisaje como criterio condicionante de los nuevos crecimientos urbanos, la obligación en toda clasificación de suelo no urbanizable, en suelo urbanizable, de ceder gratuitamente a la administración suelo no urbanizable protegido, en una superficie igual a reclasificada, y la previsión de viviendas de protección oficial.

Nuestra normativa sobre ordenación del territorio, protección del paisaje y urbanística, requiere, entre otras medidas, la necesaria emisión de informes sectoriales, entre los que destacan por su importancia el informe sobre el preceptivo estudio del paisaje y la declaración favorable de impacto ambiental, instrumento este que se ha mostrado, y así es reconocido internacionalmente, como el más eficaz para la salvaguarda de los espacios de mayor valor ambiental.

Debemos recordar además, en este sentido, que en estos momentos cerca del 30% del territorio valenciano goza de la máxima protección por estar incluido en ámbitos correspondientes a espacios naturales protegidos.
Y un 16% por estarlo en el plan de ordenación forestal de la Comunidad Valenciana.
No se pueden adoptar soluciones genéricas con rigor, dada la complejidad de instrumentos y la necesaria salvaguarda del principio de seguridad jurídica en un estado que en este momento se encuentra en transición legislativa.

Sin embargo, puede asegurarse de forma taxativa que cada uno de los expedientes que en este momento están en manos de la administración valenciana, será resuelto con estricta sujeción a la legislación vigente, que reúne en este momento, en mi opinión, las máximas garantías para controlar de forma estricta las repercusiones de carácter territorial, ambiental y paisajísticos de las actuaciones que corresponde aprobar a esta conselleria.

En el planeamiento municipal, a la Conselleria de Territorio le corresponde hacer un juicio de derecho, le corresponde hacer un juicio que en ningún caso puede ser arbitrario, sino de adecuación de los planes enviados por los ayuntamientos gobernados por distintos partidos políticos a la legislación vigente.
Cuando los planes enviados por los ayuntamientos cumplen la legislación, la Generalitat no es quién para paralizar la política urbanística que competencialmente corresponde a los municipios, dejando a salvo siempre, como creo que harán sus señorías en sus juicios emitidos en esta comisión, la autonomía municipal.

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor conseller.

Por el grupo que ha pedido la comparecencia, tiene la palabra el señor Arnal.

El senyor Arnal i Ibáñez:

Primer que res, saludar el nou conseller del ram i felicitar-lo perquè ara podrem conéixer la seua opinió sobre un tema de tanta transcendència.
I esperem també que no aparega ací en algun moment el senyor Blasco i vullga intervindre i participar en el debat, perquè inevitablement hauré de fer esment al senyor.
.
.

El senyor president:

Senyor Arnal, a la qüestió, per favor.

El senyor Arnal i Ibáñez:

Sí, sí, estic anant a la qüestió.

Dic que, inevitablement tindre de referir-me a algunes actuacions de l'exconseller Blasco, i espere que no se done per al·ludit i vullga vindre ací a entrar en el debat.

Bé, com estava dient, el tema ens preocupa molt, perquè entenem que està vivint-se en el País Valencià un procés d'urbanisme que qualifiquem de desmesurat, de desordenat i de dispers, bàsicament.
Açò s'ha estat intensificant en els darrers anys i molt especialment en els darrers tres anys, coincidint més o menys amb la present legislatura.
Per més que se vullguen destacar aspectes positius en este procés, tampoc tindria ningun sentit negar-se a considerar els possibles aspectes i impactes negatius, que n'hi ha.
Impactes que s'han d'identificar, quantificar i contrastar amb els possibles beneficis, per a poder avaluar dos qüestions bàsiques: si són més importants o més destacats els beneficis que els perjudicis, o al revés; i, segon i molt important, si el País Valencià, si el seu territori pot suportar les tensions ambientals, territorials, econòmiques i socials que impliquen els nous desenvolupaments urbanístics.

Evidentment, jo entenc que l'edificació o urbanització, per ella mateixa, no tenen per què ser dolentes o bones estes intervencions, s'ha de jutjar en funció de la magnitud del procés, de les dimensions espacials i temporals que adquirix i de la manera específica com s'actua.

Entrem en la magnitud.
Ací resulta bàsic tindre una visió global del conjunt del procés per a poder avaluar-la.
Esta tasca la poden fer universitats, professionals, periodistes, entitats diverses, però seria inexcusable que ho desenvolupara amb dades oficials i criteris objectius, precisament, als quals vosté s'ha referit, l'administració valenciana.
La Conselleria de Territori té la informació i la capacitat per a conjuntar totes eixes informacions disperses i oferir dades clares sobre l'evolució recent de l'edificació i ocupació del territori valencià als darrers anys.
I també sobre l'estimació dels efectes que tindrien de materialitzar-se.
.
.
Es caracteritzen que n'hi ha una incertesa, que uns estan tramitant-se, que uns no s'aprovaran, però en la informació disponible es pot vore un ventall entre horitzons maximalistes o mínims i aventurar quin possible marge d'incidència n'hi hauria.

Fins ara l'administració valenciana no ha fet, que sapiguem, estes estimacions.
La Conselleria de Territori fins ara no ha presentat estes dades, i açò ho trobem que és una mancança inacceptable.
Aquesta compareixença que hem demanat avui, preteníem que el conseller les avançara.
I si no avui, el més aviat possible.
Vosté abans ha fet un oferiment que, per descomptat, acceptem immediatament, per a vore quines dades ens presenta, i a vore si açò satisfà o no este plantejament.

Però a partir de les dades que coneixem, per exemple, aportades pel col·legi d'arquitectes, els darrers anys s'han superat les cent  mil vivendes anuals acabades de construir.
A este ritme, en deu anys s'arribaria a una quantitat acumulada d'un milió de nous habitatges.
I hem de considerar que els darrers anys, especialment els últims, el 2005 i el que portem, 2006, s'han presentat la major allau de projectes urbanístics que encara tardaran en materialitzar-se, però ahí està eixa muntanya, en principi, de projectes que poden accelerar inclús el ritme d'anys anteriors.
Per tant, l'extrapolació inclús podria ser superior.

Per altra banda, la Confederació Hidrogràfica del Xúquer sí que ha fet estimacions al respecte basant-se en els projectes presentats i la xifra que aporta obre un ventall entre el milió i milió i mig de nous habitatges d'ací a l'any 2015.
Si acceptem este extrem superior del ventall i suposant que els habitatges s'ompliren en el que és el tamany mitjà d'ocupació de vivendes, arribaríem a una xifra que significaria quasi duplicar l'actual població valenciana en un període molt curt de temps.

De passada, ja que m'he referit a estes allaus, no tenim ara temps ací per a valorar quin paper han jugat les lleis urbanístiques, però, sobretot han fet un paper molt clar d'efecte crida per a accelerar la presentació de molts projectes aprofitant els últims moments abans que es presentara una nova modificació legislativa, i això s'ha notat molt i ho han notat totalment els mitjans de comunicació i els experts que han estudiat el tema.

L'administració ambiental valenciana, que actualment es troba subsumida dintre d'un departament que se dedica sobretot a qüestions urbanístiques, hauria de combinar les dades disponibles i efectuar extrapolacions i càlculs, que pot fer-ho i que ha de fer, en relació al consum de recursos naturals i l'emissió de residus i altres impactes ambientals que suposarà este enorme increment edificatori que estem vivint.

La societat valenciana necessita saber el volum afegit de consum d'aigua, per exemple, que implicaria este creiximent, torne a dir, entre un milió i milió i mig de nous habitatges que està preveient-se.
Necessitem saber les infraestructures necessàries que caldran per a aconseguir esta quantitat d'aigua i les despeses econòmiques que açò implica i qui pagarà estes despeses.
Jo crec que açò és responsabilitat de l'administració valenciana per a preveure racionalment què pot suposar este increment tan gran d'edificis i per a avaluar beneficis i perjudicis.

El mateix que he dit referit al consum energètic o també al consum de matèries primeres, incloent-hi materials de construcció i altres demandes associades, novament tenint en compte les repercussions que això implicarà, la consecució d'estos materials, a voltes molt difícil, i el cost econòmic que suposarà per al conjunt de la societat valenciana.

Finalment, s'ha de considerar el consum de sòl, altre recurs també limitat, que implicarà este creiximent i l'afecció a valors naturals i de biodiversitat, que inevitablement tindrà, igual que impacte sobre el paisatge.
I més, açò, considerant les característiques de gran part de la majoria dels projectes urbanístics que estan plantejant-se, aprovats encara o no definitivament.
Són projectes dispersos pel territori la seua immensa majoria, com vosté sap perfectament.
Un percentatge molt elevat d'estos PAI presentats impliquen nuclis de població separats, de vegades prou allunyats dels nuclis tradicionals i, moltes voltes, emprant, a més, fórmules d'urbanització extensiva, amb moltes zones verdes, piscines, nous vials d'accés, etcètera, model este, que com ja s'ha destacat, multiplica el consum de recursos de tota classe i l'impacte paisatgístic i ambiental.

Pel que fa a generació de residus i emissió de contaminants, s'ha de considerar també l'increment de soroll, de contaminació atmosfèrica, d'aigües, l'increment de generació de residus que implica la necessitat de construir infraestructures per al seu tractament, depuradores, plantes de residus, i novament el cost econòmic afegit que tot açò implicarà.
Este model dispers, a més, he de dir que multiplica per estos efectes i, a més, fa quasi obligatori l'ús de transport motoritzat privat, cosa que també implica la multiplicació dels impactes de contaminació, soroll, etcètera.

Més, tot açò implica també la necessitat de construir infraestructures d'accés i comunicació, xarxes de distribució de tota classe de recursos, necessitats addicionals de serveis i dotacions com ara sanitat, educació, esbarjo, neteja, vigilància, seguretat ciutadana.
.
.
Definitivament, ens trobem davant de xifres molt importants i de despeses econòmiques molt elevades que caldrà saber a qui li correspondrà pagar.
En principi, al conjunt de la societat valenciana.
Però a açò s'afegix un element preocupant quan bona part dels que compren este cases, pareix ser que quasi la mitat són ciutadans europeus no espanyols, una bona proporció dels jubilats o pròxims a la jubilació, que generaran una forta demanda de serveis, com ara sanitaris, per a unes persones que no podran aportar via contribució a la Seguretat Social les corresponents contrapartides.

Tots estos càlculs que estem reclamant, pensem que són necessaris, essencials i previs a permetre o a autoritzar un desmesurat procés d'urbanització com el que estem vivint, i estes dades són necessàries per a aportar criteris orientadors a l'hora que l'administració puga donar l'aprovació definitiva o no dels projectes urbanístics.
Abans d'autoritzar tots o una gran part d'estos projectes, que estan en tramitació, i sobre gran part dels quals vosté no pot oblidar que té l'última paraula el seu departament, perquè l'aprovació definitiva de la gran majoria d'eixos projectes sí que és seua, necessita considerar estos factors.
Sense esta visió de conjunt no sabem realment si podrà el nostre territori valencià suportar els impactes, torne a dir, ambientals, territorials, socials i també econòmics que comporta.

No basta l'anàlisi cas per cas.
Jo tinc una pregunta que vosté m'ha contestat quasi literalment amb el que ha dit abans.
Me diu: «En cada cas ho estudiem».
(Veus) No basta, això és indispensable, per suposat, però no basta.
Perquè interessa saber els efectes combinats d'eixa gran quantitat de nous projectes urbanístics, perquè són acumulatives les demandes i repercutiran conjuntament sobre el conjunt de paisatge i el medi ambient valencià.
Eixes demandes d'aigua, d'energia, de matèries primeres estan anant a demanar-se al mateix limitat territori i a les seues limitades capacitats i a les també limitades capacitats econòmiques de fer front.

És inacceptable afrontar eixa situació sense tindre una visió ben clara, el més realista possible de què suposa, quina magnitud té i com tensionarà això a tots els aspectes que acabe de dir i que per falta de temps no puc entrar més en detall en enumerar-los més concretament.
Però crec que s'ha entés el sentit de la pregunta i la necessitat d'esta resposta que estic demanant-li.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyor Arnal.

El senyor conseller té la paraula per a contestar al senyor Arnal a petició pròpia.

El senyor conseller de Territori i Habitatge:

Yo quiero, en primer lugar, agradecerle el tono y, en segundo lugar, decirle que comparto un buen número de sus preocupaciones, si bien no el fondo de su análisis.
Ha hecho su señoría una afirmación que me gustaría darle la oportunidad de rectificar, porque me ha parecido entender que usted no considera positivo que vengan personas mayores a la Comunidad Valenciana, porque ha dicho suponen un gran gasto público y sin embargo no pagan a la seguridad social.
Para mí las personas mayores son tan deseables en la Comunidad Valenciana como las jóvenes o las provenientes de cualquier país europeo.
Y no creo que tenga ninguna connotación negativa el hecho de que las personas que compren las casas sean personas mayores, porque eso vaya a suponer más gasto a la seguridad social.
Me gustaría que me aclarara si es que para ustedes supone un inconveniente que sean personas mayores quienes vengan a vivir entre nosotros a disfrutar aquí de su jubilación.
Es un dato, pero está puesto en la colección de cosas negativas que está trayendo el urbanismo, es decir, una gran presencia de personas mayores en nuestra comunidad.
Para mi eso es tal barbaridad que estoy convencido que lo va a corregir en su siguiente intervención.

Mire, si el urbanismo es disperso -vuelvo a donde estaba en la anterior intervención- es porque estamos en un sistema de planeamiento municipal que debemos ser capaces de superar entre todos para ir a un sistema de planeamiento supramunicipal.
Porque el mundo, que hasta hace bien poco podía contemplarse desde la torre de un ayuntamiento, hoy tiene que contemplarse desde una torre desde la que pueda verse toda la comunidad autónoma.
Porque hasta hace poco lo que ocurría en un ayuntamiento repercutía únicamente a sus vecinos.
Hoy lo que ocurre en cualquier ayuntamiento de la Comunidad Valenciana puede acabar repercutiendo en la vida de todos los habitantes de la Comunidad Valenciana.

Comparto hasta tal punto su punto de vista respecto de la necesidad de que el planeamiento urbanístico tenga un punto de vista regional y que todos seamos conscientes de las limitaciones y además de las funciones que con sus limitaciones tiene que cumplir nuestro territorio, que me ofrezco a venir a esta comisión o a la de medio ambiente, no sé cual es la competente, a hacer un informe en una sesión parlamentaria, que no sé si es posible que sea sin límites de tiempo, sobre el futuro del urbanismo en la Comunidad Valenciana o sobre la necesidad de planificación regional en la Comunidad Valenciana, en la que ponga encima de la mesa qué es lo que hay y sí de verdad queremos afrontemos con sinceridad, en la que si queremos afrontemos con sinceridad cuáles son nuestras necesidades urbanísticas, sin perjuicios, sin tópicos y viendo la cara a la realidad que tenemos y al futuro al que nos enfrentamos.

La verdad, señor Arnal, es que el tiempo ha cambiado, el tiempo histórico y el tiempo político ha cambiado, que estamos en la Europa del siglo XXI, inmersos en plena globalización y que tenemos que ser capaces de adaptar nuestro urbanismo al mundo en el que nos toca vivir.
No podemos seguir haciendo un urbanismo de finales del siglo XX cuando ya estamos en el siglo XXI.
Pero este no es un problema ni de este gobierno, ni del Partido Popular ni de este conseller; es un problema de toda la costa mediterránea española, del sur francés, de la costa italiana o de la costa griega.
Ese es un problema que tenemos todos los países que estamos en una misma zona geográfica, todos los países y todas las regiones que tenemos industrialización y estamos en la parte meridional de Europa y que, por lo tanto, podemos combinar puestos de trabajo con un clima agradable para vivir.

Se han construido muchas viviendas, eso es verdad.
Pero es que en la Comunidad Valenciana vive un millón más de personas de las que vivían hace solo cuatro años.
Y es que, según las previsiones del Instituto Nacional de Estadística, probablemente, antes de 2010, todavía vengan a vivir aquí otro millón y medio más de personas.
La decisión que tenemos que tomar es: o hacemos viviendas o que no vengan; o cerramos la frontera o, en lugar de cerrar la frontera procuramos organizar la manera en la que vamos a vivir en esta comunidad autónoma una década después el doble de personas de las que vivíamos una década antes.

Yo creo que políticamente usted viene defendiendo respecto de la inmigración una política según la cual todos los inmigrantes que quieran venir a España deberían ser afectados, no deberíamos poner cuotas ni límites a la inmigración.
Me sorprende que, en cuanto a los ciudadanos que quieren venir a vivir a la Comunidad Valenciana, usted sostenga una política que dificulta la presencia de personas en la Comunidad Valencia, porque dificulta el que se puedan hacer viviendas para un millón o dos millones y medio de personas que pueda llegar a tener de más la Comunidad Valenciana dentro de solo cinco años en comparación con la Comunidad Valenciana hace diez años.

Pero le digo más.
La construcción en la Comunidad representa más del 30% del PIB de las tres provincias.
En la media española no llega al 13 del PIB.
Sería un irresponsable el político que ocupando la Conselleria de Territorio parase la construcción, porque parando la construcción probablemente pondría un freno a la economía de la Comunidad Valenciana.
Habrá que estudiar cómo se sigue construyendo.
Habrá que estudiarlo.
Y yo me ofrezco a hacerlo en esta comisión o en la de Medio Ambiente, no sé en cuál de las dos será competencialmente más adecuado.
Pero lo que no se puede es ponerle un freno a la construcción en la Comunidad Valenciana, porque separa la economía de la Comunidad Valenciana.

Y le digo otra cosa.
El 80% del consumo de agua en nuestra comunidad es consumo que realiza la agricultura.
De hecho en los últimos datos del Instituto Nacional de Estadística que hemos conocido este verano, el consumo que ha subido en la Comunidad Valenciana es el consumo urbano, el consumo porque vive aquí más gente y el que se ha reducido es el consumo agrícola.
Pero ese consumo agrícola sigue representando el 80% del consumo de agua.
Por lo tanto, el incremento de población en la Comunidad Valenciana no supone un incremento preocupante del consumo de agua, porque el verdadero consumo de agua lo realiza la agricultura.

Y aún le diré otra cosa.
En la época de los romanos, las personas se iban a vivir donde había caza, donde había agua y donde había una legión en la frontera que les garantizaba la seguridad.
En el siglo XXI las personas se van a vivir donde quieren.
Y es obligación del Estado llevarles caza, llevarles agua y llevarles seguridad para que puedan vivir tranquilos.
Decir que en la Comunidad Valenciana no podría vivir más gente, porque no tenemos agua suficiente, es como decirle a una población del interior de España que no pueden ponerse aire acondicionado porque no tienen contratada bastante electricidad.
Pues si no tenemos contratada bastante electricidad, tráigame usted más electricidad y yo me podré poner aire acondicionado.
No diga usted que no puede venir a vivir más gente a la Comunidad Valenciana, porque no hay agua bastante.

En el siglo XXI la gente elige el lugar donde quiere vivir y si eligen vivir en la Comunidad Valenciana será obligación de los poderes públicos darles electricidad, darles infraestructuras y darles agua, porque no estamos en tiempos de los romanos.
No impida usted a las regiones del interior de España que hagan polígonos industriales porque no tienen contratada suficiente electricidad, ni tiene centrales eléctricas dentro de sus territorios.
Y, por lo tanto, obligaran a otras centrales en otras regiones a enviarles más electricidad.
Ya pondrán allí los polígonos que quieran poner, si prospera la industria prosperarán esos polígonos y será obligación de todos darles electricidad suficiente para que puedan salir adelante.

Y terminaré haciendo dos consideraciones para volver al principio.
El urbanismo lo hacen los ayuntamientos.
La Generalitat lo que hace al final es dar el último visto bueno respecto la adaptación de los planes propuestos a la legalidad vigente.
La Generalitat no puede arbitrariamente modificar el urbanismo que proponen los ayuntamientos.
Yo sé o estoy convencido que hay que tender hacia el planeamiento supramunicipal, pero también le digo que yo sé y estoy convencido que cometeremos un fallo imperdonable como políticos que ejercemos al amparo del Estatuto de la Comunidad Valenciana si no respetamos la autonomía municipal desde esta cámara.

Y déjeme que le diga también: la situación de la Comunidad Valenciana es muy similar a la de las regiones de su entorno.
La situación de la Comunidad Valenciana es muy similar a la de Cataluña, no voy a meterme en la guerra de cifras pero no se diferencia mucho la situación de la Comunidad Valenciana y la situación de Cataluña.
La situación de la Comunidad Valenciana es muy parecida a la de Andalucía y es muy parecida a la de las regiones que tienen sus mismas condiciones económicas, sociológicas, ecológicas, geográficas, etcétera, etcétera.
Afrontemos los retos de la Comunidad Valenciana sin considerarnos de peor condición que el resto de los españoles, sin atizarle a nuestra conciencia hasta rebajar nuestra moral, sabiendo que tenemos muchas oportunidades por delante.
Y que de lo que se trata es de aprovechar esas oportunidades y no llorar por las oportunidades que históricamente dejaron de ser aprovechadas.

Señor Arnal, me ofrezco a comparecer en esta comisión o en la de Medio Ambiente.
Si no puede ser en ninguna de las dos, en mi despacho, con los miembros de la comisión sin límite de tiempo, y a mantener un debate que dure lo que tenga que durar, presentando yo, en nombre del Consell de la Generalitat, un informe sobre el futuro territorial de la Comunidad Valenciana, teniendo en cuenta todos los condicionantes que usted ha citado: los económicos, los sociológicos, los demográficos, los físicos, los ambientales, todos los que usted considere convenientes.
Y vuelvo a agradecerle el tono de su intervención.

El senyor president:

Gracias, señor conseller.

Grups que volen intervindre?
Pel Grup Parlamentari Socialista té la paraula el senyor Sanmartín.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Vaig a intentar ser més breu que el conseller.
No tinc clar a partir d'avui per què el senyor Camps l'ha nomenat conseller de Territori i Habitatge.
Utilitzar la retòrica per a desactivar la variada gamma de crítiques rebudes pel seu predecessor amb el càrrec.
Jo pense que este discurs propi per a ensenyament secundari obligatori o batxillerat o tal, però que no ha concretat els aspectes claus que nosaltres critiquem respecte a l'urbanisme valencià.

Jo estic persuadit i convençut que no deu haver cap conselleria d'aquesta Generalitat Valenciana que haja rebut tantes garrotades, tants correctius com la de Territori i Habitatge.
Correctius procedents de la pròpia Sindicatura de Greuges, informes procedents de Brussel·les, passant per tota una imatge actual que vulga o no, no és prefabricada, com deia el senyor Blasco, una imatge del litoral valencià plena d'edificacions i sobretot per ingents desmesurades reclassificacions i requalificacions de sòls no urbanitzables al marge dels plans generals d'ordenació urbana.
I això és una realitat.
El que no puc entendre, li ho dic sincerament, vosté això no ho pot dir com a màxim responsable de l'ordenació del territori i d'instaurar la legalitat urbanística, vosté no pot dir a una sessió de control que aquí les competències les tenen els ajuntaments.

Mire, vosté sap que no és així.
Ni la LUV, ni la Lrau, ni la RIP, ni la RAP… Vosté sap perfectament millor que jo que qualsevol programa d'actuació integrada el que fa un ajuntament és l'aprovació provisional; l'aprovació definitiva depén total i exclusivament de la conselleria, de la seua conselleria.
Però també té com obligació, independentment amb competències que puguen ser exclusivament municipals, la de restaurar la legalitat urbanística en aquells llocs en els quals s'inculca de manera sistemàtica.
Ja no vull saber de quin tipus d'alcaldes, no vaig a caure en esta temptació, en fer percentatges.

Vosté té dos obligacions bàsiques: aprovar definitivament el 90%, el 90% d'actuacions urbanístiques que es fan a la.
.
.
Perdone.
El 91,2 és per reclassificacions mitjançant programes d'actuació integrada.
I, per tant, l'aprovació definitiva és seua.
I segona, restaurar la legalitat urbanística allí on s'inculca.

Encara més, el seu discurs, o jo no l'entenc.
.
.
Però el que no pot ser és que vostés s'han dedicat tres anys d'aquesta legislatura a instrumentalitzar una legislació directa o indirectament urbanística, que afecta l'urbanisme valencià, però amb una visió molt concreta.
Són vostés els qui van aprovar una llei de sòl no urbanitzable que diu, resumint molt, que el País Valencià és tot urbanitzable, a excepció del que estiga protegit o del que tinga un risc natural.
Vostés estan a punt de debatre una llei reguladora de camps de golf que diu que es pot fer absolutament un camp de golf en qualsevol sòl protegit, per molt protegit que estiga.

Vostés van utilitzar els documents d'homologació per a, a través de simples modificacions puntuals dels plans generals d'ordenació urbana, dur a terme modificacions estructurals d'un calat tremend, tremend.
L'exemple és el del Nou Manises.
Com és possible que l'Institut Valencià de la Vivenda actue com a promotor i, a través d'una modificació puntual, multiplique el nombre de vivendes per dos?
És el mateix Institut Valencià de la Vivenda.

Per tant, jo li dic sincerament, senyor Camps, benvingut siga, benvingut siga el seu discurs, però el problema és que passats cinc mesos del seu nomenament, aquest nou discurs ja s'hauria d'haver verificat mitjançant iniciatives més allà de la pura retòrica.

De moment, té damunt la taula tota una sèrie de problemes verds, verds, verds com el seu meló d'Alger, i candents, i candents, com la molla de dins del meló d'Alger, que és de color roig (rialles), sobre els quals encara no ha dit ni piu a aquesta comissió.

A vosté li pareix.
.
.
?
Mire, com pot vosté acceptar donar via lliure, per exemple, a un pla general, un pla general d'ordenació urbana, per exemple, el d'Albaida, que converteix en urbanitzable tot el terme municipal, tot?
Es multiplica el sòl urbanitzable per tres i s'abasten els 3,4 milions de metres quadrats.
Jo no sé com els tècnics elaboraran el preceptiu estudi del paisatge, perquè és que no en queda res.
S'urbanitza tot, tot el terme municipal.

Com pot vosté, senyor, com pot vosté acceptar que una errada de l'alcalde d'Oriola, el famós senyor Medina, el que utilitza un xalet i un vehicle de luxe d'un promotor, permeta edificar 374.
000 metres quadrats en sòl protegit.
Casualitat o no, tots ho sabien menys la seua conselleria.
A hores d'ara, cap organisme dependent de la seua conselleria ha actuat per a impedir-ho.

El senyor president:

Senyor Sanmartín, vaja concloent.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Li podria citar, li podria citar més exemples, però el que voldria és que es donara compte vosté avui aquí -i en això tindrà la meua col·laboració, si és amb esta condició-, és que tinga clar d'una vegada per totes que la política urbanística, no d'un conseller del PP, sinó la política urbanística del Partit Popular a la Comunitat Valenciana, té unes enormes implicacions territorial i ambientals, que són irreversibles, irreversibles.

I, en conseqüència, jo li he posat damunt la taula alguns botons, alguns exemples de mostra que ens serviran per a polsar si vosté és capaç, és capaç de posar coto, posar límit al creixement a tota costa que, segons pròpies declaracions seues, tant, tant repudia.

Per tant, aplique-ho i faça-ho de veritat, però que no ens surta dient que aquí la competència la tenen els municipis i que vosté pareix com el del.
.
.
tocant el violí, tocant el violí per ahí per la Comunitat Valenciana.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyor Sanmartín.

Per a contestar al Grup Parlamentari Socialista, té la paraula el senyor conseller.

El senyor conseller de Territori i Habitatge:

Gràcies.

Para que no parezca que estoy tocando el violín, voy a aceptar, señor Sanmartín, su colaboración para verificar si mis intenciones son acertadas o no lo son o si lo que hago es solo retórica.

El PAI más grande de la Comunidad Valenciana se ha propuesto por el alcalde de Estivella.
Supone la creación de tres campos de golf y la modificación del Porn del parque natural de la sierra Calderona.
Ese alcalde no es de mi partido.
¿Quiere usted que yo apruebe ese PAI o repudia usted el urbanismo del alcalde de Estivella, la propuesta del alcalde de Estivella, de hacer tres campos de golf en pleno parque de la Calderona?
¿Soy yo el que he ido a Estivella -y estoy hablándole de un político muy representativo en su partido, que tiene una gran importancia en los órganos de dirección de su partido-, soy yo el que he ido a Estivella a proponerle al alcalde que me proponga modificar el Porn de la sierra Calderona y poner tres campos de golf en plena sierra Calderona y construir no sé cuántas miles de viviendas?
No sé cuántas miles, no.
El PAI más grande la Comunidad Valenciana lo promueve el alcalde de Estivella, el más grande de la Comunidad Valenciana.

Acepto su colaboración, dígame.
Vamos a verificarlo.
Cuando llegue eso a la comisión territorial de urbanismo, ¿usted me propone que lo apruebe o que no lo apruebe?
Proponer, modificar un parque natural para construir tres campos de golf, sí que es una cosa que no debería nunca explicarse a los alumnos de secundaria.
(Se sent una veu que diu: ¡Muy bien!
)

El senyor president:

Muchas gracias, señor conseller.

Por el Grupo Parlamentario Popular, tiene la palabra el señor Modrego.

El senyor Modrego Caballero:

Gracias, señor presidente.

En primer lugar, conseller, bienvenido a esta Comisión de Infraestructuras.
Y brevemente, yo quiero felicitarle porque en el poco tiempo que lleva en el cargo, usted ha hecho -yo creo- unos planteamientos muy serios.
Ha significado un compromiso muy importante con el territorio, desde el punto de vista ambiental, pero también, como ha hecho en su intervención anterior, reivindicando un urbanismo serio, de calado, en beneficio de toda la sociedad.

Y también por su eficacia.
Yo creo que en breve tiempo, yo creo que ha recuperado una política que ha estado en la base del Partido Popular durante mucho tiempo, que ha sido.
.
.
y ha tomado, digo, unas decisiones muy importantes, eficaces y rápidas.
La sierra Escalona, que se ha comentado aquí, las presiones ambientales.
Bueno, pues usted ha sido capaz de iniciar el proceso de protección de la sierra de Escalona.
Ha sido capaz también de iniciar la protección de la Vallesa, espacio metropolitano, con unas presiones ambos espacios muy importantes, y que con unas decisiones.
.
.
, que yo creo que son fundamentales, porque a los pocos días de ser conseller, usted ha sido capaz de alejar lo que podían ser presiones urbanísticas.
Y en algún caso ha llegado a decir que no hay ningún tipo posible de intercambio, que eso está protegido por el bien de los ciudadanos.

Y, desde luego, yo creo que eso encaja con aquellas políticas que ha hecho durante mucho tiempo el Partido Popular.
Porque hay que recordar que la sierra de Irta, muy próxima donde vive el señor Sanmartín, que son 15 kilómetros de costa, la protegió el Partido Popular, con muchas presiones urbanísticas y a veces en contra de gobiernos del Psoe.
Pero los marjales de Rafalell i Vistabella, de Agua Amarga, de Nules, con unas presiones urbanísticas fundamentales, están protegidos gracias a nosotros, señor conseller, y estamos muy orgullosos, y en esa línea estamos.

Por lo tanto, felicitarle.
Y señalar que en una comunidad, como usted ha analizado muy bien, donde muchos ciudadanos de España y de Europa aspiran a vivir en el futuro, yo creo que eso tiene que ser un motivo de orgulloso.
Durante los próximos años va a haber un incremento poblacional no porque queramos nosotros, sino porque hay una demanda social de venir.
Y usted ha hecho un análisis económico yo creo que muy positivo.
Ha dicho que la riqueza que hay en nuestra comunidad.
.
.
El que podamos haber hecho los colegios, que ustedes planificaron pero no hicieron, es gracias a que nuestra comunidad ha convergido con Europa más que ninguna comunidad española en estos últimos años.
Y el 60% de ese incremento del PIB es gracias al urbanismo.
Y yo creo que es una forma muy importante de garantizar un desarrollo.

Y si ahora en los polígonos, en las urbanizaciones, hay urbanización y hay suelo para equipamientos, y hay suelo para depuradoras, y se construyen depuradoras, es por un sistema.
.
.
es por algo global, por algo que no se puede tocar a ciegas sin tener muy claro lo que se va a hacer.
Y si usted es capaz de seguir realizando una política en la que equilibra toda protección ambiental con ese desarrollo de una forma razonada, con todas las garantías legales, protegiendo todos aquellos espacios de valor, haciendo análisis serios.
.
.
Porque, claro, lo que no es serio es decir: «Oiga, el agua, el agua.
.
.
no hagamos más urbanizaciones o no demos servicio al turismo porque nos va a faltar agua».
Oiga, si usted lo ha dicho, si el agua que necesita el turismo será yo creo que menos del 10% de la que gasta toda la comunidad.
Y la riqueza que produce y la satisfacción que puede.
.
.
y la garantía de nuestro desarrollo es fundamental.

Por lo tanto, vamos a dejarnos un poco de demagogia.
Y es más, si nos faltase el agua, usted lo ha dicho, el Estado tiene la obligación de garantizar el agua.
¿Por qué la Educación la tiene que garantizar en Extremadura con fondos probablemente valencianos, que me parece bien que lo haga, o la sanidad en comunidades deprimidas con el dinero de todos los españoles, y a nosotros, un recurso básico para nuestro desarrollo, como el agua, sin embargo, no nos la garanticen?
Con la colaboración de Izquierda Unida.
Porque, claro, estamos hablando de urbanismo, e izquierda Unida no tiene modelo urbanístico y se basa en el no a todo.

¿Tenemos una demanda, unas necesidades?
No.
Pues no tengamos agua, no hagamos infraestructuras, porque ocupen el territorio e impidamos que vengan esas poblaciones.
Ante ese debate, yo creo que la argumentación, señor conseller, que usted ha planteado, desde luego, es demoledora, y vamos a estar apoyándolo.

Siento también que por parte del Partido Socialista -los pocos segundo que me quedan-, quiero decir que se vaya a una casuística muy fácil, porque yo le puedo dar muchísimos municipios, mucho más pequeños, con mucho más suelo, y planteamientos de suelos urbanizables totalmente desmesurados.
Usted habla de Albaida y habla de tres millones de metros de suelo.
Oiga, mire, Orxeta, que es mucho más pequeño y tiene 500 habitantes, tiene más de tres millones.
Finestrat, que ya tiene seis millones de suelo urbano, propone otros seis.
En Elda se plantean PAI de seis y siete millones de metros cuadrados, con campos de golf a 50 kilómetros en el interior, donde hay una carestía de agua en el Vinalopó muy importante.
Y si quiere, le puedo seguir diciendo una casuística.
.
.
No vayamos por ahí.
Lo que estaba hablando el conseller es exactamente de definir un modelo, de ver realmente adónde vamos.
Y yo creo que en esa línea.
.
.

El senyor president:

Señor Modrego, vaya concluyendo, por favor.

El senyor Modrego Caballero:

Sí, termino, señor presidente.

Quiero felicitar al conseller porque ha demostrado que está en los detalles, pero también está en los grandes conceptos del urbanismo, del desarrollo y del desarrollo sostenible.
Por lo tanto, tiene todo nuestro apoyo, señor conseller.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Modrego.

Para contestación, tiene la palabra el señor conseller.

El senyor conseller de Territori i Habitatge:

Muchas gracias, señor Modrego.

Quiero agradecerle su intervención y compartir con usted algo que ya he dicho anteriormente: la iniciativa y el desarrollo urbanístico, hoy por hoy, corresponde al ayuntamiento.
Es verdad que la Generalitat tiene la potestad y la competencia de la aprobación definitiva, pero también es verdad que esa es una decisión reglada, no es una decisión arbitraria.
La Generalitat no puede decidir cualquier cosa, tiene que decidir de lo que le proponen los ayuntamientos, conforme a la legislación y a la normativa vigente.
No es una decisión arbitraria.

El verdadero problema es la ausencia de una planificación regional, que es a lo que tenemos que dedicarnos en los próximos tiempos, a tener claro cuál es el modelo territorial de carácter regional que necesitamos, porque el modelo territorial lo están haciendo hoy los ayuntamientos por separado.
Es algo así como si el plan de carreteras de toda España lo hicieran las diputaciones provinciales y no el gobierno central.
Lo que tenemos que ir es hacia un modelo de plan de carreteras hecho por el gobierno central con la colaboración de las diputaciones provinciales.

Pero hoy por hoy, la planificación del territorio la hacen los municipios y la administración autonómica lo que se limita simplemente es a hacer un juicio de derecho, de adecuación, de lo que han aprobado los ayuntamientos, a la legislación vigente, con todos los requisitos de impacto ambiental, impacto paisajístico o de necesidad de infraestructuras que son necesarios.

Es verdad, es verdad que la casuística de los municipios es muy rica.
Es verdad.
Yo he puesto antes el ejemplo, y espero la respuesta del Grupo Socialista, del PAI más grande de la Comunidad Valenciana.
Quiero saber si el Grupo Socialista lo apoya o no.
Es muy importante para mí saberlo.
Pero tengo aquí también toda una relación de otros municipios con otros proyectos, gobernados por todos los partidos políticos, que si no es necesario, no sacaré a colación, porque me parece que no se debe poner en evidencia a los alcaldes respetando la autonomía municipal, sino que debe sobrevolarse el problema y atender a la verdadera razón que nos tiene aquí, que es que estamos cambiando, estamos cambiando históricamente debido a la ubicación geográfica que tenemos, a nuestra prosperidad y a la globalización, y que tenemos que adaptar nuestra economía y nuestro sistema de vida al tiempo que está llegando.

Pero reconozco, además, personalmente todo el trabajo que usted realizó cuando ocupó la Conselleria de Medio Ambiente para defender el espacio natural valenciano, particularmente los humedales.
Y por eso, en lo personal, en lo personal sólo, ni… sus opiniones, para mí tienen, para mí tienen un especial valor.

Insisto, señor Modrego, insisto señor Modrego, en mi voluntad de comparecer en una comparecencia larga en esta comisión o en la de medio ambiente con permiso de su presidenta.
No sé cual de las sería la apropiada para tener un debate largo sin tantos límites y tantos corsés sobre cuál es el futuro del modelo territorial valenciano porque ese no es un debate que deje de convenir a ninguna de las ciudadanas y los ciudadanosi que componen la Comunitat Valenciana.

>Moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies,  senyor conseller.

>

Habiendo contestado el señor conseller a todos los grupos, queda por formular si alguno quiere alguna pregunta o observación al señor conseller.

Señor Arnal…

El senyor Arnal i Ibáñez:

Sí.
Jo volia, primer ell m'ha interrogat sobre la meua interpretació sobre que vingueren jubilats al País Valencià.
Evidentment si vosté m'ha escoltat bé, jo no he valorat això.
No he dit ni positiu ni negatiu.
El que he dit és que això passa i això té unes conseqüències.
I no voler vore-les és preocupant.
Sí, sí.
Té conseqüències positives i negatives.
O vosté, dubta que tinga conseqüències?

Després, vosté ha insistit molt en alguna cosa que és totalment falsari.
Diu: «És que tenim ací un urbanisme que és de centre municipal i demés.
I vostés se limiten a aplicar les regles.
És una decisió reglada».
És que les regles les han elaborat vostés.
Les lleis urbanístiques actuals les han elaborat vostés.
I si les lleis actuals permeten la urbanització dispersa és perquè vostés han volgut.
Perquè en el debat parlamentari d'eixes lleis, tant el Grup Socialista com nosaltres, vam posar de relleu esmenes per a evitar això.

I si les lleis permeten reclassificar el sòl no-urbanitzable sense necessitat de tocar el Pla general d'ordenació urbana, és perquè les lleis que vostés han fet, ho permeten.
Evidentment, els ajuntaments poden fer moltes coses perquè vostés han permès en les seues lleis que passe.

I vosté no vinga ara lamentant-se que no existisca una major planificació global.
També ha tingut vosté, no vosté, el seu partit governant, en les seues mans la possibilitat de dictar eixos plans i no ho han fet en tots els anys que governen.
No existeix un pla general d'ordenació del territori valencià previst de l'anterior llei d'ordenació del territori durant anys i anys, perquè no han volgut fer-lo.
I l'han canviat ara per una estratègia territorial que no existix i està arribant molt tard qualsevol altre pla.

>Vostés estan permetent que estiga fent-se l'urbanisme desordenat, dispers.
I han tingut la possibilitat de fer lleis per a limitar-lo i no han volgut fer-lo.
Al contrari, en eixes lleis es permet.
I ho debatem quan vosté vulga.

Vosté s'ha oferit, i li ho agraïsc molt, a presentar un informe sobre el futur territorial i l'urbanisme del País Valencià.
Chapeau!
Presente'l per favor, per escrit, com més prompte millor i després debatem-lo tot el que siga.
Però m'agradaria disposar d'un document ben documentat, valga la redundància, per escrit, per a poder-lo estudiar a fons.
I després el debatem i jo li aplaudisc que vulga debatre'l en totes les comissions i en el plenari.
Això fa molta falta.
Debatrem.

I diu vosté que no és un problema d'este govern, torne a dir.
Clar que és un problema d'este govern!
El que fa les lleis que estem parlant.
Després diu que tenim.
.
.
la construcció pesa més del 30% del PIB.
I això a vosté quina consideració li mereix?
Aplaudir?

Vosté sap perfectament i ho ha hagut d'escoltar de boca dels grans responsables empresarials fa molt poc de temps i també del senyor Camps, que això és un tema.
.
.
una dada molt preocupant.
Que una economia depenga en tan gran mesura d'uns pocs sectors com el turístic i el de la construcció no és una bona notícia, és un senyal d'alarma que deuria fer-mos avançar en altres direccions.

I després reconeix vosté que, efectivament, en els darrers anys la major demanda de l'aigua no ha sigut de l'agricultura.
Evindentment, com estem dient i demostren totes les dades estadístiques.
Això ratifica que eixa demanda d'aigua, la causant és el creixement desordenat urbanístic que està provocant-la.
I no és per a l'agricultura.
Perquè a més, l'agricultura el que fa és que cada volta està disminuint més.
I després vosté me parla i diu: «La gent ha de viure on vol».
Bé, això és molt discutible.

Eacute;s que estem confonent ací els termes.
No estem parlant de la necessitat de tindre accés a un habitatge digne, que és un dels principals problemes que té este País Valencià i vostés no resolen.
És que este procés constructiu que estem parlant -pels preus ho vorà i pel tipus de vivenda- no és per a donar solució a la necessitat de primer habitatge que tenen les persones amb pocs recursos.
No és per a això.
Són segones residències, senyor González Pons.
Aleshores, no és una necessitat social, és un negoci.
Jo no dic que siga un negoci bo o roí.
Però no és acceptable que vosté no me pose totes les dades respecte a eixe negoci: els beneficis i els perjudicis.
Perquè a la millor estem fent un negoci ruïnós.
I volem saber-ho, perquè el que pagarà això no és únicament vosté.
Ho pagarem la societat valenciana.

Torne a dir i acabe: és irresponsable que a hores d'ara, la seua administració, el seu departament no haja presentat eixa totalització de les dades sobre previsions de creixement i les seues conseqüències per a poder jutjar-lo, no a priori, sinó després de conéixer totes les dades.
Tots.
I necessitem saber-los.
Mos juguem molt, mos juguem el nostre futur en molts aspectes.
Per tant, jo no faig tantes valoracions, sinó sobretot reclame una informació que jutge necessària.
I li demane eixe informe per escrit com més prompte millor i després el debatríem.

Gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyor Arnal.

El senyor Sanmartín té la paraula.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Ja per a finalitzar.
La primera qüestió, senyor Esteban.
.
.
Me dirà el que me dirà o farà allò que haja de fer, parlarà de reglaments, si són arbitraris, si són discrecionals de tal.
Però hi ha una realitat damunt la taula.
Una realitat.
(So d'un telèfon mòbil) En a penes catorze anys, des de l'any 1997 a l'any 2000, el territori urbanitzat a la Comunitat Valenciana ha crescut en 90.
000 hectàrees.
Una hectàrea són 10.
000 metres quadrats.
Done's compte.
Segons un estudi, vosté me dirà: «És que això ho has tret del Corine».
D'acord.
Un altre estudi: segons l'observatori de la sostenibilitat en el mateix període de temps, en 115.
000 hectàrees.
Vulga o no vulga, és una realitat que està damunt la taula.

Segona qüestió: malgrat -faltaria menys- malgrat estar reglat el procediment d'aprovació definitiva per part de la seua conselleria, insistisc en una acusació aquí, insistisc en una acusació.
I espero que amb el pas del temps ho puga demostrar, que una quantitat important d'actes per part de la seua conselleria en el tema d'aprovacions d'instruments urbanístics ha estat discrecional, quan no arbitrària.
Insistisc, ha estat discrecional quan no arbitrària.
I, tant de bo, tant de bo m'equivoqués; però l'insistisc que estic d'acord amb vosté que el procediment d'aprovació està reglat, però jo li afegisc que la política urbanística del Partit Popular, el model urbanístic que té el Partit Popular i la seua conselleria allí darrere, ha actuat en moltes ocasions de forma discrecional i quan no, arbitrària.
Segona qüestió.

Tercera qüestió: ha estat parlant de la gent major.
Vosté diu -i jo també, me pareix correcte i estic segur que al senyor Arnal també- que la gent major vinga aquí.
Però alguna cosa m'hauria de dir vosté sobre el fet, per exemple, que Múrcia i Almeria van consolidant-se com la destinació preferida de 70.
000 britànics, 70.
000 britànics que anualment demanden una vivenda per a vacances a Espanya front, per exemple, a la costa Blanca que és Alacant, a la costa blanca alacantina.
La raó, la raó vosté l'hauria de saber, ens la dóna el baròmetre elaborat conjuntament per una institució bancària de solvència, com és el Barclays, i l'escola de negocis de la Universitat de Navarra.
I diu que els majors se'n van a Almeria i a Múrcia en detriment, cada vegada més, de la nostra comunitat per existir un urbanisme depredador del territori basat en l'excessiva concentració immobiliària, hotelera i de serveis.
No ho dic jo; ho diu un estudi d'institucions molt solvents.

I acabe, i acabe.
Si tan ecologista és, si tan vol ordenar el territori el que hauria de fer és una cosa molt senzilla: aprovar d'una vegada per totes les quotes de sostenibilitat.
Les quotes de sostenibilitat, quant a territori, quant a recursos, com l'aigua, sòl, etcètera, etcètera.
Així de senzill, veritat?
Tota la resta me pareix pur discurs retòric.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Arnal.

Per a tancar el debat té la paraula l'honorable senyor conseller.

El senyor conseller de Territori i Habitatge:

Voy, voy a empezar por, por el final de… del Grupo Parlamentario Socialista porque me ha parecido memorable.
Es decir…, viene a decirnos que 70.
000 británicos se van a Almería y a Murcia porque esto está demasiado saturado, deduciéndose de su intervención que lo que querría es que los 70.
000 británicos vinieran aquí.
Pues si está saturado lo último que hacen falta son 70.
000 británicos más.
Claro.
 (Remors) Entonces está… o no está saturado o no queremos que los 70.
000 británicos vengan aquí.
Luego, es normal que esta comunidad que ha crecido, que ha prosperado y que ha aumentado su población haya aumentado en un período tan largo de tiempo, como usted ha señalado, la superficie urbanizada.
Es completamente normal.

Y además es un crecimiento equiparable al que han tenido otras comunidades autónomas y el resto del territorio nacional, desde luego, las regiones prósperas.
La Comunidad Valenciana de los años ochenta, la de los setenta, no es la del siglo XXI afortunadamente.
Y hemos ido adaptándonos a muchas cosas.
Y le diré que los informes a los que usted hace referencia, cuando hablan de superficie urbanizada, incluyen dentro de la superficie urbanizada los polideportivos, los colegios, las carreteras, los centros comerciales, es decir, toda la dotación de infraestructuras que esta comunidad no tenía en los años ochenta y que hoy sí que tiene, merced a la gestión, no sólo de la Generalitat popular, sino de muchos alcaldes, de muchos partidos políticos que han transformado sus municipios.

No le voy a consentir… Bueno, no tengo más remedio que consentírselo -está usted amparado por su libertad de expresión-, pero creo que se equivoca y creo que es inapropiado para su condición de parlamentario democrático, hacer una acusación de arbitrariedad, lanzar una sombra de sospecha y a continuación añadir que espera que con el tiempo lo pueda demostrar.
¿Cómo?
¿Usted acusa a una administración de arbitraria y no lo puede demostrar aún?
Eso es tener demasiado suelta la lengua, parlamentariamente hablando.
Si usted no lo puede demostrar aún, mejor, como decía antes su compañera, sea dueño de su silencio.
Porque ahora mismo decir que espera no equivocarse, después de haber lanzado una acusación que le obligaría a irse al fiscal nada más terminar esta sesión, es haberse puesto en un lugar bastante comprometido, por lo menos por lo que respecta a la representación que ostenta.
Nosotros, los que representamos al pueblo valenciano, tenemos la obligación, como mínimo, cada vez que lanzamos una acusación, de poderla demostrar.
Y creo que decir «yo lanzo una acusación y espero poderla demostrar con el tiempo» es querer que lo que uno está acusando se convierta en realidad; es querer que lo que uno sospecha o piensa que puede haber ocurrido alguna vez espera, sea capaz de demostrarlo.
Es decir, a usted le gustaría que la administración valenciana fuera arbitraria, porque a lo mejor a usted le gustaría llegar con su partido al gobierno a cualquier precio.

Señor Arnal, (rialles) su afirmación tiene consecuencias.
Sí tiene consecuencias.
Yo creo que no es bueno señalar ni separar a las personas que vienen a la Comunidad Valenciana.
Yo nunca lo haré, ni por razón de raza, ni por razón de sexo, ni por razón de condición social.
Yo no diré que nos sale más caro tener ancianos que tener jóvenes.
Ni diré, ni diré, ni pondré entre las cuestiones que suponen un problema para nuestra comunidad autónoma que los que están inmigrando aquí sean personas mayores, que suponen mucho gasto y no hacen aportación a la Seguridad Social.
Para mí, para mí, a lo mejor, para usted no, pero para mí, que tengo muchísimos sentimientos a favor de los derechos humanos, para mí, que en mis entrañas llevo, en mis entrañas llevo los mismos valores que defiende la Constitución española, empezar señalando unas personas por ser ancianos, es quizá acabar señalando otros por razones que en este momento no quiero ni siquiera exponer.
(Remors)

En segundo lugar, …

El senyor president:

Señorías, por favor.
Señorías, por favor.
.
.

El senyor conseller de Territori i Habitatge:

En segundo lugar.
.
.
No, no estoy insinuando.
Lo que digo es que usted sí ha dicho una cosa, que es un problema que vengan personas mayores que suponen mucho gasto y que no aportan nada a la Seguridad Social.
(Remors)

En segundo lugar, usted, señor Arnal, dice que las leyes urbanísticas que se están aplicando las hemos hecho nosotros.
No.
No.
La que se ha aplicado, no.
La ha hecho el Grupo Parlamentario Socialista.
La que hemos hecho nosotros todavía está empezando a aplicarse.
No me… a no ser que en el «ustedes» esté incluyendo a socialista y populares, cosa que también podría ocurrir.
Pero cuando usted hace referencia a la legislación urbanística tenga en cuenta que, tenga en cuenta que la legislación urbanística que se ha aplicado fue la que aprobó un gobierno del Partido Socialista.

En cuanto al planeamiento regional que le estoy proponiendo, es un planeamiento regional que no se ha hecho todavía en ninguna comunidad autónoma…

El senyor president:

Silencio, por favor.

El senyor conseller de Territori i Habitatge:

…y nosotros deberíamos empezar a hacerlo y, desde luego, es un verdadero objetivo que todos debemos perseguir el conseguirlo.

Si me lo solicitan y se llega a un acuerdo entre los distintos portavoces, ya que usted es el único que se ha pronunciado a ese respecto, estoy dispuesto a remitir ese informe y a tener ese debate al que usted ha hecho referencia.

Y termino, señor presidente.
Es verdad que el 30% del PIB es debido a la construcción en nuestra comunidad autónoma, más del 30% del PIB.
Eso significa también que más del 30% de la riqueza de la que disfruta la Comunidad Valenciana se la debemos al empleo y a la economía generada por la construcción.

Que debemos plantearnos cuál es el modelo que queremos para el futuro, desde luego que tenemos que hacerlo, pero no podemos parar las ruedas de la prosperidad de la que hoy gozamos también se lo digo, porque, si no, no tendremos futuro del que poder discutir.

El senyor president:

Muchas gracias, señor conseller.

Terminada la comparecencia, la última comparecencia…

Perdone, señor Arnal…

El senyor Arnal i Ibáñez:

Per una al·lusió que considere que…

El senyor president:

Senyor Arnal, anem a vore.

El senyor Arnal i Ibáñez:

Jo vull deixar ben clar que mai m'he referit de manera negativa a ningun sector de la població.
Simplement he dit -i vull aclarir-ho-, és que m'interessa molt perquè supose que el senyor González Pons no pretén a mi atribuir-me res de racisme o alguna cosa així.

Aleshores, perquè queden les coses ben clares.
Quan jo he parlat d'algun sector social he plantejat com un exemple concret que això pot tindre unes conseqüències que s'han d'analitzar, que s'han d'analitzar, per a solucionar problemes que puguen haver o no, que és una cosa a resoldre.
Evidentment, no estic dient res en contra d'això, ni a favor, simplement dic neutralment que s'ha d'estudiar.

Per tant, no n'hi ha ninguna relació en discriminacions.
És que vosté ha tret una relació a discriminacions que trobe inoportuna.
I, en tot cas, deixe ben clar que jo no l'he plantejada.

Gràcies.

El senyor president:

Aclarit.

Sí, sí, de la mateixa manera que el senyor Arnal ha intervingut, vosté va a poder…, senyor conseller.

Té la paraula.

El senyor conseller de Territori i Habitatge:

(El senyor conseller parla amb el micròfon desconnectat)

El senyor Arnal i Ibáñez:

Moltes gràcies.

El senyor president:

Senyories, acabades, doncs, les compareixences, agraïm al senyor conseller la seua compareixença i a la seues senyories la seua col·laboració.

S'alça la sessió.

(S'alça la reunió a les 19 hores i 25 minuts)