Sanitat%218069.12.13%20macro.html





Comissió de Sanitat i Consum realitzada el dia 13 de desembre de 2012.
Comença la reunió a les 11 hores i 34 minuts.
Presideix la diputada senyora Esther Mártires Franco Aliaga.
Reunió número 14.

La senyora presidenta:

Vamos a dar comienzo a la comisión de sanidad.

Para ver si hay quórum, lo primero que vamos a hacer es pasar lista.
Señor secretario.

(El secretari passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

Muchísimas gracias, señor secretario.

Si les parece pasamos al primer punto del orden del día: lectura y aprobación, en su caso, del acta de la reunión anterior.
Señorías ¿alguna objeción?
Bien.
La damos por aprobada.

Preguntes

La senyora presidenta:

Pasamos al segundo punto del orden del día: pregunta 414, a la consellera, en este caso a la secretaria autonómica doña Manuela García Reboll, para que conteste sobre los derechos de la salud de niños y adolescentes, formulada por la diputada Marina Albiol Guzmán, del Grupo Parlamentario de Esquerra Unida.
Tiene la palabra por cinco minutos.

La senyora Albiol Guzmán:

Moltes gràcies i bon dia.

En primer lloc, lamentar la magnífica ocasió que ha perdut el nou conseller per a vindre a esta comissió de sanitat de les Corts Valencianes i conéixer-nos.
I amb tots els respectes a la senyora secretària autonòmica, però esperem que esta no siga la tònica habitual del nou conseller.

Vaig a la pregunta.
Pensa el Consell complir l'article 10.
4 de la Llei 8/2008, de 20 de juny, de La Generalitat, dels drets de salut dels xiquets adolescents, que diu concretament aquest article que els centres docents específics d'educació especial estaran dotats de personal d'infermeria que dependrà orgànicament del departament sanitari corresponent.

I no em diga que el centre de salut del barri de l'Escola ja té infermers i infermeres, perquè això ja ho sé jo, no cal que m'ho diga, perquè no és del que estem parlant.
No estem parlant que en els centre de salut corresponen ja infermers o infermeres sinó que estem parlant de professional d'infermeria amb presència física en el centre d'educació especial durant l'horari lectiu d'eixe centre.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyora Albiol.

Senyora secretària autonòmica.

La senyora secretària autonòmica de l'Agència Valenciana de Salut:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Senyora Albiol, ens sap greu decebre-la, però sí, anava a contestar això, perquè com vosté sap, en la llei del menor, en l'article 10.
4 diu: «Los centros docentes específicos de educación especial estarán dotados de personal de enfermería que dependerán orgánicamente del departamento sanitario.
»

Per tant, reiterant allò que s'ha exposat en iniciatives parlamentàries anteriors, he de dir-li que la Conselleria de Sanitat està complint tots i cadascun dels preceptes que sobre l'atenció d'infermeria en centres d'educació especial arreplega tant la Llei 8/2008, que vosté ha anomenat, de 20 de juny, com l'Ordre de data 29 de juliol de 2009, que la desenrotlla.

En l'actualitat, tots els col·legis d'educació especial de la comunitat, ja siguen públics o concertats, compten amb recursos d'infermeria dependents del centre de salut de la zona bàsica on se situa el centre, els quals donen cobertura a l'assistència sanitària que necessiten.

Això és així perquè la Conselleria de Sanitat va començar en el curs 2008-2009 a realitzar les actuacions necessàries per a això després de l'aprovació de la llei dels drets de salut de xiquets i adolescents, que contempla l'article 10 el que vosté bé sap.
Concretament es procedix a la valoració de les cures necessàries per als col·legis d'educació especial ubicats en cada zona bàsica de salut i abans del començament del curs escolar s'establixen els protocols d'atenció sanitària que necessitarà cada alumne, assignant-se a les funcions necessàries al personal d'infermeria del corresponent centre de salut.
Els recursos d'infermeria assignats romanen en el centre el temps que s'estima necessari al dissenyar el protocol pels coordinadors del centre de salut.

Per tant, tots els col·legis d'educació de la comunitat compten amb l'assistència en el mateix centre educatiu de personal d'infermeria del centre de salut corresponent.
Es tracta d'estudiar les necessitats assistencials de cada centre, els recursos de què disposa i les característiques dels alumnes i així assignar els recursos i els temps que requerisca.
D'esta manera s'establixen les hores d'infermeria necessàries i no tots els centres, òbviament, tenen els mateixos xiquets, ni les mateixes patologies.

En determinats centres, quan el volum dels alumnes o l'existència de circumstàncies d'especial dificultat d'alguns d'ells ho requerixen, s'ha dissenyat i implementat protocols assistencials que contemplen la presència a temps complet d'un recurs específic d'infermeria ubicat en el centre educatiu i concertat amb l'Agència Valenciana de Salut, mitjançant un contracte.
Esta mesura està adoptada en l'actualitat en sis centres d'educació especial, centre Sant Cristòfol de Sagunt, centre La Panderola de Vila-real, centre Benadressa de Castelló, centre Secanet de la Vilajoiosa, centre Virgen de Agosto de Bétera i centre de paràlisi cerebral infantil de la Creu Roja de València.

En definitiva, senyoria, la Conselleria de Sanitat complix amb allò que s'ha estipulat en la Llei 8/2008, de 20 de juny, de La Generalitat, de drets de salut de xiquets i adolescents i amb la seua normativa de desplegament.
La comunitat ha sigut la primera comunitat autònoma que ha regulat per llei la dotació de personal d'infermeria en centres docents específics d'educació especial.
La Conselleria de Sanitat ha donat compliment al que establix la normativa i continuarà treballant per a mantindre este compromís.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Muchísimas gracias.

Señora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Mire, senyora secretària autonòmica, la situació actual és absolutament desoladora i no s'està complint la llei.
No s'està complint la llei, perquè la llei, i jo vaig estar quan vam tindre el debat d'aquesta llei en la comissió de sanitat, igual que la majoria dels companys i companyes que hi ha ací presents, i quan se va fer el debat sobre eixa llei del que parlàvem i el que es va aprovar és que el personal d'infermeria tindria presència física durant l'horari lectiu, durant tot l'horari lectiu en eixos centres d'educació especial.
I això no s'està complint, tal i com vosté ha dit.
A més vosté me reconeix que no s'està complint la llei.

Mire, el País Valencià compta amb 30 escoles públiques específiques d'educació especial i 16 concertades, en total 46.
46 escoles d'educació especial que, des de l'any 2008, haurien de tindre una persona professional d'infermeria en el centre, tal com marca la llei.
I vosté ha dit que només n'hi ha 6, de les 46 només 6 escoles tenen eixe personal d'infermeria en el centre.
Per tant, estem parlant d'aproximadament un 85 o un 90% de centres que no tenen eixa dotació, que no tenen eixe personal d'infermeria.

I, mire, senyora secretària autonòmica, no és suficient que vaja un infermer o una infermera una horeta al dia o dos hores al dia, no és suficient i no és que ho diga jo, ho estan dient els pares, les mares i, sobretot, ho està dient el professorat.
Estem parlant de xiquets i de xiquetes que tenen medicació diària, que tenen problemes motors, que patixen epilèpsies, problemes respiratoris, xiquets i xiquetes que estan sondats, que tenen traqueotomies, que porten respiradors, que poden patir crisis convulsives, etcètera, etcètera, etcètera.
I, per tant, estem parlant de situacions que requerixen eixe professional d'infermeria que estiga present durant tot l'horari lectiu.

Són els mestres i els educadors i les educadores les que estan fent feines que per molt bona fe que tinguen i per molt bona voluntat no poden fer, perquè no tenen els coneixements d'infermeria que han de tindre.
I, per tant, no poden atendre'ls de forma correcta, com dic, malgrat la seua bona voluntat.

L'altre dia va eixir en premsa com els professors d'educació especial estan posant sondes als alumnes, les sondes gàstriques als alumnes, perquè no troben eixe personal d'infermeria que requerixen.
Van eixir a la premsa denunciant-ho, perquè no volen fer feines que no els correspon.
Evidentment les fan perquè el xiquet si ha de menjar caldrà posar-li una sonda i no van a deixar al xiquet sense menjar, perquè tots som humans i supose que al final tots ho faríem.
Però estan fent unes feines que no els corresponen, i no els corresponen perquè no tenen els coneixements mèdics per a fer-ho, saps?

Per tant.
.
.
Disculpe'm, ja se m'ha acabat, però com no tinc el temps en aquesta sala.
.
.
Simplement dir-li això, que no s'està complint la llei, que no és suficient amb anar una hora al dia a eixos centres d'educació especial.
I, per tant, jo li demane encaridament que per favor se complisca eixa llei.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Muchísimas gracias, señora Albiol.

Señora secretaria autonómica.

La senyora secretària autonòmica de l'Agencia Valenciana de Salut:

Gràcies, presidenta.

Senyora Albiol, podem coincidir que allò ideal seria que tots estos 46 col·les especials tingueren una infermera a temps complet en el centre o almenys a temps parcial.
Les coses s'optimitzen i es fan com siga.
Però, per favor, no diga.
.
.
, que jo no dic que no s'estiga complint la llei, crec que dic reiteradament que la llei s'està complint i, de fet, li reitere que la llei exactament diu.
.
.
Jo no estava en el moment que vostés negociaren esta llei, però la llei el que plasma, que és l'únic que queda per al futur, fins que es modifique, és que els centres docents específics estaran dotats de personal que dependran orgànicament del departament sanitari corresponent, en cap lloc diu que hagen d'estar a temps complet.

És evident que un professor no ha de posar una sonda a un xiquet.
El temps que el xiquet està en el col·le no són les vint-i-quatre hores del dia.
Eixe xiquet, com vosté diu, pot tindre convulsions o pot presentar malauradament qualsevol complicació, les pot presentar a qualsevol hora del dia.
Eixe xiquet sempre, necessàriament, haurà d'estar acompanyat per la persona més adient.

Però li torne a dir que al començar el curs escolar se valora, s'avalua les condicions i les característiques segons la idiosincràsia del centre i dels xiquets que estiguen allí, s'avaluen les necessitats.
I si eixe professor en un moment determinat que el xiquet es lleva la sonda necessita, per una nutrició.
.
.
, la nutrició pot ser programada, pot esperar perfectament mitja hora, es crida l'infermera del centre del salut i com si fóra una assistència a domicili més, l'infermera es persona i posa la sonda.
I si eixa infermera tampoc pot, cridarà una altra companya.

Evidentment, les coses podrien ser millor, però recursos públics són els que tenim.
La intenció d'esta conselleria és, per descomptat, ampliar el número d'infermeres quan els recursos econòmics ho permeten.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Muchísimas gracias.

Pasamos a la pregunta 420 sobre el consultorio del Albir, de Alfàs del Pi, formulada por el diputado Vicente Arques Cortés, del Grupo Parlamentario Socialista.

El senyor Arques Cortés:

Molt bé.
Gràcies.

Bon dia.

En primer lloc…

La senyora presidenta:

Perdón.
Me he saltado la anterior.
Perdón.

Pregunta 417, perdón señorías, sobre la atención sanitaria a los inmigrantes, formulada por la diputada Mónica Oltra.

Señora Oltra, tiene la palabra por cinco minutos.

La senyora Oltra Jarque:

Gracies, senyora presidenta.

(Soroll d'un mòbil) L'Iphone té un cronòmetre silenciós estupend.
Té un això que.
.
.
se posa, és silenciós, no molesta i és molt més ràpid.

Gràcies, senyora presidenta.

Senyora secretària autonòmica, jo també lamente.
.
.
, de fet esperava que vinguera hui el conseller, de veres pensava que s'havia ficat esta sessió perquè el conseller poguera tindre el primer contacte en seu parlamentària, no és que fem de menys la seua presència, que agraïm com sempre.
Però certament sí que me sembla que no comença amb bon peu almenys el conseller.

Però, en fi, ja que vosté està ací li farem la pregunta: com és possible que el conseller responsable de sanitat, -clar, mos referíem al senyor Rosado, però, en fi, vosté ja sap que s'hereta tot, allò bo i allò roín- dret bàsic per a les persones, improvise de manera continuada sobre l'atenció als immigrants que no estiguen en situació irregular dient que les ONG assumiran el pagament de la facturació, a través de convenis amb l'administració, quan de tots és conegut que hi ha ONG que han hagut d'abandonar la seua tasca social i altres que tenen seriosos problemes de funcionament, precisament pels impagaments de l'administració.

I aprofite, ja que està vosté ací, i com hem reiterat en algunes preguntes escrites, a més, el que suposa, no només el canvi constant d'opinió de diferents declaracions sinó també les contradiccions que entre vosté i el senyor conseller hi va haver sobre este tema.
Ja que està vosté ací de pas també mos ho pot explicar.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Muchísimas gracias, señora Oltra.

Tiene la palabra.

La senyora secretària autonòmica de l'Agència Valenciana de Salut:

Gràcies, presidenta.

Senyora Oltra, respondré a la seua pregunta en termes molts semblants als que ja s'ha contestat en esta cambra el passat mes de setembre amb motiu de la compareixença de l'anterior conseller sobre este mateix tema.

Si recorda, la primera cosa que vam deixar molt clara és que ningú en esta comunitat quedarà sense cobertura mèdica.
Que la Conselleria de Sanitat garantirà a tots els estrangers una atenció de qualitat, tingueren o no residència legal en la nostra comunitat.

Reitere també el que s'ha dit en el seu moment: esta reforma és absolutament necessària, perquè busca modernitzar el sistema nacional de salut per a fer-lo més just, sostenible i eficient i a més equipara la nostra normativa sanitària a la d'altres països de la Unió que ja havien abordat amb anterioritat reformes semblants.
És una reforma que, a més, no té un objectiu recaptatori, perquè busca simplement garantir un major control i transparència en la cobertura sanitària que oferix el sistema nacional de salut amb càrrec a fons públics.

Senyories, l'estat s'ha proposat acabar amb alguns abusos que patix el sistema nacional de salut, com el derivat del turisme sanitari o l'ús fraudulent de prestacions i servicis.
Amb este fi, el nou marc legal establix que l'empadronament ja no és condició suficient per a estar assegurat.

Per tant, senyories, la població estrangera ha de conscienciar-se de la importància de regularitzar la seua situació legal, ja que serà un requisit imprescindible per a obtindre la condició d'assegurat o de beneficiari.

Amb este fi, el nou marc legal establix que l'empadronament ja no és condició suficient per a estar assegurat i, per tant, senyories, la població estrangera… Perdó, estic repetint un text.

En este sentit, cal tindre en compte l'informe del 29 de març de 2012, que havia emés el Tribunal de Comptes, i en què es fiscalitzava la gestió de les prestacions oferides per a la sanitat pública espanyola.

L'informe denunciava que Espanya havia gastat, només l'any 2009, quasi mil milions d'euros de les arques públiques per a atendre més de 700.
000 ciutadans estrangers, els països d'origen dels quals no havien abonat l'atenció dispensada, quelcom que sí que fa Espanya quan un ciutadà d'este país és atés sanitàriament al desplaçar-se a l'estranger.

L'informe, a més, destacava un aspecte que considere important, que la nostra comunitat havia presentat en la facturació d'eixe any 2009 un nivell d'eficiència molt superior a la de la resta de comunitats.
Este fet havia sigut reconegut també pel ministeri de sanitat que, a l'hora de desplegar reglamentàriament el Reial decret 16/2012, havia decidit incorporar moltes de les fórmules jurídiques i pautes administratives que ja teníem implantades en la nostra xarxa sanitària.

Senyoria, reitere una vegada més que cap ciutadà estranger en situació irregular, ja siga perquè no va poder subscriure un conveni o perquè l'estat no ha pogut facturar l'atenció dispensada al seu país d'origen, deixarà de rebre assistència sanitària en el futur.

Continuarem garantint esta assistència a tots els estrangers menors de díhuit anys; a les embarassades, tant en l'embaràs, en el part, com en el postpart; i atendrem, així mateix, els casos d'urgència, ja siga per malaltia o per accident, fins l'alta mèdica en les mateixes condicions que a la resta d'espanyols.

Als estrangers en situació irregular que patisquen malalties cròniques i el seu tractament resulte vital, com seria el cas d'una hemodiàlisi, serà el criteri del metge el que determine la urgència.

També es garantirà a estos estrangers tant l'assistència en el cas de tractaments crònics, com en el HIV-sida o la tuberculosi, com l'aplicació de mesures preventives en matèria de salut pública.

He de recordar, una vegada més, que els programes com els de vacunació o el tractament de malalties transmissibles no estan lligats a la targeta sanitària, sinó que són de caràcter poblacional.
Per tant, hi ha una obligació legal d'atendre estes contingències.

Per tant, senyories, ningú que ho necessite quedarà fora dels nostres programes sanitaris.

Finalment, voldria subratllar dues coses:

Una, que la conselleria ha transmés a tots els departaments de salut una instrucció clara -31 de juliol de 2012 la va transmetre esta secretària autonòmica que té vosté davant-: el personal sanitari ha d'atendre a tota persona que demane assistència sanitària, independentment de la seua modalitat d'assegurament, tal com s'ha fet fins al moment.

A més, s'ha de recordar que el professional sanitari no assumirà ni ha d'assumir la comesa de determinar en quina situació legal es troba cada pacient a qui atén.
Esta labor administrativa serà assumida pel servei de càrrecs a tercers -com fins ara- dels departaments de salut.
Per tant, no cabrà l'objecció de consciència.
Aprofite este comentari per a desmentir que les ONG vagen a assumir el paper de les (inintel·ligible) .
.
.
d'atenció dispensada.
La conselleria no pretén descarregar en elles una responsabilitat que és la nostra.
El que sí que estem fent és mantindre reunions amb ells, en concret aquesta setmana, per a concretar quina serà l'estratègia conjunta a seguir.

També voldria destacar que l'estat permetrà que les comunitat puguen concretar, a través d'una xarxa de servicis socials i programes de cooperació, mecanismes d'ajuda destinats a aquelles persones que no compten amb targeta sanitària i no poden fer-se càrrec de l'abonament de l'assistència.
Per tant, estes persones no quedaran desprotegides.

Per a acabar, només em resta reiterar el missatge de confiança i tranquil·litat, perquè confiança és la que hem de tindre tots els ciutadans d'esta comunitat en el nostre sistema nacional de salut.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Muchísimas gracias.

Señora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies.

Senyora secretària autonòmica, anem a vore, me queden alguns dubtes, no?
Perquè, clar, vosté diu que les ONG no se'n faran càrrec, però que tenen reunions per a establir l'estratègia conjunta.
Aleshores, explique-m'ho.
Perquè si no s'han de fer càrrec de l'assistència sanitària, per què van a establir una estratègia conjunta?
De què es tracta esta estratègia?
O és que vostés estan amagant una cosa que van fer pública?
Perquè, clar, si no és que se van a fer càrrec, per què el conseller ho va dir?
¿Per què va haver rius de tinta, no només en un diari, sinó en uns quants, sobre este tema, entre cometes, quan el conseller va anunciar que serien les ONG les que es farien càrrec de l'assistència sanitària dels immigrants?

¿No li pareix un poquet irresponsable estar cada mes diguent una cosa?
Perquè, clar, des d'agost fins a hui, cada mes n'han dit una.
Van dir que prolongarien l'assistència sanitària, malgrat el canvi legislatiu que els llevava l'assistència als immigrants irregulars -que és mentira-.
Després van dir allò de les ONG.
Ara diuen que és mentira.
Se poden aclarir vostés?
Perquè, saben vostés què?
La gent, cada vegada que vostés parlen, els escolten, val?
, perquè als governants se'ls escolta.
I, aleshores, vostés estan generant una confusió; i, a més, jo crec que arterament estan utilitzant el llenguatge per a generar eixa confusió.

Per exemple, quan vostés diuen: «Tots els immigrants tindran cobertura i assistència sanitària.
.
.
» Clar.
El que no diuen és que després els passaran la factura.
Això no està bé.
Vostés estan confonent, val?

I, al final, el que utilitzen com a excusa que ací vénen els russos rics a operar-se i després Rússia no paga.
.
.
Escolte!
, si vostés tenen un conflicte diplomàtic i han de muntar un conflicte diplomàtic perquè paguen els estats que mos deuen diners, facen-ho.
Però no ho carreguen sobre les esquenes de l'immigrant sense papers que és l'esclavó més dèbil de tota esta història i que va a l'ambulatori -com va eixir la notícia fa uns dies- i li diuen que o paga 150 euros o ha de tornar en un altre moment, en un servei d'urgències.
Això va eixir en la premsa fa no res.
O una senyora en Castelló, amb un tractament de càncer, que li'l suspenen perquè no té papers.
Això també va eixir en la premsa.
Vosté me va a dir que la premsa mentix?
Això és el que m'ha de dir?
Perquè, que jo sàpiga, la premsa en este país és seriosa i contrasta les informacions.

Eixes són les víctimes de la seua política excloent.
Però, a més, són les víctimes de la política de confusió que vostés estan generant diguent cada dia una cosa.

I, a més, estigmatitzen els immigrants; però no al rus ric, perquè el rus que té molts diners, el rus.
.
.
, no el senyor Rus, sinó els russos de Rússia, que tenen molts diners -veritat?
-, eixos no patixen estes mesures.
Qui patixen les mesures són els 700.
000 estrangers que vosté diu que són gent que està treballant ací, moltes vegades en situació irregular perquè no té papers, que paga l'IVA ací, paga els seus impostos ací, que contribuïx al sosteniment de l'estat i que, quan va al metge, després li diuen: «¡Oiga!
, usted tiene que pagar esto porque no tiene los papeles regulares.
» Igual que vostés saben que és dissuasori i la gent no acudirà quan tinga un problema al metge si tenen por d'haver de pagar.

I, per tant, deixar-ho a criteri metge em sembla una irresponsabilitat -i acabe-.
Però, a més, col·lapsaran les urgències.
Però, a més, no n'hi haurà control epidemiològic.
Perquè vosté diu: «El control de les epidèmies no depén de la targeta sanitària.
» Ja.
Però on se detecten és quan un va al metge.
I, si no va al metge perquè creu que ha d'haver de pagar, vostés estan fent una cosa.
.
.

La senyora presidenta:

Señora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

.
.
.
que és una irresponsabilitat i que mos eixirà molt més cara a la llarga.
Perquè el que hui no fem en prevenció, demà ho pagarem en tractaments o en transmissions o en epidèmies que se podien haver aturat i vostés no aturaran.

La senyora presidenta:

Muchísimas gracias, señora Oltra.

(Inoïble) .
.
.
secretaria.
.
.

La senyora secretària autonòmica de l'Agència Valenciana de Salut:

Gràcies.

Senyora Oltra, en primer lloc, lamente si la percepció ha sigut de confusió per les declaracions que s'han fet en el passat.

Com vosté sap, el Decret 16/2012, de 20 d'abril d'enguany, va entrar en vigor.
.
.
, relatiu a l'assegurament, va entrar en vigor l'1 de setembre.
Des d'aleshores, cada comunitat autònoma ha tingut la seva responsabilitat d'aplicar la normativa.

Si este tema no hagués sigut tan sensible i hagués provocat la por que algun ciutadà, siga de la nacionalitat que siga i tinga residència legal o no, poguera patir els efectes d'este decret d'assegurament, este decret d'assegurament s'haguera aplicat al peu de la lletra.
En canvi, com estem tractant d'un tema tan sensible, sí reconec que hi ha hagut una miqueta de confusió i, probablement, les paraules que s'han dit no serien les més encertades.

Estem parlant d'un problema d'interior o un problema sanitari?
Li torne a repetir que tots els ciutadans que entren en un centre de salut o en un hospital o en unes urgències o requerisquen, siga on siga, atenció mèdica van a tindre-la i va a facturar-se-li.
No s'enganya a ningú, se li va a facturar; això sí, amb major o menor esperança de cobrar eixes factures perquè, òbviament, alguns tindran ingressos i altres no -disculpe, que no he posat el silenci-.
(Sona un timbre) Ja, presidenta?
(Veus.
Rialles) Què més?
Sí, se li passarà la factura.

Què fa un immigrant sense papers?
Si vosté diu que està treballant i pagant els seus impostos, eixe immigrant tindrà un permís de treball i tindrà una residència legal i tindrà assegurament.
Una altra cosa és que eixe ciutadà estiga en una situació irregular.
Aleshores, per què no el regularitzem?
Per què no posem les coses en ordre?
(Veus) Però això no és un problema sanitari.
El que la sanitat pot fer per tots els ciutadans que passen per este país, residents o no, és atendre'ls.
Però, de la mateixa forma que a l'espanyol, quan ix a un país estranger, no se li perdona ni l'aire i se li factura tot allà, mitjançant convenis, mitjançant targeta sanitària europea, mitjançant els seus diners, de la mateixa forma, en Espanya, uns anys enrere ho estem aplicant.
El que no pot ser és que amb els diners de tots els espanyols donem assistència sanitària a qui passe per este país.
Qui vullga quedar-se en este país.
.
.

La senyora presidenta:

Señora secretaria.
.
.

La senyora secretària autonòmica de l'Agència Valenciana de Salut:

.
.
.
i contribuir, que regularitze la seva situació.

Respecte a la ciutadana de Castelló.
Efectivament, va tindre un problema en l'oficina de farmàcia.
Tot el tractament del seu càncer en l'Hospital Provincial de Castelló estava perfectament garantit.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Muy bien.
Muchísimas gracias.

Pasamos, ahora sí, a la pregunta 420 sobre el consultorio del Albir de Alfàs del Pi, formulada por el diputado Vicente Arques.

El senyor Arques Cortés:

Molt bé, gràcies.

Bon dia.

En primer lloc, agrair a la secretària autonòmica que m'haja demostrat que s'ha treballat la meua pregunta.
La insistència de la pregunta crec que és important, i la vorem ara.

Vosté ja sap que el municipi d'Alfàs del Pi té dos nuclis urbans, un definit com el cas urbà i un en platja Albir.
El cas urbà té un centre de salut en ús i en platja Albir té un centre auxiliar.

És un municipi de 22.
000 habitants censats, encara que en som més de 35.
000 habitualment convivint.
Tenim el 50% de població estrangera.
I la piràmide poblacional parla en més del 30% de població de més de sixanta anys.

El centre auxiliar de l'Albir es crea en l'any 2004 -en l'any 2004-, amb 12 professionals, en un horari de 08:00 a 21:00 hores.

En l'any 2009, tenim notificació que volen tancar el centre per la vesprada.
Fem unes gestions amb qui en aquells moments era el secretari autonòmics, Rosado.
I, finalment, era un tema menor, com la falta d'un conserge, d'un zelador.
Aconseguim pactar la presència d'un zelador i es salva l'obertura del centre auxiliar durant tot el dia.

2011.
El gerent de zona es reunix amb mi, a petició seua; es reunix amb mi, com a alcalde de l'Alfàs, a petició seua i em confirma que mantindrà tots els servicis del centre auxiliar de l'Albir.

En agost, de forma sorprenent, traslladen un metge al centre de salut de l'Alfàs del Pi.
I eixe trasllat afecta 1.
300 persones.
Tècnicament, inclús el trasllat, es pot justificar.
Jo, en la carta que envie als col·lectius de veïns, dic que «es posible que la aplicación de los ratios de forma automática sobre población, medios, etcétera, pueda justificar la adopción».

Segurament, sobre les dades de SIP i població, la conselleria tinga raó.
Però, en este cas, jo crec que la conselleria no ha tingut.
.
.
, altres elements a l'hora d'avaluar eixe trasllat d'un metge del centre auxiliar de l'Albir al cas urbà.
Entre ells, que la població, la piràmide de població de l'Albir, si en tot el municipi és del 30% més de sixanta anys, en l'Albir és més del 40%; que, com bé coneix vosté -la secretària autonòmica- que m'ho acaba de comentar, els dos cascs urbans estan separats per la nacional 332 i transversalment per la línia de Renfe, pel tren; que les comunicacions entre platja Albir i el municipi són molt roïnes -comunicacions públiques, amb mitjans de comunicació públics-; i que tenim més de 10.
000 habitants habitualment desestacionalitzats de l'àmbit turístic.

Jo crec que són uns criteris prou importants com perquè el trasllat d'un metge s'haja fet d'una forma tan, tan ràpida i, sobretot, sense consultar amb l'altra administració pública implicada, que som nosaltres.

Hem tingut nombroses queixes de gent major, gent estrangera, gent amb dificultats de transport, gent amb problemes de mobilitat, per un trasllat, per un trasllat d'un metge.

Jo crec que és una.
.
.
Obrir el centre de salut de l'Albir el dilluns, dimarts, dijous i divendres i dimecres per la vesprada, jo crec que és un cost molt car, un cost molt car per a 1.
300 persones de platja Albir.

No li demane que me done les dades.
Les dades, segurament, li donen la raó.
Però jo crec que ha de fer una anàlisi més política, una anàlisi de criteri d'oportunitat política.
Jo crec que ací té una possibilitat de fer política -vosté és un càrrec polític-.
I el que vull és que es comprometa amb mi a estudiar personalment este cas.
Vull que es comprometa a vore que el centre auxiliar de platja Albir té unes característiques pròpies, com les té la població del municipi; i que ací no estem fent més amb menys, ací hem fotut molta gent per.
.
.
, crec que un criteri equivocat de trasllat d'una persona, en este cas d'un metge.

I, bé, per a finalitzar, dir-li que tinc clar que les dades del SIP no mos afavoriran però que sí que vull que estudie i se comprometa a estudiar este cas i que siga sensible, siga sensible amb 1.
300 pacients que han sigut desplaçats, que han de desplaçar-se 2,8 kilòmetres, que els mitjans de comunicació són complicats, que tenim una barrera natural, com és la nacional 332, i que treballe i veja que la possibilitat de retornar a l'horari antic beneficiarà 1.
300 persones i la gestió política serà interessant.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Muchísimas gracias.

Señora secretaria.

La senyora secretària autonòmica de l'Agència Valenciana de Salut:

Gràcies, presidenta.

Senyor diputat, senyor Arques, i senyor alcalde, excel·lentíssim alcalde d'Alfàs del Pi.

La conselleria vuelve a reiterar los mismos argumentos que ha venido esgrimiendo en tres ocasiones anteriores para responder a estas preguntas que su señoría ha formulado sobre este mismo tema.

La decisión de organizar el servicio sanitario de la zona básica se basó, como usted bien ha dicho, en un estudio de los principales indicadores de actividad asistencial que estos centros sanitarios de la demarcación habían registrado en los últimos tres ejercicios.

También se analizó la plantilla de facultativos y del personal de enfermería con que está dotada la red sanitaria de esta localidad.

Como consecuencia de este estudio, y en el contexto de las medidas de sostenibilidad de la Agencia Valenciana de Salud y la Conselleria de Sanidad, se puso en marcha, entre los meses de marzo y julio de este año, un proceso de reorganización que afectó a todas las zonas básicas del departamento de salud.

En el caso concreto de Alfàs, la reforma afectó, en primer lugar, al PAC -al punto de atención continuada- del centro de salud, que pasó a impartir asistencia a partir de las 21:00 horas en día laborable, de lunes a viernes, ahorrando con ello seis horas de guardia, de atención continuada.
Además, se cambió su horario vespertino, que fue asumido por un facultativo que hasta este momento ejercía de médico de guardia; de tal forma que de 15:00 a 21:00 horas era una horario vespertino y la guardia comenzada a las 21:00 horas en vez de a las 15:00, con el consiguiente ahorro y optimización de los recursos.

Mientras se reorganizaban las tardes y las guardias en el centro de salud y el mapa de salud -como usted muy bien ha comentado- el consultorio auxiliar de la playa de Albir -a dos kilómetros del centro de l'Alfàs del Pi- tuvo que atender a sus pacientes en horarios de mañana y de tarde -insisto-, de marzo a julio, aunque a mediados de julio volvió a abrir su horario habitual, es decir, de 08:00 a 15:00, lunes, martes, jueves y viernes; y, de 15:00 a 21:00, los miércoles.

En cuanto al traslado de un facultativo desde el consultorio mencionado de Albir al centro de salud de l'Alfàs del Pi, cabe indicar que la decisión fue meramente coyuntural, que el deseo de la gerencia era optimizar al máximo los recursos humanos de que dispone la zona básica y mejorar con ello la atención dispensada en el PAC.

Tras la reforma acometida, el consultorio ha recuperado su plantilla que, en estos momentos, está formada por cuatro médicos de familia, un pediatra, cuatro enfermeros, dos auxiliares administrativos y un celador, si bien el pediatra -como usted ha dicho, me documenté ayer con el gerente del departamento- se acaba de jubilar en octubre y están valorando dónde sería el mejor lugar para ubicarlo en base a la población de niños que tiene la zona básica.

Como balance cabe concluir que la organización acometida permitió asumir de forma adecuada toda la carga de trabajo asistencial generada por la reorganización sin que los indicadores de calidad de servicio se vieran afectados.

Por lo tanto, la asistencia sanitaria en la zona básica de l'Alfàs del Pi ha estado -y está- garantizada, y su actual organización permite dar cobertura adecuada y de calidad a todos los usarios del departamento.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:heÂ«

Muchísimas gracias.

¿Tiene algo que decir o no?
Pues, nada.

Pasamos a la pregunta.
.
.

La senyora secretària autonòmica de l'Agència Valenciana de Salut:

No obstante, señor Arques, como secretaria autonómica de sanidad, me comprometo a visitar l'Alfàs del Pi.

Gracias.

La senyora presidenta:heÂ«

Muchísimas gracias.

Pasamos a la pregunta 427, sobre política de prevención de cáncer de mama, formulada por la diputada señora Mònica Oltra.

Tiene la palabra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyora secretària autonòmica, ¿quina és la previsió de la conselleria al voltant de les polítiques de prevenció del càncer de mama?

La senyora presidenta:

Tiene la palabra la señora secretaria.

La senyora secretària autonòmica de l'Agència Valenciana de Salut:

Gràcies, presidenta.

Senyora Oltra, la política que en matèria de prevenció del càncer de mama aplica la Conselleria de Sanitat es basa en dos iniciatives: una, el programa homònim, promogut pel Consell de La Generalitat en l'any 1992, el qual es va iniciar eixe mateix any amb la posada en funcionament de les tres unitats de València, Alacant i Alcoi de prevenció; junt a este programa, la conselleria continua, també, en l'actualitat, les pautes i recomanacions arreplegades en l'Estratègia Nacional contra el Càncer, aprovada -com sap- el 22 d'octubre de 2009 en el Consell Interterritorial de Salut.

En anys posteriors, les tres unitats inicials es van incrementar en nombre fins a aconseguir en 2001 un total de vint-i-tres.

Posteriorment, en augmentar l'adhesió a este programa preventiu, va créixer el seu nombre fins aconseguir un total de vint-i-nou unitats distribuïdes en vint-i-quatre centres sanitaris.

Estes unitats es coordinen en l'actualitat des dels dispositius amb què compta la Direcció General d'Investigació i Salut Pública.

Pel que fa al personal adscrit al programa, en l'actualitat estes unitats compten amb un radiòleg, que fa la primera lectura de totes les mamografies; un tècnic especialista en radiodiagnòstic; un auxiliar administratiu i un auxiliar d'infermeria.
Tots ells es dediquen a esta comesa a temps complet.

Inicialment, la població diana del programa es va situar en una franja d'edat entre 45 i 65 anys; no obstant això, en el 2006 es va ampliar la cobertura fins a englobar totes les dones de 69 anys, fins a 69 anys.
Estem parlant, per tant, d'al voltant de 625.
000 dones a la Comunitat Valenciana.

Cada any, s'invita, aproximadament, 320.
000 a participar per primera vegada en ell, sent els únics requisits exigits: ser resident a la comunitat, no tindre un diagnòstic previ de càncer de mama, no haver canviat de domicili o no haver declarat un cas d'èxitus, lògicament.

En el programa s'inclou l'exploració clínica selectiva que es realitza quan la dona referix alguna simptomatologia, té antecedents familiars de càncer de mama o les troballes radiològiques així ho recomanen.

En concret, este procés es basa en la realització d'una mamografia que és el text empleat com a prova única en tot programa de prevenció de càncer de mama.

Cada dos anys es realitza una mamografia bilateral de doble projecció, mitja lateral, i una exploració clínica en cas de símptomes o sospita de càncer en la mamografia.

Des de l'aplicació d'esta mesura s'ha observat un descens de les taxes de valoració addicional, una disminució de la taxa de falsos positius, així com una reducció de l'estrés que genera la recrida a aquelles dones incloses en el programa.

El resultat de l'estudi es remet a la dona en el termini de quinze dies després de la mamografia, quan després de la lectura es considera el resultat com normal o negatiu per a càncer.
En cas de troballes mamogràfiques dubtoses o sospitoses de malignitat, la dona es remesa a l'hospital de referència per a continuar el seu estudi, confirmació diagnòstica i tractament, si és procedent.

L'aparició de la tecnologia digital en els últims anys ha suposat un gran avanç en la prevenció d'esta malaltia.
La seua utilització en el programa de cribat s'ha extés i consolidat progressivament donada la qualitat de la imatge obtinguda i les dosis empleades més segures per a la pacient.

Actualment, setze unitats ubicades en tretze departaments de salut utilitzen equipament digital, la qual cosa és un 60% de la població diana.
La intenció de l'agència és augmentar en el futur la seva implantació.

Senyoria, per acabar ja -i en resposta a la seva pregunta-, només em queda indicar que la previsió de la conselleria és mantindre, i, naturalment, continuar millorant, si és possible, en el futur, este programa preventiu donat els efectes beneficiosos que ha generat en la seva població diana.
Les xifres així ho testifiquen i més de huit mil càncers detectats en estudis precoços denoten que el programa és eficaç a nivell preventiu.

Gràcies.

La senyora presidenta:heÂ«

Muchísimas gracias.

Señora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyora secretària autonòmica.

M'alegre de l'última part de la seua resposta que era, en realitat, el que jo havia preguntat, perquè tot l'anterior ja mos ho sabem.
Com se va implantar, què fa eixe programa i quin èxit té, ho sabem.

El problema és que ja n'hi ha hagut moltes notícies, primer, la desafortunadíssima intervenció anunciant la ministra Mato la retirada de les mamografies de la cobertura pública, que va tindre unes repercussions molt negatives, ¿no?
Però, arran d'este anunci i òbviament en sintonia amb els retalls que vostés estan fent en tot el sistema, n'hi ha una greu preocupació per la permanència d'este programa de prevenció de càncer de mama que -com vosté molt bé ha dit- ha sigut molt exitós i que la mortalitat en este moment en dones que han patit -o patixen- càncer de mama estiga en els nivells que està, en els nivells d'èxit que està, òbviament està relacionat amb les polítiques de prevenció, ¿val?

Aleshores, n'hi ha una preocupació, un desassossec -crec que comença a haver-hi-, que estos programes es vagen a retallar.
Vostés s'ha compromés hui, ací -i així constarà en el Diari de Sessions, perquè el que se diu en esta comissió també constarà, ¿no?
, ¿en el Diari de Sessions?
, molt bé-, que no pensen retallar i pensen continuar com fins ara el programa de prevenció, és més, quant a la implantació en les àrees de salut d'equips tècnics, ha dit vosté que volen ampliar-los.

Jo, açò li ho recordaré, i li recordaré també al conseller que acaben de nomenar, si vostés no complixen la paraula que vosté hui ha donat ací, fins l'últim dia que vosté siga secretària autonòmica i que el conseller acabat de nomenar siga conseller -probablement dure vosté més que el conseller perquè és la tònica general per estadística, ¡vaja!
- li ho recordaré perquè per a mi és fonamental que el que u diu ací, després es complisca.

I la salut i la qualitat de vida de les dones d'este país depén que en estes polítiques de prevenció no se done ni un pas enrere que, fins ara, sempre s'havien donat passes endavant de tots els governs, ¿eh?
, des que s'implantà l'exitós programa de prevenció de càncer de mama que, encara aixina, òbviament, tenen el repte, els professionals que treballen allí, de millorar-lo, que n'hi hagen més dones que acudisquen a les mamografies quan se'ls envia la carta, quan se les avisa, que n'hi haja més dones que s'incorporen a la prevenció cada dos anys i que no ho deixen córrer perquè posen en perill la seua vida i la seua salut, ¿no?

Per tant, com que jo me crec el que la gent diu, jo, hui, la crec, però -ja dic- li recordaré el que ací hui ha dit i que constarà en el Diari de Sessions.

Moltes gràcies.

En tot cas, estic molt satisfeta de la seua resposta.

Gràcies.

La senyora presidenta:heÂ«

Muchísimas gracias, señora Oltra.

Tiene la palabra por un minuto.
.
.

La senyora secretària autonòmica de l'Agència Valenciana de Salut:

Gràcies, senyora Oltra.

Vosté i jo com a polítics tenim l'obligació de tindre cura dels nostres ciutadans, i l'screening de mama és una prova absolutament vàlida per a l'screening de mama.

La supervivència -com vosté bé ha dit- supera el 82% als cincs anys, gràcies a la detecció precoç del càncer de mama.

La taxa de participació encara podria millorar, està en el 78,8; les dones, de vegades, tenen por d'anar pel que puguen trobar, o, senzillament, no li donen la importància que té açò.

I la taxa d'adhesió, que és el més important, la taxa d'adhesió.
Una vegada la dona ja s'ha incorporat al programa, la taxa de continuïtat arriba a quasi el 94%.

Abans que vosté d'ací uns anys em recorde el que vaig dir en el Diari de Sessions, no vullguera que quedara constància que jo he dit que anem a augmentar les unitats d'screening.
El que he dit és que anem a augmentar la digitalització de les unitats d'screening perquè demostren que la qualitat de la imatge és millor, se detecten tumors més xicotets i calcificacions, i, a banda, irradia menys.

Per tant, la nostra intenció no és augmentar el nombre d'unitats, sinó millorar les seues característiques tècniques.

Gràcies.

La senyora presidenta:heÂ«

Muchísimas gracias.

Pasamos a la pregunta 431, sobre la apertura de los hospitales de Llíria y Gandía, formulada por la diputada doña Mónica Oltra.

Tiene la palabra por cinco minutos.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyora secretària autonòmica, d'este tema també hem parlat en esta comissió, ¿eh?
, i també constarà en el Diari de Sessions.

I, aleshores, li pregunte, ¿quins són els terminis d'obertura de l'hospital de Llíria i de l'hospital de Gandia?
en data, si pot ser.
No li dic un dia en concret, ¿eh?
, no estem ací.
.
.
el 21 de desembre de 2012, ¿no?
Estem parlant d'una data que puga ser un trimestre, fins i tot, mire, l'acceptaria el semestre, però amb data, no «quan puga ser», «quan ens pugam permetre el luxe», «lo antes posible», no, no, una data.
¿Quins són els terminis d'obertura?
Perquè supose que la conselleria tindrà una data.

La senyora presidenta:

Muchísimas gracias.

Señora secretaria.

La senyora secretària autonòmica de l'Agència Valenciana de Salut:

Gràcies, presidenta.

Senyora Oltra, la conselleria, davant l'actual situació econòmica, s'ha vist obligada a modificar la seva estratègica en matèria d'infraestructures realitzant un fort reajustament en les seues previsions tant d'obres de nova construcció com de reforma i ampliació de les existents.
Este reajustament ha afectat obres com les que estaven realitzant als hospitals de Gandia i Llíria.

La conseqüència immediata d'esta redefinició d'objectius ha quedat reflectida en el capítol VI del pressupost de sanitat per al pròxim exercici 2013, a este capítol -com sap la seva senyoria- se l'ha dotat amb 32,4 milions d'euros, una inversió que pretenem destinar a la renovació d'equipament -a propòsit de la pregunta anterior-, reparacions i xicotetes millores.
En este mateix capítol també s'inclouran altres obres com les del centre de salut d'Onda o la finalització del centre de salut València-Orriols.

Quant al nou hospital de Gandia que -com sap- substituirà l'actual Francesc de Borja, la previsió de la conselleria és que la finalització de les obres de construcció, així com el seu equipament i el trasllat de l'equipament aprofitable des de les antigues dependències tinga lloc quan la situació econòmica no pose en risc el compromís d'ajuntar-se al pressupost.
Es mantindrà, per tant, la cartera de servicis que venia oferint fins al moment.

He de ressaltar que, mentres este moment arriba, l'atenció que es dispensa a la població des de la xarxa de centres del departament de salut, va a mantindre's amb els estàndards de qualitat de sempre.

Respecte a l'hospital de Llíria he d'expressar-me en termes semblants que he utilitzat en el cas de Gandia.
El Consell, senyories, mantindrà en ambdós casos el seu compromís de finalitzar les obres pendents quan millore la situació econòmica que travessa la nostra comunitat.
Ambdós centres, una vegada estiguen en marxa, es mantindrà la seua condició d'hospitals de titularitat pública, finançament públic i gestió directa o pública.

Vaig a donar-li una data: quan la situació econòmica del país siga millor.
Si vosté sap eixa data, li donaré la data de l'obertura de l'hospital de Gandia i Llíria.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:heÂ«

Muchísimas gracias.

Señora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Anem a vore.

Vosté està en el govern, ¿eh?
És que, al final, me vaig a creure jo açò de los mayas, ¿eh?
Que vostés governen, vostés governen amb un pensament màgic.
(Veus) És que és veritat que vostés es guien, no per un pensament racional, que és el que ha de guiar a un governant, sinó per un pensament màgic, que és molt bonic per a la literatura i per a l'amor, però és molt ineficaç per a governar.

Perquè, clar, vostés el que me diuen és que no tenen data d'obertura i que vostés estan fent ací la dansa del crecimiento, i quan la situació econòmica millore, que no dependrà de vostés, òbviament, perquè vostés ací no tenen res a vore amb la situació econòmica, doncs, aleshores, obriran els hospitals.

Però, vosté, ¿vosté se creu que se pot governar aixina?
¡Aixina no se pot governar!
Perquè si la situació econòmica ha de millorar pel que vostés fan, estem aviats, ¡estem aviats!

Aleshores, ¿m'està vosté diguent que han renunciat a obrir els hospitals de Llíria i Gandia i per això, a més, anuncien que els faran.
.
.
?
Han passat a anunciar que serà de gestió, de concessió administrativa, i, ara, diuen que és ¡de gestió directa!
Doncs, el que li vaig dir l'altre dia, també, al conseller, que, sens dubte, els hospitals de Llíria i Gandia s'obriran i seran de gestió directa, pública, però, clar, me temo que haurà de ser un altre govern, en el que vostés no estaran, en el que vostés no estaran.
I per això ja anuncia vosté que seran de gestió directa perquè ha dit d'alguna manera que, com ho faran vostés, ja ho faran en gestió directa.

Per tant, me pareix que vostés estan en una situació que, per molt que canvien els consellers, ¡açò no té solució!
, perquè no saben què fer amb el que tenen entre mans.
I ací, mentre vostés han estat en la política de la jauja i el sarau ja els ha anat bé, perquè el carro anava.
Però, ara, que se necessiten governants capaços i competents, vostés no saben què fer.
I vostés li diuen a l'oposició: «Si vosté sap quan millorarà la situació econòmica, jo li diré quan obrirem els hospitals.
»

Dons si jo li he de dir quan millorarà la situació econòmica, vagen-se'n vostés, convoquen eleccions i, aleshores, jo ja li dic quan millorarà la situació econòmica i quan obrirem els hospitals, perquè el que vosté ha fet hui ací, en fi, no té nom, eh?
«Diga'm vosté, senyora de l'oposició, quan millorarem l'economia i, aleshores, jo li diré quan obrirem els hospitals.
» Doncs mire, no!
Ja li diré jo aleshores quan els obrirem nosaltres.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Muchísimas gracias, señora Oltra.

Tiene la palabra la señora secretaria.

La senyora secretària autonòmica de l'Agència Valenciana de Salut:

Gràcies, presidenta.

Ha dit que no depén de nosaltres la situació econòmica.
Jo crec que sí, depén de tots, de vosté i de nosaltres, i precisament per això no pense hipotecar-me o no pense recomanar que ens hipotequem més amb dos hospitals que en estos moments.
.
.
, s'està oferint l'assistència sanitària.
(Sona l'alarma d'un cronòmetre)

Li torne a dir el mateix que li he contestat a la diputada Marina Albiol, clar que la idea seria obrir-los, clar que allò ideal seria tindre la suficient liquiditat per a obrir-los, però en este moment no és possible.

Senyora Oltra, sí governem, sí governem.
Però som valents, som honrats, som sincers i no volem hipotecar-nos més.
En estos moments, seria un absolut despropòsit hipotecar-nos en obrir i invertir en l'obertura d'estos dos hospitals: un, que seria una mudança i acabar les obres i, l'altre, seria equipar-lo totalment i suposaria sens dubte una càrrega financera que en estos moments no podem escometre.

No renunciem a estos hospitals.
No diga vosté.
.
.
, abans ha dit que quedaria per al Diari de Sessions, no diga vosté que jo he dit que renuncie.
He dit que quan es puguen obrir, s'obriran.
Les instal·lacions estan fetes.
Faltaria més.

I qui ha dit que seria una concessió administrativa?
Nosaltres no ho hem dit en cap moment.
Sempre hem dit que seria un hospital públic i, de fet, la dimensió i la càpita de tots dos no recomanen que fóra una concessió administrativa, en cap moment la Conselleria de Sanitat ha dit que ningú dels dos seria una concessió administrativa.

I en el pròxim govern sí estarem, senyora Oltra, sí estarem, perquè som sincers, som honrats, som treballadors, i si els ciutadans volen, estarem vosté i jo en els mateixos llocs que ocupem en estos moments.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Muchísimas gracias.

Pasamos a la pregunta 433 sobre el futuro de la unidad de toxicomanías del hospital Clínico, formulada por la diputada señora Oltra.
Tiene la palabra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyora secretària autonòmica, quines són les previsions de futur -aquí en esta pregunta ja mos hem avesat i ja hem ficat «de futur», eh?
- de la unitat de toxicomanies de l'Hospital Clínic de la ciutat de València i l'amenaça del seu tancament?

La senyora presidenta:

Muchísimas gracias.

Señora secretaria.

La senyora secretària autonòmica de l'Agència Valenciana de Salut:

Gràcies, presidenta.

Senyora Oltra, les previsions del present i futur de la unitat de toxicomania de l'Hospital Clínic Universitari de València són que continue funcionant amb la mateixa dotació de recursos humans i d'assignació de llits d'hospitalització, que són huit, i que ha tingut en els últims anys.
No hi ha cap amenaça de tancament de la dita unitat.

Què va ocórrer?
En el mes de setembre de 2012, a conseqüència de les pluges succeïdes en la ciutat de València, es van haver d'escometre una sèrie d'obres per a reparar uns desperfectes, motiu pel qual es van tancar dos habitacions de la unitat de toxicomania que es va aprofitar per a pintar.

La sala de l'hospital Clínic s'ha condicionat i s'han reparat les humitats del corredor, així mateix s'ha adequat la sala de fumadors dotant-la de les renovacions d'aire que marca la normativa legal vigent i, finalment, s'han pintat les proteccions metàl·liques de la dita sala.
També s'han entapissat set butaques d'un total de huit.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Muchísimas gracias.

Señora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Vosté diu que se compromet ací que la unitat seguisca com fins ara?
Perquè, clar, es van tancar durant tot un estiu per a pintar unes parets, eh?
Que unes parets se pinten en dos dies, i en menys, eh?
, vull dir.
I va estar tancada durant mesos.
.
.
, eixos quatre llits.

En eixe tancament es va col·lapsar.
.
.
Bétera, que a més no té les condicions que té la unitat del Clínic, que a més és hospitalari, que no és el mateix davant determinades contingències tindre els usuaris en un hospital, on en alguna contingència mèdica estan en un hospital amb tots els especialistes, amb tots els recursos per a poder atendre eixa contingència, que estar en Bétera que no té eixes condicions, no?
, però es va sobrecarregar i, com dic, la del Clínic, que sí que complix el que estipula el text refós de la llei sobre drogodependències de 29 de maig de 2008, estava infrautilitzada i a la vora del tancament, perquè amb quatre UCA no n'hi ha demanda suficient; de fet, el bloqueig dels quatre llits.
.
.
té certa llista d'espera.
En fi, ací n'hi ha moltíssima preocupació pel futur d'esta unitat.

I la preocupació ve també per una cosa, senyora García, i és que els drogodependents.
.
.
, i més en este moment en el qual determinades ideologies estigmatitzen aquells que són pobres, aquells que no han tingut tanta sort en la vida, doncs els drogodependents estan en el furgó de cua, els drogodependents són l'últim de l'últim.

Alguna gent considera que són escòria perquè s'han buscat la seua desgràcia i no considera que tenen una dependència, que tenen una afecció que s'ha de tractar, una dependència que s'ha de tractar i que s'ha de tractar amb criteris mèdics, amb criteris psiquiàtrics, amb criteris de suport social, d'assistència social, etcètera.

Jo el que també me preocupa en este cas i al que li tinc por és que, efectivament, entrem en una deriva de començar a llevar recursos a les persones drogodependents, com este, que és la unitat del Clínic, que és una unitat de referència i és una unitat que ha rebut felicitacions de molts professionals de gran prestigi; és més, que en la mobilització per la defensa d'eixa unitat s'han sumat des dels departaments de psiquiatres de La Fe, fins i tot han tingut suports internacionals, doncs el que ens temem és que amb el silenci que suposa que això és una xicoteta part i que normalment els drogodependents tampoc tenen moltes voltes un suport familiar com el que puguen tindre les persones dependents o les persones amb una malaltia de salut mental, que tenen la seua família molt apinyada al voltant del seu problema, els drogodependents, precisament perquè la situació ha causat molt de patiment en la família, moltes voltes no tenen eixe suport, aleshores no tenen qui els defense davant els retalls.

A mi me preocupa que eixa última línia de defensa que ells no tenen faça que silenciosament se vagen llevant recursos a un col·lectiu que sí que necessita atenció, i que la necessita perquè en temps de crisi també se repunten les addiccions, se repunten les dependències perquè la gent se veu en un forat i se veu que.
.
.
, bé, doncs que les eixides estan en altres conductes.

Jo m'agradaria que això, que el que vosté ha dit ací, que esta unitat seguirà funcionant sense problemes amb les dotacions necessàries, se complira, perquè si no.
.
.
, jo li dic, me quede satisfeta amb la resposta que vosté ha donat hui, i és que açò seguirà treballant com fins ara, com ha treballat els últims vint-i-cinc anys.
Però si no ho fan, (sona l'alarma d'un cronòmetre) jo li recordaré el que hui ací s'ha compromés vosté a fer.

Moltes gràcies, i el cronòmetre de la presidenta no coincidix amb el meu.
Se veu que el de l'Iphone és un poquet més exacte.

La senyora presidenta:

Gracias, señora Oltra.

Señora secretaria.

La senyora secretària autonòmica de l'Agència Valenciana de Salut:

Gràcies, presidenta.

Senyora Oltra, compartim amb vosté tot el respecte a la tremenda xacra que suposa la drogoaddicció (sona l'alarma d'un cronòmetre) i la tremenda afectació social que suposa tant per al malalt, com per als familiars i la resta de companys que tenen al voltant.
Dit això, nosaltres en cap moment volem estigmatitzar.

Dir-li que acostume a vindre ben documentada en les preguntes, sobretot per respecte a la persona que ho pregunta, però, des del meu punt de vista, almenys la informació que jo tinc, no ha estat tancat durant mesos: va ser en setembre, en les pluges.

A data de 4 de desembre, quatre pacients se troben en llista d'espera.
El mateix responsable de la unitat recomana tancar la unitat del 20 de desembre al 7 de gener per les vacances, com s'ha fet sempre.
Tots estos ingressos de malalts que estan en llista d'espera són absolutament programats, i a data d'avui, encara està calentet el missatge -missatge del gerent del Clínic-: «A fecha de hoy, la unidad de toxicomanías del Clínico tiene una cama libre.
»

Estic segura que vosté, com a política, com a ciutadana, igual que jo, igual que tots els de la sala, voldran que els diners públics s'invertisquen en el millor.
El millor, per descomptat, és deshabituar una persona que té esta addicció.

Això sí, el que no m'agradaria a mi és que amb els meus diners s'anaren buscant malalts per a ingressar per deshabituació tabàquica.
I ha arribat a un punt que estos llits estaven tan desocupats i tan infra.
.
.
, hi havia una taxa d'ingressos tan baixeta que havien d'ingressar-se per a justificar el manteniment de la unitat malalts de deshabituació tabàquica.
Li torne a dir que amb els meus diners públics, per favor, que s'invertisca en els malalts que realment ho necessiten, cosa que no dubte.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Muchísimas gracias.

Pasamos a la pregunta 434, formulada también por doña Mónica Oltra, que trata sobre la desaparición del servicio del plan de sida.

Tiene la palabra por cinco minutos.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyora presidenta.

En quina situació queden les polítiques de prevenció i en què afectarà la desaparició del servei del pla de la sida en un moment on el número d'infeccions no baixa, sinó que ans el contrari?

La senyora presidenta:

Muchísimas gracias.

Señora secretaria.

La senyora secretària autonòmica de l'Agència Valenciana de Salut:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyora Oltra, respecte a l'hipotètic efecte que ha provocat la desaparició del servici de la sida en la política que des de l'any 1990 promou la Conselleria de Sanitat, (sona l'alarma d'un cronòmetre) la resposta ha de ser clara i taxativa: cap efecte, senyoria.

L'antic servici ha quedat englobat en la nova estructura, (sona l'alarma d'un cronòmetre) en concret dins del servici de plans, programes i estratègies de salut que, com sap, va nàixer en el 2011 a l'empara del nou reglament orgànic de la Conselleria de Sanitat.
Per tant, el nou servici ha assumit la labor que venia realitzant el seu antecessor d'impulsar el programa de prevenció d'esta malaltia.

L'absorció de l'antic servici tampoc ha afectat l'estructura de la nostra xarxa preventiva i assistencial donat el seu caràcter autònom.
Continuem disposant d'una àmplia xarxa de dispositius als programes de prevenció dels quals, tractament, atenció i suport, continuen accedint les nostres malalts de sida, i estic al·ludint, senyoria, als tres centres d'informació i prevenció de la sida, les unitats de promoció de la salut dels 16 centres de salut pública, els més de 260 centres de salut, els centres de salut sexual i reproductiva, els servicis de medicina preventiva dels hospitals i els servicis de farmàcia i unitats d'atenció farmacèutica a pacients externs -UFPE.

Dits dispositius han mantingut el seu objectiu i línies de treball després de la reforma del ROF.
Esta estructura territorial és la que ha permés una reducció amb 22 punts percentuals el nombre de casos detectats d'esta malaltia en els últims deu anys, que ha passat dels 170 registrats en 2003 a 77 en 2011 i als 20 del primer semestre de 2012.

A fi de millorar encara més estes xifres, a final de 2011, la conselleria va elaborar amb la participació de les principals entitats que treballen en este àmbit la denominada estratègia per a la prevenció de l'HIV/sida a la Comunitat Valenciana, en ella es definixen els principals objectius i línies d'actuació en esta matèria.

L'estratègia inclou com àrees prioritàries de treball la prevenció; l'assistència i tractament; l'atenció i suport; coordinació i participació, i formació, investigació i comunicació.

En esta estratègia, la prevenció de la transmissió de l'HIV continua sent la pedra angular.
En este sentit cal recordar que en la Comunitat Valenciana, i amb dades del sistema d'informació de la sida en la mà, continua predominant la transmissió de la malaltia per via sexual amb una proporció molt elevada en casos de barons homosexuals i molt pocs en casos de consumidors de drogues.

Per esta raó s'està intensificant la labor preventiva entre hòmens que tenen sexe amb hòmens i amb este fi mantinguem la nostra col·laboració amb les ONG més representatives d'este col·lectiu.

Per tant, senyoria, i a mode de conclusió, torne a reiterar que els objectius i línies de treball en l'àmbit de la prevenció es van a mantindre com fins ara, encara que s'hagen produït canvis organitzatius en l'agència.
El paper que venia assumint el servici de la sida és ara exercit per un altre òrgan administratiu de la mateixa direcció general, per tant, no s'ha d'entendre com una desaparició orgànica, sinó com un simple canvi de denominació.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Muchísimas gracias.

Tiene la palabra la señora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyora presidenta.

Vosté diu que açò no ha tingut cap incidència.
Mire, n'hi han coses que.
.
.
, (sona l'alarma d'un cronòmetre) en fi, sentir-les costa, eh?
, costa sentir-les i mantindre les bones formes.

Perquè, mire, des de 2008 fins 2013, de 2008 a 2013, els retalls continus que ha patit la prevenció precisament de la transmissió del VIH, i per tant de prevenció de la malaltia, ha tingut una minoració global del 64% en els diferents pressupostos, de 2008 fins 2013 -pressupost de 2013 òbviament.

Sap vosté això que diu que no ha tingut cap repercussió el que ha suposat esta minoració?
Mire, els resultats de la seua política dels últims anys és el següent: tancament de la casa d'acollida Mas al Vent, gestionada per Cáritas Diocesana de València, en març de 2012, catorze places residencials; tancament de la vivenda tutelada Siquem, gestionada per Cáritas Diocesana de València, en març de 2012, sis places residencials; tancament de la vivenda tutelada en València per Avacos en 2009, sis places residencials, pèrdua de vint-i-sis places residencials per tant; amenaça de tancament de la casa d'acollida i de vivenda tutelada gestiona per Cáritas Diocesana d'Oriola-Alacant en Alacant, possible pèrdua d'altres vint places residencials; tancament del servei de reducció de danys en UDI en Torrevella durant l'any 2009, gestionat per Creu Roja; manteniment del servei de reducció de danys en València, Alacant, Elx i Castelló fins el 30 de maig de 2013.

Desaparició de programes d'atenció psicosocial a persones amb VIH-sida en Alacant, Benidorm, València i Castelló; desaparició de programes de prevenció en hòmens que tenen sexe amb hòmens -que vosté mateixa ha reconegut que estan repuntant les transmissions en este col·lectiu- en Alacant, València i Castelló, desaparició de programes de prevenció; desaparició de programes de prevenció de prostitució en València i Castelló; desaparició de programes d'atenció en el medi penitenciari; desaparició d'entitats de defensa dels drets de les persones en VIH i resposta davant de VIH-sida o manteniment baix mínims; desaparició de la coordinadora d'entitats de resposta al VIH-sida.

Acomiadament de treballadors de les entitats afectades.
Envelliment sense renovació del parc d'equipament de les entitats afectades.
Desaparició d'intervencions transversals amb persones amb VIH-sida que estan sent ateses per altres patologies en entitats no dedicades exclusivament a la resposta davant el VIH-sida, drogodependents, persones sense recursos, exreclusos, malaltia mental, patologia dual, etcètera; desaparició de la prestació del servei de cirurgia reparadora per a casos de lipodistròfia per VIH, pel tractament del VIH, òbviament; desaparició del servei de reproducció assistida per a parelles serodiscordants.

Relaxació en el protocol d'inclusió de persones al VIH en el transplantament d'òrgans.
Reducció del nombre de tractaments assignats a coinfectats VIH C en el tractament per a la infecció per VIH C, hepatitis C.
Dificultat d'accés a la participació en el seguiment del registre de nous diagnòstics de VIH a la Comunitat Valenciana.
Paralització del programa PIES en educació afectivo-sexual en els IES de la Comunitat Valenciana.

Estes són les no repercussions que vosté ha dit ací tan lleugerament.
Això que no està repercutint la seua política de retalls Dels últims anys.

A vosté li sembla que tot açò que jo li he nomenat i que és el que vosté diu que estaven en contacte en les ONG, el que les ONG fins ara han enumerat, que són les conseqüències del seu retall, és tindre repercussió zero, senyora secretària autonòmica?

Vosté creu que tot açò que jo li he llegit no té repercussió en la vida de les persones que estan afectades per esta malaltia?

De veritat vosté, després de tot açò, que són les ONG que treballen precisament amb persones afectades per la malaltia.
.
.
han diagnosticat és tindre una repercussió zero?

Me pot tornar a dir que no ha tingut repercussió la seua relaxació i la desaparició del servei del pla de la sida?

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Muchísimas gracias, señora Oltra.

Señora secretaria.

La senyora secretària autonòmica de l'Agència Valenciana de Salut:

Gràcies, presidenta.

Senyora Oltra, li reitere que el fet que l'oficina del pla de sida haja passat a dependre d'un altre servei no ha tingut ninguna repercussió.

El que vosté ha dit, des del punt de vista.
.
.
, no puc estar d'acord en l'últim, que és el que afecta directament a l'assistència sanitària, el servei de lipodistròfia lipofacial secundària al tractament existix a l'hospital Clínic, és un especial de referència, i des dels departaments de salut se remeten els malalts a l'hospital Clínic.
No ha desaparegut.

Les paralles serodiscordants no ha desaparegut.
De fet, l'únic que ha canviat des de la nova instrucció de juny ha sigut una posada al dia, i tot allò que suposa un problema d'infertilitat per motius clínics està cobert, i tot el que és el banc d'esperma en casos de malalts en hepatitis C o en casos de sida està cobert.
No sé per què diu que no?

En el cas del descens de la farmàcia hospitalària a malalts externs de VIH infectats en virus C, mire, no és que m'agradaria que vosté tinguera raó, però la facturació d'adquisicions i de consum d'estos medicaments està pujant dia rere dia.
Per tant, no entenc a què es referix ni d'on eixes les seues dades.

Respecte al programa PIES, les infermeres de la nostra comunitat estan fent el programa d'educació sexual en els col·legis.
Per tant, no sé a què es referix.

Malauradament, del tancament de totes aquestes vivendes, he de dir-li que no venia preparada amb eixes dades.
No dubte que, efectivament, siga aixina per desgràcia, serà fruit de les subvencions que hem vist minvades en l'últim any per la situació econòmica.

Però, insistisc, tot allò que depén de la Conselleria de Sanitat, subvencions a banda, està absolutament cobert.
I la prova és que el nombre de tests i, de fet, recentment se va enviar un correu massiu respecte a la idoneïtat de fer-se la prova si estaves en els grups de risc, s'està complint i cada vegada més s'estan fent més proves diagnòstiques i el diagnòstic més precoç.
I la taxa de malalts de sida, no d'aquí, dels positius, ha descendit un 54% en els últims set anys.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Muchísimas gracias, señora secretaria.

Pasamos a la pregunta 436 sobre las pruebas diagnósticas prenatales, formulada por la diputada Mònica Oltra.

Tiene la palabra, señora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyora secretària autonòmica, en què afecta l'anunciada reforma del ministre Justícia, Alberto Ruiz Gallardón, respecte de la interrupció voluntària de l'embaràs en les proves diagnòstiques prenatals?

La senyora presidenta:

Muchísimas gracias.

Señora secretaria.

La senyora secretària autonòmica de l'Agència Valenciana de Salut:

Gràcies, presidenta.

Senyora Oltra, tal com vaig tindre l'oportunitat d'exposar en esta mateixa comissió el passat mes d'octubre, en estos moments no és possible concretar l'efecte que provocarà en la xarxa sanitària pública valenciana l'anunci realitzat pel ministre de Justícia en la Comissió de Justícia del Congrés, el passat mes de gener, sobre la interrupció voluntària de l'embaràs.

En el cas que es produïsca un canvi normatiu, la Conselleria de Sanitat va a aplicar-ho, com no pot ser d'una altra forma, procurant mantindre la qualitat de l'atenció dispensada i preservar en tot moment el dret de les gestants a ser informades de les alternatives de tractament que puga disposar en cada cas.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Muchísimas gracias.

Señora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyora presidenta.

Mire, la pregunta és molt clara, eh, la pregunta és.
.
.
Perquè jo el que vull saber és si vostés van a mantindre les proves prenatals o amb l'excusa que ja no tindran.
.
.
, perquè vosté diu «se'ns ha d'informar de les alternatives de tractament».
Però, òbviament, si les dones no van a poder decidir lliurement interrompre un embaràs d'un fetus que tinga una malformació, perquè segons el ministre Gallardón això és discriminar la discapacitat, doncs si les dones no van a poder decidir eixa alternativa de tractament, que és la interrupció voluntària de l'embaràs, que vostés se despengen dient que en eixe cas per a què fer les proves prenatals si total el que tinguen ho van a haver l'alumbrar.
Això és el que li estic preguntant.

Jo vull saber si finalment s'aprova esta barbaritat que el ministre Gallardón va anunciar, i és que les dones ja no tinguen llibertat per a decidir sobre el seu embaràs, i que tampoc la tinguen en cas de malformació de fetus.
Vull dir, que també, molt més enllà dels anys huitanta, si això ocorre, si vostés van a mantindre o no les proves prenatals, perquè supose que vostés tenen previsió, supose que vostés gestionen el dia a dia, però també miren a més llarg termini.
I una notícia com eixes canvia substancialment, canvia substancialment el panorama de l'embaràs, dels embarassos de les dones.

Perquè si no van a poder optar per la interrupció voluntària de l'embaràs, sempre hi haurà algú que dirà, en la calculadora en la mà, doncs mira el que mos estan dient si no es fan les proves prenatals que tenen a vore amb la detecció d'eixes malformacions.

Òbviament no estic dient que no se'ls faça el control del sucre per si tenen perill d'alguna malaltia que pose en perill la vida de la mare embarassada.
Però què passa amb els exàmens prenatals que estan fets per a detectar malformacions fetals?
Eixes proves prenatals se seguiran fent?
Per exemple, l'amniocentesi, estic referint-me a la prova del plec nucal, estic referint-me a eixe tipus de proves que estan encaminades a detectar malformacions fetals.
Si eixes malformacions fetals no van a tindre una alternativa de tractament, pregunten si es van a mantindre o no, i vull saber-ho.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Muchísimas gracias.

Señora secretaria.

La senyora secretària autonòmica de l'Agència Valenciana de Salut:

Gràcies, presidenta.

Senyora Oltra, seré molt breu.

Clar que van a mantindre's.
Inclús abans de la llei de.
.
.
, bé, de la llei en què es contemplava la interrupció voluntària de l'embaràs en els terminis legals que estableix la llei, estes proves ja es feien.
Estes proves no estan ideades ni pensades perquè la dona decidisca avortar o no.
Estes proves estan dissenyades perquè tinga la dona un embaràs saludable i en un moment determinat, puga o no puga prendre en base a la seua ideologia o a la seua idiosincràsia, decidir si avorta o no.

Com anem a suspendre les proves que determinen la salut de l'embaràs d'una dona?
En absolut.
Les «àmnios» se continuaran fent com se feien, inclús abans de la llei que permetia l'avortament en els preceptes que estableix la llei.
Les proves de plec nucal en l'ecografia se seguiran fent en les setmanes que la Societat Espanyola de Ginecologia i Obstetrícia recomane.

Les proves d'screening durant l'embaràs no estan fetes ni pensades perquè la dona decidisca avortar, estan fetes per a mantindre una salut tant del fetus com de la mare durant l'embaràs.

Per tant, independentment del que la llei establisca en el futur o va a establir, es complirà la llei, com no pot ser d'una altra manera.
Però les proves d'screening prenatal continuaran fent-se de la mateixa forma.

Espere haver-li contestat.

La senyora presidenta:

Muchísimas gracias.

Pasamos a la pregunta 459, sobre los servicios concertados de hemodiálisis, formulada por la diputada señora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyora García, quin control té la conselleria sobre els serveis concertats d'hemodiàlisi?

La senyora presidenta:

Gracias, señora Oltra.

Señora secretaria.

La senyora secretària autonòmica de l'Agència Valenciana de Salut:

Gràcies, presidenta.

Senyora Oltra, la Conselleria de Sanitat ha establit un sistema de control sobre els servicis concertats d'hemodiàlisi, tant en el moment de subscriure el concert com durant la vigència d'este.

El servici d'inspecció dels servicis sanitaris, adscrit en l'actualitat a la sotssecretaria de la conselleria, és l'òrgan titular d'esta competència.
En l'exercici de les seves atribucions sol·licita anualment al Servici de Gestió i Control l'activitat externa a la xarxa assistencial, informació sobre els centres concertats en les distintes activitats assistencials, entre ells els d'hemodiàlisi.

Basant-se en la informació demanada, es programen les activitats d'inspecció, designant equips de treball que estan integrats per un metge inspector i un infermer subinspector per a cada centre.
Estos equips apliquen el protocol d'inspecció establit i verifiquen les condicions de protecció d'assistència i compliment del concert.

El resultat de les dites actuacions es comunica al servici de gestió i control de l'activitat externa a la xarxa assistencial, com també a la direcció del centre inspeccionat, a fi d'introduir mesures correctores, i si s'ha detectat alguna ineficiència.

D'altra banda, el control dels resultats assistencials de cada pacient és assumit sempre pel servei de nefrologia de cada departament de salut, com a responsable directe de la seva atenció.

Segons consta en els plecs del contracte, esta labor ha de ser realitzada per estos servicis almenys una vegada a l'any.

Per acabar, senyories, en data d'octubre de 2012, puc indicar-li que tots els centres d'hemodiàlisi amb concert en vigor han sigut inspeccionats, i que en total la conselleria ha realitzat 279 inspeccions en estos tipus de centres.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Muchísimas gracias.

Señora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyora presidenta.

Bé, supose que estarà parlant d'octubre.
Fa dos mesos que vostés han fet estes inspeccions.
Perquè, clar, nosaltres preguntàrem açò arran d'un informe, l'auditoria operativa en concerts sanitaris del síndic major, que va remetre a estes Corts, en el qual les conclusions, en fi, no deixen molt ben parada la Conselleria de Sanitat i els seus ens gestors.
Perquè ve ha plantejat que s'ha de licitar sense cap demora un concurs nou, ja que el contracte 542/02 ha sigut prorrogat de forma indefinida i les prestacions del contracte 175/08 estan realitzats sense un acord contractual suficient.

Que els criteris d'adjudicació fixats en els plecs del contracte són en general objectius, però manquen d'elements suficients per a quantificar-los, i tampoc no tenen paràmetres comparables que permeten una valoració tècnica adequada.

Que amb les dades que s'ha facilitat a la sindicatura en relació amb el cost de les sessions d'hemodiàlisi efectuades en hospitals públics i tenint en compte les limitacions quant al càlcul del cost total del SIE, la sindicatura calcula el cost mitjà per sessió de les prestacions concertades, ja que la Conselleria de Sanitat no disposa d'aquesta dada.

D'acord amb aquests càlculs i amb les limitacions indicades, el cost mitjà de la sessió d'hemodiàlisi concertada és inferior al de la realitzada amb mitjans propis.

Des dels centres concertats no disposen a la data del certificat dels seus procediments d'acord amb les normes qualitat ISO, requisit obligatori segons la clàusula catorzena del plecs.

No tenen constatació que el servei de gestió i control de l'activitat externa de la xarxa assistencial haja adoptat cap mesura en relació amb l'incompliment de l'obligació imposada als adjudicataris, és a dir, no tenen constància d'això.

I tres dels centres concertats no han sigut inspeccionats pel servei d'inspecció dels serveis sanitaris en el període 2002-2011.
2002-2011!
Set centres no han sigut inspeccionats almenys des de 2009!

Clar, no hi ha constatació que el servei de gestió i control de l'activitat externa de la xarxa assistencial haja realitzat el seguiment dels resultats assistencials en els centres concertats.

El crèdit pressupostari no és suficient per a complir les obligacions exigibles a l'administració, derivades les prestacions efectives rebudes de tercers.

En fi, no els deixa molt bé a vostés el síndic de Comptes.
De fet, l'Agència Valenciana de Salut contesta que s'agraïx el treball realitzat en eixa institució i s'accepten les recomanacions.

Vosté diu ara que s'han fet les inspeccions.
M'agradaria que, a banda de dir-nos que s'han fet les inspeccions, ens diguera quin ha sigut el resultat d'eixes inspeccions.
Perquè, clar, el problema ací és que els servicis privatitzats vostés efectivament no els inspeccionen, i no els inspeccionen durant nou anys perquè no volen inspeccionar.
Perquè si vostés comencen a ficar en marxa la inspecció, el xollo s'acaba, el saqueo s'acaba.
I per a moltes empreses que han rebut estes adjudicacions gràcies a entranyables amistats, doncs no els interessa que se'ls inspeccione.

Però, clar, l'administració pública, la inspecció, el que servix és per a garantir l'interés general, és per a garantir la qualitat d'eixe servei privatitzat.
I no és que vostés se conformen amb privatitzar serveis i pagar per damunt del que se pagaria amb una gestió directa a moltes de les empreses -no només en el cas de l'hemodiàlisi, ahí tenim les ressonàncies, ahí tenim altres exemples-, sinó que damunt no guarden, mitjançant la inspecció, que allò que s'han compromés a fer i pel qual se'ls paga dels diners públics, com vosté molt bé dia abans, amb els nostres diners públics, no se mira que s'estiga fent el que és l'obligació de l'adjudicatària.

A mi em sembla que els serveis s'haurien de donar de manera directa, però ja que vostés ho privatitzen, almenys crec que haurien de vetlar perquè s'inspeccione que eixes empreses estan complint amb la seua obligació i pel qual els estem pagant.
I eixa deixadesa de funcions durant nou anys, i des de l'any 2009 fins que el síndic de Comptes els ho diu -i ara en octubre me diu vosté que han fet les inspeccions, que m'agradaria que s'allargara un poquet i ens diguera quins són els resultats d'eixes inspeccions-, doncs me pareix una deixadesa de funcions que diu molt de quin és l'objectiu final de les privatitzacions, que no és més que el benefici de les empreses a les quals se'ls adjudica eixos serveis i no el benefici dels ciutadans usuaris de la sanitat pública.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Muchísimas gracias, señora Oltra.

Señora secretaria.

La senyora secretària autonòmica de l'Agència Valenciana de Salut:

Gracias, señora presidenta.

Senyora Oltra, per favor, no tornen a dir privatització a tot allò que està externalitzat.
Privatitzar seria que el malalt en diàlisi tinguera de pagar la seua sessió de diàlisi.
El malalt, fins on jo sé, i vosté ho sap perfectament, no paga absolutament res.
(Veus) El malalt es ciutadà.
.
.
Òbviament els nostres impostos.
Faltaria més!
Però també ho paga el que està sent dialitzat en un hospital públic.
(Veus)

Aviam.
A data de 16 d'octubre, em comunica el servei d'inspecció que tots els concerts.
.
.
-perdó-, tots els centres que tenen contracte en vigor han segut inspeccionats amb resultat favorable.

Vosté ha parlat de «saqueo», però ha segut absolutament honesta al dir que un dels punts que reconeix la Sindicatura de Comptes és que «el coste medio por sesión de las prestaciones concertadas es inferior al de la realizada con medios propios».

Senyora Oltra, a banda d'experiència política -que ja la tinc, i m'honra-, tinc experiència en gestió, i li puc assegurar, com a exdirectora d'un hospital, que és molt més eficient la diàlisi en un centre concertat que en un centre intern.
I si no, no entendria el perquè este model continua.

Mire, els proveïdors de les empreses de diàlisi, sí, alguns són amics, perquè la relació ja ens ha fet amics, però no són amics en l'aspecte pejoratiu que vosté reiteradament manifesta tant al conseller com als representants de la Conselleria de Sanitat.
Són uns socis que tenen absolutament tota la credibilitat.

I només li diré una cosa: podem discutir si el centre complix els requisits o si és bo o no ho és, però per a mi l'únic que compta és la satisfacció del ciutadà.
I els ciutadans que estan sent dialitzats en centres concertats moltes vegades no volen ser passats altra vegada a un hospital públic, perquè estan absolutament satisfets amb la seva diàlisi.
Qualsevol problema de salut és assumit pel seu equip de nefrologia de l'hospital públic.

I si, la pròrroga del contracte 542/2002 està prorrogada, com vosté bé ha dit, per una sola raó: perquè intentem encara fer-la més optimitzable.
S'han avaluat diferents estratègies per a optimitzar el preu de la unitat per diàlisi, estem parlant amb totes les empreses proveïdores.
I espere, espere que molt prompte tinguem el plec establert amb les millors -li ho puc garantir- condicions possibles.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Muchísimas gracias.

Vamos a pasar a la pregunta 487 sobre la denegación de órdenes de asistencia para revisiones médicas anuales, formulada por la diputada Modesta Salazar del Grupo Socialista.

Tiene la palabra.

La senyora Salazar Agulló:

Muchas gracias.

Creía que no íbamos a llegar a tiempo.

Señora secretaria autonómica, me gustaría que explicara qué criterios utiliza la Conselleria de Sanidad para denegar órdenes de asistencia para revisiones médicas anuales a pacientes de la Comunidad Valenciana.

La senyora presidenta:

Señora secretaria.

La senyora secretària autonòmica de l'Agència Valenciana de Salut:

Gracias, presidenta.

Señora Salazar, nos ha costado averiguar a qué se refería exactamente.
Hemos lanzado una pregunta a todos los centros de salud, departamentos de salud para intentar averiguar a qué se refería.
Al final, lo intuyo más por la experiencia de un hospital público que como secretaria autonómica.

Pero le responderé muy brevemente.
No es cierto que se haya producido casos de denegación de derivaciones a centros sanitarios especializados de otras comunidades autónomas, como consecuencia de una orden emitida por un facultativo de la agencia valenciana.

En la práctica diaria, son los facultativos especialistas de nuestra red sanitaria los que juzgan la procedencia o no de emitir una propuesta en este sentido.
Por supuesto, las valoraciones se realizan atendiendo siempre a criterios estrictamente clínicos y nunca a motivos de índole económica.

Respecto a aquellos pacientes cuyo problema de salud se ha resuelto por esta vía y que pretenden que su evolución y los controles clínicos ulteriores se mantengan el resto de su vida, la autorización o no de la derivación también queda a expensas de la propuesta que pueda emitir el mismo especialista que atiende al paciente.

En la actualidad, la Agencia Valenciana de Salud viene aplicando tres criterios para estos casos, criterios que se ajustan a lo establecido en la legislación que regula el funcionamiento del fondo de cohesión sanitaria.

Uno.
Todos los hospitales públicos de la comunidad pueden efectuar propuestas de derivación de cualquier paciente al que estén tratando.
La decisión siempre estará basada en su historia clínica, en sus antecedentes y los problemas de salud que padezca.
Por tanto, reitero que los criterios decisorios son solo los clínicos.

Dos.
Los responsables de tramitar estas peticiones serán las unidades de documentación clínica y admisión que existen en todos los hospitales públicos, y en concreto, los médicos documentalistas que dirigen estas unidades.

Tres.
Por último, la validación y formalización del trámite final de derivación corresponde a las tres direcciones territoriales de la Conselleria de Sanidad.

Para terminar, solo me resta reiterar que hasta el momento no tenemos constancia de que a ningún paciente que haya necesitado acudir, por motivos de complejidad clínica, a algún hospital del resto del estado, se le haya denegado ninguna propuesta.

Sí se han recibido consultas puntuales sobre casos en los que no procedía la derivación por tratarse de controles rutinarios, casos que habían suscitado algún tipo de duda en el centro que debía realizar la propuesta.
En todos ellos, la duda planteada fue resuelta de forma inmediata y comunicada el paciente por la Conselleria de Sanitat.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Muchísimas gracias.

Señora Salazar.

La senyora Salazar Agulló:

Muchas gracias, señora secretaria autonómica.

Pues sí se dan casos de personas que han vivido y viven en la Comunidad Valenciana, y donde en la Comunidad Valenciana no se les resolvió el problema, sino que más bien se les creó, y han tenido que recibir asistencia en la Comunidad de Madrid.
Eso ha pasado toda la vida y todavía sigue pasando.

En concreto, una persona de la Vega Baja fue desahuciada en Valencia, ha ido realizando sus controles durante veinticinco años en el Hospital Ramón y Cajal de Madrid.
Y el año pasado se le denegó la orden de asistencia para seguir los controles del cateterismo y para seguir el control del síndrome postfeblítico crónico y no operable por trombosis de femorales que le ha quedado.

Esta paciente está deseando poder acudir al Hospital Ramón y Cajal y, sin embargo, lo que recibe es un informe del servicio de admisión de la Vega Baja diciéndole que no puede acudir porque un facultativo, que no la ha visto, que no la ha explorado, que no la conoce, dice que el hospital de referencia, es decir, La Fe, va a hacerse cargo de ese lugar, precisamente el hospital donde le crearon las secuelas.

Ustedes hablan de que los pacientes tienen que participar en la toma de decisiones, el Decreto 86/2009, y en gran cantidad de leyes se habla de que se debe cumplir la igualdad efectiva de todos los ciudadanos, como la Ley general de sanidad, el plan de humanización del 2001 y la Ley de derechos y deberes de los pacientes.

Cuando se pide información sobre el tema, se habla con la subdirectora del hospital y le dice que eso es debido a que el Hospital Ramón y Cajal rehúsa hacerse cargo.
Cuestión que se le pide que acredite y esta señora se encuentra con la imposibilidad de darlo.
Es decir, se le pilla en una flagrante mentira.

Por tanto, lo que yo quiero saber es que si la opinión de los pacientes es importante para la conselleria, como ustedes lo dicen en determinados momentos, y que es importante que ella esté de acuerdo en recibir el tratamiento en el lugar más adecuado, por qué no hablan con ella, por qué no tratan de resolver este tema para que el tratamiento se le pueda dar.

El único motivo que se le ha alegado ha sido el motivo de la crisis.
Estamos en una situación de crisis y, por tanto, las órdenes de tratamiento, según indicaciones de arriba, se van a limitar y se van a inhibir.
Esta persona está buscando ayuda de todas sociedades científicas y está decidida a que su centro de referencia de momento siga siendo el Hospital Ramón y Cajal.

Ustedes hablan de que van a poner una tarjeta sanitaria para que la historia clínica sea accesible en todas las comunidades, en todo el mundo mundial, pero a día de hoy lo que es cierto es que a esta persona se le deniega la posibilidad de que sea revisada de su proceso y se le insta a que vaya al centro -insisto- donde se le crearon las secuelas.

Creo que se debería establecer un protocolo de actuación para humanizar la asistencia sanitaria, porque tanto que se habla de que las encuestas y que la calidad de atención es fantástica, tienen ahora la posibilidad de demostrarlo.
Me consta que no es el único caso.

Han trabajo también ustedes mucho el tema de la segunda opinión.
Pues entiendan que esto podría formar parte de una legislación paralela o similar, porque son casos excepcionales, pero creo que debemos buscar entre todos un sistema que esté en los hospitales para garantizar que las personas reciben la mejor atención sanitaria, como es su objetivo y el nuestro.

Por tanto, yo le insto, y voy a seguir trabajando este tema.
.
.
.
me consta que conocen que soy tenaz y voy a perseverar para que se haga alguna resolución, algún decreto, algún protocolo para que estas personas -que son casos contados, le estoy hablando de un síndrome de transposición de grandes vasos con ventrículo único, creo que no son tantos los que hay en la Comunidad Valenciana-.
.
.

Y creo que como ciudadana de la Comunidad Valenciana, se merece esta atención y se merece que todos los recursos y la sociedad puedan paliar lo que en un día se hizo mal.
Porque de no haber sido por la perseverancia de los padres, que son vendedores ambulantes de verdura, que tuvieron la oportunidad de contactar con un especialista belga que estudió su caso y al final lo resolvieron en el Ramón y Cajal, de no haber sido por eso, hoy esta persona de treinta años habría fallecido.

Por tanto, además, le pido que se tome el interés posible para que esto se pueda subsanar en la medida en que lo necesita la paciente.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Muchísimas gracias.

Señora secretaria.

La senyora secretària autonòmica de l'Agència Valenciana de Salut:

Gracias, presidenta.

Señora Salazar, ¡menos mal que ha dicho usted que era un caso excepcional!
(Veus) Podemos estar discutiendo.
.
.
Cualquier ciudadano de esta comunidad se merece un momento como este para discutir su caso, pero usted lo ha dicho, es un caso excepcional.
Si no recuerdo mal, y luego al decirme el diagnóstico.
.
.
, hace veinticinco años.
Las cosas han cambiado mucho en La Fe.
Existe un fondo -no hace falta que nos sentemos a trabajar ese decreto-, existe el fondo de cohesión, existe un sistema de información, el Sifco, de fondos de cohesión.
Existen unidades de referencia en el país, algunas acreditadas, como precisamente La Fe, reconocida a nivel de ministerio como servicio de cirugía cardiaca de referencia.
Existen unidades.
.
.
Es lógico que hace veinticinco años cualquiera, cualquiera puede haber tenido una mala experiencia, y el servicio.
.
.
Creo, señora Salazar, que estamos hablando de un trauma por una mala experiencia.

Lo que intentará la Conselleria de Sanidad es, primero, primero, preguntarle a esta persona.
Yo me comprometo o cualquiera de mis colaboradores se compromete a atender a esta persona y a intentar ofrecerle la mejor de las opciones.
Escuchemos su problema y le daremos la solución.

Pero le garantizo que mientras el fondo de cohesión y el fondo de garantía, que facilita la equidad en todo el país y libre circulación del español, esté en marcha y la tarjeta SIP sea interoperable con la historia clínica electrónica, esta comunidad está perfectamente cualificada para atender a esta persona desde el punto de vista científico.
Com diuen els agüelos, «les manies no les lleven els metges».
Y es probable que el trauma infantil que tenga esta persona o su familia insista y persevere en que sea atendida en otra comunidad.
Para eso están los centros de referencia.

Y sí es cierto que el centro de destino puede negarse.
¿Por qué, por qué?
(Veus) Le voy a decir por qué, señora Salazar, le voy a decir por qué.
Porque el gobierno socialista olvidó publicar una orden en las que las comunidades autónomas iban a cobrar el fondo de garantía.
Y todo lo que se emitió a unidades de referencia, desgraciadamente no lo vamos a cobrar.
Madrid tampoco de Valencia, ni Valencia de Madrid.
Por lo tanto, es lógico que algún departamento de cualquier comunidad española haya decidido poner coto a la entrada de algo que luego no va a facturar.

Por lo tanto, sea verdad en este caso o no, le garantizo que existe un fondo de garantía, o va a existir, Decreto 16/2012, de 20 de abril, de medidas de sostenibilidad del sistema nacional de salud.
Existe ese fondo de garantía.
Se están firmando autorizaciones para que pacientes vayan al centro de referencia y la Conselleria de Sanidad oirá, el servicio de calidad y atención al paciente, oirá muy gustosa lo que esta ciudadana está sucediendo.

Espero haberle podido ayudar, sobre todo a la paciente, y a usted también.

Gracias.

La senyora presidenta:

Muchísimas gracias.

Señorías, dado por concluido el número de preguntas, agradecer la asistencia de todos ustedes, especialmente la comparecencia de la señora secretaria general, doña Manuela García.
Y, bueno, de alguna manera felicitarle por sus magníficas explicaciones que siempre nos ha dado a lo largo de estas comparecencias.

Gracias.
Y se levanta la sesión.

(S'alça la reunió a les 13 hores i 12 minuts)