Educaci%C3%B3%322393.10.05%20macro.html





Comissió d'Educació i Cultura realitzada el dia 5 d'octubre de 2015.
Comença la reunió a les 10 hores i 35 minuts.
Presideix la diputada senyora Marian Campello Moreno.
Reunió número 2/i II.

La senyora presidenta:

Bon dia a totes i tots.

S'obri la sessió, comencem la comissió.

I comença el secretari passant llista.

El senyor secretari:

Buenos días.

(El secretari passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

Compareixença del secretari autonòmic de Cultura i Esport, senyor Albert Girona Albuixech, per a informar sobre el pla d'actuació i treball al front de la secretaria autonòmica, sol·licitada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 763), a la qual s'acumula la sol·licitada, a petició pròpia, pel secretari autonòmic de Cultura i Esport (RE número 2.
354)

La senyora presidenta:

Bé, anem amb el punt 7, compareixença del secretari autonòmic de Cultura i Esport, per a informar sobre el pla d'actuació i treball al davant de la secretaria autonòmica, sol·licitada pel Grup Popular.
Ho posa en l'ordre del dia, però està acumulada amb la compareixença que demana el mateix secretari autonòmic.

El senyor secretari autonòmic de Cultura i Esport:

Bon dia.

Comparec davant tots vostés per informar-los de les línies bàsiques de les polítiques de gestió cultural i esportiva que hem preparat la Secretaria Autonòmica de Cultura i Esport.
I ho faig en nom i representació de la directora general de Cultura, Carmen Amoraga, i també del director general d'Esports, Josep Miquel Moya.
Tots tres representem d'alguna manera, de forma coral, les propostes que a continuació explicitarem.
I, de fet, espere que de forma coral també arrepleguen estes propostes, els programes cultuals i esportius dels partits i de les coalicions electorals que representen d'alguna maner el suport al govern de La Generalitat.
M'estic referint, lògicament a Podemos, Compromís i el PSPV-PSOE.

L'estructura de la meua intervenció va a ser molt senzilla.
En primer lloc, faré una intervenció centrada fonamentalment en la filosofia de la gestió cultural i en el sentit de les propostes.
Després faré una foto fixa, un poc, de la situació en què ens hem trobat.
I finalment passaré a explicitar i a desgranar les propostes de forma succinta.

Respecte a la filosofia, darrerament jo crec que hem assistit a una perillosa revisió del paper de les institucions en la gestió de les polítiques culturals i de la cultura mateixa.
Este és un debat coincident amb la crisi, amb les velles i antigues apel·lacions d'alabança d'alguna manera del mercat com a solució.
Debat, com dic, que ha tingut conseqüències nefastes per a la cultura en la mesura que ha intentat, diguem-ne, vaporitzar o, al menys retirar la cultura de la centralitat de les agendes polítiques públiques.
No es tracta de reduccions pressupostàries, que també, sinó de minorar la seua presència en les polítiques públiques, restant-li el paper central i protagonista i diluir-la en la cultura, d'alguna manera la cultura amb pràctiques més aviat lligades a l'entreteniment.
Esta és una de les idees amb les quals hem de reverdir d'alguna manera l'arbre de la política en este moment.
El retorn a l'escena de la centralitat de la cultura, com a imprescindible per a mantindre una ciutadania informada, reflexiva, crítica i per preservar drets que estan en la Constitució.
Però, també, una cohesió social que ni les transaccions del mercat ni tampoc l'autoorganització de les xarxes en el món de la cultura per als actors privilegiats són capaces d'assegurar.

La cultura, com l'esport, representa un espai, un espai bàsic de les activitats col·lectives de qualsevol societat moderna.
I el seu accés constituïx un dret social i democràtic a preservar pels poders públics.
Entenem, per tant, la cultura com una part substantiva de l'estat de benestar, repetixc, de l'estat de benestar, i no de la societat de benestar, com sovint hem escoltat en els últims anys utilitzar eixe eufemisme en esta cambra.
I m'estic referint al dret social a garantir pels poders públics, igual que cal garantir el d'accés a la vivenda, l'ocupació o la sanitat, o el dret a l'educació.
Però també la cultura cal preservar-la com a una eina fonamental per al desenvolupament econòmic i social, en este moment de forma primordial.
La cultura ha de ser interpretada com un element, entenc jo, de realització personal, que reforce i allibere la consciència individual com a un vehicle de coneixement que fomenta també l'esperit crític i la creativitat.
I com una activitat transformadora d'identitats i enriquidora de l'existència, tant dels individus com també dels pobles.

En definitiva, la cultura, com l'esport, fomenta valors, fomenta creativitat, esperit crític, identitats, imaginaris col·lectius i cohesió, i també integració social.
La cultura genera més ocupació.
Ocupa moltíssima gent.
Genera riquesa i genera innovació.
Em referixc que, com a sector econòmic, les branques culturals i creatives aporten riquesa econòmica, ocupació i dinamisme, especialment en el tercer sector i també en els teixits empresarials.
En el cas valencià, representa aproximadament un 4% del PIB, del producte interior brut valencià, un percentatge que caldria doblar en els pròxims quatre anys, fins aconseguir un 8%, que no seria quimèric, com tenen economies més desenvolupades, com son les del País Basc, Catalunya o la mateixa Comunitat de Madrid.

La cultura, per altra banda, projecta els pobles cap a l'exterior, com a marca i com a imatge pròpia, fent-nos visibles com a societat diferenciada amb projecte global.
I, si d'alguna cosa freturem en este moment els valencianes i les valencianes és d'autoestima i d'atresorar una òptima imatge cap a dins i cap a fora.

La creació d'un espai cultural valencià propi, que faça compatible, d'alguna manera, la tendència natural, universalitzadora de la cultura, amb les nostres arrels i les nostres tradicions, amb la nostra llengua, i també amb la nostra visió del món, allò que els alemanys anomenen la weltanschauung, no?
, és en esta direcció, crec que imprescindible.
Si la cultura és l'expressió de la riquesa i varietat dels pobles, entenem que el poble valencià ha de seguir aportant valors culturals i creativitat al conjunt de la humanitat, a través de polítiques culturals que els posen a l'abast de tothom.
Des d'aquesta perspectiva, hi ha objectius que estic convençut que anem a compartir i que ara mateix cobren més sentit que mai, com ara el dret cívic a l'accés a la cultura i a la pràctica esportiva, el dret individual a sentir i d'alguna manera també a gaudir i a emocionar-se de les expressions culturals.
I el dret a la construcció de la identitat individual i col·lectiva.

Però també apel·lacions més materials, però no per això menys obligades en este moment, com són la conversió dels sectors culturals i creatius valencians en protagonistes del canvi de model econòmic i productiu valencià, que és en este moment un dels reptes més preclars que tenim els governants en esta conjuntura.
També la creació d'una imatge de marca que aporte beneficis afegits i nous valors, i que millore la nostra autoestima col·lectiva.
Com, en fi, també la creació d'ocupació i nous jaciments en les indústries culturals i creatives que, com he dit abans, hauria de ser un objectiu passar del 4 al 8% del total de l'ocupació.
Els darrers anys les polítiques culturals desplegades per la Generalitat valenciana han sofert un deteriorament quant a dedicació pressupostària i de recursos, quant també a la pròpia programació, quant a la inversió real i efectiva en els sectors.
Això ha estat notable i molt significatiu en els últims anys.
En termes pressupostaris, entorn del 50% de disminució de les partides dedicades a cultura en molts pocs anys.

Hem passat pràcticament de destinar 179 milions d'euros aproximadament el 2008, quan començava la crisi, s'ha passat a 93,9 milions el 2015, pràcticament el 50%.
Eixe empobriment que ha estat acompanyat, jo crec que d'una vaporització de la gestió pública en matèria cultural i esportiva, quantificable tant en termes de comportament i de pràctiques de gestió com de responsabilitat i control dels diners públics, així com per derivació de les nostres indústries culturals i creatives, afectant els creadors i els seus resultats, la seua visibilitat.
I la destrucció de milers de llocs de treball, a la pèrdua d'espectadors i de consumidors culturals, a l'exili cultural de molts dels nostres joves, dels nostres creadors i a l'afebliment global del sector.
I posaré dos exemples: a les arts escèniques, que és potser el sector que més ha estat deteriorat per esta política d'empobriment, del 2008 al 2013 hem passat d'1,8 milions d'espectadors a 1,3.
Hem perdut 500.
000 espectadors.

I el pressupost destinat a esports, per exemple, per la Generalitat valenciana ha minvat els darrers anys de 20,7 milions en l'últim any, 2014, a 15,9 milions d'euros el 2015.
Únicament en un any hi ha hagut un descens aproximadament del 23,2% del pressupost destinat a esport.
I d'eixe pressupost enguany, dels 15,9 milions d'euros, 2,5 es destinen al circuit del motor.
Per tant, caldria descomptar-los i observar què dediquem realment a les federacions esportives, a l'esport escolar, etcètera.
El govern valencià destina 3,17 euros per habitant a l'esport, que està molt lluny dels 6,15 euros de la resta de les comunitats autònomes.
Estic parlant de mitjana de la resta de les comunitats autònomes.
Sent d'alguna manera la penúltima, només per davant de Canàries, i molt lluny del 0,09.
El 0,09 és el que destinem els valencians del percentatge total del pressupost de La Generalitat, enfront del 0,20 de la mitjana autonòmica.
Nosaltres destinem el 0,09 del nostre pressupost global a esport, quan la mitjana de les comunitats autònomes ho fan un 0,20%.

Com en qualsevol sector econòmic que es troba afectat en una crisi, en el cas actual de les indústries culturals i creatives el repte serà, sens dubte, obrir un gran debat, amb la participació de tots els protagonistes implicats.
Em referixc lògicament a les administracions, a la Generalitat valenciana, a les diputacions, però també als ajuntaments, professionals, empreses i associacions, grups d'interés i d'organització que també hi ha en el món de la cultura, etcètera.
Implicar a tots estos sectors per elaborar tots plegats un pla estratègic cultural valencià, que d'alguna manera marque línies de treball i anàlisi també, i assignació de recursos, que marque prioritats temporalitzades i uns calendaris objectius a aconseguir, i que faça realitat la recuperació dels sectors culturals i creatius mitjançant el recolzament a la producció pròpia pública i pública privada, a la formació, a programacions estables.
D'alguna manera, també a promoció de circuits, a una presència més activa en el conjunt de l'estat i també a l'exterior, així com a noves pràctiques que són importants quan parlem de polítiques culturals.

Me referixc a la necessària transparència en l'atorgament de les ajudes.
Diàleg obert amb els sectors i les associacions, i que existixca una certa complicitat.
Llibertat creativa i de gestió, que entenem ha de restar en mans -em referixc a la gestió- de professionals sense dirigismes polítics clientelars.
Cal fugir, per tant, d'alguna manera d'eixa agenda il·legítima.
I jo m'atreviria de qualificar de tòxica, de les polítiques culturals i esportives del pretèrit més immediat.
Em referixc lògicament a eixos clientelismes i a eixes dependències, a eixes polítiques de grans esdeveniments, moltes vegades buits, que amaguen interessos empresarials de grups arrimats al poder polític.
La cultura com a simple propaganda, exclusió sistemàtica de col·lectius, manipulació de sentiments i emocions col·lectives, etcètera.
Al capdavall, tot el que hem desgraciadament conegut els darrers anys a este país.

Miren, jo crec que hem de mirar cap al futur i eixa és la convicció amb què hem vingut els dos directors generals, i jo també com a secretari autonòmic.
Tanquem la pàgina del passat i passem a pensar sobretot en el disseny de què volem fer en els pròxims anys.
I per això, passe a desgranar algunes de les propostes que estan presents als programes electorals de les organitzacions que sustenten el govern, i que intentaré resumir com a grans vectors que, per descomptat, es despleguen en línies d'acció política més substantivada en objectius, tant pel que fa a les polítiques culturals, relatives a patrimoni, llibre, arxius i biblioteques, museus, com també als formats creatius.
M'estic referint lògicament a l'audiovisual, a les arts escèniques o a la música.
Però també en política esportiva.
Crec que no tenim temps per a desgranar de forma determinada i concreta, i per explicitar cada una de les línies, però sí estos grans vectors que passe a continuació a explicitar.

El primer, lògicament, ha de ser el nomenament de responsables professionals, mitjançant un codi de bones pràctiques.
Això es fa a tot arreu d'Europa, i també es fa a l'estat espanyol.
El mateix ministeri ho fa.
La Generalitat valenciana no ho ha fet fins ara.
Un codi de bones pràctiques que permet la selecció oberta d'estos responsables amb comissions d'experts dels sectors, amb una presència residual dels gestors polítics.
I en funció fonamentalment de la seua experiència, de la seua vàlua, del currículum i sobretot del projecte de gestió que eixa persona aporte per als propers quatre anys.
Eixos responsables hauran de comptar amb la total independència i llibertat plena d'acció per a dur endavant el seu projecte que serà, lògicament, avaluat temporalment per una comissió d'experts i dels mateixos gestors polítics.

En segon lloc, l'aprovació d'un pla estratègic cultural valencià dissenyat per experts.
El pla ha de nàixer de la participació activa dels sectors culturals i creatius valencians, de les necessitats que ara mateix demanda l'univers de la cultura com a indústria, amb una destil·lació d'objectius a aconseguir a curt i mitjà termini, una anàlisi dels recursos a transferir i una explicitació de les transformacions i els canvis a potenciar.
A l'igual que es fa en qualsevol sector econòmic, siga el tèxtil o el de l'automòbil, els plans estratègics servixen per a això.

I, en definitiva, estic parlant d'un pacte per la cultura consensuat que li aporte seguretat i que aporte certeses també als sectors culturals i creatius, que fomente l'ocupació i que doble eixa contribució al PIB valencià en els propers quatre anys.

En tercer lloc, canvis lògicament en la legislació i també en els reglaments dels contenidors culturals que té La Generalitat.
M'estic referint a l'IVAM, al Consorci de Museus, al Palau de les Arts, etcètera.

Cal recuperar la necessària autonomia, eliminar dirigismes i tutelatges polítics de l'etapa anterior; dirigismes, per cert, que no han millorat la transparència en la gestió d'eixes institucions.
És una quimera creure que quan més es dirigix per part d'un polític una institució, més transparència se li pot dotar.
No és cert això.
No n'hi ha més que citar el cas de l'IVAM amb la direcció de Consuelo Ciscar, en este moment sotmesa a una imputació; o també al museu Sant Pius V, en el que ha estat una lamentable situació per les contínues interferències de la mateixa direcció en la gestió gerencial de les instal·lacions amb els resultats i les conseqüències -ja conegudes este estiu-, com ha estat el robatori d'algunes peces del mateix museu.

La relació entre el món del cultura i les administracions públiques no pot basar-se en la subvenció a canvi del silenci.
Els creadors de productes culturals són, per definició, crítics i lliures també, i sense eixa independència no pot n'hi haure cultura de qualitat.

L'estratègia emprada d'abandonar d'alguna manera a la seua sort els sectors culturals i creatius i apostar per les grans infraestructures i projectes faraònics només ha beneficiat -pense humilment- a les grans constructores i a un grup reduït de professionals de la cultura arrimats al poder, però en cap cas als sectors realment productius.

Per això cal un pacte entre les administracions i l'univers de la cultura que passe pel respecte i abandone la perspectiva exclusivament econòmica i clientelar de les polítiques culturals.

En cinqué lloc, millorar els òrgans de govern de les entitats que gestiona directa i indirectament la secretaria autonòmica, el consorci, les fundacions, els consells d'administració -on estem presents-, els consells rectors.
I cal fer-ho a través de dissenys institucionals adequats; reunions periòdiques dels patronats i consells rectors, cosa que fins ara no es feia; implantació de models organitzatius i tangencials també, molt transparents i molt eficients, és a dir, pressupostos realistes, recursos humans ajustats a les funcions i equilibrats.

Ara mateix, per exemple, Culturarts no té una relació de llocs de treball i ja han passat alguns anys, no té una relació de llocs de treball, ni tampoc la té el Palau de les Arts.
I això no ho dic jo, ho ha dit la sindicatura, i que fa falta i feia falta abans.
I se n'han anat integrant en el cas de Culturarts reiteradament nous treballadors sense saber el lloc que ocupen, les competències que exercixen i si tenen o no tenen la titulació adequada per al lloc que estan ocupant.
Fa falta posar transparència i cal fer, també, un estudi i una avaluació dels costos dels serveis.

No cal oblidar que es tracta d'un sector que, almenys, este govern vol de vocació pública, tot i siga Culturarts o siguen empreses públiques.

En cinqué lloc, política d'inversions, i jo li diria realista i ajustada a la realitat pressupostària que en este moment té la Generalitat valenciana.
Cal posar més èmfasi en la millora i manteniment continu de les instal·lacions que ja tenim, que no passa en la inversió en altres noves, especialment d'eixos grans contenidors culturals i que cal apostar per les modestes inversions, especialment als municipis, i dedicant els esforços pressupostaris -que abans es feien en grans obres d'infraestructrura- en capítols destinats sobretot a la programació d'activitats, ajudes als sectors productius i a insuflar-li d'alguna manera vida a eixos contenidors culturals, estabilitat i també certeses a l'univers de la cultura i de l'esport.

En sisé lloc, les entitats i les instal·lacions culturals dependents de la Generalitat valenciana han d'obrir-se a la societat valenciana, han d'obrir-se.
No podem viure, com fins ara, a esquenes de l'entorn al que haurien de servir.
És inconcebible que el Palau de les Arts haja ignorat les bandes de música i les societats musicals; que l'IVAM no estiga connectat al barri del Carme; o que el Sant Pius V o el Centre del Carme no s'hagen acostat a nous col·lectius no formats o a públics més jóvens.

En seté lloc, la potenciació de la llengua i la cultura pròpia amb una dedicació especial a la música i a la cultura popular, que ha estat la gran absenta de les polítiques culturals de La Generalitat en els últims anys.
I no ho dic jo, ho ha dit el Consell Valencià de Cultura reiteradament en algun dels informes que ha lliurat a La Generalitat i que han estat progressivament ignorats.

Cal defensar un mercat cultural valencià que permeta la distribució de productes culturals propis arreu de les comarques amb suport de totes les administracions.
Hem de promoure dins i fora, ¿eh?
, dins i fora la cultura valenciana, i especialment, perquè es troba en una situació de desigualtat, de la que es fa precisament en valencià.

Vuité.
En una etapa de migració dels recursos institucionals, com la que estem vivint, cal comprometre a la societat civil, econòmica i financera valenciana amb la promoció, difusió i, també, creació cultural, a través de fórmules imaginatives, plurals, de mecenatge i de finançament.
Per exemple, l'accés a crèdit i finançament, com ara a través de banques alternatives com puga siga Triodos, o el mateix Ivace, o la Societat de Garantia Recíproca; amb acords de col·laboració institucional estables i d'intercanvi entre les mateixes institucions de La Generalitat o entre la institució de La Generalitat, les diputacions i els ajuntaments.

Jo he observat que això no s'estava produint fins ara, i ho dic amb una certa tristesa, ¿no?
, que un govern que compartia tres administracions pràcticament vivien unes d'altres a esquenes a l'hora de programar.
Això no es pot permetre, ¿no?
, d'alguna manera.
I posaré algun cas: el disseny de programació entre el Palau de la Música, que pertanyia a l'ajuntament, i el Palau de les Arts, que era de La Generalitat, es feia de forma aïllada.
Això ho han manifestat ací els responsables del Palau de les Arts.
Fins ara no podien programar coordinadament, i programar a unes hores que no se solapen és una cosa tan senzilla quan es tenen dos administracions que es porten bé i, sobretot (rient), quan n'hi ha una afinitat política en les dos institucions.

Això no és quimèric, ¿eh?
, no cal mantindre eixa ignorància mútua imposada, pel que sembla, per alguns responsables polítics municipals i autonòmics en l'etapa anterior.

En nové lloc, mentre es posa en funcionament la nova radiotelevisió valenciana cal impulsar plans de desenvolupament del cinema i de l'audiovisual valencià, i ho repetisc Â«valenciàÂ», absolutament valencià, quan dic Â«valenciàÂ» me referisc en valencià però també en castellà; me referisc que siguen promotores valencianes, amb ajudes que faciliten la labor creativa d'autors, guionistes, directors i també tècnics, i que garantisquen l'inici de la programació de la radiotelevisió valenciana quan comence a emetre a l'any que ve.

De la mateixa forma que cal posar molt d'èmfasi en un pla estratègic de la promoció del sector de les arts escèniques que, potser, ha estat el més necessitat de suport en este moment.
Em referisc a la potenciació del circuit; a un nou sistema de producció i de coproducció; a convenis singulars amb companyies, cosa que fa anys que no es fa; suport als festivals; a plans de formació permanent dels professionals de les arts escèniques; i ¿per què no també?
, a la col·laboració amb sales privades.

El número deu dels objectius, la promoció del llibre i de la lectura fent competitiu el llibre valencià amb la millora de les ajudes a l'edició però també a la difusió, a campanyes d'animació lectora a través d'eixa proposta que s'ha fet des de Full, a la gestió més òptima de la xarxa de biblioteques públiques, i molt singularment també una atenció especial a la conservació, a la protecció i a la difusió del patrimoni històric i documental valencià.
I això passa per la implantació de noves tecnologies als arxius i biblioteques, a desplegar encara més este sistema arxivístic valencià, el SAV, com a la digitalització i millora de les aplicacions informàtiques, el programa SAVEX, el sistema arxivístic valencià en xarxa, o el projecte de biblioteca digital valenciana, el Vivaldi, que fins ara estan funcionant molt bé, i eixa és una de les coses que s'han fet bé en els últims anys.

En l'onze lloc, el desenvolupament i aplicació de la llei de patrimoni cultural valencià.
Actualment, esta és una llei de l'any 1998 i que està necessitada d'una revisió que millore la normativa, simplifique d'alguna manera la tramitació i potencie la participació ciutadana en matèria de protecció patrimonial.
Cal, a més, elaborar un nou reglament arqueològic perquè l'actual, que és de l'any 1987 i ha plogut molt des del 1987, està desfasat i que incorpore, o s'incorpore o no d'alguna manera a la llei de patrimoni que fa falta.

Com ens urgeix també l'aprovació d'una llei de museus valencians que tenen la major part de les comunitats autònomes i que nosaltres no tenim, que s'acoble d'alguna manera a la nova realitat museística que tenim al País Valencià com també altres comunitats autònomes ho han fet.
El nostre reglament museístic és de l'any 1991.

En matèria de protecció i de difusió patrimonial, l'actual política de promoció de béns d'interés culturals, els famosos BIC, jo crec que ha de complementar-se amb les declaracions de parcs i espais culturals que són figures més rodones de gestió de paisatges culturals com ara els que representen la Valltorta, el projecte del Xúquer-Caroig, les dunes de Guardamar o la muntanya d'Alacant.

Jo crec que l'ús de fons europeus, sempre que es dote als projectes d'alguna manera d'un relat o d'un discurs patrimonial propi -i això és possible- facilitarien la necessària simbiosi entre cultura, patrimoni i turisme.

I també hem de fer un esforç en l'extensió de les activitats culturals promogudes per La Generalitat arreu de les comarques i dels pobles.
Actualment no és així, pràcticament el 60% de la programació que s'ha fet per la Generalitat valenciana es concentra a la ciutat de València.

Això significa apostar, canviar estes sinergies significa apostar per la difusió de la producció entre nous espectadors i, per tant, impulsar la presència del cor, de les orquestres de La Generalitat, portar exposicions, portar companyies a pobles i comarques; però també en l'impuls de la presència de professionals i de representants institucionals valencians en organismes estatals; jo he dit a això crear una espècie de lobby, de lobby cultural, polític a Madrid, que crec que fa falta, sobretot en aquells organismes que tracten assumptes que afecten els sectors culturals i creatius, i d'això podríem posar molts exemples; però també en fires i festivals i mostres arreu de l'estat, o també en altres mercats internacionals.

I, finalment, en matèria esportiva, l'augment del suport de l'esport base.
Cal augmentar la dotació pressupostària dels jocs esportius i posar en funcionament el programa d'esport a l'escola.

Cal millorar les instal·lacions esportives i fer-les, sobretot, energèticament més eficients, estalviar diners per la via energètica, i n'hi ha fons europeus que es destinen a això.

Cal mantindre la política que s'ha fet fins ara de l'esport, sobretot de la pilota com un esport identitari.

Cal donar suport també a les seleccions valencianes que en este moment tenim.

Cal desenvolupar la llei de l'esport.
Esta és una matèria que en este moment està pendent.

Cal elaborar un mapa esportiu valencià.

I, finalment, cal fer, en este cas també -crec-, un pla estratègic d'esport amb participació de les federacions, les universitats, els clubs, etcètera.

I, finalment, resoldre el problema del pla d'inversions, estic parlant del PIB i del PIE, que ha deixat molt despenjats alguns ajuntaments i que en este moment estan passant per la conselleria demanant les subvencions que consideren que tenen dret, ¿eh?
, i que s'eleven a una part important del pressupost.

Acabaré amb una reflexió final: certament, en tota proposta discursiva, com la que he intentat fer succintament, niuen contradiccions, ignoràncies i, pot ser també, oblits, ¿eh?
Com en totes les intervencions, n'hi ha flancs per a les aportacions i per a la crítica, i per això estic ací, per a informar i per a, també, rebre aportacions i fer crítiques.

Espere, tot i això, que d'alguna manera valoren la coherència, jo diria que també el sentit comú i la racionalitat que concita la proposta que tant el director general d'esports com la directora general de cultura i jo mateix hem preparat en esta intervenció.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor secretari autonòmic.

Té ara la paraula el Grup Popular per un temps de huit minuts.

El senyor Mulet Taló:

Perdó.
De principi, m'he quedat sorprés quan mos ha comentat que esperava tindre el suport dels partits que governen en coalició la Generalitat valenciana.

Òbviament, i després d'escoltar tot el que ha dit, bé, no serà molt difícil perquè sí, és una declaració d'intencions, però, certament, avui, esperàvem un poc més d'esta compareixença.
No és habitual fer compareixences i està bé que se'ns diga que cal millorar les coses, que cal implantar models, que cal parlar d'inversions reals, però, torne a dir, jo esperava més concreció en totes i cada una de les qüestions que s'han tractat.
A l'igual que no és just que se mos diga que no té temps per a parlar quan l'únic que pot parlar tot el temps que vullga és, en aquest cas, el compareixent, el senyor secretari autonòmic.

I entrant en matèria, ens han plantejat qüestions que d'alguna manera deuríem, deuríem saber.
És a dir, se pot parlar que mos hem d'obrir a la societat, se pot parlar d'inversions reals, se pot parlar de coordinar programacions.
Coordinar programacions, que, a més ens diu que no és quimèric.
Jo el felicitaré, el felicitaré i, a més, ho faré públicament, si de veritat vosté aconseguix coordinar les programacions culturals a la nostra comunitat.

Llibres, xarxa de biblioteques públiques, però no mos diu una cosa que mos interessaria a tots, perquè creem, creem que és important per a la societat.
Sí, xarxa, però amb quina relació amb els ajuntaments.
Són qüestions concretes que pensàvem avui que el senyor secretari autonòmic ens resoldria o, almenys, ens diria el com i el quan, perquè està molt bé dir que s'ha de modificar una llei de patrimoni, però, en aquest moment, vostés tenen la responsabilitat de governar, i de govern en present, no governar en futur.
Ara no és un programa electoral que mos diguen dir: Â«Modificarem, canviarem.
.
.
Â» No, ara mos ha de dir com i quan modificarà la llei de patrimoni, com i quan modificarà la llei de museus.
Mos ha de dir també.
.
.
, trencar el centralisme.

Està bé, està bé.
Però encara que vosté diga que tot no és qüestió econòmica, sí que cal dir.
.
.
sí que cal dir quina és la proposta que se fa per a trencar eixe centralisme en la resta d'espais físics de la Comunitat Valenciana.

Mos parla també de llei d'esport i de mapa esportiu.
Home, me pareix molt bé que vullgam modificar.
.
.
, jo crec que tots devem tindre una tendència a modificar i a millorar les coses.
A modificar, no; a millorar les coses, perquè les que estan bé, ¿per a què cal modificar-les?
Però eixe plantejament que fan en la llei d'esport, en la futura llei d'esport i en el futur mapa d'esport, donant la sensació que en matèria esportiva a la nostra comunitat ni es fa res, ni n'hi ha res, no és just, no és just.

De totes formes, me pareix bé.
.
.
, ens pareix bé.
Però diga-mos com i quan.
Com i quan.
I això ja ho ha de tindre ara, si de veritat vol seguir portant i mantenint la responsabilitat de la gestió en matèria esportiva a la nostra comunitat.

Hem tirat en falta qüestions importants.
I després.
.
.
, ara li vull fer una pregunta, perquè mos ho aclarisca, i diu: Â«La programació del Palau de les Arts on anem a deixar la cultura.
.
.
Â» Jo ja li ho vaig sentir això també al conseller, i me pareix molt bé que estiguen en sintonia, però he llegit este cap de setmana al nou director del Palau de les Arts i no és això el que diu, que ell diu que va a mantindre la programació, que en el seu dia ja va contractar l'anterior directora.
Ahí tindrà vosté.
.
.
, mos podrà explicar ara després quina serà la realitat d'eixa programació.

Mos ha parlat de Culturarts en un concepte genèric.
Culturarts, i això sí que ho van fer.
.
.
, vosté i els seus.
.
.
, bé, vosté no ho sé, jo personalment no el coneixia, però els seus companys de partit sí que se van preocupar en els darrers anys de puntualitzar exactament les grans carències o mancances que ells pensaven en Teatres de la Generalitat, filmoteca i arxius de radiotelevisió, Castelló Cultural, l'Institut Valencià de la Música, les ajudes per a produccions plàstiques.
.
.
Bé, mos ha dit que sí, que se millorarà, que se parlarà.
Avui era un bon dia per a dir-mos que tot allò que mos van estar recriminant -no fa un mes, no, no- fa ja anys, i que vosté avui s'ha encarregat de tornar a recriminar, prenent una postura d'oposició més que de govern, però bé, ara mos podia haver dit totes i cada una d'eixes qüestions que s'han de resoldre.

Mos ha estat parlant també -i, a més, creem que és molt important, molt important- de la llei de patrimoni.
Mos ha estat parlant de patrimoni, de recuperació del nostre patrimoni.
No obstant això, no mos ha dit què passa en l'Ivacor.
No mos ha dit si l'Ivacor se mantindrà en la seua seu a Castelló o se recentralitzarà, quan vosté està parlant de centralitzar.
Bé, jo crec que són qüestions que, en eixe temps que vosté tenia, mos podia haver anat explicitant poc a poc.

Jo no faré un gran discurs, perquè avui el que ha de parlar és vosté.
Avui el que mos ha d'explicar què és el que volen fer i com ho volen fer és vosté.
Està molt bé parlar d'una reconstrucció de sectors que repercutix en serveis culturals, però en una reconstrucció, ¿què és la reconstrucció que vosté vol, o que vosté predica, o que el conjunt de partits que governa la Comunitat Valenciana predica?

¿Mos està dient que no funciona gens.
.
.
, res en matèria cultural?
¿Mos està dient que no n'hi ha ninguna disciplina cultural i la seua formació que tinga una activitat adequada?
Hem de tindre.
.
.
hem de tindre, pense jo, un poc de sensibilitat en eixe espai que vosté ha dit de persones, col·lectius, associacions que estan desenvolupant tasques culturals a la Comunitat Valenciana.

També ens han parlat.
.
.
, avui no ha fet massa incidència, però és cert que en altres ocasions sí que ho han fet, vosté o el seu conseller, al qual supose que representa -sí-, que els nostres creadors se n'han hagut d'anar.
I, a més, ho diuen aixina: Â«Els nostres creadors se n'han hagut d'anar.
Â» Podien haver tingut també un poquet de sensibilitat: alguns creadors.
O, ¿és que pensen.
.
.
?
¿Això és que ja se m'ha acabat el temps?
O, ¿és que pensen que els creadors, músics, artistes que viuen a la nostra comunitat no ho són?

En fi, com li dia, tota una declaració de bones intencions, però permeta'm, i espere que en altres ocasions puga canviar de criteri, que ens ha decepcionat.
Avui esperàvem de vosté que no mos parlara d'eixes idees quimèriques, sinó que mos parlara.
.
.

La senyora presidenta:

Vaja acabant, per favor.

El senyor Mulet Taló:

.
.
.
de concrecions, del que volen de veritat fer, i com volen fer-ho i quan volen fer-ho.

Avui era el dia de portar ací un programa concret, una programació concreta per a resoldre, amb les seues fórmules que tenen tot el dret a aplicar-les, eixos problemes que vosté diu que té la cultura a la nostra comunitat.

La senyora presidenta:

Vaja acabant, per favor.
Gràcies.

Gràcies, senyor diputat.

Els agrairia que s'ajustaren al temps que tenen per a les seues intervencions.

Té, ara, la paraula la senyora diputada Llum Quiñonero, del Grup Podemos-Podem, per un temps màxim de quatre minuts.

La senyora Quiñonero Hernández:

Hola, bon dia.

Senyor Girona, benvingut.

Bon dia, senyors i senyores diputades.

Hay que hablar de nuestras instituciones culturales, sí.
Hay que desarrollar ese plan estratégico y hay que aplicar ese código de buenas prácticas.
Hay que, por tanto, dedicarle tiempo a ello y poner, entonces, las instituciones en función de ese plan, no al revés.

Hay que devolver a la sociedad lo que le pertenece y de cómo hay que hacer que las instituciones…, tienen que ser capaces de dinamizar nuestro patrimonio histórico y artístico, señor Girona.
La cultura es la viva expresión de lo que somos.
Durante décadas se ha estrangulado.
Hay mucha tarea por delante.

En esta tierra nuestra hace falta una verdadera transición.
Una transición que habilite herramientas que faciliten la participación ciudadana sobre lo que nos rodea y nos afecta.
No solo somos espectadores o usuarios de la cultura, sino, también, emisores de cultura y de creatividad en un territorio donde el arte y la música son signos de identidad.

El derecho a la cultura debe garantizarse con una política integral de comunicación, educación artística, cultura y medios, en un espacio abierto y protegido, formativo y visible y, a la vez, constituirse en un sector productivo con políticas culturales a la altura de los tiempos, una política coherente y trasformadora, sostenible y autónoma que permita a los artistas vivir de su trabajo… a los artistas vivir de su trabajo.

La sostenibilidad económica de la cultura implica, además, defenderla de la precariedad laboral y profesional de quienes viven de su creación.
Se ha de respetar la libertad de creación y potenciar las manifestaciones culturales que, por sus características, tienden a ser minoritarias.

Se acabaron los tiempos en los que la censura fue sustituida por la subvención como modo de alimentar el clientelismo y el fin del arte que cuestiona el statu quo.

La cultura es un asunto de la ciudadanía que nos construye como sociedad.
Es, además, un sector de primer orden y hay que huir del cortoplacismo, reordenando los impuestos directos e indirectos aplicados a la actividad y a los bienes culturales.

Las grandes instituciones valencianas deben ser mimadas y mimado ha de ser nuestro patrimonio histórico y arqueológico, que debe reclamarse en nuestro territorio y darse a conocer.
Pienso en piezas claves como la Dama de Elche o el Tesoro de Villena, por decir algo.

Las políticas deben estar abiertas a todo el territorio y a las más diversas manifestaciones artísticas que aúnan lo que somos con lo que fuimos, nuestra historia.

Nos parece de primera necesidad auditar el gasto cultural de estos últimos años y hacer un informe sobre la repercusión de ese gasto.

Se han de crear órganos de diseño y control de las políticas públicas en las que participen los sectores profesionales y la ciudadanía, y crear observatorios ciudadanos de la cultura que sirvan para evaluar el uso de los recursos comunes.

Hay que facilitar el asociacionismo, promover el encuentro de artistas y creadores; recuperar la mostra de cinema, la trobada d'escriptors o la trobada de música; cuidar los archivos, abrirlos; cuidar La Filmoteca.

Se ha de abrir espacios a nuevas propuestas capaces de dar visibilidad y cauce a las expresiones artísticas existentes y darle en ella cabida a los más pequeños -en la calle, claro, y en las escuelas- para generar nuevos y formados públicos, capaces de ser además públicos del futuro.

Necesitamos un plan de rescate cultural de espacios en desuso y evaluación por parte de expertos del uso actual de las infraestructuras.
Necesitamos ocupar esos espacios que hoy están vacíos.

Necesitamos crear una agenda cultural real en conexión con toda la comunidad que haga visible todo tipo de evento cultural por muy minoritario que sea.

Hemos de remodelar el Consell Valencià de Cultura.
¿Para cuándo, señor Girona?
En su formación debe ser determinante la vinculación a los distintos mundos del arte y de la cultura, que sea representativo por edades, por sexo, por territorios.
Un Consell vivo y vivaz capaz de marcar las pautas culturales de todo el país, con una mirada amplia conectada con las nuevas tecnologías y los nuevos campos de creación.

Hay que escuchar a la gente del teatro, estimular y dotar de recursos para la formación a los nuevos actores.
Hay que apoyar el movimiento asociativo de las sociedades musicales.
Se ha de dinamizar la red de museos…

La senyora presidenta:

Vaja acabant, senyora diputada.

La senyora Quiñonero Hernández:

.
.
.
de la Comunidad Valenciana.
Hay que, desde luego, apoyar el deporte base a las iniciativas de participación, aquellos eventos que unifican a… unifican a la sociedad, que cohesionan…, que nos cohesione como sociedad.

Devolvamos la mirada a la calle, a nuestra gente, y llenaremos de luz y de creatividad todos los rincones.
No hay que inventar nada, solo darle cauce y trabajar duro en ello.

En esa línea, señor Girona, podrán contar con nosotros.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora diputada.

Té la paraula el Grup Ciudadanos per un temps màxim de quatre minuts.

La senyora García González:

Muchas gracias.

Presidente.

Señorías.

Señor secretario autonómico.

Buenos días.

En primer lugar, quiero aprovechar esta oportunidad para felicitarle por su nombramiento como secretario autonómico de Cultura y Deporte.

Le agradezco, asimismo, su comparecencia en esta comisión para explicarnos los temas de su competencia dentro del programa de gobierno de su conselleria y espero que su visita se vaya repitiendo a lo largo de la legislatura.

Su nombramiento es muy importante, ya que de usted depende velar por el cuidado de nuestro patrimonio cultural y, asimismo, fomentar modelos de vida saludables a partir del deporte.

Por ese motivo, quiero expresarle, en primer lugar, que desde el Grupo Ciudadanos estamos a su disposición para colaborar con ustedes en la tarea de llevar adelante aquellos proyectos que impulsen la protección y difusión del patrimonio y de la cultura de nuestra comunidad.

Y, en segundo lugar, comentarle también que vamos a vigilar el que realice usted una gestión tan eficaz como transparente en los dos ámbitos: cultura y deporte.

Respecto a la cultura siento que haya empezado su mandato con mal pie, por un lado, por los daños causados en varias obras del Museo de Bellas Artes San Pío V, debido al fallo del equipo de refrigeración y las altas temperaturas.
Y, por otro, por el robo perpetrado en el mismo museo.
Nos consta que se actuó de forma inmediata, tanto en seguridad como en climatización, pero esperamos que potencien las medidas y que prime su responsabilidad para que no vuelvan a ocurrir casos como los que sucedieron este verano en la considerada como segunda pinacoteca de España.

Sabemos además que el Ministerio de Cultura ha solicitado un informe en el que se detalle el estado actual de todas las pinturas.
¿Puede decirnos si el estudio se está realizando?
Y, en caso afirmativo, ¿puede adelantarnos el resultado del mismo?

Desde Ciudadanos creemos en la cultura como un motor económico más del PIB valenciano, como bien ha dicho usted en su intervención.
Por eso nos parece imprescindible el que se trabaje activamente para fortalecer la creatividad y la difusión de la cultura.

Por otro lado, como usted sabe, la inversión para los valencianos en cultura se ha reducido un 32% este año.
Ha hecho usted una completa exposición de este tema.

Usted nos ha hablado de un plan, pero no nos ha explicado en qué va a consistir.
¿Qué medidas van a poner en marcha para reactivar la inversión cultural?
¿Cómo piensan sacar provecho de los edificios construidos con fines culturales, como, por ejemplo, el Ágora?

En cuanto al deporte, no dudo que trabajarán para fomentar que cada vez más gente se beneficie de las bondades y valores de su práctica.
¿Tiene usted definido el programa en ese sentido?
¿Cómo van a controlar la gestión para evitar casos anómalos en instituciones o en eventos deportivos que se sufraguen con dinero público?

Muchas gracias, señor secretario autonómico, espero su respuesta.

La senyora presidenta:

Molt bé, moltes gràcies.

Té ara la paraula, per un temps màxim de quatre minuts, el Grup Compromís.

El senyor Nadal Sendra:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Felicitar el senyor Albert Girona pel seu nomenament com a secretari autonòmic de Cultura i Esports.
Agrair-li el seu discurs.
Dir-li que sobretot fins ara els sectors culturals al País Valencià havien tingut la sensació bastant arrelada des de fa molts anys de tindre una administració, tindre un govern en contra, un govern a la contra, que sobretot no s'estimava la cultura pròpia o aquelles expressions de la cultura pròpia més arrelades a la gent de baix, a la gent, diguem-ne, allò que vosté ha dit de cultura popular, el que hem trobat tant a faltar en estos anys.

Li agraïm el to, li agraïm la visió general de la cultura actual i la visió general de la cultura valenciana cap al futur.
I sobretot li agraïm l'apreci que mostra cap a la cultura pròpia.

Hi ha una espècie de leitmotiv, que ve mostrant-se estos dies, de la gent de la cultura i també de la gent del nou govern valencià, i és que els valencians hem de recuperar l'autoestima.
És una cosa realment important que els valencians recuperem l'autoestima, perquè a partir d'ahí podem entrar i fer molts plans de gestió cultural, podem realment fer molts plans estratègics, codis de bones pràctiques i tal.
Però sense la base principal de tindre estima per allò que som, per la nostra cultura, i per la nostra cultura com un vector important que es projecte com a futur, com a poble, no farem res.

Ho dic perquè de vegades podem estar discutint de números o de.
.
.
, però hi ha coses que s'han fet, que estan damunt de la taula i que són difícils de recriminar.

Jo, per exemple, recorde molt quin apreci es tenia per la cultura valenciana.
Van estar durant quasi dos anys en les emissions de la televisió pública valenciana, en Canal 9 com en Punt 2, quan eren les dotze de la nit i s'apagaven les emissions sempre apareixia el mateix grup per televisió, era un grup de Madrid que es deia Materia Prima, i sempre era el mateix, sempre era el mateix grup, sempre, tots els dies de l'any durant totes les hores en Canal 9 i Punt 2, Materia Prima, que era un grup que era molt conegut sobretot per haver tocat en la boda de Javier Arenas.
En este sentit, s'ha de vore quina estima es tenia per la cultura valenciana.
Tot el que s'haguera pogut fer per la cultura valenciana, per la música popular valenciana, pels grups de música valenciana en aquells moments, si se'ls haguera donat entrada a Canal 9 i a Punt 2, i no es va fer, no?

En este sentit, una altra, diguem-ne, qüestió que és paradigmàtica és, per exemple, l'informe del Consell Valencià de Cultura quan parlava de la música popular valenciana i com l'han tingut oblidat els governs del Partit Popular estos anys.
I el que s'ha fet, per exemple, en la fonoteca de materials, que a mi realment m'interessa molt, i com la immensa faena que es va fer als anys huitanta de persones com Vicent Torrent, es va deixar empresonada la cultura valenciana, la cultura de la música popular, oral, valenciana, empresonada, dins d'uns armaris.
I les últimes gravacions són de l'any 2000, quasi totes fetes als anys huitanta o abans de l'any 1995.
I com el Partit Popular va menysprear totalment la cultura dels nostres avis, dels nostres pares.

I cal dir que realment és un error, perquè s'ha de posar en valor allò que és nostre, allò que està fet també pels nostres creadors i també fet en la nostra llengua, en la nostra llengua, que no és una manera de dividir, sinó que en la nostra llengua que pot ser un valor afegit a la indústria cultural valenciana que la gent, parle la llengua que parle, és com un tresor de tots i totes, i que cal potenciar el que és nostre, perquè si no no serem res a nivell cultural, però no serem res potser als altres nivells.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Té ara la paraula, per un temps de quatre minuts, el Grup Socialista.

El senyor González Delgado:

(Pausa) Disculpen el tiempo perdido en el trayecto.

Señor conseller, bienvenido.

Bueno, está bien que no se haya dedicado usted a recapitular lo que se ha hecho o lo que se ha venido haciendo mal durante veinte años, no lo ha hecho.
Pero está muy mal que nos haya reunido aquí sin tener todo resuelto.
Ya ha tenido más de cien días para venir aquí con todo ese programa cumplido.

Bueno, señor conseller, la verdad es que la filosofía general de su intervención la comparto.
Es más, le diré una cosa, tenía algunas ideas que al verlas reflejadas ahí he sufrido una cierta envidia, una cierta decepción; digo, bueno, no era yo el más listo de la película.

Entonces, una de las situaciones que me interesa o me preocupa especialmente dentro de esa filosofía general, ya que comparto las iniciativas particulares, casi todas en todos sus términos, es un espíritu.

Mire, durante la campaña electoral pude comprobar en mi recorrido por las tres provincias de la Comunidad Valenciana la preocupación que había porque la política cultural valenciana estaba muy centralizada, muy concreta en la ciudad de Valencia.
De manera que ese espíritu descentralizador dentro de la comunidad, ese espíritu de compartir, realmente me preocupa de una manera muy especial.

Ahora que vivimos momentos conflictivos en relación con la unidad de España, le diré una cosa que, más que la España una, me interesa la España unida.
Y lo mismo digo para Valencia.
Más que la Comunidad Valenciana una, me interesa la Comunidad Valenciana unida.

Pues, para que podamos compartir las diferencias, yo no creo que sea tanto el caso de la comunidad donde las diferencias no son tan notables y donde nuestra cultura en ambas lenguas es muy sólida, y además fuera de las lenguas, porque, naturalmente, en el mundo del patrimonio, y de las artes plásticas y de las manifestaciones culturales tradicionales de todo tipo, yo creo que es una comunidad muy rica, pero una comunidad que debe compartir.

De manera que el Instituto Valenciano de Arte Moderno no es valenciano para la ciudad de Valencia, sino que sus fondos deben ser compartidos y deben ser contemplados, no digo ya solo por las capitales de la comunidad, sino por algunas ciudades importantes; ciudades importantes con una gran dimensión cultural algunas de ellas, que podían ser incorporadas a una relación, a la que usted ha aludido muy bien, que es a la relación turismo-cultura.
Turismo-cultura, relación o proyección externa de la imagen de la comunidad, que no solo tiene que ver con estas dos industrias, la cultural y la turística, sino que tienen que ver también con la necesidad que tiene la comunidad de una proyección exterior que recupere su dignidad a través de las artes y a través de su patrimonio.

En este sentido ha mencionado usted por ejemplo el Consorcio de Museos y las políticas museísticas, que me parecen muy razonables.
Y yo que he revisado ahora el funcionamiento de algunas instituciones para ver hasta qué punto son necesarias o no, si hay que acabar con ellas o hay que renovarlas…

La senyora presidenta:

Vaja finalitzant la seua intervenció.

El senyor González Delgado:

…-ah sí, bien, termino pronto- he visto que, por ejemplo, el Consorcio de Museos es una buena, una muy buena iniciativa, que quizá haya que adaptar a los tiempos nuevos, incorporando a expertos y a personalidades públicas que no tienen que ver necesariamente con la política.

Y lo mismo podría decir del Consell Valencià de Cultura, que ha realizado una muy buena labor.

En fin, gracias.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Continuem.
Ara té la paraula, per un temps il·limitat, el senyor secretari autonòmic, Albert Girona.

El senyor secretari autonòmic de Cultura i Esport:

Moltes gràcies.

Bé, jo voldria agrair-los el to i també agrair-los les felicitacions, les enhorabona que ens han donat, i faré extensives evidentment als dos directors generals.

Vaig a continuació a dir alguna cosa.
En primer lloc, se'ns ha dit per part del representant del Partit Popular, del diputat del Partit Popular, algunes coses que m'agradaria contestar.

La primera d'elles és la falta de concreció.
No han passat ni cent dies, o cent dies, jo crec que la meua presència va ser a partir de juliol, la meua designació, no han passat ni cent dies, i tot l'estiu pel mig, i certament no se pot pretendre, com ha dit el senyor Delgado, que ara vinguem ací amb tots els deures fets.
A mi sí que m'agradaria deixar ben clar que estos, i ho he dit al principi de la meua intervenció, es tractava dels vectors principals que van a il·lustrar o eliminar els objectius concrets que anem a perseguir.
I crec que això és el que havia de fer hui.
Lògicament en els pròxims mesos tindrem l'oportunitat d'explicitar cadascun d'eixos vectors, com se concreten i substantiven en polítiques determinades.

Però allò de la filosofia és important, és molt important, la filosofia és molt important.
Ho ha dit la diputada de Podemos, és molt important la filosofia.
Per què?
Perquè d'alguna manera és el que il·lustra el que fem els polítics i dóna sentit i coherència al que fem els polítics.

Un està cansat d'alguna manera d'escoltar sempre els mateixos tòpics i que el debat vaja com una espècie d'espai dramatúrgic, no?
, on tots els subjectes, els actors, desenvolupen rols i papers determinats i no aporten absolutament res.
S'ha de portar coherència jo crec que a les intervencions i donar coherència a les gestions polítiques que es fan.

I el que sí que he trobat a faltar, i ho dic amb tota la sinceritat de qui ha tingut preocupacions culturals durant molts anys, el que sí he trobat a faltar en estos últims anys, i això no és una afirmació exclusivament meua, això ho he pogut detectar, supose que ho hauran detectat el senyor Delgado, també m'ho manifesta així, la senyora directora general de Cultura, Carmen Amoraga, que ens van reunir en la precampanya electoral amb tots els sectors culturals, com van fer també els del meu partit.
Ho vam detectar quan parlàvem amb tots els representants dels sectors culturals.
I és la falta de discurs, la falta d'un relat.
I això és bàsic per a un gestor públic.
I això és el que volia explicitar jo hui, que nosaltres intentem bastir un relat i que eixe relat abans no existia.
Segurament dirà sí que hi havia un relat.
No hi havia un relat, no hi havia un relat.

I eixe és el gran problema d'estos últims anys.
Jo crec que hi ha hagut una falsa i pretesa modernitat, eh, quasi prometèica, no?
, per part del Partit Popular en els últims anys i que en presentar-nos un fals discurs cultural, que ha tingut conseqüències nefastes per als valencians i les valencianes.
I hem tingut conseqüències i derivacions molt nefastes.

Jo crec que ha existit un relat fals i impostat que d'alguna manera ens ha deixat, d'alguna manera als sectors culturals, absolutament empobrits.
I això ens ho han manifestat tots els sectors culturals amb els quals hem tingut l'oportunitat de reunir-nos.
I estic parlant de sixanta o setanta organitzacions que han passat en estos tres mesos per la conselleria de cultura.
Allí ens han dit realment, ens han mostrat el seu diagnòstic de la realitat.

I jo crec que això és el que haurien de fer tots a partir d'ara, és d'alguna manera observar que eixe fals relat que ha estat un dislate, com diríem en castellà, i que ha costat anys política i socialment, d'alguna manera de denunciar-se per part de la mateixa societat valenciana.

Jo crec que s'ha funcionant i ho he de dir de forma clara, s'ha funcionat molt en els últims anys, a partir d'una política que amb molta fortuna alguns han anomenat el ocurrentismo, a base d'ocurrències.
I en matèria de gestió política no se pot entrar en ocurrències.
Jo crec que eixe és un problema i podia citar-ne alguns casos però no vénen al cas.
Però no deixa de ser una ocurrència, li ho dic amb tota la sinceritat, allò de la Ciudad de las Lenguas, una autèntica ocurrència que ha tingut efectes, evidentment.
I d'eixes, podíem parlar de moltes ocurrències.

El més difícil és bastir una comunitat de metes a aconseguir en matèria cultural a través d'un relat que li done sentit i coherència a les nostres propostes culturals i a la nostra identitat cultural.
I eixe és un debat que havíem de fer tots els valencians i les valencianes amb el món cultural i aconseguir bastir, crear, un relat propi dels valencians.
I això no és una cosa d'un partit polític, ni de dos, és una cosa de tota la societat la valenciana.
I d'això freturem, d'això freturem.

La diputada de Podemos ho ha dit molt clar, almenys, i seria discutible algunes coses, jo ho he criticat personalment, perquè jo tinc ja cinquanta-nou anys, en els anys huitanta el Partit Socialista tenia un relat, l'ajuntament d'esta ciutat tenia un relat, que podem compartir o no en algunes coses.
Però allò de la ciutat del Mediterrani, allò tenia un relat darrere.
La conversió de la ciutat de València i d'este país com un espai del Mediterrani.
I això té connotacions musicals, teatrals, patrimonials.
Això és un relat.
En estos vint anys jo crec que no hi ha hagut un relat i falta eixe relat.
I jo el que estic dient és que eixe relat l'han de construir entre tots, l'hem de construir entre tots i de forma coherent.

Després.
.
.
No és el moment de concretar, evidentment cadascun dels aspectes.
Podríem parlar de moltíssimes coses que estan en els programes electorals i que estan lògicament en les línies d'actuació que presentarem.

La llei de museus, la llei de patrimoni.
.
.
Montesquieu deia que a qui li correspon realment l'elaboració de les lleis és al legislatiu.
Nosaltres, evidentment, anem a proposar una llei, anem a proposar des de la conselleria una llei de museus, modificant la llei de patrimoni i també un reglament de pràctiques arqueològiques.
Però al final seran vostés, jo no forme part del legislatiu, els qui hauran de posar-se d'acord amb les propostes que des de la conselleria evidentment anem a fer i anem a portar, perquè crec que fan falta.
I li he dit perquè són lleis en alguns casos dels anys huitanta i algunes dels noranta.
I perquè, d'altra banda, tampoc cal fer massa esforç.

En polítiques culturals, com en altres qüestions, cal copiar allò que funciona en altres zones i en altres espais.
I en l'estat espanyol hi ha models molt vàlids de lleis, de museus, de lleis de patrimoni i el que cal fer és acoblar-les a la realitat valenciana pura i senzillament i no és massa complicat.

Quant a la política esportiva, jo crec que hi ha hagut desequilibris pressupostaris evidents, desequilibris pressupostaris evidents.
I això també ho he notat a faltar en altres sectors culturals.
I això ho manifesten les mateixes federacions quan s'han reunit ara.
No és un desequilibri que se destinen dos milions i mig al Circuit del Motor i quasi la meitat a les federacions?
Això és un desequilibri, una disfuncionalitat que caldria corregir, lògicament.

Però igual passa amb l'esdeveniment del tenis, que en un moment determinat costava dos milions i mig, l'esdeveniment del tenis quan, torne a repetir, entre els dos, si sumem, el motor i el tenis, ja no parle de la fórmula 1, se xuplava una bona part del pressupost destinat a esports.
I això ho saben les federacions i els esportistes.
I el que demanen és que hi haja un equilibri, que crec que és raonable que hi haja un equilibri.
I a d'això em referia.

Quant al Palau de les Arts, mire vosté, nosaltres no hem entrar a tallar colls, ho vaig dir en la premsa l'altre dia, no és la nostra tasca tallar colls a ningú, ni cessar a ningú sinó aprofitar el que siga aprofitable, tant des del punt de vista dels recursos humans i de les persones que estaven dirigint la política cultural o esportiva de La Generalitat com en mantindre les programacions i els compromisos que hi havia adquirits.

I en el cas del Palau de les Arts el senyor Davide Livermore tenia uns compromisos adquirits i els hem respectat, com els hem respectat també amb les ajudes, amb totes les subvencions les hem respectat totes les que hi havien del govern anterior i no hem canviat pràcticament res.
En qüestió de museus la programació s'ha mantingut, perquè crec que era allò raonable i que els compromisos són compromisos i cal respectar-los per damunt de qui entre en un moment determinat en el govern.
I la programació d'enguany, efectivament, és la programació que el senyor Livermore va plantejar i que hem respectat.

Lògicament, a l'any que ve s'introduiran algunes modificacions, però no perquè este secretari autonòmic haja d'influir en la programació del palau sinó perquè el senyor Livermore farà la programació que considere que haja de fer a partir dels criteris racionals que li propose el govern de La Generalitat, que per això ell té l'autonomia per a dur a terme la política operística en este cas.

Quant a Culturarts, mire, Culturarts és un problema, perquè tot allò que naix de forma impostada i obligada per les circumstàncies no és bona solució, no és un part natural, és un part d'alguna manera forçat.
I, efectivament, vosté sap que la reestructuració de la gestió del món de la cultura i esportiu valencià és fill d'alguna manera del Decret llei de 2012, de 9 d'octubre, del Consell obligat, evidentment, pel govern de l'estat per adoptar mesures de reestructuració i racionalització de tot el sector públic i de fundacions.

I, a partir d'eixe decret, van desaparéixer pràcticament la independència de molts organismes culturals, se va suprimir el Consell Valencià de l'Esport, per exemple, i alguns dels instituts que teníem, i tot això se va configurar a l'entorn de Culturarts.
I, evidentment, perquè no hi ha més remei, era una obligació d'alguna manera de La Generalitat, forçada, torne a repetir, per les circumstàncies que li imposava de racionalització, com també s'ha fet en els ajuntaments, per part del Ministeri d'Hisenda.

Per tant, la resposta del PP a eixa reestructuració obligada del sector públic valencià va ser d'alguna manera pensant en la racionalització de la despesa i en una simplificació també de la gestió Culturarts.

No deixa de ser un regal enverinat Culturarts, un regal enverinat amb molts problemes.
Jo ho he dit abans.
Té moltes disfuncionalitats Culturarts, com també té una asimetria que no és massa intel·ligible.
Per exemple, per què Culturarts té una presència tan important de gestió en Castelló i no la té en Alacant, per exemple?
Culturarts és Castelló i per què no existix un poc a Alacant?
Allò lògic és que existira, com s'ha dit adés pel senyor Delgado, que existira una descentralització.
Això és una ocurrència més.
Quan parlem d'ocurrència és dir anem a fer açò o anem a fer allò.
No.
Cal fer-lo de forma simètrica, perquè tots els valencians i valencianes tenen els mateixos drets d'accedir a la cultura que genera la pròpia Generalitat.

I jo ho he dit adés, per altra banda hi hagué un ERO en el seu moment en Culturarts, que crec que va complicar encara la cosa més, perquè va aguditzar els problemes.
De fet, eixe ERO va tindre la virtut de deixar molts tècnics d'administració i va eliminar bona part dels tècnics artístics i culturals que se dedicaven a la programació.
I això ha tingut conseqüències en estos moments fins a l'actualitat.

I després, respecte al ROF.
No existix un ROF en Culturarts, no existix un ROF.
Per tant, les competències no se sap qui les té, ni els mateixos treballadors, ni tampoc, ho he dit adés, una RLT.
Caldria fer un esforç, i ho farem, de racionalització d'això.

I quant a l'Ivacor.
L'Ivacor no està en Castelló, l'Ivacor està a València.
No sé qui ha dit que l'Ivacor està a Castelló, però està a València.
L'Ivacor depén de Culturarts i, lògicament, i amb tota la sinceritat que he intentat plantejar ací les coses, precisament Ivacor és una de les coses que millor ha funcionat, al meu entendre, de la política cultural de La Generalitat.
Ha funcionat molt bé això, allò de la Llum de les Imatges, encara que s'ha concentrat excessivament en el món eclesiàstic, però que és una cosa que està molt ben feta i ha tingut un resultat magnífic des del punt de vista patrimonial.
Per tant, caldria potenciar l'Ivacor.
Amb la mateixa sinceritat que li he criticat determinades coses, esta és una de les coses que ha funcionat bé i caldria potenciar, evidentment, l'Ivacor.

Quant al pla estratègic, el pla estratègic el que va fer, precisament, és reestructurar d'alguna manera alguna de les polítiques culturals i utilitzar el criteri que s'utilitza normalment quan se fa un pla estratègic en un sector industrial, arribar a signar recursos per a tindre uns objectius, en este cas, productius, etcètera, i ocupació.
I això és el que anem a fer.

I quant a l'exili, l'exili cultural, evidentment que hi ha hagut un exili cultural.
Hi ha molts valencians i valencianes en este moment del món del teatre que, repetisc, és el que pitjor ho ha passat, que estan en este moment a Barcelona o a Madrid i no estan ací i haurien d'estar ací i haurien d'estar ací, lògicament.
Com hi ha directors de cine que estan treballant amb subvencions a Madrid i a Barcelona i haurien d'estar ací amb subvencions i treballant en el territori valencià.

En el cas de l'anàlisi que ha fet la diputada de Podemos, jo he ressaltat ací que he fet un gran esforç de coralitat i d'arreplegar, i crec que és el que caldria fer, la filosofia que segregaven els programes electorals dels tres partits.
I crec que això ho hem aconseguit i en eixa línia anem a treballar, lògicament.
Espere que eixa coralitat també puga arribar al Partit Popular i a Ciudadanos i que siga una coralitat de veritat d'un cor generalitzat de veus.

Quant al Consell Valencià de Cultura no és competència de la conselleria de cultura.
El Consell Valencià de Cultura és un organisme autònom, com l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, i per tant no és competència de la secretaria autonòmica, ni tampoc del conseller ací present.

I després hi ha coses bàsiques que jo crec que hauríem de reflexionar tots.
A part d'allò de construir un relat, que fa falta, batallar d'alguna manera perquè s'aporten més recursos a la cultura.
En este moment la distribució pressupostària que té La Generalitat és la que és.
Però, lògicament, cal posar sentit comú i també cal posar-li intel·ligència a la nostra acció.

Els fons europeus estan ahí, hi ha fons en este moment, Europa creativa, que si se treballen bé… Però, torne a repetir, en Europa quan planteges propostes en política cultural o patrimonial el primer que te demanen és un discurs, és un relat; si no hi ha discurs, ni relat, no hi ha subvenció.
Eixe és el gran problema a voltes, que hem de fer un relat i un discurs i explicar per què volem, per exemple, posar en valor els castells de la muntanya d'Alacant.
Això té un discurs històric, patrimonial, turístic.
A això me referisc.
Això cal posar-ho en valor a través d'un discurs, perquè si no els fons europeus no arribaran.
A voltes se dedicaven a algunes coses que no s'havien de dedicar, perquè no hi havia discurs.
Però això és una cosa bàsica.

Però també cal recuperar el mecenatge i la col·laboració amb l'empresa privada.
Això és bàsic també.
L'altre dia el senyor Livermore me deia que en el palau, que els primers anys tenia una gran quantitat de participació via mecenatge, que jo alabe, i se va fer un bon treball, hi hagué una estampida des de fa dos anys de moltes de les empreses que feien mecenatge en el palau.
I ara és una quantitat irrisòria la que ingressa el palau via mecenatge, en part per la degradació de la imatge que havia tingut el palau.
Cal recuperar això, evidentment que cal recuperar-ho i cal treballar.

I cal recuperar també la coordinació entre les administracions.
Això és molt senzill, això no suposa diners, no suposa diners.
Posar en contacte, ho dic sincerament, el Palau de la Música i als responsables del Palau de la Musica amb els responsables de l'òpera no costa ni cinc minuts.
Cal tindre voluntat i que no se solapen les programacions.
Això no és gens complicat, no és gens complicat.
Això és un poquet de sentit comú.

I, res més, simplement… Bé, també la proposta que ha fet el senyor Delgado d'alguna manera extraure tota la política cultural de La Generalitat, que està excessivament concentrada a la ciutat de València, arreu del país i també en l'estat és una proposta absolutament interessant.

Si nosaltres anem a demanar, per exemple, la Dama d'Elx o anem a demanar també per al pròxim any que el quadre de Pinazo, que ara s'està exposant en el palau de La Generalitat, però és el xicotet, el quadre gran de Pinazo de la mort de Jaume I, que està en el Museu del Prado, en un magatzem, si anem a demanar al ministeri que se'ns deixe l'any que ve amb motiu de l'any Pinazo, allò lògic també és que la nostra pinacoteca més important que tenim d'art contemporani, com és l'IVAM, puga exposar a Barcelona o puga exposar arreu de l'estat en molts dels museus que hi ha i que hi haja un intercanvi d'informació.
Això és lògic i és positiu.

Això s'haurà de potenciar, lògicament, perquè això també ens dóna imatge als valencians fora.
I la imatge que pot irradiar l'IVAM és una imatge molt positiva i crec que profitosa per a tots els valencians i les valencianes.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Comencem el torn de rèplica.
Ha demanat el Grup Popular.
Algú més?
No?

Doncs, té la paraula el Grup Popular, per un temps màxim de quatre minuts.

El senyor Mulet Taló:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Doble decepció.

Bé, en primer lloc, jo també tinc cinquanta-nou anys, som de la mateixa edat, eh?
, de la mateixa quinta.

Vosté és de València, o en els anys huitanta vivia a València, no?
(El secretari autonòmic, amb el micròfon desconnectat, diu: Â«Puc contestar?
Â») Sí, sí.

El senyor secretari autonòmic de Cultura i Esport:

Jo he viscut a Còrdova en els anys huitanta, i després vivia a València, en la segona part dels huitanta.

El senyor Mulet Taló:

Doncs, en els anys huitanta, en Castelló, no teníem la mateixa percepció que tenia vosté i algú més de l'activitat cultural dels qui, en aquells moments, portaven el govern, en Castelló, en València capital no ho sé, però en Castelló no.

Doble decepció perquè, sí, mos ha tornat a dir què vol fer, però no mos ha dit com ho ha de fer.
Sap què vol fer, però no sap com ho ha de fer, almenys a mosatros no mos ho ha dit, i avui era el dia, avui era el dia.

I la segona perquè, bé, jo entenc que n'hi ha qüestions que són traumàtiques, o no sé com definir-ho, però vosté seguix en l'oposició.
Mosatros no hem vingut ací avui perquè mos diga què s'està fent mal, sinó el que vostés volen fer bé.
Eixa és la seua responsabilitat i per a això venim ací avui.
La resta ja ho han dit i ja ho sabem i està escrit.
Venim ací a saber què és el que volen fer en la responsabilitat de govern.

Se mos ha parlat.
.
.
Bé, no seré jo qui, en una ironia de mal gust, li demane que en cent dies ho tinga tot fet.
Jo li he dit i li he preguntat per quin era el calendari de treball, que això era el que volíem escoltar: cómo y cuándo.
No li he dit, en una ironia de mal gust, que ja ho havia de tindre tot fet en cent dies, perquè també sé què és gestionar i també sé què és programar i tindre la responsabilitat de govern.

Cultura pròpia?
Òbviament.
Mosatros també la volem.
I volem assumir un compromís en Compromís de defensar la nostra cultura pròpia, però diga'ns com, diga'ns com.

Ha parlat del patrimoni.
No ha fet ninguna referència a l'art rupestre, qüestió que també té damunt la taula i, a més, d'una importància reconeguda a nivell mundial.

Ha parlat del mecenatge i el finançament extern.
I ahí sí que estem parlant de diners, ahí ja no és qüestió de filosofia.
I també mos ha de dir com ho volen fer i fins on volen arribar i quina ha de ser la relació i com ha de ser la relació en les empreses.
D'alguna manera, una cosa que vostés també, en el seu discurs d'oposició, reiteraven permanentment.

Ha parlat d'un pla estratègic cultural, però no mos ha dit els objectius concrets ni el calendari d'eixe pla estratègic.
Per favor, diga'ns-ho.

I, després, el dret cívic a l'accés a la cultura i a l'esport, i això va en la línia de la filosofia.
Jo aniria més lluny.
Vosté ha dit: Â«La filosofia és el que ho il·lustra.
Â» No.
La filosofia dóna cos i ànima, i ens pareix molt bé que defensen una filosofia concreta.
No ho tindrà fàcil, governant amb tres partits no ho tindrà fàcil.
Però mos pareix molt bé que se manifeste una filosofia concreta que done cos i ànima, però diga-la, siga valent, diga-la ací i públicament.
I, a partir d'ahí, comence a parlar del dret cívic a l'accés a la cultura i a l'esport de tots, de tots.
I mosatros, si ho fa bé, també li ho aplaudirem.

I, per últim, i per acabar, abans que me criden l'atenció, reducció pressupostària denunciada.
¿Quin serà el pes pressupostari de la cultura en els propers pressupostos de 2016?
Això és el que mos havia d'haver dit, no dir que havien reduït un 50%, un 25%, en cultura, en esports.
Diga'ns quin serà el pes pressupostari en els pròxims pressupostos de 2016.
I no li estic diguent que ho tinga fet, no; li estic parlant de què ha de ser i de què ha de fer, i això sí que ho hauria de saber ja.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Té ara, per finalitzar el punt, la paraula el senyor Albert Girona, secretari autonòmic, per un temps màxim de quatre minuts.

El senyor secretari autonòmic de Cultura i Esport:

Sí, molt succintament.

Jo sí que he especificat ací totes les coses.

Diu: com s'ha de fer?
Doncs, li ho he dit.
Discurs i relat, primera qüestió, discurs i relat.
I ho he dit quin és el discurs i el relat que caldrà construir.

Dos: a través de quin sistema?
Bones pràctiques.
Transparència, participació.

Tres: a través d'un pla estratègic, que elaboraran especialistes en la matèria, com ho fan arreu de qualsevol comunitat autònoma.

Calendari?
El més ràpidament possible.
Si podem tindre el pla estratègic elaborat, discutit a finals d'any, el presentarem a finals d'any.

Objectius?
Estaran en el pla estratègic.
Però ja li he dit alguns objectius: doblar el PIB, del 4 al 8%.
¿Li pareix poc objectiu tindre present que anem a incrementar, quasi doblar, l'ocupació en les indústries culturals i recreatives?

Com?
Contacte amb els sectors, escoltar els sectors.
Ja ho fem, portem dos mesos escoltant els sectors i bona part de les propostes que han vingut ací vénen perquè els sectors ens ho han dit.
Quan jo parle ací que no hi ha hagut transparència és perquè el sector me deia que no hi havia transparència.
Quan algú m'ha dit que entenien que n'hi havia censura i que els havien censurat, és perquè.
.
.
, hi havia censura.

Sí, mire, en Valencia Plaza, hui, o esta setmana, ha publicat el senyor Carlos Aimeur un article titulat precisament això.
I ahí fa una retafila de totes les pràctiques de censura que hi ha hagut en la Generalitat valenciana els últims vint anys.
Jo li recomane que llisca l'article.
I no ho dic jo, ho diu un especialista en política cultural d'este país.
Allí està tot.
És molt llarg, eh?
, és molt llarg, és molt llarg.

Finançament?
Ho he dit també.
Els pressupostos propis de La Generalitat, però també, lògicament, finançament extern: fons europeus i, lògicament també, el mecenatge -ho he dit també.

Objectius?
Ja li ho he dit.

I, després, canvis en la legislació?
També li he dit els canvis en la legislació que anem a fer per a aconseguir els objectius.
Fins i tot, li he dit tres lleis concretes que calia desgranar.

Quant a la cultura valenciana, mire, tot el que siga, sense dirigismes, fomentar totes les creacions pròpies de la gent que viu en esta terra, tot això és cultura valenciana.
Doncs, tot això cal generar sinergies perquè se desenvolupen totes.

Quant a l'art rupestre de la Valltorta, ho he dit, en la Valltorta, al parc de la Valltorta.
Jo sóc historiador, eh?
, historiador universitari i sé què és la Valltorta.
A més, tinc una casa en Culla, per tant, visite prou sovint la Valltorta.

Quant a la filosofia, jo crec que el més important de tot, i és el que he intentat insistir, és crear un marc de referència, unes regles de joc que vinguen bé a tots, que li vinguen bé al sector i que siguen consensuades entre totes les forces polítiques.

Quant al pressupost de 2016, mire, vosté m'acusa de fer d'oposició.
Quan u acaba (inintel·ligible) .
.
.
té una herència darrere; porta una motxilla, que li acaben de donar, darrere, de pedres en alguns casos, no?
I això pesa.
I, lògicament, no me demane vosté solucionar els problemes pressupostaris per a 2016, després de l'herència que hem rebut, l'herència que hem rebut, lògicament, que encara estem analitzant.

I jo estic, en este moment, en quatre consells d'administració.
En un d'ells és la Ciutat de la Llum, i li puc garantir que no és agradable la situació en què ens estem trobant diàriament en la Ciutat de la Llum; com tampoc ho és en CACSA; com tampoc ho és, per exemple, en la liquidació de les Naus de Sagunt; o Castelló Cultural, a què fa poc vam signar el conseller i jo destinar quasi sis milions d'euros d'un sobrecost d'una obra de fa anys, que no s'havia liquidat.

Després de tota eixa situació, permeta'm que ens deixe un poquet més de cent dies per a elaborar un disseny pressupostari adequat i arrelat als objectius que pretenem.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Hem finalitzat el punt 7.

Gràcies per la seua intervenció i la seua compareixença, senyor secretari autonòmic.

Si els pareix, comencem amb el punt 8.
El punt 8, demanem la presència en la mesa del conseller Vicent Marzà.
(Pausa)

Molt bé.

Compareixença del conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport, senyor Vicent Marzà Ibáñez, per a informar sobre el cessament de la directora del museu Sant Pius V de València, sol·licitada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 875)

La senyora presidenta:

Comencem en el punt 8, com tenen en l'ordre del dia: compareixença del conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport per a informar sobre el cessament de la directora del museu Sant Pius V, de València, sol·licitada pel Grup Parlamentari Popular.

Té la paraula el conseller, per un temps il·limitat.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Bé.
Moltes gràcies, presidenta.

Moltes gràcies, diputats i diputades.

I gràcies també al secretari autonòmic de Cultura i Esport, Albert Girona, que he pogut estar present a la seua compareixença i agraïsc tant la seua feina com la dels directors generals, per haver fet una exposició tan ben feta i que marca, realment, els objectius que estem treballant des de la nostra conselleria.

El motiu de la meua intervenció avui, de la meua compareixença, en este cas en el punt 8, va al voltant dels motius sobre el cessament de l'anterior directora del museu Sant Pius V.

La decisió del Consell de canviar la persona responsable de la direcció del Museu de Belles Arts, de València, respon, responia en aquell cas, quan ho vam fer, a motius d'organització derivats de la nova composició del Consell i, especialment, a la voluntat de l'actual equip de govern de millorar la gestió portada a terme pels anteriors responsables durant la passada legislatura.

Més enllà de la decisió del nou Consell, els tècnics del museu, els col·lectius en defensa del patrimoni, així com associacions culturals, ens van fer arribar des del primer dia, i abans dels coneguts problemes sobre la refrigeració i el robatori, la necessitat de posar al capdavant del museu una persona amb reconegut prestigi i capacitats per a dirigir la que és la segona pinacoteca de l'estat.

Apostar per la cultura no és únicament invertir en diners, sinó tractar també, des del principi i des de les administracions, que els professionals més preparats siguen els responsables de gestionar-la.

Hem de contribuir perquè les persones que ocupen estos càrrecs tan rellevants tinguen formació en la matèria i experiència en el sector, i no responguen únicament a qüestions d'amistat, com fins ara havíem vist en massa ocasions, no?

Per aquest motiu, després del cessament, vam nomenar, de forma provisional, com a director provisional fins que estiga acabat el manual de bones pràctiques que abans ens ha presentat també el secretari autonòmic.
.
.
, doncs, això, el senyor José Ignacio Casar Pinazo.
I ho hem fet fins que puguem presentar eixe codi de bones pràctiques, que el que volem és que es puguen presentar candidatures a les direccions de reconeguts professionals del sector; per tant, que no es presenten només aquelles persones que des del govern puguen determinar, sinó que es puguen presentar gestors culturals, persones capacitades que presenten un projecte, per tal de dirigir les principals institucions culturals del nostre país.

De moment, eixe nomenament provisional que hem fet amb el senyor José Ignacio Casar Pinazo respon a unes necessitats temporals per a este període de transició, però, sobretot, respon a unes necessitats que nosaltres vam determinar i que abans els estava enumerant: que siguen, precisament, persones coneixedores del món cultural, de la gestió cultural i que tinguen un currículum adient, escaient per poder gestionar el que van a gestionar, encara que siga de forma provisional, com l'actual, no?

Precisament, José Ignacio Pinazo ho té.
I és que el nou director, que fins el moment del seu nomenament era el cap de servei de promoció cultural de la conselleria d'educació, cultura, investigació i esport, és arquitecte i té una extensa experiència en restauració d'edificis monumentals i museïtzació.
També dins del seu currículum destaquen, entre altres coses, edificis o actuacions en edificis tan destacats com la catedral de Valencia, l'església de Santa Caterina, el Museu Històric de Sagunt.
També ha exercit com a arquitecte inspector del patrimoni de La Generalitat i ha dirigit el màster de conservació del patrimoni, de la Universitat Politècnica de València, per tant, plenament relacionat en allò que ha d'anar precisament a dirigir en el museu.

I, a més a més, pel que fa a la gestió cultural, José Ignacio Casar Pinazo dirigix, des de l'any 1999, la Casa Museu Pinazo, que conserva i exhibeix, entre altres, els fons artístics i documentals del pintor valencià, Ignacio Pinazo Camarlench, de qui és besnét.

I té una dilata experiència, també, pel que fa a la gestió dels equips humans, tant del sector privat com al públic.

En definitiva, creiem que es tracta d'un professional de la casa, que coneix amb profunditat la realitat del museu i que pot assolir amb totes les garanties els reptes tècnics, organitzatius i de conservació dels fons artístics que presenta la primera pinacoteca valenciana.
Com diem, té capacitat contrastada per a la coordinació i la supervisió de les obres, cosa que ara mateix està al nostre museu.
Pot assolir les qüestions relacionades també amb les instal·lacions, la vigilància i en general la revisió i l'actualització dels protocols, per tal de millorar el funcionament de la institució.
I la seua experiència al capdavant de la Casa Museu Pinazo també el fa una garantia de la correcta conservació dels fons artístics i de la bona museïtzació.
I d'altra banda, té com a director provisional també el repte de posar les bases del rellançament del museu.
Pensem que és completament necessari que donem màxima visibilitat a este museu que és tan important per als valencians i les valencianes i que durant massa temps no s'ha aprofitat el suficient, no ha tingut les suficients visites que a nosaltres ens agradaria.

I he dit que és una adscripció provisional, perquè el que volem és funcionar, com hem dit abans, a partir del codi de bones pràctiques.
Quan estiga acabat el codi de bones pràctiques, convocarem este concurs obert.
Però no només això, sinó que aquesta plaça que està ocupant actualment el director provisional és una plaça de lliure designació que, com vostés sabran, i si no ho expliquem, requerix un procés obert de participació i de designació en segona instància.
Hem fet el primer procediment, ocupar en forma provisional, i després continuarà el seu procediment habitual, per tal de ser adscrit en eixa lliure designació.
Per això, de moment encara no ha passat el seu nomenament pel patronat del museu, perquè no és un nomenament definitiu, sinó que és un nomenament transitori, i evidentment el nomenament passarà pel patronat del museu en el moment que tinguem la persona que ha de ser la que provisione eixe lloc de forma definitiva.
I evidentment no ens saltarem cap dels passos.

En definitiva, el que nosaltres pensem és que el museu ha de tornar a rellançar-se, ha de tindre persones capacitades al seu capdavant i que posen en valor el que és la principal pinacoteca valenciana, i sobretot que la tornen a obrir a la ciutadania valenciana i que siga la ciutadania la que puga gaudir i la que puga ser realment conscient del tresor que tenim al museu Sant Pius V.

Simplement acabe la meua primera intervenció ací, sabeu que no m'agrada allargar-me molt i en tot cas reste a la seua disposició per contestar les preguntes.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Molt bé, moltes gràcies.

Té ara la paraula el Grup Popular per un temps màxim de huit minuts.

El senyor Mulet Taló:

Moltes gràcies, conseller.

Moltes gràcies, Vicent, per vindre a donar-me explicacions.
Jo tampoc utilitzaré tots els minuts.
Tampoc m'hauran de cridar l'atenció.
Però sí que és cert que es donen unes circumstàncies molt especials.
I a més, de difícil comprensió.
Mos diu que per a prendre la decisió s'ha escoltat els tècnics del museu, s'ha escoltat associacions, s'ha escoltat l'entorn del museu per a prendre la decisió de cessar l'anterior directora, i aleshores es nomena un altre provisionalment i complint la llei, però no s'informa ni al patronat.
N'hi ha, pense jo, una incongruència de discurs en unes coses i unes altres.

I després, per a mosatros n'hi ha una qüestió molt més important, i són les raons per les quals es pot desqualificar un professional.
U pot dir obertament que pense que esta persona que està ficada per un altre equip de govern i està ficada per un altre partit, que inclús havia tingut vinculacions directes en el partit, doncs no li pareix bé que siga la directora del museu.
Però anar a buscar qüestions com problemes de climatització, com problemes econòmics -que ara després li faré un altra pregunta- per a desqualificar la tasca professional d'una persona que no soles al front d'eixa competència, sinó d'altres, ha demostrat que es podien fer i s'han fet coses molt importants a la nostra comunitat, ens pareix que no és raonable.

Una de les qüestions, que encara vosté no ho ha dit ara, però sí que s'han dit i estan per escrit, és el problema de la gestió econòmica.
Però encara no mos han contestat si estava supervisada per la intervenció, que sí que ho estava, i quines eren les carències que manifestaven eixes supervisions.
S'ha acusat esta persona de mantindre contractes amb objeccions o condicionats.
Vosté no ho ha fet ara, però està escrit.
Contracte de manteniment, etcètera.
Bé, però no se mos està dient quin i com s'han de fer eixos contractes.
No se mos està dient si vosté de veritat mantindrà al front de totes les institucions de La Generalitat les persones o els directors que tinguen alguna objecció en algun dels contractes que té oberts a la seua institució.
És a dir, són qüestions que no són positives per al museu, ni per a la pinacoteca, ni per a la cultura valenciana.
Però que s'han d'aplicar en el conjunt dels espais.

I per descomptat mosatros tornem a insistir que considerem que -per dir-ho en una paraula, perquè no em cride l'atenció (inintel·ligible) .
.
.
- que no està bé, que no està bé, que es desqualifique professionalment la tasca d'una persona com ha segut la senyora Paz Olmos.

Simplement ens resta per matisar.
És cert que en anteriors declaracions el senyor conseller havia dit que s'havia de donar un període de reflexió, i ara ja ha manifestat el procés concret pel qual d'alguna manera es designarà un nou director.
També és cert que en la glossa que mos ha fet de José Ignacio Casar quasi que mos dóna ja una clara referència de quins seran els criteris del codi de bones pràctiques.
Però bé, està bé que haja buscat una persona molt qualificada per a provisionalment portar la direcció del centre.
Però també seria important.
.
.
vaig a dir-li un poquet el que li he dit abans al secretari autonòmic, és a dir, vostés tenen la responsabilitat de govern, i de govern del present.
Està clar que no es pot fer tot en cent dies.
Està clar que volen fer-ho tot consensuat.
Està clar que volen fer-ho tot repensat.
Però mos han de començar a donar ja dates, calendari, accions concretes, codi de bones pràctiques, que a més condicionarà la direcció de totes les institucions de la comunitat.
Això ha de tindre ja un calendari concret i uns interlocutors concrets.

No val a dir: Â«Dialogarem amb tot l'espai.
Â» Anem a vore: a qui cridaran per a seure a fer el codi?
Cal concretar i a més cal fer-ho a tota paleta.
Que ha estat l'estiu?
Bé, doncs ho senc molt.
Ho senc molt.
Doncs a treballar en estiu o a treballar quan siga.
Ja ho sé que és dur governar, ja ho sé que per a vostés que han d'aplicar un canvi a tota l'estructura és complicat.
Però, primera, que ho havien d'haver tingut previst, per si de cas.
I segon, que en este moment no podem esperar a la Comunitat Valenciana que en temps desenvolupen un codi de bones pràctiques i ja vorem com es fa.

Resumint, pensem que cal comprometre la gestió de govern amb dades concretes.
I segon, pensem que s'ha de dir la veritat.
Volen vostés eliminar la senyora Paz Olmos per la seua vinculació a un partit concret, mos pareix molt bé, però no desqualificar-la en qüestions que a més són de difícil justificació, com les dos que li he dit, tant la de la climatització com la dels problemes econòmics.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Em sap greu si els sap greu que es cride l'atenció.
Simplement sóc al final una.
.
.

El senyor Mulet Taló:

No, no, si fa la seua tasca.
(Rient)

La senyora presidenta:

Sóc la ferramenta per dur a terme les normes parlamentàries.

Té ara la paraula per un temps màxim de quatre minuts el Grup Podemos-Podem.

La senyora Quiñonero Hernández:

Bon dia, senyor conseller.

Bueno, yo creo que ha sido la señora Paz Olmos la que se ha desacreditado sola, y es necesario, me parece extraordinario que hayan tomado una medida de poner al frente de una institución tan señalada a alguien realmente responsable y capaz de llevar a buen término, por lo menos en este período transitorio, una gestión responsable.
Bueno, leo los periódicos, los medios ya han hablado de ello.

Yo creo que el Partido Popular ha hecho hasta ahora, lo veíamos antes en el debate anterior, sí que ha hecho un relato de su… sí tenía un relato frente a la política, y la gestión de Paz Olmos lo ha representado muy bien.
Yo creo que era una política deliberadamente de abandono, de desconsideración del patrimonio, y que ha eludido los principios básicos de la profesionalidad.

Si tuviera que definir el relato de la política realizada por el Partido Popular en general, y al frente de esta institución, podría ser como una política de postín para el consumo de una élite de escaparate.
Bienvenido el señor Pinazo, y adiós definitivo a los relatos ineptos y de postín que han definido el gobierno y la política del gobierno anterior.

Gracias.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyora diputada.

Té ara la paraula el Grup Ciudadanos per un temps màxim de quatre minuts.

La senyora García Jiménez:

Bon dia.
Moltes gràcies, senyora presidenta.

En primer lloc indicar que és un honor tindre el senyor Marzà ací, en esta comissió, i esperem que el tingam més sovint entre nosaltres.

Según indica el conseller Vicent Marzà, el cese de la directora Paz Olmos fue debido a que en función de la resolución de un informe que mandó realizar, el estado de conservación de las obras de arte y la gestión global de la pinacoteca eran negativas.
Es decir, que dicha persona no realizaba las gestiones de su cargo adecuadamente.
Y esto está mal, muy mal.
Porque esta dejación de funciones ha provocado pérdidas de incalculable valor que ahora hay que restaurar e invertir económicamente.

Pero en Ciudadanos creemos que la totalidad del motivo del cese que tiene el Consell frente a esta persona no es solamente la causa anterior, sino que hay otro motivo con gran peso específico, porque si no, no se hubiese entretenido tanto en explicarnos las características y la vida laboral del nuevo presidente, bueno, en este caso, el nuevo director provisional que tenemos en el museo.

Como decía, en el anterior mandato hasta tres nombres de historiadores tuvo encima de la mesa el expresidente Francisco Camps para nombrar como cargo de director o directora del Museo de Bellas Artes San Pío V, en aquel momento.
Pero fue la afortunada Paz Olmos quien fue nombrada.
Y vemos que con una trayectoria profesional distinta a la adecuada para ocupar ese puesto, pues no pertenecía ni al gremio profesional de esta plaza, ni se ve una formación de un conocimiento específico sobre la materia, pericia, habilidad en relación al puesto.
Pero no somos quién para dudarlo.
Pero esto no importó para que fuera nombrada como directora de uno de los más prestigiosos museos la anterior directora.
Y no me gustaría que hubiera maliciosa interpretación, pero me gustaría comparar este caso con la situación que está sufriendo toda la juventud en su búsqueda de trabajo.
¡Qué mal lo tienen!

Ciudadanos, en este sentido, somos contrarios a los nombramientos de personas que ocupan puestos de dirección sin formación específica en la materia que pueden abordar.
Abogamos por el mérito y la capacidad como criterios fundamentales a la hora de designar las personas que deban ocupar cargos públicos, así por una gestión eficiente y transparente.
Esperamos que el nuevo Consell no realice una política de sintonía, como se viene dando en el anterior.
Confiamos en que su política, a la hora de designar cargos públicos, se base siempre en los criterios de mérito, capacidad y, por supuesto, que haya transparencia.

La conselleria ha nombrado a José Ignacio Casar Pinazo como director provisional del museo San Pío V, pero me gustaría que explicase cómo va, señor Marzà, a nombrar al director definitivo, qué criterios va a seguir para su nombramiento.
Ha dicho el código de buenas prácticas, pero no sé qué requisitos contiene.
Y, sobre todo, si vamos a ser conocedores de dichos criterios.

En este sentido, Ciudadanos le invitamos a que, antes de elegir los requisitos de designación del nuevo director o directora, tanto de esta institución como de cualquier otra, no dude en ponerse en contacto y consulte a los técnicos de esta materia, los colectivos de profesores de la universidad que se dedican a la historia del arte y profesionales de prestigio, que estarán encantados de ayudar y de que cuenten con ellos.

Tomemos una decisión profesional y no política en los criterios del nombramiento; además, le animamos a que publique el procedimiento en la web de la open data de La Generalitat, que en lo que llevamos de legislatura todavía no se ha publicado ni una sola información.

Ya que ustedes han hecho una apuesta por la transparencia, aprovechen este nombramiento para hacerla factible.

Gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora diputada.

Té ara la paraula, per un temps de quatre minuts, el diputat Josep Nadal del Grup Compromís.

El senyor Nadal Sendra:

Gràcies, presidenta.

Bé, donar les gràcies al senyor conseller per la seua presència ací amb tots nosaltres.

Dir, primer que res, que em sembla molt curiós que el Partit Popular demane una compareixença d'un conseller per a parlar del cessament d'un càrrec de lliure designació.
Després d'unes eleccions, la veritat és que em sembla bastant curiós, al cap i a la fi la gent vota per a canviar les polítiques, en este cas les polítiques culturals i de com ha anat el museu Sant Pius V, i, evidentment, canviar la direcció del museu és una labor que uns partits, un nou govern triat per la ciutadania estem obligats, des del govern, pense que el govern està obligat a fer-ho, ¿no?

Sembla interessant totes les coses que s'han contat ací, sobretot perquè en el nomenament de Paz Olmos ja va haver-hi una rebuig unànime de tot el sector cultural que té a vore amb (soroll de papers) els museus i amb les pinacoteques, va haver-hi un rebuig unànime tant dels sectors com artistes, programadors, comissaris, etcètera, etcètera, perquè no n'hi havia una formació específica d'esta persona per a ocupar este càrrec i, a banda dels altres problemes que han passat, que d'alguna manera són conseqüència d'esta falta de formació específica com el fet de l'aire condicionat, com el fet -que això ho parlarem després- de les mesures de seguretat que no eren les que pertocaven per a un centre de la importància com és el Sant Pius V.

Llavors pensem que el més normal de tot era el seu cessament, i el seu cessament evidentment perquè el nou govern, impulsat en el pacte del botànic necessita unes noves formes de fer, necessita sobretot professionalitat, formació específica -com ha comentat la companya de Podemos- i necessita, sobretot, la participació de la gent de la cultura en la tria dels gestors culturals que, ara, després, supose que el conseller explicarà -perquè ho han demanat repetidament- quins són els paràmetres per a triar els nous gestors culturals i supose que s'explicarà.
Però, evidentment, estes són les coses bàsiques per les quals s'hauria de guiar el nou govern i que estan introduïdes dins del pacte del botànic, ¿no?

En este sentit, pense que el fet que s'haja triat un nou director provisional, com a provisional però que ja compta amb totes estes característiques de formació específica que s'estan demanant però al mateix temps es diu que és provisional, que en un futur pròxim n'hi haurà un procés participatiu on participarà tant la gent de la casa com la gent del sector per a poder triar una persona que done la talla del centre del que estem parlant.

Bé, d'alguna manera pense que és important que tot açò, i li agraïm també al Partit Popular que haja tret el tema perquè així podem exemplificar que n'hi ha un canvi real en les polítiques que està duent endavant el Consell i que comptem amb la professionalitat i comptem amb la participació del sector.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor diputat.

Té ara la paraula el diputat Fernando Delgado per un temps de màxim de quatre minuts, del Grup Socialista.

El senyor González Delgado:

Señor conseller, estamos en lo mismo.
Llega usted aquí en el mes de octubre hablando de un código de buenas prácticas que no ha sido capaz de redactar y poner en marcha; ha llegado usted aquí sin el nombramiento de un director definitivo del San Pío V; y ha tenido muchos meses para realizarlo.

De manera que si hubiera hecho en estos meses todo lo que tiene que hacer es posible que a lo largo de esta legislatura no tuviéramos que llamarlo aquí para casi nada y nos priváramos de verlo.
Pero, en fin, al parecer no ha usado bien el tiempo del que ha disfrutado ya como conseller.

Ha traído solo, nada más y nada menos, que la biografía del director provisional del San Pío V.
Bueno, ya es algo, ¿no?
Ha traído la biografía, ha traído una biografía porque al parecer no ha traído por completo la biografía de la directora cesada que es una biografía también considerable para ser la directora nada más y nada menos que de la segunda pinacoteca nacional de España.

Claro que esta desgracia de la señora Olmos y desgracia del San Pío V ha servido, al menos, para que la ciudadanía sepa que en Valencia cuenta con la segunda pinacoteca nacional, nada más y nada menos.

El trabajo de promoción que ustedes han conseguido con esta barbaridad de cesar a la señora Olmos del San Pío V es verdaderamente notable.
¡Ojalá!
consigan hacer llegar a los valencianos el valor de sus museos, el valor de su patrimonio, aunque sea por estas causas indeseables como el cese de una competentísima directora de la pinacoteca del San Pío V.

Es lamentable que en Valencia, donde hemos tenido expertos en arte tan notables, hemos tenido un director de la Tate Gallery de Londres valenciano, o dirige el Reina Sofía un valenciano, más otros valencianos que hay aquí que han ocupado ya responsabilidades en tareas museísticas, sea tan difícil encontrar expertos.

Y es una pena que el San Pío V no tenga en la sociedad valenciana, como tiene el Museo del Prado, una asociación de amigos del museo, patrocinadores, y gente que apoya desde la empresa, desde el mundo de la empresa y de la sociedad a la gran pinacoteca nacional.

Que ese ejemplo del Prado nos sirve para aquí como ha servido el ejemplo del Prado para tener un director eficaz a lo largo de muchos gobiernos sin ninguna contestación por parte de nadie y absolutamente acreditado.
Parece que eso es muy difícil.

Pues, bien, el director del Museo del Prado no es historiador, y eso también por aquellos que piensan que ha de ser historiador el director de un museo por ser un museo histórico.
Es decir, el director de un museo de arte moderno ha de entender de arte y el director de un museo tradicional, de un museo con historia ha de ser un historiador, sepa más o sepa menos de arte; incluso siendo historiador del arte no es la perfecta garantía de que sea un experto en museos ni un experto en el análisis de la obra de arte, puede ser sencillamente un historiador del arte.
El historiador de la literatura no es necesariamente un creador ni un crítico, puede ser sencillamente un historiador de la literatura.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Té ara la paraula per un temps il·limitat el senyor conseller.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Bé, gràcies.

Començaré perquè se'ns ha dit que tenim la responsabilitat del present i és totalment certa.

I ara, tot seguit, detallaré tot el que hem fet i que demostra que no només tenim la responsabilitat del present sinó que tenim la convicció que, precisament, el millor lloc on podíem estar és governant perquè tenim molts idees, moltes ganes de canviar les coses i tenim capacitat per a tirar-ho endavant.
Entraré ahí i explicaré el que hem anat fent.

Però sí que és cert que em sembla curiós que s'esmente precisament l'absència en un nomenament provisional quan he dit que en el definitiu evidentment es consultarà el patronat, quan (soroll de papers) -si no recorde malament, si no em fallen les dades que tenim- segons l'article sisé del Decret 211 de 1991, diu que Â«les reunions del ple del patronat del museu se celebraran cada tres mesosÂ», diu que cada tres mesos.
Doncs bé, este patronat no s'ha reunit en ple des del 29 de setembre del 2003 i algun canvi de direcció del museu crec que hi ha hagut, precisament del que estem parlant ara.

I, per tant, diria que alguna cosa no es va fer bé en el moment del nomenament i des del 2003, si no s'ha reunit el patronat, alguna responsabilitat han de tindre, ¿no?

Més enllà d'això, evidentment, el que hem fet nosaltres -com he dit abans- era cessar de forma imminent, d'una forma més…, d'acord amb el procediment administratiu, i buscar una persona provisional per anar dirigint el museu en eixe procés de transició.

Però no només hem fet això, també hem afrontat els principals reptes que tenia el museu fruit d'eixa direcció i d'eixa gestió, no només per part de la directora sinó també pels anteriors càrrecs polítics que portaven la direcció de l'anterior conselleria, amb els problemes que hem vist i que hem determinat i que són coneguts per la societat valenciana -que abans també el secretari autonòmic ha fet esment-, com la descoordinació entre les administracions, ¿no?

Per exemple, caldria recordar aquell moment en què n'hi havia pressupostats vora 21 milions d'euros en els pressupostos del ministeri per tal de millorar el Sant Pius V i per una falta de coordinació entre l'administració de l'Ajuntament de València, La Generalitat i el ministeri -curiosament governats pel mateix partit- no es va tirar endavant i van perdre els valencians i valencianes una inversió estatal que haguera estat molt bé i que ara estaríem gaudint tots.

Més enllà d'eixes descoordinacions manifestes que hi han hagut en diferents ocasions hem patit -i després tindrem temps de parlar-ne- una manca de gestió eficaç evident, si no u no deixaria desconnectades unes alarmes, ¿no?
, per exemple, o no estaria sense funcionar la climatització des del mes de març, per exemple, amb els danys que això va causar, ¿no?

Per tant, hem explicat sobradament quins són els motius pels quals vam fer el cessament i com hem anat actuat des del mateix moment.
De fet, la climatització, des de la mateixa direcció general de cultura i el secretari autonòmic de cultura i esport es van implicar directament i van aconseguir solucionar el problema de la climatització que s'arrossegava des del mes de març i nosaltres en poques setmanes ho vam solucionar, després d'aquell incident que va haver-hi important, greu, en l'afectació d'algunes de les obres i, de fet, es va solucionar amb tanta rapidesa com va ser possible i ja està solucionat, no n'hi ha problemes de refrigeració.
I això ho vam fer de seguida nosaltres amb eixa gestió del present que se'ns demana i que ja estem fent, ¿no?

I no només això sinó que durant uns quants mesos el servei de manteniment ha estat funcionant sense contracte i no es va donar solució des de l'anterior govern, i nosaltres hem iniciat els processos per a fer el nou procediment de contractació perquè això funcione.

Per tant, ¡i tant que estem treballant!
I estem gestionant allò que se'ns ha deixat, de la forma que se'ns ha deixat que, evidentment, per a nosaltres -i crec que és compartit per la ciutadania, si no, no estaríem ací- no és la més adequada, per no dir una altra cosa.

I no només això, hem parlat de futur, i hem parlat de futur per a solucionar, precisament, un llarg viatge que per a nosaltres pensem que ha arribat a un port que no era el que tocava i és que hem parlat d'eixe codi de bones pràctiques, codi ètic de bones pràctiques de la gestió cultural.
Se'ns demana que el presente, el presentem, el dia 14 l'anem a presentar i seran coneixedors de quins són, en concret, l'aposta que fem des de la nova conselleria, en este cas en el ram de la cultura i l'esport, per com ha de ser eixa nova gestió cultural, el 14 farem la presentació pública.

I ¿qui participarà d'eixe procés del pla estratègic?
Ho hem dit i ho hem manifestat en diverses ocasions.
Tots els sectors implicats, i no només els sectors implicats sinó aquells experts que durant tants anys, i ahí faig menció també al que s'abordava des de la diputada del Grup Ciutadans, Ciudadanos, que ens deia que havíem d'escoltar els experts i els havíem de tindre en compte, i és evidentment això el que anem a fer i és el que anem a construir entre totes i tots amb eixe pla estratègic que, precisament, vindrà fet, vindrà elaborat el seu esborrany, el seu primer pas estarà fet per experts en la matèria i no per gestors polítics com nosaltres i, al mateix temps, amb eixe codi de bones pràctiques, eixe codi ètic de bones pràctiques, determinarà que precisament per triar les direccions de les principals.
.
.
, de totes aquelles que puguem administrativament traure a concurs i que puguem, per tant, fer extensible a tota la ciutadana, a tots els gestors culturals que vullguen presentar un projecte per tal de dirigir eixes administracions culturals, eixe procés no serà únicament decidit pels gestors polítics tampoc, com passava abans que en la majoria dels casos, no en tots, però en la majoria dels casos s'acabava decidint un poc directament pel mateix gestor, ¿no?
, pel mateix polític.

Nosaltres, en eixe codi de bones pràctiques, anem a introduir i ho presentarem el 14.
.
.
, i, per tant, tindrem ocasió, i és imminent i, per tant, sí que hem estat redactant-lo ja.
No estan totes les persones triades, però, evidentment, s'ha estat redactant, com deia el secretari autonòmic, mirant quins altres codis ètics de bones pràctiques hi ha i quins comportaments hi ha per a triar aquestes places per tal d'anar millorant-les i adaptar-les al nostre territori.
I el presentarem el 14 i allí podrem tirar-ho endavant.

Dit això, pense que sobra.
.
.
sobra explicació respecte al motiu del cessament i, sobretot, a donar resposta a eixa necessitat d'explicar com s'ha cessat a una persona que no va ser nomenada precisament en el millor tràmit, ¿no?
, i pense que això calia posar-ho de manifest, i que havia estat criticat des del seu inici, s'ha dit, ¿no?
, però ací mateix tinc el comunicat que.
.
.
, bé, en tot cas, si ho volen llegir, els el passaré, que van fer, signat per les associacions d'artistes visuals i crítics d'art en el mateix moment del nomenament de l'anterior directora i que no només van signar les principals associacions d'artistes i gent vinculada al món de l'art del nostre territori, sinó que, de seguida, es van afegir també artistes i crítics d'art de tot l'estat.
Per tant, era bastant unànime que no semblava el perfil més adequat, també, per part dels propis artistes i gent del món cultural.

Per tant, nosaltres anem endavant, tanquem una època que per a nosaltres ha segut un balanç completament negatiu i no cal explicar molt més per què.
En tot cas.
.
.
, i el tanquem fent eixa presentació, fent el cessament de l'anterior directora, començant un procediment transparent; començant un procediment amb els criteris administratius que pertoquen, no com en el passat; presentant el codi ètic de bones pràctiques, i dient també que eixe pla estratègic el presentarem durant l'últim trimestre de l'any o bé al principi, només començar el primer trimestre del 2016.
Perquè, precisament, quan u vol la participació de tots els sectors, el que no pot fer és imposar directament allò que ell ha pensat, sinó que ho ha de portar a diàleg amb tot el món i això tracta un temps per construir eixe relat del qual també parlava el secretari autonòmic.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Obrim el torn de rèplica.
¿Algú més?
Molt bé, té quatre minuts el Grup Popular.

El senyor Mulet Taló:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Moltes gràcies, Vicent.
.
.
, senyor conseller, per estar ací amb mosatros.

Jo he tingut el privilegi de treballar amb deu consellers de cultura, no com a diputat, sinó com a regidor, i de tots els símbols polítics, i sé el que suposa i per això agraïsc especialment que estiga ací en esta compareixença personalment.

Però torne a dir el mateix, és clar que alguna cosa no vam fer bé.
Clar que sí; si no ni vosté estaria ahí, ni jo estaria ací.
Clar que alguna cosa no vam fer bé.
Però ja està.
Vosatros sou govern, no sou oposició.
.
.
, vostés -perdó- són govern i no són oposició.

I això és el que mosatros estem demanant.
No estem demanant altra cosa.
Com, qui i quan.
Ara mos ha explicat el senyor conseller que ja està prèviament, que inclús alguna cosa ja s'ha dit.
Bé, avui, i això sí que ho dic jo, avui era el dia.
Ací se mos podia haver dit quin és el calendari.

Perquè torne a repetir el que ha dit antes.
Senyor conseller, no seré jo qui, amb una ironia de mal gust, li demane que ho tinga tot fet.
L'únic que li estic demanant és calendari de treball, igual que li hem fet i li hem demanat al secretari autonòmic, calendari de treball, però calendari concret.

I disculpe'm, però no me pareix bé que estiga fet i que avui no se mos haja dit.
En definitiva, som qui som, però açò és el parlament i açò crec que és una desconsideració.

Jo acabaré fent-li tres preguntes.
Una ja li l'he feta: com, qui i quan.
I, després, vaig a fer-li dos preguntes més perquè tinc especial interés per declaracions que han eixit en premsa i m'agradaria que, ja que tenim ací al senyor conseller, mos les fera.
Una, ¿pensa que la indumentària i el sector que es meneja al seu entorn no té cap espai creatiu?
I la segon pregunta, i molt concreta: ¿afirma o se pot afirmar que la supervisió de la intervenció de la Generalitat valenciana ha sigut incorrecta en el museu Pius V?

Res més per la meua part.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor diputat.

Té, ara, la paraula el conseller per a finalitzar aquest punt.
I els informe que farem un descans de cinc minuts en acabar per continuar després.
Per quatre minuts.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Gràcies.

Conec la seua trajectòria i sé que.
.
.
i sé que ha treballat molt des de les institucions i agraïsc que tinga.
.
.
això, que em done eixa benvinguda en la comissió, perquè sé que coneix bé la matèria i que l'ha treballada molt durant molts anys, i també li agraïsc eixa feina, evidentment.

Com déiem, se'ns ha insistit.
.
.
, crec que el calendari l'hem marcat.
El 14 presentem el codi ètic i en el.
.
.
, sí, el 14 presentem el codi ètic i serem tots coneixedors, a partir d'ahí, de quina és la millor manera de triar els diferents càrrecs.

I hem dit també que eixe pla estratègic de la cultura, del món cultural.
.
.
, i que volem que servisca precisament per a reindustrialitzar eixe sector, és a dir, per a tornar-lo a posar en valor també econòmicament, no només socialment, que també és necessari.
La ciutadania valenciana té una necessitat d'accés a la cultura i de reafirmació en el món cultural, que fins ara pensem que no ha segut el suficientment extensa i el suficientment abastada per tota la societat, i volem tirar-ho endavant precisament amb eixe pla estratègic i que, a més a més, tinga un espai perquè la indústria cultural valenciana tinga un pes específic econòmic, com ha determinat també abans el secretari autonòmic, i que realment puguem estar parlant d'un indústria creativa, cultural, de creació també de llocs de treball de qualitat.

I, per tant, eixe pla estratègic, que hem dit que presentarem, o bé a finals de 2015 o bé a principi de 2016.
.
.
, en una mesura que eixe procés participatiu s'allargue més o menys, en el qual tot el món i tots els actors puguen participar i puguem anar escrivint-lo conjuntament a partir d'un esborrany.
És la nostra responsabilitat plantejar propostes, evidentment, però també és la nostra responsabilitat com a nou govern i com a eixe canvi real que plantejava el diputat de Compromís i que deia que ja s'està veient eixe canvi real.
Precisament, el canvi real també s'ha de fer en les formes i el contingut i, per tant, la construcció l'haurem de fer entre totes i tots, i no vindrem ací a dir Â«això és el que hi haÂ», sinó que precisament el construirem.
I eixa construcció l'hem de fer conjuntament, i ho portarem.
.
.
portarem a debat i ho farem entre totes i tots.

El 14 presentarem quines són les bases d'eixe procediment, d'eixe codi ètic i que tindran accés.
.
.
Hem determinat.
.
.
, evidentment, si estiguera ja escrit completament, l'haguérem presentat hui.
Si el presentem el 14 és perquè tenim les bases d'eixe document per tal de poder-lo presentar-lo el 14, i no abans.

Evidentment, ahí estarà.
.
.
, com he dit abans, en què la majoria de les comissions que determinen els llocs.
.
.
, les persones més idònies no tindran, per exemple, una hegemonia del govern, o no tindran una direcció majoritària decidida pels polítics en la gestió, en este cas de la nostra conselleria, sinó que serà oberta i en la qual n'hi haurà un pes específic molt important dels tècnics.

Dit això, nosaltres estem convençuts que a partir d'eixe pla estratègic i en el conjunt del treball de tots els sectors culturals, i evidentment en el conjunt del treball dels diputats i les diputades que formen part d'aquesta comissió, podrem rellançar la indústria cultural al nostre país en les línies que ha explicat el secretari autonòmic i estem convençuts que ho farem bé entre totes i tots.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor conseller.

I, senyors diputats i diputades, en cinc minuts, perquè tenim l'ordre del dia molt plenet, tornem a vore-mos.
Fem un descans.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

Compareixença del conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport, senyor Vicent Marzà Ibáñez, per a explicar els criteris segons els quals s'han habilitat noves unitats i un període d'escolarització extraordinari, sol·licitada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 941)

La senyora presidenta:

Continuem.

Anem ara pel punt 9: Â«Compareixença del conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport per a explicar els criteris segons els quals s'han habilitat noves unitats i un període d'escolarització extraordinari, sol·licitada pel Grup Parlamentari Popular.
Â»

Té la paraula el senyor conseller per un temps il·limitat.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Molt bé.
Gràcies.

Primer que res contextualitzar un poc el que significa les habilitacions i el que és un procés habitual i no habitual.

Com sabreu, primer es fa l'arranjament escolar que determina quines són les unitats que s'oferten i després hi ha procés ordinari d'habilitacions que el que fa és donar resposta al que ha sigut la part de la matriculació i ajustar si realment eixa primera oferta que s'havia fet s'ha adequat a la demanda o no, i per tant se van habilitant diferents aules que no tenen un caràcter continu, és a dir, que no s'habiliten per a la continuïtat sinó que són habilitacions concretes d'aules per a indeterminats centres.
Això es fa de forma habitual i és normal que siga un procediment dinàmic, obert, en què es vaja donant resposta a les demandes que n'hi han i a les demandes que van sorgint.
Per tant, és el que s'ha fet i el que es continuarà fent perquè és necessari adaptar-se a les necessitats que van canviant en cada moment.

Una vegada acabat el procés d'admissió i formalitzades les matrícules, doncs això, com deia, s'ha d'ajustar la planificació realitzada en l'arranjament amb la realitat del que hi ha hagut de matriculació.
I eixe ajust passa per l'habilitació d'unitats.
I això és el procés ordinari, no?
, s'habiliten.
.
.
, habilitacions per l'ajustament de l'arranjament escolar al febrer, les derivades del procés d'admissió en aquells centres on no s'havia previst que hi hauria tanta demanda o en aquelles poblacions en què no s'havia habilitat en determinats centres es poden habilitar per tal que.
.
.
, que això, que una oferta inferior a la demanda no done resposta a les necessitats d'escolarització o altres necessitats d'habilitacions que n'hi han relacionades en la introducció de les unitats en el programa informàtic, que és Itaca, que és el que gestiona els centres educatius.

Normalment es basen les habilitacions en aquest criteri, però també n'hi han habilitacions extraordinàries de forma continuada, i és que no només en aquest 2016-2017, sinó que s'ha fet habitualment en anteriors processos, en anteriors anys.
De fet, moltes vegades, al final del curs es necessita tornar a mirar eixes habilitacions per al principi del curs següent, per exemple en l'existència de l'alumnat repetidor en més gran mesura o, per exemple, en diferents dictàmens d'escolarització, que fan que s'haja de reduir la ràtio en funció dels dictàmens que hi ha, o per l'augment de matrícula de persones que arriben de nou al municipi.
Per tant, a partir de juliol arriben i s'han de matricular i, per tant, s'han d'habilitar unitats.

N'hi ha diferents criteris.
Els criteris que hem seguit són els criteris habituals i són els que hem anat tirant endavant, com són, com deia, la població a escolaritzar, l'oferta dels programes educatius del centre, també s'ha de donar resposta a això, i ara els determinaré, en concret, algunes de les noves habilitacions com les hem fet en funció d'eixos programes educatius que n'hi han en els diferents centres.
Doncs, això, les necessitats educatives especials de determinat alumnat, la presència de determinat alumnat amb necessitats educatives especials; la capacitat i l'estat de les instal·lacions, evidentment, això també determina si u pot habilitar o no pot habilitar i on pot habilitar les diferents unitats.
I tot seguit de criteris que són bàsicament els mateixos que s'havien emprat en altres ocasions.

Sí que és cert que també hem fet aquest any especial menció a allò que díem dels programes, dels programes educatius dels centres.
I, en concret, hem tingut en compte les demandes dels diferents programes lingüístics allà on hem pogut arribar, ja que s'han anat habilitant algunes unitats per a desdoblar programes lingüístics mixtos que n'hi havien en alguns llocs, que n'hi havien demandes d'escolaritat en programa plurilingüe d'ensenyament en castellà i programa plurilingüe d'ensenyament en valencià, i no s'havia donat resposta a eixes necessitats.
I hem donat resposta en la mesura en què hem pogut dins de les capacitats que tenim fins ara.

I, en concret, donant resposta a això hem habilitat un total de quatre unitats de programes plurilingües d'ensenyament en valencià, que fins ara no havien estat habilitades, que convivien amb programes plurilingües d'ensenyament en castellà, en concret, a l'escola Herrero de Castelló, a Sant Josep de Calassanç d'Aielo de Malferit i al Virrei Poveda de Petrer, però també ho hem fet amb programes plurilingües d'ensenyament en castellà, i hem habilitat també programes plurilingües d'ensenyament en castellà a Rafelbunyol, al Verge del Miracle, i a Xixona, al Cristòfol Colom.
És a dir, que hi havia una demanda d'ensenyament en castellà i que no s'estava produint.
També l'hem habilitada i hem habilitat eixes unitats.

Pel que fa als centres que havien tingut un gran volum de matriculació i que s'havia quedat gent fora en primera instància, hem actuat d'acord amb allò que.
.
.
els criteris que havia llegit abans.
I és que aquells centres que havien tingut més matriculació, és a dir, més demanda de matriculació que oferta tenien i que en el municipi no es podia donar solució a l'escolarització, hem habilitat una unitat.
És el cas, per exemple, sobretot de municipis més menuts en què no es pot donar resposta en l'oferta educativa que hi ha en el municipi perquè o bé no existix un altre centre o bé també està ple l'altre centre.
I, per tant, s'habilita.
Per exemple al Verge Pobra de Xaló o al CEIP La Muralla de Canet d'en Berenguer, per exemple, hem habilitat, hem hagut d'habilitar-ne més en el mateix municipi per a això.
La resta, evidentment, s'intenta recol·locar dins de l'oferta que n'hi ha en el mateix municipi, no?

Així doncs, què ha ocorregut aquest any?
Doncs bé, comencem el curs 2015-2016 amb tres-centes noranta-cinc unitats habilitades, val?
, de les quals majoritàriament venien ja habilitades per l'anterior govern.
En concret, el nou govern hem habilitat quaranta-set unitats en període extraordinari, set de les quals són a les comarques d'Alacant, cinc a les comarques de Castelló i trenta-cinc a les comarques de València.
Eixes habilitacions han passat també pel procés d'escolta i de participació de la mesa sectorial.
De fet, nosaltres havíem determinat unes habilitacions que pensàvem que eren necessàries, les vam comunicar també a la mesa sectorial i a partir d'eixe moment se'ns van comunicar noves habilitacions necessàries i aquelles que hem pogut donar finalitat i fer-les les hem tirades endavant, no?

I, per tant, dit això, és com hem procedit i els criteris que hem determinat, i remarcar això, no?
, que l'arranjament i les habilitacions són un procés viu i que, evidentment s'han d'anar fent i que és una qüestió habitual que hi hagen períodes extraordinaris d'habilitacions per tal de donar resposta a les necessitats d'escolarització.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor conseller.

Té ara la paraula per un temps de huit minuts, el Grup Parlamentari Popular.

La senyora Gascó Enríquez:

Gracias, presidenta.

Buenos días, buenas tardes ya, señor conseller, y gracias por comparecer para explicarnos esta habilitación exprés que usted realizó nada más llegar a la conselleria.

La verdad es que tenía muchas dudas antes de que usted compareciera y creo que ahora todavía tengo más.
Y me voy a explicar.

Tenía dudas porque este procedimiento que, por cierto, me ha gustado mucho escuchar de su voz decir que el arreglo escolar es un procedimiento normal, porque yo no sé las veces que escuché a María José Catalá decir que esto era un procedimiento normal y ustedes lo definían como un ataque a la enseñanza pública.
Por eso, que su primera intervención, su primera frase sea decir que esto es un procedimiento normal, demuestra, desde luego, que evidentemente las cosas se reconocen o se ven de otra forma cuando se está gobernando.

Le decía que todavía tengo más dudas porque no lo entiendo.
No lo entiendo y porque detrás de este procedimiento ha habido muchísima opacidad, señor conseller.

Mire, yo he intentado buscar en la página web de la conselleria las habilitaciones y no las he encontrado.
Estarán, estarán dentro de la página web de centros, pero es que yo al final pensaba, porque fue lo que anunció usted, que solamente se iban a hacer las habilitaciones que usted anunció, en Chirivella, en Burjasot, en Alacuás, en Castellón, y no me acuerdo qué otro municipio, porque ese era el mapa de emergencia educativa.
Esas fueron las declaraciones que hizo usted.
Esas fueron las declaraciones que hizo su secretario autonómico y, de repente, dos meses después, llega usted aquí y nos dice que ha habilitado cuarenta y siete unidades.
Cuarenta y siete unidades que desde luego, desde mi grupo, no tenemos ninguna constancia.

Y luego, evidentemente, todos sabemos que el arreglo escolar se hace en base a una normativa, se hace en base a un decreto que está regulado, una orden y una resolución posterior que se saca todos los años.
Y ahí, como usted muy bien ha comentado, se pone blanco sobre negro, sobre cuáles son los criterios que se tienen que utilizar para habilitar o quitar unidades, porque como muy bien ha comentado también, esto es algo vivo y la oferta y la demanda de los centros es la que manda para luego establecer los recursos.
Pues bien, permítame que dude sobre sus criterios en muchísimos de los centros, porque, por ejemplo, después de hacer el arreglo escolar que, evidentemente, este año le había correspondido por una cuestión de plazos al gobierno anterior, si hablamos de líneas lingüísticas, tengo que decir que fue otro de los ataques, atacan ustedes a las líneas en valenciano.
Después de hacer ese arreglo, es decir, después de hacer la suma y la resta, después de habilitar y suprimir unidades, se crearon cincuenta y siete unidades nuevas en valenciano y se quitaron diecisiete en castellano.
Por lo tanto, no había necesidad de volver a crear líneas por el tema de las líneas en valenciano.
Sobre todo porque además eran los consejos escolares de los centros los que decidían.
Se les daba la opción de decidir en el momento que tenían que suprimir una línea, cuál es la que querían escoger.

Usted me dice también: Â«Se tienen en cuenta los criterios de población.
Â» Y yo le pregunto: Â«Deme los criterios de población de Alacuás.
Deme los criterios de población de Chirivella.
Deme los criterios de población de Burjasot.
Â» Quiero esos datos técnicos, señor Marzà, son números, y usted tiene que tenerlos.
Quiero los datos de población de esos municipios.
Quiero saber si en esos municipios sobraban puestos, plazas escolares de la educación pública en los municipios que le acabo de comentar.

Usted también me hace referencia a las instalaciones.
Y la normativa es muy clara.
Siempre que se tiene que suprimir una unidad si se está en aulas prefabricadas evidentemente se suprimirá antes esa unidad que otras unidades que están en centros ordinarios.

Pero yo hay una cosa que no entiendo y es lo que todavía me marea más de esta situación.
Yo puedo entender su planteamiento y, al final, me dice, Â«mire, esos criterios.
.
.
Â», que no veo que se ajustan a los municipios que usted me está comentando, pero vale, aceptamos pulpo como animal de compañía, pero es que esa misma semana, la semana en la que usted hace público el anuncio del arreglo escolar, donde anuncia nuevas habilitaciones, sale su secretario autonómico haciendo declaraciones y leo textualmente: Â«La reapertura de unidades se había hecho, se ha hecho, con los números de las peticiones de la plaza en la mano.
Por tanto, en el colegio de Cremona de Alacuás se establecerá una unidad de tres años de diecinueve alumnos y doce alumnos en la unidad de cuatro años.
Y en el Ramón y Cajal de Chirivella se va a desdoblar una unidad porque tiene veinticinco alumnos.
Por lo tanto, la bajada de ratio será a quince niños por clase.
Â» Que me parece bien, es una postura de gobierno, señor conseller.
Pero yo le pregunto: ¿cómo es posible que esa misma semana en la que ustedes anuncian una batería de actuaciones educativas muy ambiciosa, que supondrá un incremento del presupuesto de educación en torno al 10%, salga su secretario autonómico anunciando ratios de quince y reapertura de nuevas unidades, salga la vicepresidenta del gobierno diciendo que solamente se pueden cubrir el 80% de las necesidades educativas de la Comunidad Valenciana?

Señor conseller, alguien miente, o la señora Mónica Oltra, la vicepresidenta exageró en esa afirmación y no corre peligro la educación porque sí que se pueden cubrir más del 80% de las necesidades educativas, o ustedes, permítame que le diga, con todo el respeto del mundo, que son unos temerarios.
Porque si solamente pueden cubrir el 80% de las necesidades, el estar haciendo ratios a quince y habilitando unidades y haciendo planes ambiciosos que desde el punto de vista de la vicepresidenta no se van a poder cumplir, a mí me parece un poco temerario.

De todas formas, ustedes me hablaban de números.
Vamos a hablar de números.
Si es que es lo que quiero, los números, señor conseller, por favor.
Vamos a hablar de criterios de población, que al final es lo básico, los estudios de planificación educativa, que usted tendrá encima de la mesa a la hora de tomar de decisiones.

Mire, en Ontinyent, que son los datos que tengo porque era ese mapa de urgencia educativa que usted señaló al principio, lo que pasa es que en su conselleria cambian de opinión muy rápido y, al final, desde la información que nos llega a nosotros hasta la que nos llega hoy, evidentemente ha variado un poco.
.
.
Pero en Ontinyent, por ejemplo, es un municipio con siete unidades, con ciento sesenta y un alumnos y con una ratio media de veintitrés.
Recordemos que el máximo legal está permitido a treinta.

En Burjasot, nueve unidades, ciento veintidós alumnos, y una ratio media de 13,55 alumnos.
En Castellón, por ejemplo, la ratio media está en 22,4 alumnos.
Es decir, en municipios con excedentes de plazas públicas de setenta y seis alumnos, de noventa y un alumnos, de ciento once alumnos, usted está habilitando unidades.
Y yo le pregunto, señor conseller, por esos criterios técnicos, porque le voy a decir una cosa: yo le hice a usted una pregunta por escrito y le preguntaba que por favor me dijera qué centros sostenidos con fondos públicos en el período de escolarización han tenido solicitudes cuya primera opción no ha podido ser atendida.
Usted me contesta.
.
.
no me contesta qué, me contesta cuántos, que ese es otro tema que a ver si me da tiempo en la intervención y podemos comentar, que yo le pregunte una cosa y me conteste lo que le pregunto pero, bueno, me quedaré con el cuánto, el 30%.

Bien.
¿Cómo es posible que usted entonces, en base a los criterios que me acaba de explicar ahora mismo, no atienda a las demandas del 30% de estos alumnos que se han quedado fuera, no han podido estudiar en su centro de primera opción y, en cambio, esté habilitando unidades en municipios con 111 plazas de excedente?
¿Puede entender que no lo entienda?
¿Puede entender que los resultados y los datos que me está dando no son coherentes?

Y yo le pido, señor conseller, de verdad dos cosas, por favor, se lo he pedido ya en varias ocasiones que, por un lado, me explique los criterios reales, si existen y si no existen dígalo que no pasa nada, pero que me diga los criterios técnicos reales.
Y que, por favor, me explique, una vez finalizado ya el proceso de escolarización de estos municipios, cuáles son los números resultantes de este procedimiento.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora Gascó.

Té ara la paraula, per un temps màxim de quatre minuts, el Grup Podemos-Podem.

La senyora Mínguez Corral:

Moltes gràcies, presidenta.

Bon dia conseller.

Bon dia diputats i diputades.

Bien.
Sobre lo que has comentado quería comentar y celebrar varias cosas de las que has dicho, como por ejemplo tener en cuenta los municipios pequeños y no considerarlos como, a lo mejor, las grandes poblaciones y tener con ellos una especial consideración para que no pierdan ese derecho que tienen de educarse, tanto en castellano y en valenciano, y darles esa oportunidad, independientemente de cuál sea el número de habitantes que tiene su municipio.
O sea, que lo aplaudo de verdad.
Hay que estar siempre con los más desfavorecidos, yo creo, y hay que darles esas oportunidades para crear una ciudadanía equitativa y darles a todos las mismas oportunidades.

En segundo lugar, también aplaudir, me ha gustado mucho lo que has comentado de que creo que hasta ahora no se había dado por desgracia, pero creo que cuando un gobierno se equivoca ha de rectificar y vosotros llevasteis a la mesa electoral una propuesta que fue enmendada, has comentado, y celebro esa decisión.
Es decir, hay que comentar y hay que consultar las cosas con los que más saben.
Nosotros podemos llevar una propuesta, pero cuando nos equivocamos en algo hay que tenerlo en cuenta y hay que rectificar, o sea que es algo que también celebro.

Sí que le pediría para el siguiente curso 2016-2017 que tenga un especial cuidado y que estén bastante atentos con las matriculaciones en las concertadas.
De todos es sabido que en esos centros sí que hay una selección del alumnado, bien por necesidades especiales, emigración, niveles socioeconómicos y culturales de los padres.
Y que esas personas tengan las mismas oportunidades de matricularse en un centro público, ya sea con la nueva habilitación de unidades o como sea, pero que esas personas tienen que tener las mismas oportunidades.

Me ha hecho bastante gracia el comentario o la aportación que ha comentado la diputada popular Gascó de que ha habido un excedente en plazas públicas.
Como docente, no sé si alguna vez has estado en un aula, es muy difícil y muy imposible atender las necesidades especiales de los alumnos cuando tienes treinta o treinta y dos en clase en la ESO o tienes cuarenta en Bachillerato.
Por lo tanto, yo creo que esto no debe de ser un motivo nunca a tener en cuenta.
Es decir, tenemos que centrarnos en la individualización de cada alumno y poder atender esas necesidades que cada uno de nuestros alumnos y nuestras alumnas necesitan.
O sea, que eso para mí no es bajo ningún concepto un criterio a tener en cuenta.

Y, por último, para acabar, soy muy breve, hoy es un día muy importante, de hecho estamos en conselleria de educación, que es el día del docente.
Así que desde aquí lo primero es celebrar que se haya puesto al cargo de la conselleria un maestro.
Yo creo que debe ser así en todos los ámbitos, una juez en justicia, un médico o una médica en sanidad.
Y felicitar desde aquí a todas las profesoras y profesores, maestros y maestras, que se están encargando de la educación de nuestros niños y nuestras niñas que en un futuro será nuestra futura ciudadanía.

Muchas gracias y felicidades.

La senyora Gascó Enríquez:

Presidenta, pido la palabra por alusiones.

La senyora presidenta:

Té un minut.

La senyora Gascó Enríquez:

Gracias.

Es algo habitual en todos los grupos parlamentarios el hacer siempre referencia a lo que decimos desde el Grupo Popular.
Pero a mí en este caso concreto sí que me gustaría dejar dos cosas muy claras.
En primer lugar, dejar muy claro que si alguien defiende los municipios pequeños vamos a ser las personas que somos de Castellón.
Y aquí el conseller, seguramente, lo podrá explicar muy bien.
Porque da la casualidad de que en mi provincia de 135 municipios, 96 tienen menos de mil quinientos habitantes y 115 menos de cinco mil habitantes.
Conocemos muy bien la realidad, pero ese no es el debate.

Yo creo que usted debería saber que el arreglo escolar no concierne para nada a los centros concertados.
Para ser usted docente, la normativa yo creo es algo básico que debería conocer.
Entonces, no dé lecciones cuando ni siquiera conoce la normativa.

Muchísimas gracias.

La senyora presidenta:

Continuem.
Té la paraula ara, per un temps de quatre minuts, el Grup Ciudadanos.

La senyora García Jiménez:

Muchas gracias, señora presidenta.

El programa piloto de la conselleria de educación para crear aulas de dos años gratuitas en colegios públicos ha supuesto uno de los primeros pasos para apostar, pero para apostar por la inmersión lingüística exclusivamente en valenciano en estos centros educativos, debido a que la cantidad de colegios seleccionados en línea en valenciano superan a los de línea en castellano.

¿Nos puede explicar, señor Marzà, cuáles son los parámetros que se han tenido en cuenta para que la mayor parte de los centros elegidos del programa piloto de enseñanza gratuita de niños de dos años sea en línea valenciana?
Nos gustaría que se nos contestase, pues de esta forma, aunque el requisito lingüístico no era excluyente, se puede malinterpretar que los centros escolares en línea en castellano están en segundo plano.

Si la excusa es que estos centros en línea en castellano no tenían espacio para albergar estas aulas o no estaban adecuados para atender las necesidades de los niños de esta corta edad, nos parece un poco raro e irreal esa desproporción en el porcentaje y sobre todo cuando por sus múltiples postulados, señor Marzà, ha dejado claro que el plurilingüismo en la comunitat debe girar en torno al valenciano.

En Ciudadanos apoyamos este proyecto experimental de aulas de dos años, pero no pararemos en defender el trilingüismo, el 33, 33, 33 del valenciano, castellano e inglés.
Y lo haremos porque nos preocupa profundamente la formación de nuestros estudiantes.
Queremos jóvenes competentes en este mundo global y para ello impulsaremos una educación plurilingüe, con el objetivo de preparar al alumno para su integración en la sociedad y en el mundo laboral desde pequeños.

Además, compruebe usted mismo.
Un ejemplo.
Por ejemplo, un niño o una niña nacido aquí mismo, en la comunitat, que tenga una madre con habla valenciana, un padre con habla inglesa y unos abuelos españoles.
Al final, queramos o no queramos defenderlo por posicionamientos políticos, ese niño o niña con edad temprana al final aprenderá tres idiomas.

Y si nosotros empezamos en este programa piloto, que se inicia ahora y podemos realizar todas las modificaciones positivas a las que estemos dispuestos como partidos políticos, es decir voluntad política, con un sistema trilingüe conseguiremos jóvenes con mayor capacidad para adaptarse a esa nueva sociedad tan cambiante.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Té ara la paraula el diputat Jordi Juan Huguet, del Grup Compromís, per quatre minuts.

El senyor Juan i Huguet:

Moltes gràcies, presidenta.

Gràcies, conseller, per estar de nou ací.
Dues comissions d'educació i dues comissions en les que ha estat el conseller.
La veritat és que és molt d'agrair per part d'este parlament.

Em sume també a la felicitació del dia del docent, com ha dit la companya de Podemos, dient el que jo personalment me sent molt identificat, perquè jo sóc docent, els meus pares són docents, la meua parella és docent, la meua àvia era docent, el meu germà és docent, els meus cosins són docents, tots de l'escola pública, no sé si això serà bo o mal, jo crec que és bo.

Ja vaig dir en l'última comissió que l'Acord del Botànic suposava temps d'esperança i il·lusió per a l'educació pública.
I de fet vosté hui ho acaba de dir, 47 noves unitats.
Clar, si comparem esta dada conforme es tractava al Cremona d'Alaquàs, hi ha molt de canvi, cosa que celebrem.

A Compromís ens han quedat molt clars els criteris que s'han utilitzat a la conselleria.
Criteris que si no han sigut sí que haurien d'haver sigut els habituals, perquè no poden haver-hi ni escoles de primera, ni escoles de segona, però tampoc municipis de primera i municipis de segona i sense sectarismes en programes en valencià i programes en castellà.
Però val a dir que ací el problema està en el valencià.
És que hi ha molts alumnes que volen estudiar en valencià i no poden estudiar en valencià.
Hi ha moltes famílies que volen portar els seus fills a estudiar en valencià i no poden.

S'ha posat ací en tela de judici les decisions de quina manera s'han pres.
Evidentment, darrere de cada decisió que ha pres l'administració hi ha una decisió política.
Això és democràcia.
I ens pareix bé, sempre que eixes decisions siguen d'acord amb la legalitat, vinguen motivades per una necessitat, beneficien l'interés general i també l'escola pública.

Hem tingut accés als informes que han fet els inspectors on es parla de números i les decisions que ha pres la conselleria són perfectament compatibles amb els informes que han fet els inspectors.
També hem de dir que estes decisions estan amb concordança a les demandes dels sindicats i la comunitat educativa, la qual cosa ens sembla molt bé.
Una decisió política amb suport d'un informe d'un inspector, però que a més ve d'una demanda de la societat.

Per exemple, tinc ací un escrit on hi ha 1.
475 signatures que demanen precisament la decisió que vosté ha pres.
I, per cert, este escrit és del 10 de juny, quan encara era consellera d'educació María José Catalá i el director general de Centres i Personal el senyor Martí Alepuz.
Vull dir, estem molt d'acord que les decisions que es prenguen vinguen motivades i a més reflectisquen també les demandes de les comunitats educatives

Jo li demane, senyor conseller, que en el torn de rèplica, si disposa de dades, que diga dades que il·lustren eixos criteris d'una manera més general, perquè probablement ens hem centrat en unes poques escoles i hem perdut la visió general dels criteris emprats.
Probablement serà perquè la sol·licitud de compareixença va ser el 23 de juliol i amb això haurem perdut certa generalitat.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor diputat.

Té la paraula ara, per quatre minuts, el Grup Socialista.

La senyora Caballero Hueso:

Bon dia.

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller.

Senyors diputats i diputades.

Jo primer que tot volia agrair-li al senyor conseller la seua presència.
Però crec que també vull agrair-li, vaig a agrair-li al Grup Popular que mos done l'oportunitat en esta petició de compareixença de conéixer realment quins són els criteris pels quals s'han habilitat les unitats i per conéixer la bona gestió que s'està fent des del Consell.
Eixa, sobretot, eixa voluntat política d'aplegar a tot.

No vaig a entrar en números, jo volia destacar dos coses.
La capacitat demostrada pel nou Consell, que en un mes ha sigut capaç de reordenar el mapa escolar amb les habilitacions i sobretot de respondre a les necessitats que els ciutadans, que els escolars, que el mapa escolar, mos demanava.
Perquè ho hem fet en un temps rècord i més després que en els últims anys l'únic que havia fet el Consell havia sigut tancar i tancar unitats escolars.
No sols hem creat eixes 47 noves unitats sinó que hem tornat a un mapa amb trellat, amb trellat per a la demanda que teníem.
Teníem en este moment una oferta que respon a les necessitats que tenia.

I n'hi ha una altra cosa que m'agradaria destacar.
I és que ara amb açò, amb eixes necessitats, amb eixes 47 unitats, se demostra que els tancaments que s'havien fet des de l'anterior Consell no eren tancaments que responien a les necessitats, a l'oferta i la demanda; eren tancaments polítics, era tancament per anar no precisament a defensar l'escola pública.

El canvi en la nostra comunitat, també en educació, s'està demostrant i s'està demostrant gràcies a estes mesures.
Jo li demane, senyor conseller, que continuem treballant en esta línia sempre, per suposat i és obvi, no siga que algú diga Â«me extraña que diga que li va a donar suportÂ», per suposat, este govern està actuant bé, el canvi s'està fent visible en esta comunitat i ahí sempre mos tindrà jo crec que a la majoria.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, diputada Caballero.

Té ara la paraula el senyor conseller per temps il·limitat.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Gràcies.

Bé.
Diferents coses.
Evidentment, el que havíem dit, les habilitacions.
Em reafirme en el procés que hem dit, els criteris que he dit que, per cert, són criteris que he llegit d'una instrucció que es va fer per la Direcció General d'Innovació, Ordenació i Política Lingüística, que entenc que coneix perfectament, perquè la degué redactar vosté, la degué redactar la diputada Gascó, entre altres procediments i criteris.

Més enllà d'això, evidentment que ací no mentim.
S'ha insinuat que si mentixen uns o mentixen uns altres, i la veritat és que no mentim.
El que passa és que a alguna gent li agrada agarrar certes declaracions a mitges.

Per exemple, la vicepresidenta va dir que no arribàvem amb aquest finançament, amb aquest sistema de finançament no arribàvem a cobrir ni el 80% d'educació, sanitat i benestar social.
Evidentment que no arribàvem.
I com hem d'arribar?
Amb crèdit, disposant crèdit.
I això és el que nosaltres estem denunciant des del primer moment, que el que no podem és funcionar, amb un funcionament habitual, amb el 80% només i, per tant, haver de tendir al crèdit.

I vostés saben, en el temps que han estat governant, els efectes de l'infrafinançament valencià totalment injust que estem patint i que, precisament, demà esperem que puguem aprovar, conjuntament i per unanimitat, tots els grups eixa demanda de necessitat de realment un finançament just.
Perquè, si no, ens quedarem amb això, que hàgem de tendir a crèdit per a donar resposta a les necessitats reals de la població valenciana en drets fonamentals, com són l'educació o la sanitat o el benestar.

I precisament això és un dels criteris que estem seguint: determinar i dir a les coses pel seu nom.
Si ens financen només amb el 80%, ens haurem de queixar d'una forma contundent i fer evident el nostre rebuig i la nostra necessitat de millorar eixe finançament.
Però no només això, sinó que haurem de seguir donant resposta, prioritzant les inversions.

Està bé que ara tinguen eixa preocupació de com s'ha de gestionar eficientment.
Està molt bé perquè, durant anys, com vaig dir en la compareixença, vam poder veure que no, que precisament eixa preocupació no sabem si existia molt en allò de no gestionar, per exemple, bona part dels recursos que provenien de Madrid, del ministeri, per a l'ensenyament de les llengües en les escoles oficials d'idiomes, per exemple; o a la creació d'escoles infantils, que no es van gestionar com pertocava i ara ens demanen que tornem no només el total, sinó que també el crèdit, és a dir, l'interés del temps que ha passat per no haver justificat eixes despeses.

Precisament, unes inversions que nosaltres estem aconseguint fer, reorganitzant el seu propi pressupost i, per tant, demostrant que es pot gestionar d'una altra manera i que es pot gestionar d'una forma més eficient.
Perquè, si amb els mateixos recursos que vostés tenien, l'anterior govern tenia, nosaltres hem pogut no només fer eixes habilitacions, sinó, precisament, tirar endavant eixe programa de què se'ns parlava també des de Ciutadans, eixe programa experimental d'escoles, de donar resposta a la necessitat d'escolarització en dos anys, gratuïta, és un programa molt potent i ho estem fent amb els recursos que vostés tenien, dubte molt que la gestió que es fera abans siguera amb eixos criteris d'eficiència que ara pareix ser que els preocupen tant, no?
Si els preocuparen, evidentment, haguérem arribat a un altre lloc i no estaríem ací, no?
No haguérem hagut de patir tants tancaments en escoles públiques.
S'ha dit abans i s'ha exemplificat.

Hem determinat els criteris, que és el motiu de la compareixença.
Però no només això.
S'ha visibilitzat que n'hi ha un canvi de model en l'educació.
Hi havia qui utilitzava l'arranjament per suprimir escoles públiques, i ara n'hi ha qui intenta utilitzar els recursos públics per a donar el millor servei a la ciutadania, obrint unitats allà on són necessàries, i no només obrint-les, sinó apostant per un programa educatiu de qualitat i innovador.
Entenc que quan tancaven la unitat del Cremona, supose que sabrien que tenien un projecte educatiu pioner i que estaven tancant una experiència innovadora i que el que estaven fent no era només tancar en base a uns números, sinó que estaven determinant en base a unes polítiques concretes, com s'ha nomenat abans des del Grup Socialista.

I no només això, sinó que hem d'anar més enllà.
I evidentment que els criteris que s'han comentat abans, també des de Podem, de cara a 2016-2017 estaran i els haurem de debatre durant aquest període, per tal de mirar quins són els criteris d'escolarització i que van més enllà d'esta compareixença.
Però evidentment els tindrem en compte.

I, probablement, en una de les rèpliques s'anunciava que n'hi ha una part dels centres sostinguts amb fons públics que no entren en l'arranjament escolar.
És que, potser, haurien d'entrar, i ho hem dit en més d'una ocasió, ja que si estan sostinguts amb fons públics haurien de tindre els mateixos criteris que la resta de centres i no treballar només parcialment amb una part dels centres que són sostinguts amb fons públics.

Més enllà d'això, evidentment, s'ha parlat que el consell escolar determina o proposa quin ha de ser el programa lingüístic del centre.
Està bé perquè estaria bé que es respectara això.
.
.
, si tinguérem eixos criteris, que s'haguera respectat, per exemple, en l'escola Herrero, no?
, i no va ser així quan estaven governant en l'anterior legislatura en el govern anterior, i no es va respectar, precisament, una decisió de consell escolar que, a priori, deuria estar respectada.

I, precisament, nosaltres el que fem és, sense sectarismes, com ha dit el diputat de Compromís, donar resposta a eixes necessitats.
I hem obert línies d'ensenyament en castellà, que és del que estava preocupada també la diputada de Ciutadans; ho hem fet.
I ho hem fet també en estes habilitacions perquè n'hi havia una necessitat i n'hi havia l'espai suficient i podíem habilitar-les.
Les hem anomenades les que hem fet i eixe serà el criteri.

Nosaltres no anem a imposar criteris ideològics per imposicions, com deia, sinó que el que anem a fer és dialogar i anar donant resposta a les necessitats que n'hi han.
Ho estem fent amb la mirada de millorar la qualitat educativa.
Eixa mirada, precisament, és la que ens permet.
.
.
, i saber que podem destinar més recursos a allò que realment és necessari.

I, per tant, és bo que hi hagen aules que tinguen ràtios baixes, és a dir, ràtios més menudes de les màximes.
Ja ens agradaria poder arribar que totes les ràtios dels centres educatius pogueren estar molt més baixes; i anem a treballar i, de forma progressiva, anirem reduint-les.
Però, evidentment, per a això necessitarem d'eixa aposta claríssima pel finançament, no només per una millor gestió que ja estem tirant endavant, sinó també per tal de millorar la qüestió dels ingressos.
Si no ingressem més, com déiem abans, amb eixe 80% haurem de gestionar el que hi ha.
I gestionant el que hi ha, serem prioritaris i deixarem de tancar unitats, com es feia en el Cremona, i el que farem serà obrir-les, encara que tinguen les ràtios que tinguen perquè això, precisament, és una aposta per la qualitat educativa amb els recursos que hi ha.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Obrim el torn de rèplica.

El Grup Popular.
¿Algun grup més la demana?

Té la paraula, per un temps màxim de quatre minuts, la diputada (inoïble) .
.
.

La senyora Gascó Enríquez:

Gracias, presidenta.

A ver, conseller, muchas cosas y tengo solamente cuatro minutos.

Por primera vez -y digo Â«por primera vezÂ» porque espero que sean muchas más-, estoy de acuerdo con lo que han comentado sus dos diputados de Compromís, tanto en la intervención anterior, en la de cultura, como en esta intervención en educación.

En cultura, antes le han dicho: Â«¡Oiga!
, es un cargo de libre designación.
Usted puede hacer lo que quiera.
Â» Y ahora le acaban de comentar que es una decisión política, usted la puede tomar.
Y a mí me parece muy bien ese planteamiento, pero, ¡oiga!
, suba aquí y dígalo, que no pasa nada, no pasa absolutamente nada.
Lo que pasa es que, con los números en la mano, se ve que ese ha sido el criterio, que ha sido un criterio político.

Insisto, se lo dije en la primera intervención, que usted puede hacerlo.
Lo que pasa es que me llama la atención, teniendo en cuenta que son nuevos tiempos, que son tiempos de diálogo, que son tiempos de consenso, que usted es la segunda vez que se sienta aquí y es la segunda vez que yo le digo que aplica el rodillo, que es la segunda vez que se han tomado decisiones sin criterios pedagógicos y es la segunda vez que usted toma decisiones sin informes técnicos que avalen su decisión.
Eso es lo que yo le digo.
¿Y que puede hacerlo?
Hombre, si se lo han dicho hasta los diputados de Compromís, faltaría más; claro que puede hacerlo.
Pero suba aquí y reconozca las razones.

Y, por favor, dígame las razones cuáles son.
Porque, de verdad, se lo he dicho en mi primera intervención, cada vez entiendo menos.
Y digo que cada vez entiendo menos porque sube aquí y me dice una cosa, le pregunto cosas por escrito y me dice otras, y luego sale en los medios de comunicación y dice otras; y yo ya no sé cuál es la verdad.

Y me voy a quedar, si a usted le parece, con lo que me ha dicho por escrito, porque eso no me lo va a poder rebatir, o sí, pero yo lo tengo por escrito y se lo pienso recordar en absolutamente todas las intervenciones.

Yo le pregunté, exactamente, lo mismo que le estoy planteando hoy en esta comparecencia: por qué habilitaba unidades en los centros o que me dijera los criterios de por qué se habilitaban unidades en los centros.
¿Sabe lo que me contestó usted?
Me contestó que solamente se habilitarían unidades, de forma extraordinaria, cuando se sobrepasara el número máximo de alumnos por unidad, fijado por el real decreto ley; solamente, señor conseller, solamente.
¿Usted me quiere decir que en los centros donde ha habilitado unidades este era el criterio de habilitación?
¿Usted me quiere decir que ese era el criterio de Xirivella, el criterio de Burjassot, el criterio de Alaquàs?
¿Esos son los criterios?

Señor conseller, le voy a pedir por escrito, porque parece ser que es la única manera que tengo la opción de obtener respuestas suyas cuantitativas, numéricas… Porque el discurso que planteaba antes el secretario autonómico de cultura está muy bien, pero se queda en un discurso.
Yo le estoy pidiendo números.
Quiero saber el proceso de escolarización en estos municipios.

Porque está muy bien y es un discurso bonito el de la defensa de la escuela pública.
¡Oiga!
, y yo también lo quiero hacer, porque no necesito que nadie nos dé lecciones; en mi grupo no necesitamos que nadie nos dé lecciones de defensa de la escuela pública.
Porque, al final, este es un mantra que lo repiten en todas las intervenciones, y no lo voy a consentir.

Defender la educación pública es defender… (Veus) Presidenta… Defender la educación pública es invertir el 56% más en pública que en concertada.
Defender la escuela pública es que en los presupuestos se destine cuatro veces más en la pública que en la concertada y que el gasto diario sea cuatro veces mayor en la pública que en la concertada.
Si después de veinte años de gobierno, este es el balance de lo que se destina a la concertada y a la pública, no necesitamos defensa de la educación pública.

Aquí se ha hecho un árbol genealógico de los familiares y del estudio de la educación pública.
Yo también, señor conseller, estudié infantil, primaria, secundaria, la universidad, todo en centros públicos; una firme usuaria y defensora de la educación pública.

Le podría… Quería darle muchas más preguntas que le he hecho, que usted me ha contestado todo lo contrario de lo que me está planteando usted aquí.
Y es que lo que no puede ser es que venga aquí, sonrían, nos ridiculicen absolutamente todos los grupos…, que yo creo que le están haciendo un flaco favor, porque una oposición constructiva en un estado de derecho es necesaria.
Y que todo el mundo venga aquí a decirle: ¡qué bien lo hace, conseller!
, no le va a ayudar a usted.

Así que, de verdad, desde la humildad más absoluta y desde una oposición constructiva, porque ahí siempre nos va a encontrar, revíselo, mírelo.
Usted tiene los números.
Yo no los tengo y los quiero.
Es mi labor como diputada el pedírselos tantas veces haga falta, hasta tenerlos encima de la mesa; y su obligación, como conseller, proporcionármelos.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

(Inoïble) … (Veus) Me comenta el senyor lletrat que una contraposició.
.
.
, que no mos tocaria, perquè no hi ha hagut.
.
.
(El lletrat, amb el micròfon desconnectat, diu: Â«A ver, una cosa es una alusión, que es una afirmación descalificatoria, por decirlo así; y otra cosa es una réplica que se suscita cuando hay una contravención de argumentos.
Podría darse un turno de réplica de hasta cinco minutos, y una contrarréplica que terminaría la señora diputada.
Â») Si vol, ho fem aixina.

Bé, doncs, té la paraula el diputat Jordi Juan Huguet, per un temps màxim de dos minuts.

El senyor Juan Huguet:

Amb un em sobra.

Efectivament, hem parlat de decisions polítiques perquè ací estem parlant de govern, estem parlant de govern de l'administració pública.
¿O és que retallar una línia en el Cremona no era una decisió política?
, per descomptat.

El que havia comentat en la meua intervenció que, a banda de ser una decisió política, estava perfectament referendada per uns informes dels inspectors, als quals qualsevol diputat d'esta comissió i qualsevol diputat d'esta cambra té accés.
Per tant, jo invite, jo invite que els diputats i les diputades consulten els informes dels inspectors, perquè estic segur que van a tindre-ho molt més fàcil que la legislatura anterior i es podrà comprovar, perfectament, que les decisions polítiques estan avalades per uns informes tècnics.

I en definitiva, ací el que pareix que sàpiga mal és que s'hagen baixat les ràtios d'unes unitats de l'escola pública.
I això és tremendament positiu.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Té la paraula la diputada Gascó, per un temps màxim de dos minuts.

La senyora Gascó Enríquez:

Y eso que estaba de acuerdo.
Yo lo que he dicho es que estaba de acuerdo con el planteamiento de las personas que los habían hecho.

Pero, de todas formas, me viene muy bien su invitación porque quiero decir que, por supuesto, le cojo el guante, como no podía ser de otra manera y he acabado así mi segunda intervención.

Nosotros vamos a pedir absolutamente todos los informes técnicos que avalen la decisión que usted ha tomado, sobre todo porque es la petición que nos acaban de hacer.
Vamos a pedirlos todos.
Y son unos informes que traeremos a la comisión para que los podamos valorar todos los grupos políticos.

Yo tengo parte de esos informes, porque eran parte del gobierno anterior.
Y en esos informes, después de las decisiones que se han tomado, los informes recomiendan la no apertura de dichas unidades.

Insisto, el criterio político permite poder volver a hacerlo, pero el criterio técnico, esos informes que se nos están pidiendo y que por supuesto vamos a solicitar por parte de las direcciones territoriales, recomiendan la no apertura, insisto, porque eran unidades donde el excedente de plazas públicas en dichos municipios era muy, muy amplio.
Entonces, yo creo que es muy importante conocerse informe a informe, municipio a municipio, antes de invitar a un diputado a coger una información que posiblemente no favorezca a su conseller.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Per finalitzar el punt, té la paraula el senyor conseller, per un temps màxim de quatre minuts.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Gràcies.

Bé, en tot cas en les preguntes evidentment no hi hauran problemes com ha passat en l'anterior, ni hauran d'anar als tribunals per a demanar informació.
Nosaltres les estem responent en temps i forma i seguirem fent-ho així des de la nostra conselleria.

El que sí que estaria bé també és que concretaren bé el conjunt de dades que es demanen.
I, per exemple, en exemple tan senzill, com el de la compareixença següent, que siguen coherents, que siguen curosos en la seua demanda, perquè per exemple demanar al conseller que comparega per explicar els motius del robatori.
Els motius del robatori, doncs no ho sé.
Igual és que massa anys governant a la millor no saben fer les preguntes.
Perquè clar, motius del robatori jo no en donaré ni un, perquè no tinc ni idea de quin era el motiu de la persona que ho va fer, eh?
Evidentment.

Però bé, en tot cas, sabent això, el que hauríem d'anar (remors) fent.
.
.

La senyora presidenta:

Demanem silenci, per favor.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Gràcies.

El que sí que fem és respondre a les preguntes que fan, i ho farem, i ben gustosament evidentment, i totes les preguntes que vagen fent-les anirem responent.
No com passava abans.

Evidentment tots i totes volem millorar la nostra educació i ho hem dit.
I per tant, sí que agarre el guant, com ha dit vosté també, per tal de poder treballar conjuntament.
El que és cert és que és normal que es destinen més diners a l'educació pública.
Això faltaria, perquè és molt més numèrica que no la concertada.
Per tant, seria estrany que no destinàrem més diners, si n'hi han molts més xiquets matriculats.
Per tant, no crec que siga un gran mèrit.
Si numèricament és el que pertoca, perquè n'hi ha moltíssima més matrícula, i ho sap perfectament, en la pública.
Per tant, és normal que es destinen més diners.
El que no es tan normal és que s'hagueren d'arribar a tancar totes eixes unitats que es van tancar, i eixes directrius que n'hi havien clares per tal de beneficiar d'una manera o altra determinats centres.

Nosaltres tenim clars els mateixos criteris per a tots els centres sostinguts amb fons públics, els mateixos criteris, i això és el que hem dit des del primer moment, i no criteris dispars en funció de la titularitat.
Per tant, nosaltres continuarem treballant en la mateixa línia.
En les unitats que hem habilitat hem seguit eixos criteris i evidentment quan demanen tindran per escrit perquè se'ls puguen estudiar, que és el que toca.
I això.

Nosaltres seguirem treballant per a la millora de la qualitat.
El que determinem evidentment és que algun canvi s'havia de notar, i pensem que s'està notant.
El canvi que s'està notant en l'educació pública és per a bé.
Allà on anem la gent ens rep amb ganes d'explicar-nos.
Que n'hi han necessitats evidentment, que tot no es soluciona en cent dies ni en cent cinquanta ni en dos anys.
Però que evidentment es millora moltíssim si n'hi ha voluntat.
La voluntat és eixa, i estic d'acord, si tenen tanta vocació dins de l'ADN de potenciar la pública, que arribarem a moltíssims acords, perquè estic segur que podrem fer-ho.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Compareixença del conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport, senyor Vicent Marzà Ibáñez, per a explicar els motius del robatori de quaranta-tres peces del museu Sant Pius V i si hi va haver una fallada en el sistema de seguretat de la pinacoteca, sol·licitada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 1.
698)

La senyora presidenta:

Anem ara per a l'últim punt, perquè com han pogut vore en les seues carpetes, per al punt onze tenim una sol·licitud d'ajornament per a la següent comissió.
Aleshores anem ja amb el punt deu: Â«Compareixença del conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport per explicar els motius del robatori de quaranta-tres peces del museu Sant Pius V, i si hi va haver una fallada en el sistema de seguretat de la pinacoteca, sol·licitada pel Grup Parlamentari Popular.
Â»

I té la paraula, per un temps il·limitat, el senyor conseller.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Bé, gràcies.

Abans de continuar amb el motiu de la compareixença, sí que abans no he dit en la compareixença anterior, s'ha demanat l'estat de les obres que havien quedat afectades -com també és del museu Sant Pius V- per la falta de climatització.
Tenim l'informe de quina afectació han tingut.
I és cert que a hores d'ara moltes d'elles han recuperat el seu estat i encara queden algunes que estan al 80% de recuperació, altres al 90, altres al 75, però majoritàriament han tornat al seu estat.
En tot cas, li farem arribar també l'informe, val?

Continue amb el que és el motiu de la compareixença ara.
No entraré en això dels motius.
Ja ho he dit abans.
El que és cert és descriure els fets i com hem actuat, i com hem procedit per millorar els processos.

Com coneixen, el dia 17 d'agost, la nit del 17 d'agost es va produir un robatori al Museu de Belles Arts, concretament al magatzem d'escultura de la pinacoteca, el que es denomina internament com a pavelló Benlliure.

El pavelló Benlliure precisament ha tingut diversos usos en els darrers anys, com a magatzem, com a taller de restauració, inclús com a espai expositiu, en el motiu de la commemoració del 2012 del 150 aniversari del naiximent de Benlliure.
I va quedar aïllat del museu amb l'inici de l'execució de la cinquena fase de les obres de rehabilitació del museu, que si bé no afecten el mateix pavelló, sí una de les façanes del museu pròximes a aquest.

Les peces sostretes en aquest robatori estaven distribuïdes en diverses vitrines i armaris.
El mateix dia 17 d'agost, per a saber com vam procedir, i després d'haver-se constatat el robatori per part del vigilant armat de seguretat, el personal tècnic del museu va informar el secretari autonòmic de Cultura i Esport, i aquest a mi mateix, al conseller.

Després, va activar el protocol habitual, el que hi havia en aquests casos, i es va formalitzar la corresponent denúncia en les dependències de la Prefectura Superior de Policia, al grup de robatoris 1 de València.
En l'acta de la declaració de testimoni del tècnic de Registre, Inventari i Moviment dels Fons del museu, es van identificar inicialment quaranta-tres peces sostretes.
En els dies successius, i després de fer les oportunes comprovacions en els llibres d'inventaris, van identificar tres peces més, i que per tant s'hi van incloure, fent-se una corresponent ampliació de denúncia per part del ja anomenat com a nou director provisional José Ignacio Casar, el 23 de setembre.
Les peces robades són un total de quaranta-sis, de les quals no vaig a fer tota la relació, però les quals són fonamentalment tres escultures de fusta del segle XVIII, d'Ignacio Vergara, tres rosaris de fusta, una arma de foc de principi del segle XX, una moneda de plata de commemoració del regnat de Joan Carles I, tres motles de guix per a fer medalles commemoratives.
I la resta bàsicament són medalles commemoratives, altres medalles commemoratives.

El valor econòmic és reduït, com vam determinar en alguna ocasió, en el cas de les medalles i altres objectes sumptuaris.
Això és en el cas de les medalles.
I considerant el material i la qualitat artística d'aquestos, els que tenen més valor són les escultures d'Ignacio de Vergara, el que sí també tenen el valor patrimonial més rellevant i també varia en funció d'unes peces i unes altres.
En el cas dels esbossos escultòrics d'Ignacio de Vergara, encara que són de fusta i de xicotet format, són especialment rellevants per a la visió artística de l'autor, considerant, a més a més, que és molt escassa l'obra d'aquest, del mateix autor.

Les medalles commemoratives tenen un valor menys rellevant, i en alguns casos són d'encunyació moderna, però no deixen de ser una col·lecció interessant de medalles commemoratives, segons els mateixos tècnics.
Hi ha una concretament d'Ernesto Furió que seria la més important des del punt de vista patrimonial.
I els rosaris, la pistola i els motles de guix han segut qualificats pels tècnics com d'interés patrimonial molt residual.
La major part de les peces sostretes, un total de quaranta-tres, són de titularitat de l'estat.
I la resta, tres, són propietat de la Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Carles.

Com està l'estat de la investigació i com es va procedir?
Tant el cos de la policia nacional com el grup especialista de patrimoni de la policia autonòmica, la policia valenciana, investiguen el robatori.
Estan fent la seua feina, evidentment.
El subgrup de delictes contra el patrimoni de la policia autonòmica ens ha dit i ha informat les accions a què han procedit, des de repartir fotografies de les peces sostretes en els diferents mercats que hi han ambulants.
S'han realitzat gestions en l'entorn físic del museu per a veure com va anar el robatori.
S'han repartit imatges també en les patrulles de les tres demarcacions.
I evidentment s'està treballant en el reconeiximent per tal de saber quins vans ser els autors del robatori.

Igualment el Cos Nacional de Policia, la policia judicial, està rastrejant els punts habituals de venda, i s'ha comunicat el robatori a la brigada central de patrimoni.
Evidentment també se'ns ha advertit, i això és cert, ho havíem de fer constar, des de la policia, que és cert que per les característiques de les peces és prou difícil obtindre resultats positius, tot i que s'està al darrere i evidentment no s'abandona en cap cas la investigació.

Com es va produir el robatori?
Doncs bé, presumptament, pel que veiem, pel que sabem, pel que vam poder estudiar, i ens ha dit el personal que pertoca, les persones que van cometre el robatori podrien haver botat la cerca externa del recinte, i van accedir al pavelló forçant una de les dos portes d'aquest, mitjançant un dels materials de construcció que hi havia de les obres.
Fins al començament de les obres, fins al moment en què es van començar, el pavelló Benlliure disposava d'un sistema de seguretat de detecció d'intrusos en la zona interior, i unes càmeres en el perímetre exterior, connectades al sistema de seguretat del museu.
Posteriorment, i amb l'execució de les obres, es va interrompre la connexió pel cable al pavelló del museu, i el sistema de seguretat va estar desconnectat a partir d'eixe moment, sense que s'adoptara ninguna mesura alternativa per a garantir la seguretat de l'edifici, cosa que evidentment per a nosaltres en el moment d'assabentar-nos de com havia anat tot, visibilitzava una deixadesa de funcions per l'anterior gestió.

Una deixadesa de funcions per part de l'anterior equip de gestió que podia haver tingut unes conseqüències encara més lamentables, donat que el pavelló Benlliure alberga, a més a més de les peces que es van robar, entre altres, tota l'obra de guix de Mariano Benlliure i en alguns dels casos amb un gran valor.

En qualsevol cas, quines són les mesures que hem adoptat davant d'eixa situació que evidentment no és volguda per ningú?
Immediatament després del robatori es va contactar amb l'empresa de seguretat per adoptar les mesures oportunes i solucionar les disfuncions que hi havia, i per garantir la protecció de totes les obres albergades al pavelló.
Així mateix, s'ha tornat a connectar el sistema antiintrusió, eixe que es va desconnectar per l'anterior govern, eixe sistema amb què ja comptava el pavelló, i s'ha reforçat aquest, ja que s'han instal·lat dos detectors més, tant a l'entrada i un altre a la zona d'obres, i s'ha instal·lat una central antiintrusió independent en el mateix pavelló, per a poder controlar molt millor els moviments que puguen haver-hi en eixe pavelló.
El sistema està connectat, a més a més, amb una alarma acústica i una altra òptica, i fa la transmissió al sistema de seguretat del museu.
I ho fa sense utilitzar el cable, que és el que va ser desconnectat en el moment del començament de les obres.
És una altra tecnologia.

I d'altra banda, s'ha reforçat la vigilància exterior, instal·lant dos càmeres més que controlen la zona afectada i que estan connectades també amb un sistema de vigilància del mòdul de seguretat.
La nostra resposta va ser immediata.
En el mateix moment de conéixer, mirar què és el que havia passat i com podíem respondre.
De fet, durant els quinze dies transcorreguts des del robatori al moment d'instal·lació de les noves mesures de seguretat externes, les que acabe de descriure, evidentment tenien un procés de contractació i un procés d'instal·lació, però mentre van estar eixos processos, es va reforçar la vigilància - i va ser una de les nostres actuacions- de la zona afectada, amb un vigilant de seguretat les vint-i-quatre hores.
I es va procedir també a l'enlluernament nocturn del pavelló, fins que es van complir tots els passos legals per a poder fer aquestes mesures que he descrit anteriorment.

La intenció, de fet, de la nova conselleria és no només aplicar estes mesures que ja hem dit, sinó que la nova direcció i el conjunt de la conselleria revisen les qüestions relacionades amb les instal·lacions, la vigilància i els protocols interns, per tal de donar una millor resposta a possibles futurs indesitjats actes com els que hi ha, però sí que posem que hem determinat noves mesures, com les que he descrit, que pensem que poden, com a mínim, posar encara més difícil o posar molt més difícil que es puga repetir una situació així.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Anem ara amb els torns de paraula dels grups parlamentaris.

Té la paraula el Grup Popular per un temps màxim de huit minuts.

El senyor Mulet Taló:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Faré com el senyor conseller, ho faré prou acotadet.
En primer lloc, vull demanar disculpes si la paraula que figura en la pregunta no és l'adequada.
El concepte estava.
.
.
Mosatros, almenys ho teníem clar.
Jo crec que també.
Eren les causes afavoridores del robatori.
Això és el que mosatros vam considerar motius.
I bé, sí que es va dir per part del secretari autonòmic de Cultura i Esport Â«por la desconexión de una cámara de vigilanciaÂ», i de la directora general de Cultura, que no va ser qüestió de mala sort.
I seré molt breu.
El 21 de juliol es va cessar, com hem vist abans, la senyora Paz Olmos.
El 17 d'agost es va fer el robatori.
Però, posteriorment al cessament de la senyora Paz Olmos, el conseller va afirmar que de forma temporal el secretari autonòmic de cultura i esports i la directora general de cultura assumirien la responsabilitat de la gestió del museu; posteriorment, l'1 de setembre, òbviament ja havia passat tot el procés, es va incorporar el nou director provisional.

Queda clar -perquè així mos ho ha confirmat el senyor conseller- que l'alarma no va funcionar com a conseqüència de les obres que eren abans, en eixe moment, i a posteriori.

I mosatros tenim també molt clar que el dia a dia de tota l'activitat del museu o de qualsevol museu són responsabilitat del seu director temporal o provisional, del director.

Per la qual cosa, i limite el meu parlament en una pregunta perquè ara tindrà vosté temps de contestar-me-la, ¿cessarà per deixament de funcions al secretari autonòmic de cultura i esports i a la directora general de cultura?

La senyora presidenta:

Gràcies.

Té la paraula ara, per un temps de quatre minuts, el Grup Podemos-Podem.

La senyora Quiñonero Hernández:

Hola, i bona vesprada, de nou.

Bueno, yo creo que el robo fue el resultado del deseo de algunos amigos de lo ajeno, de llevarse unas piezas de arte que en realidad desde hacía un año estaban, porque las medidas de seguridad estaban desconectadas, estaban al alcance de algunas personas que tuvieron tiempo para poder planificar este acceso o, por lo menos, esto es lo que los medios de información han hecho público.

La anterior directora dijo: Â«Nunca se me informó de que esa cámara estuviera desconectada.
Â» Yo creo que pone de manifiesto, una vez más, pues la irresponsabilidad de quienes durante tanto tiempo han estado al frente de una institución tan puntera, tan fundamental para nuestro territorio, ¿no?

La empresa de seguridad había informado meses atrás -dice, Â«hasta un año atrásÂ»- de que tanto la cámara exterior como el sistema de infrarrojos del pabellón quedaban inutilizados por incompatibilidad con las obras que se estaban realizando.
Y desde la empresa, además, se habían ofrecido alternativas que no fueron escuchadas.

Lamentablemente la irresponsabilidad de las personas que malgestionaron, o de la persona que malgestionó esta institución, no fue solamente durante sus años al frente sino también en el momento de la dejación de sus funciones, ¿no?
, de su propio cese, que tendría que haber puesto sobre el tapete la información de la situación de seguridad de esta institución.

Me alegro enormemente de que la señora Paz Olmos sea el pasado, me alegro de que el Grupo Popular haya traído aquí este debate y también la posibilidad de estudiar las condiciones, de felicitar y de saludar por fin un nombramiento de alguien que pueda ser apoyado por los sectores profesionales del mundo de la cultura y esperar que, bueno, puestas las medidas necesarias no vuelva a suceder y en el futuro tengamos un responsable o una responsable al frente del Pius V que sea una persona capaz de hacer de nuestro arte lo que necesitamos que sea.

Gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, diputada Quiñonero.

Té ara la paraula el Grup Ciudadanos per quatre minuts.

La senyora García Jiménez:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Efectivamente, sabemos que tras el robo la conselleria actuó con celeridad y reactivaron las cámaras de seguridad que estaban apagadas, así como la alarma que no funcionaba.
Pero para Ciudadanos, señor Marzà, una de las prioridades de la conselleria que usted dirige es que debe salvaguardar el patrimonio cultural de los valencianos.

Resulta negligente que no se tomen las medidas necesarias de seguridad en un recinto que alberga este legado cultural y, sobre todo, sabiendo que se estaban realizando obras en la misma estructura del edificio.
Esto parece un episodio de una película televisiva.

Señor Marzà, estamos hablando de un museo que es la segunda pinacoteca de España y la principal que tenemos los valencianos.
El valor económico de lo robado no es excesivo según algunos medios de comunicación -porque de ese dato no nos ha informado-, aproximadamente 1.
200 euros, pero de un incalculable valor para los valencianos y valencianas.

Nosotros vamos a defender siempre la protección y la difusión del patrimonio cultural para que todos los ciudadanos valencianos puedan conocerla y disfrutarla, hay que cuidar y fomentar este legado cultural que nos ha dejado nuestra sociedad y, por tanto, señor Marzà usted es el encargado ahora de cuidarla, de mimarla y por supuesto de protegerlas.
No nos sirven excusas.

Ponga ya en marcha medidas que garanticen una gestión eficiente, además de una correcta preservación de nuestro patrimonio cultural y tradicional.

Y antes de concluir me gustaría que me concretase qué medidas va a poner en marcha su conselleria para dar el peso y el valor que se merece el museo San Pío V y qué medidas va a poner en marcha para tratar de incrementar las visitas de los valencianos y valencianas a este museo y situarlo en el epicentro de la cultura de la comunidad.

Un consejo de la ciudadanía: que incentivemos el turismo cultural de calidad.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora diputada.

Té ara la paraula per un temps de quatre minuts el Grup Compromís.

Endavant.

El senyor Nadal Sendra:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Des del Grup Compromís lamentem profundament tot el que va passar, sobretot perquè aquestes seixanta-quatre peces sostretes, perdó, quaranta-sis peces sostretes, encara que no tinguen un alt valor econòmic, o que els experts puguen dir que no tenen un alt valor patrimonial, doncs sí que són patrimoni de tots els valencians i les valencianes i la veritat és que ho sentim molt tot açò que ha passat, ¿no?

Pensem que han sigut molt interessants i molt gràfiques les explicacions del conseller de com va anar tot el robatori, i això mos porta a pensar que realment la pregunta clau en este tema i que pensem que és el més interessant a parlar de tot açò és per què l'anterior direcció del centre, sota la responsabilitat directa de l'anterior conselleria, va deixar totalment desprotegit un pavelló com és el pavelló Benlliure que a més de tindre estes peces que ara han faltat doncs tenia peces importants de l'insigne escultor valencià Mariano Benlliure, i que ara podríem estar parlant d'un mal molt pitjor del que hi ha hagut, ¿no?

En este cas, tot això, quan diuen els castellans de Â«no hay mal que por bien no vengaÂ», ¿no?
, doncs això pot ser, este avís d'alguna manera pot haver significat que tinguem molta més seguretat al museu en qüestió i que el nostre patrimoni estiga més segur, ¿no?

Esta pregunta -que crec que és la important-, per què l'anterior conselleria no va actuar com havia d'actuar, mos porta a contestar una pregunta, la pregunta de l'anterior punt, ¿no?
, de per què s'havia cessat la directora del museu.
Pense que este punt contesta totalment l'anterior, és un dels motius de cessament.

I ací s'ha parlat molt d'una paraula que es repetix molt, ¿no?
, i és deixadesa.
La paraula deixadesa i descoordinació, i no ho vegem només en el cas del museu o en el cas d'esta conselleria sinó que torna a repetir-se en totes les conselleries i en totes les àrees que nosaltres, diputats d'estes Cortes, sobretot els que hem entrat nous ara que estem mirant com funciona tot açò, què és el que ens hem trobat de l'anterior govern, vegem que eixa deixadesa la vegem repartir-se en totes les àrees de govern, ¿no?

Del govern anterior el més criticable de tot ja no és que fera una política de dretes sinó és que no n'hi havia cap política damunt de la taula, ¿no?
Com dia el secretari autonòmic, no n'hi havia un relat, sembla que cadascú anava un poc a la seua, a defensar els seus interessos, de cadascú, a enxufar els seus amiguets, que d'alguna manera també és una de les causes de la situació que vegem en el Sant Pius V, que és la política d'amiguisme i que, evidentment, doncs això donava la sensació que l'administració valenciana estava ja de volta de tot, ¿no?
, i sí que n'hi ha una política clara de foto i de titular però que, d'alguna manera, com els contenidors culturals que hem tingut ací doncs estava totalment buida, ¿no?
, era la foto i després la Ciutat de les Arts i les Ciències es cau a trossos.

D'alguna manera és això el que hem pogut vore en este episodi grotesc del robatori, que la veritat és que sembla més d'una novel·la de Ferran Torrent que una altra cosa.

Però, bé, al final de tot agrair a la conselleria que es posen les mesures de seguretat necessàries perquè estes coses no tornen a passar perquè la veritat és que és una mica vergonyós tot el que ha passat.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Té ara la paraula el Grup Socialista per un temps de quatre minuts.

El senyor González Delgado:

Gracias, presidenta.

Bueno, la verdad es que ya está todo dicho y quizá no sea necesario que intervenga yo, pero como soy un parlamentario novato y tengo que aprender todavía a hablar en estas Cortes pues, seguramente, a veces, me excedo y no se entiende bien mi ironía o, mejor dicho, la ironía quizá no sea un componente bueno del discurso parlamentario.

La ironía no es insultante, la ironía tiene una capacidad de amplitud de la palabra como lo tiene la poética, ¿no?
Pero, bueno, no soy yo quien vaya a venir aquí a dar clases a los ilustres diputados, todos seguramente tan cultos como los noventa y nueve que somos.
De manera que no tengo que explicarme por qué uso la ironía, si acaso extinguirla en la expresión parlamentaria para no dar lugar a equívocos.

Me molesta más que de mi ironía se diga que es de mal gusto, primero porque generalmente la ironía no es ni de buen ni de mal gusto, pero en cuanto al mal gusto soy una persona lo suficientemente educada y no quisiera que a mis padres se les tuviera por menos en este parlamento.

Pero haciendo uso de la ironía, señor conseller, no estoy dispuesto a hacerle la pelota.
Le doy gracias al Grupo Popular por hacerlo venir a usted aquí a explicar las consecuencias de un robo.
Si hiciera uso de la ironía pues, en definitiva, estaría pidiéndole responsabilidades de por qué permitió el robo o qué condiciones permitió que se dieran para que el robo se sustanciara.

Al fin y al cabo, del robo nos estamos recuperando, es de agradecer, y gracias precisamente a esa petición de comparecencia usted nos ha podido explicar otros pormenores que yo creía que ya eran conocidos.

Gracias y no estime esta gratitud como un modo de hacer la pelota por pertenecer a un grupo adscrito al gobierno.
No, quizá no tenga nada más que decir al respecto.

Agradecer esto y, bueno, considerar que ha sido de una enorme utilidad la pregunta y la respuesta.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor diputat.

No li ho dic irònicament (rialles), li done les gràcies.

I ara té la paraula per un temps il·limitat el senyor conseller.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Bé, seguint la meua tradició (rient), seré breu.
Com dia, a les preguntes directes la resposta és Â«noÂ» a les dos, evidentment que no perquè precisament el que han demostrat les persones que han estat liderant la gestió cultural i esportiva de la conselleria és que són persones preocupades que donen resposta a la situació que n'hi ha i estic segur que no seran persones que permetran que haguera passat el que ha passat ara, que passara que des del setembre de 2014 les alarmes estigueren desconnectades i que no s'informara al nou equip de govern quan s'entra a la conselleria, ¿no?

Quan u entra a governar se suposa que les alarmes que estan connectades funcionen (rient), si no, li ho fan saber, i és evident que l'anterior direcció hauria d'haver-nos dit que no estaven en funcionament per a poder posar eixes mesures no després d'un robatori si no abans, però el que no pot fer u és suposar que feia quasi un any que eixa alarma estava desconnectada.
Això jo pense que no es pot suposar en cap dels casos quan u pressuposa que n'hi ha una bona gestió.

I, evidentment, no els cessarem, a la directora general de cultura ni al secretari autonòmic de cultura i esport, perquè precisament sí que han fet la seua feina i ha estat treballant incansablement des del primer dia per a buscar soluciones, solucions que han arribat i que he descrit.

Probablement, del que ens haurem de felicitar és que la ciutadania haja cessat els anteriors càrrecs en les votacions per a evitar que, precisament, puga passar quasi un any sense que es connecte una alarma.

En tot cas, donar més informació al respecte, com que es va fer també alguna pregunta parlamentària al voltant dels danys materials, de què va suposar l'entrada -doncs els 300 euros de la reparació de la porta i les vitrines-, i estes mesures addicionals que hem pres tenen un cost de 4.
855 euros, que s'han pagat via caixa fixa, que és el que ha de fer.
.
.
, el procediment que s'ha de fer per a poder donar eixes mesures.
Simplement això.

I, evidentment, estem per a garantir i salvaguardar el patrimoni dels valencians i les valencianes, i ho anem a fer, i anem a posar totes les mesures necessàries allà on fagen falta per a salvaguardar-lo, per a protegir-lo, per a posar-lo en valor, per a, evidentment, potenciar eixe turisme cultural, però no només.
.
.
, perquè sabem que la cultura, com s'ha dit abans, és el principal motor, no només econòmic que podem tindre, i que molts informes de la Unió Europea, de fet, determinen per al nostre territori, ens marquen com un dels principals vectors de creiximent econòmics lligats a la cultura i al patrimoni, i pensem que eixa ha de ser una de les línies d'actuació clares del govern, i això passa per posar en valor el patrimoni i totes les instal·lacions culturals que tenim, i una d'elles, una de les més capdavanteres, és el Sant Pius V, que esperem que no haja de tornar a passar per processos com el que hem passat i que ens faça realment tornar a mirar la ciutadania amb l'orgull de ser valencians i valencianes i de tindre el patrimoni que tenim.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Obrim el torn de rèplica.

Demana el Grup Popular.
¿Algun grup més?
Molt bé, té la paraula el Grup Popular per quatre minuts.

El senyor Mulet Taló:

Bien, yo no maté a Manolete.
(Veus) En su día.
Ahora, no lo podríamos matar tampoco, aunque quisiéramos, porque no vive.

Como soy un parlamentario novato es posible que no entienda la ironía parlamentaria.
Señora presidenta, le prometo que me esforzaré y aprenderé.
Seguro que aprenderé.

Vicent, està molt bé, jo entenc perfectament que defense el treball i la responsabilitat del seu equip, que, a més, acaben de començar i encara poden demostrar molt.
No han pogut encara, però poden demostrar molt.
I no perquè sí, sinó per una decisió que va prendre vosté, van haver d'assumir temporalment una responsabilitat.
I quan assumixen eixa responsabilitat, l'assumixen amb totes les conseqüències.

I me conta vosté que si s'havia fet abans, si s'havia fet un any abans, si no s'havien ficat mesures.
.
.
A la millor ficar vigilància personal pot considerar o no, són mesures.
Però dóna igual, és que no entrem ahí.
És que ells en eixe moment tenien una responsabilitat.
En tot eixe problema i tot eixe deixament de funcions que va fer Paz Olmos, ¿el robatori va ser quan ella era directora?
El robatori va ser quan eren temporalment o provisionalment responsables ells.

I si se considera, i esta conselleria considera, que eixe robatori és com a conseqüència de deixament de funcions, ¿eh?
, i no, com vosté bé ha dit, de motius que vosté no sabrà mai dels que ho van intentar, ¿eh?
-deixament de funcions-, els responsables en eixe moment eren els que eren.
I els responsables que eren en eixe moment són els que han de respondre davant d'eixe deixament de funcions.

I no me val que Â«no me van passar els papersÂ», Â«no me van passar els llibresÂ», Â«no me van passar les anotacionsÂ».
Quan assumixen la responsabilitat d'un espai, que tots ací els presents estem dient que és d'allò més important, no a soles de la Comunitat Valenciana, sinó de la nació espanyola, i pot ser que important també a nivell europeu o internacional, quan assumixen eixa responsabilitat, l'han d'assumir amb totes les conseqüències.

Ací se mos ha parlat també de tècnics del mateix museu, que van ser els que van induir que l'anterior directora no estava fent les coses bé.
Doncs eixos tècnics podrien haver informat perfectament.
¿Sabien ells que s'estaven fent obres?
Dic jo que ho sabrien perquè era responsabilitat d'ells.
¿Sabien ells que n'hi havia personal al museu?
Segur.
¿Sabia que n'hi havien obres?
Segur.
¿Sabien que n'hi havien.
.
.
?
És responsabilitat d'ells.
El deixament de funcions el va fer el que en eixe moment tenia la responsabilitat de la direcció.

I jo torne a insistir, me sap molt greu, però el conseller i la conselleria, si fóra conseqüent amb les seues declaracions, deuria cessar immediatament les dos persones.

Res més.
Gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

M'ha recordat vosté, quan ha citat Manolete, una companya seua del seu partit que era alcaldessa en les terres d'on jo vinc, que també anomenà Manolete en un plenari.
.
.
(Rient)

Té la paraula el senyor conseller per un temps de quatre minuts i ja, amb esta intervenció, finalitzarem la comissió de hui.
Imagine que seran convocats, per un acord de la mesa, en una data.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Crec que ha quedat suficientment clar quin és el nostre posicionament.
Pensem que sí que han fet la seua feina tant la directora general, com el secretari autonòmic.
De fet, no només són els que han connectat les alarmes, sinó que han solucionat, com hem dit abans, el problema de refrigeració, que s'allargava des de març, i estan donant solucions a totes les dificultats que havien trobat en el museu i que, evidentment, serviran per a millorar el nostre museu, que és el que volem totes i tots.

Per tant, partint d'ahí i prenent les mateixes paraules que han tingut poc temps, el temps que han tingut, han demostrat que estan treballant; en poquet de temps que tinguen més, demostraran que realment es pot gestionar molt millor del que s'havia gestionat fins ara, almenys sense desconnectar càmeres, ni deixant que l'aire condicionat estiga tant de temps sense funcionar.
.
.
, i ara patim eixos agravis en les obres.

Per tant, com que confie plenament en ells i han demostrat, amb la seua vàlua i el seu treball, que són persones plenament qualificades, continuaran.
I el que hem de fer és buscar quins són els autors d'eixe robatori, arribar amb ells.
.
.
, que paguen les conseqüències i, evidentment, intentar retornar les obres a qui són els seus posseïdors, que és la ciutadania valenciana; tornar a posar en valor el nostre museu i posar en valor tota la cultura, que per això hem vingut ací.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Esperant que continuen treballant pels valencians i valencianes, desitjant-los un bon dia del docent, breument tornarem a vore-mos en esta comissió.

Gràcies.

(S'alça la reunió a les 14 hores i 18 minuts)