Untitled Document


<!--
body {
color:#272526;
}
.text10 {
font-family:'Tahoma';
font-size:14px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
color:#272526;
}
.text3 {
font-family:'Tahoma';
font-size:14px;
text-decoration:none;
color:#272526;
}
.text11 {
font-family:'Tahoma';
font-size:14px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:#272526;
}
.text7 {
font-family:'Tahoma';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:#272526;
}
.text0 {
font-family:'Tahoma';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:#272526;
}
.para0 {
text-align:justify;
}
-->



Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de La Generalitat realitzada el dia 14 d'octubre de 2010.
Comença la reunió a les 10 hores i 10 minuts.
Presideix el diputat senyor Rafael Maluenda Verdú.
Reunió número 28.

Proposició no de llei sobre l'habilitació de les mesures necessàries perquè al suport físic de la propaganda institucional se'n consigne el cost, presentada per la diputada senyora Margarita Sanz Alonso,
representant de l'Agrupació de Diputats i Diputades No Adscrits, i quatre diputats i diputades més pertanyents a aquesta agrupació i al Grup Parlamentari Socialista (RE número 61.
720, BOC número 252)

El senyor president:

Senyories, s'obri la sessió.

Pregue a la senyora secretària comprove el quòrum.

(La secretària passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

Moltes gràcies, senyora secretària.
(S'interromp la gravació)

Bé, dia que l'acta ha sigut aprovada per assentiment i unanimitat.

El senyor president:

El segon punt és: presa en consideració de la Proposició no de llei sobre l'habilitació de les mesures necessàries perquè al suport físic de la propaganda institucional se'n consigne el cost, presentada per la diputada il·lustre senyora Margarita Sanz Alonso i quatre diputats i diputades més.

Per a la seua defensa, té la paraula la senyora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Moltes gràcies.

Bon dia.

Bé.
L'altra dia al Ple de Les Corts ja vam tindre un debat sobre la publicitat
institucional en què va quedar prou en evidència que el Partit Popular al País Valencià confon publicitat institucional amb propaganda partidista i mentidera,
incomplint d'aquesta manera la llei de publicitat institucional de l'any 2003, que diu que els missatges de publicitat institucional han de complir
els principis de veracitat, objectivitat, eficàcia, eficiència, etcètera, etcètera.
I açò ja de per si és molt greu.

Però no és només açò, no és només que la publicitat institucional siga propaganda partidista en el cas de la
Generalitat valenciana, no és només la manipulació i l'engany o que aquesta publicitat no reporte cap utilitat per als ciutadans i
ciutadanes, sinó que a més costa milers i milers d'euros.
Milers i milers d'euros de les arques públiques valencianes, de les mateixes arques públiques que no tenen diners per a pagar a les associacions de malalts mentals,
que tenen deutes amb els menjadors socials, que retallen en cooperació o que retallen en la renda garantida de ciutadania.
Ara bé, per a propaganda, sempre en tenen.

Al País Valencià, el Partit Popular porta molts anys gastant-se, malbaratant, els diners dels
contribuents per a vendre a l'opinió pública una gestió que és falsa per a convèncer a la gent que fan allò que en realitat no fan.

Mentre hi ha 17.
000 alumnes que estudien en més de huit-cents barracons que hi ha arreu del País Valencià, es gasten els diners per a posar un anunci en tots el diaris del País Valencià, en tota la premsa escrita, un anunci on deia que s'havien construït 365 centres escolars.

Mentre tots els informes de les associacions en defensa de la sanitat pública diuen que el País Valencià està a la cua en nombre de metges, en nombre d'infermeres, en despesa sanitària, que estem a la cua en atenció sanitària pública, el Consell es gasta els diners del ciutadans i ciutadanes en emplenar els
solars de tanques publicitàries, d'estes de «Construyendo salud».

Mentre l'observatori de l'aplicació de la llei dependència diu que estem a la cua en valoracions, en dictàmens, en persones que reben prestació o serveis, el Consell, la Conselleria de Benestar Social es gasta els diners
dels contribuents dient que «Veo bienestar».
És un poc per comparar la situació real del País Valencià i com es gasten els diners des del Partit Popular, des del Consell.

En el País Valencià, en estos moments hi ha més de cinc-cents mil persones a l'atur, som campions en destrucció d'ocupació, hi ha un 20% de la població vivint sota el llindar de la pobresa i el Partit Popular es gasta els diners públics per a dir que «Som progrés», quan l'únic que som és malbaratament i corrupció.

Tenim un president de la Generalitat valenciana, dos presidents de diputació, alcaldes, regidors imputats per corrupció, però es gasten els diners per a fer una campanya d'imatge del País Valencià.
Però de quina imatge estem parlant, de quina imatge estem parlant?
Se gasten vostés, el Partit Popular, dos milions i mig d'euros en fer una campanya per a atraure turistes, el «Te doy todo.
Te doy mi luz, mi calor, mi sol.
.
.
» Però no cal, no cal que es gasten els diners en açò, perquè en realitat al País Valencià ja som famosos, ja ens coneixen, però no per les nostres platges, pel nostre
sol, calor y luz, sinó per Gürtel, Brugal, Fabra.
.
.
I eixa és la nostra imatge en estos moments i la nostra campanya per a promocionar-nos.

Per tant, deixen de malbaratar els diners i deixen l'autobombo, deixen el «Som eficàcia, som energia.
»

I jo estic convençuda, nosaltres, des d'Esquerra Unida, estem convençudes que tot açò s'acabaria si la proposició no de llei d'avui s'aprovara.
Si cada volta que des del Consell fan un anunci a la premsa, o a la
televisió o en una tanca publicitària se'ls obligara a posar quant s'han gastat en eixa campanya publicitària, jo estic convençuda que tot este malbaratament s'acabaria.
De fet, la nostra proposició no de llei és molt concreta, diu que s'habiliten les mesures necessàries perquè en el suport físic de la propaganda institucional, ja siguen tanques, cartells, publicacions,
etcètera, s'especifique el cost.
I jo crec que s'acabaria tot este malbaratament, si és que el Partit Popular encara.
.
.
bé, encara no han perdut la capacitat de
sonrojar-se.

Perquè jo estic convençuda que, per exemple, el conseller d'Educació no s'atreviria a traure el cartellet aquest dels 365 centres escolars en tots els
periòdics, si al traure este cartellet baix posara que este anunci ha costat -per exemple, tinc ací algunes tarifes-, ha costat, en pàgina impar, a color, 6.
642 euros.
O 10.
000 euros si és un diumenge, per exemple.

És a dir, si quan el ciutadà agafa el periòdic, llig una notícia, veu la publicitat esta del conseller d'Educació, baix posara que l'anunci que vosté, ciutadà del País Valencià, acaba de llegir li ha costat 10.
000 euros, és a dir, que el Partit Popular s'acaba de gastar en açò 10.
000 euros, que ixen de la seua butxaca, jo estic convençuda que.
.
.
bé, no s'atrevirien a fer aquesta propaganda institucional.

Jo estic convençuda que quan el conseller de Sanitat posa una tanca publicitària per a dir que en eixe solar s'ha de construir un centre de salut, si on posa la tanca publicitària posara que aquesta tanca mos està costant als ciutadans i ciutadanes 1.
500 euros al mes, per exemple, i que la
tanca porta.
.
.
-n'hi han tanques publicitàries que porten cinc anys, sis anys-, jo estic convençuda que tot açò s'aturaria.

Estic convençuda que el conseller de Ciutadania, el senyor Blasco, si cada volta que fa
propaganda en Canal 9, de cooperació internacional, a l'acabar l'anunci diguera que esta campanya ha costat 100.
000 euros de l'erari públic, 100.
000 euros que estan pressupostats de l'erari públic per a publicitat en Canal 9 de cooperació, jo estic convençuda que se li cauria la cara de vergonya i que no es farien aquest tipus de
propaganda.

I això en realitat és el que volem des d'Esquerra Unida, volem transparència i informació.
Estem convençuts que açò serviria per a controlar la despesa pública, perquè nomé s'utilitzaria la publicitat institucional per a allò que realment és important, que són campanyes informatives de deveres, campanyes de sensibilització, campanyes de conscienciació, però no el que s'està fent ara.

Els ciutadans i ciutadanes tenen dret a saber quant se gasta l'administració en autopublicitar-se, entre altres coses, perquè ix de les seues butxaques.
Açò ho paguen els ciutadans i ciutadanes i, per tant, ells, elles, nosaltres tenim
dret a saber quant val cada anunci i quan val cada campanya del Partit Popular
o cada campanya del Consell.
Perquè els diners, doncs això, són d'ells, no són ni del senyor Camps, ni de Blasco, ni del Partit Popular, sinó de la ciutadania.

Per exemple, la campanya «Som», a mi m'agradaria saber quant ha costat la campanya «Som».
Ens ho poden dir?
Encara no s'ha dit mai quant ha costat en total aquesta campanya publicitària.
Perquè, clar, a més, com és habitual en la Generalitat valenciana, no va haver cap concurs per a adjudicar
la campanya.
Va ser una campanya por todo lo alto, cartells, frontals d'autobusos, premsa, tele, etcètera, etcètera, però encara no sabem quant és el cost total d'aquesta campanya publicitària, i no estaria mal que si tenen ací la informació ens la traslladaren.

Però nosaltres, al cap i a la fi, el que volem és que ho sàpia tot el món i que en cada anunci pose quant ha costat l'anunci publicitari.

I crec que en un moment on s'està demanant esforços a la gent, on s'està dient que s'ha d'estrènyer el cinturó, o s'estan fent retalls en educació, en sous, en dependència, en cooperació, en renda garantida de ciutadania, jo crec que, bé, en un moment com este, el que cal és austeritat, transparència, control de la despesa sumptuària, com esta propaganda partidista amb el logo de La Generalitat i els diners públics.

I, per tant, pensem que aquesta proposició no de llei serviria per a complir totes aquestes qüestions d'austeritat, de control de la despesa i de transparència.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies a vosté, senyora Albiol.

Per a fixar la posició del Grup Parlamentari Socialista, l'il·lustre diputat senyor Manuel Mata té la paraula.

El senyor Mata Gómez:

Gràcies, senyor president.

És evident que a l'últim ple ja tinguérem un ampli debat del que és la publicitat institucional.
Estem davant unes campanyes que són agressives inclús a la intel·ligència dels ciutadans.

Perquè és deveres que la publicitat institucional és necessària.
Quan hi ha una mancança de donacions de sang, cal demanar-les a la població; quan hi han campanyes extraordinàries de cribat de càncer de mamella, cal fer eixes campanyes.
Però La Generalitat les utilitza com a instrument de propaganda que no sabem on va.
És evident.
.
.
He dit mamella, no?
Càncer de mama o de mamella.
Bé, ja ho miraré.
Però se descollonen la senyora secretària i la senyora lletrada.

És evident que la publicitat institucional, tal com la utilitzen els poders públics valencians, és lamentable.
Parlàvem l'altre dia del «Som, som competitivitat, som.
.
.
» És una indefinició i un aparell de propaganda.
Ara, tampoc estic massa segur que siga molt
convenient que cada u del suports tinga un cost, entre altres coses, perquè probablement els gurus estos de La Generalitat que se dediquen a aprofitar-se
de les despeses dels valencians, probablement encarregarien a una empresa
externa la valoració de cada u dels suports, encarregarien a un altre la creativitat de.
.
.
-tal.
Bé, seria un desgavell.

Jo crec que fa falta transparència.
La comissió de publicitat institucional deuria posar-se en funcionament.
És evident que tal com està la publicitat institucional en esta comunitat, és un instrument perquè se facen rics alguns.
Probablement algunes de les empreses que ja estan
apareixent en el tema de Blasco també estaran vinculades a la publicitat institucional.

És vergonyós que la conselleria de cooperació estiga fent el que està fent, però, a més, que el conseller Blasco pague uns minutets de publicitat, amb una veu
impostada, explicant les coses que ha fet, encara que a la senyora Palomar
després li toque defensar-lo.
.
.
Però que si tenim cent per a gastar en algunes activitats, al final se'n gasten vint i n'hi han setanta o huitanta que enriquixen a algunes persones.

I, per tant, la nostra posició en este cas va a ser l'abstenció, perquè no estem molt segurs de quina seria la viabilitat o com se podria gestionar
esta qüestió, encara que és evident que en els pressupostos de La Generalitat mai és fàcil saber en què es gasta la publicitat.
Els concursos se fraccionen i mai sabem el cost de les
campanyes concretes, però sobretot la seua utilitat.

Moltes gràcies, senyories.

El senyor president:

Moltes gràcies a vosté, senyor Mata.

Per a fixar la posició del Grup Parlamentari Popular, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Eduardo Ovejero.

El senyor Ovejero Adelantado:

Muchas gracias, señor presidente.

Mire, señora Albiol, ya estamos acostumbrados a sus intervenciones.
El 50% siempre es lo
de siempre.
Le da lo mismo que hablemos del tema que hablemos, usted suelta su
soflama general y luego trata algunas pinceladas sobre el tema que nos ocupa.

De lo que usted ha dicho en referencia.
.
.
lo poco que ha dicho en referencia a
la PNL, creo que es necesario y es bueno que figure en el Diario de Sesiones matizar algunas precisiones de su exposición de motivos.

Parte del hecho de que la publicidad institucional no acostumbra a aportar
ninguna utilidad para los ciudadanos y ciudadanas y que tiene un elevado coste
de miles de euros, que serían más necesarios si se dedicasen para otras cuestiones de más rentabilidades social, como la educación, la sanidad o la atención a las personas mayores.

¿De verdad cree usted que informar sobre la asistencia, composición y funcionamiento de las instituciones públicas e informar a los ciudadanos sobre sus derechos y obligaciones legales o
promover el ejercicio de derechos o el cumplimiento de deberes en condiciones
de igualdad y fomentar comportamientos de los ciudadanos en relación con bienes o servicios públicos de carácter educativo, cultural, social, sanitario, de fomento de empleo u otros de
naturaleza análoga, o la sensibilización de los ciudadanos fomentando conductas o hábitos para la convivencia, el bienestar social, la salud, es innecesario?
¿De verdad?
¿Pero en qué mundo vive usted, señora Albiol?

Señorías, las campañas de publicidad institucional promovidas por las administraciones y otras
instituciones públicas, se han revelado como un útil instrumento de sensibilización y de fomento de los valores democráticos entre los ciudadanos, teniendo igualmente una específica utilidad para la comunidad cuando se trata de proteger o prevenir riesgos
para su salud o su seguridad.
Constituyen, asimismo, un valioso medio de difusión de las actividades que realizan las citadas instituciones y administraciones públicas, potenciando de este modo la información «y la participación democrática de los ciudadanos».

Si hacemos caso, señora Albiol, a su argumentación al proponer esta iniciativa, ¿podría afirmar usted que no tiene ningún interés para la ciudadanía y, por tanto, ninguna utilidad pública o rentabilidad social la publicidad institucional del Consell de La
Generalitat en asuntos tales como la receta electrónica, la gripe, el sida, las drogodependencias, el uso racional de los
medicamentos, la promoción del turismo de la Comunitat Valenciana, el ahorro de energía, el consumo responsable del agua, la prevención de incendios,
(veus) la promoción de, productos valencianos, el fomento del valenciano, etcétera, etcétera, etcétera?

¿Sabe usted que en la propia exposición de motivos de la Ley 29/2005, del 29 de diciembre, de publicidad y comunicación institucional, propuesta por el señor Zapatero, norma que regula con carácter general la publicidad institucional de todas las administraciones del
estado, entre los diferentes objetivos que se les atribuyen a las campañas de publicidad y comunicación institucional figura la utilidad pública que tienen dichas campañas de cara a la ciudadanía?

¿Cómo se puede cuestionar el coste de la actividad publicitaria institucional
cuando, por ejemplo, el gobierno central, señor Mata, no solo tiene previsto gastar durante el año 2010 la cantidad de 276 millones de euros en campañas de publicidad, sino que, de ellos, el 52,7%, 145 millones, corresponden no a
las campañas institucionales propiamente dichas, sino a campañas comerciales no sometidas.
.
.
, en pro de la no trasparencia, al ámbito de aplicación de la Ley 29/2005, reguladora de la publicidad institucional.
(Inintel·ligible) .
.
.
 un apunte, por lo que usted ha indicado.

Señora Albiol, respecto a su argumento relativo al uso partidista de la publicidad
institucional, preguntar simplemente: ¿se pueden calificar las acciones de comunicación institucional del Consell como de autopromoción del gobierno valenciano?
Acercar las instituciones a los ciudadanos y
ciudadanas de la Comunitat Valenciana, promover valores, fomentar hábitos y costumbres de vida saludables, promocionar nuestro productos y
servicios, nuestra lengua y señas de identidad, ¿es eso vender éxitos del gobierno o más bien crear comunitat y hacer partícipes a todos nuestros ciudadanos y ciudadanas de un proyecto común, moderno y solidario, un proyecto al cual ustedes, usted, señora Albiol, día tras día intenta hacer fracasar?

En cuanto al control del gasto y la trasparencia, les indico que el apartado 1
del artículo 8 de la citada Ley 29/2005, establece que los contratos vinculados a las
campañas reguladas por dicha ley, se adjudicarán de acuerdo a su normativa aplicable, respetando estrictamente, entre otros,
los principios de publicidad y concurrencia, y ustedes saben que, en todo caso,
y en función de su importe, en el DOCV se publican las convocatorias de los procedimientos
abiertos y las adjudicaciones correspondientes a las campañas de publicidad, con especificación del importe de adjudicación, empresa adjudicataria y objeto de las mismas.

Asimismo, señorías, además, en la plataforma de contratación de La Generalitat, así como en el perfil del contratante de cada conselleria, se da publicidad a los distintos elementos exigidos en la legislación contractual.
Eso, eso es trasparencia.

Termino subrayando que, partiendo de la utilidad que la publicidad
institucional del Consell tiene para la ciudadanía y que en modo alguno es un instrumento interesado al servicio del gobierno,
también es necesario señalar, además, usted lo debería conocer, pero prefiere mostrar ignorancia y difamar pretendiendo armar gresca,
a la cual no voy a entrar, que la publicidad institucional, sea cual sea la
administración de origen, estatal, autonómica o local, nunca, nunca incluye el coste de la misma.

Por lo tanto, como es natural, no vamos a aceptar esta proposición no de ley.
(Veus)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ovejero.

¿Alguna intervenció?
Per a rèplica, senyora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Moltes gràcies.

Bé, lamentar, en primer lloc, l'abstenció del Partit Socialista del País Valencià.
No sé molt bé si l'abstenció es deu que també el govern central és molt donat a la publicitat institucional, a les tanques publicitàries, ahí tenim encara moltes tanques, encara, del pla E de Zapatero, que també hauran costat milers d'euros.

No sé si l'abstenció, a la millor, també és perquè la campanya «Som Comunitat Valenciana» en realitat és una còpia d'una campanya que es va fer a Extremadura per part del Partit Socialista.
.
.
Vull
dir, no sé quin és el motiu, però, vaja, que un dels dos segur que sí.
Però, bé, lamentar simplement l'abstenció.

I quant al que estava comentant el senyor Ovejero, jo no estic en contra ni de
la informació ni de la sensibilització ni de la conscienciació.
(Veus) Crec que es poden fer aquestes tres coses, a més de la transparència.
Vull dir, crec que se pot fer una campanya de sensibilització i dir quant ha costat.
Perquè si realment la campanya és útil, informa, sensibilitza, no n'hi ha cap problema en dir quant diners ha costat eixa campanya.

El problema és que al País Valencià, a la Generalitat valenciana, la immensa majoria dels diners en publicitat
institucional, no se'n van ni a la campanya de la grip ni a la campanya de la sida, no són campanyes per a millorar la nostra salut ni la nostra seguretat, com estava
diguent el senyor Ovejero.

A mi m'agradaria saber la campanya aquesta, la dels 365 centres escolars, m'agradaria saber en realitat de què està informant i de què li servix açò a la ciutadania, de què li servix a la ciutadania saber que s'han construït 365 centres escolars quan, a més, és mentira, perquè ací, en estos 365 centres escolars, compta fins quan han.
.
.
, fins el centre en què han canviat una finestra, ¿val?
, està inclòs en els 365 centres escolars, amb la qual cosa, m'agradaria saber açò quina informació li aporta al ciutadà del País Valencià.
Això ni és informació ni sensibilització ni conscienciació.

A mi m'agradaria saber també, senyor Ovejero, la campanyeta esta de «Construyendo salud», que al final el que és és el mapa del País Valencià amb caretes i poc més, (veus) açò, ¿de què informa la ciutadania del País Valencià, m'agradaria saber-ho, quan, a més, aquesta campanya parlava que s'anaven a construir 17 hospitals i, si se posem a comptar, n'ixen 5.
(Veus)

Per tant, a la seua pregunta, vosté m'ha fet una pregunta molt concreta, vosté m'ha dit: «Señora Albiol, ¿se pueden calificar las campañas informativas del Consell de autopublicidad?
» Doncs, sí, d'autopublicitat, de propaganda i d'autobombo, perquè, si no, ja m'explicarà, «Som eficàcia», (veus) açò, de què està informant, ¿de què està informant?
Açò, l'única cosa que és és una exaltació col·lectiva.
.
.
, no sé com definir-ho ja, perquè anava a dir una barbaritat.
Açò és autobombo i autopublicitat, i açò no informa absolutament de res.

A mi m'agradaria.
.
.
, i li vaig a fer jo també una pregunta molt concreta, senyor Ovejero, ¿la campanya «Som eficàcia».
.
.
(veus) «Som eficàcia».
.
.
?
Sí, a vosté li agrada: ¿quant ha costat?
, ¿quants diners dels valencians i valencianes s'han gastat en esta campanya?
; i, segon, ¿de què està informant?
Perquè jo li promet que per més que la mire, és que no l'entenc.
¿De què està informant açò, de què està sensibilitzant i de què està conscienciant açò als ciutadans i ciutadanes del País Valencià?
M'agradaria, m'encantaria que m'ho explicara: «Som eficàcia».
.
.
, l'altra, la de «Som progrés», «Som energia».
.
.
¿De què informa?
Perquè jo no me senc més informada, ¿eh?
, quan veig aquestes coses, lo ho assegure.

Per tant, li he fet abans també la pregunta, ¿quant ha costat la campanya «Som»?
, no m'ha sabut respondre, espere que ara tinga les dades.
I, després, jo crec que vostés, quan s'estan negant amb l'argument que, com ningú ho, no ho anem a fer nosaltres, això de posar el cost de la publicitat, jo crec que no estaria mal que en alguna
cosa foren pioners, i crec que seria un bon exemple, un exemple de transparència, un exemple que el País Valencià sí diem quant ens costa la publicitat institucional, jo crec que seria un bon pas,
¿no?

Vostés, quan estan votant en contra d'aquesta proposició de llei, en realitat, el que estan votant és en contra de la transparència, en contra d'informar els ciutadans i ciutadanes amb què se gasten els seus diners, perquè, açò, ho he dit abans, no ho paga el senyor Camps ni el senyor Blasco ni el Partit
Popular, que si ho pagaren ells, doncs, mira, a mi, ¡plin!
, que se gasten els seus diners en el que vullguen, però quan estem parlant dels diners de tots i de totes, jo crec que tenen.
.
.
, les
persones del País Valencià, ciutadans i ciutadanes, tenen dret a saber, els seus diners, en què se gasten, i, per tant, vostés al final el que estan fent és votar en contra de la transparència i, per descomptat, en contra de l'austeritat.

Res més.
Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Albiol.

Per a rèplica i finalitzar el debat, té la paraula el senyor (inintel·ligible) .
.
.
.
La seua senyoria, si volia rèplica, tenia d'haver replicat abans.
¿A qui volia replicar la seua senyoria?

El senyor Mata Gómez:

Volia replicar.
.
.

El senyor president:

¿A la senyora Albiol?
Doncs, tenia d'haver demanat la paraula per a rèplica.
.
.
Clar.

El senyor Mata Gómez:

És un minutet, senyor president.

El senyor president:

Té un minut.

El senyor Mata Gómez:

Gràcies, ¿no?

És que quasi em convenç el senyor Ovejero que vote a favor, però estava llegint el diari.
.
.
Açò, «Tu i jo, som comunitat».
.
.
(Veus) Serà este home i jo o esta dona i jo.
I després diu «Menjar a casa» i «Major a casa».
Després, crida al telèfon que diu ahí i me diu: «Desde su localidad no se le puede informar».
.
.
Clar, en València, és que no hi ha ningú, en València ciutat no hi ha ningun programa d'este tipus, perquè són els ajuntaments dels voltants que estan pagant-los.
Açò és un exemple del que és prendre-li el pèl a les persones.

El senyor president:

(El president intervé sense micròfon) Per favor, mire, ¿està replicant a la senyora Albiol o al senyor.
.
.
?

El senyor Mata Gómez:

Però, allá vamos, allá vamos, no podem votar a favor que ací diga el preu d'este suport concret, perquè jo crec que això, doncs, contribuiria a marejar.
Però sí que estem totalment a favor que la utilització perversa, torticera, de La Generalitat en la publicitat institucional és un drama per a esta comunitat.

Gràcies.
.
.
I molt amable, senyor president, per (inintel·ligible) .
.
.
.

El senyor president:

Gràcies a vosté.

Com dia abans, per a finalitzar el debat i en torn de rèplica, té la paraula el senyor Ovejero.

El senyor Ovejero Adelantado:

Mire, señora Albiol, no voy a hacerle perder el tiempo a usted ni al resto de compañeros, no voy a usar mi réplica ni a intentar convencerla, nadie está libre de decir estupideces y lo malo, a veces, es decirlas con tanto énfasis como usted.
Y, además, no voy a darle más argumentos, ¿y sabe por qué?
, pues, porque quiero seguir siendo su oponente y no su enemigo, porque seguro
que conoce, y, si no, a partir de ahora lo conocerá, ese proverbio árabe que dice: «Si aconsejas al ignorante, te tomará por su enemigo.
»

Muchas gracias.

El senyor president:

Gràcies a vosté, senyor Ovejero.

Finalitzat el debat, passem a votar la proposició no de llei que ha defensat la senyora Albiol.
¿Vots a favor de la iniciativa?
¿Vots en contra?
¿Abstencions?
Gràcies.
5 abstencions i 8 vots en contra, queda rebutjada.

Informe sobre el compliment de la Resolució 311 bis/VII, aprovada per la comissió en la reunió del 29 d'abril de 2010 (RE número 61.
639)

El senyor president:

El punt 3, senyories, informe sobre el compliment de la Resolució 311 bis/VII, aprovada per la comissió en la reunió del 29 d'abril del 2010.
Com de costum, en la carpeta tenen les seues senyories l'escrit del Consell sobre el compliment de la resolució.

Informe sobre el compliment de la Resolució 312 bis/VII, aprovada per la comissió en la reunió del 29 d'abril de 2010 (RE número 62.
276)

El senyor president:

Passem al punt 4, informe també sobre el compliment de la Resolució 312 bis/VII, aprovada per la comissió en la reunió de 29 d'abril del 2010.
Igualment, tenen les seues senyories el document en la carpeta.

Informe sobre el compliment de la Resolució 330/VII, aprovada per la comissió en la reunió del 24 de maig de 2010 (RE número 62.
787)

El senyor president:

El punt 5, informe sobre el compliment de la Resolució 330/VII, aprovada per la comissió en la reunió de 24 de maig del 2010, que tenen les seues senyories en la carpeta.

I abans de finalitzar, la presidència, a l'efecte que les seues senyories tinguen coneiximent de les properes reunions que
va a celebrar esta comissió i tinguen la previsió adequada, els anunciem que, sense perjuí de la tramitació a la presidenta i a la Junta de Síndics, està prevista la reunió el dia 12 de novembre, el dia 19 de novembre, el dia 26 de novembre i el 3 de
desembre, per a celebrar les compareixences, en primer lloc, el dia 12, del
fiscal superior de la Comunitat Valenciana, a petició pròpia, per a presentar la memòria de la fiscalia, i, la resta, per a les compareixences de senadors en
representació de la Comunitat Valenciana.

Senyories, s'alça la sessió.

(S'alça la reunió a les 10 hores i 32 minuts)