Untitled Document

<!--
body {
color:black;
}
.text1 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text2 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text3 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.text4 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text5 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.para1 {
text-align:justify;
}
.para3 {
}
.para4 {
margin-right:29,2px;
text-align:justify;
}
.para5 {
text-align:center;
}
-->



Comissió de Medi Ambient realitzada el dia 29 de
novembre de 2007.
Comença la reunió a les 16 hores i 40
minuts.
Presideix el diputat senyor Andrés Antonio Ballester Costa.
Reunió número 3/I.

Elecció de la secretaria de la
comissió

El senyor president:

Vamos a dar comienzo a la sesión de la
Comisión de Medio Ambiente, territorio e infraestructuras.
(Pausa)

Primer punto del orden del día.
.
.

Bueno, tiene la palabra la señora secretaria
para dar lectura de los asistentes, por favor.

(La senyora secretària passa llista per tal de
comprovar l'existència de quòrum)

Muchas gracias, señora secretaria.

El primer punto del orden del día es la lectura
y aprobación, si procede, del acta de la sesión anterior.
¿La leemos o es suficiente si ustedes la han repasado?
¿Hay
alguna cuestión que crean que se deba modificar del acta anterior?
¿No?
La aprobamos por unanimidad entonces.

El senyor president:

Segundo punto del orden del día.
(Pausa i remors)

A continuación, y el segundo punto del orden
del día, como veníamos diciendo, la elección de la
secretaría de la comisión.

Ha llegado a la mesa de esta comisión la
renuncia de la secretaria, señorita María José
Salvador Rubert.
Y vamos a proceder entonces a la elección del nuevo
secretario que compondrá parte de esta mesa.

La propuesta es el nombramiento del
señor.
.
.
Tenemos que pasar a votación, con lo cual va a
dar lectura nominal la señora secretaria.

(La senyora secretària primera crida per ordre
alfabètic les diputades i els diputats perquè depositen la
papereta en l'urna)

(El senyor president fa l'escrutini)

El resultado de la votación son 6 votos a favor
de Joan Ignasi Pla y 9 votos en blanco.

Con lo cual, muchas gracias.
Señora secretaria,
ha sido corta, densa, pero muy agradable la convivencia con esta mesa.

El senyor Serra Cervera:

En nombre del Grupo Parlamentario Popular, queremos
agradecer a la ex secretaria de la comisión, a María
José Salvador, el trabajo, la dedicación y muchas veces la
comprensión que ha tenido con los portavoces de esta
comisión, que algún trabajo hemos dado.

Y felicitar al nuevo secretario, desearle toda la
suerte del mundo, colaboración y que tenga el mismo nivel de
comprensión que ha tenido, en este caso, con el grupo mayoritario en
la mayoría de las veces la anterior secretaria, la diputada
María José Salvador Rubert.

El senyor Signes Núñez:

El Grup Socialista ens adherim als bons desitjos de
cara a la tasca del nou secretari, de Joan Ignasi Pla.
I també
l'agraïment per la tasca de María José Salvador
com a secretària fins a la comissió de hui.

El senyor Torró Gil:

Evidentment, ens adherim, i no sense reiterar les
peticions i als agraïments que han fet des dels altres dos grups.

El senyor president:

Muy bien.
Muchas gracias, señores portavoces de
los tres grupos.

Pronunciament de la comissió sobre la
sol·licitud de compareixença del president de la
Confederació Hidrogràfica del Xúquer per a explicar
els motius que li van impedir estar al front de les seues responsabilitats
a la Comunitat Valenciana durant les recents inundacions a la comarca de la
Marina Alta, sol·licitada pel Grup Parlamentari Popular (RE
número 4.
298)

El senyor president:

Y damos paso, como no puede ser de otra forma, al
tercer punto del orden del día, que es el pronunciamiento de la
comisión sobre la comparecencia del presidente de la
Confederación Hidrográfica del Júcar para explicar los
motivos que le impidieron estar al frente de sus responsabilidades en la
Comunidad Valenciana durante las recientes inundaciones en la comarca de la
Marina Alta, solicitada por el Grupo Parlamentario Popular.

Tiene la palabra el portavoz del Grupo Parlamentario
Popular, el ilustre señor David Serra.

El senyor Serra Cervera:

Moltíssimes gràcies, president.

El Grup Parlamentari Popular ha presentat la
sol·licitud, i demana el pronunciament d'esta comissió
competent en la matèria, perquè se puga parlar, se puguen
exposar les raons, els motius i els objectius d'haver abandonat la
Comunitat Valenciana en un moment delicat, en un moment on les
circumstàncies.
.
.
i les dramàtiques circumstàncies
que visquérem en les inundacions que patiren al llarg del mes
d'octubre la Marina Alta, concretament la Marina Alta i algunes
localitats més de la Comunitat Valenciana, on les inundacions i les
pluges que hi hagueren, en un nivell jo crec que inesperat i inusual, en la
nostra terra causaren jo crec que situacions alarmants per a tots.
I on
vérem com el president de la Confederació Hidrogràfica
del Xúquer abandonava la Comunitat Valenciana, agarrava un
avió i se n'anava a la Xina, se n'anava possiblement al
lloc més llunyà que poguera trobar en eixos moments.

On creiem, en este cas, que, des del Grup Parlamentari
Popular, teníem l'obligació, la responsabilitat i el
compromís amb els ciutadans que patiren eixa situació
perquè es done una explicació de quins motius, quins
objectius i quines necessitats tan importants hi havien per a abandonar en
un moment dramàtic, en un moment com mai s'havia viscut en
eixa zona, abandonar la Comunitat Valenciana amb les responsabilitats que
se pogueren derivar, en este cas, i les responsabilitat del càrrec
que un té en cada moment, com era la presidència de la
Confederació Hidrogràfica del Xúquer.

I més aviat quan te n'adones que al llarg
d'eixos dies d'absència, des de la Xina se vol fer
seguiment del que està passant en la Comunitat Valenciana, quan
t'adones que no se vol estar ací a peu d'obra, estant on
s'ha d'estar, i des de la Xina s'està entrant en
programes radiofònics de periodistes amics i tenint debats de llarga
duració.
Que és increïble que l'obligació
d'un responsable públic, que és estar en cada moment on
li correspon estar.
.
.
i un responsable públic de la Comunitat
Valenciana que té responsabilitats en matèria d'aigua,
en matèria d'una confederació hidrogràfica, com
és la del Xúquer, havent-hi els desbordaments que hi havien,
és increïble pujar a un avió i anar-se'n
juntetament amb la ministra Narbona a la Xina.

Per tant, el Grup Parlamentari Popular demana la
compareixença en estes Corts, que són la cambra de la
sobirania popular del poble valencià, per a la gent que realitza la
seua labor i la seua faena en esta terra, en la Comunitat Valenciana, done
compte de per què, què el va moure a anar-se'n a la
Xina, quines grans missions estratègiques tenien Narbona i el senyor
Moragues a la Xina, i que puguen saber els ciutadans de la Marina Alta, els
ciutadans que patiren jo crec que la tempestat de l'auia i la
destrossa de l'auia, puguen saber de primera mà què
motivà perquè això poguera ser i ocorreguera en les
circumstàncies en què va ocórrer.

Moltíssimes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias.

Tiene la palabra el señor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Abans d'entrar en el tema que ha exposat el
senyor Serra, el Grup Socialista estem encara en estos moments pendents que
el conseller García Antón ens explique quines ocupacions
urgents tenia en la passada Comissió de Medi Ambient, que va fer que
ací tots els diputats ens quedàrem sense poder tindre les
explicacions en la seua compareixença sobre aspectes tan importants,
tan fonamentals, que en aquells moments estaven vivint d'una forma
tan greu els ciutadans de l'Alcalatén, a causa de
l'incendi que havien patit.

El senyor García Antón no va
comparéixer per a donar explicacions de què és el que
estava fent el govern valencià per eixos afectats, no va
comparéixer per a donar explicacions de quines eren en aquells
moments les ajudes que estaven preparant-se de cara a l'incendi de
l'Alcalatén.

I, per tant, com a qüestió
prèvia.
.
.

El senyor president:

Señor Signes.
.
.

El senyor Signes Núñez:

Sí, acabe de seguida, i entre en el tema.

El senyor president:

Señor Signes, por favor, un momento.

Creo que no se está ajustando a la
cuestión, al punto del orden del día, en el cual yo creo que
habrá (remors) oportunidad,
habrá oportunidad, como usted bien sabe.
.
.

El senyor Signes Núñez:

De totes formes, de totes formes.
.
.
(Remors)

El senyor president:

Perdóneme.
.
.
.

El senyor Signes Núñez:

Si me permeteu, acabe.

Espere que el conseller.
.
.

El senyor president:

Perdóneme un segundo, por favor.

Yo le rogaría que para la buena marcha de esta
comisión, usted se ajustase al punto del orden del día, tal
cual viene en el orden del día.

Además, tengo que decirle, y usted lo conoce,
que en el siguiente punto del orden del día hay una comparecencia
del conseller, en la
cual yo creo que tendrá cabida todas las explicaciones que usted
está solicitando.
Y yo creo que debe ajustarse al punto del orden
del día, que se trata sobre las explicaciones de la comparecencia,
por qué no se presentó.
.
.
o la comparecencia del
presidente de la Confederación Hidrográfica del Júcar.

Yo le rogaría que se ajustase al orden del
día.

El senyor Signes Núñez:

Acabe de seguida.

Crec que hi ha una vinculació clara.
Espere que
el conseller després explique quina motivació tenia per a
eixa absència i per a no donar compte a la cambra que no anava a
vindre i deixar-mos de plantó a tots els diputats, deixar-mos de
plantó a tots el ciutadans, repetisc.
Ací ningú no va
entrar en la cambra, ninguna explicació ni excusa, i tinc
entés que és la primera volta que passa en la història
de les Corts Valencianes una situació d'eixe tipus.

Dit això, dit això, he de dir que el
Govern d'Espanya en aquells moments va estar a peu de canó,
igual que ho va estar el govern de La Generalitat.
.
.
(Remors)

El senyor president:

Por favor, por favor.
.
.

Puede continuar.

El senyor Signes Núñez:

He de dir, si no me talla la senyora diputada, que el
Govern d'Espanya en aquells moments va estar a peu de canó.
.
.
a peu de canó a través de la vicepresidenta del govern, a
través del ministre Bernat Soria i a través de diversos
ministres i a través de tots els membres de la confederació
que estaven ací a peu de canó atenent els afectats per les
inundacions de la Marina Alta, va estar atenent-los i visitant i comprovant
tot el que havia passat allí.
I, per tant, bé, va estar qui
havia d'estar.

L'article 22 de l'Estatut
d'Autonomia de la Comunitat Valenciana establix, efectivament, que
«Les Corts exercixen el control parlamentari sobre
l'acció de l'administració situada baix
l'autoritat de La Generalitat».
No obstant, és cert que
en el Reglament de Les Corts, en l'apartat 3, article 42, recull esta
possibilitat que les comissions puguen sol·licitar a
l'administració de l'estat que compareguen, tant a la de
l'estat com a la local, que compareguen aquells que la
comissió crega convenient o que Les Corts creguen convenient per a
donar explicacions que puguen interessar als temes o a la
qüestió que s'està tractant.

Jo en este tema he de.
.
.
, i això supose que el
representant del Partit Popular ho sabrà en el Senat, s'ha
demanat la compareixença del president de la Confederació
Hidrogràfica del Xúquer, l'ha demanat el senador senyor
Javier Sopeña, per a un tema que jo crec que sí que té
sentit demanar-lo, que és per a exactament.
.
.
, no per a dir
què és el que li feia estar en Xina en aquells moments,
sinó perquè informe de les actuacions desenvolupades per la
confederació del Xúquer amb motiu de les inundacions
produïdes a la Comunitat Valenciana els dies 11 i 12 d'octubre;
qüestió que, per cert, he de dir que també interessa
molt a este Grup Parlamentari Socialista.

I lamentablement he de dir-li al senyor Serra que en
la interpel·lació que este diputat li va fer al respecte al
conseller García Antón en el plenari de Les Corts, el
conseller García Antón no va donar absolutament ninguna
explicació de les actuacions que La Generalitat havia fet en aquells
moments en la Marina Alta.
Es més, és més, se li va
explicar que de les actuacions del programa, del Patricova, del Pla de
prevenció d'inundacions, de les 85 actuacions que corresponia
executar a La Generalitat, només en este moment hi ha executades 7,
i pendents d'executar hi ha moltes que afecten la comarca de la
Marina Alta.
El senyor García Antón en aquell moment no va
donar cap explicació.
Per tant, vull mostrar ací el meu
rebuig, perquè el fet de comparéixer, el fet de
comparéixer o en el plenari, a través d'una
interpel·lació, o comparéixer en una comissió,
no és seguretat que el compareixent done explicacions
d'allò que se li requerix.

I he de dir, repetisc, que el senyor García
Antón no va explicar en eixa interpel·lació
absolutament res de per què La Generalitat no ha executat obres de
prevenció d'inundacions que hagueren pogut evitar la
tragèdia de la Marina Alta.

Per tant, seguisc, seguisc.
Jo crec que, no obstant,
no obstant, sé, i me consta, que el president de la
confederació té tota la voluntat d'explicar les
actuacions de la confederació fetes després de les
inundacions, fetes després de les inundacions, i té
intenció d'explicar-ho, tant si s'aprova la proposta que
s'ha fet en el Senat, en el Senat, com té intenció
d'explicar-ho a les Corts Valencianes.

No obstant, les formes d'explicar-ho poden ser
dos: poden ser a través d'una compareixença o poden ser
a través del requeriment de La Generalitat a, en este cas, el
president de la confederació, perquè a través
d'una documentació que se considere convenient l'aporte
a La Generalitat perquè La Generalitat l'aporte a Les Corts en
tota l'actuació que en aquell moment el Govern d'Espanya
va fer.

I què feia el president de la
confederació amb representants del ministeri, la ministra de Medi
Ambient a Xina?
Jo pense que eixa no és una qüestió que
realment afecte el fons de la qüestió, que és la
responsabilitat de les inundacions i que és l'atenció
posterior immediata que havia d'haver-se donat als afectats.
No ho
és en absolut, perquè el president de la confederació
no és l'únic representant de l'estat que havia
d'haver donat eixes.
.
.
, diguem, o haver actuat sobre el terreny, i ho
van fer altres en compte d'ell.

No me cap ningun dubte, ningun dubte, que la seua
presència en Xina, juntament amb la ministra de Medi Ambient, tenia
molt més justificació que l'absència del
conseller García Antón en la passada reunió
d'esta Comissió de Medi Ambient.
No me cap ningun dubte.
A
més sé que, com a conseqüència d'eixa
visita, s'han signat convenis hídrics amb Xina que van a ser
molt positius per a la Comunitat Valenciana, molt positius per a resoldre
en la Comunitat Valenciana eixe problema de l'aigua que vostés
no volen resoldre, que vostés estan obstinats en seguir
utilitzant-lo electoralment, de resoldre el problema de l'aigua que
vostés està veient-se últimament que seguixen en la
seua intenció de mantindre amb ell una guerra i no dedicar-se al que
han de dedicar-se, que és a solucionar els problemes de
l'aigua i fer que prevalguen els interessos i necessitats dels
valencians i les valencianes per damunt dels interessos electorals del
Partit Popular.

Per tant, repetisc, la seua presència en Xina
era una presència vinculada a la solució necessària
dels problemes hídrics en la Comunitat Valenciana.
I, repetisc,
fruit de la qual s'han firmat convenis que tindran repercussions
positives en el tema de l'aigua en la nostra comunitat.
Per tant, si
de la seua petició de compareixença vostés el que
pretenen, diguem, induir és que s'estava en un viatge de
turisme, li repetisc, la petició d'informació a la
confederació demostrarà a esta cambra quina era la finalitat
d'eixe viatge, quins han sigut els fruits d'eixe viatge.

Per tant, repetisc, nosaltres pensem que cal
demanar-li tota la informació que calga demanar-li, però que
la compareixença del president de la confederació feta en
este moment pel Partit Popular només, només pretén
prolongar una batalla, prolongar un enfrontament amb el govern central que
té un horitzó delimitat, que és el dia 9 de
març, és a dir, és el dia de les eleccions generals.
No té altra finalitat.
Vostés no pretenen conéixer
altra cosa.
Vostés pretenen seguir agitant la guerra de
l'aigua.

I bé, nosaltres votarem en contra i, en
qualsevol cas, com la moció, com la proposta eixirà endavant,
el compareixent a qui es requerix ja decidirà el que ha de fer.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias,
señor Signes.

Tiene la palabra el señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Anem a vore, la veritat és que jo tinc alguns
dubtes respecte a la qüestió esta, i els dubtes vénen
pel següent.

Nosaltres, no sé si hi haurà alguna
excepció, jo sóc nou ací, i per tant pot ser que en
algun cas hi haja hagut alguna excepció.
Però la norma que
hem procurat mantindre ha sigut la de demanar les compareixences i procurar
que qualsevol persona que tinguera alguna cosa a dir o que donar compte
davant d'una institució com Les Corts ho fera.
I, per tant, en
eixe sentit, la idea inicial és votar a favor de la
compareixença.

Ara bé, el que no tinc molt clar és la
forma com està plantejada i les coses que ells demanen, no?
Jo crec
que això és, el que estem llegint ací, és un
exemple claríssim de prejudici, vull dir.
És a dir, ja
està donant-se per fet d'alguna forma que el president de la
confederació va fer alguna cosa mal feta.
I jo crec que no seria
eixa la forma adequada per a sol·licitar la compareixença.

Jo pense que la compareixença s'hauria
d'haver fet per a sol·licitar explicacions al president de la
Confederació Hidrogràfica del Xúquer del conjunt de
les actuacions que l'administració de la confederació
ha realitzat.
I dins d'eixe conjunt d'actuacions, evidentment,
si el president està o no està i per què està o
no està, lògicament ho hauria d'haver explicat.
Perquè de la forma que es planteja això, insistisc,
està prejutjant-se i està fent-se molt evident que,
independentment que l'home vinga ací o no, ja se l'ha
jutjat i, és més, se l'ha condemnat per una
qüestió que no sabem si és o no una falta.
I en eixe
sentit el meu dubte es planteja, val?

Com que al final el vot que anem a exercir no
té un valor determinant, probablement m'abstinga, insistisc,
per eixa qüestió.
Jo crec que al Partit Popular no li haguera
costat absolutament res, res, res, perquè.
.
.
Vull dir, jo crec que
és el més important.
A mi si el president va estar ací
o no és una qüestió secundària respecte si
l'administració de la confederació va complir
adequadament les seues tasques o no, és secundari.
El més
important és que l'administració complisca les seues
tasques.
I si està el president, millor.
I si el president no pot
estar per algun motiu justificat, d'acord.
I si el president no
està per un motiu no justificat, malament.
Però el més
important no és la presència del president, és
l'exercici de les tasques de l'administració
corresponent.
I això és el que hauria d'haver-se
jutjat, i no, insistisc, exclusivament si estava ací o no.
Sincerament, per eixa raó em pareix una cosa prou irrellevant.

Jo sí que tinc interés a saber com es va
comportar l'administració de la confederació
hidrogràfica, quines coses va fer, quines coses va deixar de fer i
en quines coses, supose que després d'un balanç, podia
haver-se millorat o es milloraran de cara al futur.

Però el fet que estiguera ací o no
és, vull dir, la forma en què està redactada la
qüestió, sincerament es fa difícil recolzar-la.

El senyor president:

Tiene la palabra, por el
Grupo Popular, el portavoz David Serra.

El senyor Serra Cervera:

Senyor president, des del Grup Parlamentari Popular,
sí que demanaríem que els debats se cenyisquen a
l'ordre del dia i al que estem tractant, que és la
petició de compareixença d'una persona, vull dir, no
és del compareixent que va vindre, on hi ha un acord d'eixa
mesa, pres per unanimitat, on se resol la presència del conseller
ací.
Hi ha un acord pres per unanimitat.
I crec que els acords de la
mesa han d'estar vigents, com estan vigents i han estat vigents al
llarg de moltíssims anys en estes Corts, i resolen la
presència del conseller García Antón, que està
a les portes d'esta comissió esperant-mos per a
comparéixer.

Per tant, l'ús i aprofitar punts de
l'ordre del dia que res tenen a vore en eixa matèria crec que
és una utilització interessada, partidista, que ha fet hui el
Grup Socialista d'una manera descarada, utilitzant una
comissió parlamentària per a qualsevol cosa.

Hui hi ha un ordre del dia establit, hi ha un registre
de Les Corts i hi ha unes peticions dels grups parlamentaris.
I el Grup
Parlamentari Popular no està preguntant per què el
tàndem Narbona-Morales han fet la política d'aigua que
han fet.
No estem preguntant això.
Estem demanant quins motius el
van obligar a anar-se'n a la Xina el dissabte de les inundacions.
Per
què abandonà la Comunitat Valenciana?
I no estem fent altres
preguntes.
No estem preguntant ni què va fer de compres o què
no va fer, ni amb qui va anar o amb qui no va anar.
Mos dóna
exactament igual això.
Volem saber per què se va absentar de
la Comunitat Valenciana?
Per què tenia temps a estar des de Xina
entrant en les tertúlies radiofòniques de la Comunitat
Valenciana, opinant del que ací passava quan no estava ací.
Per què estava fent un desistiment de funcions que des del Grup
Parlamentari Popular ho entenem aixina.
I no estem prejutjant res,
simplement en la nostra petició li diem per què
abandonà la Comunitat Valenciana.
Perquè podríem
parlar de moltíssimes altres coses al voltant de la política
de l'aigua, senyor Signes, podríem obrir grans debats, que ja
els hem tingut, i li dic que els tornarem a tindre, perquè este grup
parlamentari va a estar erre que erre compromés amb la
política de l'aigua.

Hui quan eixien els tècnics de Nacions Unides
pronunciant-se, que hui hi ha hagut un pronunciament important al voltant
del transvasament de l'Ebre, seria bo que arreplegaren les
conclusions, que també són tècnics i són bons
els comentaris, i són bons els posicionaments que fan, molt bons.
Agarren-los també vostés i que servisquen per alguna cosa.

Però, este grup parlamentari el que vol
és que els responsables que tenen competències, i en este cas
en la Confederació Hidrogràfica del Xúquer, volem
saber per què no van estar on havien d'estar, per què
se'n van anar a la Xina, per què se'n van anar i quins
motius els van fer el no estar ací, i quan s'han volgut fer
els seguiments des de Xina, quan s'han volgut articular des de Xina
solucions i  quan s'ha estat, com he dit abans, quan s'ha
estat activament participant, a través dels mitjans de
comunicació, en el que estava ocorrent durant la setmana
després en la Comunitat Valenciana.
Creem que estes Corts tenen
l'obligació i els grups parlamentaris tenim
l'obligació de demanar-li la compareixença al senyor
Moragues.

Per tant, hui el debat és el que és.
El
debat és demanar-li transparència a un càrrec del
govern nomenat pel Partit Socialista.
Ací el que volem és que
se vinga, se done la cara i, negre sobre blanc, s'escriga en este Diari de Sessions, en estes actes,
quins motius feren que el senyor Moragues se n'anara a la Xina.
Que
pot anar quan vullga a la Xina.
I volem que vinga, volem que estiga
ací, volem que done la cara, volem que done les explicacions i volem
que als representants sobirans, sobirans de la Comunitat Valenciana diga
per què se n'anà.
Per què posà terra pel
mig?
Perquè, possiblement, haguera pogut anar més prop o
més lluny, algun motiu tindria d'estar en Xina, algun motiu
tindria estratègic per a la Comunitat Valenciana, segur que alguna
cosa històrica faria este senyor en un moment històric per a
les desgràcies de la Comunitat Valenciana, com eren les inundacions
de la Marina Alta.

Però com al Grup Socialista, al final, la vara
de mesurar la té feta en huit mesures distintes, en funció
del dia de la setmana i en funció, una més extra, del moment
en què convinga, vostés mesuren cada vegada com els
interessa, cada vegada com la conjuntura política els marca o, en
este cas, qui estiga dictant-los a vostés els postulats que han de
fer cada dia, cada setmana o en cada moment.

El Grup Parlamentari Popular demana i va a votar a
favor d'esta petició, no sols perquè la proposa,
sinó per un motiu molt clar: perquè volem que ací
comparega el senyor Moragues, que explique per què se
n'anà de la Comunitat Valenciana i se n'anà a la
Xina, que se'n pot anar per molts motius, però què el
va fer anar a la Xina, tan important per anar-se'n.
.
.

El senyor president:

Señor Serra, vaya terminando, por favor.

El senyor Serra Cervera:

.
.
.
en eixos moments?
-termino enseguida, señor presidente-, i entenem que
teníem l'obligació de fer-ho en temps i forma, com
és esta comissió.

Sabem, perquè ja ho anunciat el Grup
Parlamentari Socialista, que no va a recolzar la compareixença, com
mos podíem imaginar.
No sabíem què anava a fer el Grup
del Compromís.
Totes les posicions són bones, però
sí que li dic una cosa, la nostra és la que pensa la majoria
de la Comunitat Valenciana, i li puc assegurar que hui ciutadans de la
Marina Alta.
.
.

El senyor president:

Muchas gracias.
.
.

El senyor Serra Cervera:

.
.
.
volen que este senyor vinga ací a donar
explicacions.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Serra.

Tiene la palabra el señor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Moltes gràcies.

Bé, mosatros no hem aplegat tan lluny en la
defensa que he fet jo, al meu parer, de la no necessitat de
compareixença.
Jo vull insistir en una qüestió, primer
que res, és a dir, vull insistir en una qüestió primer
que res.
És a dir, és molt diferent com planteja el Partit
Popular en el Senat la compareixença del president de la
confederació, que diu que vol saber les actuacions fetes l'11
i el 12 per la confederació, que la pregunta que fan vostés
ací.

Vostés volen saber per què se'n va
anar a Xina i no volen saber què va fer la confederació o
què va fer el ministeri en la Marina Alta.
Això no volen
saber-ho.
Per tant, vostés estan fent una.
.
.
estan fent una
-digam- petició -digam- clarament
teledirigida al que jo he dit abans.
Sí, sí senyor Serra,
sí.

Nosaltres no aplegarem en l'explicació de
posicionament respecte a la no compareixença al que passà
ací en l'anterior legislatura, quan en la Comissió
d'Administració Local, la senyora Lola Gay va demanar la
compareixença d'un alcalde -que hui és diputat i
està present ara en esta comissió- i el senyor Maluenda
va comentar o va contestar que no estaven d'acord en demanar la
compareixença per si no venia y nos
hacía un feo.
Nosaltres no hem aplegat
tan lluny.
Hem justificat molt més seriosament el perquè del
nostre posicionament.

El senyor Juan José Moragues, president de la
confederació, i la ministra Cristina Narbona se trobaven, en les
inundacions, en Xina.
El fet que estigueren en contacte permanent amb la
confederació, amb el ministeri i amb els mitjans de
comunicació que els requerien, no és res a criticar,
sinó és una cosa, és una cosa que era, absolutament,
al nostre entendre, imprescindible per a -digam-
tranquil·litzar el president de la confederació des
d'aquell lloc, doncs, si hi havia alguna cosa més que
tranquil·litzar, a part de la tranquil·litat que podia haver
donat la vicepresidenta, la ministra de Sanitat i tota
l'administració de la confederació.

No dubte que el viatge a Xina tenia una finalitat molt
concreta, que era uns contactes -i ho he dit abans- en
matèria hídrica, i fruit de la qual hi han hagut convenis,
s'han signat convenis que van a ser molt beneficiosos per a la
Comunitat Valenciana en matèria hídrica.

Mire, el panell d'experts de l'ONU,
efectivament, entre les seues conclusions apunta que la solució al
problema de l'aigua que n'hi ha a la Comunitat Valenciana no
passa pels transvasaments i recolza les dessaladores.
No passa pels
transvasaments i recolza les dessaladores.
Jo ho vaig advertir en esta
comissió, ja, en l'última comissió o en el
plenari -no ho recorde en quina intervenció meua-.
Però ja els vaig advertir que tindrien sorpreses en el resultat del
panell d'experts, i les estan tinguent.

El panell d'experts no està recolzant la
seua política hídrica, en absolut.
Estan avalant la
política hídrica del Govern d'Espanya, del programa
AGUA.
I vostés, i vostés fins al 9 de març van a
seguir agitant la guerra de l'aigua.
I el que haurien de fer amb la
guerra de l'aigua és, en compte de dirigir els canons al
Partit Socialista, el que haurien de fer és dirigir els canons cap
al president del seu partit, senyor Rajoy, que és el que no vol que
el transvasament de l'Ebre, ni figure en el programa electoral, ni
figure en els pressupostos de 2008, el senyor Rajoy.

I, per tant, vostés tenen un problema, que
és que el senyor Rajoy té un galimaties dins del seu partit,
entre els populars d'Aragó i de Catalunya; i tenen un segon
problema, senyor Serra, que és que el senyor Camps no té cap
capacitat d'influència dins del seu partit en Madrid, a pesar
que vostés presumisquen del contrari.
Perquè si la tinguera,
si la tinguera, el posicionament del senyor Rajoy respecte al transvasament
de l'Ebre no seria el que estan tinguent.

I eixe posicionament és el que està
posant-los nerviosos a vostés, representants del Partit Popular i,
per tant, estant agitant les aigües d'una manera molt més
intensa que ho han fet fins ara, degut a que no tenen el recolzament del
Partit Popular a nivell estatal.

I, per tant, nosaltres entenem que estan prou
desesperats, entenem que a nivell de comunitat autònoma en el tema
de l'aigua han d'agafar-se a un clau ardent, i creem que
açò és agafar-se a un clau ardent.
Però, miren,
seria molt més positiu per a vostés, si en compte
d'agafar-se a claus ardents o intentar agafar-se a claus ardents
ací a la Comunitat Valenciana, donaren la batalla en el Partit
Popular a nivell nacional, i plantar-li cara d'una volta per totes al
senyor Rajoy.

El senyor president:

(Inoïble) .
.
.
señor Signes.

Pasamos a la votación.
.
.
del tercer punto
del orden día.
(Veus) Claro, pasamos a la votación.
¿Votos a favor?
¿Votos en contra?
¿Abstenciones?
Queda aprobado.
.
.
8
votos a favor, 6 en contra y 1 abstención.
Es el resultado de la
votación, por lo tanto, queda aprobado el punto del orden del
día.

Pregunta 9/07 al conseller de Medi Ambient, Aigua,
Urbanisme i Habitatge, senyor José Ramón García
Antón, sobre el Parc Natural de l'Albufera, que formula el
diputat senyor Lluís Torró Gil del GP Esquerra
Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís) (RE número 2.
686, BOC
número 13)

El senyor president:

Pasamos al cuarto punto del orden del día: la
comparecencia, la pregunta 9/07 sobre el.
.
.
(veus) Podrían avisar al conseller, por favor.
(Pausa)

Señores diputados,
una vez presente el señor conseller, honorable conseller de Infraestructuras y Urbanismo, Vivienda, don
José Ramón García Antón, continuamos con la
sesión con el punto número 4, la pregunta 9/07 sobre el
Parque Natural de La Albufera, presentada por el diputado Lluís
Torró i Gil, del Grupo Parlamentario Compromís.

Tiene la palabra don Lluís Torró.

El senyor Torró Gil:

Un agent d'origen desconegut ha provocat des del
18 de setembre, -hi ha un error evident a la redacció-
de setembre de 2007 la mort al Parc Natural de l'Albufera de milers
d'exemplars de petxinots, espècie protegida per trobar-se en
perill d'extinció.

I les preguntes són: quines han estat les
causes d'aquesta mortaldat?
I, ha tingut alguna cosa a veure la
deficient depuració dels vessaments procedents de la depuradora de
Pinedo, com ha apuntat el Centre d'Aqüicultura Experimental?

El senyor president:

Muchas gracias, señor Torró.

Tiene la palabra el señor conseller.

El senyor conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i
Habitatge:

Gracias, presidente.

Señoras y señores diputados.

Señor Torró.

Efectivamente, no el 18 de octubre, sino.
.
.
la
fecha que yo tengo es el 20 de septiembre.

El personal de la oficina de gestión
técnica del Parque Natural de La Albufera detecta en una
inspección rutinaria, frente a la mata de L'Alteró de
les Rates, al sur de la laguna, un cierto número de petxinots flotando a la deriva.

«Petxinots» es una denominación que incluye tres especies.
La
especie concreta que se observó en el suceso fue la Anodonta cignea única
y exclusivamente, que no está incluida en los catálogos de
especies amenazadas, ni a escala estatal, ni autonómica,
según el Decreto 32/2004, del 27 de febrero.

Por lo tanto, la afirmación vertida en la
pregunta de que (inintel·ligible) .
.
.
fueron miles de ejemplares de almejas de río
de una especie protegida por encontrarse en peligro de extinción,
entendemos, desde nuestro punto de vista, que no es esa la especie, que no
es cierto, que ni fueron miles de ejemplares ni están en peligro de
extinción, porque no están estos.

Se observaron alrededor de 150 o 200 ejemplares de
esta especie de molusco, que vive semienterrada en el fondo.
Por eso,
llamó mucho la atención que aparecieran flotando.
Además, desde luego, tampoco fue un agente tóxico, como
también se ha dicho, sino las evidencias parece que son algunos
problemas de salinidad que podía haber en ese momento en la zona de
La Albufera.

Gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor conseller.

Tiene la palabra don Lluís Torró.

El senyor Torró Gil:

Bé, anem a veure.
Pel que respecta a la
informació, és evident que nosaltres no ens l'hem
inventada, sinó que és una informació recollida de
mitjans de comunicació seriosos i que dien, precisament, esta
denúncia concreta, de trobar-se una gran quantitat, concretament,
textualment, es parlava de milers de petxinots.
Si és
l'espècie concreta que està protegida o no, tampoc es
marcava allí, però és evident que el petxinot, o
algunes espècies de petxinot, és una espècie protegida
i en risc d'extinció.

I, evidentment, es pregunta el tema de la deficient
depuració dels vessaments de la depuradora de Pinedo, perquè
eixe és un fenomen que està afectant de forma particularment
important i intensa l'Albufera, però que no és un
fenomen exclusiu de l'Albufera.

Tenim una xarxa de depuradores, en algun cas molt
antigues, molt antigues per al que seria la vida normal d'una planta
de depuració, que han experimentat al llarg del seu procés de
vida un creiximent molt important de la quantitat d'aigua que arriba
pels col·lectors fins a elles.
De tal manera que habitualment un bon
nombre d'estes depuradores -jo ara no sabria quantificar-lo,
evidentment, però no és un fet aïllat el de
Pinedo- estan, diguem, saturades i moltes vegades han de desviar,
quan n'hi ha una aportació punta molt alta d'aigua per a
depurar, han de desviar una part d'eixa aigua al riu perquè, o
al llac en este cas, perquè puga seguir treballant, perquè si
no es col·lapsaria i no podria treballar.
De tal manera que una part
molt important de l'aigua que arriba a les depuradores no és
depurada.

I si el problema ha estat un problema de salinitat,
doncs, més que probablement sí que tinga relació.
Perquè jo en la pregunta, ni tampoc en la informació de la
premsa, s'apuntava directament a l'existència
d'algun tipus d'agent tòxic en particular.
I és
que perquè les aigües estiguen contaminades.
.
.
la
contaminació no es produïx simplement pel fet que apareguen
agents tòxics tipus metalls pesants o altra d'aquestes,
sinó que hi han components que per si mateixa no són
tòxics, però que en un elevat grau de concentració
poden arribar a ser-ho.

I un dels elements claus de la depuració
és la salinitat, és a dir, quan les aigües tenen una
conductivitat molt elevada implica que no han estat depurades, o han estat
depurades deficientment, i això el que fa és incrementar la
salinitat, i, per tant, sí que pot haver una relació prou
directa entre la no depuració de l'aigua i eixa mortaldat.

I, en definitiva, el més important de tot, vull
dir, no és el fet puntual només que es puguen produir la mort
de 100.
000 o 2.
000 petxinots d'aquest tipus sinó, el que
és realment rellevant, és que les condicions de l'aigua
de l'Albufera, lamentablement, no estan en les condicions que haurien
d'estar, i en això té molt a veure la xarxa de
depuració que té al voltant, que té
deficiències, perquè una xarxa de depuració que en
alguns casos té una edat considerable, insistisc, el creixement dels
voltants urbans han fet que en molts casos les depuradores estiguen
desbordades.

I per això m'agradaria que, per tal de
posar en relació el tema de la salinitat i, per tant, de la
conductivitat de l'aigua amb el tema de la depuració, i si, si
em pot dir, si realment es pensa abordar este problema.
Jo sé que
s'han fet inclús bromes, han aparegut vídeos -no
sé si això ho coneix algú-, vídeos en You
Tube on apareixen anguiles monstruoses que es mengen.
.
.
-la veritat
és que tenen una miqueta de gràcia, si algú vol
vore-ho, en You Tube posa «anguila Albufera» i li ix-,
és una.
.
.
o algú va voler vendre això com una
denúncia d'una altra forma, evidentment que es tracta
d'un muntatge, però té una part important de realitat.
És a dir, és una exageració que demostra que la
qualitat de l'aigua de l'Albufera no és tan bona com
deuria ser i que, per tant, hauríem de fer alguna cosa per a
resoldre eixe problema.

El senyor conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i
Habitatge:

Senyor Torró, li contestaré en dos
direccions: una, la causa del que va passar i, un altra, el funcionament de
la depuradora.

Les inspeccions del personal especialitzat que van
realitzar en eixa zona afectada -i també en altres zones que
estaven més, diguem, allunyades d'este punt
d'afecció- han pogut comprovar que sols va haver eixa
espècie afectada o eixa espècie que no està a
extingir, que no està protegida, i que, vaja, que va tindre eixa
espècie determinada.

En segon lloc, senyor Torró, la causa de
ninguna manera va ser la mala qualitat de l'efluent de la depuradora
de Pinedo, perquè no té ninguna raó.
Primera,
perquè l'entrada de l'auia de Pinedo se produïx al
nord de la llacuna i, de fet, açò va tindre lloc en el sud de
l'Albufera.
Segon, perquè la qualitat de l'auia de
Pinedo és excel·lent, com li demostraré ara, sobretot
la que va a eixa zona.
I, tercer, perquè la causa del succés
no és un vessament tòxic ni és l'aigua de
Pinedo.
L'única causa raonable que pot, segons els
tècnics, haver produït eixe problema és un augment
localitzat i repentí de la salinitat de l'auia.

Com coneixerà el senyor diputat,
l'Albufera té unes comportes que s'obrin
periòdicament de forma regular i regulen el nivell de l'auia,
sobretot després de les pluges importants, com va fer en el
moment.
.
.
como fue el caso en esas fechas de
mediados de septiembre, com se va produir en
eixes dates del mes de setembre.
L'obertura de les comportes va
tindre lloc en una entrada d'una falca d'auia del mar per les
séquies, i açò va afectar la població
d'eixa espècie concreta de petxinot, en eixa zona
específica de la part sud de l'Albufera, un tram de 200 metres
entre l'oficina del parc i la Sequiota, que comunica directament amb
el mar a través de la gola del Perellonet.
No va afectar ni a una
altra espècie ni a altres punts del llac de l'Albufera.
O
siga, que va ser, a més, un dia sense vent, per la qual cosa
l'auia no es va barrejar amb l'auia dolça i l'auia
del mar va remuntar la séquia de la Sequiota pel fons, va resultar
molt mortal per a eixos exemplars d'Anodonta que, evidentment, no poden escapar com els peixos,
sinó que estaven ahí, i la seua nul·la
resistència, d'eixa espècie, a l'augment de la
salinitat va fer la resta del que va passar allí.
Respecte a
l'Albufera.

Respecte a Pinedo.
Pinedo és, jo crec que
l'exemple de la depuració d'un govern i d'un altre
govern.
Pinedo fins a l'any 1995-1997, en la qual ja el govern
popular va començar a desenrotllar el Pla director de sanejament i
fer un II Pla director de sanejament, funcionava exclusivament amb un
tractament primari i un vessament d'auies al mar, en un emissari
tremend; o siga, no hi havia depuració secundària ni
terciària ni res, estava vessant-se l'auia al mar, llevant-li
els sòlids de forma directa.
Açò és el que van
fer els equips de govern del Partit Socialista, acompanyats per
vostés, a voltes, o almenys amb el consentiment de vostés.

Després, després, mosatros hem fet:
tractament secundari i tractament terciari de Pinedo, amb un tractament
específic d'un metre cúbic per segon que va a
l'Albufera en el qual les aigües van.
.
.
, tenen una qualitat
extraordinària.
A més, s'ha fet una conducció
d'emergència, en el seu moment, per a poder regar i poder
també que eixes auies aplegaren a l'Albufera.
Hui, segurament
les auies de Pinedo, que apleguen a l'Albufera siguen les auies de
més qualitat que apleguen a l'Albufera actualment.
Les dades,
si vol, li les ara mateixa, de quina és l'aigua i com aplega
allí, eh?
-les tinc per aquí, un segon.

El senyor president:

Vaya terminando.

El senyor conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i
Habitatge:

Bueno, pues sólo como
información: «Sòlids en
suspensió, 2 mil·ligrams per litre -la directiva admet
fins a 35-; el DBO5, 12 -la directiva admet fins a 25-, i
la DQO, 20 -i la directiva marc europea admet fins a
125-.
» Tractament terciari d'una qualitat
extraordinària, i està fent-se el que no s'ha fet en
cap lloc de recuperació i reutilització de l'aigua, en
Pinedo i en tota l'àrea metropolitana; en contraposició
a no fer absolutament res i un emissari tirant l'auia al mar,
directament.
.
.

El senyor president:

Muchas gracias, señor conseller.

Compareixença del conseller de Medi Ambient,
Aigua, Urbanisme i Habitatge, senyor José Ramón García
Antón, per a informar sobre l'estat d'aplicació
de la Llei 4/2006, de patrimoni arbori de la Comunitat Valenciana,
sol·licitada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR:
Compromís (RE número 900)

El senyor president:

Pasamos al punto 5 del orden del día, que es la
comparecencia del honorable conseller de Medio Ambiente, Agua, Urbanismo y Vivienda para
informar del estado de aplicación de la Ley 4/2006 de patrimonio
arbóreo de la Comunidad Valenciana, solicitada por el Grupo
Parlamentario Compromís.

Tiene la palabra el conseller.

El senyor conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i
Habitatge:

Gracias, presidente.

Señoras y señores diputados.

Comparezco ante esta Comisión de Medio Ambiente
a petición del Grupo Parlamentario Esquerra Unida-Bloc-Verds:
Compromís para informar sobre el estado de aplicación de la
Ley 4/2006 de patrimonio arbóreo de la Comunidad Valenciana.

Como saben, la Comunidad Valenciana, por sus
características ambientales e históricas, alberga una gran
biodiversidad de especies vegetales que forman parte de nuestra identidad
paisajística y cultural.
Dentro de esa biodiversidad existen
ejemplares o conjuntos botánicos que por sus excepcionales rasgos
físicos, por su edad, por sus valores
científicos-recreativos, así como sus caracteres
históricos y culturales, constituyen un patrimonio arbóreo
único.

Una parte importante de los ejemplares que forman ese
patrimonio están en peligro por causas diversas, en su
mayoría por la propia edad de los árboles y, en algunos
casos, por la actividad actual y pasada del ser humano.
Evitar la
degradación, incluso la posible desaparición de ese
patrimonio arbóreo, requiere la adopción de medidas de
protección adecuadas y de mecanismos de gestión concretos que
garanticen su pervivencia.

Nuestra Ley 4/2006, de patrimonio arbóreo
monumental de la Comunidad Valenciana, responde a ese objetivo y establece
las bases para que esto sea posible.
Esta ley define el marco conceptual
para la protección de nuestro patrimonio arbóreo-monumental y
establece medidas que abarcan, no sólo la protección y
conservación de ese patrimonio, sino que se amplían a la
difusión, fomento, investigación y crecimiento del mismo.

La ley también establece la delimitación
de competencias para la protección y catalogación de ese
patrimonio en la que intervienen tanto la administración
autonómica como la local.
Además, se definen los niveles de
protección de los diferentes árboles o arboledas que se
establecen en las categorías de árbol monumental, de
interés general o de interés local, y árbol singular.

Los mecanismos básicos de aplicación de
la ley son los siguientes: el catálogo de árboles
monumentales singulares, el plan director y el órgano gestor para el
estudio y gestión del patrimonio arbóreo.

El órgano gestor ya existe, es el CIEF, el
Centro de Investigación y Estudios Forestales.
Depende de la
Conselleria de Medio Ambiente, Agua, Urbanismo y Vivienda.
Y se trata de un
organismo técnico cualificado, que está realizando una labor
técnica -yo creo que muy importante-, impulsando y
dirigiendo todo el trabajo de elaboración del catálogo y de
preparación del plan director que, como les digo, son los
instrumentos fundamentales para la aplicación de la ley.

El catálogo de árboles monumentales y
singulares como ((inintel·ligible) .
.
.
la inscripción de los ejemplares a proteger, y se
detallan las características de estos: la especie, los motivos para
su catalogación, el propietario y el entorno de protección.
El catálogo de árboles monumentales y singulares de la
Comunidad Valenciana es gestionado por la conselleria, aunque los ayuntamientos también deben gestionar su
correspondiente catálogo de árboles monumentales de
interés local, que inician a través de acuerdos primarios.

En estos momentos la conselleria, a través de ese Centro de Investigación y
Estudios Forestales, está revisando de manera exhaustiva y detallada
los diversos catálogos técnicos que se han ido elaborando
durante las últimas décadas, tanto por la parte propia de la conselleria como por las
diputaciones provinciales, ayuntamientos, ONG, instituciones
científicas, etcétera.
Estamos revisando y contrastando la
información que se posee de cada árbol, comparando y
unificando los datos y, en muchos casos, volviendo a estudiar de manera
detallada cada espécimen, ya que en ocasiones la información
que se posee de tales ejemplares es antigua.

En estos momentos se están visitando los
ejemplares, algunos ya muy conocidos, como pueden ser la carrasca de Culla
i de Xixona, los roures del barranc
dels Horts en Ares del Maestre, los ficus del Parterre i la Glorieta de
Valencia, el xop de
Bocairent, los pinos de Hortolà i Vistabella, i las sabinas de Las
Blancas en La Puebla de San Miguel.
También están estudiando
ejemplares como los olivos centenarios u otros singulares por razones
históricas o culturales, tomando los correspondientes datos
biológicos, las medidas de los árboles y muestras para la
realización de su análisis fitosanitario en la propia conselleria.
Tenemos en cuenta,
especialmente, el caso de los conjuntos arbóreos sobresalientes,
gestionados por otras entidades, como ocurre con el palmeral de Elche o el
jardín botánico de Valencia.

En estos momentos, el catálogo que tenemos, con
datos recogidos hasta la fecha, contiene información sobre 504
ejemplares, de los que 156 entran de forma automática en la
categoría de monumentales y 348 se incorporan provisionalmente como
singulares.
Los ejemplares catalogados hasta la fecha pertenecen a 60
especies, de las cuales 30 son autóctonas y otras 30 no pertenecen a
nuestra flora de manera espontánea.

Otro de los instrumentos fundamentales de la ley es el
plan director, cuyo objetivo es establecer las prioridades técnicas
y ordenar las inversiones de conservación que ha de realizar La
Generalitat en la protección del arbolado monumental y singular.

La elaboración de un plan director riguroso y
operativo requiere determinar los principales problemas que hay que
resolver, las áreas, los sectores en que debe tener mayor incidencia
en la actuación de las administraciones públicas a corto,
medio y largo plazo, y las necesidades comunes de conservación.
Por
tanto, la base fundamental para la preparación de ese plan tiene que
ser la base técnica de conocimiento que proporciona el
catálogo.
Y, por eso, ambos instrumentos, catálogo y plan
director, se están elaborando paralelamente, y nuestro objetivo es
que estén complementados en el año 2008.

Por otra parte, todos los resultados de ese estudio y
esa revisión exhaustiva que estamos realizando se están
incorporando a una base de datos que pondremos a disposición de la
Conselleria de Educación y de los ayuntamientos implicados para su
difusión, con una finalidad educativa para la divulgación
pedagógica y social de ese patrimonio arbóreo que forma una
parte importante de nuestra cultura.

La Ley de patrimonio arbóreo de la Comunidad
Valenciana es una ley relativamente joven, a penas un año y medio
desde su aprobación.
Aún es pronto para hacer un balance
definitivo de su aplicación, pero sí que es importante
destacar que se están consiguiendo resultados concretos.
Un ejemplo
reciente y bien conocido lo tenemos en el acuerdo entre el Ayuntamiento de
Alicante y la conselleria para garantizar la conservación de un ficus en el
barrio de Benalúa, un árbol de características muy
singulares, que responde al régimen de protección
genérica previsto en el artículo 4 de la ley.
Pero
también hemos obtenido resultados menos notorios, pero yo creo que
muy importantes, como la modificación en el trazado original de un
enlace de la autovía del Mediterráneo en Concentaina, que ha
permitido salvar una carrasca monumental que, por sus
características, tiene también la protección
genérica establecida en la ley.

Los municipios están participando de una forma
activa.
En este momento son 8 los ayuntamientos que han adoptado acuerdos
para proteger árboles ubicados en sus términos municipales.
Y
estamos desarrollando una línea de colaboración con
ayuntamientos y entidades sin ánimo de lucro.

Para concluir, sólo quiero decir a sus
señorías que estos árboles monumentales son hitos que
permiten la transmisión de los valores de respeto y
protección del patrimonio natural, y del medio ambiente en su
sentido más amplio, y que la voluntad de la Conselleria de Medio
Ambiente es contribuir al cuidado y a la permanencia de esa herencia,
aplicando lo mejor posible los instrumentos previstos en la Ley 4/2006, del
patrimonio arbóreo de la Comunidad Valenciana.

En principio, nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor conseller.

Tiene la palabra el representante del Grupo
Compromís, señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Bé, anem a vore, realment la contestació
o l'exposició que s'ha fet, sincerament, des del meu
punt de vista no acaba de ser massa satisfactòria.
Per a
començar, pense que durant un any i mig és més que
suficient com per a avançar de forma substancial en esta
qüestió, ¿no?
, sobretot tenint en compte que un any i
mig donen peu que després de la llei, vénen uns pressupostos
i els pressupostos permeten dotar de mitjans tècnics, materials i
humans el desenvolupament, en este cas, d'este centre, organisme
tècnic qualificat, que està imposant
l'elaboració del catàleg.

Si el balanç global és el de 504 arbres
monumentals o singulars catalogats, realment, és poquet, tenint en
compte, com molt bé ha dit el conseller, que ja es partix,
diguérem, d'un treball que està fet, és a dir,
d'una revisió de catàlegs i d'arbres que estan en
mans de la mateixa Generalitat o d'altres administracions i, per
tant, és una feina, diguérem, que no és de nou.

I, per tant, insistixc, jo veig molt poquets arbres,
¿no?
, en eixe sentit.
Jo voldria insistir en algunes qüestions
que ens semblen importants.
La primera és el tema dels municipis,
¿no?
, que només huit municipis hagen adoptat acords al
respecte indica ben a les clares que els acords dels municipis han estat
motivats més per la pròpia iniciativa dels municipis que no
pel fet que la conselleria s'haja preocupat de tractar,
d'estendre, diguérem, de fer conéixer la llei a les
diferents administracions municipals i haver-se preocupat perquè
eixes administracions municipals, diguérem, haveren complit els
compromisos, ¿no?
, els compromisos adquirits en la llei per a poder
incloure's en eixe catàleg.
.
.
Si només n'hi han
huit municipis, no és estrany que només estigam parlant de
504 arbres.

Jo crec que seria molt important que es passara una
mesura proactiva en eixe sentit.
És a dir, no esperar-se que els
municipis reaccionen en un moment determinat davant que sorgix un problema,
que és el que sol passar, com és el cas d'Alacant,
¿eh?
, un cas prou evident, o el de Cocentaina, que conec millor, o
algun altre que es pot presentar en un moment determinat, hi ha un arbre
singular que es veu afectat, algú crida la veu, l'ajuntament
es troba davant del problema i, aleshores, acudix a conselleria i en
conselleria se'n recorden que hi ha una llei, que hi ha un grup de
tècnics que estan treballant en això i a partir
d'ahí, diguérem, es posen en marxa els mecanismes per a
tractar de resoldre el problema que afecta un arbre o un conjunt
d'arbres.

Jo crec que això no és suficient, a
pesar que crec que és molt important també, ¿eh?
, vull
dir, no vull llevar-li mèrit, en absolut, a eixe treball que
insistixc que és molt important perquè és molt
difícil saber tots els arbres singulars que hi poden haver, sobretot
perquè molts d'ells apareixen quan es fan coses com, per
exemple, este cas de l'autovia de Cocentaina que, de moment,
l'arbre eixe havia estat tota la vida ahí fins que un dia es
veu afectat per una cosa i algú se'n recorda que eixe arbre
existix, ¿no?

No és el mateix cas del ficus d'Alacant,
que és una cosa molt evident, o com podria ser el cas del ficus
d'ací, de Les Corts, que realment és un exemplar
impressionant.

Per tant, està bé fer eixe treball,
però crec que no és suficient.
La llei, precisament,
està per no quedar-se ahí, perquè això es
podria fer amb instruments que ja existien i que, de fet, habitualment ja
existien actuacions d'aquest tipus, ¿no?

El tema de l'educació, un punt molt molt
important, ¿eh?
Jo crec que no és suficient fer una base de
dades i posar-la a disposició de la Conselleria
d'Educació.
Jo crec que caldria generar un equip de treball
entre tècnics d'Educació que siguen capaços de
desenvolupar les unitats didàctiques corresponents, d'una
banda; i, d'una altra, els mateixos tècnics que estiguen duent
aquests temes, que s'assenten i planifiquen quin tipus de
divulgació educativa es pot dur a les escoles i als instituts, en
quins nivells s'hauria d'introduir i etcètera,
etcètera.

Perquè, simplement fer una base de dades i
tocar-los als tècnics d'Educació i dir-los, mira,
ahí teniu la base de dades, a vore què feu amb ella, crec que
no és suficient, ¿eh?
, i, per tant, cal donar un pas
més en eixe sentit.

I una cosa molt important i que a mi m'agradaria
que en la segona intervenció el conseller ens explicara, és
les denúncies, ¿no?
, perquè moltes vegades
s'actua a partir de denúncies concretes que es fan per
actuacions que ja estan realitzades, ¿no?
Una cosa són arbres
que es veuen afectats per algun tipus d'iniciativa o projecte o el
que siga, algú advertix que van a ser agredits o que poden ser
tallats, ¿val?
, i a partir d'ahí es posa en marxa un
mecanisme, però n'hi han altres que són actuacions ja
fetes, ja.
.
.
I aquí estan sobrevingudes, i voldria saber quantes
denúncies ha rebut la Conselleria de Medi Ambient tant
d'actuacions, d'accions o omissions que puguen constituir una
infracció de la llei, i si ja s'han actualitzat les quanties
de les sancions establertes, com preveu la disposició addicional
primera de la llei.

També m'agradaria saber una altra cosa
important.
Mos ha parlat de l'existència d'un
òrgan gestor.
.
.
Jo voldria conéixer de quants tècnics
disposa, quina és la seua qualificació i quin és el
treball fins ara que estan desenvolupant aquests tècnics, si estan
dedicats a temps complet a esta qüestió o no.
.
.

Estem en un tema molt important, perquè, anem a
vore, requerix un desenvolupament d'esta llei, com de totes les
lleis, evidentment, requerixen, lògicament, una dotació
material mínima per a poder desenvolupar amb eficiència el
seu treball.
Insistixc, el balanç és massa pobre per a
entendre que si hi ha molta gent, hi han pocs mitjans; i si hi han molts
mitjans, hi ha poca gent; o falten mitjans i gent, i m'agradaria que,
eixe extrem, ho aclarira per a poder, diguem, tindre una idea més
clara de què és el que va a fer-se.

I una cosa que felicite és el compromís
que al 2008 estarà el pla director i estarà el
catàleg.
Espere que siga de veres i que no siga una promesa
d'estes que es llancen, es queden en els diaris de sessions
enregistrades i que, després, al final.
.
.
O siga, jo sé que
és molt difícil concretar dates, ¿eh?
Vull dir, jo,
això, sóc perfectament conscient que quan u té les
responsabilitats de governar i es compromet a dates, després
això és fàcil de no complir eixes dates, això
és evident i no estic parlant d'això.
Però
sí que és molt important que s'establixquen dates
orientatives que siguen més o menys fiables.

És a dir, si al final no està en
desembre del 2008, però està en gener-març del 2009,
no passa res; però si no està en desembre del 2008 i ens hem
d'esperar al 2012 perquè estiga acabada.
.
.
Vull dir,
això, es pot dir que és una promesa incomplida.
I això
dependrà molt, en definitiva, dels mitjans tècnics i
materials que es posen al servei del desenvolupament de la llei.

I res més, cedixc el temps que em queda.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Torró.

Tiene la palabra para fijar posición de grupo,
por el grupo del Partido Socialista, el señor Lozano, por un tiempo
máximo de cinco minutos.

El senyor Lozano i Pastor:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyor conseller, la veritat és que este tema
li ve de nou i, lògicament, ha de torejar amb ell.
Jo sé que
és difícil, i quan ha recorregut vosté a quatre o cinc
exemples per a justificar el poc que s'ha fet, doncs, jo puc
entendre'l, però està clar que no puc compartir-ho, i
vosté també m'entendrà a mi.

Vosté sap, o suponc que sap, però no
estava en eixe moment, que en l'altre férem un gran
esforç els tres partits, un gran esforç que venia ja des de
la legislatura passada, on el Partit Popular esta llei entenia que
n'hi havia suficient legislació per a no tindre de fer-la,
però va ser finalment en el 2006, vosté ho ha dit
també, quan se va aprovar per unanimitat.
Però, sobretot, el
que és més important és l'esperit de la llei, i
en eixe esperit una de les coses que quedàrem, sobretot quan
estiguérem parlant en aquelles conversacions el senyor Blasco i
mosatros, era que els arbres formaven part de la nostra cultura i que
pràcticament eren valors culturals, obres d'art dels
valencians.

Se donaren casos, com una olivera
mil·lenària que en un moment determinat se va portar a un
poble de França i que eixa olivera a soles,
mil·lenària, havia segut capaç de crear riquesa en
matèria de turisme, que fea que la gent anara a eixe poble a
visitar-la.
Mosatros ne teníem centenars, com vosté sap,
sobretot en la zona de Castelló, i, evidentment, en el millor dels
casos estàvem portant-les a un altre lloc, però, en els
pitjors, estaven siguent inclús destruïdes.

Per tant, n'hi havia una necessitat que existira
la llei.
Fonamental.
I això jo crec que és el que va fer que
la llei la feren en el 2006.

Segon punt: era una llei que, a més, era
urgent, perquè s'estaven ja produint moltíssims de
robatoris i moltíssims fets que feien, com la Beaucarnea de Dénia, que se
va fer un seguiment de la Guàrdia Civil i, lògicament,
allò també va crear una alarma social, que provocà que
mosatros estiguérem tots d'acord.

Però insistixc, sobretot, perquè la
llei, en la seua filosofia tractava que igual que els poders públics
tenim un centre, un museu d'art i, per tant, la conservació de
les obres d'art forma part dels treballs que necessita fer eixe
museu, lògicament, la llei, l'esperit és que té
de tindre els recursos necessaris i, sobretot, els instruments
perquè això se puga fer.

La realitat, després de díhuit mesos,
que és el que contemplava la llei i que s'acaba ara, senyor
Antón, i és el que m'agradaria que prengueren bona nota
d'això, s'acaba ara, els díhuit mesos, i no
s'ha fet absolutament res.

És més, n'hi havia un pacte entre
el conseller i mosatros, entre tots els grups parlamentaris, que la
conselleria ficaria 300.
000 euros el primer any, 2007.
.
.
300.
000 euros en
la seua fitxa financera que no s'han vist per ningun lloc.
L'única cosa que han mantingut vostés han segut 50.
000
euros en l'any 2007, en una partida d'ajudes per als amos dels
arbres monumentals, però ja no s'ha sabut absolutament res de
l'altra resta de diners per a poder fer front que eixe centre de
conservació perquè els arbres pugueren durar el màxim
possible entre mosatros, açò se ficara en marxa.

És veritat que n'hi havia un treball fet
molt important per part de les diputacions, i que me dóna la
impressió que en este moment només tenen vostés un
tècnic que està fent la catalogació i que a este pas
poden passar deu anys i no tindre la catalogació feta.

Jo només li demane una cosa, acceptant-li que a
vosté, en este tema, li ha vingut de nou, però només
li demane que, per favor, s'ho agarre seriosament, i això, una
manera de demostrar-ho és amb una esmena ara als pressupostos
perquè eixos 50.
000 euros que només han fincat també
per al 2008, se traduïxquen per al 2008, només demane jo que en
la mateixa quantitat que se van comprometre per al 2007 i que no s'ha
produït.

Per tant, eixa sensació que vostés no
complixen, doncs, me va a permetre que, com a mínim, el dubte
mosatros el tingam.
En una llei que, a l'hora de fer-se la foto,
sí que se la feren i ben feta, en circumstàncies que
vostés se'n recordaran que varen ser, inclús, abusives,
només perquè la llei era oportuna i perquè se
necessitava fer.

Per tant, si acceptem mosatros complir, perquè
n'hi havia una necessitat que la llei existira i una urgència
que la llei existira, si és veritat que passàrem també
per eixe compromís, jo li demane que el compromís
econòmic vostés el fiquen en el 2008, per a ficar en marxa el
centre que faça possible que els arbres tinguen la
conservació necessària.
Perquè, si  no, al final,
i en un futur, els nostres fills i els nostres néts, els haurem
desperdiciat una de les majors riquees, no només culturals,
sinó també econòmiques que en este país nostre
tenim.

Moltes gràcies, senyor president.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Lozano.

Para la fijación de posición por parte
del Grupo Parlamentario Popular, tiene la palabra el ilustre señor
Serra.

El senyor Serra Cervera:

Moltes gràcies, president.

Honorable conseller, des del Grup Parlamentari
Popular, grup majoritari en estes Corts, com és evident, volem
començar reconeixent la importància de
l'existència d'esta llei, el moment oportú en
què se va fer i el grau de consens que tingué, que va ser
total.
Això demostra un tarannà, això demostra una
manera de fer les coses i d'entendre la legislació en cambres
a on per voluntat democràtica la majoria de ciutadans han volgut que
s'aplique un programa de govern, que en este cas era d'una
altra legislatura, i es va impulsar una Llei de patrimoni arbori monumental
en la Comunitat Valencia.
I, com molt bé vosté ha explicat, a
petició -i crec que oportuna- del Grup Compromís
de quin era l'estat de desplegament en este cas d'esta llei.
Una llei que s'ha treballat, una llei que està aplicant-se i
una llei que té un recorregut natural, també; una llei
natural, una llei del medi natural i que té un recorregut natural.

Ha parlat vosté del catàleg que
s'està treballant en ell d'una manera seriosa,
d'una manera professional.
Per primera vegada podríem tindre
un document que ens done una foto real de quin és el patrimoni
arbori de la Comunitat Valenciana, per a sort nostra ric, per a sort nostra
important i per a sort nostra amb un govern que té una clara
voluntat política no sols de protegir-lo sinó de fer-lo
créixer, perquè estem en posició i en situació
que cresca, i que siga divulgat i conegut per tots, pels d'ací
i pels de fora de la Comunitat Valenciana.

I vosté ha anunciat un compromís
polític, que és un pla director amb el qual
s'està treballant, i amb un termini crec que raonable per al
que han de ser els plans directors.
Algú podria pensar que dotar de
milers i milers de recursos econòmics per a protegir qualsevol dels
arbres singulars que en estos moments puguen estar i ser objecte de 504
exemplars que té el catàleg, que ja els té 504 en
estos moments, que ja en té 504 replegats, podríem dir que
farien falta molts recursos o menys recursos.
Però la voluntat
política, i jo crec que s'ha vist de manera clara de la seua
intervenció, quan fa falta i quan s'han trobat situacions, com
puga ser el cas de Cocentaina, situacions a Alacant, o quan s'ha
pogut en els ajuntaments de manera coordinada treballar, buscar solucions
per a cada cas, perquè són casos individuals i aïllats,
s'ha treballat d'una manera clara i no hi ha hagut manera
d'escatimar recursos econòmics per a eixes necessitats.

El pla director, parlar d'un pla director,
d'un pla seriós en l'àmbit de l'any 2008,
com vosté ha dit, per al Grup Parlamentari Popular no és
més que complir d'una manera raonable el desplegament
d'una llei com esta.
Una llei que marca la clara voluntat
política del grup majoritari d'estes Corts i és una
llei que isqué per unanimitat i que tot el món
recolzà.
Però marca la voluntat clara del govern,
perquè al final el govern és qui acaba desplegant eixe tipus
de lleis.

I una cosa molt important que vosté ha dit que
són els ajuntaments.
Ens trobem, jo crec, en la Comunitat Valenciana
en una situació on també tenim, jo crec, casos on hi ha
terceres entitats d'àmbit local, on tenim el cas dels conjunts
arboris importants.
Ha parlat, jo crec que tots coneixem, el cas del
palmerar d'Elx, el jardí botànic de València o
com puga ser la roureda d'Ares del Maestre, que són llocs
referencials, són llocs especials i són eixos elements de
referència on el pla director d'esta llei també
tindrà incidència en ells.
Jo estic convençut que el
govern de la Generalitat valenciana, al llarg d'estos anys,
continuarà caminant.

El portaveu del Grup Compromís ha dit alguna
cosa que, jo crec que des del Grup Parlamentari Popular és clau per
al present i per al futur del patrimoni arbori, que és la
vinculació i la divulgació a través del sistema
educatiu en la Comunitat Valenciana.
Crec que tots els esforços que
faça la conselleria perquè el catàleg tinga
divulgació, tinga difusió, tinga coneixement i els nostres
escolars puguen aprendre en un moment decisiu de la seua vida, com
és l'educació, la formació en els
col·legis, en els instituts, quina és la realitat del
patrimoni arbori, des d'este grup parlamentari continuarem aplaudint,
recolzant i donant-li ànims perquè esta legislació
continue desplegant-se en la Comunitat Valenciana.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias,
señor Serra.

Tiene la palabra el honorable conseller.

El senyor conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i
Habitatge:

Gracias, presidente.

Senyors diputats, alguns de vostés dien:
«Bé, li ha caigut esta nova responsabilitat ara.
Entenem que
no coneix moltes coses o té una memòria història,
diríem -que està de moda ara- referent a este
tema i voldríem que s'agarrara seriosament esta
problemàtica o que ens comprometérem d'una forma clara
amb la protecció del patrimoni arbori.
» Jo li he de dir que el
fet de ser un membre del govern, tinga o no tinga o haja tingut o no haja
tingut la responsabilitat anterior d'astò, jo crec que ja
és suficient per a dir-li, sense ningun dubte de ninguna classe, que
per a mi és tan seriós respondre a esta necessitat de
manteniment i de divulgació i de protecció del patrimoni
arbori com poder reutilitzar l'última gota d'auia, com
poder dur cap avant el tema urbanístic o de vivenda.
Sense cap dubte
que és totalment seriosa la voluntat que tenim d'abordar este
tema.
I no estic dient-ho en el millor dels sentits.
O siga, que
això està clar, seriosament i anem a fer-ho i estem
compromesos i, li conteste, compromés totalment.

Per suposat que nosaltres sabem que els díhuit
mesos s'acaben ara.
Però també tenim la seguretat que
el fi que volem nosaltres i volen vostés, i jo vull continuar amb el
mateix acord que hi havia, és a dir, jo volguera fer-me una altra
foto, però no per la foto sinó perquè continuem
treballant de la mà, junts, dins de set o huit mesos quan tinguem el
reglament, quan tinguem el catàleg i quan estiga més
desenrotllat l'òrgan gestor.
Per suposat, que volem treballar
en eixa direcció.

Però també jo crec que cal tindre.
.
.
Una cosa moltes voltes és quan en l'any 2006 que, amb tota la
voluntat del món, es dirien díhuit mesos.
Però,
bé, tal volta és un any que en 2007 hi ha eleccions i no dic
jo que es pare tot, ni molt menys, però que són anys
atípics.
I estem treballant de forma rigorosa i seriosa fent eixe
catàleg; estem comprovant dades d'una administració i
d'una altra; estem acabant de configurar eixe catàleg, que jo
crec que és la base fonamental d'on ha d'eixir eixe
reglament.
Per tant, en eixa direcció anem a estar.

Que en 2008 va suposar una inversió això
de 124.
602 euros, el poder tindre finalitzat el catàleg i el pla
director, acompanyat del reglament.
Per tant, en eixa direcció estem
treballant.
Que anem a tindre un pla director per a establir les
correlacions entre els amidaments dels arbres, espècie a
espècie, les condicions mínimes de protecció
automàtica, els coeficients de monumentabilitat definits en
l'article cinqué.
En definitiva, va a tindre una
referència molt detallada de tot.

Que este decret també establirà els
mecanismes de gestió necessaris per al desplegament de la llei, les
funcions de la comissió consultiva d'avaluació i
seguiment previst en l'article 22 i els procediments administratius
per a la catalogació i conservació dels arbres monumentals i
singulars.
O siga, que va  a fer-se amb tot tipus de garanties.

Que hi ha una dotació pressupostària de
50.
000 euros destinada a finançar les accions de conservació
d'exemplars, de conservació.
Però, com li dic, 124.
600
euros per abordar tots eixos instruments que hem de fer per a tindre el
catàleg i el pla director.

Que anem a treballar de forma molt rigorosa en este
tema.
Que és cert que el Centre d'Investigació i
Experimentació Forestal, que hui és el que, gràcies a
la gestió que està fent-se en este centre i que
d'alguna manera és el que per a nosaltres hui està sent
l'òrgan gestor que es preveu a la llei, per suposat que hem
d'acabar-lo de dotar i hem d'acabar-lo de donar-li no sols
personal sinó mitjans suficients.
Però que tot
açò es fa conforme tingues el catàleg fet, el pla
director fet i el reglament totalment finalitzat.

I anem a treballar en eixa direcció.
I jo
continue a disposició dels tres grups, per suposat, i dels dos que
estan en l'oposició, per a treballar conforme s'havia
treballat en la llei.
Jo em pose al seu costat.
I van a tindre
informació de tot el que va a fer-se per a continuar treballant en
eixa direcció, de forma rigorosa i seriosa.
Hi ha algunes dades que
m'han demanat de denúncies.
Jo en este moment no sé les
denúncies que hi ha, però estic disposat a arreplegar-les i
donar-los coneixement suficient d'açò.

Gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias,
señor conseller.

Compareixença del conseller de Medi Ambient,
Aigua, Urbanisme i Habitatge, senyor José Ramón García
Antón, per a explicar, en relació amb l'incendi
ocorregut a l'Alcalatén i que ha afectat els municipis de
Llucena, Costur, Atzeneta, les Useres, Figueroles i l'Alcora, del 28
d'agost al 2 de setembre, les mesures preventives que s'havien
executat a la zona durant els mesos d'hivern i primavera anteriors
així com quins avanços s'han produït en
relació amb l'esclariment de les causes, els efectes
ecològics del foc i les mesures que pensa establir la conselleria
per a la recuperació i protecció de la zona afectada,
sol·licitada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR:
Compromís (RE número 1.
869)

El senyor president:

Damos paso al punto número seis del orden del
día, que sigue siendo la comparecencia del honorable conseller en relación con
el incendio ocurrido en Alcalatén y que afecta a los municipios de
Lucena, Costur, Atzeneta, Les Useres, Figueroles y L'Alcora, el
pasado 28 de agosto y el 2 de septiembre, las medidas preventivas que se
habían ejecutado en la zona en los meses de invierno y primavera
anteriores, así como los avances que se han producido en
relación con el esclarecimiento de las causas, los efectos
ecológicos del fuego y las medidas que piensa establecer la conselleria para la
recuperación y protección de la zona afectada.
La
comparecencia ha sido solicitada por el Grupo Compromís, por lo cual
tiene la palabra el ilustre diputado señor Torró.
No,
perdón.
Tiene la palabra el señor conseller y a
continuación la tendrá el señor Torró.
(Pausa)

Se lo aclaro yo,
señor conseller.
En los dos casos este presidente se ha equivocado y
daba la palabra al Grupo de Izquierda Unida en primer lugar.
Pero
rápidamente hemos subsanado y tiene la palabra, para la
exposición de esa comparecencia.
.
.
Perdón,
Compromís.
(Remors)

El senyor conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i
Habitatge:

Como el señor
presidente también es nuevo en la materia, como yo.
.
.
(Rialles)

El senyor president:

Tiene la palabra el
señor conseller.

El senyor conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i
Habitatge:

Señores diputados.

El motivo de esta comparecencia es explicar, a
raíz del incendio ocurrido en la comarca de Alcalatén entre
el 28 de agosto y el 2 de septiembre, una serie de cuestiones planteadas
por el grupo solicitante, medidas preventivas ejecutadas en la zona,
avances en relación con el esclarecimiento de las causas, efectos
ecológicos del fuego y medidas para la recuperación y
protección de la zona afectada.

La petición de comparecencia está
fechada el 3 de septiembre, hace ya casi tres meses.
Desde entonces,
algunas de las cuestiones planteadas, fundamentalmente la relativa a las
causas del incendio, yo creo que han sido suficientemente explicadas y
debatidas en estas Cortes, concretamente la comparecencia del conseller de
Gobernación, ante la Comisión de Gobernación y
Administración Local el pasado 25 de octubre.

Por tanto, si les parece, para agilizar esta
comparencia de hoy, yo creo que podemos remitirnos a lo dicho por el conseller de Gobernación en
aquella ocasión y centrarnos en las restantes cuestiones suscitadas
por el Grupo Compromís.
El primero de ellos es la prevención
de incendios.

La prevención de incendios forestales ha sido
desde el año 1995 un aspecto, yo creo, fundamental, en la
gestión del Consell de La Generalitat que ha permitido obtener
resultados positivos, muy positivos, tanto en reducción del
número de incendios y de la superficie quemada como en ganancia neta
de superficie forestal.
Un aspecto básico de esa política de
prevención es la vigilancia.
El Plan de vigilancia preventiva de la
Comunidad Valenciana, con una inversión anual de más de 13
millones de euros, incluye las unidades de prevención, los
observatorios forestales, la red de áreas cortafuegos, la red viaria
forestal y la red hídrica.

Los 71 observatorios forestales de los montes de la
Comunidad Valenciana son la pieza clave en la coordinación del plan
de vigilancia y con ellos, en estos momentos, tenemos el campo visual
totalmente cubierto: 71.
El resto de unidades de la Conselleria de Medio
Ambiente que se integra en el plan de vigilancia lo constituyen los agentes
medioambientales, junto con los técnicos, más el personal
aportado por las diputaciones, entes locales y cuerpos y fuerzas de
seguridad del estado.
Este esfuerzo conjunto significa la
participación en las tareas de vigilancia de más de 5.
000
personas a lo largo de cada campaña.

Un segundo aspecto de la política de
prevención, lo constituyen las ayudas a determinadas actuaciones en
el medio forestal que cumplen la doble función de prevenir incendios
y promover el cuidado, gestión y preservación del medio
agrícola y forestal.
Concretamente se trata de subvenciones a
agricultores de una dotación en torno a los tres millones de euros
anuales para la mejora y construcción de depósitos de agua,
para la construcción de instalaciones de quema agrícola
controlada, para laboreo de campos de cultivo que cumpla la función
de cortafuegos y para fomento del pastoreo controlado en áreas de
cortafuegos, como herramienta ecológica de control de la biomasa
forestal combustible.

Además de la colaboración con
profesionales agrícolas y ganaderos, hay otro aspecto muy importante
en cuanto a la presencia y actividad humana en el suelo forestal: la
ordenación y el uso recreativo de los espacios forestales.
Y esta
regulación de presencia humana en estos espacios forestales de
recreo se aborda en otros programas específicos de la Conselleria de
Medio Ambiente, que no forman parte del Plan de prevención de
incendios forestales, pero que tienen una incidencia, yo creo, muy positiva
e importante en dicha prevención.
Porque desde el momento que se
regula y ordena esta actividad recreativa, además de prestar un
importante servicio a la sociedad, se ataja una de las mayores causas de
los incendios, que es concentrar la actividad humana de carácter
lúdico en espacios controlados y acondicionados para ello.

Y un tercer aspecto básico de la
prevención de incendios es la selvicultura preventiva.
Con una
dotación media de cerca de tres millones de euros anuales
también en los dos últimos años, la conselleria ha actuado sobre 3.
000
hectáreas para crear, mejorar y mantener la red de áreas
cortafuegos.

Dentro de este programa, además, se
están redactando cuatro planes de prevención de demarcaciones
forestales.
Y quiero resaltar que prácticamente hemos concluido
todos los planes de prevención de incendios forestales de todos los
parques naturales de la Comunidad Valenciana.

Se han aprobado este año los planes de
prevención de los parques naturales de la Serra Gelada y de las
Hoces del Cabriel, los planes de Peñagolosa y la Tinença de
Benifassà.
También se encuentran muy avanzados los documentos
técnicos, prácticamente finalizados, por lo que se
están cumpliendo todos los plazos indicados en los planes de
ordenación de los recursos naturales de los parques naturales.

El buen estado de la red viaria forestal tiene,
lógicamente, una importancia decisiva en la prevención de
incendios.
El pasado año se mejoraron 328 kilómetros de
caminos, mientras que en el 2007 se va a doblar esta cifra hasta cerca de
los 630 kilómetros de pistas forestales.

Y junto a la red viaria, son muy importantes las
pequeñas infraestructuras que integran la red hídrica, como
son depósitos de hidrantes.
Y para estas actuaciones, la conselleria invierte anualmente
más de cuatro millones de euros.

También la participación del
voluntariado creo que es un factor muy importante en la prevención
de incendios forestales, así como la difusión de mensajes a
toda la sociedad para promover valores medioambientales y de
protección del medio forestal.
Entre el 2006 y el 2007, la conselleria ha destinado
cerca de un millón y medio de euros.

En conjunto, la política de prevención
de incendios va a recibir en el año 2008 más de 30 millones
de euros, aproximadamente casi un 25% más que en el año 2007.
Eso entre las diversas partidas que recogen el presupuesto de la conselleria para todos estos
ámbitos de actuación.

Respecto a la forma concreta en que toda esa
política de prevención de incendios se había plasmado
en la comarca de L'Alcalatén durante los meses anteriores al
incendio de este verano, les puedo decir que en esta comarca se realizaron
actuaciones y obras concretas de mejora de las infraestructuras y sistemas
de prevención de incendios, que han supuesto una inversión de
900.
000 euros.
Entre otras, las siguientes: construcción de
depósitos de agua en Vistabella del Maestrazgo y Chodos, mejora de
los observatorios forestales contra incendios, mejora de la red de caminos
de Vistabella, Chodos, Atzeneta, Culla, Lucena y Les Useres.

Aparte de estas actuaciones singulares, en
L'Alcalatén se estuvo realizando la gestión permanente
del plan de vigilancia, que se extiende a toda la comunidad, concretamente
en esta zona, con tres observatorios forestales y tres unidades de
prevención ordinarias y una unidad de prevención motorizada,
que funcionan en la temporada de mayor riesgo.
Su asignación en este
año 2007 ha sido de cerca de 500.
000 euros en la comarca.

Por otro lado, la inversión indirecta mediante
subvenciones se ha también ejecutado por los cauces que les he
mencionado, que en este año 2007 han apoyado actuaciones de ocho
particulares, de dos ayuntamientos y de una asociación.

Estas actuaciones apoyadas en este año incluyen
el control de las áreas cortafuegos con el pastoreo, la
promoción del voluntariado en la vigilancia para la
prevención de incendios y la construcción de infraestructuras
de prevención.

En conjunto, entre inversiones directas e indirectas
en la comarca de Alcalatén, la inversión de la conselleria para la
prevención de incendios en los meses anteriores al incendio de
agosto, ha sido de más de un millón y medio de euros.

Otra de las cuestiones planteadas en la solicitud de
comparecencia es la relativa a los efectos ecológicos del fuego.
Con
el fin de disponer de una evaluación independiente, la conselleria encargó un
estudio al Centro de Estudios Ambientales del Mediterráneo, CEAM,
centro con el que contribuimos y trabajamos de forma habitual.

De acuerdo con el informe del CEAM, los lugares de
mayor importancia ambiental afectados en alguna medida por el incendios
fueron los siguientes: el lugar de interés comunitario Cova Obscura,
que se encuentra en la zona límite del incendio, por lo que no se
espera que las especies existentes hayan sido afectadas por la
pérdida de hábitat, ni queden afectadas.
El monumento natural
Camí dels Pelegrins quedó afectado en su parte inicial, pero
se prevé una regeneración natural suficiente.
De todas
formas, se está actuando.
Tres zonas de nidificación del
aguilucho cenizo, sobre las que tampoco se espera un efecto sensible,
porque las crías ya habían abandonado los nidos antes del
incendio y porque las parejas que se hallaban en la zona podrían
encontrar fácilmente otro hábitat adecuado dentro de la misma
área.

Por otra parte, el riesgo de erosión es muy
pequeño, porque los suelos desarrollados sobre calizas son poco
susceptibles de erosión y representan un estrato arbustiva y
herbáceo dominado por especies rebrotadoras.
Tan es así que
garantizan que en el mes de marzo aquel manto será un manto verde
sin ningún problema.

En resumen, a la vista del informe del Centro de
Estudios Ambientales del Mediterráneo, los efectos ecológicos
no son graves y, en su gran mayoría, perfectamente recuperables.

Respecto a las medidas de recuperación y
protección en la zona afectada, como saben, y como también
explicó el conseller de Gobernación en su comparecencia de octubre, el
Consell reaccionó yo creo que muy rápidamente, y con el
acuerdo del 31 de agosto -el 28 fue el incendio-,
realizó una declaración de emergencia de las actuaciones a
desarrollar, con una dotación económica de cuatro millones y
medio de euros.

El 6 de septiembre, antes incluso de que se hubiera
declarado totalmente extinguido el incendio, las brigadas forestales de la conselleria ya dieron
comienzo a las actuaciones de emergencia, que han consistido en la corta de
madera y el desrame, sacar madera y residuos y la construcción de
barreas antierosión utilizando la misma madera del incendio.
También se han restaurado muros de piedra que cortaban caminos.
Todo
esto se ha hecho de manera inmediata y urgente y allí donde hemos
podido actuar sin ningún problema, es decir, en terrenos
públicos y en terrenos privados consorciados y conveniados.

Sin embargo, la mayor parte de los terrenos afectados
por este incendio son terrenos de propiedad privada.
Y aquí nos
encontramos con el problema de que la conselleria no puede actuar si no tiene la autorización
expresa de los propietarios, y estamos hablando de muchos propietarios.

Estamos intentando solucionar esta actuación
con los ayuntamientos.
Yo me he reunido dos veces con los alcaldes de todos
los municipios afectados, una de ellas junto al subdelegado del gobierno en
Castellón, para coordinar nuestras actuaciones.
Y les hemos pedido a
los ayuntamientos que nos ayuden a obtener estas autorizaciones de los
propietarios.
Sabemos que algunos han publicado un bando diciendo que si
alguien se opone a que entremos en su finca, que lo haga constar, pero,
evidentemente, eso no nos vale, eso no sirve prácticamente.
Demuestra una buena voluntad, pero la autorización hay que darla de
otra manera.
Necesitamos un título jurídico concreto que
legitime nuestra entrada y nuestra intervención en un terreno
privado.

Otro tema que nos preocupa, especialmente desde el
primer momento, son las ayudas a las personas que han sufrido daños
por el incendio.
Daños que, afortunadamente, han sido solo
daños económicos por las explotaciones agrícolas o
ganaderas que se vieron afectadas.
Como sin duda saben, la Conselleria de
Agricultura publicó a primeros de este mes la convocatoria de ayudas
a las explotaciones agrarias afectadas por el incendio, con una
cuantía prevista de 700.
000 euros.

Por tanto, estamos cumpliendo ya también el
compromiso del Consell de ayudar a todos los ciudadanos que han sufrido
directamente los daños, y eso está en marcha.
Unas ayudas que
se extienden a todos los ciudadanos afectados, con independencia de que
tuviesen o no suscrita póliza de seguros, que es el requisito
exigido por el gobierno central para dar ayudas del estado.

Por último, solo quiero mencionarles que
también hemos ofrecido a los ayuntamientos afectados la ayuda del
Consell para la reparación de infraestructuras, edificios o
instalaciones de titularidad municipal que pudiesen haber sido
dañados por el incendio.
Yo personalmente pedí a los alcaldes
que nos hicieran llegar valoraciones de los daños para que
pudiéramos organizar esas ayudas de La Generalitat, pero lo cierto
es que a estas alturas aún no hemos recibido peticiones que puedan
dar lugar a esa intervención nuestra.

Bueno, yo tengo, de fecha muy reciente, algunos temas
que han llegado del Ayuntamiento de Costur y del Ayuntamiento de Les
Useres, más concretamente declaraciones de daños de
propietarios agrícolas, que se están tramitando por
agricultura.
Y en los otros son: pavimentación y reparación
de caminos incluidos en el área afectada por el incendio del
Ayuntamiento de Costur.
En arreglos de caminos, se incluye proyecto cuya
financiación se solicita (inintel·ligible)
.
.
.
 Esto lo estamos viendo con el
Ministerio de Medio Ambiente, porque se incluye dentro de su decreto, para
hacerlo conjuntamente.
Y unos temas de agua potable, de reparación
de vallas, de reparación de tuberías, que estarían
dentro del seguro de compensación de incendios, que también
lo estamos trabajando.

Y, en definitiva, yo creo que el Consell está
realizando una actividad importante para recabar los daños causados
por el incendio de este verano en Alcalatén.
Estamos cumpliendo los
compromisos que asumimos, estamos haciendo todo lo que es
jurídicamente y técnicamente posible hacer en estos momentos
y seguimos en contacto con los ayuntamientos para ampliar esa
actuación de la manera más efectiva y más
rápida posible.
Lo que es suelo público o suelo, como
decía antes, en esas consideraciones de consorciado o autorizado,
eso está.
.
.
se está trabajando, se está terminando
prácticamente.
Y lo demás, entre agricultura, nosotros y el
ministerio, estoy convencido de que se terminará solventando.
Y
algunas actuaciones adicionales que los ayuntamientos pedían de cara
al futuro, de mejorar caminos, también queremos con ellos
solucionarlos; solo tendríamos que conseguir la autorización
de la parte privada de los propietarios de ese suelo.

Gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor conseller.

Ahora sí, tiene su turno por un espacio de diez
minutos, máximo de diez minutos, el señor Torró por el
Grupo Compromís.

El senyor Torró Gil:

Bé, anem a vore.

En primer lloc, lamentar que esta compareixença
s'haja fet tan tard.
Perquè, evidentment, la
compareixença que es va produir en el mes de setembre només
afectava a una part del que.
.
.
com s'ha dit en un principi, que
ací també es preguntava.
Però el que nosaltres
volíem era un aclariment més general sobre totes les
qüestions que s'han plantejat ara i que són,
probablement, no sé si tan urgents o tan immediates, però,
almenys, tan importants.

Ara, després de més tres mesos, la
veritat és que, diguérem, el tema perd actualitat i és
lamentable que no es puga fer en el moment en què, diguérem,
setembre és més candent i pot tindre una.
.
.
o pot servir
per a l'objectiu, que crec que han de servir estes coses, que
és, per una banda, fer reflexionar i tractar de corregir els errors
per part de la mateixa administració, però, per una altra
banda també, servir d'esperó, d'estímul
perquè l'opinió pública siga més
conscient de la importància que tenen estos problemes.
Eixa com a
primera qüestió a plantejar.

Després, mos ha fet el conseller un
repàs per totes les mesures, diguérem, preventives que es
duen al llarg de tot l'any.
Mos ha fet una anàlisi general de
totes les ajudes i totes les coses que es fan a nivell global.
Vosté
sap que -no sé si ho sap, però li ho plantege- hi
ha algunes qüestions en què nosaltres no estem massa
d'acord respecte al tipus de política preventiva que
s'utilitza.

N'hi han moltes coses, però n'hi ha
una particularment sensible, que són els famosos tallafocs, que no
aprofiten per a res, perquè eixos tallafocs, sobretot en
àrees de pinar, no fan la funció que haurien de complir,
perquè les pinyes s'encenen i salten amplament l'espai
dels tallafocs.
I, per tant, no complixen una funció adequada i,
almenys, tenen una sèrie de problemes ambientals enormes, sobretot
pels defectes d'erosió que produïxen posteriorment.
I a
més, són molt costosos i consumixen una part molt gran dels
recursos que podrien dedicar-se a altres activitats de prevenció
molt més efectives que no eixa silvicultura preventiva, que jo crec
que està mal anomenada com a tal, perquè realment no
és silvicultura, sinó simplement és fer.
.
.
aclarir
grans zones i llevar tota la vegetació per a tractat de parar el
foc.

I a més, perquè moltes voltes, a
més, el foc és molt imprevisible i no afecta sempre els
mateixos llocs.
I un tallafocs pot estar en un lloc que no siga
l'adequat, perquè, insistisc, si hi ha una
característica del foc, és que és molt imprevisible.
No és el mateix un punt d'aigua, que ha de ser un punt
accessible.
I això quasi té igual, que estiguen repartits
adequadament és suficient com per a poder tindre
l'accés ràpid.
Igual que el tema dels camins, que han
d'anar un poc per lloc.
Però els tallafocs realment poden
estar en un lloc on no hi hagen mai incendis i, per tant, no servir
absolutament per a res.
I, en canvi, en llocs on hi ha incendis, resulta
que les característiques de l'incendi fa que també
siguen inútils.

Per tant, a nosaltres ens sembla que eixos diners
haurien de dedicar-se a altres tipus d'activitats, sobretot a les
activitats de neteja i esclariment del bosc, que són molt més
efectives a l'hora tant de previndre els incendis com també de
previndre les conseqüències dels incendis, perquè moltes
vegades la regeneració és molt més fàcil si el
bosc està en determinades condicions que no en unes altres.

Hi ha algunes coses que a mi m'agradaria que
aclarira en la seua segona intervenció.
Perquè, clar, si jo
no he comptat malament, a mi m'ixen, pràcticament, 2.
500.
000
d'inversions diverses en la zona, no?
I si no he comptat malament
tampoc, si en conjunt, el pressupost de la conselleria previst per a 2008
és de 30 milions i és un 25% més que el de l'any
passat, vol dir que el de l'any passat era de 22.
500.
000
d'euros.
Doncs, aleshores, no.
.
.
O 24 milions.
Té raó,
24 milions.
24 milions.

Si de 24 milions, al nivell de tot el País
Valencià, el 10% s'ha gastat en la comarca de
l'Alcalatén, doncs no sé què vol que li diga.
Jo.
.
.
Bé, jo.
.
.
900.
000, 500.
000 i, a la fi, 1.
500.
000; així
és com.
.
.
almenys, això és el que jo.
.
.
Ara, la suma
de tot, el 1.
500.
000, val.
De totes maneres, seguix sent una quantitat molt
important que -no sé- a mi em fa l'efecte que a
l'hora de comptar, crec que han clavat ahí alguna cosa
més d'allò que és estrictament el que
s'haja dedicat a eixos ajuntaments per a.
.
.
o a eixa zona per a
portar-la.

I una cosa molt important, no?
Vosté ho ha dit.
Han augmentat el 25% les partides enguany.
Jo crec que és lamentable
que hagen de passar coses com les de l'Alcalatén perquè
es corregisquen les partides, perquè no estem parlant d'un
augment d'un.
.
.
no estem, evidentment, parlant de l'augment de
la inflació, -ni molt menys- ni tan sols de
l'augment que augmenta el conjunt del pressupost, ni tan sols
-jo què sé- d'un 10% que pogués dir:
«Bé, és que corregim algunes partides perquè hem
vist que, a la millor, algunes estaven un poc mal usades».
És
que un 25% és reconèixer que en el 2007 hi havia massa pocs
diners per a la prevenció d'incendis i, clar, això
és un tema molt preocupant.

Jo crec que, de veres, de veres, a banda de les
qüestions concretes i algunes coses que ha dit, que jo dubte molt que
les haja dites el CEAM.
.
.
vull dir, que en el mes de març la
situació estarà.
.
.
Sí, sí, estic
convençut que ells tenen alguna cita per a poder dir el que ha dit i
que el que ha dit està tret d'ahí, però la forma
en què ho ha plantejat ací, a mi em sembla una cosa que
està molt (inintel·ligible) .
.
.
És a dir, que el mes de març allò ja
estarà com estava i estarà verd com estava abans, jo.
.
.
No, a
vore, anem.
.
.
Bé, ho ha deixat entendre, vull dir «el manto
verde» és que això és molt enganyós,
clar, perquè «el manto verde».
.
.
(veus).
No, no, ja, ja, ja.
«El
manto verde» és fantàstic; «el manto verde»
és un mant de matoll; el bosc no regenera.
.
.
(Remors) Hi ha de tot, eh?
Hi ha matoll
i hi ha boscos i s'ha cremat part de bosc també, -vull
dir- per tant, només parla -diguérem- de
les coses que se regeneren més ràpid i jo crec que no
és.
.
.
És tractar de vore.
.
.
de fer vore la realitat una
miqueta més dolça del que en realitat és.

Jo crec que això, per a l'autoconsol pot
ser important i és molt important de cara a fer-se les coses i
minimitzar-les i que parega que la gestió és
fantàstica, però jo crec que això és posar-se
una bena al ulls i no és una bona política, eh?
Vull dir, no
és una bona política tractar de vore sempre les coses millor
del que estan, que és al que tendix massa freqüentment el
Consell, perquè si ens creem que les coses són sempre millor
del que estan, sempre deixarem coses importants per a fer i això
és molt, molt, molt delicat.

Per tant, després de tota
l'explicació, insistir en eixos dos aspectes importants.
Primer, cal canviar la política de prevenció
d'incendis, almenys en alguns aspectes molt importants.
I en eixos
aspectes molt importants, -vull dir- a la millor, resulta que
no feia falta incrementar tant els diners -si és que realment
fa falta- perquè, a la millor, desviant diners d'unes
coses per altres que solen ser més barates perquè, a
més, es fa d'una altra forma.
Les actuacions es fan amb un
altre tipus d'intervenció que no requerix maquinària
pesant que, per tant, és més fàcil de plantejar; que
pot insistir, a més, a donar treball a més gent als pobles i
que eixes ajudes, que també són importants, jo crec que
vosté no les ha citades.
El tema dels plans d'ajuda per a
l'ocupació, que poden.
.
.
que s'utilitzen i jo crec que
això, crec que no està ací.

M'haguera agradat també que això
ho haguera explicat i saber si eixe tipus d'actuacions s'han
dut a terme en estos pobles o no, i si s'han sol·licitat o no
les subvencions corresponents.

També m'haguera agradat que em diguera.
.
.
M'ha parlat de quins són els ajuntaments que s'han
acollit.
M'haguera agradat saber també quins ajuntaments van
sol·licitar les ajudes i també saber per quines quanties van
sol·licitar ajudes i per quina quantia, en realitat, s'han
concedit després.
És a dir, quants ajuntaments van
sol·licitar, -m'ha dit els que s'han
sol·licitat- per quines quanties globals i, a la fi, quines
quanties globals s'han donat al respecte.

El mateix en el tema dels particulars, que m'ha
dit que només s'han donat a vuit particulars.
També
m'agradaria saber quants particulars havien sol·licitat
prèviament estes ajudes i a quants particulars ha arribat i quines
quanties havien sol·licitat i quines quanties, finalment,
s'han adjudicat.

I res més.
Deixar constància que els
ajuntaments.
.
.
jo no sé si de forma més o menys adequada.
Sempre està clar que el qui es veu afectat per una cosa, mai
són prou diners, però han deixat entendre que les ajudes del
Consell són molt insuficients i m'agradaria també que
el conseller valorara eixe aspecte, perquè els ajuntaments
s'han queixat públicament d'esta qüestió i,
fins ara, jo no sé de ningú que haja corregit eixa
apreciació inicial.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Torró.

Para fijación de posición y por un
tiempo máximo de cinco minutos, tiene la palabra, por el partido.
.
.
por el Grupo Socialista, el ilustre diputado, señor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Sí, senyor conseller, La Generalitat, segons
dades pròpies -en concret pàgina 84 de l'annex 9
del Pla general d'ordenació de recursos forestals
anul·lat, per cert, en gener d'enguany- abans de
l'incendi de l'Alcalatén, no havia realitzat els
treballs adequats en silvicultura preventiva en un 81,2% de les comarques
afectades per l'incendi, ni en un 86,6% de la totalitat de la
província de Castelló.

La repoblació forestal en esta zona, afectada
també per un incendi en 1993, a través de la
regeneració natural era nul·la en el moment de
l'incendi de l'Alcalatén en un 66,4% en les masses de pi
blanc i nul·la en el 62,7% en les masses d'alzines, és
a dir, de carrasca.
Això també és informació
pròpia de la seua conselleria, en este cas, pàgina 71 de
l'annex 9 del mateix pla general d'ordenació dels
recursos forestals, anul·lat en gener d'enguany.

Tot açò pot haver influït, senyor
conseller, molt negativament en la ràpida extensió del foc.
A
més a més, -com vosté molt bé ha
dit- vosté no ha xifrat el percentatge, però s'ha
referit a això: el 90% del terreny afectat és de propietat
privada.
Per tant, senyor conseller, la reacció de La Generalitat,
de cara al recolzament als propietaris particulars, era fonamental.
Si
vosté haguera comparegut ací en el mes que li tocava
comparéixer en l'última reunió d'esta
comissió, en aquell moment jo haguera pogut dir-li que mentre que el
govern central ja havia aprovat unes ajudes per als afectats de
l'Alcalatén, La Generalitat encara no havia aprovat els dos
decrets d'ajudes.
Hui, sí; hui, ja.

Però, de totes formes, senyor conseller, en el
pressupost de 2007 de la seua conselleria, les ajudes destinades a
subvencionar ajuntaments i particulars, -repetisc: tenint en compte
que el 90% és de propietat privada- per a la prevenció
d'incendis forestals en la Comunitat Valenciana, -és a
dir, capítol VII del programa 442.
40- dotades amb 3.
145.
000
euros -pressupost de 2007- solament s'han atorgat per
2.
186.
260 euros, sense que, a hores d'ara, senyor conseller, sapiguem
a què s'han destinat eixos 958.
000 euros no concedits.

Difusió de mesures de prevenció
d'incendis per al sector agrari: pressupostat, 45.
000; adjudicat,
39.
812.
Voluntariat ambiental per a prevenció d'incendis:
pressupostat, 700.
000 euros; atorgat, 589.
407.
Control de pastos per a
manteniment de tallafocs: 175.
000 pressupostat; atorgat, 148.
586.
I
creació i manteniment d'infraestructures de prevenció
d'incendis: 2.
225.
000 pressupostat; adjudicat, el 36%, 1.
408.
455.

Per tant, falten per adjudicar 958.
740 euros, senyor
conseller, que sabem que són per a pal·liar dèficits
del mateix pressupost referent a 2006.
Per tant, ha d'aplegar el
moment en què vostés se posen al dia en este tema.

També per a 2008, senyor conseller, la seua
proposta de pressupostos inclou una reducció de tres milions
d'euros en les ajudes a propietaris privats i ajuntaments per la
millora del medi forestal i té l'experiència que el 90%
d'allò cremat en l'Alcalatén era de propietat
privada.

Tampoc ha fet referència, senyor conseller, als
dos milions d'euros que el Ministeri de Medi Ambient ha concedit a la
seua conselleria a través de Tragsa per a qualsevol tipus
d'actuació que fera falta fer en la zona cremada.
A hores
d'ara, tinc constància que eixos dos milions d'euros del
Ministeri de Medi Ambient estan paralitzats en la seua conselleria i
vostés no estan redactant o no estan preparant projectes amb la
urgència suficient que requerix la reparació de les
conseqüències de l'incendi; dos milions d'euros als
quals vostés, senyor conseller, tampoc ha fet referència.

Esperem, en definitiva, que este incendi, senyor
conseller, servisca a La Generalitat per agafar-se seriosament, d'una
vegada per totes, la cura de les nostres muntanyes pel bé del nostre
patrimoni natural, de la gent que té en elles els seu mitjà
de subsistència i també, i sobretot, la necessària
lluita contra el canvi climàtic perquè estos boscos
són, com tots sabem, un albelló de CO2.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Signes.

Para fijar posición, tiene la palabra, por el
Grupo Popular, el ilustre diputado señor Castejón.

El senyor Castejón Chaler:

Moltes gràcies, senyor president i
gràcies, senyor conseller, per les seues explicacions precises,
satisfactòries, que no han fet una altra cosa que aclarir, per la
importància de les mesures preventives adoptades contra els incendis
de la seua conselleria, no sols en la zona, sinó també en la
resta de la comunitat.
I deuen ser importants perquè en la presa de
posició del representat del Partit Socialista, i també del
que va presentar aquesta compareixença, hem vist que poques coses li
han dit en contra de l'actuació que va portar la seua
conselleria en este desastre -perquè realment va ser un
desastre- com va ser l'incendi de la comarca, dels boscos de
l'Alcalatén.

Evidentment, les mesures adoptades, les actuacions que
es van portar a terme, facilitaran que la recuperació de la zona
afectada siga el més ràpida possible.

El que sí ha quedat clar en la seua
exposició és que s'ha contrastat que els mitjans i els
recursos que des de La Generalitat s'han empleat en prevenció
d'incendis -en incendis forestals, evidentment-
són molt importants perquè es considera, sense dubte, un
aspecte fonamental en la gestió del Consell.

Són dotacions, per una part, preventives i, per
altra part, pal·liatives i les dues són importants.
Avui,
vosté, senyor conseller, ens recordava com La Generalitat va
acordar.
.
.
-crec que va ser abans que s'acabés
d'extingir l'incendi, concretament el 31 d'agost-
ja va destinar una partida d'urgència que, en un principi, era
de 4,5 milions d'euros.
I això va ser per a fer front a totes
les mesures, recopilar totes les mesures per a fer front a este incendi de
l'Alcalatén; 16.
000 euros en la Conselleria
d'Agricultura, que s'hauria de valorar quines són les
actuacions que es portarien.
.
.
que s'estan portant a terme.

Però, en definitiva, són actuacions que,
des de la conselleria que a vosté li repercutix, de Medi Ambient,
s'està treballant intensament, fonamentalment per a la
restauració que a vosté li competeix, per a la
restauració ambiental i paisatgística.

Jo crec que ningú pot qüestionar que este
incendi d'este passat estiu a la nostra comarca de
l'Alcalatén, ha sigut un succés que escapa a qualsevol
mesura de prevenció activa que La Generalitat haja portat a terme en
estos últims anys.
Coincidiran amb mi que, fins la millor
gestió, la gestió més diligent de qualsevol
país del món, sucumbiria per una negligència, per un
descuit, davant d'aquestes -doncs, evidentment, això no
ho podem evitar- aquestes devastadores conseqüències que
va tindre este incendi i que s'hi va, inclús, haver de
desallotjar gent d'algun poble, quasi, quasi sencer.

L'incendi de l'Alcalatén ens va
demostrar que, davant l'emergència, es va respondre amb la
màxima responsabilitat i eficàcia i això és
molt important.
No s'ha qüestionat en cap moment i em sembla
molt bé; la mateixa responsabilitat que ha demostrat la
política forestal de La Generalitat amb l'objectiu -avui
remarcat per vosté, senyor conseller- de minimitzar la
degradació del sòl i millorar, fonamentalment, els boscos en
tot l'àmbit de la Comunitat Valenciana.

Jo no em vaig a estendre ara a detallar els
esforços i les actuacions del pla de vigilància.
Vosté
ha fet referència a 13 milions en pla de vigilància, 71
observatoris, 5.
000 persones dedicades al llarg de la campanya, 630
quilòmetres de pistes, 328 pistes de camins només en
l'any 2006.
.
.
evidentment, molt important.

Des del grup parlamentari recolzem, naturalment, totes
les mesures que La Generalitat ha posat en marxa per mitjà de la
Conselleria de Medi Ambient i, com dia el conseller, han sigut les mesures
oportunes, que compten amb una dotació econòmica suficient i
propiciaran la recuperació d'aquesta zona.

S'està fent allò que cal fer i
això és important.
Per tant, davant d'aquesta
catàstrofe, insistim, davant d'aquesta catàstrofe
s'està actuant de la millor manera possible per a
pal·liar els seus efectes.

Quant a la conservació de la flora ha fet una
sèrie de mesures que s'estan portant a terme, inclús
perquè els seus animals, que hi ha en la zona, no perden el seu
hàbitat, que és important.

Jo avui quan el sentia parlar me venien a la imatge
les tràgiques imatges, me venien al pensament, a la memòria,
les tràgiques imatges d'aquell incendi, de les flames
devastadores -jo sóc de Castelló-.
I recordo que
en estos moments no s'ha dit res aquí d'altres imatges,
les de la desesperació d'aquelles persones que es van veure
impotents per a tallar el foc i també de totes aquelles persones que
van treballar dia i nit per aconseguir-ho.
A tots els professionals, a tots
els voluntaris, en el seu moment se'ls va donar un reconeixement,
encara que cal sumar també els importants esforços que es van
portar a terme pels veïns dels municipis, i també,
fonamentalment, aquelles primeres mesures que va portar a terme la
Diputació de Castelló.

Jo penso que tant la diputació com La
Generalitat han treballat fonamentalment per aconseguir el que tots pensem,
que no van evitar esforços perquè l'incendi es poguera
apagar el més prompte possible.
I, per tant, senyor conseller, la
política que vosté avui ens ha demostrat en xifres, en dades
i en realitats jo penso que és l'adequada.
L'encoratgem
a continuar de la mateixa manera, en benefici del medi ambient, en benefici
del territori i, en definitiva, en benefici de tots els valencians
perquè puguem seguir gaudint d'un entorn natural amb tanta
diversitat com ens oferix la nostra comunitat.

Continue treballant i des de la nostra
representació aquí, a Les Corts, evidentment té tot el
suport.
Se treballa bé i se treballa per aconseguir el que tots
volem, que la massa boscosa.
.
.

El senyor president:

Muchas gracias,
señor Castejón.

El senyor Castejón Chaler:

.
.
.
de la comunitat vaja en
augment, i això ho estan aconseguint.
Vol dir que se treballa en pro
del medi ambient.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias,
señor Castejón.

Tiene la palabra el honorable conseller.

El senyor conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i
Habitatge:

Gracias, presidente.

Señoras y señores diputados.

Bueno, yo creo que la respuesta que tuvo.
.
.
, todas
las administraciones, pero el gobierno valenciano, al que yo represento, en
aquel tremendo incendio, en aquella tremenda desgracia, fue
rapidísima, con todos los medios y más que tuvo a su alcance.
Y la respuesta, como decían los diputados, de los ayuntamientos, de
la diputación y también del gobierno central en lo que hace
referencia a la unidad militar que se desplazó en aquel lugar y la
coordinación fue ejemplar.
Porque, bueno, el incendio era
devastador, el viento y las condiciones climatológicas pues la
verdad es que lo hacían desesperante, porque cuando parecía
que aquello se podía apagar, a la mañana siguiente
aparecía otra vez con unas llamas y con una potencia tremenda.

Y digo todo esto porque viene a lugar con el tema de els tallafocs.
Sí tallafocs o no tallafocs.
O sea, yo no
sé.
.
.
, no sabía exactamente que ustedes eran contrarios o
no a esta forma de poder apagar también los incendios.
Yo le puedo
decir que la experiencia que he tenido de forma directa, que fue este
incendio, gracias a un cortafuegos que se hizo en el incendio y a
última hora cuando se veía que no había manera de
acabar con aquello, gracias a aquella actuación se acabó con
el incendio; si no aquello no se hubiera terminado, no se hubiera
terminado.

O sea que yo vi la eficacia de ese instrumento en el
incendio de una forma clarísima.
Por lo tanto, bueno -y no soy
ningún especialista, por supuesto, en este tipo de
cuestiones-, pero en aquel momento, gracias a aquel cortafuegos y
gracias, no sé, a la pericia, y a la diligencia y al valor que tuvo
la gente que se puso a hacerlo y que lo hizo, aquel incendio se pudo acabar
de la forma que se acabó.
Por lo tanto, ojo con la silvicutura, y yo
creo que hay que respetar un poco las opiniones de todo el mundo, y en
aquel caso aquello funcionó y funcionó bastante bien.

Nosotros contabilizamos que en el presupuesto del 2008
aumenta un 25% respecto al 2006.
Bueno, si disminuyen los presupuestos, no
es.
.
.
, ustedes no dirían nunca: «No, ha disminuido el
presupuesto de no sé qué porque la eficacia de la
administración autonómica en estos años anteriores ha
sido tal que no es necesario invertir más, hay que disminuir
ahí porque eso ya está bien.
» No, ahora resulta que una
vez que se aumenta el presupuesto de forma importante, y no por lo que
pasó en el mes de agosto y septiembre, sino porque ahí van
mezcladas no sólo lo que son medidas de prevención, sino
también algunas de reforestación, de paisaje incluido, y de
protección, en definitiva, de ese bien patrimonial que tenemos todos
ahí, entonces les parece excesivo.
Eso se hace porque ha habido un
incendio y es dramático que se suba entonces.
No, se hace porque
entendemos que eso es importante, y porque los presupuestos de La
Generalitat lo permiten y porque la voluntad del gobierno va en esa
dirección de protección, de prevención y de cuidado.

Nosotros aquí no queremos decir que el gobierno
pone o no pone.
Desde el primer momento, y estuve siempre allí,
cuando llegaron los ministros, después con el subdelegado del
gobierno, estuve siempre yo creo que con casi todas o todas las reuniones
que hubo con alcaldes de la zona, estuvimos trabajando de forma coordinada.
Porque cuando se producen estas cosas entendemos que aquí no se va a
colocar nadie ninguna medalla, sino aquí vamos a trabajar para
solventar un problema y a trabajar de forma coordinada todos.
Y
además, en ese caso, mientras todavía no se había
apagado el incendio, el gobierno valenciano había adoptado un
acuerdo de trabajar y trabajar directamente.
Y de hecho, lo adopta con la
decisión del gobierno, con esos 4,5 millones, no gastados
todavía, porque se está trabajando todavía donde se
puede trabajar, porque donde no nos dejan o entendemos que no podemos
trabajar porque no tenemos todavía la autorización,
ahí no se está haciendo, yo creo que se fue muy diligente.
Igual que en la relación con el Ministerio de Medio Ambiente para
trabajar conjuntamente.

Yo creo, bueno, que ese es el camino que tenemos que
seguir.
Para mí fue especialmente.
.
.
, no sé, pues.
.
.
ver
cómo se trabajó y cómo trabajaba el personal de los
consorcios de bomberos, el personal de la conselleria, el personal del gobierno valenciano y los militares,
también los ayuntamientos y también la sociedad de aquellos
lugares que se veía amenazada por el incendio que venía, fue
tremendamente importante, y ahí no había que escatimar
ninguna medida, y así se ha hecho.

Yo no sé si un gobierno ha tomado un acuerdo
antes o lo ha tomado después.
Se ha tomado en el momento en que se
tenía que tomar, y nosotros desde luego de eso yo creo que fuimos
por delante de todo siempre, pero no por ir por delante, porque
estábamos ahí, veíamos el problema y teníamos
que continuar trabajando.
Tan es así que me dicen en los informes
que todavía.
.
.
, el incendio comienza el 28 de agosto, los
trabajos de restauración ambiental se empiezan el 6 de septiembre
del 2007 en las zonas afectadas por el incendio, pero además el
incendio no se da por apagado hasta el día 9 o 10 de septiembre, o
sea, antes de todo esto.
Que hay montes, los montes públicos, como
El Boalar, el mas de Timó, la masía del Carxet, que tiene en
total unas 27 o 28 hectáreas, los trabajos están
perfectamente terminados, y que se está trabajando además en
un proyecto de restauración ambiental que tendrá dos fases,
en función de cómo aquello se va, digamos, conformando esa
recuperación, que muchas veces es natural, y así lo dice el
CEAM, sin ninguna duda.

Y cuando decía el «manto verde» no
me estaba refiriendo a que todo está solucionado, ni mucho menos,
sino que a mí me parecía, porque no conocía, bueno,
pues la problemática de los incendios y lo que ocurría
después, que aquello era pues catastrófico, y lo es,
¿no?
Pero son los propios forestales, es la propia gente entendida
en la materia que decía «sí, pero no tanto».
Estamos en una zona de mucho matorral, en una zona con un tipo de
vegetación y un tipo de terreno que se recupera de forma, vamos, no
inmediata, pero que en seis, siete meses lo que es el manto verde no
estará todo recuperado, pero va a estar ahí.
Que
además los pinos no hará falta replantar y colocar el
pimpollo porque, conforme estaba aquello y conforme se había
provocado aquel incendio, de forma natural se iba a regenerar mucho.
Eso no
quiere decir que no se tenga que hacer todo lo que se tenga que hacer.
Y
cuando decía lo del «manto verde» era lo que allí
la gente entendida decía.
Vamos, y por lo tanto yo no vengo
aquí a dramatizar, tampoco vengo a decir que la cosa se ha resuelto
y que dentro de dos meses va a estar solucionado.
No.
Pero que hay algo que
se ha producido, y que se va a recuperar y que vamos a hacer entre todos lo
posible para que se recupere cuanto antes, sin ninguna duda.
Y que vamos a
trabajar para intentar que no vuelvan a producirse estas cosas,
también.
Pero que estamos hablando de incendios.
Y que los incendios
que se están produciendo o las superficies que se queman en la
Comunidad Valenciana en los últimos años son infinitamente
menores que los que se quemaban hace 12 o 14 años, también
sin ninguna duda.

El senyor president:

Muchas gracias,
señor conseller.

A continuación pasamos al punto siete del orden
del día.

El senyor Serra Cervera:

Una cuestión de orden.

Estamos observando que a lo largo de la
comisión parece ser que el secretario, por el motivo que sea, ha
abandonado la comisión, y nos gustaría saber o que nos
asistiese la letrada si tiene que haber secretario en la comisión,
porque luego el acta alguien tendrá que firmarla y validarla.
Por si
hiciese falta que hubiese un secretario, pues que el Grupo Parlamentario
Socialista designe a una persona de forma puntual para que ejerza la
función de secretario, porque hemos visto que no es un abandono
puntual de un tiempo, sino que parece ser que no va a haber secretario a lo
largo de toda la sesión.

El senyor Signes Núñez:

Me la impresión.
.
.
Perdón.
Me dóna la impressió que el secretari.
.
.

El senyor president:

El secretario ha pedido, le
ha dicho a esta presidencia que, bueno, por motivos personales tenía
que tal, y creo que su grupo estaba al corriente.
Cosa que yo creo que
tampoco el portavoz del Grupo Popular se está oponiendo a esa
ausencia, (remors) sino
simplemente el aspecto legal de que el informe de la señora
secretaria si es suficiente con la composición actual de la mesa
para que no haya ningún problema, sino siempre podremos habilitar a
una magnífica secretaria como lo ha sido hasta pocos minutos
María José Salvador.

El senyor Serra Cervera:

Señor presidente, me
parece perfecto las apreciaciones que pueda tener la mesa, pero hay un
reglamento para aplicar en el sentido, en el sentido de que si tiene que
haber un secretario, yo entiendo que el que éste se tenga que ir por
cualquier motivo, y me parece que todo el mundo lo puede entender y no pasa
nada, pero que se sustituya la figura para evitar.
.
.
, quien designe el
Grupo Socialista que ejerza la secretaria de la comisión.

El senyor president:

Apliquemos, si le parece,
señor Serra, los refranes que todos somos sabios, es que hablen los doctores, que doctores tiene la iglesia.
En este caso.
.
.
(Intervé
la lletrada de la comissió amb el micròfon desconnectat)
(Veus)

Designe este grupo.
.
.
Creo que podría haber
un acuerdo de consenso.
(Remors)

El senyor Signes Núñez:

Sí, María
José Salvador.

El senyor president:

María José
Salvador es la propuesta del Grupo Socialista.
Yo creo que no hay
ningún inconveniente.
(Remors)

Por favor, la señora María José
Salvador, la reponemos en el puesto por unos.
.
.
, hasta que concluya esta
sesión.

El senyor Serra Cervera:

Muchas gracias, señor presidente.

Pero simplemente era una cuestión formal, que
luego podremos encontrarnos.
.
.

El senyor president:

Muchas gracias por ese.
.
.
(Remors)

El senyor Signes Núñez:

Senyor Serra, li agraïsc de tot cor
l'observació en la qual nosaltres no havíem caigut, ni
la mesa tampoc.

El senyor president:

Muchas gracias,
señor portavoz, señor Serra, por esa apreciación suya,
porque el haber trabajado y luego no servir de nada podría incluso
molestar a estos señores diputados.
Así, con esa
apreciación creo que vamos a cumplir perfectamente el reglamento
después de las indicaciones de la señora.
.
.
(Remors)

Compareixença del conseller de Medi Ambient,
Aigua, Urbanisme i Habitatge, senyor José Ramón García
Antón,  per a informar sobre les actuacions desenvolupades pel
Consell en matèria de prevenció d'incendis a la
Comunitat Valenciana i les iniciatives realitzades en relació amb la
sentència del Tribunal Superior de Justícia de la comunitat
per la qual es declara nul el Pla d'ordenació de recursos
forestals, sol·licitada pel Grup Parlamentari Esquerra
Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís (RE número 1.
966)

El senyor president:

Bueno.
Como decía hace un momento, antes de la
intervención del señor Serra, pasamos al punto siete del
orden del día, donde nuevamente reclamamos, esta cámara
reclama la comparecencia del señor conseller de Medio Ambiente, para intervenir, para informar sobre las
actuaciones desarrolladas por el Consell en materia de prevención de
incendios en la Comunidad Valenciana y las iniciativas realizadas en
relación a la sentencia del Tribunal Superior de Justicia de la
Comunidad Valenciana, por la que se declara nulo el Plan general de
ordenación de los recursos forestales.
Solicitud hecha por el Grupo
Socialista.
Con lo cual, y para no equivocarme, esta vez tiene la palabra
el honorable señor conseller.

El senyor conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i
Habitatge:

Muchas gracias, presidente.

Señoras y señores diputados.

Bueno, como reflejaba el señor presidente, el
motivo de esta tercera comparecencia mía hoy es informar a sus
señorías sobre las actuaciones de prevención de
incendios y sobre la sentencia que anuló el Plan general de
ordenación de recursos forestales.

Acabo de hablar en esta comisión de las
políticas preventivas de La Generalitat en cuanto a incendios.
Yo
creo que no es necesario extenderme más en esta cuestión,
sólo les haré una breve síntesis de lo que acabo de
decir antes de introducirme en el tema del Plan general de
ordenación de recursos forestales.

Como ya he dicho, la política forestal es una
política a medio y largo plazo, una política basada
precisamente en la prevención.
Y esa orientación de las
actuaciones en torno a la prevención es lo que ha hecho posible que
la superficie afectada por los incendios desde el año 1995 se
reduzca en más de 10 veces, con una regeneración anual de
nuestras masas forestales que en estos momentos multiplica por cuatro a la
superficie incendiada.

Respecto a las acciones y medidas que integra nuestra
política de prevención de incendios forestales, recordarles
que contamos con el Plan de vigilancia preventiva, las ayudas para
actuaciones en el medio forestal en lo que se refiere a la actividad
profesional agrícola y ganadera, la ordenación del uso
recreativo de los espacios forestales para concentrar y controlar la
presencia humana, la inversión en selvicultura preventiva para
actuar en las áreas cortafuegos, además, de la
conclusión de prácticamente todos los planes de
prevención de incendios forestales de todos los parques naturales de
la Comunidad Valenciana, la inversión en infraestructuras de
prevención hidráulica y viarias y las acciones destinadas a
fomentar el voluntariado y sensibilización ciudadana.

Hecho este breve repaso a las políticas de
prevención, pasamos, señorías, a la segunda parte de
esta comparecencia, que es la sentencia sobre el Plan general de
ordenación de recursos forestales.

Como ustedes saben, una sentencia del Tribunal
Superior de Justícia, que se notificó a La Generalitat en
junio de 2007, anuló el Plan de ordenación forestal que se
aprobó mediante Decreto 106/2004, de 25 de junio, del Consell.
Señorías, la anulación ha coincidido con el comienzo
de la legislatura y nosotros, evidentemente, acatamos y cumplimos esta
sentencia.

Por tanto, en estos momentos, no tenemos Plan de
ordenación forestal, pero lo que sí quiero dejarles claro es
que eso no significa, de ninguna manera, que nuestros recursos forestales
estén desprotegidos o que tengamos una protección inferior,
ni mucho menos.

Nuestros montes están perfectamente protegidos
por la ley forestal de la Comunidad Valenciana y con la ley de montes.
En
la propia ley está definido lo que es suelo forestal y qué
protección tiene, y para cambiar cualquier uso de suelo forestal se
necesita una evaluación ambiental, ya sea estimación o
declaración.

Además, la Comunidad Valenciana cuenta con el
inventario forestal que se aprobó por acuerdo del Consell, de fecha
15 de junio de 2007, inmediatamente después del conocimiento de la
sentencia.

Por tanto, tenemos un inventario de recursos
forestales.
Es un documento exhaustivo, muy completo, yo creo que
técnicamente impecable.
Un gran inventario forestal que es fruto del
trabajo de muchísimos profesionales durante muchos años.
No
es una labor que se lleve a cabo en un año, ni siquiera en una
legislatura, sino que reúne la información que se ha ido
elaborando a lo largo de más de una década.

El propio inventario publicado en el diario oficial de
la Comunidad Valenciana, el 18 de junio de 2007, concreta cuáles son
esos suelos forestales a los que se aplica la protección que
establece la ley.
Por ello, con estos dos instrumentos, el inventario y la
ley forestal de la Comunidad Valenciana, nuestros montes no están
desprotegidos de ningún modo, señorías, pese a la
sentencia; son las figuras de protección con las que contamos en
este momento y nos permiten garantizar el máximo nivel de
salvaguarda de nuestros bosques.

Por supuesto, estamos ya trabajando intensamente en
nuevo plan.
Se trata de un plan de gran alcance, ya que ordena el 53% del
suelo de la Comunidad Valenciana, porque más de la mitad del suelo
de la Comunidad Valenciana es forestal.

Un aspecto importante del nuevo plan que estamos
redactando es que, además, va a ser un plan de acción
territorial.
Y eso significa que prevalecerá sobre cualquier otro
instrumento de ordenación de menor rango, lo que constituye un
avance importantísimo que supondrá un salto de calidad, en
cuanto a la estrategia de conservación del territorio y en cuanto a
la gestión y defensa de nuestros bosques.

El plan tendrá una visión
estratégica temporal.
¿Qué quiere decir?
Quiere decir
que no será un plan estático, sino dinámico,
proyectando en el futuro las situaciones a donde queremos llegar, ya sea de
forma general o para cada caso concreto.
De hecho, este plan va a incluir
las perspectivas del cambio climático como eje sobre el cual se
gestionen las políticas de prevención y de
reforestación, y sobre el que se diseñan medidas de
adaptación a los efectos del cambio climático en las masas
forestales.

En definitiva, el nuevo plan será un gran plan
que aglutinará las mejoras en la gestión forestal que se han
llevado a cabo en los últimos años, y que supondrá un
paso adelante importante en la eficacia de nuestra política
forestal.

Estamos trabajando con el objetivo de tenerlo
redactado y empezar a tramitarlo el año próximo.
Mientras
tanto, señorías, les reitero que el inventario y la ley
garantizan totalmente la protección de nuestros espacios forestales.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor conseller.

Tiene la palabra, para fijar posiciones y por un
espacio máximo de diez minutos, el ilustre parlamentario
señor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, senyor conseller.

La gestió forestal, coincidim que és un
dels aspectes més importants de la política mediambiental en
la Comunitat Valenciana, atés que -com vosté molt
bé ha dit- afecta el 54% del nostre territori, més o
menys, 53%, 54%; i actua sobre un important patrimoni biològic que,
a més a més, és una arma essencial en la lluita contra
els efectes del canvi climàtic, -també ho hem comentat
al llarg de la vesprada- tant des del punt de vista
d'absorció del CO2 com per la funció de fixació
del sol, evitar l'erosió exercida per la vegetació.

La gestió del nostre patrimoni forestal resulta
imprescindible per augmentar la seua resistència als incendis, i la
seua capacitat de regenerar-se després d'ells.
Una
gestió que per a ser eficaç -vosté sap molt
bé, senyor conseller- requerix d'una actuació
ordenada i planificada.

Per això, la llei forestal valenciana de 1993
-la vàrem redactar encara en l'època del govern
socialista- obligava a aprovar un pla general
d'ordenació de recursos forestals valencians que, no obstant,
no va vore la llum fins l'any 2004, 11 anys després.
Però va ser anul·lat pel Tribunal Superior de Justícia
de la Comunitat Valenciana en gener d'enguany, en 2007.
Per tant, ha
tingut una duració ben xicoteta.

L'absència, senyor conseller, d'una
ordenació general ha reduït la política forestal dels
últims anys en la nostra comunitat a una suma inconnexa i
desordenada d'actuacions puntuals sense continuïtat,
direcció, ni objectiu a llarg termini, encara que vosté haja
dit el contrari.
Actuacions, que la falta de coherència en no
existir eixe pla d'ordenació, impedixen quadrar en una
autèntica gestió per mínima que siga.

En conseqüència, senyor conseller, primer
el retard, i després per l'anul·lació, les
muntanyes valencianes continuen sense direcció, ni objectius
generals de gestió.
I sense una estratègia general tampoc hi
ha plans d'ordenació i gestió de caràcter
comarcal o local, que resulten imprescindibles per adaptar les actuacions a
les especials característiques de cada zona.

I de la mateixa manera, senyor conseller, cap de les
607 muntanyes de gestió pública de la Comunitat Valenciana,
ni tan sols, ni tan sols les 209 que són patrimoni de La Generalitat
tenen aprovat cap pla de gestió forestal.
No és per tant,
senyor conseller, exagerat afirmar que el Consell s'ha oblidat del
patrimoni forestal valencià, com no ho és tampoc qualificar
de temerària la seua actitud, vist que la totalitat de la
superfície forestal valenciana va ser qualificada pel mateix govern
valencià, per vostés, per mitjà d'un decret
d'agost de 2005, com d'alt risc d'incendi, tota la
Comunitat Valenciana.

Urgix, per tant, que la nostra comunitat compte
d'una vegada amb un pla general d'ordenació forestal i
que a partir d'ell, a partir d'ell es desenvolupen els plans
comarcals, locals i de muntanyes.
Un pla que cal elaborar amb la
col·laboració i implicació de tots els afectats i no,
senyor conseller, des de la indiferència d'un despatx, com es
va fer en el pla d'ordenació de l'any 2004; i per
això, l'anul·lació.

Haver evitat la participació pública en
l'elaboració d'aquell pla no és un simple defecte
de forma fàcilment esmenable, com pretén el conseller,
sinó que manifesta un greu error de concepte, ja que
l'eficàcia de tota la política mediambiental
depén, senyor conseller, de la implicació de tota, de tota la
societat.
I és també símptoma de l'escàs
tarannà democràtic del govern valencià.

Espere que la inapel·lable a
l'obediència a la sentència substituïsca la falta
de voluntat demostrada en el passat i inste el conseller a ser més
cuidadós que els seus predecessors en la seua forma d'actuar;
i immediatament -com molt bé ha explicat- establisca els
sistemes de participació que fins ara s'han mantingut tancats.
Perquè, senyor conseller, no sols és necessari, sinó
també és obligat que escolte el que la societat valenciana ha
de dir respecte a la gestió del seu patrimoni forestal.

No podem oblidar, senyor conseller, que el 66% de la
superfície forestal valenciana és de propietat privada.
I
que.
.
.
-no, otra vez no; abans he parlat de l'Alcalatén,
90%, ara parle del 66% de la totalitat de la Comunitat Valenciana-, i
que la implicació d'estos propietaris és imprescindible
per a realitzar una gestió forestal mínimament eficaç.
Una implicació que ha de començar, òbviament,
perquè l'administració escolte les seues opinions.
Així mateix, les muntanyes públiques, tant
d'ajuntaments com de La Generalitat, no són propietat privada
de les institucions, sinó que pertanyen a tots els valencians i
valencianes.
Per tant, la participació pública és un
element essencial, tant del disseny com de l'aplicació de
qualsevol política forestal.
I això, vosté ho sap molt
bé.

En este sentit, inste el conseller -i en
això, vosté no ha fet referència, senyor
conseller- a recuperar el Consell Forestal Valencià, que el
Partit Popular va eliminar sense cap justificació aprofitant una
llei d'acompanyament als pressupostos, Llei 16/2003
d'acompanyament als pressupostos de 2004, com a primera mesura per
reiniciar el procés d'aprovació del Pla general
d'ordenació dels recursos forestals.
Vull dir, vosté
recupere el consell forestal a València abans de començar els
treballs de recuperació del pla anul·lat.

I, finalment, també en relació a la
necessitat d'implicar a tots els afectats en la gestió
forestal, la conselleria ha de ser més conscient de la
importància d'aplicar un sistema suficient d'ajudes i
subvencions per afavorir pràctiques sostenibles de gestió
forestals, tant en les propietats privades com en les municipals.
Ha
d'acabar la pràctica escandalosa d'anunciar subvencions
que després reduïx a la meitat -com jo he explicat
abans- i de desviar estos fons a fins no relacionats amb els
objectius fixats en la llei de pressupostos -com jo he explicat abans
també.

Enguany, eixa rebaixa a les adjudicacions, senyor
conseller, de les ajudes per a prevenció d'incendis a
particulars,  ja he explicat abans que suposen més del 30% del
total pressupostat en l'any 2007.
Per això, per això,
resulta preocupant que per al pròxim any 2008 la seua proposta de
pressupostos inclou una reducció de tres milions d'euros
-com he explicat abans també- per a millora del medi
ambient per a particulars.

La publicació de l'inventari forestal
valencià, en juny d'enguany, senyor conseller,
únicament constituïx, com s'indica en el decret de la
seua aprovació, la fase prèvia a l'elaboració
del Pla general d'ordenació dels recursos forestals.
No es pot
pretendre, com vostés estan intentant, que l'inventari
substituïsca el propi pla, no es pot pretendre.
Esta intenció
-com saben- és la que està sent estudiada pels
tribunals i podia acabar amb el fet que el seu predecessor haguera
d'assumir responsabilitats legals.

No caiga vosté, senyor conseller, en la mateixa
temptació i agilite els tràmits per l'elaboració
del pla general d'ordenació en el menor temps possible,
malgrat que a principi d'any haja anunciat que va a fer-ho.

I m'han agradat les idees com a pla territorial,
m'han agradat les idees com a nou estat (inintel·ligible) .
.
.
dinàmic i m'han agradat les idees
d'inclusió de perspectives del canvi climàtic.
He de
dir-li-ho, m'han agradat.

Per tant, senyor conseller, vosté ha decidit
abandonar a la bona voluntat, i me referisc ja al tema de la
política forestal dels seus propietaris i a la falta de
subvenció als propietaris particulars, la cura i prevenció de
les muntanyes valencianes, menyspreant el fet que són
insubstituïbles els particulars per a mantindre el equilibri
ecològic del territori, i per protegir este territori, per
protegir-lo de les amenaces de desertificació.

Reconsidere, senyor conseller, la seua actitud i actue
amb responsabilitat.
La responsabilitat que li exigeix el seu càrrec
i no afegisca, senyor conseller, a la depredació urbanística
que promou la seua conselleria, també una depredació de les
muntanyes de la Comunitat Valenciana.

Moltes gràcies, senyor conseller.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Signes.

Para fijación de posición, por el Grupo
Compromís, tiene la palabra el ilustre diputado señor
Torró.

El senyor Torró Gil:

Jo, pel tema de la participació, crec que el
portaveu del Grup Socialista es preocupa innecessàriament,
perquè ara el conseller Blasco ens farà una llei
fantàstica, que obligarà que tots estos consells existisquen
i s'acabarà el problema, supose jo, no?

Bé, jo coincidisc en esta última
qüestió que ha plantejat el senyor Signes.
Jo crec que
és molt important el tema de la participació.
No es tracta
només d'un assumpte formal; es tracta d'un assumpte molt
important, sobretot tenint en compte una qüestió tan important
com esta, i és que els boscos valencians són, en la seua
immensa major part, boscos privats i, per tant, difícilment es pot
fer això.
No sé.
Vosté, supose que no tindrà
experiència perquè encara està estrenant-se en la
conselleria, però ja ho vorà molt ràpidament quan
comence el tema dels parcs naturals, la facilitat que és treballar
un parc natural amb tota la propietat on la major part és
pública i la diferència que és treballar un parc
natural on la propietat és privada, que els problemes es compliquen
de forma molt important, no?

Pel que fa al principi, al tema de la política
forestal, vull insistir en una cosa, en el tema del tallafocs.
Me sap mal
insistir sobre això, però és que vosté ho ha
definit molt bé, eh?
Els tallafocs que es fan quan hi ha un incendi
són els que aprofiten per a fer (inintel·ligible) .
.
.
perquè estan fets en el moment adequat i tenen
les dimensions adequades per a fer-los.
Els tallafocs que es fan en el mes
de gener no aprofiten per a res.
Eixa és la diferència tan
important.
I els tallafocs que es fan quan un incendi, no és
silvicultura preventiva, perquè la paraula preventiva vol dir previndre un
incendi, no fer-lo quan l'incendi està en marxa i eixa
silvicultura preventiva és la que no servix per a res.

I, lamentablement, jo m'alegre, a més,
d'una altra cosa molt important que he dit abans i és que li
facen cas al CEAM.
M'alegre moltíssim.
Vull dir,
m'alegre moltíssim que, finalment, adopte posicions de atendre
a.
.
.
és a dir, no dedicar-se a replantar abusivament
perquè això és una cosa que fa més mal que
bé i, a més introduïx espècies, de vegades, que
no són les adequades per a això.
Per tant, eixe canvi en
l'orientació és un canvi que jo salude i aplaudisc
perquè em sembla molt important i a vore si eixa nova
tendència es nota en la gestió futura de la conselleria.

I a mi, em preocupa una cosa molt.
Em preocupa
l'actitud, -de veres- em preocupa l'actitud.
Em
preocupa l'actitud d'allò que no passa mai res.
Vull
dir.
.
.
jo, a mi, si jo fóra conseller i m'anul·len un
pla general d'ordenació de recursos forestal i se me cauen les
anelles, eh?
Vull dir, perquè no és normal això.
Si
tenim un document, que és un document important perquè servix
per a fer gestió, i de moment ve un tribunal i
m'anul·la eixe document.
.
.
A vore, jo no puc adoptar
l'actitud autocomplaent de dir: «No passa res.
» Com que
no passa res?
Clar que passa!
Si, a més, el que passa està
implícit en allò que vosté diu després quan
assenyala que no van a restaurar el pla general de 2004, que tampoc fa tan
temps que està fet i, a més, finalment s'ha
anul·lat -si no estic equivocat- simplement per una
qüestió de caràcter més formal que no del
contingut mateix del pla.

Vull dir, el que faran és fer-ne un de nou i, a
més, va dir que serà fantàstic, molt millor.
.
.
Jo
coincidisc amb el senyor Signes: aplaudisc eixes tendències que
vosté ha manifestat ací, d'incloure el canvi
climàtic, que si un pla que s'actualitze permanentment.
.
.
Tot
això està molt bé, però no diga que no passa
res perquè sí passa.
Passa que sense pla general no hi ha
actuació i això li ho ha definit perfectament el senyor
Signes i és de veres.
És impossible tindre una gestió
forestal adequada si no sabem quin tipus de gestió hem de practicar.
Si no tenim pla, no tenim gestió i el pla és
l'instrument que ens permet fer eixa gestió en el
públic i, a més, aconseguir que els privats s'incloguen
dins d'eixa gestió, perquè sense eixe pla
difícilment es podrà aconseguir que, a no ser per lliure
voluntat dels propietaris privats, entren dins d'eixa gestió.

Per tant, és molt important el pla i és
preocupant no tindre el pla.
És important també i això
-insistisc, torne a felicitar-lo- aprofitar
l'ocasió, és a dir, que un problema es convertisca en
un repte.
Això em pareix correcte, però el problema existix.

I, després, el mateix que li he dit abans en la
qüestió dels terminis.
Ja sabem que els terminis es complixen
com es complixen i que, de vegades, un posa molta bona voluntat i no li
ixen les coses, però si li posa bona voluntat i si realment es
compromet seriosament a tindre-ho això en peu.
.
.
Hem passat 11 anys
sense pla de gestió.
.
.
sense pla general d'ordenació de
recursos forestals, a vore si ara volent-ho fer tan bonic i tan gran i tan
preciós, tornem a tirar-nos uns anys més sense tindre pla
-vull dir- perquè, aleshores, si seria.
.
.
ja no seria
transformar un repte en una oportunitat, sinó seria transformar una
desgràcia en una catàstrofe.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Torró.

Tiene la palabra, por un espacio máximo de
cinco minutos, el ilustre diputado señor Betoret.

El senyor Betoret Coll:

Moltíssimes gràcies, senyor president.

Honorable conseller, senyories, la gestió
forestal i la prevenció dels incendis ha constituït un eix
fonamental en la gestió del Consell des de 1995, el que ha
permés resultats molt positius, no sols en el nombre
d'incendis, sinó per la superfície cremada.

La inversió de més de 13 milions, de la
qual parlava el conseller en esta mateixa comissió, en el pla de
vigilància preventiva, suposa una aposta important per als mitjans
que, junt als que posen a disposició les altres administracions
farà.
.
.
garantixen que la vigilància del nostre territori
siga efectiva.

Les actuacions en política de prevenció,
mitjançant la millora i la construcció de depòsits, la
millora, també, de les instal·lacions de crema controlada, el
foment del pasturatge, els tallafocs, es constituïxen com a
ferramentes fonamentals per al control de les biomasses combustibles.

Tot açò, afegit o junt a la
regulació de la presència humana en els espais forestals,
-a la qual també s'ha referit el conseller- que
encara que no forma part del pla de prevenció d'incendis,
sí és una ferramenta fonamental per a evitar
desgràcies com les que se produïxen quan es produïx un
incendi, és una ferramenta més -com deia- per a
la gestió forestal.

Per altra banda, labors com la silvicultura i la
millora de les infraestructures forestals, com els camins, les pistes i la
participació inestimable dels voluntaris, fan que tinguem
també més ferramentes per a la gestió d'estos
recursos forestals.

I parlant del Pla d'ordenació de recursos
forestals, que ha sigut anul·lat, -com ha dit molt bé
el conseller- en cap moment podem pensar que els nostres espais
forestals, que les nostres muntanyes estan desprotegides, perquè no
sols per l'existència -tal com ha dit- d'un
inventari de recursos forestals, sinó també per la
vigència d'altres mecanismes legals, actualment en vigor, i
que fan que en cap cas es puga considerar que estan descuidades les nostres
muntanyes, els nostres espais forestals.

Aplaudim la reacció per part de la conselleria,
per part del conseller i la voluntat de no quedar-se en un pla
d'ordenació forestal només, com el que teníem
fins ara, sinó de pensar en una cosa molt més important, en
una cosa que naix ja amb vocació de resoldre problemes de conjunt,
no sols en allò que fa referència a l'ordenació
dels espais naturals, sinó que al ser un.
.
.
al nàixer com a
un pla d'ordenació territorial permetrà també
interrelacionar-se amb altres matèries que, d'alguna manera,
al final també acaben estant implicades en la gestió, no sols
dels nostres espais, sinó del nostre territori en general.

I també, com no podia ser d'una altra
manera, aplaudir que eixe pla d'acció territorial tinga una
visió dinàmica i que contemple aspectes com el del canvi
climàtic, que ja s'ha contemplat en el mateix naixement de la
conselleria, al tenir una direcció general que tracta del tema en
concret ,i que tinga també una visió -com deia-
dinàmica per a contemplar, d'alguna manera, els canvis que es
vagen produint al llarg del pas del temps.

Per tant, només em resta animar-lo per a
continuar treballant de la mateixa manera, dir-li que té tot el
suport del grup en nom del qual intervinc i -com li dic- que
continue.
.
.
demanar-li que continue treballant pel camí pel qual ho
està fent perquè eixa és la manera de garantir no sols
la conservació dels nostres recursos forestals, sinó, en
definitiva, de tot el nostre territori.

I se m'havia oblidat parlar del tema de la
participació, al qual han fet referències vostés.
Jo
pense que l'existència o la presentació d'un pla
d'acció territorial garantix, per si mateix ja, la
participació de tota la societat valenciana perquè,
evidentment, hi ha terminis d'al·legacions -com en
qualsevol instrument legal- i, d'alguna manera, la
participació ahí es troba absolutament reglada.
La resta
queda molt bonica en el paper, però jo he participat en un
procés de participació ciutadana per a la construcció
de la presa de Vilamarxant i això, en el meu poble, ha acabat sent
«garbellar aigua», perdre el temps i acabar parlant de coses
que no tenen res a vore amb el que, a la fi, es va tractar.

Per tant.
.
.

El senyor president:

Señor Betoret, vaya concluyendo.

El senyor Betoret Coll:

.
.
.
pensem que eixos són els camins pels quals
ha d'anar la participació.
(Veus) (Se sent una veu que diu:
«No tiene la palabra.
»)

El senyor president:

Por favor, señor Signes, si quiere usted.
.
.

Muchas gracias, señor Betoret.

Tiene la palabra, para finalizar su
intervención, el honorable conseller señor García Antón.

El senyor conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge:

Muchas gracias, presidente.

Bueno, yo, lo primero que quiero dejar
-creo- muy claro o.
.
.
molt clar és que jo sé
perfectament que un inventari no substituïx un pla, però el que
he volgut deixar molt clar és que sí pot substituir
perfectament allò que és el nivell de protecció que
duu un pla.
L'inventari, sense cap dubte, és més que
suficient per a garantir allò que és la protecció de
tota eixa zona.

Jo conec perfectament el que és la
planificació.
Jo he treballat directament en allò que
és la planificació i he vist allò que, també,
molta gent o alguns han fet d'eixa planificació.
És a
dir, quan confonem la planificació amb un fi en si mateixa, que
és moltes voltes el discurs que vostés han tingut fa algun
temps, havia de fer-se la planificació perquè
açò era bo per a fer-la i ja s'ha acabat.
Una volta
feta la planificació, ja està tot fet.
Aixina anava la cosa,
que fent tanta planificació i fent-ho tan bé, en l'any
1995 se cremava deu voltes més territori que ara.

Anem a vore, cal planificar, però cal
creure'ns allò que planifiquem.
Cal que no sols fer eixa
planificació, sinó ordenar-la, treballar-la i tirar.
.
.
i
gestionar, i gestionar.
Fer coses, fer coses.
I això és el
que ha sabut fer el govern valencià, a més de planificar.
De
tal manera que -com els deia abans- ja crec que això,
l'estadística està clara i és evident.
Bé, doncs, hui hi ha molt més mont i zona boscosa que hi
havia abans; hui se crema molt menys mont que se cremava abans i hui hi ha
una gestió que costa més diners, però que és
molt més adequada que la que hi havia abans i això, sense cap
dubte.

Dit açò, sense cap dubte que hi
haurà participació, participació de veres, la del
butlletí i la que correspon, perquè estem acostumats i
treballem en eixa direcció.
I que, a més, hi haurà
eixe tipus de participació en un document de planificació que
puja el nivell del que tenia eixe pla d'ordenació de recursos
forestals i que se convertix en un pla d'acció territorial que
domina sobre altres coses.

Que, a més, estem fent-ho i està
treballant-se de forma indirecta, però va a ser la base d'eixe
pla en 11 demarcacions forestals.
D'eixes onze demarcacions
forestals, estan fent-se els onze plans.
Hi ha un, el de la Marina Alta i
la Marina Baixa, que està pràcticament conclòs eixe
pla de demarcació i no és una casualitat que, d'eixos
onze, estiga eixe pràcticament conclòs.
És el
més complicat perquè és el que té més
varietat de tot tipus de qüestions: zones deshabitades, grans nuclis
urbans, nuclis rurals, zones semidesèrtiques, conté alta
muntanya.
.
.
En definitiva, és com si tota la Comunitat Valenciana,
en el seu aspecte de geografia i topografia, estiguera inclòs
ahí dins i eixe és el que hem volgut acabar abans
perquè, sense cap dubte, va a servir-mos per a desenvolupar tots els
altres deu que estan fent-se.
I eixe va a ser un document.
.
.
eixos seran
uns documents importants per a poder treballar en tot el pla
d'ordenació de recursos naturals.

Creem en eixos temes.
La planificació, mosatros
la fem i la fem.
.
.
-com deia abans- és una
planificació viva, una planificació que no acaba
perquè cal planificar en si.
.
.
per una raó filosòfica,
sinó per una raó d'una necessitat que cal aplicar-la i
cal gestionar-la i ha d'estar viva.
No ha d'estar ahí
feta i s'ha acabat, que pareixia que era la filosofia d'altres.
Plans estratègics, se quedaven.
.
.
tardaven quatre anys en fer el pla
estratègic i quan mos posaven en marxa, amb el pla
estratègic, ja mos havíem.
.
.
ja s'havia acabat tot, ja
era antic i ara.
.
.
No, planificació viva, planificació real i
anem a treballar i gestionar al mateix temps que planifiquem, que se pot
fer perfectament.

Moltes gràcies i confie que en 2008 tindrem
eixe pla.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Por favor, señores diputados.

Bueno, por acuerdo de esta mesa, se va a suspender la
sesión hasta el próximo día 14, que reanudaremos la
misma a las 10:30 horas de la mañana.

Antes de que se vaya el señor conseller, quisiera agradecerle la
copiosa y lo densa que ha sido -quizás- su comparecencia
y agradecerles a todos ustedes las formas y maneras por las cuales se ha
seguido el debate a lo largo de esta copiosa y densa -repito-
comparecencia, esta copiosa y densa comisión.

Gracias por sus formas, gracias por sus maneras y
gracias señor conseller por su comparecencia.
(Se sent una veu
que diu: «.
.
.
tan añorada, por otro lado.
»)

El senyor conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge:

Si me permite, el señor presidente, y aunque
sea fuera de todo, pero yo sí quisiera ante esta comisión
pedir disculpas por no haber asistido a una anterior.
Pero ahí, yo
creo que hubo una mala interpretación, un error que estoy convencido
de que, por mi parte, no se va a volver a producir, porque si no, de
ninguna manera yo hubiera faltado a ese tema.

Yo estaba convencido, porque lo habíamos
hablado así, que estaba todo claro y que no era necesaria o que no
eran.
.
.
vamos, que no tenía que venir y, por eso, no vine a aquella
comisión.
Pero, aclarado ese tema, vamos, pido disculpas y estoy
convencido de que eso no volverá a ocurrir.

El senyor president:

Pues muchas gracias, señoras y señores
diputados, se levanta la sesión.

(Se suspén la reunió a les 19 hores i 30
minuts)