Coordinaci%C3%B3%203513.03.31%20macro.html





Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de La Generalitat realitzada el dia 31 de març de 2014.
Comença la reunió a les 10 hores i 38 minuts.
Presideix el diputat senyor Rafael Maluenda Verdú.
Reunió número 27.

El senyor president:

Procedim a la reunió de la Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de La Generalitat, d'acord amb l'ordre del dia previst.
Correspon en primer lloc que intervinga la senyora secretària i comprove el quòrum de la comissió.

La senyora secretària:

Molt bon dia a tots i a totes.
Gràcies, president.
 (Remors)

El senyor president:

Por favor.

La senyora secretària:

Bueno, empezamos.

(La secretària passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

Hay quórum, presidente.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora secretària.

En l'ordre del dia, el primer punt és lectura i aprovació, si és el cas, de l'acta de la sessió anterior.
Com de costum, les seues senyories tenen la proposta en la carpeta i, si volen fer alguna observació, és el moment de fer-ho.
Al contrari, entenem, i aixina ho fem, que s'aprova per unanimitat i assentiment.
Moltes gràcies.

Proposició no de llei sobre la reprovació al vicepresident del Consell i conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida (RE número 73.
413, BOC número 219)

El senyor president:

Passem al punt dos, que és presa en consideració de la Proposició no de llei sobre la reprovació al vicepresident del Consell i conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida, que per a la seua defensa té la paraula l'il·lustre diputat senyor Ignasi Blanco.
Té la paraula, senyor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Gràcies, president.

En primer lloc, dir que tenim l'honor en esta comissió de poder fer el debat i la votació d'una proposició no de llei que ha estat vetada per la majoria del Grup Popular en la mesa i en la Junta de Síndics per al seu debat en ple.
No se'ns ha permés portar al plenari de Les Corts aquesta iniciativa que tracta d'una temàtica, que és la realització d'enquestes pagades amb diners públics per part de conselleria de presidència per a ús únicament i exclusiva del Partit Popular, que estan ocultes a la resta de grups parlamentaris, contravenint la llei, i que tampoc, per tant, poden tindre accés a estes els ciutadans i les ciutadanes que les han pagat.
Eixa és la temàtica.
Però, realment el contingut, el fons polític i fins i tot -diria jo- ètic d'aquesta iniciativa -insistixc- vetada pel Partit Popular per a anar a plenari és la mentira.
La mentira com a arma política.
La mentira com a recurs d'aquells que no en tenen un altre per a fer política, per a poder defensar la seua posició insostenible, com és en l'actual moment la posició del Consell d'Alberto Fabra.

Ja dic que sobre el tema de les enquestes s'ha parlat molt.
Les enquestes de presidència que han costat més d'un milió i mig d'euros en l'última dècada.
En l'actualitat tenim un contracte vigent per 240.
000 euros amb l'empresa Emer GFK per a fer enquestes trimestrals d'opinió, amb 2.
000 entrevistes domiciliàries, que conclouran estes enquestes en plena campanya electoral de les autonòmiques.
Enquestes que venim demanant des de fa molt de temps; concretament ací tinc jo respostes des d'octubre del 2012, totes idèntiques, del senyor José Ciscar, a la nostra sol·licitud emparada per l'article 12 del Reglament de Les Corts.

El fet que se'ns furte la possibilitat d'accedir a aquesta documentació és una il·legalitat, i així ha quedat ja sentenciat pel Tribunal Superior de Justícia, i a més a més és una indecència democràtica, per l'opacitat, i especialment per l'ús i abús de diners públics en favor d'un partit polític, el Partit Popular, que sembla que ja no té finançadors privats, que ja no té trames de corrupció que li puguen pagar enquestes.
O a la millor, sí.
A la millor és que vol estirar, vol xuclar de la mamella tot el que puga.
Per això, per este tema de fons, nosaltres vam presentar una proposició no de llei que demanava una cosa tan senzilla, tan bàsica, tan de sentit comú, tan de respecte a la llei, com el fet que es lliurara tota la documentació que demanaven els diputats i les diputades d'estes Corts, i que es publicaren en la pàgina web els estudis trimestrals d'opinió pagats amb diners de tots i totes els valencians i les valencianes.
Eixa PNL va ser votada en contra pel Grup Popular en el Ple de Les Corts i, per tant, continuem amb l'opacitat aplicada a aquest tipus d'estudis.

Però, ja dic que més enllà de la qüestió concreta, està la forma de subvertir la confiança de la ciutadania en la política a base de convertir la mentira en pràctica habitual.
I això és el que caracteritza la tasca política del vicepresident del Consell i conseller de presidència, José Ciscar, i això s'ha manifestat de manera flagrant en el cas de les sol·licituds de documentació i preguntes que hem formulat respecte a estes enquestes.

Han estat nombrosíssimes les respostes que a aquest grup parlamentari, Esquerra Unida, i a altres grups parlamentaris ha donat el senyor Ciscar quan nosaltres demanàvem els estudis d'opinió, dient-nos que es tractava d'instruments de caràcter auxiliar per a l'elaboració d'informes interns de l'administració i que en cap cas aborden qüestions relacionades amb la intenció de vot, ni amb les valoracions personals de líders polítics.
Ací en tinc unes quantes.
Per exemple, 21 de novembre de 2012.
A la meua sol·licitud de documentació de la còpia íntegra i literal dels qüestionaris, creuament de dades, informes de resultats i fitxes tècniques dels estudis d'opinió pública, realitzats per la Generalitat valenciana durant 2012, em respon exactament això, que «es tracta d'instruments de caràcter auxiliar per a l'elaboració d'informes interns de l'administració i que en cap cas aborden qüestions relacionades amb la intenció de vot, ni amb valoracions personals de líders polítics».

Després, davant la vulneració dels meus drets, vaig utilitzar la via reglamentària de presentar una pregunta oral, que finalment va ser resposta per escrit, en concloure el període de sessions.
Li preguntava al senyor Ciscar per què no es posen a disposició d'aquest diputat els qüestionaris, creuament de dades, informes de resultats i fitxes tècniques.
Resposta: «Es tracta d'instruments de caràcter auxiliar per a l'elaboració d'informes interns de l'administració i que en cap cas aborden qüestions relacionades amb la intenció de vot, ni amb valoracions personals de líders polítics.
» Una i altra vegada.

A aquest grup i a altres grups d'esta cambra se'ns ha respost amb la mateixa cantarella: «instruments de caràcter auxiliar per a l'elaboració d'informes interns que en cap cas aborden qüestions relacionades amb la intenció de vot, ni amb valoracions personals de líders polítics».
Perdonen, senyories, si sóc una mica reiteratiu, però segurament no arribaré a repetir ni la vintena part de les vegades que el senyor Ciscar ha respost amb eixa cançoneta.
Doncs bé.
És mentira.
És mentira.
A través d'un mitjà de comunicació vam conéixer algunes de les preguntes formulades en un dels sondejos trimestrals de Presidència de La Generalitat.
Preguntes com, «podria dir-me quin partit ha votat vostés les passades eleccions autonòmiques de 2011?
» «Podria dir-me quin partit va votar vosté en les passades eleccions generals de 2011?
» «Sent 1 l'extrema esquerra i 10 l'extrema dreta, i 5 el centre, on s'ubica vosté?
» «Com valoraria l'arribada d'un govern tripartit a La Generalitat?
» «Creu que les coses millorarien amb un govern tripartit del PSPV, Compromís, Bloc i Esquerra Unida?
» «Si haguera de triar entre un únic partit, en quin confiaria?
» És una pregunta jo crec que ben senzilla de comprendre.
L'única ocasió en què els ciutadans i les ciutadanes només han de triar un partit és quan han de dipositar el vot en l'urna.
De preguntar això a preguntar a quin partit votaria vosté, no hi ha pràcticament diferència.

Però, és que a més a més dia el senyor Ciscar que en cap cas, en cap cas, aborden qüestions relacionades amb la intenció de vot -ja ho hem vist- ni amb les valoracions personals de líders polítics.

I anem a llegir algunes de les preguntes: «Com qualificaria la tasca del president durant el temps que porta al front del govern valencià?
» Una altra: «A vosté personalment el president Fabra li inspira molta confiança, prou, poca o cap?
» I després n'hi havien altre tipus de preguntes relacionades sobre quins líders dels altres partits són millor valorats, i concretament es va demanar nota sobre els discursos d'Alberto Fabra, d'Antonio Torres, d'Enric Morera i de Marga Sanz en el debat de política general de Les Corts.
Per tant, es va demostrar, i esta informació no ha estat desmentida en cap moment, no ha estat desautoritzada en cap moment, no ha estat contradita en cap moment per cap responsable, ni del Partit Popular, ni del Consell.
Esta informació no sols és veraç, sinó que a més a més està absolutament contrastada amb el silenci positiu de responsables del govern, als quals els vaig formular esta pregunta, esta mateixa pregunta, i el senyor Ciscar, en sessió de control al president em va dir que l'actual Consell no havia pagat cap enquesta.
Una altra mentira.
Segurament volia dir que no havia encomanat cap enquesta.
Però, pagat, n'ha pagat, i ho vorem.
Una altra mentira.

Però estes preguntes evidentment estan relacionades amb la intenció de vot i amb les valoracions personals de líders polítics.
El que no sabem és si són instruments de caràcter auxiliar per a l'elaboració d'informes interns.
No sé quin tipus d'informes interns, si és que quan se pregunta si el tripartit és més independentista, catalanista o radical, això dóna peu després a elaborar informes interns per a fer la política d'ocurrències que està duent a terme el Consell d'Alberto Fabra, i també el grup parlamentari del Partit Popular.

Però, ja dic, més enllà del tema de les enquestes, del tema de l'opacitat, del tema de l'accés a la documentació, està el tema de l'ètica en la política.
Miren vostés, la ciutadania pensa que els polítics son mentiders i pensa que els polítics són corruptes.
Enfront d'això, el que hauríem de fer és apartar els corruptes i apartar els mentiders, perquè no se'ns englobe a tots en la mateixa qualificació, perquè no paregam tots mentiders i tots corruptes.
Ja hem presentat moltes iniciatives perquè s'aparten els imputats per corrupció d'estes Corts, i ara arriba el moment de reprovar el mentider, el que diu mentides en seu parlamentària.

I esperem, o ens agradaria, que esta comissió del parlament defensara la tasca de Les Corts de control al Consell que es veu obstaculitzada amb este tipus de respostes mentideres, que defensara la legalitat que ens empara en l'article 12 del Reglament de Les Corts.
Però, fonamentalment que defensara el noble exercici de la política, el noble exercici de la política, que s'ha de fer sempre amb honestedat, amb transparència i amb respecte a l'ètica pública.
És tot el contrari del que fa el senyor Ciscar en cadascuna de les sessions de control, però molt especialment amb estes respostes mentideres -insistixc-, mentideres.
I acabe llegint la definició del diccionari de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua sobre el terme mentira: «afirmació que no respon a la veritat feta conscientment».
Conscientment, el senyor Ciscar ens ha mentit.
.
.

El senyor president:

Pregue que acabe, senyor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

.
.
.
i conscientment estes Corts haurien de reprovar-lo.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Blanco.

Per a fixar posició, la il·lustre diputada senyora Mireia Mollà té la paraula.

La senyora Mollà Herrera:

Sí, gràcies, senyor president.

Doncs, com no podria ser d'una altra manera, anem a votar a favor d'aquesta proposició no de llei, que malgrat que sí que se basa en una qüestió que ja de per sí nosaltres creguem que és reprovable, que és que un vicepresident del govern valencià es dedique a dir mentires en seu parlamentària respecte a qüestions que estan en les seues mans, i que deuria ser de domini públic que puga accedir-se a certa informació, i si se demana eixa informació, saber-ne el contingut no voler amagar que existeix i damunt voler mentir respecte al contingut que se li requerix en estes enquestes d'opinió, se basa en esta mentida, nosaltres creguem que, a la llum de la sentència del Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana, que declara que el senyor Ciscar va vulnerar els drets fonamentals dels diputats d'esta cambra a accedir a esta informació respecte a les enquestes d'opinió pública que estava realitzant el govern valencià, doncs encara és molt més greu.

És a dir, és que probablement el que deuria és reprovar-se el que el vicepresident del govern valencià incomplixca la llei.
Ho ha fet el Tribunal Superior de Justícia i després, en una altra instància o farà de la mateixa manera, estem segurs, perquè el govern ha presentat un recurs a esta sentència condemnatòria, creguem que no pot existir la figura d'un vicepresident que se dedica a incomplir les lleis i a més en el que respecta als drets fonamentals.
I això és el que va succeir.
Nosaltres vam posar una denúncia, vam reclamar la informació, una informació que no és ni tan sols el fet en si que mentixca.
És a dir, nosaltres volíem saber què contenien eixes enquestes d'opinions, volíem vore-les, volíem estudiar-les, perquè si eixes enquestes, a més, siguen enquestes de caràcter estrictament polític, partidista, electoral té contingut sobre…, doncs bé, les preocupacions socials, el que els valencians i valencianes creuen que ha de fer un govern, etcètera, també nosaltres, ¿per què no?
, i els ciutadans, no solament nosaltres com a polítics, com a parlamentaris, sinó els ciutadans, ¿per què no poden saber el que opinen els valencians i valencianes?
, doncs volíem tindre les enquestes, sense cap tipus d'especulació sobre el que, efectivament, sabíem que s'estava preguntant en eixes enquestes.
I se'ns va denegar l'accés.
Se'ns va denegar reiteradament i vam haver d'acudir als tribunals.
I això ho fa el vicepresident, el senyor Ciscar.

És a dir, qui fa que estos parlamentaris hagen d'emparar-se constantment en els tribunals de justícia per a poder desenvolupar la seua tasca parlamentària, per a poder tindre accés a la informació pública -que, per cert, paguem tots els valencians i valencianes- és el govern valencià i la figura del senyor Ciscar.

I, clar, com no, perquè, a més, eren conscients vostés d'això, els tribunals ens han donat la raó i els han condemnat -al Partit Popular- per vulneració de drets fonamentals recollits en l'article 23 de la Constitució espanyola, el dret a la informació.

I nosaltres creguem que avui toca.
.
.
, i més, amb les acumulacions que vostés porten de sentències sobre esta qüestió, i el senyor Ciscar és un del que repetix vulnerant la llei i vulnerant els nostres drets, doncs, creguem que toca que estes Corts es pronuncien.

Perquè, a més, si no ho férem, estaríem donant carta de certificació a una cosa que se fa als parlamentaris d'estes Corts, que és: pregunten al vicepresident, esperen la veritat, els mentix i, a més, vulnera les lleis.

¿Quina empara tenim en els nostres drets com a diputats davant d'un govern o davant d'un vicepresident que fa estes coses, davant d'un vicepresident que reunix estes característiques que no deurien reunir-se en la figura que ell ostenta?

Jo crec que, avui, per honorabilitat d'esta cambra, si vostés volen vore-ho aixina, ni tan sols dels parlamentaris que concretament i personalment volem accedir a esta informació i ens trobem en el mur que escenifica el senyor Ciscar, sinó per la institució mateixa, avui hauríem de dir-li al senyor Ciscar que ni volem ni acceptem les seues mentires, ni volem ni acceptem que incomplisca les lleis.
I que si continua amb esta dinàmica, efectivament, no solament el reprovem, sinó que li demanarem la seua dimissió, que és el que tocaria per a honrar esta institució i el que representem.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Mollà.

Il·lustre diputat senyor Rafael Rubio.

El senyor Rubio Martínez:

Gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Vamos a ver, nosotros vamos a apoyar la propuesta de Izquierda Unida, reprobar al vicepresidente Ciscar, pero no solo por el tema que ha planteado Izquierda Unida, la cuestión relativa a las encuestas, que ya ha quedado claramente explicado, sino por otras cuestiones que son competencias del señor Ciscar y que, evidentemente, están dejadas en este caso absolutamente de su mano.

Por ejemplo, el tema del agua.
La reciente aprobación por parte de la Generalitat valenciana del plan de cuenca de Júcar, que sin duda alguna supone una agresión a los intereses valencianos, que el señor Ciscar ha estado en la comisión correspondiente y que ha dado su apoyo a ese plan, que sin duda alguna va a suponer problemas para los regantes valencianos, no solamente para la cuestión agrícola, no solamente para el consumo urbano, sino también para un tema de un valor importantísimo, como es el mantenimiento del lago de la Albufera, que es un icono de los espacios naturales de nuestra comunidad.

Por el tema de la conselleria de agricultura.
El señor Ciscar es conseller de presidencia y agricultura, y la conselleria de agricultura hace agua por todos los lados.
En este momento es la hermana pobre de los sectores productivos de la Comunidad Valenciana, puesto que desde la propia administración no hay nadie que de verdad se dedique a ello.

Y lo último lo tenemos con la marcha, hace dos semanas, del secretario autonómico de agricultura, que evidentemente parece que ya no podía aguantar mucho más y ha preferido dejar la administración valenciana y marcharse a otro sitio.

No solamente está el tema de las encuestas, del propio vicepresidente depende un tema fundamental como es la publicidad institucional, el llamado, si me lo permite decir, yo le llamaría así, en parte, el cajón donde se guardan las serpientes -entre comillas.

Y en publicidad institucional, el señor vicepresidente, junto con la campaña que está haciendo ahora, ha repartido 2.
750.
000 euros en escasamente dos años y medio, y ha puesto la publicidad institucional en aquellos medios que él ha considerado.
No ha tenido en cuenta para nada el tema de la difusión de los propios medios y de tener una serie de criterios objetivos básicos a la hora de repartir esta publicidad institucional.

Sin duda alguna, la Generalitat valenciana se ha convertido, en el ámbito de la comunidad, en uno de los proveedores básicos de la publicidad en los medios de comunicación privados de nuestra comunidad, porque públicos, ya, no queda ninguno.

Por tanto, desde esa perspectiva, el señor Ciscar ha repartido como ha considerado oportuno.
Aquí, sí, aquí se ha inventado además una cosa, que ha sido: «Hombre, no lo reparto yo.
Lo reparte una central de medios.
» Claro, central de medios que es a la que él le ha asignado estos 2.
750.
000 euros y a la que le dice que tiene que hacer un plan que, luego, obtenga el visto bueno de la propia conselleria.
Por tanto, ha habido un reparto indiscriminado.
La ley de coordinación de publicidad institucional no se ha puesto en marcha y ni siquiera se llegó a poner en marcha la comisión interdepartamental de publicidad institucional.
No se constituyó, pero ya el señor Ciscar llevó una enmienda a la ley de acompañamiento en los presupuestos del 2014 por el cual se suprimía aquella comisión que jamás llegó a ver la luz.

Ha sido el responsable de la persecución de funcionarios, con la excusa del topo, cuando todos sabemos que el topo es él.
Se ha dedicado a perseguir de una manera absurda…, incluso, llevar a la fiscalía determinados aspectos relacionados con funcionarios de su conselleria y, a fecha de hoy, la fiscalía no ha dicho esta boca es mía, porque no tiene nada que decir, porque nada hay.
Y, en segundo lugar, después de todo este sometimiento que ha hecho a los funcionarios de presidencia, vemos que, como era de esperar, no había nada, puesto que quien lo filtraba era él o alguien muy cercano a él.

El señor Ciscar es también el responsable de la selección de los becarios de presidencia del área de comunicación.
Y alguien dirá: «Hombre, pero si eso está muy bien para formar a los estudiantes de periodismo que han acabado.
» Y, efectivamente, está muy bien, el problema es que no tienen una carrera curricular posteriormente para ver si realmente han realizado las funciones que les correspondían como becarios, y ha utilizado a los becarios como instrumento, en este caso, de un aparato propagandístico paralelo de la propia Generalitat.

Hay más becarios en la Generalitat realizando funciones que no les corresponderían que periodistas, prácticamente, si sumamos los medios escritos de nuestra comunidad.

Las delegaciones provinciales.
Suprimió la figura de los delegados provinciales, pero continúan las delegaciones funcionando.
Lo más absurdo del mundo: no hay delegado y hay delegaciones.
Alguien nos tendría que explicar en este caso a qué se dedican en esas delegaciones.

Y, por último, alguien que ha sido condenado, no en una ocasión, sino en varias ocasiones, como bien se ha explicado anteriormente, por no facilitar la información en este caso a los grupos parlamentarios, con un poco de decencia, en cualquier país normal, en cualquier país normal, en este caso la comunidad la verdad es que no es muy normal, se habría ido a casa ya.
En este caso, no, no se va a casa, es como si esto no fuera con él y parece que los responsables son otros.
Por tanto, hay motivos más que suficientes para apoyar esta propuesta.

Muchas gracias.

El senyor president:

Gràcies a vosté, senyor Rubio.

Per últim, en esta primera tanda d'intervencions, il·lustre diputat senyor Eduardo Ovejero, del Grup Popular.

El senyor Ovejero Adelantado:

Gracias, señor presidente.

Señoría, hoy ha podido satisfacer su deseo de intentar reprobar al señor vicepresidente.
¡Hay que ver cómo son las cosas!
Usted, que podría llegar a coliderar esa posible unión explosiva gubernamental, lo digo por el grado de popularidad que tiene ante sus correligionarios, tuvo que sufrir cómo un sagaz socio se le adelantó y pudo colocar antes que su señoría un conato de censura.

Dudo de si su proeza -la de él- se debió a su falta -la de usted- del dominio del lenguaje o por la vehemencia que siempre imprime en sus peroratas y, por lo visto, también, destila en sus escritos.
Usted lo reconoce en el debate del día 5.

Ante el desarrollo de los acontecimientos descritos, tras el registro de esta PNL el 2 de enero, creí realmente que iba a retirarla, pues este asunto, recuerdo a sus señorías y reitero, ya se ha dilucidado dos veces: en comisión, el pasado 27 de febrero y en pleno, el día 5 de marzo.
Pero no, usted, fiel al guion del documento político de su undécima asamblea, traslada a estas Corts su pensamiento, parece que quiera convertirse en adalid del apartado, le recuerdo, 3.
2, letra a, en el que propugnan, ustedes, literalmente: «Hemos de reconocer que carecemos de la vitalidad interna y la participación propia de un movimiento, y que damos una imagen, a menudo, muy convencional y sin atractivo suficiente para recoger una parte de las inquietudes de los nuevos movimientos sociales y de la joven rebeldía que rechaza, desde las plazas y al grito de “No nos representan”, la partitocracia institucionalmente instalada en el (inintel·ligible) .
.
.
Con esos miles de personas indignadas, que la mayoría de ellas está fuera de IU -de Izquierda Unida, usted lo dice-, pero con las que conjuntamente coincidimos en las movilizaciones y en la rebeldía, queremos también construir la oposición al sistema y organizar la alternativa.
Ellas también son nuestra gente.
»

Termino.
Por esto es por lo que usted no solo no retira esta PNL, cuya propuesta de resolución similar ya ha sido debatida, sino que la aprovecha para seguir haciendo su proselitismo.
Sigue intentando convertir, y lo reitero, estas Corts, las que debían plantear alternativas que palíen los problemas de los ciudadanos, en un minarete, en donde usted, convertido en muecín a veces, invoca con sus soflamas de forma sibilina a la subversión.

Y usted, hoy, habla y reclama épica en la política.
¡Pues vaya!
Y lo que es más preocupante, es que sus posibles futuros socios en una pura entelequia le siguen haciendo la ola.

Pues mire, señor Blanco, como comprenderá, nosotros, los populares, no vamos a ayudarle en su tarea y le notifico que apoyamos la gestión del vicepresidente, porque su actuación no ha sido en absoluto censurable.

El conseller ha motivado el criterio del Consell en todas las respuestas a preguntas y solicitudes de documentación sobre estas cuestiones, que ya hemos debatido sucesivas veces y reiteradas, y ha comparecido en Les Corts para explicar y justificar este criterio a todos los grupos de la oposición.

El hecho de que existan discrepancias entre oposición y Consell sobre este asunto no es causa para una reprobación, que está pensada para censurar públicamente y en el ámbito parlamentario un caso de gestión pública manifiestamente deficiente.

Con su lógica, toda discrepancia interpretativa en el ejercicio del control parlamentario tendría que ser objeto de reprobación.

Referente a otras cuestiones vertidas por usted y por otros compañeros, no pierdo el tiempo, terminando con una frase literal pronunciada hace unos pocos días, en esta misma sala, en el mismo sitio que está usted, por una compañera suya y que, por lo visto, o no ha leído, o no comulga con el documento de su asamblea antes citado, pues dijo literalmente a un diputado que intentó desvirtuar la controversia, abro comillas: «En cuanto a otras cuestiones que no tienen absolutamente nada que ver con ese debate, pues no voy a entrar sobre todo por respeto a la comisión, por respeto al orden del día y por respeto a lo que realmente hablamos en cada uno de los puntos.
» Y yo en este caso pienso igual que ella, por lo tanto, muchas gracias.

El senyor president:

Gràcies a vosté, senyor Ovejero.

El senyor Blanco Giner:

Gràcies, president.
.
.

El senyor president:

No, el president no li ha donat la paraula.
Vosté no l'ha demanada.
Ara, sí.

Per a rèplica al senyor Ovejero.
.
.
¡Clar!
És que cal respectar.
.
.
, tots ens hem de respectar.
Senyor Blanco, ara sí, per a rèplica al senyor Ovejero.

El senyor Blanco Giner:

Gràcies, senyor president.

Senyor Ovejero, ha estat vosté hui més indesxifrable que mai.
No he segut capaç de pillar algunes coses, però bé.
.
.

Sí que li diria una cosa, li vaig a passar el document polític d'Esquerra Unida de l'última assemblea, perquè només té vosté el d'Izquierda Unida i, de tant en tant, el trau a passejar i ens el llig.
.
.
, i «la revolución democrática» i no sé què, i jo vull que també valencianitze una miqueta el seu discurs d'esquerres.
Encara que no se'l crega, encara que només siga llegint les cites literals, està bé que se senten en Les Corts eixes coses.
Per tant, li passaré el document polític d'Esquerra Unida del País Valencià per a la propera.
.
.
(Veus)

El senyor president:

Senyor Ovejero, per favor.

El senyor Blanco Giner:

Després, diu vosté que la reprovació està pensada per a quan n'hi ha una gestió pública manifestament deficient.
M'alegra molt que diga això, perquè, entre altres coses, estem veient com la majoria absoluta del Partit Popular ens està vetant totes les reprovacions que presentem en la Mesa de Les Corts i en la Junta de Síndics.

En el seu moment vostés sí que van reprovar María Teresa Fernández de la Vega, però després no volen reprovar el ministre Gallardón.
.
.
No volen que se debata la reprovació al ministre Gallardón, o del bisbe Reig Pla, o de tantíssima gent que entenem que, efectivament, fa una gestió pública manifestament deficient o ataca els valors democràtics de manera manifestament evident.

Però si fóra per això, si fóra per la seua gestió pública, el senyor Ciscar hauria d'estar, no reprovat, sinó reprovat, destituït i hauria d'haver abandonat la política.

El senyor Ciscar, entre altres moltes coses, és el responsable que estiga tancada Radiotelevisió Valenciana, que el principal element de defensa en la nostra cultura de la nostra llengua, un dels pilars del nostre autogovern estiga absolutament liquidat, que sigam l'única comunitat autònoma amb llengua pròpia que no té mitjans de comunicació públics que puguen expressar-se en esta.
Per tant, si fóra per la gestió, el senyor Ciscar estaria completament liquidat.

I, ací, hui, no estem parlant de la gestió, que podríem, però vosté diu que ens hem de cenyir a l'ordre del dia.
Bé, en l'ordre del dia hi ha una iniciativa que està tramitada, que està tramitada per la Mesa de Les Corts i per la mesa d'esta comissió, per tant, és perfectament reglamentària.

No em dirà vosté que és que la reprovació és per a altres coses, perquè està, per tant, contradient la mesa de la comissió i la Mesa de Les Corts, que han tramitat esta iniciativa.

I, per tant, cenyint-nos a l'ordre del dia, i parlant de la mentida, de l'ús de la mentida que fa habitualment el senyor Ciscar, jo li podria dir que últimament, en seu parlamentària, mentix poc.
(Veus) Però, ¿sap per què?
Perquè ve poc.
Però, en termes relatius, respecte al que parla, mentix molt.

I això és un problema per a tota la ciutadania i per a tota la societat, perquè si ens acostumem a la mentida, si ens acostumem que un vicepresident del Consell falte conscientment a la veritat, que és exactament la definició del diccionari de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, en el nostre recurs al veto de la Mesa de Les Corts perquè la iniciativa anara a plenari, no vam poder citar eixe diccionari, citàvem el diccionari de la Reial Acadèmia Espanyola de la Llengua i també el diccionari de l'Institut d'Estudis Catalans.
Però ara ja ha eixit publicat el diccionari de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, ja tenim un diccionari propi valencià.
I per això li llig: «afirmació que no respon a la veritat feta conscientment».

També li podria llegir, evidentment, la de l'Institut d'Estudis Catalans, que és molt curiosa, perquè diu exactament -ara no la tinc per ací-… Crec que és la mateixa, és exactament la mateixa que la de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, les mateixes paraules, en la mateixa llengua.

Però que -torne a insistir- és important recordar, com va dir Lincoln, que es pot enganyar alguns tot el temps, enganyar a tots algun temps, però no enganyar a tots tot el temps.
El senyor Ciscar fa temps que no enganya ningú, fa molt de temps que no enganya ningú.

Però hi ha una majoria parlamentària en estes Corts que es vol deixar enganyar, que no té criteri propi, jo crec que no té cap tipus de sentit, de responsabilitat institucional, perquè si la tinguera, defensaria l'autonomia parlamentaria, defensaria la funció essencial de control al Consell que tenim d'exercir els grups parlamentaris, estaria preocupada per la vulneració de la legalitat i del Reglament de Les Corts.
I almenys, encara que no fóra votant una reprovació pública, dic jo que en els canals interns d'expressió que puga tindre el Grup Popular o el Partit Popular, li farien vore al senyor Ciscar que no pot continuar per eixa via.

Perquè, mire vosté, no sempre responen a les preguntes, no sempre ens donen la documentació que demanem.
Vosté mateix no sempre parla del tema objecte de debat, però utilitza evasives, per molt ridícules que siguen.
La senyora Catalá no respon pràcticament a res del que li demanem de la seua competència, però ens diu que ja està tot fiscalitzat per la Sindicatura de Comptes o qualsevol altra cosa.
Però la mentida d'afirmar…

El senyor president:

Pregue acabe, senyor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

…que les enquestes no pregunten per intenció de vot ni per valoracions personals de líders polítics, quan està contrastada amb una informació pública i no desmentida, deixa en tanta evidència el senyor Ciscar que si tinguera vergonya hauria de dimitir.
I si vostés tingueren vergonya, haurien de votar a favor d'esta resolució.

El senyor president:

Gràcies, senyor Blanco.

Sí, senyor Ovejero, ¿demana la paraula per a rèplica?

El senyor Ovejero Adelantado:

Sí.
Gracias, señor presidente.

El senyor president:

Té la paraula.

El senyor Ovejero Adelantado:

Gracias, señor presidente.

Mire, señor Blanco, de mentir, podría acusarle yo.
Lo que he mencionado lo bajé ayer de la página web eupv.
org.
(Veus) Y, entonces, lo que le digo: o se actualiza usted o actualizaba la página web.
Esto es literal de anoche, porque es que hasta anoche no pensé lo que le iba a decir.
Por lo tanto, actualícelo.

Y mire, como siempre, mi réplica va a ser muy concisa, y de nuevo voy a repetir literalmente hoy otra frase de su compañera, pues la asumo en su totalidad.
El otro día -se lo digo- estuvo muy oportuna, pero creo que tendrá que adoctrinarla, pues no está siguiendo su mismo guion, porque dijo literalmente cuando concluía un debate de un punto que ella llevaba: «He querido ser rigurosa, precisamente para no caer en una réplica y contrarréplica en la que se hablara de cosas que no tienen absolutamente nada que ver con esta proposición no de ley.
No lo he conseguido, pero esa ha sido mi intención y seguiré en ella, porque no voy a perder tiempo en hablar de otras cuestiones que no tienen absolutamente nada que ver con lo que vamos a votar ahora.
»

Y acabo, señor mío, recordando otra frase de otra de sus compañeras.
Esta, como comprenderá, no la comparto.
La otra sí, esta no.
Pero la traigo a colación para que en el Diario de Sesiones se recoja el verdadero espíritu que a casi todos los integrantes de su grupo les influye y que da sostén y valida mis apreciaciones sobre sus intervenciones e/o intenciones que usted dice que son difusas y que no entiende.
Lea entre líneas.

Su compañera líder, de momento, hasta que usted le dé soporte, terminó una conferencia pública con las palabras que voy a repetir.
«Hay que derrotar a la derecha, casi como si fuera una exigencia de salud pública.
Desde Esquerra Unida estamos en ello -y están.
El sistema organizado: un casino para que ganen siempre los mismos.
Queremos que la partida se acabe, queremos que el casino cierre.
» Fin de la cita.

Y yo ahora le pregunto a usted: ¿es en base a esa reflexión, que evidentemente no comparto, por lo que ahora intentan, como un nuevo recurso, reprobar a sus directores?

Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ovejero.

Senyories, finalitzat el debat, anem a passar a votar la proposició no de llei -senyories, per favor, guarden silenci- que ha defensat el senyor Blanco.
¿Vots a favor de la iniciativa?
Gràcies.
¿Vots en contra?
Gràcies.
7 vots a favor i 8 en contra, queda rebutjada.

Proposició no de llei sobre la inclusió, entre la documentació que es publica en la web Contrata, d'un registre històric d'expedients de contractació i licitacions, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 73.
696, BOC número 219)

El senyor president:

Passem al punt tercer de l'ordre del dia, que és: presa en consideració de la Proposició no de llei sobre la inclusió, entre la documentació que es publica en la web Contrata, d'un registre històric d'expedients de contractació i licitacions, que presenta el Grup Parlamentari Socialista.
I que per a la seua defensa, té la paraula la il·lustre diputada senyora Eva Martínez.

Té la paraula, senyora Martínez.

La senyora Martínez Ruiz:

Molt bé.
Moltes gràcies, president.

El Grupo Parlamentario Socialista ha presentado esta iniciativa a la vista de las dificultades reales que para un ciudadano cualquiera, un valenciano de nuestra comunidad, tiene al intentar obtener información de la web Contrata de la Generalitat valenciana, es decir, para que simplemente un ciudadano pueda acceder a través de la web y consultar cualquier tipo de contratación, cualquier tipo de contrato que lleve a cabo cualquier conselleria de este gobierno.

Entendemos que existen medios informáticos y tecnológicos suficientes como para que si hubiera una voluntad real, un compromiso serio por parte del Consell, de la Generalitat valenciana, para poner a disposición de todos, de manera muy sencilla y muy fácil, toda esta información.
Incluso entendemos que si la transparencia y la publicidad fuera real y absoluta, pues los diputados no tendríamos ni siquiera que pedir todo este tipo de información a través de las Cortes.

Pero la realidad es muy diferente.
Los valencianos nos habríamos ahorrado mucho, pero que mucho dinero…, por no valorar económicamente la pérdida de credibilidad y el perjuicio causado en la imagen de la Comunidad Valenciana, que aunque ustedes siguen imputándoles a los miembros de la oposición, incluso a los periodistas, de ensuciar la imagen de la comunidad hablando de corrupción, cuando nosotros denunciamos la corrupción, lo que deberían es imputársela claramente a quien se lo imputan los tribunales, que es a diputados y miembros del Consell que se están sentando en el banquillo.

Pero, bueno, como les decía, nos habríamos ahorrado muchísimo dinero si, por ejemplo, si hubieran colgado y publicado todos y cada uno de los expedientes relativos a los contratos con la empresa Orange Market hace ya unos años, o todos los contratos suscritos con la trama corrupta, con Nóos, o todos los contratos de EMARSA, todos los contratos de la fórmula 1 entonces y no ahora, los de Sociedad Proyectos Temáticos, los de CACSA, etcétera.
Incluso nos habríamos ahorrado mucho dinero y además la vergüenza colectiva si hubieran colgado todos los expedientes de contratación que fueron gestionados por Blasco a su paso por cada una de las consellerias.

Pero vemos que no, que la opacidad, como modo de gobernar en esta comunidad, era el cauce indispensable para que varias tramas corruptas pudieran campar a sus anchas por varias consellerias de este gobierno, para que unos pocos saquearan las arcas públicas, con la complicidad en unos casos de miembros del gobierno, unas veces por acción, otras por omisión, unas participando directamente y otra por consentir este saqueo.

Este es el resultado, una larga agenda judicial que tanto le pesa a Fabra -ahora lo llamaremos Alberto, que es como nos ha pedido que le llamemos (veus)-, que varios miembros del gobierno y diputados de estas Cortes están pasando más tiempo en los juzgados que incluso en este hemiciclo.

Y miren, los ciudadanos no nos merecemos a un gobierno que esté más preocupado por su agenda judicial, de cómo dilatar con trámites judiciales, que de trabajar para que los 700.
000 valencianos encuentren empleo.

Y este es el motivo por el que presentamos, hemos presentado esta proposición no de ley.
El objeto no es otro que obtener y dotar de mayor transparencia y publicidad en la gestión de los recursos públicos a través de, como les he dicho, a través de la puesta en funcionamiento de herramientas informáticas, que las hay, que permitan este absolutamente conocimiento de todos los procesos de contratación.
E insisto, esta información debería estar de manera accesible, totalmente accesible, para que no ya un documentalista, sino cualquier ciudadano pueda acceder a la misma.

No nos podemos permitir en estos momentos de falta de credibilidad por parte del ciudadano y de gran desafección por parte del ciudadano que…, continuar como hemos estado haciendo en los últimos…, como el Partido Popular ha estado haciendo en los últimos dieciocho años de gobierno, que ha trabajado en sentido contrario, que no sabe más que ejercer el poder político y el poder ejecutivo bajo la opacidad.
Insisto, los autos y las sentencias judiciales así lo están poniendo de manifiesto.
Y los esfuerzos ingentes en limitar al máximo el acceso a la información de los contratos, limitar al máximo el acceso a todo lo que es la acción de gobierno -insisto- no ya de cara a un ciudadano, sino incluso para los propios diputados.

Son múltiples las dificultades que existen para acceder a la web Contrata para buscar expedientes de licitación, y ahora me referiré concretamente a los impedimentos o los problemas que hay para acceder o qué le sucede a un ciudadano cuando conecta con la web de La Generalitat y qué es lo que se encuentra.

Y les digo esto y les pido que es muy importante que todos los partidos políticos votemos a favor y apoyemos esta PNL.
Y decirles que hemos presentado una PNL de mínimos, de mínimos, para que fuera fácilmente aceptada por todos los grupos y todos los partidos políticos.
Y es tan de mínimos que solamente pedimos, solamente pedimos incluir en la documentación que se publica o mal publica en la web Contrata no solamente los anuncios de licitación y adjudicación, sino también…, y no solamente los pliegos de cláusulas administrativas y técnicas, que unos casos están y en otros no, pero entendemos que es importante que se cuelguen también los informes técnicos que dan soporte a los acuerdos de la mesa de contratación y los acuerdos de la mesa de contratación.

Entendemos, y por eso también se lo pedimos, que aparezca un enlace para que se cree un registro históricos de expedientes de contratación al que se pueda acudir, porque La Generalitat tiene por costumbre, cuando se adjudica un contrato, es posible…, que no le interesa que luego rastreemos, pero sacar de esa web Contrata ese mismo expediente.

Pedimos también que se cree un sistema fácil para poder acceder a estos expedientes y que se pueda acceder a la web y se pueda obtener información sin tener que registrarse y sin tener que dar los datos de la persona que lo pide.

¿Por qué pedimos esto?
Pues miren, cuando se accede a la web Contrata, el primer problema que tenemos es el modo en el que podemos obtener información.
Solo hay dos maneras: o se sabe exactamente el número de expediente -cosa poco probable, porque cualquier ciudadano no tiene por qué saber que el servicio de limpieza de un hospital tiene por número de expediente CN/857/89- o se accede a través de las consellerias.

La sorpresa es que cuando vas a buscar el expediente a través de la conselleria, del nombre de la conselleria, como ha habido varias remodelaciones del Consell, únicamente aparece la remodelación última, es decir, por ejemplo, ahora Gobernación y Justicia, mientras que antes Justicia estaba con Bienestar Social.
Bueno, pues si vamos a acceder a buscar un contrato de Justicia, en la época en la que estaba con Bienestar Social, no existe ni en Bienestar Social ni en Justicia actual, que está acumulado a Gobernación.
Es decir, todo un entramado que está más bien pensado para que nadie encuentre nada que para facilitar información.

Luego les decía lo de la numeración.
Sería muy sencillo que se dieran las órdenes oportunas para que todas las consellerias utilizaran una misma nomenclatura para el registro de contratos.

O también otro de los problemas es aparte de que no existe ese registro… Y, por lo tanto, bueno, pues a esta diputada le ha pasado que ha tenido que rastrear doce años de diario oficial de la Generalitat valenciana para buscar todos los contratos de Ciudad de la Luz.
.
.
, esto no hubiera sido necesario si hubiera estado ese registro.

Y el último problema añadido es que en el momento vas a obtener uno de los documentos, te pide un registro.
Tienes que dar tu nombre… Bueno, además aparece nombre de empresa, ya no de ciudadano, sino nombre de empresa, un mail con una contraseña.

Y yo les pregunto: ¿y esto para qué, si hay numerosos ayuntamientos que llevan muchos años ofreciendo todo este tipo de información, que están colgada a tres clics de ordenador y que no te piden absolutamente ningún tipo de registro ni de información y que es fácilmente accesible?

Entendemos que, desde luego, ha primado la voluntad de La Generalitat de mantenerse opaco durante todos estos años que de ser transparente.

Así es que les digo que, señorías del Partido Popular, lo que deberían, tienen ahora una oportunidad de pasar a la acción, de votar favorablemente esta PNL, de dar definitivamente un paso al frente, de dejarse de anuncios, planes y portales de transparencia, que nadie ve, que nadie ve, que cada jueves Alberto cuando sube a la trona de estas Cortes, cuando viene, se esfuerza en explicar y en decir que va a poner en marcha pero que, insisto, nadie ve.
.
.
De ese presidente, de Alberto, que se esfuerza cada jueves en trazar esa línea roja contra la corrupción, que desaparece minutos más tarde, cuando baja, que desaparece cuando otros le borran, como la señora Castedo o el señor Alperi.

Así es que les pido que voten a favor de la transparencia.
Tienen la oportunidad de que no se repitan más Gürtel, más EMARSA, más Brugal, más Blasco, más Radiotelevisión Valenciana, más de todo eso y seguramente de mucho más, que durante muchos años ustedes han estado ocultando y que estoy convencida de que aún hay escondidos en los cajones y bajo las alfombras.

Muchas gracias.

El senyor president:

Gràcies a vosté, senyora Martínez.

Senyor Blanco, per a fixar posició.

El senyor Blanco Giner:

He demanat la paraula per a intervindré en el primer torn també.

El senyor president:

Perdó?

El senyor Blanco Giner:

He demanat la paraula…

El senyor president:

El reglament diu que és un dret intervindre, no que siga una obligació.
La presidència no pot saber si, atenent la naturalesa dels temes, volen intervindre o no volen intervindre.
Allò normal és que es demane la paraula.

Té la paraula, senyor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Sí, sí, però com és novetat… (Rialles)

El senyor president:

No, no.
Esta presidència mai… (Remors)

Senyora Mollà, pregue guarde silenci.

En esta presidència mai, senyor Blanco.
Té la paraula.

El senyor Blanco Giner:

Bé, jo simplement volia anunciar el vot a favor del Grup d'Esquerra Unida a aquesta proposició no de llei i el vot en contra del Grup Popular a aquesta proposició no de llei.

Pels mateixos motius, nosaltres votarem a favor i el Partit Popular en contra.
Nosaltres perquè volem transparència, per a que els ciutadans i ciutadanes puguen conéixer com es gasten els seus diners, i el Partit Popular perquè vol que la trama política que s'ha desenvolupat durant els últims vint anys continue el més oculta possible.
S'està destapant a poc a poc, a través d'investigacions judicials, en alguns casos també parlamentàries, però amb tots els entrebancs per als diputats i les diputades que sol·licitem accedir a la contractació.
Imaginem-nos, per tant, el que poden accedir els ciutadans i les ciutadanes que no ocupen un càrrec en estes Corts.

Si se fera realitat la proposta de resolució que presenta el Grup Socialista s'acabaria completament amb la trampa que el Partit Popular ens fa una i altra vegada, quan demanem informació sobre contractes, que és la següent.
Ara, per exemple, si un diputat demanara un contracte amb Orange Market, li respondrien que tot està en el perfil del contractant.
Eixe diputat aniria al perfil del contractant i no es trobaria el contracte amb Orange Market, perquè que jo sàpiga en estos moments no hi ha cap procediment obert de contractació amb Orange Market, dic jo.
Però els contractes que ja es van adjudicar ja no estan penjats del perfil del contractant.

Per tant, demanem una cosa i se'ns diu que anem a un lloc on no està eixa cosa.
Eixa és la trampa de les respostes que ens dóna el Consell quan demanem informació sobre contractació que li fa pupa, que li fa mal.

Algunes altres vegades sí que ens donen altres documentacions, perquè segurament li fa mal al senyor Camps i no al senyor Alberto.
Si és per a Francisco, sí; si per a Alberto, no.
Però quan demanem alguna cosa que li fa pupa a Alberto, la resposta és: «està en el perfil del contractant».
I no està en el perfil del contractant.
És una manera d'enganyar-nos sense mentir, senyor Ovejero, pel que li parlava jo abans del senyor Ciscar; és una manera de donar evasives, de falsejar completament en la resposta la realitat, però sense mentir tan descaradament com fa el vicepresident del Consell.

Doncs, bé, el que proposa aquesta PNL acabaria amb això.
I seria perfectament possible i perfectament lògic que no sols els diputats i diputades, que també, sinó tota la ciutadania poguera accedir a tots els expedients de contractació pagats amb diners públics de la Generalitat valenciana i d'una manera àgil, d'una manera operativa, amb un motor de recerca que funcionara bé per a poder arribar a trobar allò que busques.
Però, clar, així la trama política segurament quedaria al descobert i la trama política no va a facilitar-ho, la trama política va a posar tots els impediments i, per tant, esta PNL no va a ser aprovada.

Jo el que espere i el que avise és que estes mesures s'han de prendre en el moment en què hi haja una majoria parlamentària que aposte per la democràcia i per la transparència.
I tots els grups que hui votem a favor d'açò ens hem de comprometre a aplicar-ho a partir de juny de 2015; abans serà impossible amb un Partit Popular que no vol transparència perquè no vol que es desvele com ha funcionant la trama política.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Blanco.

Té la paraula la senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Senyora Martínez, nosaltres anem a votar a favor d'aquesta proposició no de llei.
I jo, la veritat, és que no dubte que vaja a eixir per unanimitat.
Si vostés han pogut llegir avui, per exemple, en el diari Levante, en la seua pàgina 3 parla que La Generalitat «detecta fallos en el control y en la rendición de cuentas en un informe interno».
Diu que La Generalitat ha acudit, la conselleria d'Hisenda i Administracions Públiques, «a un selecto grupo de funcionarios con alta experiencia y conocedores de cómo funciona la administración» i que han elaborat un informe bastant alarmant sobre els errors que, efectivament, té l'administració en el seu control, però a més en la mateixa rendició de comptes.

I pareix ser que tot apunta a que este informe, encarregat pel conseller d'hisenda, té un objectiu, perquè no crec que siga només per acolorir-los la cara després de tantíssimes denúncies públiques que hem fet sobre el descontrol que té l'administració valenciana i que este «grupo selecto de funcionarios» ha descobert ara en un informe i deuen, vostés, donar-li validesa.
Perquè, a més, és que els han nomenat vostés.

Té una conseqüència suposada.
Pel que hem sentit el govern valencià pretén que amb este informe, al trobar estes debilitats i fortaleses en estes tècniques DAFO que, no és per res, però és que ho fan fins i tot els xiquets d'institut, vostés han hagut de recórrer a unes tècniques, que, vaja, que estan més que inventades i que són molt senzilles sobre les debilitats i fortaleses de qualsevol cosa… (Remors)

El senyor president:

Senyories, per favor, guarden silenci.

La senyora Mollà Herrera:

Doncs, suposadament van a treure unes conclusions i van a posar en marxa els mecanismes correctors.
Mecanismes correctors no solament interns del control, dels controls que vostés acaben de trobar, quan açò era una cosa de domini públic, però també per a poder oferir mecanismes de major transparència i rendició de comptes no a nivell intern sinó també a nivell públic.

I, aleshores, vostés que s'han sumat al carro de la transparencia y la administración, la transparencia y no sé qué, s'han sumat a un carro que ja alguns portem molt de temps recorregut i ara pareix ser que vostés per donar i llavar la imatge, la mala imatge que tenen, davant els ciutadans, de que vostés són el partit opac absolutament, doncs, diuen que se'n puguen al carro de la transparència.
I volen posar mecanismes correctors i de rendició de comptes perquè els ciutadans puguen accedir a la informació pública sobre contractacions, etcètera, etcètera, de la gestió que fa el govern.

Ja està, està aquí esta PNL i està esta PNL que establix, en una plataforma que existix, quines són les deficiències que se tenen.
I les deficiències per a un ciutadà són totes, és a dir, l'accés a eixa informació per a un ciutadà, normal i senzill, que té ganes de saber sobre la contractació de l'administració, les trobes completes.
Perquè, efectivament, te falten les dades, per a l'administració ni tan sols reunixes els criteris per accedir, sinó que s'accedix amb un registre d'empresa, etcètera.
Vull dir, no eres ningú en eixa plataforma si eres un ciutadà de carrer que vol saber, no té per què estar implicat en la contractació, ni interessat en contractar amb l'administració.

Però és que damunt és tan evident, tan evident que està feta eixa plataforma per a tindre els impediments habidos y por haber per accedir a la informació que vostés no ho amaguen.
I per què dic açò?
Perquè quan els grups d'esta cambra demanem informació sobre contractació, vostés la contestació que donen és: «Esta información usted la encontrará en la plataforma de la contratación.
» I no mos donen el número d'expedient, amb la qual cosa, perdonen, però jo tampoc he de saber el número d'expedient de tots els contractes que jo vull fiscalitzar de l'administració valenciana.

Jo pregunte, i com que tinc un accés directe i tinc un dret, si algú me vol donar una contestació des de l'administració i me dóna una referència d'una web, allò mínim és que me done exactament el codi d'eixe contracte perquè jo, dintre d'eixa plataforma, puga trobar i tinga l'accés per a poder fer-ho i no haja d'accedir a través d'un CIF d'una empresa, etcètera.

Clar, vostés mos ho fan a nosaltres, imaginen-se les ganes que tenen de rendir comptes als ciutadans i ciutadanes.
Si a nosaltres, que tenen com a mínim una obligació reglamentària i que els tribunals, ja dic, reiteradament certifiquen en les condemnes a les quals sotmet al Consell per no rendir comptes i per no donar la informació, doncs, imagine's a un ciutadà de carrer, oi!
, «¿quién es usted para ver lo que hacemos con su dinero?
».
Això és el que pensa el Partit Popular: «¿Aquí quién viene aquí a pedir cuentas sobre qué hacemos con su dinero?
», perquè no són ningú.
Per a vostés els ciutadans no són absolutament ningú…

El senyor president:

Pregue acabe, senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

I mos ningunegen als diputats i diputades, també ningunegen els ciutadans i és tristíssim.
Però ara estan en el carro i, com que estan en el carro de la transparència, aquesta proposició no de llei, senyora Martínez, l'anem a aprovar per unanimitat estic absolutament convençuda.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Mollà.

Il·lustre diputada senyora Elena Bonet, té la paraula.

La senyora Bonet Mancheño:

Muchas gracias, señor presidente.

Antes de entrar en el fondo de la cuestión decir que aquí hay diputados que ponen en boca de otros diputados cosas que desde luego yo desmiento absolutamente y que además me parece que utiliza un sarcasmo y se atribuye unas facultades de conocimiento que, desde luego, no le corresponden en absoluto.

Bien, yendo al tema en cuestión.
Mire, señoría, la plataforma de contratación de La Generalitat… (Remors) No, no, es que lo que hace es intentar….

El senyor president:

Respecte les intervencions, per favor.

La senyora Bonet Mancheño:

Bueno, si se comporta la señora diputada…

El senyor president:

Señora Bonet, tiene el uso de la palabra.
Siga, por favor.

La senyora Bonet Mancheño:

Efectivamente, gracias.

La plataforma de contratación de La Generalitat en internet alberga, efectivamente, los perfiles del contratante, de los órganos de contratación de las empresas y fundaciones que conforman su sector público, así como también los de las entidades locales que se han adherido voluntariamente.

En dicha plataforma se vienen publicando, desde su puesta en funcionamiento en 2008, los anuncios de licitación, los pliegos de cláusulas administrativas y de prescripciones técnicas, los datos relativos a la adjudicación y formalización de los contratos y otra información útil para los interesados.
Y, aunque no es obligatorio, también es posible publicar las actas de las mesas de contratación, cuando así lo decidan los órganos de contratación.

Con ello, la administración dependiente del Consell ha dado cumplimiento a lo dispuesto en el artículo 42, de la Ley 30/2007, de contratos del sector público, y actual artículo 53 de su texto refundido, aprobado por Real decreto legislativo 3/2011, de 14 de noviembre, que establece la obligación de los órganos de contratación de difundir, a través de internet, su perfil del contratante, incluyendo al menos la información relativa a los procedimientos de adjudicación de contratos que la propia ley establece como obligatoria, así como cualquier otra que pudiera ser útil para relacionarse con dichos órganos de contratación.

El artículo 142, del texto refundido de la Ley de contratos del sector público, establece la obligatoriedad de publicar en el perfil del contratante los anuncios de licitación, sin perjuicio de que también sea o no obligatoria su publicación en diarios o boletines oficiales.
Y una vez concluida la licitación, el artículo 151.
4 establece la obligación de publicar en el perfil la adjudicación del contrato simultáneamente a la notificación a los candidatos o licitadores del resultado del procedimiento y el artículo 154 obliga a su vez a publicar la formalización del contrato, indicando, como mínimo, los mismos datos que en el anuncio de adjudicación.
También establece la ley que, sin perjuicio de lo anterior, los órganos de contratación no podrán divulgar la información facilitada por los empresarios participantes en la licitación que estos hayan designado como confidencial.

Mire, señoría, en consecuencia, respetando los preceptos indicados, en cuanto establecen qué es obligatorio publicar y qué no publicarse, indicamos que las actas de las mesas de contratación pueden publicarse en la plataforma de contratación desde que esta se puso en funcionamiento en el año 2008, como he dicho antes, cuando así lo decidan los órganos de la contratación.
Una cuestión distinta es la conveniencia o necesidad de publicar los informes técnicos o jurídicos que proponen la oferta más ventajosa y el contrato suscrito con la empresa adjudicataria.

Mire, respecto a los contratos, esta posibilidad de publicación se ha implementado ya en el perfil del contratante, por lo que las entidades adjudicadoras ya tienen esta opción.
Y en cuanto a los informes técnicos o jurídicos que cita la proposición, hay que hacer dos observaciones.

En primer lugar, no es correcto actualmente atribuir a los informes técnicos o jurídicos el cometido de proponer la oferta más ventajosa ya que en los procedimientos abiertos restringidos y negociados con publicidad dicha función es competencia de las mesas de contratación, de acuerdo con lo dispuesto en el artículo 22 del Real decreto 817/2009, de 8 de mayo.

Otra de las propuestas contenidas en la proposición no de ley presentada por su grupo son las relativas a crear una base de datos que contenga un registro histórico de expedientes de contratación y licitaciones accesible desde la propia web de la plataforma de contratación y de adaptar el sistema operativo informático para que la búsqueda de la consulta se pueda realizar fácilmente por cualquier ciudadano.

Mire, respecto a la creación del registro histórico, ya le puedo decir que se encuentra perfectamente disponible para cualquiera de las personas que puedan entrar a consultarlo pero, además, que permita la consulta mediante la búsqueda por texto mediante la introducción de cualquier palabra o combinación alfanumérica de caracteres, y recuperará los expedientes en los que dicha palabra o combinación pueda aparecer.
Esta implementación, respecto a esta búsqueda de texto, está en fase de estudio y de preparación para la introducción en el perfil del contratante de la nomenclatura CPV, common procurement vocabulary, en la versión dada por el Reglamento número 213/2008, de la comisión de 28 de noviembre de 2007, y que es obligatoria la introducción en los pliegos de cláusulas administrativas.

Y como me queda poco tiempo, decirle, al final, que la última propuesta que contiene su proposición no de ley, que habla de que el ciudadano tenga libre acceso a la información que se publique en ella, hay que decirle que el libre acceso ya existe tanto para la búsqueda de licitaciones como para la descarga de documentación sin necesidad de registro previo, por tanto esta función ya está implementada.

Y, luego, pues si me da tiempo, ya ampliaremos algo más.

Señoría, muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Bonet.

Per a replicar a la senyora Bonet, senyora Martínez té la paraula.
(Veus)

La senyora Martínez Ruiz:

Sí, señor presidente.

Señora Bonet,…

El senyor president:

Senyories, per favor, guarden silenci i respecten les intervencions.

La senyora Martínez Ruiz:

…¡qué bien, qué bien ha leído usted todos y cada uno de los artículos que están en las leyes!
Le diré que la ley, además de leerla, hay que aplicarla, hay que creérsela, hay que ponerla en práctica.

Mire, me han llamado la atención varias cosas: una, me dice que la plataforma de contratación la web Contrata es tan estupenda que algunas entidades locales se han adherido.
Mire, yo le voy a decir una entidad local que se adhirió, como es el municipio de Alfàs del Pi, y ¿sabe qué tuvo que hacer?
, que ante los problemas que presentaba la web Contrata se creó, ¿eh?
, en su página web un apartado específico para, de verdad (veus), para, de verdad, para, de verdad,…

El senyor president:

Senyories, per favor.

La senyora Martínez Ruiz:

…dar la información.
¡Fíjese lo bien que funciona la página web y la web Contrata!

Dice usted que no son obligatorias las actas de contratación, ¡claro!
, usted lo ha admitido, por eso pedimos en esta PNL que sea obligatorio, para conocer los motivos por los cuales se adjudican a una empresa o a otra.

Habla usted, y hace referencia a ese registro histórico, mire -como decía el señor Ovejero-, anoche probé el enlace del registro histórico; no hay ningún registro histórico, le das al clic y únicamente aparece una relación de leyes, no existe registro histórico, no lo están implementando.
Eso no es cierto, señora Bonet.

Pero, además, le digo, mire, qué extraño me parece que este gobierno tan transparente, tan cumplidor con toda la legalidad, es extraño, ¿no?
, que en los informes de la Sindicatura de Cuentas reflejen año tras año que ni siquiera a la Sindicatura de Cuentas se le dan cuenta de muchos contratos que se suscriben por parte de cada una de las consellerias y de las empresas públicas, qué extraño me parece si ustedes cumplen tanto con la ley.

Qué extraño me parece, señora Bonet, que el organismo internacional, Transparencia Internacional, en cuanto a la transparencia económico-financiera de La Generalitat nos sitúa ¡en el último puesto!
, señora Bonet, en el último puesto; en cuanto a temas de urbanismo, ¡en el penúltimo puesto!
; en cuanto a la información sobre transparencia, ¡en el penúltimo puesto!
¿Qué extraño, no?
, señora Bonet, si ustedes cumplen exactamente con toda la legalidad.

Además, les quiero decir, bueno, una de las consecuencias si ustedes hubieran cumplido con la ley y hubieran colgado -como he dicho antes- todos los contratos con la Orange Market, pues nos hubiéramos enterado hace ya muchos años de que el Bigotes organizó actos electorales -¡qué casualidad!
- en Teulada, en Ibi, en Elche, en Elda y en Villena.
Probablemente, hubiéramos conocido esto si, como cuando dice Miguel Peralta en su declaración judicial, «es que el Bigotes estaba todo el día con Camps y la cúpula del PP».
Nos hubiéramos enterado hace años si esto hubiera funcionado como les pedimos.

Pero, miren, veo que no, veo que no se creen lo de la transparencia, veo que ustedes piensan que no es bueno para las sociedades democráticas que los ciudadanos puedan conocer cómo actúan los poderes públicos, entiendo que ustedes no se creen que es bueno que los ciudadanos detecten el mal uso de ese poder político porque eso supone una mejora en la calidad de la gestión y, claro, a ustedes, ahora, no les queda otro remedio que ir anunciando portales de transparencia, probando leyes de transparencia, claro, y es que…, como en otros países, ¿no?
, que les ha surgido de repente la necesidad después del caso Bárcenas porque en nuestra comunidad hay una crisis absoluta de legitimación democrática ante los casos de corrupción y una debilidad gubernamental brutal, tanto es que para el presidente Fabra parece que su única prioridad de gobierno es que, harto de que los ciudadanos le llamen de todo a los sitios que van, suplica que, por favor, no le llamen otra cosa que no sea Alberto, que es su nombre de pila.

Así es que, le digo, señora Bonet, señores diputados del Partido Popular, si no son capaces de votar a favor de esta PNL, de algo tan sencillo y tan básico como lo que aquí se pide, entenderé que están ustedes a favor de la opacidad, entenderé que miran a otro lado, que con su voto en contra siguen y van a seguir permitiendo que tramas corruptas continúen saqueando las arcas públicas de los valencianos y, desde luego, que la línea roja -a la que continuamente se refiere Alberto- es tan transparente y tan falsa como la falsa transparencia que dicen aplicar…

El senyor president:

Senyories, per favor, guarden silenci.

La senyora Martínez Ruiz:

…en su gestión de gobierno.

Así es que, veo que ni línea roja contra la corrupción ni transparencia, sino más mentiras, más engaños para seguir gobernando bajo la opacidad.

Muchas gracias, señor presidente.

El senyor president:

Gràcies a vosté, senyora Martínez.

Per a rèplica, la senyora Bonet té la paraula.

La senyora Bonet Mancheño:

Gracias, señor presidente.

Desde luego, lo que está claro -y lo digo con mucho respeto- es que no hay peor ciego que aquél que no quiere ver.
Usted ve, o no verá, o dejará de ver lo que usted quiera.

Pero, mire, yo le puedo garantizar que la web Contrata está funcionando correctamente, que existe ese registro histórico, que se está publicando en la plataforma todo lo que exige la ley y usted, señora Martínez, aprovecha que el Pisuerga pasa por Valladolid para utilizar, bueno, el tema de siempre intentando sacar algún rédito político.
A usted se le llena la boca hablando de transparencia, y hablando de opacidad, y hablando de contratos, pues, bueno, a lo mejor tendría que pedirles explicaciones a sus compañeros de Andalucía (veus) para preguntarles qué han hecho con el expolio de los ERE,…

El senyor president:

Senyories, per favor.

Un momento, señora Bonet.

La senyora Bonet Mancheño:

…para preguntar qué han hecho con el expolio de los ERE.
(Veus)

El senyor president:

Señora Bonet, un momento.

Senyories, quan vostés intervenen tot el món respecta la intervenció.
Pregue, pregue corresponguen amb la mateixa mesura, ¡per favor!

Senyora Bonet, té la paraula.

La senyora Bonet Mancheño:

Muchas gracias, señor presidente.

Es que, claro, resulta que aquí la democracia pasa para que determinados grupos de la oposición puedan hablar, puedan insultar, puedan poner en duda la gestión del Consell, puedan decir que hay falta de transparencia (algú fa: «Xxxt.
»), puedan faltarle el respeto al presidente de La Generalitat y puedan decir lo que quieran, y nosotros respetuosamente tenemos que escucharlos, y cuando nosotros hablamos y decimos las cosas que a ellos les molesta,…

El senyor president:

Señor Moreno.

La senyora Bonet Mancheño:

…entonces se arma el guirigay, prueba evidente de cuál es el nivel democrático de estos grupos de la oposición (remors), el nivel democrático de estos grupos de la oposición…

El senyor president:

Senyories, ¡per favor!

Senyor Moreno, ¡el cride a l'ordre per primera volta!

La senyora Bonet Mancheño:

…que desde mi punto de vista humilde como diputada me parece bastante deficitario.

Señoría, al final, se desvirtúa el debate porque yo me he preparado este tema, traigo un montón de datos para poderles demostrar que funciona la web Contrata (algú fa: «Xxxt.
»), y como ustedes lo desvirtúan…

El senyor president:

Senyor Moreno,…

La senyora Bonet Mancheño:

…pues, mire, yo ya no me voy a molestar en leerles toda la retahíla de cuestiones que he traído preparadas para demostrarle cómo funciona, para demostrarle cómo se está implementando la propia web Contrata, para que se puedan encontrar mejor los expedientes a través de códigos alfanuméricos, de textos, etcétera, etcétera, utilizando los algoritmos propios de la plataforma porque ustedes, sencillamente, no se lo merecen porque no les interesa.

Así que, sencillamente, les voy a decir que este gobierno tiene, como no puede ser, cumpliendo con la ley, garantizada la transparencia en todos sus servicios y en todas las herramientas que tiene, como no puede ser de otra manera, para que haya esa accesibilidad por parte de los ciudadanos.

Y, por lo demás, decirles, señorías, que lamento mucho que ustedes aprovechan, como siempre, que el Pisuerga por Valladolid, para intentar llevarse la sardina a su ascua o el ascua a su sardina, me da igual, y realmente no entrar en el fondo de la cuestión que, desde luego, ustedes vienen demostrando que no les interesa una y otra vez.

Nada más.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Bonet.

Senyories, finalitzat el debat, passem a votar la proposició no de llei que ha defensat la il·lustre diputada senyora Eva Martínez en nom del Grup Parlamentari Socialista.
¿Vots a favor?
Gràcies.
¿Vots en contra?
Gràcies.
7 vots a favor i 8 en contra.
Queda rebutjada.

Proposició no de llei sobre la cadena humana que s'ha organitzat per la celebració de la diada de Catalunya, presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 75.
787, BOC número 224)

El senyor president:

Passem al quart i últim punt de l'ordre del dia, que és: presa en consideració de la Proposició no de llei sobre la cadena humana que s'ha organitzat per la celebració de la Diada a Catalunya, presentada pel Grup Parlamentari Popular.

Per a la seua defensa, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Rubén Ibáñez.

El senyor Ibáñez Bordonau:

Gràcies, president.

Bon dia a tots.

A voltes, el procés parlamentari fa que temes d'actualitat pareguen que perden alguna vigència, ¿no?
I allò ben cert és que este tema, que podia pensar-se que ha perdut certa vigència, és hui més que mai de plena actualitat; realment, esta mateixa setmana passada, el mateix Tribunal Constitucional, en una recent sentència va dir algunes qüestions que -crec- són rellevants.

Però el que és cert és que el fons de l'assumpte no només és el tema de la cadena humanitària en la data de l'11 de setembre del 2013, sinó que és l'actitud demostrada per, inclús -vaig a permetre'm dir-, algunes de les senyories que se senten en esta cambra.

Si hui som el que som, i hui, els ciutadans, a més, tenen els drets que tenen, sense cap dubte és gràcies a la Constitució espanyola.
Jo crec que això està fora de dubte.
La mateixa Constitució, en el seu preàmbul i el títol preliminar parla de la unitat indissoluble de la nació espanyola dins d'un marc de solidaritat interterritorial.
Jo crec que això és una cosa que en teoria havíem de recolzar tots els grups parlamentaris.
I, precisament, eixa fortalesa i eixa credibilitat del nostre estat es basa en el respecte que hem de tindre a la unitat de la nostra nació.
Però, bé, en els últims temps hem assistit a un intent de pertorbar esta estabilitat de la unitat de la nació espanyola; una unitat que, sense dubte, considerem que no cap ni dins del marc constitucional ni que tampoc vol la societat espanyola.

Les quotes d'autogovern que en este moment tenen i han adquirit totes les autonomies són fruit precisament del marc constitucional que tenim, de la carta magna, del compromís de tots el ciutadans fa ja molts anys, un compromís, a més, adquirit d'una forma important -i cal dir-ho- per la societat catalana, perquè la mateixa societat catalana -cal recordar a totes les senyories- que va, inclús, votar la Constitució espanyola en un percentatge major que la mitjana de la resta d'Espanya.

Però, bé, este tema té una influència clara i radical en la nostra comunitat quan, amb tot el respecte a la llibertat d'expressió i a la llibertat que cada autonomia pot tindre dins del seu àmbit territorial, s'extrapole a la nostra comunitat, com va ser el fet que la cadena humanitària va entrar dins dels límits del nord de la Comunitat Valenciana, concretament en la província de Castelló.

Per tant, mosatros entenem, i el Partit Popular entén d'una forma claríssima, que este fet, estes aventures independentistes no tenen aixopluc dins del marc constitucional, és més, pertorben el mandat constitucional de la unitat indissoluble de la nació.
Però és més, a més d'això, este fet el que va…, i respectant -torne a dir perquè ningú se senta ofés-, respectant la llibertat d'expressió de cada una, en introduir-se dins de la nostra comunitat proclame consignes o exhibix símbols, o fa referències lingüístiques que suposen un afront a les senyes d'identitat valenciana i, per tant, el que volen és intoxicar la nostra comunitat, la nostra societat i els nostres ciutadans.

És per això que el que volem, d'una forma clara i nítida, sense ningun tipus de dubtes.
.
.
, perquè ací el que pretén esta proposició és que cadascú, cada un dels grups que estan ací representats puguen dir, clara i nítidament, què pensen sobre este tema, però sense amagatalls, donant la cara, dient clarament si s'està a favor del poble valencià o s'està a favor d'altres pobles, d'una forma clara.

Miren, senyories, en els últims temps.
.
.

El senyor president:

Senyories, per favor.

El senyor Ibáñez Bordonau:

.
.
.
el que està passant en esta comunitat per part d'alguns grups parlamentaris és que s'està formant un tipus de sucursal catalana de la Comunitat Valenciana.
(Veus) I, mire.
.
.

El senyor president:

Senyora Mollà, un respecte.

El senyor Ibáñez Bordonau:

.
.
.
fins ahí ha arribat la riuada, senyories, fins ahí ha arribat la riuada.
(Veus)

El senyor president:

¡Senyor Serra!

El senyor Ibáñez Bordonau:

Per descomptat, amb el Partit Popular, amb el Grup Parlamentari Popular i amb el govern d'esta comunitat del Partit Popular, esta comunitat mai serà una sucursal catalana com alguns de vostés pretenen, mai.
Crec que ho he dit prou clar, mai en la vida.
I, per tant, el que cal és condemnar que este dret que n'hi ha a la llibertat d'expressió que tenen totes les autonomies i a manifestar-se que tenen totes les autonomies, ho fagen dins del seu marc de l'autonomia, però que no vinguen altres autonomies a fer-se sentir, perquè no volem sentir el que no és nostre.
I Catalunya és Catalunya i la Comunitat Valenciana és la Comunitat Valenciana.

Per això, independentment que estem parlant hui d'un fet que se va produir l'11 de setembre de 2013, l'actitud, el fet en si del que pensava.
.
.
, este tema està latent, està latent tots els dies, perquè moltes de les seues senyories volen que estiga latent, perquè en el fons, en el verdader fons del que vostés tenen dins està eixe caràcter de sucursal de Catalunya d'esta comunitat.
I li repetisc, no, per ahí no passarem.

Per tant, mosatros demanem, i vaig a llegir perquè no n'hi hasquen interpretacions, el que demanem d'una forma clara, nítida és que Les Corts, amb absolut respecte a la llibertat d'expressió de cada territori, proclama la seua lleialtat absoluta amb la carta magna i, en concret, a la unitat indissoluble de la nació espanyola, i entén que la cadena humana que va traspassar els límits geogràfics de Catalunya per a introduir-se en la comunitat va ser una ingerència territorial, que no compartim i que condemnem, perquè atempta contra el marc territorial autonòmic valencià, les seues senyes d'identitat i la seua llibertat, pertorbant la pacífica convivència i el respecte a la Constitució espanyola.

Hui poden demostrar si de veritat vostés estan a favor d'esta comunitat, de les nostres senyes, del que som com valencians o de veritat el que volen és crear una sucursal catalana en la Comunitat Valenciana.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ibáñez.

Senyor Rubio, té una esmena (el senyor Rubio Martínez diu: «Sí.
») presentada pel seu grup, registre d'entrada 84.
490.
Té la paraula per a la seua defensa.

El senyor Rubio Martínez:

Gracias, señor presidente.

La verdad es que me he llevado un poquito de decepción, ¿eh?
Creía que esto lo iba a defender el señor Maluenda, con todo el respeto para el señor Ibáñez, pero entendía que esto era del negociado propio (veus) del señor Maluenda…

El senyor president:

¡Senyora Mollà!
Pregue guarde silenci i respecte les intervencions, per favor.

El senyor Rubio Martínez:

.
.
.
que vamos a asistir a una jornada importante.
Pero bueno, veo que el Partido Popular ha rebajado un poco el tono, insisto, con todo el respeto para el señor Ibáñez.

Mire, el primer impulso que tuvo mi grupo, cuando conocimos este texto, que, por cierto, se va a debatir seis meses y quince días después de producido el acto que el señor Ibáñez nos ha dicho, es decir, que no debe ser una cosa tan urgente ni tan importante, porque hemos estado seis meses y quince días estas Cortes sin debatir esto, bueno, el impulso era decirles: mire, déjenos en paz, dejen ya este tema, dejen de intentar llegar a las vísceras de los ciudadanos para intentar pescar unos cuantos votos.
¡Déjenlo!
, porque de verdad no vale la pena.
Y podíamos haber acabado ya el debate y podíamos haber dicho: aquí se acaba esto y a otra cosa mariposa, porque tenemos muchos otros trabajos que atender.

Pero bueno, yo creo que vale la pena que le diéramos una vuelta más, porque ustedes hablan ahí de conceptos importantes, para ustedes, mucho, la unidad indisoluble de la nación española, etcétera, la libertad de expresión y todo este tipo de cuestiones que figura en el texto de la moción.

Yo le querría hacer algún tipo de observación, es decir, si seis meses y quince días después de producidos los hechos no ha habido ningún problema…, -perdón, no ha habido ningún problema- no ha habido ninguna reacción, ¿a santo de qué viene esto?
Es decir, ¿me pueden decir cuántos atestados abrió la Guardia Civil por lo que ustedes llaman esta invasión, por la ocupación de la vía pública?
¿Me puede decir cuántas denuncias se presentaron en los juzgados valencianos y en las propias sedes de la comisaría nacional o autonómica por esta invasión que se nos estaba produciendo del norte del Ebro?

¿Me puede decir qué opinarán los servicios de inteligencia…, -que me imagino que los tendrán, en presidencia están todos los servicios de inteligencia, en presidencia, todos están allí bajo la secretaría autonómica correspondiente- qué decían los servicios de inteligencia de la Generalitat valenciana sobre la invasión que se podía producir ese día?
¿Estábamos preocupados?
¿Movilizamos nosotros a las fuerzas de la policía autonómica ante la invasión que se iba a producir?
Es más, ¿se vio algún tipo de movimiento que fuera de fuerza al norte del río Ebro?

Es que este tipo de cuestiones, de verdad, o se las toma uno así, o a veces le producen… yo qué sé, pues cierta hilaridad.
Porque, claro, usted dice, o ustedes dicen, con todo el respeto, señor Ibáñez: «¡Oh, nunca seremos -y ha venido (inintel·ligible) .
.
.
así- catalanes!
» ¡Efectivamente!
Pero, oiga, no hace falta que haga esa afirmación.
«No, nunca querremos estar -ha dicho usted- bajo una especie -no lo ha dicho así, pero, en fin, podía determinarse así- bajo la gira de los catalanes.
» Evidentemente que no!
A lo mejor ustedes sí quieren estar bajo otras a las que quieren vender el Valencia a un grupo de árabes, pero quiero decirte…, pero nosotros, seguro que no.
Le puedo garantizar que los socialistas, debajo de ninguna.
No se preocupen por eso, que ahí no van a estar.

¿Pero usted, de verdad, se cree que esto es lo que más preocupa a los valencianos?
¿Usted de verdad se cree que los más de setecientos mil parados están muy preocupados por este asunto, que no hablan de otra cosa en las listas del paro, en las colas del Inem, que dicen: «Oye, tú, tal, qué sabes del tema de la invasión de los catalanes»?
¿De verdad se cree que hablan de eso?
¿Usted se cree de verdad…?
Bueno, a lo mejor alguno puede hablarlo, porque pensará que si hay una inversión, a lo mejor el sector armamentístico y tal…, permítame la ironía, pero, claro, tampoco aquí hay fábricas armamentísticas.
Podríamos, en todo caso, el sector de la pólvora utilizarlo más.
A lo mejor podría servir, ¿no?

¿Usted se cree de verdad que los discapacitados, los familiares de los discapacitados están preocupados por esto?
¿Usted se cree de verdad que a los más de un millón doscientos mil pensionistas de nuestra comunidad les preocupa eso?
No.
¿Usted sabe lo que les preocupa al millón doscientos mil pensionistas?
Que les han subido ustedes el 0,25% la pensión, lo mismo que vale un huevo Kinder, que alguna subsecretaria de Presidencia se los compra en El Corte Inglés y los pasa a la caja única.
(Veus)

¿Usted de verdad se cree que los trabajadores, los asalariados de esta comunidad están preocupados por eso o están más preocupados por las rebajas salariales que están sufriendo como consecuencia de su reforma laboral?
Consistente la reforma laboral en que se despida al padre, que ganaba cinco, y se contrata al hijo, y gana uno.
¿Usted de verdad se cree que están preocupados?
¿Usted de verdad se cree que la comunidad educativa está preocupada por eso o está preocupada más por los posibles cierres de líneas de colegios?

¿Usted se cree de verdad que los usuarios de la sanidad valenciana están preocupados por este tema o están preocupados por las listas de espera, entre otras cosas, y porque tienen que pagar los medicamentos hospitalarios que antes no pagaban, o porque tienen que efectuar los pensionistas un repago de las medicinas que antes no hacían?
Usted, de verdad, ¿por qué se cree que están preocupados?
Usted dice: «Están preocupados por esto».

Mire, ¿usted de verdad quiere que hablemos de la reforma de la Constitución?
Nosotros estamos dispuestos a hablar.
Le hemos presentado una enmienda de modificación y le hemos dicho que en esa enmienda de modificación hay ocho o diez ítems que creemos que se pueden abordar en la futura reforma de la Constitución española.
¿Para qué?
Pues para que el carácter plurilingüe y pluricultural de nuestro país -y cuando digo país, en este caso me refiero a España- sea un factor de cohesión social y no sea un factor de disgregación social, como algunos quieren plantear.

¿Ustedes están de acuerdo con la incorporación a la constitución del mapa autonómico?
¿Usted está de acuerdo en una nueva y clarificada distribución de competencias?
¿Usted está de acuerdo en la determinación y el reconocimiento de los hechos diferenciales?
¿Usted está de acuerdo en trasformar el Senado en una verdadera cámara de representación territorial?
¿Usted está de acuerdo con un nuevo modelo de financiación de las comunidades autónomas a pesar de lo que diga Beteta?
¿Usted está de acuerdo con el aseguramiento de la igualdad de todos los ciudadanos con sus prestaciones básicas…, en sus prestaciones básicas, perdón?
¿Usted está de acuerdo en constitucionalizar el principio de participación de las comunidades autónomas en la gobernación del estado?
¿Usted está de acuerdo en una nueva organización territorial de la justicia?
¿Usted está de acuerdo en la incorporación de la gobernación de España de los principios e instrumentos federales de lealtad y colaboración?
¿Usted está de acuerdo en simplificar y dotar de mayor eficacia el conjunto de las administraciones públicas?
Pues si está de acuerdo, vótenos la enmienda.
¡Así de claro!
Porque lo demás, insisto, no tiene ninguna repercusión.

De verdad, yo entiendo que estos son papelones que uno tiene que hacer.
Yo lo puedo entender.
Y puedo entender que ustedes consideren que, bueno, hoy a los valencianos lo que más les preocupa es ese tema y lo que se habla en las comidas, cuando la familia se reúne a comer, etcétera, es efectivamente la invasión.

Yo no sé si llegase a este extremo, y le digo esto, ustedes van a decir que no se celebre la final de la Copa del Rey en Valencia, porque va a haber esteladas y va a haber banderas catalanas, y eso va a suponer, de verdad, una invasión…

Mire, yo empiezo a estar un poco preocupado.
Vivo cerca del campo de fútbol y, cuando vea pasar las esteladas, estaré…, no sé, bueno, van a intervenir ya las fuerzas de orden público.
¿De verdad se lo creen esto?
¡Es que no me lo puedo creer, señor Ibáñez, que usted se lo crea!
Algunos otros de su grupo parlamentario, como están acostumbrados a esta historia, pues a lo mejor se lo creen de verdad.
Pero, por favor, no digan ustedes este tema.
¿Que se invadió la comunidad porque pasaron en el término municipal de Vinaroz no sé cuántos manifestantes?
Pero, ¿y qué problema hay?

A mí me preocupa mucho más…, oiga, no me preocupan las banderas que configuran el estado español, ¿eh?
Me preocupan las esvásticas nazis cuando ustedes no dicen nada.
¡Eso sí que me preocupa!
(Soroll de colps damunt la taula) O cuando salen sus representantes y sus cachorros y levantan la mano.
(Veus) ¡Eso sí que me preocupa!
Y ahí no le oigo.
(Veus) Ahí, sí que no les oigo.
Me preocupa eso y no me preocupa esto…

El senyor president:

Per favor, senyories.

El senyor Rubio Martínez:

Por tanto, desde ese punto de vista, desde ese punto de vista, háganselo ver, de verdad.

Si usted lo que quiere decirnos es que el Partido Socialista está porque España es una nación, oiga, se lo decimos, si es que nosotros estamos por la Constitución.

Le voy a recordar una cosa, nosotros estábamos por esta Constitución, cuando su partido antecesor, el Partido Popular, no la votó a favor.
Y ahora vienen ustedes a darnos una lección, todos los santos días, de las ventajas de la Constitución.
Acuérdese que el señor Fraga, al cual Dios lo tenga en su gloria, le realizaron tantos homenajes y tanto tema, no votó a favor de la Constitución.
Algún parlamentario que se sienta en esta cámara, o parlamentaria, no votó a favor de la Constitución y se llena todos los días la boca hablando de la Constitución.

Por tanto, vamos a ver, ¿qué dice usted aquí?
«¿Ustedes respetan la libertad de expresión?
» Por supuesto.
¿Que nosotros estamos a favor de la unidad de España?
No hay duda de ello.
¿Que la cadena humana traspasó los límites geográficos de la Comunidad Valenciana y eso genera una perturbación de la pacífica convivencia?
Es que eso no es verdad.
Es que no hubo ni un solo incidente.
No hubo ninguno.
Y algunos de ustedes -me refiero de su partido- intentaron alimentar que había estado no sé quién en la cadena.
¡Por favor, vamos a ser serios!

Si quieren que discutamos de verdad de la reforma constitucional, discutamos de eso, y avancemos en el tema de reformar la Constitución con un sesgo que les permita a las comunidades autónomas tener más medio y más capacidad.

¿Saben lo que tenían que haber traído hoy aquí en vez de esto?
Una manifestación clara de reprobación a las palabras del señor Beteta, que dejó -y si se me permite la expresión- con el culo al aire al que ahora ustedes quieren llamar Alberto y yo le sigo llamando presidente Fabra, porque si no me recuerda a la canción de Concha Piquer, aquella que decía: «No me llame Francisco, llámeme Antonio, que era mi otro novio».

Por tanto, desde ese punto de vista, lo que tenían que hacer es reconvertir esto y reprobar a Beteta para que la Comunidad Valenciana tenga aquello que le corresponde.

Muchas gracias.

El senyor president:

Gràcies a vosté, senyor Rubio.

Torn d'acceptació d'esmenes, té la paraula el senyor Ibáñez.

El senyor Ibáñez Bordonau:

Gràcies, president.

El primer és que.
.
.
tal volta no estiga a l'altura del que vosté espera, senyor Rubio, en este punt.
Jo lamente si és una decepció per a vosté.
Però allò cert és que, com a valencià, estic segur que estic i estaré a l'altura del que els valencians pensen i volen que se defenga, que és el seu territori, la seua cultura, la seua llengua i els seus interessos.

Però mire, jo lamente profundament que el grau del que és important per a esta comunitat vosté ho haja de mesurar per la violència que se desenvolupe en un acte.
Per a vosté una cosa és important per a esta comunitat quan n'hi ha molta violència.
I si no n'hi ha molta violència, és un tema que no és important.

Vosté creu que als valencians els importa més defendre el seu territori o si en la pàgina web de La Generalitat apareix un tema o un altre, que ha sigut la seua PNL, senyor Rubio?
(Veus) Vosté creu que és més important i que interessa més als valencians el que apareix en la pàgina web de la Generalitat valenciana?
O que els representants dels valencians defensen els interessos del territori de la nostra terra?
Bé, per descomptat, el Grup Popular creu que les dos coses, però esta que defenem és important.

Jo ja li he dit abans que me pareix un tema menor el que vosté se tinga que emparar darrere que la data d'este fet va ser fa no sé quant de temps.
Jo ja he dit que en el mateix procés parlamentari vosté sap que hi ha un període de sessions en el qual estem ja ficats dins del que són els pressupostos i que després esta proposició se va presentar fa uns quants mesos, i ha arribat hui, com altres voltes apareixen temes de vostés, i no passa absolutament res.
Perquè és un tema.
.
.
Mire, hui és un tema de rabiosa actualitat, gràcies a la sentència del Tribunal Constitucional.
Però que per tot açò vosté haja de presentar una esmena que no diu absolutament res del tema.
.
.
Home, vosté té un gran papelón en este tema.

Vosté ha pensat: «Els socialistes davant el tema de defendre el nostre territori què podem fer?
Votem a favor del PP o presentem una esmena que no aprovaria ni el mateix Rubalcaba de reforma de la Constitució per a que estos del PP mos diguen que no i ja tenim una excusa per a no votar?
»

Tant li costa donar la cara pel nostre territori, senyor Rubio, senyors socialistes?
Tant els costa donar la cara?
Han d'anar darrere d'esta esmena que no diu absolutament res del tema?
Vostés presenten una esmena per a reformar la Constitució en qüestions que la mateixa Constitució ja té dins, com són el que està dins del títol VIII i el capítol III, del 143 al 158, que parlen.
.
.
, vostés demanen la incorporació a la Constitució del mapa autonòmic.
No, si el mapa autonòmic està dins de la Constitució des de l'any 1978, des de l'any 1978.
.
.
Sí, pegue's una miradeta, des del 143 al 158 de la Constitució.

Però a més, ja que estan ficats, vostés demanen: que se reforme el Senat, que se reforme el model de finançament, que se reforme la justícia, que se cree l'Espanya federal.
Açò és una excusa!
Açò no és una esmena.
Açò és una empanada parlamentària, una autèntica empanada parlamentària.
És una excusa per a votar «no» o abstindre's, per la tebiesa que a vegades vostés demostren, a la proposta del Partit Popular.
Perquè no volen donar la cara pel nostre territori, perquè no volen donar la cara pels nostres ciutadans, perquè els molesta haver de parar els peus als catalans.
I eixa és la veritat.
Eixa és la real veritat!

I per això vostés presenten esta esmena, perquè no tenen arguments, no tenen arguments de pes per anar en contra d'esta proposició, i han de buscar alguna cosa, alguna cosa a dir als ciutadans, alguna cosa a dir-li a la premsa, alguna cosa a dir, «no, es que hemos votado que no o nos hemos abstenido porque no se ha aprobado nuestra enmienda».
Això és una mentira!
Això és una mentira!

Jo lamente que esta esmena s'haja portat a tràmit.
Lògicament s'ha de portar a tràmit.
Però és que el seu contingut no té res a vore amb el cos de la proposició, absolutament res, absolutament res.
Vosté ha agarrat el carrer del mig, el carrer dels còmodes, del que és fàcil.
Presentem alguna cosa que mos diguen que no i ja hem salvat el vot.
Perquè a vostés, als socialistes, fa molts anys que el que els interessa és salvar el vot, no salvar la nostra terra.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyor Ibáñez.

Senyor Ibáñez, entén la presidència que la seua senyoria no accepta l'esmena?

El senyor Ibáñez Bordonau:

Sí.

El senyor president:

Per a rèplica al senyor Ibáñez, té la paraula el senyor Rubio.

El senyor Rubio Martínez:

Gracias, señor presidente.

Mire usted, ¿sabe cómo se defiende la Comunidad Valenciana, señor Ibáñez?
No vendiendo el Banco de Valencia a Caixabank por un euro.
No vendiendo por un euro la CAM al Banco Sabadell.
No poniendo el sistema financiero valenciano en manos de los catalanes y de los madrileños.
(Veus) Así se defiende la Comunidad Valenciana y así se defiende el sector financiero valenciano, cosa que ustedes, como lo hundieron y les ha importado tres pitos que se lo quede quien se lo quede.

¡Ay, señor, si esto hubiera sido con un gobierno autonómico presidido por un socialista!
¡Lo que ustedes hubieran dicho!

Ese es el tema, cómo se defiende a una comunidad.
A una comunidad se la defiende con hechos, levantando la voz allí donde toque y reivindicando donde toca.
Ustedes, mire, lo único que le admito de hoy es que no me ha hablado en esto de Andalucía, que es lo único que saben, Andalucía.
(Remors) Lo único que saben ustedes estar siempre con el tema, pero no han hecho nada de eso.

Y dice: «Ustedes no quieren tal»… Mire, a lecciones de defender a los valencianos ni usted ni su partido nos dan ninguna, ni usted ni su partido, al Partido Socialista le van a dar una mínima lección de defender los intereses valencianos, ni una.
(Veus) ¡No!
Ni una.
Ni usted tampoco que está hablando, señora…

El senyor president:

Per favor, senyories, guarden silenci.

El senyor Rubio Martínez:

¡Ni una!
Ya está bien con esa historia.
¿Pero qué se creen?
¿Que tienen ustedes aquí el tarro de las esencias?
Ustedes se creen que tienen aquí la posibilidad de venir y de dar carnés de buenos valencianos a unos sí y a otros no.
Esta comunidad la construyó un gobierno del Partido Socialista.
Y voy a decirle una cosa, con cierto apoyo en ese momento de parte de su grupo parlamentario y de otros grupos parlamentarios.

Y esta comunidad la defendemos y la hemos defendido siempre.
Ahora, lo que vamos a entrar es al juego que ustedes quieren plantearnos, de vamos a discutir, si se me permite, las cuestiones de tipo menor.

¡Pero, oiga, ya está bien!
¡Ya está bien con el tema éste de «ustedes están, no quieren votar, que hubo una injerencia»!
¿Pero qué injerencia?
Injerencia es la de las entidades financieras que les han vendido ustedes, les han vendido o les han regalado prácticamente el sistema financiero valenciano.
Injerencia la que nos produce el gobierno de Madrid aquí con un presidente que quiere que aquí le llamen «Alberto» y no sé cómo él llamará en Madrid al señor Rajoy, no sé si le llamará «Mariano» o «señor Rajoy».
No sé cómo lo hará.
Con un presidente ausente, con un presidente que está en otras cosas, con un gobierno autonómico que está en otras cosas, con una administración que está en otras cosas.

Mire, le voy a poner un ejemplo de cuándo se sabe que una administración va a cambiar, cómo se sabe que va a haber un gobierno distinto en el próximo mandato.
Sencillamente, cuando uno se va al boletín oficial y mira todas las adjudicaciones de puestos de trabajo que están haciéndole a algunos funcionarios que los tienen que dejar colocados.
Ese es el signo del final.
Y el otro signo del final, cuando ya no tienen argumentos, es intentar tocar en este caso aquellas fibras sensibles.
Pero los ciudadanos están ya vacunados de eso.
Los ciudadanos no se creen lo del peligro catalán.
Es que no se lo creen ni ustedes.
Que aquí dicen una cosa y en Vinaroz dicen otra, y si se van a Orihuela dicen otra.

¿Y sabe usted lo que hemos presentado aquí?
Usted no me ha dicho nada.
Mire, estos diez puntos que hemos presentado aquí los presentamos los socialistas aquí, en Galicia, en Andalucía, en Extremadura, en Asturias y en Cataluña.
Y no se nos caen los anillos.

Y habla usted de la sentencia del Tribunal Constitucional, que si alguien le viene a dar la razón en la sentencia del Tribunal Constitucional es en la posición que está manteniendo el Partido Socialista, que abre la posibilidad, dentro de la legalidad, de avanzar en mayores caminos de autogobierno.
Eso es lo que dice la sentencia del Tribunal Constitucional.
Y eso es lo que ustedes no quieren oír hablar.
Ustedes quieren «España una».

Le voy a decir una cosa.
¿Sabe lo que le gusta a usted?
A usted no, a su partido, algunas cosas de lo que hacen algunos de estos que van por ahí más a la derecha extrema de la que ustedes representan.
Ustedes preferirían «España una y no cincuenta y una».
Eso es lo que… ¡Ahí estamos, claro!
Eso es lo que de verdad les gustaría.

Si por ustedes fuera se cargarían las comunidades autónomas.
(Veus) Si pudieran se las cargarían, harían una LOAPA bis para que no hubiese comunidades autónomas…

El senyor president:

Per favor.

El senyor Rubio Martínez:

.
.
.
si pudieran.

Pero efectivamente y afortunadamente eso no puede ser.

Una mayor situación de recentralización del estado no se ha vivido en estos treinta y tres años de democracia, excepto con el gobierno del señor Rajoy, aprovechando como excusa formal la crisis económica y haciendo recaer en los municipios y en las comunidades autónomas el peso, el enorme peso que está teniendo en este caso las medidas económicas que toma el gobierno del señor Rajoy.
Porque ustedes no se lo creen, ustedes no se lo creen.
Y el que menos se lo cree es el señor Fabra que no pinta en esto absolutamente nada.

Por tanto, desde ese punto de vista, le hubiéramos dicho que no, pensábamos, al presentar esta propuesta, que ustedes estarían por discutir en un marco sereno hacia donde caminar y en un marco tranquilo cuáles son las perspectivas de futuro para los valencianos y las futuras generaciones de los valencianos.
Pero no, ustedes están en este tema todavía en la época del hombre del Cromañón, exactamente en la misma situación.

Sólo les falta -no sé quién de ustedes tendrá que hacer eso- sacar ahora a pasear aquella celebre figura de Paquita la Rebentaplenaris, que tanto les gustó y que también Dios la tenga en su gloria.
No sé a qué diputada o a qué consellera le tocará transmutarse en esa figura para ir a pedir el voto en las próximas elecciones.

Muchas gracias.

El senyor president:

Gràcies a vosté, senyor Rubio.

Per a rèplica, té la paraula el senyor Ibáñez.

El senyor Ibáñez Bordonau:

Gràcies, president.

Bé, la veritat és que la falta d'arguments, senyor Rubio, ha sigut més que manifesta, no?
Jo crec que vosté.
.
.
, no ja vosté, el seu grup, hui podia haver donat un pas cap endavant, sobretot deixant clara quina és la seua postura quant a defendre la nostra comunitat, i sobretot de les ingerències que per part d'altres comunitats s'estan intentant fer ací, a la nostra terra.

Jo crec que ha quedat manifest que vostés estan «maniatats», senyor Rubio.
Hui els socialistes no són el que eren.
Jo no sé quin és el preu que vostés deuen a Compromís o a Esquerra Unida, però pareix mentira que dos grups minoritaris hagen de controlar el que fa el Partit Socialista.
(Veus)

El senyor president:

Per favor, senyories.

El senyor Ibáñez Bordonau:

Si vostés, si els socialistes en esta comunitat foren absolutament lliures per a dir i per a obrar, hui no hagueren presentat ninguna esmena, hagueren dit «sí» a la nostra proposició totalment.
El problema és quan vostés tenen el vertader deute històric en dos grups minoritaris.

Mire, vosté sense arguments, perquè no ha parlat del tema, m'ha parlat de la importància del sistema financer espanyol i valencià.
Home, que ho diga vosté hui quan ahir se va conéixer que el seu partit, que el seu govern, va pregar, quasi agenollant-se, al Fons Monetari Internacional en 2009 que no ficara en l'informe quina era la realitat del sistema bancari espanyol, home!
, s'ha de tindre molta cara.
(Algú diu: «Quina vergonya, quina vergonya!
») Però, mire, (algú diu: «¿No has leído El País?
») que vosté me parle de desmantellar la nostra.
.
.
(Remors)

El senyor president:

Per favor, senyories, guarden silenci!
(Veus) Respecten les intervencions.

El senyor Ibáñez Bordonau:

Quan vosté me parla de desmantellar la nostra comunitat, quan el seu govern, quan els socialistes, els socialistes valencians, van desmantellar l'empresa més important de la Comunitat Valenciana, que era Altos Hornos de Sagunto, també és vergonyós, senyor Rubio, també és vergonyós.

I mire, al final li he de dir una cosa.
La Comunitat Valenciana, senyor Rubio, se defén tots els dies.
No se defén en una proposició no de llei, se defén tots els dies.
I tots els dies vostés estan donant passos per a no defendre la nostra comunitat.
Perquè cada dia vostés s'estan arrimant més al radicalisme que practiquen altres grups parlamentaris.

Per tant, vosté i el seu grup tenen un problema, un problema molt gran, i és que no saben cap on van.
Però no li dediquen temps, perquè pensar pot ser costós i estan deixant que altres pensen per vostés, estan deixant-se portar de la mà de grups que el que volen és vendre la Comunitat Valenciana a mans d'altres.

I mire, jo li dic una cosa, senyor Rubio i socialistes, tenen una oportunitat històrica d'unir-se realment a un projecte d'unitat de la nostra comunitat.
Tenen una oportunitat històrica de dir sí per damunt de tot a la nostra comunitat.
Deixen de banda els fets radicals, no mesuren les accions pel grau de violència que tenen, que és el que vostés estan mesurant últimament.
Mesuren les accions per la vertadera importància del que se manifesta.

Hui ací el que s'està manifestant no és un fet, s'està manifestant un sentiment, un esperit de pertànyer a esta terra, de voler defendre per damunt de tot esta terra, de ser més valencians.
I per què no?
Vosté creu que els valencians podrien anar a manifestar-se en una cadena dins del territori de Catalunya?
No, no ho vorà.
Estic absolutament segur que no ho vorà.

Però, mire, gràcies a.
.
.
Déu, si em permet, estem dins d'un marc constitucional, d'unes normes que no se poden ni trencar ni quebrar, i sense dubte dins d'eixe marc de la Constitució espanyola el Grup Popular i el nostre govern vol dir clar i alt que en esta comunitat no se juga i que, sense dubte, qui vullga aventures independentistes que se les faça, però no en la nostra terra.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ibáñez.
(Veus)

Senyories, per a fixar posició, algun grup vol intervindre?

Senyor Blanco, té la paraula.

El senyor Blanco Giner:

La veritat és que lamente el nivell de debat polític a què estem arribant, sincerament.
(Veus) Ho lamente, ho lamente moltíssim.
(Veus) I no sé si en alguna mesura nosaltres contribuïm que açò passe, ho sentim moltíssim, moltíssim.

El senyor president:

Senyories, per favor, guarden silenci.
Respecten la intervenció.

El senyor Blanco Giner:

Jo, que anava a felicitar al senyor Ibáñez per haver parlat en valencià, perquè jo crec que és una de les maneres de defensar les nostres senyes d'identitat, utilitzar la llengua -i l'anime perquè continue fent-ho, no solament hui per a este numeret que ens ha muntat, sinó en general, en totes les seues intervencions parlamentàries-, tinc de lamentar el ridícul que ha fet en la seua intervenció, el ridícul que fa el Grup Popular amb esta proposta, que manifesta la incapacitat política d'un partit que ha de governar, perquè recolza al Consell, que té majoria absoluta en Les Cortes, que a més està gestionant les tres diputacions, les principals ciutats d'este país i que com no és capaç de solucionar els problemes reals de la gent, com damunt està assetjat per escàndols de corrupció, que tenim ja en el tribunals ja, en els tribunals, intenten llançar cortines de fum embrutant la política a un nivell realment incomparable, crec jo que incomparable.

Diu vosté que està PNL ve de molt de temps, la presenten el 21 de gener, la tornen a alçar el 21 de gener.
Per tant, sembla que quatre mesos i mig després de la cadena humana de l'11 setembre, vostés continuen pensant que és prioritari fer un debat com aquest.

Però, bé, és la línia que si el valencià ve de l'iber, del diccionari atacat perquè afirma una cosa tan científica i tan absolutament inqüestionable com que parlem la mateixa llengua a Catalunya i al País Valencià -els que la parlem-, l'intent de censurar exposicions ací a Les Corts… En general, la política fem, perquè el que vostés estan fent és política fem.

I recorda molt també aquella conjura judeomasònica del franquisme.
Quan vosté parla que ací hi han grups minoritaris que volen vendre la comunitat a…, no sé què.
Però ¿de veritat es creu allò que diu?
És que és tan ridícul, tan ridícul, tan ridícul…

Mire vosté, ahir vaig llegir jo un teletip -que no sé si era Serafín Castellano o Ciscar, no recorde qui era-, que parlava que el tripartit el que volia era els Països Catalans.
I ¿sap què?
Últimament, el partit polític que més parla de Països Catalans és el Partit Popular, està contínuament parlant de Països Catalans.
Seriosament.
Jo, al final, no sé si prendrem seriosament o en broma aquest tipus de proposicions.

He intentat fer una mena de comentari de text, de l'anàlisi textual, i m'he trobat amb dos coses cridaneres.
La primera és que parlen vostés molt de valenciania, però del que es parla constantment en la resolució és de la unitat indissoluble de la nació espanyola, fins a cinc vegades.
Una vegada en el paràgraf primer, dos vegades en el paràgraf segon, una vegada en el paràgraf quart, una altra en el cinqué i, finalment, en la proposta de resolució.
A penes en pàgina i mitja, cinc vegades parlen de la unitat indissoluble de la nació espanyola.
I no diuen res…, a penes nomenen les quotes d'autogovern.
Punt.
No diuen res del País Valencià, de la Comunitat Valenciana o del Regne de València, com vullguen dir-ho.
Del territori valencià, res.
Tot unitat indissoluble de la nació espanyola.
I això manifesta que el seu impostat i fals valencianisme no és ni més ni menys que nacionalisme espanyol, per altra banda, ben ranci, ben ranci.

I després n'hi ha una paràgraf que m'ha deixat bocabadat.
Diu el paràgraf cinquè: «En el marc del respecte a la llibertat d'expressió, es va traspassar els límits geogràfics de Catalunya i es va introduir en la Comunitat Valenciana, proclamant consignes, exhibint símbols i referències geogràfiques i lingüístiques que suposen un afront a les senyes d'identitat valencianes.
» En el marc del respecte a la llibertat d'expressió.

Jo no sé com entendre este paràgraf, crec que està mal construït, perquè, per una banda, el que podria pensar és que ¿està dient que la llibertat d'expressió va traspassar els límits geogràfics de Catalunya i es va introduir en la Comunitat Valenciana?
(Veus) Perquè nosaltres no tenim dret a la llibertat d'expressió?
¿Els catalans, valencians, o holandesos o -no sé- nascuts en Surinam no tenen dret a la llibertat d'expressió?
¿No poden manifestar-se perquè vullguen, pels símbols que consideren, precisament emparats per eixa Constitució que vostés diuen defendre?
¿Volen dir en este paràgraf que va traspassar la llibertat d'expressió els límits geogràfics de Catalunya i es va introduir en la Comunitat Valenciana?
¿És que vostés no volen que regisca eixe dret fonamental en la Constitució ací?
Sincerament.

O ¿el que volen dir és que en el marc de la llibertat d'expressió, en el marc de la llibertat d'expressió, eixa manifestació, a banda de fer-se en Catalunya, es va fer també en la Comunitat Valenciana?
És els mateix que va dir el Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana, revocant la prohibició de la Delegació de Govern a Castelló, que el marc de la llibertat d'expressió ha de prevaldre, en este cas, sobre els seus prejudicis, els seus interessos partidistes, més enllà del que pensem cadascú respecte a les nostres afinats nacionals, sobre les propostes polítiques que pugam fer perquè la configuració de l'estat siga d'una manera o d'una altra.
Nosaltres rebutgem este tipus de política fem, i ho fem sense esmenes, sense cap tipus d'esmenes.
No tenim vergonya, no tenim cap problema en dir la veritat.

El senyor president:

Pregue finalitze, senyor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Açò és ridícul, absolutament ridícul.
I ¿damunt acaben dient que van pertorbar la convivència pacífica?
¿Quina convivència pacífica?
Són vostés els que estan tractant …

El senyor president:

Pregue finalitze.

El senyor Blanco Giner:

…d'enfrontar contínuament els valencians entre si, i també els espanyols entre si, fent el ridícul únicament per tapar les seues vergonyes, perquè no poden ni (inintel·ligible) …

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Blanco.

Senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Estan vostés molt desesperats, la veritat, ¿eh?
, estan molt desesperats.
Jo no sé si són les enquestes d'opinió, que, efectivament, hem pagat els valencians i valencianes, que té el senyor Ciscar, que no mos ho dóna, que estan sentenciats, que algun dia mos ho donaran quan ho ratifique, efectivament, un altre òrgan judicial d'instàncies majors, que és el TSJ.
O és l'enquesta de la Ser, o no sé molt bé… Estan molt desesperats, però extremadament desesperats.

Vull dir, vostés diuen: «No, lo que hoy queremos venir aquí a decir es que cada grupo diga lo que piensa, perquè és que esta actitud que se mantingué l'11 de setembre de 2013 està latent entre les seues senyories.
» Jo puc prometre que d'este tema, si volen, ja no parlem en tota la legislatura, ni la que ve tampoc.
No estará en mi actitud latente en lo que queda de legislatura, perquè a mi la veritat és que este tema m'importa res, o poc.
M'importa poc i res.
La meua activitat aquí latent és, efectivament, trobar mesures per a eixir de la greu situació d'emergència econòmica i social que estan patint els valencians i valencianes.

Miren, podríem riure-mos, i molt, d'esta proposta, podríem fer gala del que conduïx esta proposta, la seua desesperació i com vostés estan absolutament derrotats políticament, però fixen-se vostés que a mi me sembla una falta de respecte.
Fer riure d'açò, perquè dóna per a riure i per a riure-mos, i com, efectivament, ara de sobte les senyes d'identitat.
.
.
, el senyor Ibáñez parla en valencià quan no ha parlat en tota la legislatura en valencià ni en el ple ni en les comissions.
.
.
I és la primera vegada porque de repente le ha entrado un sentimiento supervalencianista i aleshores té de parlar en valencià perquè quede bonic.
Vull dir, és que és tan lamentable i tan vergonyós.
.
.

I podríem fer broma si no fóra perquè de veritat jo crec que vostés avui deurien fer una reflexió, anar-se'n a sa casa amb això de fer eixes reflexions que fan vostés, i mea culpa i tal.
.
.
I pensar que hi ha valencians i valencianes (veus) que no tenen per a donar de menjar als seus fills, ¿eh?
Pensar en eixes persones i posar-los cara, i posar-los cara als seus fills i que els seus estómacs, si se poden, que se contraguen, perquè és una vergonya que vostés avui estiguen parlant d'estes coses en Les Corts, quan no li interessa absolutament a ningú.
I ser valencià significa mirar i posar cara a eixes persones que tenen per a donar-li de menjar als seus fills, (veus) que els van a tirar de sa casa.
Persones que han de tancar els seus treballs, que amb tota la humilitat han estat treballant i treballant perquè esta situació que han generat vostés (veus) els estiga duent a la ruïna, a ells i a les seues famílies.
O persones que no poden consumir, per exemple, per por que demà perdran el treball.

¿De què estem parlant, de què estem parlant?
¡Tant de bo!
, de veritat, se'n vagen a sa casa i facen eixe mea culpa i el seu estómac se contraga un poquet, quan els posen cara a estes persones, perquè no han tingut vostés ni la mínima decència, ¿eh?
, ni la mínima decència de parlar d'altres temes, que se podien haver fet declaracions amb contundència quan han significat assenyalar membres del seu partit.

O ¿és que, senyor Rubio, no mos enrecordem que feren secretari general del Partit Popular un senyor que va negar públicament en un article l'holocaust nazi, eh?
¿Quants xiquets jueus van morir en eixe holocaust nazi i vostés feren secretari general del Partit Popular un senyor que va negar públicament (veus) en un article d'un diari de major tirada.
.
.

El senyor president:

Senyora Molla, atenga's a la qüestió, per favor.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
d'informació, l'holocaust nazi?
(Veus)

El senyor president:

Atenga's a la qüestió.

La senyora Mollà Herrera:

I aquí, aquí se va portar (veus) una proposta, se va votar una proposta.
.
.

El senyor president:

Per favor, senyories, guarden silenci.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
per a reprovar a totes les persones que feien apologia nazi i vostés votaren en contra.
(Veus) Vostés votaren en contra.

El senyor president:

Senyora Mollà, atenga's a la qüestió.
(Veus)

La senyora Mollà Herrera:

O, per exemple, no han sigut capaços.
.
.

El senyor president:

Senyor Moreno, el cride a l'ordre per segona volta.
I l'advertisc que a la tercera l'expulsaré.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
de reprovar l'actitud de l'arxiconseller que va robar els diners que anaven a projectes per a xiquetes violades i infectades de sida (inintel·ligible) .
.
.

El senyor president:

Senyora Mollà, pregue s'atenga a la qüestió.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
i ahí el tenen, ahí el tenen, votant a favor de les seues propostes.
(Veus) Estes porten-les al ple i ja vorà què vota el senyor Blasco en este pacte que tenen amb vostés.
(Veus) No han tingut ni la vergonya de fer estes coses i ara mos demanen.
.
.
, el què, el què mos demanen, (veus) el què, el què.

El senyor president:

Senyories, per favor, guarden silenci.

La senyora Mollà Herrera:

¿Açò?
Miren, damunt el dia que hem estat parlant que un vicepresident vulnera la Constitució espanyola, negant, com a dret fonamental, la informació a què tenen dret estos parlamentaris per a realitzar la nostra tasca en estes Corts.
El mateix dia, una hora després.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
vostés agafen la Constitució espanyola, fan aixina (se sent un soroll com si trencara un paper) i després la trauen i la tornen a reconstruir, quan els interessa.
(Veus)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Mollà.
(Veus)

Si no hi ha més intervencions, senyories.
.
.
.
(Veus) Senyora Mollà, senyora Mollà, per favor.
Senyora Mollà, vosté parla més fora de micro que amb el micro.
(Veus) I jo li pregue.
.
.

La senyora Mollà Herrera:

Vullc que quede constància que la senyora Bonet m'ha dit que sóc una teatrera.

El senyor president:

Senyora Mollà, la cridre a l'ordre.

La senyora Mollà Herrera:

Perquè quede constància, perquè jo parle amb micro també.

El senyor president:

La cride a l'ordre, senyora Mollà.

Senyories, finalitzat el debat, passem a votar la iniciativa que ha defensat el senyor Rubio.
¿Vots a favor de la iniciativa?
Gràcies.
(Veus) Perdó.
El senyor Rubio no ha presentat ninguna iniciativa, ha presentat una esmena que ha segut rebutjada pel senyor Ibáñez.
És que.
.
.
(Veus) Perdone, dic que perdone.
Perdone.
(Veus) És la iniciativa que ha defensat el senyor Ibáñez.
¿Vots a favor de la iniciativa?
A mi m'estranyava que votara.
Gràcies.
¿Vots en contra?
Gràcies.
7 vots en contra i 8 a favor, queda aprovada.

Senyories, la presidència agraïx la col·laboració de totes les seues senyories i dels servicis de la cambra.
I s'alça la sessió.

(S'alça la reunió a les 12 hores i 35 minuts)