DS-018%20macro.html





Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 21 de novembre de 2011.
Comença la sessió a les 13 hores i 6 minuts.
Presideix el president de les Corts Valencianes, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer.
Sessió plenària número 14.

El senyor president:

S’obri la sessió del següent ple.

Proposta de resolució d’interposició d’un recurs d’inconstitucionalitat contra la disposició final primera del Reial decret llei 12/2011, de 26 d’agost, pel qual es modifica la Llei 1/2000, de 7 de gener, d’enjudiciament civil, per a l’aplicació del conveni internacional sobre l’embargament de vaixells, i es regulen competències autonòmiques en matèria de policia de domini públic hidràulic, i que, al seu torn, modifica l’article 94 del text refós de la Llei d’aigües aprovat pel Reial decret legislatiu 1/2001, de 20 de juliol, presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 7.
285, BOC número 31)

El senyor president:

Punt únic: proposta de resolució d’interposició d’un recurs d’inconstitucionalitat contra la disposició final primera del Reial decret llei 12/2011, de 26 d’agost, pel qual es modifica la Llei 1/2000, de 7 de gener, d’enjudiciament civil, per a l’aplicació del conveni internacional sobre l’embargament de vaixells, i es regulen competències autonòmiques en matèria de policia de domini públic hidràulic, i que, al seu torn, modifica l’article 94 del text refós de la Llei d’aigües aprovat pel Reial decret legislatiu 1/2001, de 20 de juliol, presentada pel Grup Parlamentari Popular.

En primer lloc, per a la presentació i torn a favor de la proposta de resolució, té la paraula l’il·lustre diputat senyor David Serra, en representació del Grup Parlamentari Popular per un espai de deu minuts.

El senyor Serra Cervera:

Con la venia de la presidencia, señorías.

Mis primeras palabras que sirvan de felicitación para todos los grupos parlamentarios de estas Cortes por la representación obtenida en las últimas elecciones celebrada ayer domingo y felicitar, a su vez, al conjunto de la sociedad valenciana por el comportamiento democrático que tuvieron (aplaudiments), y de manera, señorías, de manera especial a los grupos minoritarios por haber obtenido representación.
Y con la misma sinceridad y con la misma alegría y sentido de la responsabilidad el grupo mayoritario tiene veinte veces más motivos para sentirse satisfecho y orgulloso del apoyo y del respaldo de la sociedad valenciana.
(Aplaudiments)

Señorías, al grupo mayoritario de la oposición le digo: en nombre de mi grupo, absoluto respeto institucional y apoyo.
Ocurra lo que ocurra, tendremos la misma actitud que tuvimos con el anterior líder de los socialistas valencianos que desde estas filas fue modélica y ejemplar la actuación de respeto total y absoluto a su grupo y a su partido.
(Aplaudiments)

Señorías, hoy venimos a hablar de un tema muy importante –el líder de la oposición no nos acompaña en este instante– y venimos a hablar de agua.
En el minuto cero de una legislatura que comienza de manera inmediata, el Grupo Parlamentario Popular y el gobierno del presidente Fabra están aquí con una iniciativa para defender el agua en la Comunidad Valenciana; y en el minuto cero, de hace siete años y medio, la primera decisión del gobierno socialista de España fue derogar el trasvase del Ebro.
Esa es la diferencia y ese es el compromiso que unos y otros tenemos con los problemas de la Comunidad Valenciana.
(Aplaudiments)

Señorías, hoy venimos a hablar de un decreto ley, de un decreto ley que, para que vean lo riguroso que ha sido –y es– el gobierno en funciones de España, aprobó un 26 de agosto y llegó a las Cortes Generales –y lo digo alto y claro: el Grupo Parlamentario Popular no respaldó– en el cual hablaba sobre la aplicación de un convenio internacional sobre el embargo preventivo de buques y, a la vez, hablaban de la regulación de las competencias autonómicas en materia de policía del dominio público hidráulico.

Señorías, ¡qué rigor a la hora de legislar!
¡Qué rigor a la hora de modificar leyes fundamentales que nos afectan, en este caso, al conjunto de los españoles!
Por eso la iniciativa que hoy traemos aquí de interponer un recurso de inconstitucionalidad contra una parte de ese decreto ley que nos afecta al conjunto de la sociedad valenciana.
No estamos de acuerdo, señorías, en que fruto de un desorden competencial que ha venido generando el Gobierno de España a lo largo de los últimos siete años y medio, fruto de tener una visión absolutamente partidista y partidaria de las necesidades de nuestro país y fruto de la coyuntura parlamentaria se haya cambiado de aquel famoso «café para todos» en las reformas y creación de los estatutos de autonomía para la barra libre –que paga otro, pero barra libre– y crear un desaguisado competencial, en este caso en la materia hidráulica.

Señorías, este decreto ley viene para intentar subsanar la serie de arbitrariedades competenciales que generó el Gobierno de España, el gobierno socialista, cediendo ante unas comunidades unas competencias y, ante otras, otras distintas, y consiguiendo que unos elementos, en este caso como es la unidad de cuenca hidrológica se rompiese y se fragmentase en función y en intereses de lo que ocurría en cada momento, y no estamos de acuerdo.

Y, hoy, aquí, venimos por primera vez en estas Cortes a utilizar el recurso de inconstitucionalidad que creemos que es necesario, es justo y va a ser muy positivo porque ese decreto ley es inconstitucional lo mires por donde lo mires para poder sacar adelante una reforma que va a acabar con la arbitrariedad y con el desaguisado que, una vez más, el gobierno socialista ha conseguido poner e instaurar en la legislación nacional en materia de aguas.

Estamos ante un decreto ley que rompe e incumple la Directiva marco del agua, estamos ante un decreto ley que rompe e incumple la Ley de aguas, afectando –como he dicho– al principio de unidad de cuenca, y, lógicamente, un decreto ley que vulnera, lo mires por donde lo mires, principios constitucionales básicos como la solidaridad y principios básicos como el del artículo 86.
1 de nuestra Constitución, donde habla de que un decreto ley tiene que tener y debe de concurrir las notas de extraordinaria y urgente necesidad, y en este parte –que nosotros queremos que se recurra– no se da bajo ningún concepto.

Señorías, junto con el incumplimiento en este caso de la Directiva marco del agua, junto con el incumplimiento de la Ley de aguas, la deslealtad institucional hacia nuestra tierra.
No se nos ha dado participación a la Comunidad Valenciana, afectada de lleno, y no se les ha dado participación a ninguna comunidad autónoma.
Se ha querido hurtar el debate que marca la ley, el debate preceptivo, aunque no sea vinculante, en los foros como el Consejo Nacional del Agua.

Señorías, eso significa que la falta de voluntad, la falta de acuerdo, la falta de diálogo en este caso ha sido patente, única y exclusivamente para que el señor Rodríguez Zapatero pudiese salvar los tratos in extremis ante la Junta de Andalucía o ante otras comunidades autónomas donde había claudicado en reformas estatutarias que el Tribunal Constitucional en sendas sentencias ya había dicho que esas cláusulas y esos preceptos eran inconstitucionales.
Un mal favor más a los valencianos.

A mí me gustaría que, hoy, aquí, no hubiese turno de réplica y que cada uno fijase su posición con la discrepancia que tuviésemos en política hidráulica.
Me gustaría que no hubiese turno de réplica porque eso sería muy positivo, que nadie fijase en contra su postura ante este recurso de inconstitucionalidad que creemos que estas Cortes saquen adelante y puedan presentar, y que cada uno, tenga la postura que tenga, pero que vayamos a una.
No me gustaría ni sería bueno que el principal grupo de la oposición se quedase solo, solo en una postura en contra ante esto.

Señorías, los socialistas han hecho un flaco favor a la Comunidad Valenciana a lo largo de estos últimos siete años y medio de gobierno socialista.
Los motivos para este recurso de inconstitucionalidad, desde el punto de vista material y formal, son innumerables.
La legitimación de estas Cortes nadie la pone en duda porque no la pueden poner en duda.
Y, en estos momentos, hablamos de casuística pura y concreta en la cual, en el caso de que no actuásemos así, nos encontraríamos con que la comunidad de Aragón sería la que llevaría y gestionaría el control y la protección de las aguas que en estos momentos afluyen a nuestro territorio desde el Turia, Mijares o Palancia, y en un futuro también podría ser la comunidad de Castilla–La Mancha o Murcia las que ejercieran esa competencia –porque la podrían llegar a tener– sobre las aguas de Júcar o del Segura.
Y no estamos dispuestos, alto y claro, no estamos dispuestos.
(Aplaudiments)

Señorías, no es necesario chillar para convencer, no es necesario chillar para tener la razón, pero sí que es necesario ser firmes en los principios y en las convicciones cuando representas a un territorio como el nuestro de más de cinco millones de personas en una materia clara y necesaria como es la del agua.

Señorías, preceptos constitucionales como el 149.
1 donde deja muy claro que la competencia en estos momentos sobre la legislación, la ordenación y la concesión de los recursos y aprovechamientos hidráulicos, cuando las aguas discurran por más de una comunidad autónoma, las tiene el estado, las tiene el estado.
Y es lo que queremos, que el Gobierno de España gobierne, que decida, que asuma las competencias que quiera, pero que no renuncie a las competencias que son de todos los españoles, porque eso es así.
Cuando los ríos circulan por más de una comunidad autónoma no podemos ni debemos permitir que sobre el caudal, sobre el río y sobre las facultades de policía decida única y exclusivamente una comunidad autónoma.
(Aplaudiments) Todos tenemos algo que decir y todos tenemos mucho en estos momentos que presentar sobre los mismos.

Señorías, la Ley de aguas requiere y marca –como ha dicho antes– diálogo, acuerdo y, en este caso, que hayan pronunciamientos sobre el tema.
Aquí nadie ha hablado, excepto un decreto ley, un 26 de agosto.
Es un estilo de gobierno que no nos gusta y es un estilo de gobierno que no les gusta a los españoles, como así lo dijeron ayer.
No les gusta el decretazo y no les gusta el decreto ley.

Lo único que hoy pedimos aquí es que se sumen todas las formaciones políticas junto con los que queremos defender legítimamente los derechos de los valencianos, que no es ni más ni menos que a tener el agua en calidad, en cantidad y a un precio razonable para nuestros agricultores, para nuestros campos y para el uso de las personas en la Comunidad Valenciana.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Serra.

Per al torn en contra, pel Grup Parlamentari Socialista, té la paraula el senyor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, president.

Senyories.

Hui, este recurs d’inconstitucionalitat que debatem no té cap sentit.

Tant este recurs, com l’aprovat pel Consell el passat divendres, amb un informe del jurídic consultiu, aprovat un dia abans i que nosaltres no coneguem, no tenien altra finalitat que despistar i amagar la seua renúncia a exigir el transvasament de l’Ebre; no tenien altra finalitat que confondre els valencians sobre els huit anys d’enganys amb el «agua para todos» i un transvasament que ha desaparegut del seu programa electoral.
Per cert, encara me pregunte què fa en els pressupostos de 2012 la Fundació Agua para Todos.
No tenien altra finalitat, senyors del Partit Popular, que emborronar la seua ambigüitat sobre la continuïtat del transvasament Tajo–Segura.

Ahir, vostés guanyaren les eleccions.
Tinguen la dignitat d’acabar amb esta farsa d’una volta per totes.
Retiren estos recursos.
Anul·len el decret llei amb la majoria parlamentària que tenen a partir d’estos moments i no comencen la legislatura plantejant recursos que només tenien com a finalitat traure rèdit electoral.

Senyories, este decret llei del Govern d’Espanya fou convalidat pel Congrés dels Diputats, com bé ha dit el senyor Serra, amb 182 vots a favor, 5 en contra i 150 abstencions del Partit Popular, com ha dit el senyor Serra.

Com el decret llei es va convalidar amb l’abstenció del Partit Popular, inclosos els diputats valencians del seu partit, molt patriotes, evidenciant així el seu doble discurs que tenen en matèria d’aigua, no voten en contra de la convalidació i, ara, el recorren.
És a dir, per a recórrer–lo, el més lògic, senyor Serra, havera segut votar en contra de la convalidació, no abstindre’s.
El mateix doble discurs que amb l’Ebre i el Tajo–Segura, exactament el mateix.

Però miren, el decret llei afecta, com no pot ser d’altra forma, les comunitats autònomes que tinguen definides als seus estatuts les competències que ens referim, i tots ells aprovats per grans majories, inclosos els diputats del Partit Popular, tant en l’àmbit autonòmic, com en les Corts espanyoles.

I saben què?
Que la Comunitat Valenciana disposem també d’eixes competències, que ara vostés no volen, per l’anomenada «clàusula Camps».
I ara ens demanen a nosaltres que recolzem un recurs per a no rebre una competència que figura en el nostre Estatut d’autonomia, senyor Serra.

Senyors del Partit Popular, és que ara ja no volen, com he sentit abans al senyor Costa, ser més que ningú, però tampoc menys que ningú?
Ja no volen això?
És que ara esta nova etapa, que comença en uns pocs dies, ja no volen els mateixos sostres competencials que la resta d’autonomies?
Ja no els volen?

Plantegen el recurs d’inconstitucionalitat en base a tres arguments.

El primer, que eixa transferència trenque els principis de la unitat de conca i de gestió establerts en la nostra legislació d’aigües i en la directiva marc europea.

El segon, que podria vulnerar la llei al no obtindre els informes del Consell Nacional de l’Aigua i del Consell Assessor de Medi Ambient, que són, com ha dit molt bé el senyor Serra, preceptius, però no vinculants.

I, per últim, perquè hipotèticament no han estat justificats els motius pels que concorren les circumstàncies.
.
.
, extraordinària i urgent necessitat.

Respecte al primer punt vull dir–los que la conca, com a unitat de gestió, no impedix que siguen diferents administracions les que porten a cap les accions físiques sobre els cursos fluvials que la conformen, sempre que els objectius i els mètodes per aconseguir–los siguen definits en tot l’àmbit de la conca per una única administració competent: estatals en els rius intercomunitaris i autonòmica en els rius intracomunitaris.

Per cert, algunes autonomies ja exerceixen estes competències a través d’encomandes de gestió –com vosté, senyora consellera, sap molt bé– de les corresponents confederacions hidrogràfiques sense que vostés hagen fet cap objecció a eixes encomandes de gestió de les autonomies que estan fent estes tasques de policia fluvial.

Però què és el que passa?
El que passa és que vostés, amb la seua poca voluntat d’assumir responsabilitats, estenen el concepte d’unitat de conca fins el punt de no voler assumir cap competència en matèria d’aigua.
Amb la seua poca voluntat d’assumir competències, seguixen mantenint que la unitat de conca obliga a mantindre junts a determinats rius valencians.
I ahí, senyories, enllacem amb intencionalitat d’esta proposta que hui debatem, a banda d’amagar la seua renúncia al transvasament de l’Ebre.

Per què si els valencians decidim tindre al nostre Estatut les mateixes competències en aigua que Aragó, Andalusia o Catalunya, ara que comencem a aconseguir–les amb este decret llei, ara vostés no les volen i volen recórrer–ho?

Per què eixa insistència en no aplicar el nostre Estatut d’autonomia en matèria hídrica?
Per què eixa insistència en no voler rebre cap competència en matèria hídrica?

Perquè vostés parlen molt d’aigua, però no volen assumir cap responsabilitat.
És veritat, senyora consellera, no volen assumir cap responsabilitat en matèries d’aigua.

I sap per què no les volen assumir?
No les volen assumir perquè no tenen més política d’aigües que tirar la culpa als altres d’allò que vostés són incapaços de resoldre.
(Aplaudiments) Per això no volen assumir competències d’aigües.
«Que ho faja l’estat i nosaltres tirarem la culpa a l’estat», com en tot el que fan ací en esta comunitat.

Perquè la política d’aigües és política territorial, és model de país, és compromís amb el territori i, per desgràcia, el seu compromís, senyora consellera, senyor Serra, és amb vostés mateixos.
Ni amb el país, ni amb el territori, ni amb la comunitat; amb vostés mateixos és el vostre compromís.

En segon lloc, diuen que el decret llei convalidat podria vulnerar la llei en no obtindre l’informe del consell de l’aigua i no haver consultat al Consell Assessor de Medi Ambient.

Volen que els recorde, senyors del Partit Popular, com el govern d’Aznar, en 2003, va fer la transposició de la directiva europea de l’aigua a l’ordenament jurídic espanyol?
A través de la llei d’acompanyament als pressupostos!
Aixina feren vostés la transposició, aixina.

Vostés sí que són els campions, senyor Serra, (veus) de moltíssimes coses.
Però, sens dubte, no estan legitimats per a parlar de participació pública, senyor Maluenda, ni molt menys, en matèria d’aigües.
Estan legitimats per a molt poquetes coses.

Són els mestres en actuar al marge de la participació pública.
I ahí tenen suspés pel Suprem el pla d’ordenació dels recursos forestals, senyor Marí, ahí tenen suspés pel Suprem el pla d’ordenació dels recursos forestals del que jo crec que vosté sap alguna cosa de tot això.
Són els campions en participació pública, el seu partit, el seu grup.

I, en tercer lloc, totes les mesures del reial decret estan justificades com extraordinàries i urgents, tant al seu preàmbul, com en el compliment de l’article 86.
1 de la Constitució, senyor Serra, encara que vosté s’enteste en dir que no.

Senyories, no anem a recolzar el seu recurs.
No anem a col·laborar amb la seua estratègia d’engany i confusió.
No anem a seguir col·laborant amb la seua estratègia d’engany i confusió absolutament per a res, senyor Serra i senyors del Partit Popular.
No anem a ser el típex que els ajude a tapar tanta mentira als valencians, no anem a ser el típex.

Assumisquen la responsabilitat de les seues decisions; assumisquen–la, senyora consellera.
Tenen competències d’aigua?
Assumisquen–les, assumisquen–les i exerciten–les, i no fugen de les competències d’aigua que els assigna un estatut que per la clàusula Camps tenen, i tenen la competència d’assumir–les i exercitar–les.

I si algun dia, senyora consellera, decidixen pegar el pas avant de col·laborar a l’ordenació de la competència en matèria d’aigües en la Comunitat Valenciana, vull que sàpia que ahí sí que mos trobaran als socialistes valencians.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el president, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Signes.

Per al torn de rèplica, té la paraula.
.
.
No hay turno de réplica.
Pues, fijación de posición.

Señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Bé, la veritat és que estem fent ací un tràmit que no deixa de ser un gest perfectament inútil, perquè resulta que el recurs d’inconstitucionalitat ja està posat pel Consell davant del mateix Tribunal Constitucional, està aprovada la seua posada en això.

Ací resulta que el Partit Popular es veu que va fer una errada de càlcul, i en el moment que s’adonen que el dia que es debat el recurs d’inconstitucionalitat és després de les eleccions, diuen: «Ui!
Si després de les eleccions, ja no mos aprofitarà per a res, perquè no tindrà ningun valor», perquè açò no té altre valor que el valor de caràcter propagandístic.

I miren, adopten, com sempre, una mesura de caràcter electoralista que és el divendres avançar, presentar o acordar la presentació del recurs.
I, per tant, el que fem hui ací no té absolutament ningun valor que no siga un valor de donar un cert ressò mediàtic a esta proposició.

Nosaltres pensem que, efectivament, sent generosos, el decret que es pretén recórrer o que va recórrer el Consell i que es pretén que també recórrega Les Corts, com a mínim, i sent molt generosos, es tracta d’un error; error de procediment greu del govern central, fet en una època absolutament destarifada, en ple mes d’agost, amb foscor, per un procediment d’urgència absolutament injustificat i, a més, amb un decret sense els tràmits d’informació pública, transparència i consultes preceptives del Consell Nacional de l’Aigua, per tant, incomplint els principis traslladats a la legislació de l’estat que emanen del conveni d’Aarhus i de la Directiva marc de l’aigua.
Efectivament, tot això.
.
.

Supose que per eixa raó, supose que per eixa raó, el PP, evidentment, no va a recolzar això, però tampoc se va a oposar.
Supose que serà per eixa raó, fonamentalment perquè totes estes coses.
.
.
–és a dir, fer coses en agost, ocultar els debats, saltar–se tràmits d’informació pública, saltar–se el conveni Aarhus–, totes estes coses són procediments habituals en el Consell del Partit Popular, procediment habitual.

I no es preocupen, que prenem molt bona nota d’açò, eh?
, prenem molt bona nota d’açò.
Perquè vostés, com açò ho tenen per habitual, ara, cada volta que diguen: «Miren, vostés el que estan fent ara és el mateix que van denunciar quan van presentar el recurs d’inconstitucionalitat davant de Les Corts i està per escrit en la seua pròpia proposta.
»; si no, miren ara la llei d’acompanyament que debatrem el proper dijous les coses que hi hauran.
(Remors)

Efectivament, l’argumentació que presenta el Consell és correcta.
Però creem que la millor forma d’esmenar açò no és la presentació d’un recurs.
Vostés ara, el mes de desembre, supose que prendran possessió del govern de l’estat i ho tenen més fàcil: el decret que s’ha creat, el decret.
.
.
es deroga, i punt.
S’ha acabat!

Si vostés tenen clar que el Partit Popular està d’acord.
.
.
–el Partit Popular en Espanya– està d’acord amb el que vostés defenen ací, doncs està molt clar, només han de demanar–li al senyor Rajoy que, quan entre, una de les primeres coses que faça és llevar este decret que no és adequat.

I si entrem en el contingut, el problema fonamentalment no es tracta tant, no es tracta tant del fet en si de tindre o no la política.

El decret, de fet, –el decret, em referisc al decret del govern– és tan parc en paraules pel que fa al seu contingut que ni tan sols es molesta de tractar de justificar la urgència o de fer eixa barreja que fa entre dos lleis que tenen poc a vore una amb l’altra.

Però la qüestió de fons, és a dir, la descentralització de les competències en les conques hidrogràfiques intercomunitàries, no és el problema.
El problema no és si es transferixen o no les competències, sinó com es transferixen les competències.

El problema és el model d’organització, perquè és de suposar que les competències poden estar transferides quan n’hi han estatuts d’autonomia que ho demanen, ho tenen inclús en el propi Estatut de la Comunitat Valenciana.

Per tant, el problema no és si anem a tindre o no les competències transferides, sinó com va a organitzar–se eixa transferència de competències i com anem a organitzar un model de policia d’aigües.
I eixe és el gravíssim problema, que es transferixen les competències, però no es genera prèviament un model per a organitzar els possibles problemes que vagen a eixir d’eixa transferència.

I, per tant, entenem que això és el que s’hauria de resoldre, i no la pròpia transferència.
No estem d’acord en el decret, però evidentment tampoc no podem recolzar la postura que du ací el Partit Popular, perquè estem en una postura electoralista que no respon al contingut adequat del decret, i sense dubte és un tràmit absolutament inútil.
Per tant.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Torró.

El senyor Torró Gil:

.
.
.
anunciem la nostra atenció a aquesta proposició.

El senyor president:

Per a fixació de posició, pel Grup Parlamentari Compromís, senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Serra, li arreplegue la felicitació i li la transmet també, en nom del nostre grup, pels resultats que han obtingut el seu partit, i bé, i el desig que feina tenen, que faça bé, que tenen una feina important a fer ací.

Bé, coincidint en part també en les actuacions que ens han precedit, he de dir que, efectivament, crec que açò també està portant–se en un moment, i s’ha portat d’una manera que sempre es dóna a fer una publicitat dels (inintel·ligible).
.
.
No obstant, quan hem entrat el Grup Compromís ha dit que farà la votació en funció d’allò que està escrit, que es diu i que significa, malgrat que puguem estar en desacord, també d’altres coses.
Per tant, és dir, què es diu ahí?
Què es diu?
Que es vol imposar un recurs d’inconstitucionalitat contra la disposició final primera del Reial decret llei 12/2011, de 26 d’agost, pel qual es modifica el text refós de la Llei d’aigües, aprovat pel Reial decret 1/2001, de 20 de juliol.
Nosaltres ahí estem d’acord, estem d’acord.

Pensem que allò que se va determinar no es pot disfressar baix el nom de «competències».
No es pot disfressar baix el nom de si volem o no volem competències.
Clar, ja ho he dit en esta cambra, competències les vull totes, totes.
No obstant això, no hem d’oblidar quan parlem de fluxos, parlem d’aigua, parlem de trens, parlem de comunicació, que el concepte de flux s’aplique a tot.
Però hi ha una diferència, el flux d’aigua només va en una direcció, només va en una direcció.
I no oblidem que el País Valencià està situat en el curs baix.
I, per tant, els rius que arriben ací arribaran després de travessar la nostra comunitat.
Si la decisió està només en les comunitats, això no ho podem acceptar de cap de les maneres.

Pensem que és un acord que es va prendre en el seu moment, es va prendre un acord per afavorir, per afavorir o per rectificar una sentència que afectava l’estatut d’autonomia d’Andalusia, o dos, és igual.
El fet és unes sentències que afectaven ahí.
I, per tant, s’actua a favor d’eixa situació.

A nosaltres el que passa en Andalusia, jo li dic, bé, més o menys.
Però això ens afecta també a nosaltres.
El que passa a Castella–la Manxa sí que ens afecta a nosaltres.
Ací mateixa, en l’anterior legislatura, vam debatre un dia, a proposta meua, la situació que tenien a l’Ajuntament d’Albacete per la pèrdua també de la situació de l’embassament d’Alarcón, eh?
Ho recordaran les senyories que estaven presents en aquell moment també.

Tenim conflictes.
Indubtablement això ens perjudica.
I no es pot disfressar sobre el tema de les competències.
Ningú més que el Grup Compromís voldrà més competències per al nostre país, però en este moment això no podem permetre–ho.
No podem permetre–ho perquè s’ha fet amb nocturnitat i traïdoria, però també he de dir que no menys, no menys que el Partit Popular en el seu moment, quan fa la transposició de la directiva marc d’aigua, la directiva europea, a la legislació espanyola, també ho va fer en la mateixa manera, de la mateixa manera, afegint als pressupostos generals de l’estat en la llei d’acompanyament.

Per tant, el problema és que els procediments que en este moment ha fet el govern de l’estat, el govern socialista de l’estat, són els mateixos procediments que també el Partit Popular ha utilitzat per a portar–mos ací.

Mire, està clar, està clar.
Però, mire, també és veritat que vostés saben que no tenim coincidències en el que és la política hídrica que volem portar ací.
No tenim coincidències.
Està clar que vostés utilitzen una paraula que sintetitza molt, allò de «agua para todos».
Sí, correcte, però no per a tot, no per a tot.
Definim, ací no se parla d’açò.
Però estem parlant d’això.

Mire, i sense dubte, sense dubte.
.
.
I, mire, abans se mos tirava per cara una cosa d’un conflicte judicial, abans, en una de les intervencions anteriors, sols estem plantejant ara precisamentâ¦ també donar un pas judicial, no?
Mire, ací, abans, això no pot ser que se mos diga aixina.
Mire, quan una persona se sent afectada en els seus drets acudix a la justícia.
Abans se mos dia a nosaltres, a Compromís, en un conflicte amb Carlos Fabra, se mos ha dit, mire, el conflicte aquell era –faig una similitud– un problema d’utilització d’imatge que ha considerat que estava afectat i ha demanat 30.
000 euros Carlos Fabra d’indemnització.
El jutjat diu que 3.
000.
Nosaltres no estem d’acord, fem un recurs, perquè considerem que el jutjat ha valorat excepcionalment el que és el valor de l’honorabilitat de Carlos Fabra.
I, com no estem d’acord, recorrem i diem «no és tant, és menys».
Doncs ací estem fent exactament el mateix.

Mire, però vostés tenen un altre, un altre.
.
.
Sí, sí, estem fent el mateix procediment.
Però vostés tenen un altre.
.
.
Disculpe, una qüestió bàsica.
Avui no és 20, ni 19 ni 17, avui és 21.
I vostés van per la via judicial.
I nosaltres diem: sí, també.
.
.

El senyor president:

Vaja concloent, senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

.
.
.
–de seguida, senyor president–, sí, també.

Però no obliden una cosa.
Vostés, avui, tenen un altre camí que és el legislatiu en la majoria que tenen.
I això se modifica més ràpidament que per la via judicial pel legislatiu.
I nosaltres els exigim, els exigirem, avui no, que no són govern, els exigirem en el seu moment, quan vostés tinguen confeccionada eixa majoria, que actuen, abans que per la via judicial, actuen també per la via legislativa, que és la més ràpida per a solucionar este conflicte.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Pañella.

Acabat el debat, iniciem la votació.
Comença la votació.
Per 58 vots, sí, 32, no, i 4 abstencions, queda aprovada la proposta de resolució d’interposició d’un recurs d’inconstitucionalitat.

S’alça la sessió.

(S’alça la sessió a les 14 hores i 42 minuts)