Medi%20Ambient%137517.06.12%20macro.html





Comissió de Medi Ambient realitzada el dia 12 de juny de 2012.
Comença la reunió a les 17 hores i 32 minuts.
Presideix el diputat senyor Andrés Antonio Ballester Costa.
Reunió número 9.

El senyor president:

Damos comienzo a la Comisión de Medio Ambiente, Territorio y Vivienda.
Para ello tiene la palabra el secretario para ver si tenemos quórum.

(El secretari passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

Muchas gracias, señor secretario.

Antes de dar comienzo, notificarles a los portavoces y a los miembros de la comisión que se ha procedido a retirar el punto número dos de la comparecencia de la consellera de infraestructuras que había solicitado el ilustre portavoz señor Torró.
Con lo cual, pasamos sin más al punto número uno, que es la lectura y aprobación del acta de la reunión anterior.
Entiendo que no hay ninguna modificación, con lo cual se aprueba por unanimidad.

Proposició no de llei sobre la denegació de l'autorització per a la construcció d'una planta de recollida i tractament de residus perillosos a la zona de ponent del port d'Alacant, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida (RE número 16.
786, BOC número 65)

El senyor president:

Ya pasamos al punto número tres, que es la toma en consideración de la Proposición no de ley sobre la denegación de la autorización para la construcción de una planta de recogida y tratamiento de residuos peligrosos en la zona de poniente del puerto de Alicante, presentada por el Grupo Parlamentario de Izquierda Unida.

Para ello tiene la palabra don Luis Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

La proposició no de llei és ben senzilla, perquè hi ha en marxa una tramitació administrativa per a la instal·lació d'una planta de tractaments de residus en el port d'Alacant, amb una tramitació que ja ve de lluny, però que entre el passat 6 de febrer i ara fa a penes uns dies s'han donat, diguérem, els passos més importants per a la seua tramitació i que representa un problema greu mediambiental i de salut per la convivència de l'espai en què està amb zones residencials i urbanes molt pròximes.
El cas de la ciutat d'Alacant i el port d'Alacant ha passat com en tantes altres ciutats i zones urbanes del nostre país en les quals la planificació urbana no ha tingut en compte adequadament la convivència d'espais d'ús econòmic o productiu amb espais de caràcter urbà i ha donat peu que es produïren amalgames d'espais urbans amb altres espais productius, generant problemes seriosos per a la convivència entre estos usos.

En el cas que estem parlant es tracta d'una planta de tractament de residus, que es tractaria de recollir residus procedents de vaixells per convertir-los en combustible.
El mateix projecte qualifica els residus que van a emmagatzemar-se i tractar-se de la parcel·la 38 de la ZAL, de la zona d'activitat logística d'Alacant, que és on se situaria, com residus perillosos, nocius, tòxics i cancerígens.
Perquè són bàsicament productes resultants de l'efluent aquós dels hidrocarburs concentrats, que són els que es tractarien en esta planta.

Cal tindre en compte que hi ha barris confrontants molt prop, com és el barri de Sant Gabriel, com és Gran Via Sud, Benalua o la zona de l'Eixample autobusos.
I de fet hi ha inclús diversos blocs d'habitatges del barri Gran Via Sud que es troben a menys de 500 metres, però també zones verdes, com el parc de la Mar i el passeig Joan Fuster, diverses instal·lacions hoteleres que estan ubicades junt a l'avinguda d'Elx, el nou col·legi públic de Benalua, l'estació ferroviària de Benalua o la mateixa Casa del Mediterrani, que s'instal·larà en eixa estació ferroviària si les obres finalitzen amb el temps que tocaria.

Entenem que una planta com aquesta, amb dipòsits de nou metres d'alçada, amb substàncies tòxiques inflamables, no hauria d'instal·lar-se en una zona que és eminentment urbana.
I, per tant, entenem que el que s'hauria de fer és traslladar aquesta planta a una altra zona que poguera tindre usos compatibles.
El port d'Alacant està perfectament comunicat amb zones que poden tindre altres usos, tant per ferrocarril com per carretera, i estes zones logístiques que estan situades ben a prop del port d'Alacant i que estan concebudes per a poder tindre esta utilitat, facilitar l'intercanvi de les coses que poden vindre des del port per a traslladar-les per altres vies de transport, concretament la plataforma logística de la Serreta o el sector AP-21, que és l'àrea de transport, podrien perfectament ubicar, és el lloc idoni per ubicar aquesta planta i no la zona del port.

Hi ha, de fet, una plataforma d'afectats, que no existix només per aquesta raó sinó per tota una sèrie d'instal·lacions i activitats que s'han produït en el port durant molt de temps, i els mateixos veïns van reclamant des de fa molt de temps a l'Ajuntament d'Alacant el que no s'instal·le aquest tipus d'infraestructures en la zona d'activitat logística del port i que es trasllade a zones més compatibles i on no generen estos problemes que pot generar este tipus de residus.

Jo crec que el mateix Ajuntament d'Alacant, malgrat la incongruència dels regidors que eren membres de l'autoritat portuària que fa molt poc que han votat a favor de la tramitació, també ha reconegut que urbanísticament no seria adequat i, de fet, es va arxivar la llicència de la planta en el mes de gener d'enguany.
I, per tant, creguem que seria allò raonable que se sol·licite a la Conselleria de Medi Ambient, com fem nosaltres amb la proposició no de llei, que no s'autoritze la construcció d'aquesta planta de recollida i tractament de residus i, per tant, que es denegue l'autorització ambiental integrada i que es busque, sobretot, que seria l'element fonamental; és a dir no es tracta d'oposar-se a que una activitat productiva i a més molt necessària, com pot ser el reciclatge de residus que d'altra manera estan fent malbé o poden acabar fent malbé la mateixa mar, que es busque una altra ubicació perquè eixa planta es construïsca on no genere cap tipus de molèstia ni de perill immediat per al medi ambient i sobretot no genere eixe problema de convivència i inclús sanitari en una zona clarament urbana, com és la zona que rodeja la zona d'activitat logística del port d'Alacant.
Per això, supose que no hi haurà cap d'inconvenient que s'aprove aquesta proposició no de llei per unanimitat.

Gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Torró.

Tiene la palabra el señor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Muchas gracias, señor presidente.

Vaya por delante el apoyo del Grupo Parlamentario Compromís a esta propuesta.
Conviene recordar los datos básicos que se han mencionado ya con anterioridad, pero, bueno, el pasado 6 de febrero la Autoridad Portuaria de Alicante da el visto bueno para la instalación en la zona de poniente del puerto de una planta de recogida y tratamiento de residuos peligrosos.
Este visto bueno está condicionado, se supedita, a la obtención de la exigible autorización ambiental integrada, que debe emitir la Conselleria de Medio Ambiente, y a la correspondiente declaración de impacto ambiental.

Hay un dato que es clave en todo este tema.
Y es que en el proyecto básico de la planta de residuos peligrosos, pese a estar situada a escasa distancia de barrios colindantes en el ámbito portuario, como son San Gabriel, Gran Vía Sur, Benalúa o la zona de Ensanche autobuses, no menciona estas circunstancias.
Por lo tanto, el resto del procedimiento está viciado, insisto, el resto del procedimiento estará viciado si no se contempla adecuadamente estas circunstancias.
¿Cómo un técnico va a evaluar adecuadamente las repercusiones sobre la población, sobre el medio ambiente, pero en este caso sobre la población cercana si desconoce dicha existencia de la población ahí?

Además, no es que sean zonas urbanas sino que encima hay zonas verdes, hay zonas escolares, hay zonas también turísticas que se van a ver perjudicadas en cualquier caso.
No estamos hablando de una pequeña instalación; estamos hablando de una planta de tratamiento de residuos peligrosos, como bien ha mencionado el señor Torró, con silos hasta de 9 metros.
Es decir, que no estamos hablando de una instalación pequeñita sino de una gran instalación.
Y que va dedicada en la zona de actividades logísticas del puerto de Alicante.
Si esto es una actividad industrial, además una actividad industrial calificada, según la ley de actividades y todo esto, tendría todas las calificaciones de nociva, peligrosa, insalubre, hay riesgos para la población.

Y, claro, por un lado la ubicación es inadecuada, porque la calificación urbanística de los terrenos no responde a las necesidades de este tipo de instalación.
Y, por otro lado, en el principio de la tramitación del proyecto, se omite la presencia de poblaciones en zonas verdes y en zonas escolares en la proximidad, pues, el proceso se cae por su propio peso y debería de volver a iniciarse con una adecuación, digamos, de lo que es el proyecto a la realidad.
Porque, insisto, la realidad no está contemplada en ese proyecto básico y por tanto es imposible evaluar las repercusiones sobre la población si no está perfectamente cuantificada esa población.
Y, bueno, a partir de ahí se puede estudiar los impactos que puedan derivar.

Es obvio que es una actividad necesaria, porque tristemente e históricamente se han producido por doquier vertidos de este tipo de residuos peligrosos desde los barcos al mar pero, bueno, esto es algo que debería haberse erradicado totalmente.
En cualquier caso, el estado español suscribió el convenio internacional Marpol de prevención de la polución marina y como tal debería prestar atención a que se cumpla lo que dice este convenio internacional.
Lo que no podemos es hacer caso omisión, por un lado, de las quejas de la población, que son más que justificadas.
Porque, insisto, dos aspectos clave la zona de actividades logísticas no es un polígono industrial en el que se pueda instalar una actividad de este tipo y, por otra parte, en la descripción del proyecto no se puede evaluar adecuadamente la repercusión sobre la población, porque no está ahí contemplada.

Hay zonas cercanas bien comunicadas con el puerto que pueden albergar este tipo de instalación.
Por tanto, bueno, pues la autoridad portuaria se lava las manos, dice de entrada que sí, que si se obtiene la autorización ambiental integrada que adelante.
Pero, claro, esto es una hipoteca, una hipoteca de futuro.
Y, por tanto, consideramos totalmente inadecuado que siga este procedimiento y lo suyo es proponer que se subsanen las deficiencias detectadas en este momento del proceso de evaluación de impacto ambiental.

Por tanto, pues, eso, es más que procedente la iniciativa.
Y aunque, bueno, supongo que se nos dirá que la conselleria va a seguir los trámites legales, que tal y que cual, que en base a la documentación se emitirán informes, lo que hay que hacer hincapié es que los técnicos que tengan que informar sobre todo esto tengan toda la información encima de la mesa y por tanto puedan informar de forma global, completa, respecto al proyecto.
Y si ellos consideran que el tema debe de ir hacia adelante, pues, bueno, yo creo que se habrá dado un paso atrás en lo que es la seguridad a todos los niveles de la población y de este tipo de instalaciones, que está muy claro en qué tipos de suelos deben de ir y qué impactos generan y qué repercusiones tienen sobre la población y a qué distancia también deben de estar también de las zonas habitadas.

Por lo tanto, votaremos a favor de la PNL de Esquerra Unida.

Gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ponce.

Tiene la palabra el señor Macho.

El senyor Macho Lorenzo:

Gracias.

Comencemos por aclarar el respaldo de nuestro grupo, evidentemente, a la proposición de Esquerra Unida, una proposición que compartimos plenamente, así como muchos de los argumentos que hemos escuchado ya aquí hoy.
Tenemos alguna duda sobre si al final la conselleria haya decidido ya conceder esta autorización ambiental integral y eso nos parecería un problema importante.

Hace ya varios meses, desde el Grupo Socialista preguntamos ya al conseller sobre el estado de tramitación de la solicitud de instalación de la empresa Marpol en el puerto de Alicante.
Se nos contestó entonces que la empresa, efectivamente, había entregado la solicitud y la documentación, pero que la documentación era incompleta y que por ello se iba a abrir un plazo de 40 días para subsanar los errores.
A día de hoy, el plazo se ha cumplido sobradamente, por lo que tenemos alguna duda sobre cuál es el estado de tramitación.
Es posible que el Grupo Popular nos pueda aclarar ahora algo más este extremo.

Pero en este tema -y yo creo que en esto vamos a coincidir bastantes grupos- estamos convencidos de que va mucho más allá de un documento que autorice o no una actividad concreta en el puerto, una actividad de posibles efectos contaminantes en el puerto de Alicante.

Hoy aquí yo creo que tenemos que hablar.
.
.
, porque estamos hablando del modelo de puerto que quiere y que se merece la ciudad de Alicante.
Estamos hablando o bien de un puerto construido a espaldas de la ciudad, con todos los peligros que eso conlleva, o de un puerto integrado en la ciudad y, sobre todo, integrado en la voluntad de la ciudad.
Un puerto que sea activo y a la vez respetuoso con el medio ambiente y con el entorno y, sobre todo, respetuoso con un modelo de ciudad que necesariamente se debe trasladar al modelo del puerto.
Hay una actividad de los vecinos muy importante en relación al modelo de puerto que exige la ciudadanía en Alicante.

No somos, afortunadamente, los primeros en hablar de este tema, porque ya hace varios meses, a propuesta del Grupo Socialista del Ayuntamiento de Alicante, el pleno de esta ciudad -y esto es nos parece muy importante-, por unanimidad aprobó una moción en el sentido de exigir un nuevo plan especial del puerto.
Un plan especial nuevo que se redactara desde el consenso, con el concurso evidente de la autoridad portuaria y del consistorio municipal, pero también escuchando a la sociedad alicantina.

He dicho que esa moción se aprobó por unanimidad de los grupos presentes en el pleno.
Y por ello, yo creo que es muy razonable que hoy, al menos los grupos de Esquerra Unida, Socialista y Popular, que estamos allí y aquí, mantengamos una postura consecuente a la postura que tuvieron nuestros compañeros en la institución municipal.
Y, en consecuencia, yo creo que tendríamos que votar a favor de esta propuesta y de todas aquellas que estén encaminadas a evitar que el puerto de Alicante y su modelo se defina de espaldas a la sociedad alicantina.

En el caso del Grupo Popular, espero que las conocidas diferencias, que algunos conocemos bien, entre la alcaldesa de Alicante y el presidente de la autoridad portuaria no se trasladen aquí a una batalla donde salga perdiendo la ciudad.

Los socialistas tampoco podemos compartir que mientras se dice que se va a cumplir el acuerdo del pleno de la ciudad de Alicante, es decir, mientras se pone en marcha el mecanismo que lleve a la redacción de un nuevo plan especial del puerto, un plan que defina de forma inteligente y consensuada el modelo de puerto que se quiere, por la puerta de atrás, la conselleria vaya dando las autorizaciones de actividades que, por la vía de los hechos consumados, acaben por constituir un puerto contrario a los intereses de la ciudadanía, que imponga usos que ni estén acordados ni sean deseados por la ciudad.

La propuesta de Esquerra Unida hoy va en esa línea, una línea que, como he dicho, compartimos plenamente.
Y solo nos gustaría que por esa vía que he dicho de los hechos consumados que acabo de comentar, no queden iniciativas como esta en papel mojado.

Gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Macho.

Tiene la palabra la señora Marcos.

La senyora Marcos Puig:

Gracias, señor presidente.

Tal y como se dice en la exposición de motivos de la propuesta del señor Torró, mediante acuerdo del consejo de administración de la Autoridad Portuaria de Alicante, el 6 de febrero de 2012 se acordó otorgar la concesión administrativa para la instalación de una planta para almacenamiento, tratamiento y valoración de residuos, Marpol, con microgeneración de energía en la zona de poniente del puerto de Alicante -con lo cual, se especifica exactamente dónde estaría situada-, a favor de la sociedad Marpol Alicante, SL.

En el trámite de información pública al que estaba sometido dicha solicitud, se presentaron numerosas alegaciones tanto por parte de asociaciones de vecinos como por formaciones políticas.
Solamente hay que recalcar que fue Izquierda Unida la que, en este caso, solicitó.
.
.
, presentó alegaciones.
Y así se publica en el Boletín Oficial de la Provincia de Alicante número 44, de fecha 2 de marzo de 2012.
Se dio respuesta a las distintas cuestiones planteadas en las mismas, concluyendo que cumplía todos los trámites exigidos por la vigente legislación.

No obstante, con fecha 30 de abril de 2012, se presentaron distintos recursos de reposición formulados por varias asociaciones de vecinos del puerto de Alicante, Plataforma en Defensa del Puerto, y por la formación política también de Esquerra Unida -insisto, por la formación política de Esquerra Unida-, contra el acuerdo del consejo de administración de la autoridad portuaria.
Estos recursos han sido rechazados también por el consejo de administración, que tuvo lugar el 4 de junio de 2012, el pasado 4 de junio.

Fue el 17 de enero cuando la empresa Marpol Alicante, SL presentó la solicitud de autorización ambiental integrada a la Conselleria de Infraestructuras, Territorio y Medio Ambiente para el proyecto de la instalación de valorización de residuos Marpol 1.

Una vez verificada la documentación aportada por dicha empresa, se le comunicó por parte de la conselleria al promotor que esta documentación no se ajustaba en su totalidad a lo establecido en el artículo 20 de la Ley 2/2006, de prevención de la contaminación y calidad ambiental, por lo que se le requirió la presentación de una serie de documentación, concediéndole en aquel momento el plazo de 40 días hábiles, de conformidad con el artículo 26 del Decreto 127/2006.

En fecha 4 de abril, el interesado presentó la documentación, pero esta sigue sin ser suficiente para admitir a trámite dicha solicitud.

Se le vuelve a hacer el requerimiento documental por parte de la conselleria, con registro de salida de 25 de abril, concediéndole nuevamente 40 días.
En el expediente todavía no consta el acuse de recibo como que ha recibido la empresa este requerimiento de fecha 25 de abril, por lo que en este momento el titular se encuentra todavía en el plazo de subsanar la documentación requerida.

¿Esto qué significa?
Pues que a fecha de hoy, tal y como ha dicho creo que ha sido el representante del Partido Socialista, no se puede emitir, de momento, un juicio técnico sobre el impacto de la instalación en este sentido, porque todavía a la empresa se la ha requerido documentación por parte de la conselleria.

No duden ustedes, no duden sus señorías que si existen deficiencias, no les quepa a ustedes la menor duda de que no se le va a conceder el informe favorable por parte de la conselleria de medio ambiente.

Miren ustedes, cualquier autorización.
.
.
, la tramitación de la autorización ambiental integrada, que es lo que nos compete en esta proposición no de ley, que es lo que compete a la conselleria de medio ambiente.
.
.
Porque no hay que olvidar que aquí no se decide un plan especial del puerto de Alicante ni nada por el estilo.
Nosotros no somos competentes en eso, ni la conselleria lo es, sino que sí que lo es, en este caso, el Ayuntamiento de Alicante.

Esto es procedimiento reglado.
¿Y esto qué significa?
Pues que la conselleria no se puede posicionar ni a favor ni en contra, ni puede resolver arbitrariamente ningún tipo de solicitud.
Ni siquiera puede atender a criterios subjetivos ni opiniones, sino que además debe atenerse a principios estrictamente legales, objetivos.
Y, sobre todo, aquí de lo que se trata es de garantizar el respeto y el derecho a los ciudadanos.
Supone que la actividad ha de desarrollarse respetando y protegiendo tanto el medio ambiente como la salud de las personas.

Vuelvo a repetir, aquí hoy lo que debe decidirse es si nosotros instamos a la conselleria a que paralice dicho procedimiento, pero es que la conselleria no puede paralizar o no paralizar.
La conselleria tiene unos técnicos, en los que debemos confiar plenamente todos -y yo no dudo del criterio de esos técnicos, parece ser que algún representante de otro partido político así lo hace-, y esos técnicos deciden si se les debe conceder o no se les debe conceder.

Al igual que en cualquier otra solicitud, la conselleria no se posiciona -vuelvo a repetir-, ni a favor ni en contra, sino que aplica sus competencias de tramitar un expediente administrativo reglado, en el que si se cumplen los requisitos legales, se concederán; y si no se cumplen los requisitos legales, evidentemente, no se concederán.
La conselleria no puede resolver lo que le parezca atendiendo a opiniones o a criterios subjetivos, sino hay qua atender a criterios legales, objetivos y garantizar sobre todo los derechos de todos los ciudadanos, como no puede ser de otra manera.

Y vuelvo a repetir, no duden ustedes que si esos informes técnicos, esa documentación que se le ha requerido a dicha empresa no es la que legalmente toca, la conselleria por supuesto que resolverá.
.
.
, no la conselleria, los técnicos de la conselleria a los que procede valorar esa documentación, resolverán negativamente.

Y miren ustedes, tampoco sería.
.
.
Sería extraño que aunque en el caso hipotético de que se les concediese, si la conselleria viera algún tipo, algún tipo de cosa que no fuera legal, vamos, acudiría a los tribunales, como ya ha hecho en otras ocasiones.
No lo duden ustedes, porque hay ejemplos claros en los que se ha personado la policía de La Generalitat y ha dicho: «Oiga, esto no está legalmente admitido», habiendo un informe favorable de la conselleria previamente.
Y fue la conselleria la que se personó para, evidentemente, denunciar este hecho.

Con lo cual, señorías, repito, a día de hoy no podemos emitir.
.
.
, la conselleria no puede emitir ningún juicio técnico sobre el impacto de la instalación, porque todavía se le ha requerido documentación a la empresa.

Y no duden que este grupo parlamentario, la conselleria y el gobierno valenciano dirán no a cualquier, a cualquier proyecto que signifique un peligro para la salud de los vecinos.
Y vuelvo a repetir, hoy aquí no tenemos competencia para hablar de planes especiales en el puerto de Alicante.
Eso compete a otras administraciones.

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Marcos.

Tiene la palabra el señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Per a començar, m'agradaria que la senyora Marcos m'explicara on parla la proposició no de llei de pla especial del port d'Alacant, perquè estic tornant a llegir quatre o cinc voltes (veus) i no trobe allò del tema especial del port.
Per tant, no sé a què ve el parlar del pla especial del port.

Perquè ací l'únic que està dient-se és que Les Corts insten el Consell a no autoritzar la construcció d'una planta de recollida i tractament de residus perillosos, nocius, tòxics i cancerígens i buscar un emplaçament per a la planta que no comporte el rebuig frontal dels veïns.
Això és el que està demanant-se ací.
No parla per a res del pla especial del port d'Alacant.
Això és una cosa.

Una altra cosa és que, evidentment, caldria un pla especial del port d'Alacant i evidentment cal un nou pla especial del port d'Alacant perquè el port d'Alacant no es convertisca en un polígon industrial, que eixe és el principal problema, ja no només perquè volen posar-se instal·lacions com estes, on es podrien tractar, en realitat, entre 29 i 50 tones diàries de residus -torne a dir- perillosos, nocius, tòxics i cancerígens, que no ho diu ningú, ho diu la mateixa sol·licitud de l'empresa.

Vull dir, no és que siga una cosa que s'hagen inventat quatre ecologistes perillosos que es tornen bojos quan veuen coses d'estes.
No, no.
És que la mateixa empresa diu: «El que jo vaig a tractar ací són un màxim de 50 tones diàries de residus -repetisc, repetisc-, residus perillosos, nocius, tòxics i cancerígens.
» I entre altres coses, entre altres coses, el projecte, en el seu apartat 6.
2, que es dedica als confrontants -ja s'ha dit ací, jo no ho havia parlat al principi-, però afirma -i llig textualment- «no existen edificaciones colindantes inmediatas y los terrenos adyacentes pertenecen al puerto de Alicante», cosa que és una falsedat com la copa d'un pi de gran.
Més que la copa d'un pi, perquè les torres estes que volen posar allí tenen fins a nou metres d'alçada.
I no tots els pins arriben a tindre nou metres.
Això té de ser un pi ja.
.
.
uf!
Val?

Per tant, ací el que estem demanant és un pronunciament polític per part dels representants del poble, també del poble d'Alacant, que tenen competències polítiques per a decidir si el port d'Alacant va a consentir que seguisca anant pel camí de convertir-se en un polígon industrial, a més, amb una sèrie d'activitats que són especialment nocives, perquè tot el que s'ha vullgut posar allí fins ara precisament tenen tot este tipus de característiques.

O bé li demanem a la conselleria que faça cas d'una qüestió, que és que açò naix viciat, perquè el procés este naix viciat, que eixe seria l'element fonamental.
Quan es concedix, quan es dóna.
.
.
, quan el port d'Alacant dóna la concessió, no ha atés en aquell moment la Llei 2/2006, de prevenció de la contaminació i qualitat ambiental, que assenyala que les instal·lacions per a la valorització de residus perillosos, d'una capacitat de més de 10 tones per dia, tenen de tindre una autorització integral ambientada i una declaració d'impacte ambiental i, per tant, abans de donar la concessió, hauria d'haver exigit a l'empresa que li presentara això.
I una vegada, amb el projecte i amb l'autorització ambiental integrada, estudiar-ho i vore si es donava a tràmit.
Això era el contingut de les al·legacions, que també m'agradaria que m'explicara la senyora Marco per què veu tan rar i tan estrany que Esquerra Unida presente al·legacions com a formació política, perquè ho ha repetit com a tres voltes.
No sé, (inintel·ligible) .
.
.
que els d'Esquerra Unida, doncs mira, no sé, a la millor tenim banyes i cua, però com resulta que som ciutadans i tenim també dret, doncs podem fer el mateix que totes les nostres (inintel·ligible) .
.
.
que és presentar al·legacions a una cosa que entenem que no ens agrada.

I per tant, el que hauria de fer l'autoritat portuària era haver fet això, i el procés ja naix viciat, i si vosté diu damunt que no sols és que li han donat un termini per a esmenar errades, sinó que ja va pel segon termini d'esmena d'errades la mateixa empresa, dic jo: tant costaria agarrar ací i dir-li a la conselleria: conselleria, els representants polítics, alacantins en aquest cas, no volen que el port tinga este tipus d'instal·lació, aixina és que, mire, administrativament com està el procés, tire'l cap enrere, i a partir d'este moment comencem a vore per què no agafem les zones que estan connectades amb el port -insistixc- per carretera i per ferrocarril, i en eixes zones ens dediquem a promoure un port sec que puga aixoplugar tots estos tipus d'instal·lacions per a precisament donar-li peu que el port puga tindre una expansió econòmica adequada.
Perquè, si no, estarem sempre amb la mateixa.
Vull dir, el port no podrà créixer en activitats econòmiques perquè estarà limitat per la seua situació dins d'un marc estrictament urbà.
Jo crec que no costa tant de fer això, jo crec que no n'hi ha ninguna incompatibilitat.
Nosaltres no som la conselleria, som els representants polítics, i perfectament podem aprovar açò si tenim voluntat realment que el port d'Alacant no siga aixina i s'integre en la ciutat.

Si no volem això i pensem que el prioritari són els interessos de les empreses i no dels ciutadans, aleshores fagen el que van a fer, que és votar que no.

El senyor president:

Muchas gracias.

Para el turno de réplica, tiene por cinco minutos la señora Marcos la palabra.

La senyora Marcos Puig:

Gracias, señor presidente.

No, efectivamente la propuesta no habla del plan especial del puerto de Alicante, pero sí han hecho alusión otros representantes de grupos políticos y eso es lo que he dicho, que aquí no se decide eso, que su propuesta no habla absolutamente de eso, señor Torró.
No se ponga usted así (rient), simplemente le estaba contestando a otros grupos políticos.

Y, mire, si la solicitud de la empresa pone que son productos nocivos, tóxicos y cancerígenos, y usted dice: no, no la coloquen ustedes ahí, en la zona del puerto, colóquenlo en una plataforma logística de la Serreta.
Oiga, pues si realmente son productos nocivos, tóxicos y cancerígenos, como usted dice, yo no lo quiero ni en la Serreta, ni en el puerto de Alicante.
No los quiero en ningún caso en ningún sitio.
Pero eso no lo tiene que decir usted, ni lo tengo que decir yo.
Lo tienen que decir unos técnicos que acrediten que efectivamente esto va a suponer un riesgo para la salud.
Y repito: no lo tiene que decir ni una diputada del PP, ni un diputado de Izquierda Unida, lo tienen que decidir unos técnicos a los que creo que todos debemos de darles la confianza de que hacen su labor convenientemente.

Y mire, yo no veo nada raro en que sean ustedes los que proponen alegaciones.
No, claro que no.
Lo he dicho precisamente porque como otros grupos políticos han manifestado que les apoyan y que tienen tanto interés en que esto no se produzca, pues oiga, también podían haber hecho como ustedes han hecho, los de Izquierda Unida, presentar alegaciones.
Pero no lo han hecho.
Es a lo único que me refería, señor Torró.
Como tampoco vería nada raro que ustedes se colocaran detrás de una pancarta y gritaran y gritaran que el Partido Popular quiere verter residuos tóxicos, nocivos y cancerígenos en el puerto de Alicante.
Eso tampoco lo vería esta diputada nada raro, porque es a lo que ustedes nos tienen acostumbrados.

Y miren, usted dice: ¿y por qué si se le ha requerido documentación y no la ha aportado, ustedes le dan el tiempo…?
Oiga, porque lo dice la ley.
Porque lo dice la ley.
Porque hay un real decreto que dice que estos señores, igual que ustedes tienen derecho a presentar alegaciones porque lo dice la ley y lo hacen convenientemente, estos señores también tienen derecho a presentar la documentación que se les requiere en el plazo de cuarenta días, ni más ni menos.
O sea, no es por un capricho ni de la conselleria, ni del Partido Popular, ni nada por el estilo, señor Torró.
Es porque lo dice la ley.
Y a eso es a lo que nos tenemos que dedicar en estas Cortes, a que todo el mundo cumpla la ley.

Y vuelvo a repetir: no les quepa a ustedes ninguna duda de que si efectivamente los técnicos dicen que esto no se tiene que poner en el puerto de Alicante, les informan desfavorablemente a esta actividad, nosotros evidentemente apoyaremos lo que digan los técnicos.
Y vuelvo a repetirle, es que no adelantemos acontecimientos, porque es que a lo mejor resulta que la empresa no da la documentación requerida y se le desestima, con lo cual no adelantemos acontecimientos, señor Torró.

Hay veces, y ha ocurrido así y tenemos precedentes, con el tema de Reyval, que se les ha concedido la autorización ambiental integrada, y luego resulta que la conselleria se ha dado cuenta de que había algún tipo de irregularidad y que estaban realizando cosas que legalmente no se ajustaban con lo que se les había concedido.
Y fue la propia conselleria la que se personó e hizo una denuncia.
Con lo cual, aunque -vuelvo a repetir- se les informe favorablemente, si luego hay algún tipo de irregularidad, no duden ustedes de que la conselleria se personará con los trámites legales e incluso judiciales que haga falta.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Marcos.

Pasamos a la votación.
¿Votos a favor?
7.
¿Votos en contra?
8.
Queda rechazado, por lo tanto, el punto número tres.

Proposició no de llei sobre la declaració del Saladar de Xàbia com a paisatge protegit, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 16.
849, BOC número 65)

El senyor president:

¿Pasamos al punto número cuatro?
¿Perdón?
Solo vota uno.
Ya, por eso.
¿Qué problema hay?
Ninguno.
No hay problema.
Pasamos al punto número cuatro, que es la toma en consideración de la proposición no de ley sobre la declaración del Saladar de Jávea como paisaje protegido, presentada por el Grupo Parlamentario Compromís.

Tiene la palabra el señor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president, en esta sessió històrica de comissió parlamentària, perquè s'ha produït un canvi de sindicatura en un dels grups parlamentaris.

Però bé, el tema del Saladar és un paratge emblemàtic que s'ha salvat de la voràgine urbanística que hem patit en els últims anys, i per tant és un paratge que podem, si hui prenem la decisió que tocaria, evitar que caiga víctima del que ha segut el desenvolupisme dels anys sixanta i dels últims temps.

En eixe sentit, és una oportunitat que tenim per a reconciliar-mos amb la nostra economia productiva, amb el nostre medi ambient, i amb una ordenació del territori correcta.
I en aquest sentit, el nostre grup parlamentari s'honora de presentar esta proposta que va marcada en una petició de dècades de centenars de milers de xabians i de xabianes, que volen preservar un paratge únic, un paratge únic, perquè és una antiga albufera, i que va tindre en les èpoques antigues funcions de salines romanes, i que en els anys sixanta va tindre una importància especial agrícola.
S'ha salvaguardat, s'ha salvat del que ha segut una construcció desordenada en el nostre territori, i en estos moments podem donar un pas en la bona direcció, una bona direcció que nosaltres en el seu dia quan dirigíem i governàvem l'Ajuntament de Xàbia, el senyor Eduardo Monfort, i el Bloc i el que representa Compromís, vam suspendre un milió de metres quadrats per a la seua urbanització, o siga destrucció del nostre territori.

Però això no ha estat suficient, perquè eixa suspensió s'havia d'anar concretant en uns elements de protecció i de viabilitat a este paratge emblemàtic -posem ací alguna dels elements que definixen el que suposa esta zona ampla, vora mar-, però s'havia d'haver dut a terme una sèrie de decisions que s'havien d'haver pres, nosaltres les hem preses quan hem donat un pas més l'anterior grup municipal, l'anterior equip de govern, quan se va presentar una esmena per a desclassificar tot el Saladar del que seria una programació urbanística.

Ens consta que l'actual grup municipal, l'actual equip de govern està en la mateixa sintonia, i el que es tractaria és que mos posàrem tots d'acord amb el que entenem que serà una notícia molt positiva, no només per a medi ambient, sinó per a les possibilitats d'un turisme de qualitat al municipi de Xàbia, el que suposarà donar un pas per a posar una barrera al que ha segut l'element que ha destruït no sols la nostra economia productiva, sinó el nostre territori.

I en eixe sentit crec que hem de començar a caminar cap a fórmules de gestió del territori més ordenades, de donar passos cap a una economia més equilibrada, passos per a buscar una reconciliació amb el medi ambient, passos per a reconciliar-nos amb un turisme de qualitat.

Senyories, el turisme de qualitat, aquell que té les possibilitats de funcionar, busca paratges emblemàtics, busca no formigó, busca paratges com el que suposa el Saladar de Xàbia, en els quals ens pugam reconciliar amb la natura.
I en eixe sentit, la nostra proposta, la proposta que fa el Grup Compromís, és molt senzilla i crec que seria un pas molt important en la línia del que hauria de ser eixe nou model, no només econòmic, sinó eixe nou model de reconciliació de l'home amb la natura, de les persones amb la natura, eixe nou model que ha de vindre i passar pàgina al que ha suposat la bombolla immobiliària, la destrucció del territori, la privatització de la gestió del nostre urbanisme, passar pàgina a eixa època negra que ha merescut una targeta roja, no només per la Unió Europea, sinó també -com estem veient- per eixe model fracassat d'economia destructiva amb el territori.
Què demanem des del nostre grup parlamentari?
Que esta comissió inste la Conselleria d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient que facen la declaració del Saladar de Xàbia com a paisatge protegit.
És un pas en la bona direcció per a aconseguir la preservació d'este espai d'uns cinc mil metres aproximadament, crec que són uns cinc mil metres quadrats, del que podia ser la voràgine destructiva.

I, per altra banda, Les Corts, si així ho aprovem, que insten la Conselleria d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient a incloure en els pròxims pressupostos partides pressupostàries necessàries per a declarar el Saladar de Xàbia com a paisatge protegit.

Crec que són mesures molt senzilles, molt clares, positives, que van en la bona direcció, i que suposarien aire fresc en el que en estos moments està com una amenaça latent de construcció en una zona -hem de recordar- inundable, en una zona inundable, amb uns valors innegables ambientals, territorials i que, si esta comissió dóna el pas que caldria, la preservarem per a les futures generacions, i serà una garantia d'un turisme de qualitat al municipi de Xàbia.

Per això, els demane aprovació, el seu vot favorable, amb el benentés que serà positiu per al municipi de Xàbia i per als ciutadans que allí hi viuen.

Moltes gràcies, senyor president.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Morera.

Tiene la palabra el señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Bé, nosaltres evidentment anem a donar recolzament a aquesta proposició no de llei.
Entenem que realment el cas del Saladar de Xàbia és una d'eixes coses que un es meravella.
Com és possible que açò s'haja escapat?
Perquè, clar, a més no sols és perquè ja és rar una zona tan a prop de la costa que no estiga urbanitzada, sinó que a més és que damunt era un espai urbanitzable, perquè el pla general del 1990 qualificava les 66.
000 hectàrees del Saladar, que era un espai gran, com urbanitzable, i de fet el principal problema que hi ha en estos moments probablement vinga d'esta prèvia qualificació, que fa que hi ha un (inintel·ligible) .
.
.
interés urbanístic, hi ha un projecte de construir 1.
700 cases, 1.
700 habitatges, en esta zona, i és el que genera els problemes -diguérem- o el conflicte que hi ha per a tractar d'evitar que açò es produïsca.

Jo crec que l'argumentació que es resumix en el mateix text és molt explícit.
Es tracta d'una albufera, una minialbufera, que s'inunda periòdicament.
De fet, es troba dos metres i mig per davall del nivell de mar.
Per tant, és lògic que esta zona s'inunde a més quan és una zona on van a confluir una sèrie de barrancs que en els períodes de pluges fortes precisament trauen l'aigua, i que efectivament la zona de l'Arenal, que és la zona que sí que està urbanitzada i que separa esta part del Saladar de la mar, genera un efecte barrera, que fa que les inundacions siguen més repetitives del que haurien de ser, i per tant una de les coses que s'hauria de resoldre és la connexió amb el mar, perquè l'eixida de l'aigua d'esta zona cap al mar permetria, com havia estat tradicionalment, de fet no sols és que desaiguava, sinó que també pràcticament al segle XVIII, mitjançant un sistema de bombeig de sénies, entraven aigua per a fer sal.
I, per tant, s'hauria de recuperar eixa connexió perquè tinguera un desaigüe i generar menys problemes.

La zona està classificada pel Patricova amb nivell tres.
I, per tant, per una senzilla qüestió de sentit comú, no s'hauria d'urbanitzar.

A més d'això, i es diu també en la proposició no de llei, n'hi han tres espècies que estan incloses en el Catàleg valencià de flora amenaçada, la Parentucellia viscosa, el Limonium interjectum i la Cressa cretica, de la qual el Limonium interjectum crec que només es troba precisament en el mateix Saladar.
Per tant, una espècie endèmica que caldria preservar a tota costa.
I a més, hi han quatre ecosistemes en este Saladar que estan protegits per la Directiva Hàbitats de la Unió Europea.

Bé.
Per tant, jo crec que és una qüestió -insistisc- de sentit comú el fer açò.
Jo aniria més lluny.
Jo reclamaria que no a soles es reglara com a paisatge protegit, sinó que s'incloguera en el catàleg de zones humides, que no ho està, que incomprensiblement no ho està.
Però, bé, de moment, declarant-ho paisatge protegit, ja seria un primer pas per a evitar que la zona seguira baix la pressió de l'urbanisme depredador que, per desgràcia, està assolant el nostre territori i, especialment, la nostra costa, i es donaria un pas important per a poder resoldre això.

I, per tant, nosaltres, evidentment, anem a votar favorablement aquesta proposició no de llei.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Torró.

Tiene la palabra el señor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, president.

Efectivament, el Saladar és un sistema de restinga d'albufera molt típic del litoral valencià, amb espècies, com s'ha dit, de flora úniques, com és el Limonium interjectum, i també altres espècies protegides.

En eixe sentir, hi ha un corrent d'opinió, efectivament, en Xàbia favorable a la declaració de paisatge protegit, que suggerix crear dos superfícies humides: una d'aigua dolça on desemboquen els barrancs i, l'altra, salada a l'exemple de Moraira.

Així mateix, també s'invoca la necessitat de recuperar la restinga a l'ús agrícola de la zona i una part de les salines com a valor turístic, com ha dit el senyor Morera.

No obstant, en esta zona, com és conegut, i s'ha referit a això el senyor Torró, hi ha un greu problema urbanístic, i és que està catalogada com a urbanitzable en el Pla general d'ordenació urbana de l'any 1990.
I des de l'any 2005, hi ha un pla d'actuació integrada, un PAI, presentat per prop de cent propietaris junt a Bancaixa -junt a qui havia de ser?
-, junt a Bancaixa (el senyor Torró Gil parla sense micròfon) per a construir.
.
.
(veus i rialles) per a construir 1.
700 vivendes que malgrat que en el concert previ del nou pla fou aprovada una proposta que desqualificava tot el Saladar -és l'esmena a què s'ha referit el senyor Morera-, els titulars del PAI seguixen encara reclamant-ne l'aprovació, argumentat que este fou presentat d'acord amb el pla general de 1990, quan esta zona era urbanitzable.

Per tant, és un dels reclams que els agents urbanitzadors en este moment reclamen a l'Ajuntament de Xàbia.

L'actual corporació municipal, no obstant, en sessió plenària ha acordat desestimar, desestimar l'aprovació.
.
.
, la pretensió d'aprovar, per silenci administratiu, el PAI, que és una altra via que estan utilitzant els agents urbanitzadors per portar avant les seues pretensions.
I això a l'espera del següent pas -me referisc a la pretensió de la corporació municipal actual-, del següent pas en el procés de redacció del nou pla, en el qual s'haurà (veus) de redactar l'informe de sostenibilitat ambiental i la versió preliminar del pla, que serà quan s'haja d'especificar el grau de protecció del Saladar.

A més també d'una prudència administrativa que no complique -i això és una cosa d'entendre-, que no complique les coses encara més a l'ajuntament.
Jo crec que hi ha un principi de prudència que l'actual corporació municipal està aplicant a causa del PAI i a les pretensions dels agents urbanitzadors respecte de la legalitat del PAI.
Per tant, ahí està aplicant l'Ajuntament de Xàbia un principi de prudència administrativa que no li complique més les coses a l'ajuntament.

No obstant, l'Ajuntament de Xàbia té molt clar que l'opinió dels veïns i la participació ciutadana, i la corporació té clar el posicionament de la Federació d'Associacions de Veïns de Xàbia.
.
.
, dia que la participació dels veïns i la participació ciutadana són fonamentals per decidir el futur del Saladar.

En eixe sentit, el regidor d'urbanisme ha anunciat reiteradament la imminent constitució del consell consultiu per a la redacció del pla, del pla que està en este moment redactant-se.
Un consell consultiu que estarà constituït per representants de l'Agenda 21 de Xàbia, per representants de les associacions més representatives de la ciutat, per empresaris, per constructors, etcètera, i en el qual en reunions específics fins i tot assistiran els representants del PAI perquè puguen expressar, digam, els arguments que estan utilitzant per a tirar endavant eixe PAI de 1.
700 vivendes que, efectivament, coincidim que és una vertadera barbaritat.

Per tant, segons el govern municipal de Xàbia, considera és prematur l'aprovació d'espai protegit i considera que han de ser els veïns els que decidisquen què fer amb el Saladar, a través d'un procés, com he dit, d'ampla participació ciutadana.
I ahí estan.
.
.
.
I, per tant, considerem prematur prendre eixa decisió, que creem que és la decisió en què, efectivament -reitere-, està l'actual corporació municipal, però creem que és prematur, i per la qual cosa el Grup Socialista va a abstindre's.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Signes.

Tiene la palabra el señor Lorenzo.

El senyor Lorenzo Paredes:

Muchas gracias, señor presidente.

Señorías.

Bien.
Señor Morera, usted en la proposición no de ley establece como resolución la declaración del Saladar de Xàbia como paisaje protegido, e incluir en los próximos presupuestos las partidas presupuestarias necesarias para declarar el Saladar como paisaje protegido.

Le indicaré, en primer lugar, que el paraje objeto de esta proposición es un sector de terreno agrícola con cultivos abandonados en el tiempo y que actualmente en distintas fases de colonización por vegetación propia de los suelos salobres.

Casi la mitad de la superficie es de una zona riesgo, como ya se ha dicho aquí, de inundación, según el Patricova, frecuencia alta de inundación 25 años, y calado bajo de menos de menos de 0,8 metros.
Además, carece de protección específica como espacio natural protegido, al no estar incluido indudablemente dentro de la Red Natura 2000, y tampoco forma parte del catálogo de zonas húmedas de la Comunidad Valenciana.

Por lo tanto, no existen en el paraje valores singulares en materia de hábitat y de especies animales y vegetales que aconsejen la declaración de una figura específica de protección de las contempladas en la Ley 11/1994, de 27 de diciembre, de La Generalitat, de espacios naturales protegidos de la Comunidad Valenciana, en donde se establece que puedan ser parques naturales, paisajes protegidos, etcétera, y que implican, además, la declaración expresa del decreto del Consell a estos fines: la dotación de medios materiales y personales específicos para el funcionamiento y gestión de estos hábitats, así como la constitución de un órgano colegiado de participación.

Dentro de lo que es el plan general urbano de Xàbia vigente, toda la zona es suelo urbanizable y solamente un pequeño sector está en ejecución.
Actualmente está en la tramitación de evaluación ambiental estratégica del nuevo plan general, como aquí se ha dicho, en donde será también la ciudadanía, como también se ha indicado, quien valore todos y cada uno de los términos que se especifican en esta declaración y en donde pueden participar.

El proyecto del plan general del Ayuntamiento de Xàbia propone clasificar la mayor parte de la zona, salvo el sector en ejecución antes citado, como suelo no urbanizable protegido.
Esta propuesta de clasificación del suelo como no urbanizable protegido responde de forma adecuada a la preservación de los valores de la zona, tanto medioambientales como culturales y paisajísticos, correspondiendo al ayuntamiento, que tiene autonomía para ello, de Xàbia, la puesta en práctica de las adecuadas medidas de gestión para asegurar dicha preservación.

Teniendo en cuenta que la preservación de la zona está asegurando con la propuesta municipal de clasificarlo como suelo no urbanizable protegido, tanto la declaración expresa de una figura específica de protección, paisaje protegido, como la citada dotación de medios materiales y personales, con su pertinente consignación presupuestaria, no se considera necesaria en estos momentos.

Todo ello sin perjuicio de que las medidas adicionales de protección o gestión que puedan adoptarse por parte del ayuntamiento a escala local y en el marco del plan general para los suelos no urbanizables protegidos del municipio.

Por tanto, en base a estas cuestiones y a la autonomía del ayuntamiento, entendemos que esta propuesta por nuestra parte va a ser rechazada.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Lorenzo.

Turno de réplica.
Tiene la palabra el señor Morera.

El senyor Morera Català:

Senyor Lorenzo, s'acaba vosté de cobrir de glòria.
Ara, no tanta com la del nostre estimat senyor David Serra, que acaba de perdre amb vots en contra del Partit Popular la proposició.
.
.
(Rient)

El senyor president:

Señor Morera, por favor.
.
.
.

El senyor Morera Català:

És que és un tema d'absoluta actualitat i que ve a tomb.

El senyor president:

Aunque sea actualidad, también puede ser actualidad el que canta esta noche creo, la tonadillera mayor.
.
.

El senyor Morera Català:

És que, clar, està en vigor.
.
.

El senyor president:

No.
Señor Morera, estoy yo en el uso de la palabra.
Soy el presidente y tengo que ordenar este debate.
Es importantísimo que cante la tonadillera más importante de España esta noche no sé dónde, pero no es motivo de esta comisión.

Al tema, por favor.

El senyor Morera Català:

No.
Jo parlava de la insolvència en les propostes que s'estan tramitant i les posicions que estem veient ací.
Simplement crec que és exemple que mos situa en la realitat.

Jo no m'explique com el Partit Popular vol continuar anant per la senda que mos ha portat a la insolvència que tenim en estos moments.
És que no hem tingut ja prou?
No hem vist el desastre que s'ha ocasionat amb un model que mos ha portat al desastre?
Que Espanya està rescatada, que han rescatat el model financer.
Per cert, els territoris que.
.
.
, el terreny que estem parlant, en la seua gran majoria, està, (veus) del Saladar, està a nom de Bancaixa.
És que és el tema, president.

El senyor president:

Señor Morera, si usted quiere dar una rueda de prensa, yo me brindo a acompañarlo, a pesar del tremendo constipado que llevo, y mi voz que queda bastante ramplona hoy, pero yo le ruego que se ciña al tema.
Porque, claro, si usted nos va a hacer ahora un acólito del repaso del recull de prensa de toda la semana, yo también.
.
.
.
, podríamos todos contar uno y, entonces, se nos haría muy largo.

Yo le pido, por favor -porque como además aún no le he puesto tiempo, he sido un poco benevolente-, que se ciña al tema del que hablamos.
Gracias.

El senyor Morera Català:

Senyor president, jo estaria molt encantat de fer una roda de premsa amb vosté on vullga, fins i tot a Orihuela.
Però és que és el tema.
Perquè la propietat d'estos terrenys que estem parlant no és dels veïns de Xàbia, sinó que és de Bancaixa i del senyor Salvador Vila.
És el tema.
El tema és l'especulació que mos ha portat al desastre i el tema és un model de desenrotllament salvatge que ha tingut la seua conclusió en la pèrdua del sistema financer valencià i la privació als ciutadans del seu territori.
És el tema, senyoria, senyor president.

I, per tant, el que estem intentant fer ací és canviar i mirar cap a un model econòmic, social, sostenible no només del turisme, sinó de la nostra economia.
I el PP mos diu que no i el PSOE s'absté.
Jo tinc d'agrair a Esquerra Unida que done el seu suport a esta proposta.
No entenc, per suposat, la postura del Partit Popular i tinc les meues reserves en el que està fent el Grup Socialista.

Jo entenc que si l'anterior corporació no haguera suspés les llicències, com es van suspendre, el que representa Compromís, el Bloc i la coalició amb Eduardo Monfort, els Centristes, suspés, en estos moments el Saladar estaria totalment construït, i ara segurament n'hi haurien més hipoteques que pagar, més deutes i més problema i s'haguera privat a la ciutadania de Xàbia un paisatge emblemàtic.

Per què diguem que la figura és de paisatge protegit?
Perquè la figura de paisatge és la que en la declaració de les reserves de la biosfera -no és una reserva de la biosfera-.
.
.
.
, és la relació de l'home amb la natura, el home i la dona i la natura.
I ahí hi ha hagut una relació molt estreta, que ve des dels antics romans, amb els saladars i els usos agrícoles del anys sixanta.

I, per tant, eixe simbolisme, eixa relació, eixos elements que fan eixe territori singular paisatgísticament és el que aconsellen per a evitar l'especulació, perquè nos mos fiem, no mos fiem, des de Compromís no ens fiem, no ens fiem que se vullga usurpar uns drets a la ciutadania.
I per això demanem que la conselleria, si estes Corts ho tenen a bé, diga: «No se va a especular en el nostre territori.
» Prou d'abusos urbanístics, prou d'una actuació que ha privat a la ciutadania de Xàbia d'un lloc emblemàtic i, per extensió, a tots els valencians, a tots els europeus.

I en eixe sentit, jo no puc entendre la negativa del Partit Popular.
No tenim prou ja del que ha segut el caos urbanístic, del que ha segut el desastre, del que ha segut l'especulació en la nostra terra?
No tenim ja prou d'eixe model?
Si s'ha preservat, com s'ha dit, un únic tros dels pocs que s'han preservat en la nostra costa, ara tenim d'obrir les portes a la seua inseguretat legal?
Jo crec que s'han de fer bé les coses.
Nosaltres, sense dubte, estarem ahí molt vigilants amb la Federació d'Associacions de Veïns.
Crec que seria una bona notícia que enviaríem als veïns de Xàbia, a la gent de l'Agenda 21, fins i tot als mateixos empresaris, perquè no dubtem, ara és impossible allí fer res, és impossible.
En la situació econòmica que tenim i en una.
.
.
, Bancaixa no, però el BFA intervingut i nacionalitzat, és impossible trobar crèdits.
Si no n'hi han diners per a les persones i les empreses.
Ara, em pregunte, a la millor hi ha diners per a continuar l'especulació.
Això, això seria lamentable.

Per tant, prou d'especulació, prou d'un model que mos ha portat al desastre, encetem una nova etapa, encetem una nova via, i hui tenim ací la possibilitat de deixar de fer el ridícul i de deixar d'acabar de destruir la nostra economia.
Per ahí no trobarem solució.
En esta via no trobarem solució.
Hem de pegar la volta 180 graus i encetar un nou model.
I en eixe nou model la qualitat ambiental és fonamental, el turisme de qualitat és fonamental.
És fonamental que la gent que vinga a visitar-nos tinga un entorn agradable.
Donar possibilitats que hi haja altres usos del nostre territori.
I que la gent que visca a Xàbia puga gaudir sense especulació d'este paratge emblemàtic i paisatgísticament molt viable.

Per això jo demanaria al Grup Socialista que reconsiderara la seua posició.
Nosaltres hem fet una actuació prudent, un principi de prudència, i per això no hem anat més lluny.
Simplement hem assenyalat que una figura de totes les possibles, que és la figura més adient en estos moments, que és la de paisatge protegit.
Que tampoc no implicaria ninguna càrrega excessiva de dotació per part de La Generalitat.

Si anem a fer la fórmula 1 i no sabem el que anem a gastar-nos!
Ja ho vorem este dijous si mos contesta el president.
Vol dir que el Saladar de Xàbia no tindria uns mínims recursos per a poder-lo gestionar ecològicament de forma viable?
Sí que és possible.

Per tant, jo demane que s'ho pensen, que s'ho replantegen, que no podem anar continuant vivint de la rajola ni del totxo i que facen cas al que està demanant la ciutadania de Xàbia i el que en el seu dia el Bloc-Centristes de Xàbia va aconseguir: que és preservar de l'especulació este lloc emblemàtic.
I a partir d'ara Compromís estarà colze a colze amb la nostra gent per a evitar que açò caiga en mans de l'especulació urbanística.
Algun principi de prudència sí, però que la prudència no ens faça traïdors.
.
.

El senyor president:

Muchas gracias.

El senyor Morera Català:

No podem esperar que açò caiga en mans de l'especulació urbanística.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Morera.

Tiene la palabra, por cinco minutos, el señor Lorenzo.

El senyor Lorenzo Paredes:

Muchas gracias, señor presidente.

Señor Morera, además de actuar usted de futurólogo, porque ya prevé lo que va a pasar en un futuro, y adquirir ese protagonismo que habitualmente utiliza cuando se le da la oportunidad, creo que aquí se olvida de que los demás estamos para establecer normas que equilibren nuestro territorio, no para imponérselas a otros.
De manera que vamos a ser conscientes de esa situación.

Y como usted indica en la propia proposición de esta zona concreta, en estos momentos está salvada de poder construirse.
Pero bien es cierto que las propias condiciones de esta zona quedan perfectamente protegidas y salvaguardadas por la forma de protección que el plan contempla, y que además es una fórmula que es la que ha habido hasta ahora y que se ha propuesto dentro de lo que ha sido el ayuntamiento y el plan general.

Esas medidas de protección que existen, y piense que además el propio plan las contempla con suma claridad.
Por lo tanto, la autonomía municipal también algo tiene que decir, al igual que la ciudadanía, después de que el proceso del plan general que en estos momentos es el sistema de sostenibilidad ambiental determine qué es lo que piensa cada uno de los ciudadanos, indudablemente.
No es una cuestión de qué pensamos nosotros, porque entre otras muchas el territorio pertenece en este caso a los ciudadanos.

Entendiendo que además queda perfectamente clara esta condición de protección, y dentro de esa misma zona, también hay que pensar en la sostenibilidad de las mismas.
Las zonas tienen que ser sostenibles, pero no sostenibles medioambientalmente nada más, tienen que ser sostenibles y ser compatibles con la cultura, con el turismo, con el ocio.
Indudablemente, y todos estamos de acuerdo con eso.
Lo que no es posible es que entendamos que hay que darle un tipo de protección determinada que haga que eso no sea viable.
Mire usted, señor Morera, es que a veces aquí las cuestiones son mucho más difíciles de lo que usted plantea.

Indudablemente, esa compatibilidad se basa en criterios que, además, dentro de la protección se entiende que son suficientes, como le vuelvo a indicar, con la salvedad que cualquier otro tipo de protección por parte de la conselleria requeriría además de eso trámites que son necesarios.
No es una cuestión de que aquí se decida y se ponga en marcha, sino que hay que tener una serie de trámites y unas leyes que cumplir, que así también está establecida, además de esa dotación presupuestaria -inviable en estos momentos-, pero, en fin, esa es una situación que tampoco sería tan importante salvando el primer obstáculo.
Pero indudablemente vamos a dejar que sea la autonomía municipal y todo el procedimiento que el propio plan establece el que determine que eso es así.
No es una cuestión de que vaya a gusto nuestro como consumidores en este caso, que es como usted lo plantea.

En cualquier caso, dentro de este ámbito, en la zona (inintel·ligible) .
.
.
en estos momentos el tratamiento es idóneo en ese entorno con las medidas que se han establecido.
Yo creo que tienen la responsabilidad también el ayuntamiento y su territorio de salvaguardar estas situaciones con las medidas de protección necesarias.
No las que nosotros podamos decir en base a un gusto muy particular.

Por lo tanto, creo que queda bien claro que es una situación que podemos todos compartir.
Pero es indudable que hay un procedimiento que seguir y vamos a dejar que al menos el ayuntamiento y la ciudadanía determine que esto es así.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Lorenzo.

Pasamos a la votación.
¿Votos a favor de la proposición?
2.
¿Votos en contra?
8.
¿Abstenciones?
5.
Queda rechazada, por lo tanto, la proposición no de ley.

Proposició no de llei sobre el soterrament de les línies elèctriques al Parc Natural del Montgó, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 21.
059, BOC número 76)

El senyor president:

Pasamos, a continuación, al punto número 5 del orden del día, que es la toma en consideración de la Proposición no de ley sobre el soterramiento de las líneas eléctricas en el Parque Natural del Montgó, presentada por el Grupo Parlamentario Socialista.

Tiene la palabra el señor Serra.

El senyor Serra Ferrer:

Moltes gràcies, senyor president.

Hui portem a aquesta comissió una proposició no de llei que realment arreplega el sentir dels ciutadans i les ciutadanes més vinculats amb el medi ambient dels municipis els quals estan vinculats a aquest Parc Natural del Montgó.

Per un costat és d'agrair que en una celebració d'un 25 aniversari sobretot i en el devenir del temps es fiquen damunt de la taula qüestions encara per plantejar i sobretot per desenvolupar.

Per cert, que al llarg del temps van fent-se millores, i el que en principi naixia com un simple parc es va catalogar com a tal, com a parc natural.
Després ha anat esdevenint-se un dels reclams mediambientals, turístics, paisatgístics, d'una comarca eminentment pròspera, a pesar dels temps de crisi, com és la comarca de la Marina Alta.

Aquesta proposició no de llei reflectix en un primer punt qüestions de caràcter mediambiental sobre el que són les línies elèctriques que travessen part d'aquest parc natural, qüestions que ja existien, però que, com bé comentaven també, no han pogut resoldre's ni s'ha donat cap tipus de solució eficient al llarg del temps.

Línies elèctriques que travessen sobretot una de les zones més visitades, com és la zona de la plana de Sant Antoni, la zona del camp de tir, que dóna lloc a una àmplia freqüència de visitants, i que ja ve regulat, per un costat, en el primer document que es va elaborar a l'any 2002, el Pla d'ordenació de recursos naturals del Montgó, ja contemplava en el seu article 31, el seu cinqué apartat, que «la instalación de nuevos tendidos eléctricos aéreos queda prohibida con carácter general, y en aquellas zonas que de acuerdo con la normativa se permite el trazado, se deberá contar con la autorización expresa de la Conselleria de Medio Ambiente, por procedimientos, y que la propia conselleria promoverá el soterramiento progresivo de las líneas eléctricas existentes en el parque».

Posteriorment, el següent reglament que va tindre l'evolució aquest primer PORN, va ser el pla rector d'ús i gestió del mateix Parc Natural del Montgó, que també reflectia en el seu article 36.
4 el que regula les infraestructures lineals, que també parla del soterrament, «l'òrgan competent en la matèria vetllarà pel progressiu soterrament de les línies que incomplisquen la norma que les línies elèctriques i telefòniques de nova creació destinades al servei hauran de discórrer soterrades, i aquelles que ja existixen són les que han de vore's vinculades amb eixe progressiu soterrament de les línies».

Són qüestions que a dia de hui no han estat desenvolupades.
És veritat que les distintes direccions del Parc Natural del Montgó, dels últims anys, han anat fent prou ressò d'aquesta qüestió, ha anat fent-se actuacions de caràcter puntual.
Però anys després d'aquesta reglamentació continua sobretot en el que es marca en aquesta proposició no de llei, dos de les principals zones, com és la plana de Sant Antoni i la zona del camp de tir, sense que es fique en efectiu aquest soterrament de línies elèctriques.

En un segon punt d'aquesta proposició no de llei es demana, se sol·licita la dotació efectiva d'autobombes dins del parc natural per a una actuació ràpida en cas d'incendi i sobretot en les èpoques de més risc.

La veritat podem, i a més parle en primera persona, ja que durant molts anys he format part del que és la brigada de voluntaris, una qüestió vinculada i que va ser fruit del voler pel medi ambient que professava la figura de món pare, en la qual he pogut assistir durant molts anys a aquestes tasques; tasques de caràcter voluntari que han existit arreu dels paratges protegits, però que durant moltes vegades hem tirat en falta, i continua, sobretot en l'actualitat, eixa part de dotació de caràcter molt més professionalizada.
Els qui som de la zona hem conegut eixa autobomba, que realment doncs se semblava més a una espècie de carromato d'èpoques anteriors, però que amb la qual, sobretot aquelles organitzacions, aquelles associacions ecologistes i de prevenció d'incendis que anaven, que prestaven eixe servei, doncs anaven intentant que eixa dotació fóra el millor possible, amb la col·laboració sempre també dels ajuntaments vinculats al Parc Natural del Montgó.

Però en un moment com l'actual i sobretot coneixent quins han sigut també el devenir de successos en matèria de prevenció d'incendi al llarg dels últims temps, les reivindicacions que provenen dels municipis, dels municipis sobretot els més grans, com puga ser Dénia i Xàbia, és que esta dotació, com a mínim, conste d'estes dos autobombes i que estes siguen d'ubicació permanent en el temps en este lloc del Parc Natural del Montgó.

I una tercera qüestió que planteja aquesta proposició no de llei és de caràcter més intern, perquè va referit a la pròpia junta rectora del Montgó.
Junta rectora que en el que portem de legislatura encara no s'ha convocat, donant peu a una situació en la qual la presidència a dia de hui correspon a un membre, que sí que és veritat que durant molts anys ha estat presidint i formant part de la corporació de Xàbia, però que porta ja un any retirat del que és la política municipal activa i, tant les corporacions, els equips de govern de Dénia com de Xàbia, consideren que és moment també d'intentar desbloquejar eixa situació que es dóna en la junta rectora d'este mateix parc.
Són qüestions de caràcter molt bàsic i que realment el que hem fet ha sigut recollir, després de les consultes, tant en els ajuntaments de Dénia com de Xàbia, recollir aquestes propostes que hem escoltat i hem tingut, de les converses pertinents hem arreplegat les reivindicacions dels col·lectius que ha practicat la vigilància del mateix parc i esperem que la consideració de la resta de grups parlamentaris d'aquesta cambra almenys donem un pas endavant en una protecció d'incendis per no tornar a veure situacions com les que hem viscut en estos últims mesos en altres llocs de la nostra comunitat, però sobretot els qui som de la zona per no tornar a patir efectes com estàvem patint en anys anteriors, que guardàvem en les nostres retines i que esperem que no es tornen a succeir mai.

Moltes gràcies.

(Ocupa la presidència la vicepresidenta, senyora M.
Âª Elena Bonet Mancheño)

La senyora vicepresidenta:

Muchas gracias, señor Serra.

Tiene la palabra por diez minutos el señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Bé.
Supose que esta proposició no de llei tampoc no acabarà eixint, encara que és, com l'anterior, una qüestió de sentit comú, perquè el que està demanant-se directament són coses molt elementals.
Algunes d'elles simplement és que es complisca la literalitat de la llei, en este cas, dels documents d'ordenació del parc del Montgó.

El parc del Montgó és un parc d'unes 7.
500 hectàrees protegides.
És probablement un dels paisatges més espectaculars de tota la costa valenciana.
No vaig a parlar dels seus valors naturals, però els seus valors paisatgístics són increïbles.
I és un també dels més amenaçats.
Jo no m'atreviria a dir el que més, perquè n'ni han alguns com els de Torrevieja, per exemple, el de les Salines de Torrevieja, que se sembla molt a les fotos que estàvem mirant ací ara el senyor Ponce i jo, d'un espai.
.
.
, com si fóra un jardí rodejat absolutament per totes les parts, menys per una perquè està el mar, d'urbanitzacions.
En la zona de la Vega Baja passa molt paregut, molt paregut.
Però la veritat és que si no és el més amenaçat de tots, és clar, és dels més amenaçats.

I a més, particularment, ha segut un parc que ha estat.
.
.
, una zona que ha estat especialment castigada per incendis forestals reiterats.

Per tant, el que es demana és una cosa que és de caixó.
En primer lloc, llevar les línies elèctriques.
Les línies elèctriques, les instal·lacions aèries de línies elèctriques deurien anar suprimint-se progressivament de tots els llocs.
En primer lloc, perquè n'hi hauria de buscar altra forma de producció d'energia que les fera innecessàries o les reduira a la mínima expressió perquè generen moltíssims problemes, especialment les línies d'alta tensió.

A mi m'agradaria recordar-li al Partit Popular que, evidentment, no estem parlant de la mateixa cosa, però que en determinades qüestions que sí vota a favor.
.
.
I, per tant, que s'enrecorde, per exemple, del que van fer quan el senyor Maluenda recolzava les propostes que no es feren línies d'alta tensió en els temes de Sax, Monòver, etcètera, etcètera -he dut el Diari de Sessions per si algú no s'enrecorda.
Evidentment generen moltíssims problemes ambientals.
És una forma molt ineficient de transportar energia, perquè es perd una gran quantitat d'energia.

I a més, dins els espais naturals generen problemes afegits, problemes.
.
.
Si en els espais, diguérem, urbans generen problemes sobretot de salut, en els espais ambientals generen problemes afegits, perquè segmenten i fragmenten el territori; perquè en molts casos, sobretot quan es tracta de línies d'alta tensió, s'ha de procurar que estiguen lliures de vegetació per davall, amb la qual cosa trenquen molt clarament el territori, precisament perquè per a evitar els problemes d'incendis que se poden generar.
Perquè a més, sobretot, i particularment, i en la zona de Montgó, especialment la zona esta del pla de Sant Antoni és especial, perquè generen problemes per a les aus, que entropessen contínuament amb estes línies elèctriques i generen una mortalitat molt elevada d'aus sobretot per electrocució.

Per tant, simplement el que es diu en la mateixa exposició de motius.
El senyor Serra no ho ha llegit, li ho llig jo.
«La conselleria de medi ambient -diu l'article 31.
1 del PORN- promourà el soterrament progressiu de les línies elèctriques existents en el parc i, en la mesura del possible i d'acord amb les prioritats que s'establesquen, en la seua zona d'esmortiment d'impactes.
» És a dir, es tracta senzillament de complir el que és un text legal de l'any 2002, que des d'aleshores no s'ha fet pràcticament res.

Jo puc parlar de l'experiència que hi ha hagut, per exemple, en el Parc Natural de la Font Roja, on sí que s'han soterrat les línies elèctriques de mitja tensió que existien, d'acord amb Iberdrola i en aquell aprofitant que hi havien subvencions europees.
I el resultat ha segut extremadament bo, ja no hi han línies elèctriques travessant el parc.
I l'índex de mortalitat de les espècies d'aus ha disminuït de forma molt notable i, lògicament, el risc d'incendi associat amb açò també.

I després, el que seria evident, i és que.
.
.
disposar d'una brigada d'incendis.
Això, ja ho ha dit el senyor Serra, serà més difícil.
Perquè, clar, com ací el que estan fent és retallar les brigades.
.
.
Pose l'exemple del meu poble, en Mariola i la Font Roja, que hi havien dos brigades, una per a cada part, que ara se n'ha quedat una.
Tres mesos estan els de la Font Roja atenent Mariola i tres mesos els de Mariola atenent la Font Roja.
Jo no sé.
.
.
Si abans feen falta dos brigades, ara per què.
.
.
, com és que amb una a soles n'hi ha de sobra.

És a dir, no em crec, per tant, que ara estiguen retallant o sent austers, sinó simplement si és que no feen falta o és que abans estaven tirant els diners.
I és que no és així.
És que, evidentment, els espais naturals, per la seua pròpia característica, han de tindre una cura especial.
I, lògicament, si s'ha de tindre una cura general sobre totes les masses boscoses per a evitar en la mesura del possible els incendis, en les zones protegides eixa cura hauria de ser especialment intensa.
I, per tant, dotar el parc amb dues autobombes i que hi haja una brigada contra incendis de presència permanent és el mínim, el mínim que hauria de tindre tots els espais naturals.

I després, allò de convocar la junta rectora del Montgó, és que.
.
.
-no sé-, és com.
.
.
, de nou és demanar que es complisca el que s'hauria d'estar fent.
Ací abans el Partit Popular ha estat parlant del compliment de les lleis per a rebutjar determinades propostes no de llei.
Doncs, mire, ara és molt senzill.
L'únic que se'ls demana és que es complisca la llei.
És tan senzill com això.
Si diuen que no, demostraran que la seua prioritat, evidentment, són moltes altres coses, però, és clar, en absolut la protecció dels espais naturals del País Valencià.

(Ocupa la presidència el president, senyor Andrés Antonio Ballester Costa)

El senyor president:

Muchas gracias, señor Torró.

Tiene la palabra, por diez minutos, el señor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Bien.
Bueno, vaya por delante también nuestro apoyo a esta proposición no de ley del Grupo Socialista, porque.
.
.
, bueno, porque es algo obvio -tiene tres puntos.

Yo, lo que pasa es que, bueno, sí me gustaría, digamos, reforzar la necesidad de que los espacios naturales protegidos tienen su razón de ser y conlleva unos niveles de protección y de cuidado en cualquiera de las actuaciones que están regulados por ley y que, por tanto, deben de cumplirse, como cualquier otra normativa, cualquier otro aspecto.

Parece que hoy ya hace creo que eran diez años que el decreto que aprobó el PORN del Montgó ya indicaba la necesidad de ese soterramiento progresivo de líneas eléctricas.
Y en el caso que no se fueran soterrando, que al menos llevaran indicativos de estos de visibilidad, salvapájaros que se llaman, para que les aves puedan visualizar los cables, porque no solo mueren por electrocución, sino, en muchos casos, por choque, por choque por no ver el propio cable.

Como parque natural, como zona natural emblemática, solamente la parte terrestre ya representó.
.
.
, fue uno de los primeros parques que se declararon en el territorio valenciano, lo que significaba que ya de entrada se le presuponían unos valores naturales muy importantes.

En la primera tanda de parques naturales declarados en el territorio valenciano, además de los valores naturales reconocidos, se aplicaba el criterio de las amenazas.
Y como bien se ve, se trata de una zona natural absolutamente rodeada de urbanizaciones y de infraestructuras humanas, porque por donde no hay urbanizaciones, hay redes de ferrocarril y otros impactos humanos que mantienen a lo que son las cinco mil y pico hectáreas, siete mil contando con el área de amortiguación de impactos, pues la mantienen totalmente aislada.

Es también muy destacable la franja de reserva marina que colinda con lo que es el Parque Natural de Montgó, que también denota una gran calidad ambiental de esos terrenos submarinos que, bueno, como no se ven, muchas veces se ignora su presencia, pero que están muy bien conservados a nivel de comunidades tanto vegetales como animales; hay unas buenas praderas de posidonia que son la base de un ecosistema subacuatico marino de calidad.
Y, bueno, lo que nos dan es.
.
.
, digamos, esto un pequeño retazo de lo que sería la naturaleza virgen valenciana y que, sorprendentemente.
.
.
.
, bueno, sorprendentemente, no, fruto de su relieve, nos ha llegado hasta nuestros días.
Si, desde luego, no hubiera habido un relieve tan escarpado, tristemente se habría perdido como el resto del litoral.

También quería hacer hincapié en otro aspecto.
Una de las.
.
.
Vamos a ver.
El primer punto, que es el que habla del soterramiento de líneas eléctricas, es fundamental en cualquier espacio natural protegido.
Esta muy bien traído el ejemplo del parque de la Font Roja, que fruto del empecinamiento de la población, y en su momento del director-conservador que estaba y también del ayuntamiento.
.
.
Me costa que eran todas las administraciones y la población las que estaban por la protección y tenían claro que esos impactos que generan los tendidos eléctricos debían eliminarse.

Eso demuestra que exportable esa experiencia a otras zonas.
Lo digo porque en repetidas ocasiones y en juntas rectoras de diversos parques naturales, siempre se habla de la imposibilidad de enterrar estos tendidos eléctricos por lo caro que es.
Y, bueno, las compañías eléctricas precisamente no se han caracterizado por tener grandes pérdidas, sino más bien por todo lo contrario.
Y una pequeña parte de esos grandes e inmensos beneficios que tienen deberían reinvertirse en el medio natural, un medio natural que ocupan y sobre el que impactan negativamente.

Claro, las sociedades humanas requieren de esa energía eléctrica, que hasta que no se invente otra forma de transporte, tristemente, tendremos, digamos, que soportar estos aspectos en nuestro territorio.
Pero también es cierto que de la misma forma que se puede construir un tendido eléctrico aéreo, se puede construir subterráneo y nadie ve por el medio de las ciudades tendidos eléctricos.
Lógicamente, van enterrados, les resulta más caro, requiere otro tipo de tecnología, pues muy bien, que se que aplique.

Una de las especies emblemáticas que habita el Montgó es el águila perdicera, y la principal causa de muerte del águila perdicera es el choque con tendidos eléctricos.
Y la principal causa de muerte de los juveniles, de los individuos que no han llegado a la madurez sexual, por tanto, no han llegado a poder reproducirse, es el choque con tendidos eléctricos.
Una de las especie que está aquí presente y que creo que de las que tienen mayor nivel de protección es el águila perdicera.
Y resulta indudable que el impacto sobre esa especie -insisto- protegida, de las más emblemáticas del territorio valenciano, pues se va a dar, mientras no se consiga ese soterramiento.
Y bueno.
.
.
.

También recalcar la calidad de la vegetación que tiene esta zona.
Al estar en contacto con el mar, tenemos todo una gradación de ecosistemas vegetales que constituye en su conjunto una.
.
.
Si un retazo de vegetación interesante se puede considerar una joyería completa.
Porque desde las formaciones que encontramos subacuáticas a las de acantilados, que toleran la salinidad y los vientos que llegan del mar, a las distintas formaciones, según orientación norte, orientación sur, mayor o menor profundidad de suelos, en cada enclave se desarrollan unas formaciones vegetales que son únicas, porque pocas sierras llegan hasta el mar, como es el caso del Montgó.

Y, por tanto, esas formaciones pequeñas, en cuanto a extensión, son valiosísimas.
Y muestra de ello es que se hayan desarrollado endemismos, algunos de los cuales solamente viven ahí.
Un endemismo es una especie que vive en una zona determinada del planeta.
Y en este caso, hay endemismos que están viviendo únicamente en esta sierra o, en algunos casos, con poblaciones cercanas en otros retazos de vegetación natural que pueda haber en la costa, que, como bien se ha comentado, y todos sabemos, está absolutamente urbanizada.
Y los pocos retazos que quedan por urbanizar será porque geológicamente y geomorfológicamente era muy difícil urbanizarlas; si no, se hubieran urbanizado también.

Por tanto, insistir en lo de la joyería, que me acabo de inventar, pero que define bien el conjunto de retazos de vegetación muy valiosa y el conjunto de endemismos, de especies únicas en el planeta que viven en esta zona.

Y, bueno, no estoy hablando de vegetación por hablar.
El segundo punto que se indica es dotar al parque de dos autobombas.
Hace nada se hizo la presentación del dispositivo antiincendios para este verano y, bueno, el dispositivo de medios la verdad es que parece que cada año sean más.
Si nos ponemos a comparar, veremos que no, que realmente cada año hay menos.
Pero, en cualquier caso, la dotación es muy importante.
Y lo que se está solicitando para un lugar -insisto- de esta calidad ambiental tan excepcional, que -insisto otra vez- fue de los primeros parques naturales declarados porque tenía valores naturales que lo requería y la presión humana que hace necesaria, imprescindible, esa protección, pues bueno, dedicar dos autobombas a este parque natural no es nada descabellado, ni que haya una brigada constantemente para prevención de incendios o actuación rápida contra los conatos que puedan surgir.
Por tanto, ambas medidas, una y dos, son fundamentales para preservar este ecosistema tan valioso y tan singular nuestro.

Y el tercer punto es lo que se ha comentado hace un momento.
Se trata de cumplimentar la normativa y establecer ese relevo al cargo de la junta rectora del parque del Montgó, que siempre es interesante porque la sangre nueva renueva ideas y renueva fuerzas para que desarrollen las juntas rectoras esas funciones que tienen de tutelar y de asesorar, y de contribuir a la preservación del espacio protegido.
Por tanto, es una proposición no de ley más que razonable, de mínimos, podríamos llamar, y que por tanto esperemos que sea apoyado por los cuatro grupos en estas Cortes.

Nada más, muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ponce.

Señor Mundo.

El senyor Mundo Alberto:

Gràcies, senyor president.

Bé, senyor Serra, estem davant d'una proposició no de llei que consta de tres apartats -com vosté molt bé ha indicat i com cada u dels intervinents ha indicat- i en el primer d'este agrair-li que vosté coneix més la zona que jo la puga conéixer, i per tant és més coneixedor de la zona, i sobre les activitats dels últims anys en les quals s'ha actuat en el mateix parc, millorant com no, i que el parc haja pogut tirar endavant en millores dins d'este.

Demana vosté en este primer apartat complir el que establix el punt 15 de l'article 31 del Decret 180, del 5 de novembre, del Consell, pel qual s'aprova el pla d'ordenació dels recursos naturals del Montgó, en el qual diu taxativament que vosté demana en allò referent al soterrament de línies elèctriques.
Ho diu, i ho ha dit vosté, i ho han dit els altres intervinents aquí que des de La Generalitat se promourà -no se realitzarà el soterrament de les línies, són dos aspectes diferents- i se promourà el soterrament de les línies elèctriques que en aquell moment existien i al mateix temps el mateix pla d'ordenació marca que no s'autoritzarà cap actuació futura que no siga soterrada dins del parc.
D'alguna forma ja marca una línia també d'obligat compliment, sobretot per a companyies elèctriques, que són les que principalment tenim el problema.
I vostés abans també ho han indicat, que en altres parcs naturals s'han fet estos canvis, i les companyies l'únic que busquen és l'ajuda, el recolzament, els diners indubtablement que aporten altres.
En altres llocs s'ha buscat diners de la Comunitat Europea en un moment determinat per a tirar endavant, però recordem que allò existent en el parc són línies elèctriques, que ja estaven en el mateix parc abans de promulgar les normes, i que des de La Generalitat han de promoure.

Indubtablement, és una missió que ha de fer La Generalitat, promoure que conjuntament les companyies puguen tirar endavant eixe soterrament, però recordem, com no, que els que han de fer la inversió, els que han de fer tot el treball són companyies privades.
Companyies privades, que per un altre cantó no indica, i en eixa proposta no està que La Generalitat les ha de realitzar, sinó que les ha de promoure.
L'esforç i l'aposta de La Generalitat no és dubte que està en eixe sentit, el que són temps difícils per a uns i per a altres que això puga realitzar-se.
Al mateix temps, la conselleria considera que és prioritari en este moment en el qual el gasto està restringit, el prioritari és designar els fons que té previstos per al mateix parc natural, dedicar-los a la conservació, manteniment de les infraestructures ja existents als parcs naturals.

Per tant, l'esforç ha de mantindre'l en eixe sentit, no pot arribar més en este moment del que hi ha, i per tant el compliment del que és la normativa s'està realitzant en este moment.
Diu, «no s'ha fet el soterrament», no s'han pogut fer en este moment, doncs indubtablement no és en este moment que puga La Generalitat aportar diners en eixe aspecte, i la pressió davant (inintel·ligible) .
.
.
no és dubte que aixina ho està fent.

Dotar el parc de dos autobombes, el segon punt de l'apartat.
Va presentar l'altre dia el senyor Castellano, el conseller de Governació, el que era el pla de prevenció i d'extinció d'incendis per este estiu.
Indubtablement s'ha adoptat de més mitjans, sobretot a les brigades -va dir-ho i aquí ho vam sentir a Les Corts- que se dotaria de sis unitats més d'autobombes per a brigades forestals, de forma que quasi totes les brigades comptaren amb autobomba.
Pràcticament de les 43, 39 comptaran amb autobomba, dos més a cada província que indubtablement la ubicació i la dotació d'estes per a respondre immediatament quan haja un problema d'incendis, serà l'adequat, perquè aixina n'hi ha una previsió global i n'hi un consorci provincial d'Alacant que té en compte tot el que represente les necessitats de la província d'Alacant.
Per tant, en este sentit, La Generalitat sí que està dotant de mitjans el que indubtablement en estos moments no pot hi haver un compromís de ficar dos autobombes al parc del Montgó, ni de dotar una brigada nova.
Les coses, els efectius i l'esforç que està molt ben controlat i molt ben aquilatat en funció de les possibilitats que n'hi han per a poder atendre i per a poder respondre el més prompte possible.

Indubtablement, això va unit a altres coses que dins d'este pla d'extinció d'incendis per a este any n'hi han previstos dins de la Comunitat Valenciana.
Per tant, la rapidesa d'actuació i la problemàtica que representa també les diferents situacions que mos poguéssem trobar de ponent, en definitiva, que siguen conats i no siguen incendis, indubtablement que és la idea clau i les previsions que té la conselleria.
Per tant, en estos moments el segon punt que vosté demana en la seua proposta de dotar el parc de dos autobombes d'ubicació permanent i d'una nova brigada, doncs és en este moment inassumible per part d'este govern que té una previsió global per a poder atallar tota la problemàtica, tant de prevenció com d'extinció d'incendis.

I quan al tercer punt, la conselleria està treballant en este moment, estudiant el règim de funcionament de la presidència de la junta, està mirant, com a òrgan conciliador que ha de ser de tots els interessos que concorren al parc i quin és el règim de funcionament del mateix, i la presidència, i me conste que està buscant el que és el candidat més adequat per a presidir eixa junta rectora, i en breus dates convocarà la junta rectora.
Vosté, la proposta que fea era que al càrrec de president siga designat un regidor de l'Ajuntament de Dénia i un de l'Ajuntament de Xàbia, els quals alternaran el mandat cada dos anys; jo pense que poden ser regidors, poden ser no regidors, poden ser no polítics, que puguen integrar-se davant d'una figura d'un president d'una junta rectora, que el que el que tinga per davant de tot siga donar solucions als problemes i els compromisos, i unir i conciliar els esforços del que són les peticions, tant dels col·lectius, com dels ajuntaments limítrofs, com és el de Dénia i el de Xàbia.

Per tot el que abans he exposat, perquè en este moment no es poden complir algunes de les normatives, perquè altres s'estan realitzant, el nostre vot serà contrari.

El senyor president:

Gracias, señor Mundo.

Tiene la palabra el señor Serra.

El señor Serra Ferrer:

Moltes gràcies, senyor president.

Bé, realment arriba un moment en el qual tampoc ens sorprén el vot negatiu del Partit Popular, perquè al final és el no pel no, a pesar de les bones argumentacions esmentades pel senyor Mundo, els intents de desviar els balons cap al costat que li pertoque en cadascun dels cas, en un to amable i en un to cordial.
Però jo és que vaig a ficar-li damunt de la taula uns altres arguments.
La veritat és que aquesta moció arriba ací, després d'haver segut aprovada per unanimitat per l'Ajuntament de Dénia, regit per una alcaldessa del Partit Popular, i després d'haver sigut aprovada sense cap vot en contra pel plenari de l'Ajuntament de Xàbia, governat pel Partit Socialista.
Amb la qual cosa, jo li fique damunt de la taula primer que en el que són moltes vegades els temes del Parc Natural del Montgó, li done la plena convicció que els colors polítics pràcticament han estat com a tema de debat.
Les distintes actuacions dutes durant molts anys pels ajuntaments, sobretot pels dos principals ajuntaments, com són el de Dénia i el de Xàbia, mai han tingut en compte el color polític.
S'han estat consensuant molts aspectes també, alguns dels quals han estat parlant en aquesta qüestió.

Respecte a abalisar el cap de Sant Antoni, de la protecció dels propis límits, tant terrestres com marítims, accions de sensibilització, no sols única i exclusivament les que ha dut a terme el Parc Natural del Montgó, sinó les que han tingut a bé tindre les distintes poblacions.
Amb la qual cosa, ací, el que ficàvem hui damunt de la taula no era una qüestió amb la qual enfrontar el Partit Popular amb la resta de grups polítics d'aquesta cambra, perquè senzillament han segut coses que reclamen.
I jo li dic, en l'actualitat, tant l'Ajuntament de Dénia està governat pel Partit Popular, i l'Ajuntament de Xàbia està governat pel Partit Socialista, i han aprovat estos dos consistoris esta mateixa iniciativa, esta mateixa moció que hui rebem ací.

La veritat és que en la qüestió en la qual vosté ha estat debatent i ha estat intentant parlar del que significava el soterrament de línies i la protecció de les aus protegides, jo personalment done fe de la sensibilitat d'anteriors responsables del Parc Natural del Montgó en la qüestió tant del soterrament de línies, com de la protecció d'aus protegides.
No puc dir el mateix i no puc emetre cap comentari al respecte de l'actual responsable del parc natural.
També és veritat que porta pocs mesos al capdavant, però jo li dic que efectivament durant molts anys els responsables que ha tingut este parc natural han tingut com a prioritat aquestes qüestions, han fet distintes gestions i en la qüestió vinculada al soterrament, si és cert que no s'ha procedit al soterrament, en ocasions en les quals s'ha tingut coneixement de la mort d'aus protegides sí que s'ha procedit a la immediatesa per part del responsable d'eixe mateix parc natural i de les persones que també tenien competència i que formaven part d'eixa junta rectora, els responsables vinculats als ajuntaments, de fer allò possible.
Allò possible era la simple senyalització per a la qüestió del soterrament.
Com ja s'ha ficat palés, en altres llocs ha segut possible, el que no s'arriba a entendre és per què en uns llocs és possible, i en uns altres llocs, no.
Senzillament, moltes vegades existix molta més voluntat en uns llocs que senzillament d'actuar en uns altres.

I respecte al tercer punt d'esta mateixa proposició no de llei, que vosté ha dit que s'està barallant la persona més indicada.
Mire, jo li done una petita informació.
Ja existix un principi d'acord entre els mateixos ajuntaments de Dénia.
.
.
Li expose que habitualment eixa presidència de la junta rectora sí que ha estat presidida per responsables municipals, i a dia de hui ja s'ha arribat a un acord, o com a mínim existix un consens entre els dos municipis principals que sempre han ostentat eixa presidència, perquè els dos primers anys siga l'alcaldessa de Dénia, membre del Partit Popular, i la seua direcció, qui tinga eixa presidència.
Però clar, quan està bloquejada eixa mateixa reunió de la constitució d'eixa mateixa junta rectora, el que no veiem és que durant molts mesos, si no existix una voluntat per desbloquejar eixa situació, realment en estos moments formen part d'eixe òrgan consultiu, -perquè la junta rectora és un òrgan consultiu- persones que ja no estan vinculades no només als municipis, sinó inclús al mateix parc natural, amb la qual cosa la millor manera de desbloquejar és demanar que es faja la reunió d'eixe òrgan consultiu.
No entenem per què esta qüestió tampoc tenen a bé tindre-la per a donar-li el vot favorable, però bé, una vegada més el que queda palés és que el Grup Parlamentari Popular, sobretot el d'estes Corts, el que està és allunyat no només de la realitat social sinó de la realitat que duen a terme en el dia a dia els distints ajuntaments, en aquest cas els dos principals ajuntaments que van vinculats al Parc Natural del Montgó, com és l'Ajuntament de Dénia i com és l'Ajuntament de Xàbia, amb independència del color polític que han tingut cadascun d'ells i que a dia de hui tenen.

Però vostés és que estan allunyats inclús de la tasca diària dels mateixos ajuntaments i de la gent que està fent el quefer diari d'eixe parc natural.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gracias, señor Serra.

Tiene la palabra en el turno de réplica, señor Mundo.

El senyor Mundo Alberto:

Bé, senyor Serra, en la primera part del soterrament li especificava clarament que La Generalitat està complint l'article a què vosté al·ludia en la seua proposta de resolució, en la qual diu que complir amb el que hi ha establert en el punt 5 de l'article 31 del real decret.
El que passa és que vosté dia «sobre el soterrament de línies elèctriques», d'acord; sobre el promoure la realització progressiva del soterrament de les línies elèctriques.

Per tant, no és que no s'incomplisca eixa normativa.
El que passa és que pels motius que abans li he dit i li he indicat en este moment està molt més.
.
.
; no es poden tirar endavant actuacions, degudes també a la situació econòmica en què mos trobem en este moment.

Que dos ajuntaments se fiquen d'acord i demanen dos autobombes i que demanen un grup d'una brigada forestal i que demanen.
.
.
; això és molt fàcil que puguen acordar-ho els ajuntaments respectius i que puguen transmetre-ho a la Conselleria de Governació perquè en les mesures que puga ser possible que se faça.
Però, indubtablement, tot això ha de comptar amb una planificació global en tota la comunitat, en una sèrie d'actuacions previstes des d'un pla d'actuació, tant de prevenció com d'extinció d'incendi

I que, en un moment determinat, doncs indubtablement, si a qualsevol ajuntament de qualsevol zona una mica allunyada d'un parc de bombers li diuen que si volen instal·lar un parc de bombers al seu poble dirà que també el vol; com li dirà que també vol un centre de salut; com també li dirà que vol una altra activitat.
I prendran l'acord per unanimitat.

I hem de saber també les necessitats i com hem d'arribar a donar solució a tots els problemes que tenim en la comunitat.
No vull dir en això que els ajuntaments no tinguen la capacitat per a poder prendre un acord -d'acord-, i que el transmeten a la conselleria -d'acord-.
Però, dins d'eixes mesures, també la conselleria ha d'explicar quina és la situació i com està actuant-se en cada un dels conceptes.

I en l'últim apartat ja li ho he indicat.
Nosaltres, des de la conselleria, s'està vegent el sistema adequat per a convocar ja eixa reunió i que, indubtablement, d'ahí surta un president que presidisca eixa junta rectora.
Però indubtablement -indubtablement- vosté en la seua proposta el que demana és que dos anys siga un ajuntament i dos anys siga un altre ajuntament.
Això s'haurà de, també, previndre dins del nucli del que és la junta rectora; i que, indubtablement, jo crec que nosaltres des d'aquí no podem aprovar ni donar-li suport a una proposta del tipus que és la que vostés han proposat.

Per tant, perquè n'hi han parts d'esta que nosaltres considerem que no són adequades que puguen tirar endavant, nosaltres votarem en contra.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Mundo.

Pasamos a la votación.
¿Votos a favor de la propuesta?
7.
¿Votos en contra?
8.
Se rechaza el punto número 5 y la proposición no de ley.

Con esto, terminamos la comisión y levantamos la sesión.

(S'alça la reunió a les 19 hores i 20 minuts)