DS-166%20macro.html





Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 25 de març de 2015.
Comença la sessió a les 9 hores i 34 minuts.
Presideix el president de les Corts Valencianes, senyor Juan Alejandro Font de Mora Turón.
Sessió plenària número 94.
Segona reunió.

El senyor president:

Senyories, es reprén la sessió.

Abans de continuar amb l'ordre del dia els comunique que amb motiu del dol oficial per tres dies que s'ha decretat pel motiu de l'accident aeri, a les 12:00 interromprem la sessió i acudirem a la porta del palau de Les Corts per a fer un minut de silenci com totes les institucions de l'estat.
Moltíssimes gràcies.

Projecte de llei, de La Generalitat, de reconeixement, protecció i promoció de les senyes d'identitat del poble valencià.
Debat i votació del dictamen de la Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de La Generalitat (BOC número 324)

El senyor president:

Sext punt de l'ordre del dia: debat i votació del dictamen de la Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de La Generalitat sobre el Projecte de llei de La Generalitat de reconeixement, protecció i promoció de les senyes d'identitat del poble valencià.

Per a la presentació del dictamen de la comissió té la paraula l'il·lustre diputat Rafael Maluenda.

El senyor Maluenda Verdú:

Molt excel·lent senyor president.

Senyories.

Iniciem esta sessió consternats pel dolor i el sentiment que compartim de tantes famílies que sofreixen pels mals que ha ocasionat eixa pluja que mos arriba de forma exagerada en compte d'arribar de forma més repartida durant l'any, i que ha segat vides i ha fet molt mal.
I sobretot per l'accident d'eixe avió que té consternat el món sencer.

Volem expressar la nostra condolença i solidaritat a totes les persones, a tots els familiars i amics dels desapareguts que estan sofrint.
Compartim eixe dolor i expressem la nostra condolença i solidaritat.

Senyories, dit açò, com a president de la Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de La Generalitat se m'ha designat per a presentar en esta sessió plenària el dictamen sobre el Projecte de llei de reconeixement, protecció i promoció de les senyes d'identitat del poble valencià.

El projecte de llei va ser aprovat pel Consell i es va presentar en el registre general de Les Corts el 30 de desembre de 2014.
La Mesa de Les Corts va acordar la seua tramitació el 8 de gener i va ser publicat en el BOCV número 309 del mateix mes.

Abans de finalitzar el termini de presentació d'esmenes, el 20 de febrer, van ser presentades 3 esmenes de totalitat dels grups parlamentaris Socialista, Compromís i Esquerra Unida respectivament, que demanaven la devolució del projecte de llei al Consell i, a més, es van presentar 8 esmenes parcials, totes elles del Grup Parlamentari Popular.

En el ple que es va celebrar el dia 25 de febrer es va realitzar el debat de totalitat i foren rebutjades les referides esmenes de totalitat que demanaven la devolució del projecte al Consell.

La mesa de la comissió de coordinació, en la seua sessió del dia 2 de març, va aprovar el document d'ordenació d'esmenes, que se va a publicar en el BOCV número 321 del mateix mes, del 6 de març concretament.

La comissió, posteriorment, es va reunir el dia 11 de març i, després de debatre totes les esmenes, va aprovar el dictamen que presentem hui i que està publicat en el BOCV número 324, de 23 de març.
Va ser l'aprovació amb absència dels representants dels grups parlamentaris de Compromís i d'Esquerra Unida, que en este punt van abandonar la comissió.

En el debat en comissió se van aprovar les 8 esmenes parcials presentades pel Grup Parlamentari Popular, una d'elles va ser d'aproximació.
Estes esmenes tenien per objecte incorporar al projecte de llei presentat pel Consell el següent:

La primera d'elles reconeix en l'article 6 els dos esports autòctons de la nostra comunitat: la pilota valenciana i la columbicultura com a senyes d'identitat.

L'esmena 2 també reconeix el caràcter de les senyes d'identitat a les festes tradicionals de la Comunitat Valenciana, en especial les falles, les fogueres de Sant Joan, la Magdalena, els moros i cristians i l'art pirotècnic, fent-les compatibles totes elles amb la defensa dels símbols de la Comunitat Valenciana.

L'esmena 4 afig el reconeixement de la important capacitat docent que desenrotlla la Real Acadèmia de Cultura Valenciana i Lo Rat Penat en la divulgació i difusió de les senyes d'identitat del poble valencià i en especial de la llengua pròpia, la llengua valenciana que és el nostre idioma propi.

L'esmena número 5 eleva de 9 a 10 els vocals de l'observatori de les senyes d'identitat del poble valencià i incorpora, en l'article 28, a través de l'esmena número 6, que va a ser transaccionada, al president de la Federació de Columbicultura de la Comunitat Valenciana o a la persona en qui delegue com a vocal de l'observatori.

L'esmena número 7 per la qual s'incorpora a l'article 7.
1, de la Llei 4/1998 de patrimoni cultural valencià, Lo Rat Penat junt a la Reial Acadèmia de Cultura Valenciana entre altres, com a institucions consultives de l'administració de La Generalitat.

Finalment es va incorporar l'esmena número 8 a l'exposició de motius.

Com a president de la Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de La Generalitat espere i desitge que, al llarg del debat en el dia de hui, siga possible arribar al màxim consens, donat que es tracta d'una llei que arreplega i posa en valor les senyes que identifiquen el territori de la nostra comunitat.

Esta llei, com deia, posa en valor allò que forma part de la idiosincràsia del poble valencià, que identifica a tots i cadascun dels nostres pobles i que és orgull dels nostres conciutadans i que identifica en tot moment la nostra història, els nostres costums i les nostres arrels.

Des del respecte que a la comissió li mereix les decisions que cada grup parlamentari lliurement prenga instem a que s'aconseguisca eixe consens.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Maluenda.

Torn de fixació de posició dels grups parlamentaris.
En primer lloc, pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida me fan indicació que renuncia al seu torn el Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.

En representació del Grup Parlamentari Compromís té la paraula… També renuncia a la intervenció.

I en representació del Grup Parlamentari Socialista es renuncia també a la intervenció.

Per tant, en representació del Grup Parlamentari Popular, té la paraula il·lustre diputat Jorge Bellver.

El senyor Bellver Casaña:

Molt bon dia, senyores i senyors diputats.

En primer lloc, volguera que les meues primeres paraules foren de record per a les víctimes i de recolzament als familiars de l'accident d'aviació que ahir vam conéixer.
I volem en este cas unir-se al dolor, a la tristesa, a la consternació i al dol internacional.

Vull també en este cas donar la benvinguda als representants de la Junta Rectora del Patronat del Ministeri d'Elx, als representants de la Federació de Pilota Valenciana, als representants de la Federació de Columbicultura, als representants de Lo Rat Penat, de la Real Acadèmia de Cultura Valenciana, de la Federació de Folklore Valencià, de la Federació de Societats Musicals de la Comunitat Valenciana i de la Federació de Penyes Taurines de Bous al Carrer.

I vull, i una vegada presentat el dictamen pel vicepresident de la mesa i president de la comissió, el senyor Maluenda, lamentar una vegada més la falta de respecte.
La falta de respecte dels grups de l'oposició al treball parlamentari, la falta de respecte als seus votants, als seus propis votants, la falta de respecte a tots vostés, als representants de les associacions valencianes més representatives de les nostres senyes d'identitat i la falta de respecte al poble valencià i al treball que realitzem en esta cambra.
(Aplaudiments)

Miren, senyories, no és que fugen del debat com han fet habitualment sempre que s'ha parlat de les senyes d'identitat valencianes, no fugen del debat; realment el que estan fent és fugir dels valencians.
I quan han tingut l'oportunitat d'expressar la seua opinió sobre esta llei s'han limitat a dir que és una llei innecessària i que és una llei electoralista.

El fet que no estiguen participant en estos debats, el fet que no hagen volgut al llarg de tota la legislatura parlar sobre les senyes d'identitat del poble valencià és la demostració més evident que esta llei és en estos moments més oportuna que mai, més oportuna que mai.
(Aplaudiments) I la crítica que estan fent, la crítica que fan a l'electoralisme de dir Â«no, es que estos señores del PP sacan la ley ahora porque llegan las eleccionesÂ».
Però res més lluny de la realitat, res més lluny de la realitat.

En esta cambra han hagut, fins el moment de debatre esta llei, dos debats importants respecte al que són les senyes d'identitat del poble valencià i el que són les ingerències d'altres institucions respecte al nostre autogovern.
Ja en 2012, i davant el pronunciament del Parlament de Catalunya que instava la Generalitat catalana a emprendre les accions necessàries per a garantir l'ensenyament del català en el País Valencià, ja en 2012 este grup parlamentari va dur una proposició no de llei a debat a estes Corts.

I la postura dels grups de l'oposició, la postura de l'esquerra procatalanista valenciana va ser votar en contra.
Votar en contra d'una proposició no de llei d'este grup parlamentari que l'únic que estava dient és que no té ningun sentit que un parlament, en este cas el parlament català, es pronunciara en estos termes.

Però si açò no va tindre ningun sentit, en 2014 vam dur a esta cambra un debat sobre una altra ingerència, una ingerència del parlament català una vegada més, que parlava de la realitat cultural, social, política i territorial dels països catalans.

I duguérem a esta cambra, duguérem a Les Corts una proposta que per primera vegada en la història del parlamentarisme autonòmic, per primera vegada en la història del parlamentarisme autonòmic, vàrem acordar els grups parlamentaris Popular del parlament aragonès, del parlament balear i del parlament valencià.
I que inclús en Aragó el Partit Socialista va votar a favor.
Però ací, vergonyosament, l'oposició, no només no va voler participar d'eixe debat, és que no va votar, no va votar.
Eixa és la vergonya del Partit Socialista, quan s'han dut a esta cambra debats sobre les senyes d'identitat el Partit Socialista fuig reiteradament del debat.

Milers d'hores, senyories, milers d'hores i centenars d'iniciatives legislatives i no legislatives hem pogut vore al llarg d'esta legislatura en esta cambra.
Milers d'hores i centenars d'iniciatives.
I no volen que dediquem un hora a debatre sobre les nostres senyes d'identitat.

Miren, anem a dedicar-li el que faça falta, sempre ho hem dit, a la defensa d'allò que és valencià i a rebutjar qualsevol ingerència de qualsevol altra institució.
(Aplaudiments)

Miren, esta llei -i ho hem dit, per activa i per passiva- és una llei que no va contra ningú ni contra res.
És una llei inclusiva; una llei que el que està fent és defendre, protegir i divulgar allò que és valencià.

Mire, si no fóra pel seu pancatalanisme, pel seu procatalanisme, no es podria entendre que no vullguen vostés aprovar una llei.
Perquè és que ningú pot entendre què tenen vostés, què poden tindre vostés en contra d'una llei que el que està fent és reconéixer, protegir i divulgar i que està reconeguent unes senyes d'identitat nostres: el valencià; les falles, la Magdalena, les fogueres, els moros i cristians (remors i aplaudiments).
.
.
, la Magdalena, els moros i cristians; el cant d'estil i el folklore valencià; (aplaudiments) els furs i el dret foral; el segle d'or de la llengua valenciana; els reials monestirs de Santa Maria del Puig i Santa Maria de la Valldigna; el Nou d'Octubre; la música i els instruments tradicionals; les nostres bandes de música i les nostres societats musicals; les manifestacions religioses més arrelades; la gastronomia; els nostres productes; els nostres esports autòctons, com la pilota valenciana i la columbicultura i el tir i arrossegament i la vela llatina; i, per suposat, els bous al carrer, els bous al carrer que volem, en este cas, que es declaren patrimoni immaterial de la nostra comunitat, (aplaudiments) en contra de la seua opinió, en contra de la seua postura, a pesar que molts dels seus alcaldes estan participant i organitzant estes festivitats.

Miren.
.
.
I, també, en les esmenes que hem presentat al llarg de la tramitació parlamentària, hem incorporat qüestions que, possiblement, a vostés els molesten, com és el reconeixement.
.
.
, com és, senyories, el reconeixement a la capacitat docent que desenrotllen la Real Acadèmia de Cultura Valenciana i la societat cultural de Lo Rat Penat en la divulgació i defensa de les nostres senyes d'identitat i, en especial, de la nostra llengua valenciana.
Açò ho ha incorporat el Grup Parlamentari Popular en les seues esmenes.
I ho fem perquè estem absolutament convençuts que si ha de hi haure un observatori, un observatori que el Partit Socialista s'atrevix a qualificar com tribunal de la santa inquisición, tribunal de la santa inquisición, que està compost, senyories, per representants de les seues associacions.
.
.

L'opinió de l'esquerra valencià és que un observatori consultiu, format per representants de les seues associacions, és un tribunal de la santa inquisición.
(Aplaudiments) Tant que parlen vostés de vergonya, això sí que és una vergonya, que l'esquerra valenciana es pronuncie en contra dels col·lectius i associacions que estan defenent el que és valencià.

Miren, miren, en este cas, senyories, el Grup Parlamentari Popular està complint amb la seua obligació.
Estem parlant d'orgull, de sentiment, de cultura i de tradició feta llei, llei que sempre eixirà avant amb els vots del Partit Popular.
Això sí, uns vots que deixen vore per tots els costats sentiment, emoció i valenciania.
Uns vots que, com va dir el president Fabra en el seu discurs d'investidura, ens permetran mantindre vives les nostres arrels, les nostres senyes d'identitat i la nostra tradició cultural.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gràcies.
Gràcies, senyor Bellver.

Senyories, correspon ara la votació.

Votarem els articles de l'1 al 36, la disposició addicional, la disposició transitòria, la disposició derogatòria i les disposicions finals primera, segona, tercera i quarta.
Senyories, comença la votació.
Vots a favor, 45; vots en contra, 3; abstencions, 0.

Votarem, a continuació, l'exposició de motius com a preàmbul de la llei.
Comença la votació.
Vots a favor, 46; vots en contra, 3; abstencions, 0.

I, per últim, la votació final de la llei.
Comença la votació.
Vots a favor, 46; vots en contra, 3; abstencions, 0.

Per a explicació de vot, senyor Torró, en primer lloc, per Esquerra Unida, té la paraula.

Senyories, pregue silenci, per favor.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Bé, acabem la legislatura discutint sobre una cosa que no deuríem haver discutit absolutament mai, que és sobre les senyes d'identitat.

Abans, ací, el senyor Bellver ens ha dit, de forma prou correcta, que ací s'ha debatut sobre les senyes d'identitat sempre, sempre, a proposta del Partit Popular, perquè sempre és el Partit Popular el qui fa de les senyes d'identitat un element de divisió entre els valencians i les valencianes, sempre, (protestes i aplaudiments) de forma sistemàtica.

Ha vingut ací i ha dit que esta llei no va contra ningú.
Però, en canvi, s'ha dedicat, pràcticament tot el seu parlament, a criticar una forma d'entendre què és ser valencià, que compartixen centenars de milers i milions, diria jo, de valencians que no voten al Partit Popular, inclús molts dels qui voten també al Partit Popular.

Per tant, esta llei sí que és contra algú.
És contra una determinada forma.
És una llei que dividix.
És una llei que perseguix.
És una llei que castiga.

És una llei que no aprofita absolutament per a res, més que per a provocar; i no ho diem nosaltres, ho diu el Consell Jurídic Consultiu.
Vaig a dir què diu, en les observacions de caràcter general, del seu informe, i ho traduïsc sobre la marxa perquè és que el Consell Jurídic Consultiu -no sé si ho saben- no fa cap dictamen en valencià, i eixe sí que és un problema, un problema que vostés no s'ocupen d'ell, el menysteniment de la nostra llengua i l'escàs ús que es fa d'ella.

Diu: Â«L'avantprojecte, sotmés a consulta d'aquesta institució, patix d'un marcat caràcter programàtic.
Els objectius que es perseguixen en aquesta norma ja es troben a l'abast dels poders públics, sense necessitat que s'introduïsca una nova norma de rang legal en l'ordenament.
Â»

És a dir, no aprofita per a res, absolutament per a res.
Aprofita per a crear un observatori, en el qual s'exclouen les institucions estatutàries que tenen competència -se suposa- en aquest tipus de qüestions, que són el Consell Valencià de Cultura i l'Acadèmia Valenciana de la Llengua.
S'exclouen eixes institucions i es claven tota una sèrie d'institucions, molt respectables totes elles com a institucions de caràcter privat o semipúblic, però que no tenen, en la major part dels casos, més que autoritats parcials en algunes de les qüestions que es poden vore en aquesta llengua, i en altres no en tenen absolutament cap, absolutament cap.

I, després del procés, que vostés han presentat unes quantes esmenes, el cúmul de despropòsits d'esta llei ha crescut.

Han introduït un paràgraf perfectament inútil, tan sols per a tindre una excusa per a citar sant Vicent Ferrer, exclusivament.
Perquè, clar, algú pensà: Â«¿I com pot ser que no estiga sant Vicent Ferrer en una llei de senyes d'identitat?
Â».
I Joan Lluís Vives, per què no?
¿Per què sant Vicent Ferrer sí i Joan Lluís Vives no, per parlar de dos figures de projecció internacional, que tampoc en tenim massa en el País Valencià i, algunes de les que tenim en projecció internacional, a la millor, valdria la pena no tindre-les -i m'evite parlar de res?

El que han introduït és reconéixer la capacitat docent de dos institucions de caràcter privat, que a mi em sembla perfectament respectable que facen el que consideren oportú, però que no tenen cap tipus de competència per a parlar ni de llengua ni de patrimoni cultural.
I els donen capacitat docent.
Capacitat docent?
On?
De quina manera?
¿I quins mèrits tenen estes persones?
¿Han passat per algun reconeixement universitari -pregunte jo- en aquest tipus de matèria?

¿On estan el Consell Valencià de Cultura, l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, les universitats?

És un insult, un insult a l'acadèmia i a les institucions acadèmiques d'este país.
(Aplaudiments) Un insult.

I açò només demostra el menyspreu absolut que tenen vostés per la nostra llengua, el menyspreu absolut que tenen vostés per la nostra cultura, el menyspreu absolut que tenen vostés per tots aquells que no pensen com vostés.
Perquè açò que fan hui, a banda de ser un exercici d'electoralisme barat, a banda de ser un exercici perillós d'enfrontament entre valencians i valencianes, a banda d'això és, sobretot, un acte d'autoritarisme.

I jo acabe fent una petició.
Espere que esta llei tinga els dies comptats.
Jo sé que n'hi han moltes coses més importants que esta llei, i el pròxim Consell espere que no siga açò el primer que es procure derogar; però aquestes Corts, abans que s'acabe 2015, haurien d'haver eliminat esta ignomínia per als valencians i les valencianes.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gràcies, senyor Torró.

Grup Parlamentari Compromís, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

La postura de Compromís, la postura de tota l'oposició ha sigut una postura coherent, coherent.
Perquè ens hem trobat davant del que és una autèntica falta de respecte del Partit Popular, una falta de respecte a totes les institucions que ha portat ací i a totes les institucions de les quals està parlant, una falta de respecte als símbols i senyes d'identitat i una falta de respecte a tot el poble valencià pel que significa una utilització personal, partidista i interessada de tots els símbols; i ara vol saber què són.

Vostés tenen un problema.
I el problema és que el poble valencià els ha dit: Â«Vostés no ens representen.
Vostés no saben defensar-nos.
Â» I hi han altres que sí que ens representen, i Compromís ens representa molt més que vostés i això ho saben.
.
.
, (veus) això ho saben vostés, ho saben vostés.
.
.

El senyor president:

Senyories, per favor.

El senyor Pañella Alcàcer:

.
.
.
A vostés el poble valencià els ha retirat la confiança.

L'altre dia em dia un diputat -que està rient-se en el seu seient-, em dia: Â«Quantes coses has dit per a no parlar de la llei.
Â» I jo li vaig contestar: Â«Sóc qui més profundament ha parlat d'esta llei.
Â»

Jo he de recordar que sóc professor i que en els meus alumnes, quan parlem d'una lectura, sempre intentem diferenciar què és l'argument del tema, i ho expliquem.
L'argument és allò que es veu, la successió cronològica dels fets; el tema és allò que està latent i que ha de descobrir un per si mateixa, perquè mai l'escriptor cita el tema, un bon escriptor no el cita, i vostés no citen el tema en la llei.

El tema de la llei és la divisió i l'enfrontament del poble valencià per a traure rendiment polític vostés.
I és una utilització partidista, com mai s'ha fet en esta casa.
I això ho pagaran, això ho pagaran.

Ho explique, senyor.
.
.
Perquè, miren, vostés podien intentar una i una altra vegada que parlem de l'argument.
Nosaltres no anem a parlar.
.
.
, Compromís no parlarà de l'argument, parlarà del tema, d'on vostés volen portar-nos.

Vostés estan parlant de la consecució d'un vot; un vot que s'ha perdut; un vot que els diu que no els defensa; un vot que els ha dit que han perdut el nord; un vot que diu que no es preocupa ni l'atur, que no els preocupa la corrupció, que no els preocupa el finançament, que no els preocupa absolutament, que són manifestament incompetents per a aconseguir res per al poble valencià.
Això és el que diu el vot de la gent.
I vostés volen aconseguir-lo, i volen aconseguir-lo mitjançant mentides.

Miren, deia Galbraith que, per a manipular eficaçment la gent, és necessari fer creure a tot el món que ningú els manipula.
Jo li afegiré que, precisament, la missió que tenim nosaltres avui ací és explicar a la gent com els manipulen o com se'ls intenta manipular, per evitar, precisament, eixa manipulació.

Miren, l'altre dia, en la primera intervenció que tinguérem sobre esta llei, vaig parlar de Chomsky i de les estratègies per a la manipulació de la comunicació mediàtica.
Vaig parlar de l'estratègia de la distracció -seguixen parlant d'ella-.
Vostés, avui, quan parlen de senyes d'identitat és intentar obri un debat inútil i innecessari que no està en la societat, que ningú els demana.

Els problemes, ja els he dit, són l'atur, la corrupció, les llistes d'espera, els desnonaments, les escoles que se'ns cauen.
Però no la identitat valenciana, no és un problema.
Ningú la qüestiona.
Però Chomsky diu més coses, mire.
Diu: Â«Cal mantenir el públic ocupat en estes coses, sense cap temps per a pensar, de tornada a la granja com els altres animals -cite textualment- com borregos quan tornen al seu corral.
Â» I això, si algú el vol vore, vagen vostés a eixe text que és Â«Armes silencioses per a guerres tranquil·lesÂ», un text oblidat en una fotocopiadora de l'exèrcit americà que van subhastar i casualment va aparéixer allí, on s'explicava les estratègies que estaven utilitzant per al que és la manipulació social a través del que es diu l'enginyeria social.

Seguix Chomsky també parlant de crear problemes per a oferir solucions.
Vostés estan creant uns problemes.
Ací han parlat ara d'un problema, d'un enemic que ens ve de no sé sap on, i que vostés estan inventant.
Damunt, com és inventat i és una guerra fictícia, en eixa guerra sempre eixiran vostés vencedors, perquè no existix tal guerra.
Estan parlant i estan fent això.
Clar, també seguix Chomsky parlant que cal utilitzar l'aspecte emocional molt més que la reflexió.
Sí, senyor.
El senyor Bellver ho ha demostrat.
De reflexió, zero.
Però intentant: Â«Els valencians, els valencians.
.
.
Â» Els valencians el que volen és que els defenguen, que els donen treball i que deixen la misèria que està vivint una gran part de la població.
Això és el que els demanen els valencians, i vostés d'això passen olímpicament.

També diu Chomsky que cal mantenir el públic en la ignorància i en la mediocritat.
Sí, senyor, vostés ho estan fent a través de l'educació, fer una educació cada vegada més per aquella gent que se la puga pagar i deixar l'educació pública a uns nivells que no puguen assolir.

La ignorància és l'instrument més gran que es pot portar per a la manipulació.
I acabaré en un altre punt que també cita Chomsky: cal estimular el públic a ser complaent amb la mediocritat.
I això estan fent vostés: patrocinar la mediocritat.
O no és un mediocre el nostre president?
Que li ho demostren des de Madrid quan fins i tot a Extremadura li estan reconeixent els 400 milions que demanava de deute històric, i nosaltres no s'atrevix ni a demanar-lo.
No s'atrevix ni a demanar-lo.
Estos són els problemes dels valencians.
Estos són els problemes reals, senyoria.
Estos són els problemes que vostés han d'atendre des del govern i no els problemes de la identitat valenciana, identitat que li garantixc jo que està molt ben guardada, no per vostés, no pel govern, sinó per cadascuna de les institucions que la representen i per cada una de les persones que estan al carrer.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gràcies, senyor Pañella.

Per part del Grup Parlamentari Socialista, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Rubio.

El senyor Rubio Martínez:

Gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados, en primer lugar un saludo a los colectivos que están aquí representados hoy y que van a formar parte del observatorio.
Un saludo y desearles que el trabajo que vayan a ocupar desde luego sea un trabajo muy corto porque esta ley no va a tener mucho tiempo de vigencia.
(Aplaudiments)

En segundo lugar, hemos escuchado al señor Bellver.
Mire, nosotros creemos que la historia avanza en línea recta, pero ustedes le dan la razón a Umberto Eco o a Allan (inintel·ligible) … cuando manifiestan que la historia es circular y que se repiten las viejas formas.
Y es verdad, porque ustedes hoy están repitiendo las viejas formas de hace cuatro, ocho, doce años.
Cada vez que hay elecciones autonómicas tienen ustedes que sacar a pasear el espantajo del catalanismo.
Bien sea con el tema de las señas de identidad, bien sea porque nos atacan por allí, por el norte, bien sea porque… Cualquier motivo vale.
Y ustedes hoy vuelven a hacer exactamente lo mismo.

Porque, mire, usted dice que la ley es necesaria.
Mire, la ley es innecesaria.
El señor conseller Santamaría, que nos honra hoy con su presencia, citó en una entrevista las dos claves de por qué había que redactar esta ley.
Una, la justificación que hay determinadas fuerzas que están apostando por una ruptura del consenso constitucional y estatutario.
¿Quién está amenazando con romper el Estatuto?
Nadie.

Segunda, para poderles quitar las subvenciones a aquellas entidades que entienden otra manera de hacer las cosas o su creencia de lo que es la Comunidad Valenciana.
Y entonces, el señor conseller dice: Â«Esa es la fórmula.
Â» Para eso no necesitamos esta ley.
Tienen ustedes una ley recientemente aprobada, que es la ley de hacienda, capítulo X, regula las subvenciones, y tienen ustedes también la ley general de subvenciones que también es una posibilidad para hacer muchas cosas.
Pero a ustedes eso no les vale, y tienen que traer hoy aquí, al parlamento, la aprobación definitiva para buscar el enfrentamiento, buscando en este caso única y exclusivamente rentabilidad electoral.

Mire, a nosotros no nos van a dar ustedes lecciones de valencianía en ningún caso.
Aprobamos en el 1984 la ley de símbolos de la Comunidad Valenciana, hemos votado los socialistas dos veces el Estatuto de autonomía y su reforma en el 2006, y evidentemente hemos construido esta comunidad a partir del primer gobierno autonómico.
Por tanto, lecciones de valencianía a nosotros, ninguna.
Nosotros llevamos en nuestra marca el ADN de valencianos.
(Remors) Sí, el ADN de valencianos…

El senyor president:

Senyories, per favor.

El senyor Rubio Martínez:

…y ustedes (aplaudiments) lo único que podrían hacer es ser respetuosos e intentar sumar buscando consensos en mejora de la Comunidad Valenciana.
Pero ustedes no buscan eso, ustedes buscan el enfrentamiento por el enfrentamiento, con la única posibilidad, que es lo que pretenden de verdad, de tener rentabilidad electoral.

Miren, saben ustedes, sus señas de identidad estos años han sido tres: el paro, la corrupción y el despilfarro.
(Aplaudiments) Esas son sus señas de identidad, las que ustedes han logrado.
Y ahora pretenden, al final de la legislatura, hacer una especie de amnistía o de ley de borrón y aquí no pasa nada, nos olvidamos de lo anterior, porque ahora nos vamos a centrar.
¿De verdad se creen ustedes que lo que dice la ley que van a defender está en peligro?
¿Alguien se piensa que están en peligro las bandas de música?
Bueno, sí que están en peligro si ustedes siguen gobernando.
Ese sí que estará en peligro.
(Aplaudiments) ¿O alguien piensa que están en peligro las tradiciones históricas o determinadas festividades religiosas?
¿O las fallas, o la Magdalena, o los moros y cristianos?
¿De verdad que lo creen?

Yo le voy a decir que sí que pueden estar en peligro si siguen ustedes, porque mayor ataque que les han hecho ustedes a esas fiestas, nadie.
Aún me acuerdo del señor Fabra diciendo ante los empresarios alicantinos: Â«Cambiaré el 19 de marzo, el día de San José, al tercer lunes.
Â» Tuvieron que salir los falleros de Valencia y el señor Fabra acacharse.
Quiero decir que quien realmente está atacando en este caso las señas de identidad son ustedes.

Y yo le voy a decir desde nuestro punto de vista las que los socialistas defendemos y la que pedimos a la mayoría de los ciudadanos que se suban, porque hay cuestiones que están claras y que nadie discute ya sobre la simbología de la Comunidad Valenciana.
Pero mire, ¿ustedes quieren señas de identidad?
Les vamos a dar un decálogo.
Pleno empleo, sanidad pública de calidad, educación pública de excelencia, apoyo a los centros de investigación e innovación y las universidades públicas, pensiones dignas, servicios sociales que den respuesta eficaz a las necesidades, fomento a la iniciativa cultural, financiación justa, sentimiento de orgullo y pertenencia a una comunidad dinámica y que sea más igualitaria, infraestructuras competitivas en un medio ambiente equilibrado.

Eso es de verdad lo que les preocupa a los ciudadanos valencianos, eso es lo que los socialistas les vamos a proponer a los ciudadanos valencianos el próximo 24 de mayo, y espero que incluso los miembros del observatorio, que seguro que están de acuerdo con esto, depositen su voto a favor del Partido Socialista.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gracias, gracias, señor Rubio.

Per finalitzar estes intervencions té la paraula l'il·lustre diputat senyor Bellver.

El senyor Bellver Casaña:

¡Qué lástima, señor Rubio, que ni una de esas señas de identidad que usted ha dicho que son las señas de identidad de su partido las hayan cumplido cuando han tenido la oportunidad de gobernar (aplaudiments), ni una sola de ellas!
¡Qué lástima, qué pena o qué manera de engañar!

Miren, señor Torró, diu vosté: Â«És que sempre du el Partit Popular el tema de les senyes d'identitat quan s'acosten les eleccions.
Â» Li ho he explicat en la meua primera intervenció.
Jo sé que de vosté no vaig a aconseguir res, ni del seu grup.
També ho sé del Grup Parlamentari Compromís.
Sincerament, tenia esperances quan vàrem presentar esta llei d'haver-ho aconseguit del Partit Socialista.

Mire, mosatros hem dut ací dos peticions de pronunciament.
I és que no entenem que el parlament català haja de dir-li al govern català que ha de fer tots els esforços per a garantir l'ensenyament del català en el País Valencià.
I mosatros vàrem dir que estàvem en contra d'això, i els preguntaren: Â«Vostés estan a favor o en contra?
Â» I digueren que a favor, que els pareixia molt bé que el parlament català estiguera prenent decisions respecte al que és la nostra llengua.

Mire, els vàrem preguntar, n'hi hagué una iniciativa del parlament català diguent que Â«los países catalanes -en els quals lògicament mos incorporaven a mosatros- son una realidad social, económica, política y territorialÂ».
I els vàrem preguntar: Â«Vostés estan d'acord?
Â» I vostés digueren: Â«Sí, estem d'acord.
Â» Com que estem duguent mosatros ací ningun debat per a enfrontar?
Només hem dut este debat dos vegades, i les dos vegades han sigut com a reacció a un pronunciament del parlament català, i ho continuarem fent cada dia, clar que sí, sempre que siga necessari i tingam (aplaudiments) ocasió, mire.

I sí, senyor Torró, reconeguem la capacitat docent de la Real Acadèmia de Cultura Valenciana i de Lo Rat Penat, i ho fem amb orgull.
En este cas, la Real Acadèmia de Cultura Valenciana, i Lo Rat Penat, una associació cultural que porta més de cent anys defenent allò valencià, quan ningú ho feia.
Això és el que està diguent el Grup Parlamentari Popular.
Com poden estar en contra que una associació centenària, més que centenària, estiga participant d'un observatori de senyes d'identitat merament consultiu?
Però com poden tindre vostés el desvergonyiment que no estan a favor d'açò?

I, senyor Pañella, jo ja li ho vaig dir en la intervenció plenària l'altre dia: ha fet vosté esforços importants.
L'altre dia mos va alliçonar parlant tota la seua intervenció de Ciceró i Juvenal, tota la seua intervenció.
Però el que no pot fer vosté és vindre ací i dir que vostés són els que defenen el valencià com ningú.
Li ho vaig ensenyar l'altre dia, ho vaig fer molt ràpidament i igual vosté no ho va vore, però el que li ensenyava és una foto en què vosté, el seu partit, està participant de la diada catalana, participant de la diada catalana, i no ho fa vosté en el Nou d'Octubre.
Això és una cosa que jo he de denunciar en esta cambra.
(Aplaudiments).
Miren, senyories, miren.
(Remors)

El senyor president:

Senyories, per favor.
Senyoria, senyora Moreno, por favor.
.
.

El senyor Bellver Casaña:

No, no, perdonen, perdonen.
.
.

El senyor president:

.
.
.
respete la intervención y la actuación de la presidencia y el debate de la cámara, señoría.
Señora Moreno, por favor.

El senyor Bellver Casaña:

Las explicaciones de voto de los grupos de la oposición no han sido más que un ataque a la intervención de este partido.
Mire, se empeña usted, señor Rubio, en hablar de sus señas de identidad, de las nuestras.

El senyor president:

Señora Moreno, le llamo al orden por primera vez.

El senyor Bellver Casaña:

Aquí no estamos hablando ni de sus señas de identidad ni de las nuestras.
Estamos hablando de las señas de identidad del pueblo valenciano.
Eso es lo que estamos haciendo (aplaudiments) en este momento.

Mire, i es permet vosté, senyor Rubio, anunciar ací que si algun dia vostés tingueren l'oportunitat de governar, derogarien esta llei.
Miren, això no va a passar pròximament.
Però si algun dia vostés pogueren derogar esta llei, el que mai van a poder fer és derogar el sentiment de tot un poble.

Mire, vaig dir en la meua intervenció, Â«políticament es un honor haver pogut defendre esta lleiÂ».
Personalment, com a valencià, és un plaer.
Però ho es encara més quan hem sentit les declaracions de totes i cada una de les associacions valencianes.

Però, mire, el que és indigne, ja que vostés han parlat ací d'indignitat, és aprofitar la seua condició de valencians per a seure en esta cambra i després ser incapaços de defendre les senyes d'identitat valencianes i les nostres arrels.
(Aplaudiments) Això, senyories, té un nom.
Això es diu Â«traïcióÂ».

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies, gràcies, senyor Bellver.

Senyories, finalitzades les intervencions i com a resultat de les votacions efectuades, queda aprovada la llei.

Projecte de llei, de La Generalitat, de participació i col·laboració institucional de les organitzacions sindicals i empresarials representatives a la Comunitat Valenciana.
Debat i votació del dictamen de la Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de La Generalitat (BOC número 324)

El senyor president:

Passem al sèptim punt.
.
.
(Aplaudiments) Passem al sèptim punt de l'ordre del dia, debat i votació del dictamen de la Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de La Generalitat sobre el projecte de llei de La Generalitat de participació i col·laboració institucional de les organitzacions sindicals i empresarials representatives a la Comunitat Valenciana.

Per a la presentació del dictamen de la comissió, té la paraula la il·lustre diputada Eva Martínez.

La senyora Martínez Ruiz:

Senyor president.

Senyors diputats i diputades.

Com a secretària de la Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de La Generalitat, se m'ha designat per a presentar en esta sessió plenària el dictamen sobre el Projecte de llei de participació i col·laboració institucional de les organitzacions sindicals i empresarials representades de la Comunitat Valenciana.

El projecte de llei va ser aprovat pel Consell i es va presentar en el registre general de Les Corts el 21 de gener del 2015.
La Mesa de Les Corts va acordar la seua tramitació el 27 de gener i va ser publicat en el butlletí oficial de Les Corts número 313, de 9 de febrer.

Una vegada finalitzat el termini de presentació d'esmenes el 23 de febrer, es va realitzar el debat de totalitat en el ple celebrat dos dies després, el 25 de febrer.

Al text del projecte de llei varen ser presentades un total de 34 esmenes parcials, de les quals 8 corresponen al Grup Parlamentari Popular; 8 al Grup Parlamentari Socialista; 5 al Grup Parlamentari Compromís, i 13 al Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.

La Mesa de la Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions, en reunió realitzada el 2 de març, va aprovar finalment el document d'ordenació d'esmenes que s'ha publicat en el butlletí oficial de Les Corts número 321 el 6 de març.

La comissió finalment es va reunir l'11 de març i, després de debatre totes les esmenes, aprovà el dictamen que presentem i que està publicat al butlletí de Les Corts 324, de data 23 de març.

En el debat en comissió s'ha aprovat un total de 16 esmenes parcials, una esmena transaccional i s'han retirat finalment tres esmenes.

Com a secretària de la Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de La Generalitat espere i desitge que al llarg del debat en el dia d'avui siga possible arribar al màxim de consens.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gràcies, senyora Martínez.

Per a explicar la posició de cada grup parlamentari, en primer lloc, per part d'Esquerra Unida té la paraula la il·lustre diputada senyora Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

Buenos días, señor presidente.

Señorías, esta es una ley necesaria, lo dijimos en la toma de posición inicial y, seguramente, también dijimos que no era la mejor ley ni la que nos hubiera gustado porque ha estado muy condicionada por las circunstancias de su elaboración, pero era necesaria porque nuestro autogobierno tenía una asignatura pendiente, la asignatura del reconocimiento legislativo al derecho de representación y colaboración institucional de las organizaciones sindicales y empresariales -que quiero saludar hoy aquí su presencia-, un derecho constitucional que en nuestro país se ha ido aplicando a voluntad de las partes por la vía de los hechos, lo cual no es bueno porque suele colocar en desigualdad de trato a quienes no detentan el poder, no es bueno porque deja en la inconcreción y en la falta de transparencia la articulación de derechos y obligaciones de las organizaciones sindicales y empresariales en el ámbito de la representación y de la colaboración institucional, y no es bueno porque mantener una situación como la existente puede acabar dañando la autonomía y la viabilidad de organizaciones que tienen un papel fundamental en el desarrollo de nuestra democracia.

En el País Valenciano faltaba, pues, una norma que concretara un marco jurídico para garantizar la efectividad de los principios de libertad y participación, tal y como se reconoce en la Constitución, y esta ley entra de lleno en la articulación de esos principios contribuyendo a vertebrar nuevos espacios de intervención de la ciudadanía en asuntos públicos que complementan el cauce parlamentario y, en este caso, por medio de la participación institucional y colaboración de sindicatos y organizaciones empresariales en los instrumentos de gestión pública.

La democracia participativa necesita de la codecisión, de espacios de codecisión, necesita contar con organizaciones esenciales en el impulso del desarrollo económico, en el logro de la cohesión y de la equidad social y en el fortalecimiento de la sociedad civil que, al final, es el fortalecimiento de derechos y de democracia, como lo son los sindicatos y las organizaciones empresariales, en este caso, que unen en ámbitos diferentes una doble función, la de la participación institucional -en este caso que debatimos- y la de la negociación colectiva que tiene su propia normativa para desarrollo.

Con esta ley se reconoce legalmente el trabajo y función de representación social de los sindicatos y empresarios en nuestra sociedad, y en nuestro caso es bueno dar un cierto orden, estructura y reglas generales a una realidad preexistente con la participación institucional desde el reconocimiento de la representatividad de las organizaciones sindicales y patronales, con el reconocimiento de la paridad con la administración en los organismos de participación, la transparencia y la claridad de las funciones de representación y colaboración institucional y los derechos y obligaciones que ésta comporta, es una necesidad que se vuelve imperiosa en momentos de crisis, de paro y de empobrecimiento social y de precariedad, de debilitamiento del estado social y que obliga a dar carta de naturaleza al encuentro social, al diálogo social, al encuentro institucional para facilitar y posibilitar una salida social y sostenible a la crisis por la que atravesamos.

La representación no nos sirve si no cumple fines de función social -lo dije en la toma de posición de esta ley-, si no arrastra la implicación responsable y la participación mediadora de quienes son los pilares políticos, sociales y económicos de esta sociedad; no nos sirven los Pavace que se renuevan sin haberse cumplido; como no nos sirven las estrategias de política industrial si no llevan financiación, participación y evaluación.
Y ese es el papel fundamental que tienen las organizaciones sindicales y las organizaciones empresariales, junto con la administración, en el seguimiento de acuerdos que son fundamentales para el desarrollo y el bienestar del conjunto de los valencianos.
Y, por tanto, ahí está el papel del diálogo social, el papel de la concertación social que es fundamental, tan fundamental como su articulación.

Esta ley, pese a no ser nuestra ley, tiene una voluntad fundamental, la de nacer de un acuerdo con los agentes económicos y sociales en el País Valenciano.
Y en este sentido hemos orientado nuestro trabajo: enmendar para mejorar el texto respetando las líneas de este acuerdo.
Ese ha sido el objetivo de las trece enmiendas que hemos presentado y que tenían un común denominador imprescindible en un contexto como el actual: fomentar el trabajo, su calidad y su dignidad, orientar la dinamización empresarial, la regeneración industrial hacia un nuevo modelo productivo, de alto valor añadido, así como la preservación del estado del bienestar y de nuestro medio ambiente, y, lógicamente, el acuerdo entre las administraciones y los agentes sociales.

Señorías, también hemos valorado positivamente la voluntad del grupo mayoritario por acercar posiciones y llegar a acuerdos con la aceptación de una parte importante de nuestras enmiendas, actitud que debería repetirse en más ocasiones.

Valoramos como una mejora sustancial del texto introducir la mesa de diálogo social como órgano colegiado de participación permanente no contemplada en el texto inicial y que como enmienda hemos presentado varios grupos pues constituye un avance fundamental para la concertación social, sus fines sociales, que en este momento es tan necesario.
Es una mesa de diálogo, de seguimiento, de encuentro, de carácter tripartito y paritario en la que las partes se encuentran y acuerdan sin tenerse que estar llamando a la puerta, sino desde el principio del derecho que les da la Constitución y pertenencia a esta mesa de diálogo.

Valoramos, asimismo, como una mejora importante que se haya asumido una enmienda de mi grupo que aclara y refuerza la autonomía política y social de las organizaciones empresariales y sindicales en el ejercicio de la participación y colaboración institucional que debe estar únicamente supeditada al interés general; y, asimismo, que hayamos enriquecido las competencias de la participación institucional en materia de inmigración valorando las dos vertientes de esta problemática: la de su integración social y la de su inserción laboral.
Y con todo hemos llegado a este pleno con cuatro enmiendas vivas.

La número 2 porque define con mayor precisión -y la sigo defendiendo desde una categoría política explícita- la participación institucional y defiende la presencia de autónomos, junto con organizaciones sindicales y empresariales, en todo el entramado que plantea la ley.

La número 7 porque cita con total claridad las materias sobre las que se incide en el ámbito de aplicación de esta ley haciendo referencia, entre otras, al trabajo, al empleo, a la salud laboral, a la economía social, la mejora de la función pública, los servicios públicos y prestaciones sociales, las políticas de igualdad, la cualificación profesional, el I+D+I, el turismo, el seguimiento de los planes y programas correspondientes a la Unión Europea y un conjunto de problemáticas que son sustanciales.

La 14 que otorga el derecho a los sindicatos y organizaciones empresariales a recibir información sobre los anteproyectos de presupuestos de aquellos organismos en los cuales participa.

Y la 15, a la que rogaríamos al Partido Popular una mayor atención e interés porque plantea la composición de todos los órganos de participación como tripartita y paritaria y la autonomía de las organizaciones, lógicamente, para elegir sus representantes y la transparencia a la que deben estar sometidas todas las partes de cara a la ciudadanía porque la sociedad debe conocer lo que hacemos, cómo lo hacemos y, por tanto, deberíamos, igual que lo hacemos -o que lo deberíamos hacer- los agentes políticos, también se tiene que hacer desde esta instancia nueva que hoy se abrirá camino de cara a nuestra sociedad.
La sociedad, por tanto, debe conocer el trabajo realizado y el cumplimiento de los compromisos.

Por tanto, esta ley es mejorable, yo entiendo que es mejorable y nuestro grupo lo entiende, que tiene que ampliar actores en la participación, articular mejor los derechos y obligaciones de las partes, concretar con mayor precisión los ámbitos de aplicación, pero con todo la ley nace de un consenso importante entre sus protagonistas y constituye una herramienta útil, aunque mejorable, para la concertación y el diálogo social, y adquiere, además, una dimensión estratégica en esta época de recortes y retrocesos en derechos y libertades.

Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Sanz.

En representació del Grup Parlamentari Compromís, té la paraula la il·lustre diputada senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Senyories, el Grup Parlamentari Compromís va a fixar una posició d'abstenció, una posició crítica en el text, malgrat que compartim l'essència d'ell, i voldria donar la benvinguda als representants de les organitzacions sindicals i empresarials i que entenguen quina és la nostra postura al respecte d'este projecte que es presenta i que avui, en una ampla majoria, vorà la llum però que és del tot millorable.

Ja era del tot millorable conforme es va presentar pel govern valencià i vostés, igual que nosaltres, van treballar per millorar-lo.
Cert, s'ha fet, s'ha aconseguit gràcies al treball d'aquelles organitzacions sindicals i empresarials que han treballat perquè aquest text veritablement reconega l'essència d'este, no solament el reconeixement a la representació en la participació institucional sinó els principis que ha de consagrar esta participació institucional, el respondre a unes finalitats i objectius i sempre amb la voluntat de participar activament per a una labor que ha d'anar més enllà de la pròpia que els representants sindicals, empresarials o, fins i tot, governamentals, en unes taules de diàleg arriben, sinó que tinga un impacte directa en la societat, en el conjunt de la societat, en el bé comú.
Eixe és l'objectiu d'esta participació institucional que hui es vol regular en este marc legislatiu.

Però nosaltres, malgrat entenent la necessitat d'esta, creguem fermament que esta llei ha de vore la llum, pensem que no està situada en els avanços als que hauríem arribar.

Com s'ha dit adés, s'han d'ampliar els actors en la participació; la participació institucional ha de caminar a un espectre molt més major que el que planteja la normativa que hui tenim ací, al parlament valencià.
N'hi ha actors que nosaltres entenem que falten en estos criteris de representativitat en la participació institucional, actors que, probablement, no estiguen emmarcats en els més representatius, com regula la llei de llibertat sindical o del reconeixement dels representants empresarials però que no tenen perquè quedar-se al marge de la representativitat i no tenen perquè quedar-se al marge que es regule, també en este marc legislatiu, la seva fórmula de diàleg, pluralitat, consens, participació, acció social en el que és la representativitat que se li ha de donar en el marc governamental.
No entenem per què actors com sindicats sectorials o com, per exemple, cooperatives empresarials, etcètera, no poden tindre un espai de representació en este marc legislatiu.

A nosaltres ens falta, té una carència clara esta llei i per a nosaltres és fonamental que esta llei haguera anat més enllà, haguera aprofundit en un debat profund sobre la representació, la participació, quan en altres àmbits s'està discutint -i molt- com, per exemple, la participació política i democràtica.
¿Per què no en estos àmbits tan importants com són la representació sindical empresarial?

A més a més, entenem que el text de la llei sí que venia a donar-li viabilitat a això.
L'exposició de motius de la llei parla de la consagració, basant-se en els principis de la llei estatal, de qui són aquells actors que poden tindre eixa representació reconeguda i els consagra en uns articles que, després, en l'àmbit d'aplicació de l'articulat d'esta llei, minimitza el seu impacte.

És a dir, quan parlem, per exemple, de l'article 7 de la Llei orgànica 11/1985, de 2 d'agost, de llibertat sindical, vostés, el govern valencià, plantegen en la seua exposició de motius que eixe article 7 és qui dóna la consagració de la representació, però després en l'articulat ho regulen al punt 1 d'eixe article 7, deixant al marge una possibilitat de poder, ja dic, obrir el paraigües de la representativitat en altres àmbits, que no discutim que no siguen els que se'ls ha d'atorgar als representants sindicals més representatius en este àmbit del qual parlem.
No ho entenem, perquè això limita després la possibilitat que en el text legislatiu se puguen obrir altres àmbits de participació al marge dels que han de tindre assegurats, i nosaltres ho recolzem, els representants sindicals més representatius i dels empresaris.
Però no entenem per què, si no va a canviar la llei i ho va a millorar, per què en l'articulat no se pot donar pas a l'article 7 i no limitar-lo al 7.
1 d'esta llei orgànica.

Però, a més a més, una qüestió d'essència, la repartició de la consignació pressupostària.
El text de la llei planteja que l'administració de La Generalitat consignarà en els seus pressupostos anuals partides destinades a fomentar adequadament l'activitat de les organitzacions sindicals i empresarials.
Estem totalment d'acord.
Seguix el text de la llei diguent: Â«Les mencionades partides hauran de reflectir expressament esta finalitat i seran distribuïdes, assignades i gestionades en els termes i les condicions de la present llei i de la seua normativa de desplegament.
Â»

¿Quina és la normativa de desplegament?
Vostés diran: Â«Ja arribarà.
Â» Però és que esta llei que avui volen vostés aprovar ja ve amb eixes consignacions pressupostàries, ja ve emmarcada amb modificacions pressupostaries de la llei de pressupostos del 2015 que ja regula d'on s'han de treure les partides.
.
.
, d'on s'han de treure les consignacions pressupostàries de partides existents i com s'han de regular en la seua repartició.

No hi ha normativa de desplegament, per tant, a nosaltres ens xoca completament l'esmena que va presentar el Grup Parlamentari Popular, que ja hui a este ple ja ve incorporada en el text de la llei, en el que diu la pròpia llei, que és que falta una normativa de desplegament que regule la finalitat i com van a distribuir-se eixes partides.

¿Per què confiar hui en uns pressupostos que, fins i tot, el Grup Parlamentari Compromís consideren que s'emmarquen en un frau, és a dir, uns pressupostos que estan emmarcats en uns ingressos que no existixen i, per tant, amb unes despeses que no se van a produir tal qual estan assignades en els pressupostos?
És a dir, nosaltres neguem la major.
No ens emparem en els pressupostos de 2015 perquè entenem que estos pressupostos que va presentar el govern valencià són falsos.

I, ¿per què donar-li viabilitat a una llei, que em sembla fonamental, que és per a regular la representació i l'àmbit de participació institucional de les organitzacions empresarials i sindicals en un marc legislatiu d'una llei que és falsa?
, i que avui vostés va a aprovar-la amb unes modificacions pressupostàries que per a nosaltres no han d'acompanyar al fi que ha de respondre esta llei.

En este ple hem vist moltíssimes lleis passar.
Ninguna venia junt amb les modificacions pressupostàries, ni tal sols esta que vostés acaben d'aprovar en solitari, que tanta importància té per a regular les senyes d'identitat i com d'important que és protegir aquells que representen estes senyes d'identitat.
Vostés no vénen amb un annex on ja fan les reparticions pressupostàries per a garantir que estes senyes d'identitat, ja siguen les bandes de música, fins i tot el sector taurí, tinguen garantit la seua labor.
I esta sí, emmarcada en uns pressupostos, ja dic, que són falsos, i que vostés ho saben, i que no tenen els ingressos garantits i, per tant, és un engany absolutament als representants sindicals i empresarials les consignacions que vostés avui volen aprovar, completament enganyoses.

¿Acabaran succeint?
És possible, però no emmarcades en este projecte de llei.
No podem donar-li viabilitat.
Si li donem viabilitat a este text conforme està plantejat, nosaltres estem diguent que eixes partides existixen tal com estan plantejades, i nosaltres hem denunciat estos pressupostos.

Vostés han d'entendre que per a nosaltres és difícil, és difícil situar-nos, entenent l'essència de la llei, però pervertint-la absolutament, com ha fet el Partit Popular.
I no anem a donar-li eixa confiança emmarcada, ja dic, en un engany per a nosaltres completament evident.

I, per tant, plantegem que se faça una esmena a eixa part i que la consignació pressupostària estiga regulada per uns criteris totalment objectius que responguen a l'activitat que han de fer, a través de la participació institucional, les organitzacions sindicals i empresarials, sí; que tinguen regulades per esta llei eixes consignacions pressupostàries, sí.
Però que no estiguen subjectes en unes partides ja regulades, emmarcades hui en este projecte de llei.

Dintre de cinc anys, si algú vol vore el que avui se va a aprovar, vorà un text que parlarà de l'essència de la representació de la participació institucional de les organitzacions sindicals i empresarials, i no entendrà per què venien juntament amb unes partides pressupostàries ja regulades, quan la mateixa llei, quede com quede, siga amb l'esmena que presentem Compromís a l'article 6 o siga amb el text original que presenta el Grup Parlamentari Popular, se suposa que havia de tindre una normativa de desplegament que vostés no han donat temps que se faça.

I, finalment, em sembla del tot esmenable i no entenc com se pot acceptar per part de les organitzacions sindicals i empresarials que se faça una menció específica en l'exposició de motius que la seua labor va a estar fomentada i va a estar dignament representada perquè tinguen vostés consignacions pressupostàries.

Jo crec que els representants sindicals i empresarials estan fent una bona labor, sempre han fet una bona labor responent a les finalitats que tenen, i no precisament perquè tinguen una consignació pressupostària garantida.
Per a mi és una perversió del seu treball i és una manera de menysprear-los.
.
.

El senyor president:

Gràcies.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
diguent que amb açò, que amb els diners que els corresponguen en la participació institucional, estaran molt més motivats.
.
.

El senyor president:

Gràcies, senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
per a tindre una participació institucional activa i positiva.
De per si negue la major i, per tant, esmenem este criteri.

El senyor president:

Gràcies, senyora Mollà.

En representació del Grup Parlamentari Socialista, té la paraula la il·lustre diputada senyora Moreno.

La senyora Moreno Fernández:

Gracias, señor presidente.

Señor presidente de la Cierval.

Señor secretario general de la UGT -no le veo ahora mismo, pero sí veo a los miembros de la UGT.

Señores de Comisiones Obreras.

Perdón, está ahí el señor Gonzalo Pino.

Señor Paco Molina, de Comisiones Obreras.

El resto de acompañantes.

Un saludo a estas Cortes y un agradecimiento en nombre del Partido Socialista, un agradecimiento porque nosotros entendemos que ustedes no han venido hoy a ver cómo se aprueba su ley, sino a ver el fruto de su trabajo que, una vez más, le dedican a la Comunidad Valenciana.
Por lo tanto, desde ya nuestro agradecimiento.
(Aplaudiments)

También agradecer al conseller su presencia, puesto que como la ausencia del Consell ha sido permanente durante este pleno, por lo menos espero que no sea venir y desaparecer, espero que usted, señor conseller, se quede hoy, esta tarde, mañana en este pleno.

En el pleno de la totalidad recordábamos cuál era el origen de esta ley, el origen real, el del proyecto de ley que se presentó aquí en las Cortes y les decíamos que en aquel momento se presentó…, el Consell lo aprobó en el año 2012, en un momento donde el gobierno valenciano estaba acorralado por las deudas, donde no se pagaba a nadie y donde todos estos señores que están ahí arriba, día tras día, en nombre del conjunto de la sociedad valenciana, les acusaban a ustedes de morosos y les decían que no era posible que un gobierno fuese el lastre de esta sociedad, que no era posible que el gobierno fuese el culpable de que las empresas cerraran por las deudas que mantenían con ellos.

Fruto de esa denuncia es esta ley que aprobaron ustedes como presidente del Consell…, esta no, esta que vamos a aprobar no, la que aprobó el Consell en el 2012, porque actuaron como han actuado siempre, con un modelo de ley para ver si así, presionando y (inintel·ligible) … les callaba.
Ese es el proyecto de verdad de ley.

Ustedes no presentaron…, no aprobaron, como pleno del Consell, en el 2012 una ley pensando en configurar y en fortalecer el entramado social que crea nuestra Constitución y que afirma nuestro Estatuto de autonomía.
Ustedes no pensaban en los beneficios que por sí mismos ya conlleva el diálogo social.
Ustedes estaban en otras cosas.

Mire, nosotros…, y se ha aceptado en las enmiendas y figura ya en la ley que vamos a aprobar, nosotros hemos defendido siempre el diálogo social y hemos incluido en el proyecto de ley que esta comunidad durante un tiempo tuvo como marca de la casa la concertación social.
Muchos de los que están ahí, que llevan muchos años, lo saben.
Se lo decía yo al conseller, una de las primeras comunidades de España que tuvo un acuerdo de concertación social en los años ochenta fue esta comunidad, y se hablaba de concertación continua y estaban los programas económicos valencianos y, cuando acababa uno, se hacía otro y se negociaba otro.

Desde el año 2005 no ha sido así.
Desde el año 2005, ya se ha dicho antes, hemos tenido Â«avacesÂ», Â«pavacesÂ», incumplimientos, planes industriales… Eso ha sido lo que ha pasado y esa ha sido nuestra historia.

En esta ley que hoy aprobamos, también hemos…, se ha dicho antes, hemos presentado por varios grupos -y se ha aprobado también y figura en la ley- una mesa permanente del diálogo social.
Esa mesa permanente nos exige a todos que se ha acabado este fluctuar, que ese diálogo social tiene que ser permanente, como su nombre indica, transparente también, porque no hemos hablado de que esta ley instaura la transparencia y la evaluación, que es algo que creo que desde los agentes sociales a todos los que estamos aquí sabemos que es necesario.

Pero mire, yo he empezado felicitando a los agentes sociales, y quiero insistir, porque a pesar de nuestra historia de concertación, somos de las últimas comunidades autonómicas que aprobamos una ley de participación institucional, de las últimas, y eso que el Consell tenía un compromiso desde el año 2008 de desarrollar esta ley.
A pesar de eso, no se ha hecho y es ahora, en el último pleno de esta legislatura, en el último minuto, cuando vamos a aprobar esta ley.

Por eso, nosotros tenemos la sensación -y lo decíamos antes- de que el Consell no se cree mucho esto, de que no lo ha hecho…, no lo hizo en su día en el 2012 y no lo hace ahora por aquello de verdad del diálogo social, sino, bueno, porque vienen las elecciones, porque hay que quedar bien y porque a ver si así conseguimos algún votito más.

Pero, mire, señor conseller, puesto que usted es el único miembro del Consell, señores del Partido Popular, no se pongan flores, no se pongan ni una sola flor, esta ley se va a aprobar con una amplia mayoría, pero no va a ser fruto de su trabajo.
Ni el apoyo es el apoyo al Partido Popular: es el apoyo a todos los que están ahí arriba, a todos y cada uno de ellos, a su trabajo, a su trabajo ganado desde hace muchos años -lo decía antes, la concertación social-, es el reconocimiento a que cuando cada uno de ellos se sientan y desde su trinchera hablan del bien común, defienden y trabajan para el bien común de los valencianos.
Ese es el reconocimiento y el apoyo de esta ley.

Por eso, el Grupo Parlamentario Socialista ha estado con esta ley desde el principio.
Por eso, el Grupo Parlamentario Socialista hizo un voto de confianza -y confiar en ustedes es difícil, pero no confiamos en ustedes, confiamos en ellos- y no presentó la enmienda a la totalidad que el proyecto de ley inicial se merecía.
Insisto, recuerdo que el proyecto de ley que entró en esta cámara es el que el Consell aprobó en el 2012, y claro que se merecía el acuerdo a la totalidad, y no lo hicimos, no por ustedes, insisto; sino por ellos.

Obviamente el texto ha ganado, obviamente.
No es…, ya se ha dicho antes, no es la mejor ley de participación institucional que va a existir en este país, pero hemos ganado, estamos en un nivel, podemos decir, aceptable, se han incluido muchas cosas.
En nombre de mi grupo tengo que decir que se han incluido todas las enmiendas excepto dos, que realmente es una, que aprovecho para insistirle al Grupo Parlamentario Popular que hagamos un último esfuerzo.

Si hemos reconocido que la economía social, que los trabajadores autónomos tienen sus ámbitos de participación y que es bueno que la ley reconozca que tiene sus ámbitos y que también tienen derecho a su participación, si eso lo hemos reconocido…, hombre, si tenemos un consejo del autónomo de la Comunidad Valenciana aprobado y que no funciona, comprometámonos a ponerlo en marcha, que tampoco es tan difícil, se trata de impulsarlo.
Estamos hablando de participación general para todos, pero una específica, para un sector específico que existe, pongámosla en marcha.

Yo entiendo…, y se lo decía en la comisión, yo entiendo que quizá mi enmienda fue un poco estricta, porque yo pedía al gobierno que en los próximos tres meses se pusiera en marcha ese consejo del trabajo del autónomo.
Yo sé que están ustedes haciendo las maletas y en tres meses le queda poco.
Yo le ofrecí: oiga, pongamos seis, el próximo gobierno progresista lo pondrá en marcha.
Pero que de esta ley, ya que es una buena ley, que es mayoría, lo pongamos en marcha.

Mire, yo termino ya, pero si la ley que hemos aprobado, o que ustedes han aprobado antes, sin el voto, sin la participación de la oposición, se ha dicho ya desde esta tribuna que ésta era una ley que durará muy poco, yo creo que puedo avanzar que esta ley que vamos a aprobar ahora sí que será una ley que durará mucho, pero también creo que puedo avanzar que será una ley que el próximo gobierno progresista reglamentará y promocionará para que de verdad sea efectiva, que no se quede en un texto, en un papel sin más, sino que de verdad sea efectiva y que la participación de los agentes sociales y los agentes económicos en el sector público de la Comunidad Valenciana, la administración en las empresas públicas, sea una realidad, repito, como dije antes, en beneficio de todos los valencianos.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gracias.
Gracias, señora Moreno.

En representació del Grup Parlamentari Popular, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Castelló.

El senyor Castelló Sáez:

Gracias, presidente.

Quería comenzar, porque le veo cariacontecido al conseller, diciéndole, señor conseller, esto es un éxito también suyo, esto ha sido algo que se ha hecho desde su conselleria, en el que su equipo ha trabajado muy duramente, y lo primero que quería decir era darle las gracias desde nuestro grupo por esta muy buena ley para la Comunidad Valenciana.

En segundo lugar, lógicamente, mis compañeros de grupo que intervinieron en la comisión, el señor Ovejero y la señora Elena Bonet, con su trabajo en la misma que fue brillante.
Muchas gracias.

A las diputadas Sanz y Moreno porque ha sido muy fácil dialogar con ellas, habida cuenta de su predisposición y su actitud, y además su propia personalidad para llegar a estos acuerdos que lo han hecho realmente sencillo y ha sido un honor trabajar con ellas.

También para la señora Mollà, lógicamente, a pesar de la discrepancia y reconocerle el tono que ha utilizado en el pleno, que me parece que habla bien de ella y de su grupo, y lógicamente de valorar positivamente también la abstención, ya que no comparten la ley íntegramente, la abstención que va a realizar su grupo; es importante que la ley en este caso salga sin voto en contra y nosotros por lo menos lo valoramos muy positivamente.

Permítanme también que me sume a la bienvenida, a los invitados que son realmente los protagonistas de esta ley, que son las organizaciones empresariales y sindicales.
Bienvenidos a la cámara, ésta, como saben, es su casa.

Hemos hecho un esfuerzo importante en la comisión.
Se ha hablado de 26 enmiendas de la oposición y la mitad de ellas también ha presentado nuestro grupo político, que creo que han mejorado sustancialmente el texto inicial, de esas 26 enmiendas de la oposición, hemos aceptado prácticamente la mitad, hemos aceptado 12.
De ellas, 6, de las 8 ocho que presentó el Grupo Socialista; 6, de las 13 que presentó Izquierda Unida, y que conllevaron además, y en base a esa búsqueda de acuerdos a los que hemos llegado a través del consenso, que nosotros retiráramos incluso tres de las que habíamos presentado, la 9, la 22 y la 26, porque era mejor, entendimos en su momento, transaccionarlas, o que incluso el texto que planteaban otros grupos mejoraba el que habíamos planteado nosotros inicialmente.

Por lo tanto, creo que ha sido un buen trabajo el que se ha hecho desde la conselleria, porque es una ley que venía con altísimo grado de consenso, sin imposición, con mucho diálogo.
Ha sido un buen trabajo que el que venía hecho desde la conselleria.
Ha sido un buen trabajo el que se ha hecho en la comisión y que al final yo creo que los protagonistas o los que aludía antes, que son las organizaciones empresariales y sindicales de la Comunidad Valenciana, pueden estar satisfechos del trabajo que se ha hecho desde La Generalitat, tanto en lo que tiene que ver con la conselleria como también lo que se ha hecho desde Las Cortes.

Realmente las cuestiones que se realizan con diálogo, con consenso, con voluntad, con actitud, generalmente generan acuerdos.
Y este acuerdo entre el Partido Popular, el Partido Socialista, Esquerra Unida y la abstención, que hablaba, Compromís, demuestran la grandeza de la política en este caso en concreto.

Hay que tener en cuenta una cuestión que me parece muy importante y que se ha hecho alguna referencia, que es que había una realidad preexistente, a la que esta ley plasma y que, por lo tanto, lo que consigue es regular en esta ley esa realidad preexistente, que puede parecer un asunto menor, pero que en ningún caso nosotros valoramos que lo sea, sino que es un asunto realmente importante y que además es consecuencia de otro acuerdo, esos acuerdos tras acuerdo, que es el cumplimiento del Pavace, que viene de otros acuerdos anteriores, como bien nos ha ilustrado en la comisión, en sus enmiendas, hoy en el pleno, la señora Moreno, y que no se cansa de repetir, y nosotros de reconocerlo incluso en las enmiendas que había planteado.

También quería destacar una enmienda que a mí me parece muy importante y que fue compartida, que es la mesa del diálogo social, que va a ser pues un punto de encuentro constante y algo que nos parece que hace especial incidencia en lo que como han visto es, si me permiten la palabra, una de las señas de identidad de esta ley, que es la capacidad de dialogar y de llegar a acuerdos y de esa mesa de diálogo social.
Creo que se va a seguir, se a poder seguir profundizando en esta línea.

Lamento decirles que respecto a las enmiendas que quedaron vivas no vamos a aceptar ninguna.
Pensamos que no aportan ningún valor añadido especial a la ley, tal y como quedó aprobada en comisión.

Decirle, respecto al consejo del autónomo, a la señora Moreno, que la cuestión, como ya le dije en comisión, es que falta por designación de representantes, por parte de los propios autónomos, y que por lo tanto la voluntad de la conselleria ya está creada, pero es ponerla en marcha a la mayor brevedad.

Señora Mollà, cuando habla usted de que se echa de menos un debate más profundo, he de decirle que debate lo ha habido, lo ha habido, y ha habido un debate previo, mucho más profundo, un debate muy profundo.
Como le decía antes, lo que no se puede olvidar ni obviar es que esto parte de una realidad preexistente.
Si obviamente ese tipo de realidades, desde luego llegamos a conclusiones erróneas.
Y lo que estamos haciendo es regular una situación que ya se estaba dando en los sectores implicados y que no tenía un reconocimiento legal.
Reconocimiento legal que, como les he comentado antes, también provenía de un acuerdo previo, que era el que había en el Pavace.

Ahora bien, ¿esto es ininmutable?
No.
¿Esto podrá ser mejorado en el futuro?
Pues sí, porque pensamos que el diálogo debe ser permanente en estos casos siempre, como lo están realizando desde la conselleria con los interlocutores sociales, esa concertación continua de la que habló la señora Moreno es lo que se tiene que producir.
Y entre otras cuestiones, en esa mesa de diálogo social, este diálogo tiene que existir todos los días.

Otra cuestión que planteaba es el de las partidas presupuestarias.
Sinceramente cuando las leyes vienen con partida presupuestaria mal y cuando vienen sin partida presupuestaria mal.
Pues mire, oiga, nosotros pensamos que es mucho mejor que vengan con partidas presupuestarias, y que vengan con partidas presupuestarias con nombres y apellidos.
Es decir, que vengan bien claritas en el presupuesto.
Sé que ustedes no se creían el presupuesto de 2015, llegaron a denunciarlo por vía penal, somos conscientes, el Consell es consciente y la judicatura ha sido consciente que ustedes no creían en ese presupuesto.
Pero ya les explicaron que era lo que sucedía con su denuncia.
Creo que no se pueden mezclar unas cosas con otras.

El Grupo Socialista, Izquierda Unida y el Grupo Popular estamos de acuerdo en que existan esas partidas presupuestarias.
Pero estoy absolutamente convencido de que quien más convencidos están de su buena implicación e imbricación en esa ley son precisamente las organizaciones empresariales y las organizaciones sindicales, que indudablemente estarán más contentos que nosotros de que esta ley no solo sea una buena ley, sino que además tenga consignaciones presupuestarias, como le decía, con partidas concretas, con nombres y apellidos concretos.

Señora Mollà y señorías, muchas veces en política te ves obligado a elegir entre lo malo y lo peor, muchas veces.
Cuando se gobierna muchas veces eso sucede.
Elegir entre lo malo y lo peor es complicado.

Pero ahora la elección que se les plantea respecto a esta ley, y que así lo hemos interpretado el resto de grupos, y se lo planteo a Compromís que se lo vuelva a pensar, no es entre lo malo y lo peor, es entre lo bueno y lo mejor.
Y cuando se elige entre lo bueno y lo mejor hay un criterio de prudencia y de conservadurismo que consiste, generalmente elige lo bueno porque te resuelve muchas cuestiones y muchos problemas.

En esta ley, si se nos plantea entre elegir entre lo bueno y lo mejor, estamos eligiendo lo bueno, pero lo hacemos conscientemente, porque pensamos que es lo que toca hacer.

Seguramente podría haber leyes mejores, seguramente, siempre lo hay, siempre se puede mejorar la ley, todo es mejorable y todo es perfectible.
Pero, indudablemente, esta ley, que llegó siendo una buena ley, ha sido mejorado por los interlocutores sociales, por la conselleria y por los grupos políticos en comisión, y llegó siendo una buena ley y se ha convertido en una muy buena ley, sobre todo para los sectores implicados.

Nada más.
Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señor Castelló.

Para réplica, señora Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

Sí.
Muchas gracias, señor presidente.

Bien, yo siento que nos hayan aceptado las enmiendas que quedaban vivas, que ha presentado mi grupo.
Pero también sé que esta ley es mejorable, se podrá mejorar en el futuro y sobre todo se tendrá que desarrollar, y desarrollar para hacerla realmente efectiva.

Como también sé que hay una ley, que no nos compete a nosotros, como es la Ley orgánica de libertad sindical, que se debería mejorar.
Pero eso pertenece a otra instancia y mis propios compañeros y grupos que están en el Congreso pues tienen eso como un objetivo y siempre en contacto con los agentes sociales a la hora de su reforma.

Pero yo creo que esta ley hoy significa un avance democrático, un avance de nuestra democracia y un avance de nuestro autogobierno.
Y ese avance es el que nosotros reconocemos, al margen de que creamos en sus insuficiencias y las hayamos señalado.

Pero hoy nos podemos felicitar por ese avance, porque este avance significa el reconocimiento, el reconocimiento de la tenacidad y la lucha de organizaciones que son imprescindibles en nuestra sociedad y que así las reconoce la Constitución.
Y por eso nuestro voto será un voto afirmativo a la ley.

Es un voto que además, personalmente y con mi pasado sindical identificado en muchos aspectos de esta ley, creo que es un avance importantísimo, especialmente la mesa de diálogo social, que creo que abre unas puertas imprescindibles para el bienestar del conjunto de nuestra sociedad, de los valencianos y las valencianas.

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Sanz.

Señora Moreno.

La senyora Moreno Fernández:

Gracias, señor presidente.

Yo también quiero lamentar que este último esfuerzo que había solicitado no se hiciera.
¡Es una pena!
Ya sé, ya sabemos que el consejo de los autónomos está aprobado.
Pero si el problema es ese.
El problema es que lo que le hace falta es el empujón, el empujón, que todos sabemos que cuando el empujón se produce desde el gobierno se constituye el consejo.
Y, por tanto, es una pena que se haya demostrado que la voluntad del Partido Popular y del Consell es que no se reúna, porque era tan sencillo como poner una adicional y se lo he puesto fácil, ni siquiera se tenían que comprometer ustedes, sino comprometer al próximo gobierno que, como bien saben, no son ustedes.

Es una pena, podíamos haber terminado mucho más contentos de lo que se termina.
Ya se ha dicho, y yo también lo he querido decir, claro que no es la mejor ley posible, a veces, muchas veces se sabe que el objetivo no es conseguir el mejor, sino el posible.
Y yo creo que esta ley es posible, es positiva, porque se ha aprobado.

Yo ya, por mi parte, ya finalizo, presidente, pero sí quiero antes agradecer a mi grupo que me haya permitido finalizar mi vida parlamentaria defendiendo esta ley, que yo, como sindicalista, para mí sí que creo que es una ley importante en el apoyo a la organización sindical.

Por tanto, agradecerle a mi grupo y desearles a todos ustedes, estén donde estén en la próxima legislatura, mucha suerte, y a aquella bancada que le vaya bien en la oposición.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señora Moreno.

Y en atención, señora Moreno, a ésta su última intervención, retiro la llamada al orden anteriormente efectuada, para que no conste en acta.
(Aplaudiments)

Bien, señor Castelló,… (Remors) No, no.
No es preciso.
¿No la quiere?

El senyor Castelló Sáez:

Gracias, presidente.

Sencillamente para dar las gracias, en definitiva, a los grupos políticos por su participación en comisión, por su implicación, su actitud y su voluntad de llegar a acuerdos.

Decir que hay instrumentos dentro de la propia ley que permitirán mejorar la situación actual, seguir progresando y que todas esas situaciones puedan…, o que todas esas cuestiones de las que ha puesto en relieve Compromís, pues puedan también tener acogida en próximos…, en próximas legislaciones realizadas por nuestras Cortes.

Decir que está muy bien fijar estas reglas de juego, que son objetivas, transparentes, eficaces, equitativas.
Y que esto, de todas formas, tiende a desarrollar y a fortalecer el tejido económico y social de la Comunidad Valenciana y que esa es una buena noticia para todos los valencianos.

Desearle a la señora Moreno que le vaya lo mejor posible.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.
Gracias, señor Castelló.

Pues bien, señorías, después de este debate tan inusualmente relajado, que la tensión arterial de esta presidencia les agradece, vamos a pasar a las votaciones.

En primer lloc, senyories, votarem les esmenes del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.
Les esmenes 2, 7, 14 i 15.
Comença la votació.
A favor, 37; en contra, 49.

Votació de les esmenes del Grup Parlamentari Compromís.
Esmenes 10, 11, 17 i 34.
Comença la votació.
A favor, 6; en contra, 49; abstencions, 31.

Esmena 33.
Comença la votació.
Vots a favor, 12; en contra, 49; abstencions, 26.

Votació de les esmenes del Grup Parlamentari Socialista.
Esmenes 24 i 27.
Comença la votació.
A favor, 38; en contra, 49.

Votació de l'articulat.
Article 1.
Comença la votació.
A favor, 82; abstencions, 4; en contra, cap.

Article 2.
Comença la votació.
A favor, 85.

Article 3.
Comença la votació.
A favor, 81; en contra, 6.

Article 4.
Comença la votació.
A favor, 87.

Article 5.
Comença la votació.
A favor, 80.

Article 6.
Comença la votació.
A favor, 81; en contra, 6.

Articles del 7 al 12.
Comença la votació.
A favor, 87.

Disposició addicional primera.
Comença la votació.
A favor, 86.

Disposicions addicionals segona i tercera.
Comença la votació.
A favor, 87.

Disposició transitòria.
Comença la votació.
A favor, 87.

Disposició derogatòria.
Comença la votació.
A favor, 86.

Disposicions finals primera i segona.
Comença la votació.
A favor, 87.

Annex.
Comença la votació.
A favor, 76; abstencions, 5; i en contra, 6.

Exposició de motius com a preàmbul de la llei.
Comença la votació.
Vots a favor, 81; abstencions, 6.

I, senyories, votació final de la llei.
Comença la votació.
Vots a favor, 81; abstencions, 6.
Queda aprovada la llei.

Per a explicació de vot, té la paraula la senyora Mollà del Grup Parlamentari Compromís.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies.

Senyories, efectivament, som de les comunitats autònomes que arriben prou tard a la regulació de la representació i de la participació institucional.
Moltes d'elles són lleis elaborades en 2010.
Pareix mentida que no hàgem aprés que ara en 2015 el qüestionament sobre la participació va més enllà del que en aquell moment, en 2010, se regulava, molt més, anys llum…

El senyor president:

Pregue silenci, per favor.

La senyora Mollà Herrera:

La ciutadania està demanant altres marcs de participació molt més ambiciosos.
I nosaltres, i crec que ha quedat palés, ningú ha reconegut sentir-se plenament satisfet amb esta llei, sincerament.
Nosaltres no anem a donar-li viabilitat, un sí rotund a una llei amb la qual no mos sentim còmodes i que no aborda amb ambició el marc de participació que anhelem no solament des de l'àmbit polític Compromís, sinó que anhela moltíssima ciutadania.
Fins i tot en el marc del sindicalisme i dels empresaris.
Fins i tot ahí, fins i tot ahí s'està qüestionant les regles del joc.
Fins i tot ahí.
I sembla mentida que anem a aprovar una llei, o s'haja aprovat una llei, en la qual els grups, excepte Compromís, diguem clarament que no estem d'acord i ho visualitzem amb el vot.

Potser tots s'han sentit més còmodes que nosaltres, potser, però no estem en política per a sentir-nos còmodes, no estem en política per a acomodar-nos a les circumstàncies que ens siguen més fàcils o siguen més políticament correctes.
Estem en política per a abordar els reptes.
I esta llei no ho fa.

I si foren sincers tots i totes, ho acceptarien i estarien plantejant altres reptes, millorables, obrint el parany, el marc, el ventall de la participació i la representació; obrint els mecanismes d'eixa participació i refermant, refermant, millorant els mecanismes de participació que hui se'ls oferix a les persones representatives que tenim avui ací, als representants de les organitzacions sindicals més representatives en l'àmbit de la Comunitat Valenciana i del conjunt de l'estat i a les organitzacions sindicals.
Fins i tot per a vostés no està sent ambiciosa esta llei.

Però, a més a més, per una qüestió de fons, nosaltres hem aprovat la majoria de les esmenes que estaven pactades i que milloraven, i molt, el text que plantejava el govern del Partit Popular.
No se podrà dir que no hem col·laborat en millorar el text, però, efectivament, no hem aconseguit el nostre objectiu.

Però, a més a més, es va introduir una cosa que a nosaltres ens sembla del tot perversa, i que s'ha d'entendre.
No hi ha hagut llei en este ple ni llei que haja vingut per part del govern valencià en tota la legislatura que haja plantejat el marc pressupostari, cap.
I són lleis que han creat moltes frustracions en aquells que se pensaven reflectits en eixos marcs legislatius i pensaven que anaven a tindre un govern responsable que anava a dur endavant eixes lleis.

Nosaltres no volem donar-li viabilitat a un marc llei que pensem que després també caurà en el marc de la frustració.
No.
Perquè volem un govern seriosament responsable, que elabore lleis i després les execute.
I això implica les consignacions pressupostàries per a desenvolupar-les, però no d'esta manera, no d'esta manera.

No anem a acceptar una intromissió i una perversió que s'ha fet d'una qüestió que creiem que podia haver anat molt més enllà, però que fins i tot sense anar més enllà, la finalitat la compartíem i, per tant, podríem haver estat més satisfets del resultat, però no ho estem.
Esta llei està emmarcada en uns pressupostos de La Generalitat ¡fal-sos!
I, per tant, no anem a donar-li viabilitat a una llei que emmarca la regulació, el caminar fins i tot perquè, efectivament, se faça la representació de la participació institucional garantida i en base a objectius, en uns pressupostos ¡fal-sos!
, que no tenen els ingressos que els adeqüen a les despeses.

I que, efectivament, quan entre el govern de la transparència, de la veritat, quan entre, aleshores tindrà de mirar fins a quin punt ens van voler enganyar i estafar el Partit Popular en el govern en estos pressupostos de 2015.
Molts seran els enganyats, molts, molts col·lectius que veien les seues partides pressupostàries en els pressupostos de 2015.

I la pena és que pense que les organitzacions sindicals i empresarials hui també són víctimes d'eixa estafa del govern valencià, que els emmarca en unes línies pressupostàries que no tenen la garantia dels ingressos perquè tinguen eixa satisfacció i perquè vostés no siguen de nou víctimes d'eixa frustració…

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Rafael Maluenda Verdú)

El senyor vicepresident primer:

Pregue finalitze.

La senyora Mollà Herrera:

…d'un marc llei que després no té la viabilitat, perquè el govern valencià va maquillar els comptes.

Nosaltres ens comprometem que la participació institucional, la representació estarà garantida, que abordarem en un govern plural i un govern positiu…

El senyor vicepresident primer:

Senyora Mollà, pregue finalitze.

La senyora Mollà Herrera:

…i de veritat reptes de la participació i que, a més, els oferirem la garantia legal perquè eixa representació tinga la consignació pressupostària.
Fins ara això no s'ha aconseguit en esta llei.

Res més.
Gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Mollà.
(Aplaudiments)

Proposició de llei d'actuacions del sector públic de La Generalitat davant les deslocalitzacions empresarials, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 106.
604, BOC número 309)

El senyor vicepresident primer:

Senyories, passem al punt octau, que es presa en consideració de la Proposició de llei d'actuacions del sector públic de La Generalitat davant les deslocalitzacions empresarials, que presenta el Grup Parlamentari Socialista.

Donat que no hi ha criteri del Consell, per al torn a favor té la paraula l'il·lustre diputat senyor Francisco Toledo.

El senyor Toledo Lobo:

Gràcies, president.

Bueno, congratularme de esta aprobación y esperar que sigamos en esta línea en más de uno de estos puntos del orden del día.

Vivimos en un mundo de creciente globalización, un proceso que se acelera con la dilución de fronteras, con la desaparición de aranceles, con el progreso de libre comercio con el desarrollo tecnológico vertiginoso y con mayor uso de las tecnologías de la información y las comunicaciones.

Este proceso de globalización económica, que lamentablemente no va acompañado de globalización de derechos sociales, ni de globalización de respeto medioambiental, tiene como un efecto directo la deslocalización empresarial.

La deslocalización empresarial es un fenómeno que consiste en el cese total o parcial de una actividad en un lugar, seguido de su traslado a otro lugar.
Las deslocalizaciones producen desempleo, incremento de cargas sociales, menos crecimiento de la economía local e incluso regional.

En la Comunidad Valenciana estamos viviendo procesos como el de Galmed, Bosal, Tumesa, Coca-Cola, empresas que tienen cuantiosos beneficios económicos, 900 millones después de impuestos en el caso de Coca-Cola, y que deslocalizan su producción de la Comunidad Valenciana.

Dadas las graves consecuencias que una deslocalización empresarial tiene en el lugar donde se produce la deslocalización ha sido una preocupación de la Unión Europea desde hace tiempo.
He de decirles que en mi visita este mes a Bruselas, a la dirección general de Industria, tuve ocasión de constatar esa preocupación.

Les invito a leer el dictamen del Comité Económico y Social europeo sobre el tema Â«alcance y efectos de la deslocalización de empresasÂ» o la resolución del Parlamento Europeo sobre deslocalización en el contexto del desarrollo regional, que data y fue aprobada en 2006.

Precisamente esta resolución del Parlamento Europeo y una norma foral vasca, que está basada en ella, han sido las bases para elaborar esta reposición de ley.
Una proposición de ley que surge de la necesidad de que la política actúe contra las deslocalizaciones, de que no sea pasiva ante un problema que nos empobrece económica y socialmente.

Tenemos que actuar, como señala la referida resolución del Parlamento Europeo.
Una resolución que dice que considerando que las empresas optan por deslocalizar sus actividades en función de numerosas motivaciones, de las cuales algunas no están en absoluto relacionadas con cuestiones de productividad, eficacia o viabilidad económica y considerando, asimismo, que dichas deslocalizaciones pueden, no obstante, provocar la supresión de numerosos puestos de trabajo y generar dificultades económicas cuyo impacto sobre el desarrollo regional será tanto más importante cuanto que en la región abandonada existen pocas posibilidades laborales, considerando todo eso, la política debe de actuar.

Un elemento clave en el desarrollo de las políticas pública de la Comunidad Valenciana que contribuyen a la creación de la riqueza de puestos de trabajo y a la mejora de la calidad de la vida son las subvenciones y las ayudas públicas concedidas a empresas por el sector público de La Generalitat.

Con estas subvenciones y ayudas se pretende incentivar, dentro del respeto a la política de competencia de la Unión Europea, el desarrollo tanto de áreas socioeconómicas más desfavorecidas como de sectores económicos con baja implantación en el territorio y que resultan de interés estratégico para el futuro de la comunidad, creando puestos de trabajo de calidad y duraderos.

Desde el reconocimiento al papel imprescindible que juegan las empresas en la creación de riqueza, entendemos que el compromiso que La Generalitat ha asumido de crear una sociedad moderna y competitiva, así como justa y solidaria y sostenible, le exige articular mecanismos que reconozcan a las empresas socialmente responsables y comprometidas con el bienestar futuro del territorio de nuestra Comunidad Valenciana y penaliza aquellas actuaciones empresariales que conllevan el desmantelamiento de sus actividades de la Comunidad Valenciana y el traslado de su actividad fuera de este territorio.

Y, en ese sentido, y entendiendo que las ayudas públicas deben contribuir a facilitar este tipo de sociedad y no deben de facilitar la deslocalización de actividades económicas, el presente proyecto de ley completa la normativa que regula las medidas de apoyo a las empresas por parte del sector público de La Generalitat para garantizar no sólo la realización de las actividades apoyadas, el cumplimiento final de la ayuda concedida y su adecuada justificación sino también su contribución efectiva y sostenible al desarrollo de la Comunidad Valenciana, que es lo que nos tiene que preocupar.

Así, en esta proposición de ley se define jurídicamente el concepto de deslocalización empresarial en esta comunidad definido como lo define la norma foral vasca, aunque entiendo que puede regularse esa definición.
Lo definimos como que se produzca el cese o una reducción significativa de la actividad de la empresa en la Comunidad Valenciana, definida como la reducción de su plantilla a menos de la mitad durante un período de tiempo, y que, simultáneamente, en el plazo de los tres años inmediatos anteriores o posteriores al momento en que se produzca esa situación, se desarrollen en otros lugares fuera de la Comunidad Valenciana un incremento de los puestos de trabajo de similar cuantía.

En el artículo 3 se regulan qué se entiende por personas o entidades vinculadas para evitar que los efectos de esta proposición de ley sean diluidos utilizando otras sociedades, utilizando otras relaciones, como verán más adelante.

En el artículo 4 se define, se exige, un compromiso empresarial de no incurrir en deslocalización empresarial como cuestión absolutamente necesaria para recibir subvenciones, bien sean nominativas o bien sean en concurrencia competitiva.
Ya establecimos que las bases de las convocatorias dentro de la ley de hacienda estaría si era pertinente esta cuestión.
Nosotros entendemos que tiene que estar en las competitivas, pero también en las nominativas.

En el artículo 5 se describe el procedimiento para declarar una deslocalización empresarial, quién la puede iniciar; en qué plazos, cuatro años; qué plazos se deben de hacer de alegaciones; quién resolverá, que al final es el Consell; y que se notificará la resolución, en caso de deslocalización empresarial, a la Comisión Europea para que en su caso actúe con la legislación que tenga pertinente.

En el artículo 6 se establecen las consecuencias de la declaración de deslocalización empresarial, que son dos, además del trámite de la Unión Europea.
Uno el reintegro de las ayudas y subvenciones recibidas con intereses de demora.
Y hablo de ayudas y subvenciones, cualquier tipo de negocio jurídico que haya recibido la empresa.
Y la imposibilidad de que la empresa, empresas de su grupo vinculadas y sus socios de recibir ayudas o subvenciones del sistema público de La Generalitat durante ocho años.
Tiene esa doble penalización.

En el artículo 7 se establece que la declaración de deslocalización empresarial conllevará la declaración de área de reindustrialización prioritaria, una medida en positivo.
Ello conlleva lo que actualmente conlleva la declaración de industrialización prioritaria, pero también el establecer planes de recualificación profesional para las personas que se quedan sin trabajo, planes de apoyo financiero a la inversión industrial.

En el artículo 8 establecemos que la conselleria asuma una articulación de una línea estable de investigación sobre los efectos de la globalización en el tejido industrial valenciano y sobre los procesos de deslocalización empresarial, especialmente en la Comunidad Valenciana.
Es algo para lo que tenemos que estar permanentemente en vigilancia porque no va a parar y condiciona nuestro futuro.

Y en la disposición transitoria segunda establecemos que, con la aprobación de esta proposición de ley en su momento, se inicie el expediente informativo sobre presuntas localizaciones empresariales en las cuatro empresas cuyos trabajadores han pedido el amparo de estas Cortes, y una de ellas mañana tendremos una declaración institucional sobre ella, Galmed, Bosal, Tumesa y Coca-Cola.

Con esta proposición de ley, señorías, soy consciente de que la Comunidad Valenciana dará una respuesta a las deslocalizaciones, de que la política actuará.
Es necesario que la política actúe sobre la economía.

Como ha dicho el presidente, esta proposición de ley no tiene criterio del Consell.
Normalmente las proposiciones de ley ya saben que el Consell muestra su criterio negativo a la tramitación, en caso que legalmente lo pueda hacer y, si no, suelen venir con criterio desfavorable.
Tan solo en un caso hubo una proposición de ley en esta legislatura que tuvo un criterio favorable, pero duró unos días, a los pocos días lo cambio a desfavorable.

Quiero esperar que con la no emisión del criterio del Consell se abra la posibilidad de que esta proposición de ley pueda ser admitida a trámite en esta cámara.
Me congratularía mucho por lo que supone de poner en la agenda política un tema que entiendo que es absolutamente importante para el futuro de nuestra industria en la Comunidad Valenciana.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies a vosté, senyor Toledo.

Senyories, torn en contra.
Algun grup vol utilitzar el torn en contra?

Passem a fixar posició de menor a major.
En este cas, en representació del Grup d'Esquerra Unida, l'il·lustre diputat senyor Lluís Torró té la paraula.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Nosaltres anem a recolzar la llei particularment per l'element central que suposa, que és el que es retornen les ajudes públiques que s'hagen rebut en cas de deslocalització i la prohibició d'eixa deslocalització per les empreses que tinguen beneficis.
Ho recolzarem, perquè és una mesura que hem vingut defensant des que va començar a prendre vol açò de la deslocalització i va començar a ser habitual traslladar produccions on les empreses consideren que les condicions són més rendibles o són més favorables per a ells.

Açò du molts anys, perquè nosaltres ja vam començar a incidir sobre esta qüestió en l'època del govern de Zaplana i aleshores les nostres denúncies rebien molt poca atenció.

Nosaltres tractàvem de posar sobre la taula el despropòsit que suposava que la Generalitat valenciana en aquells moments estiguera incentivant la deslocalització d'algunes empreses a tercers països amb costos més baixos.
Vam arribar a pagar per desindustrialitzar, per endur-se els beneficis, per a deixar més atur amb l'excusa que la globalització permetia racionalitzar els costos de producció, és a dir, amb un excusa molt clara: cal beneficiar els propietaris de les empreses, però no els treballadors.

Deslocalitzar suposa suprimir ocupació local, crear llocs de treball en altres llocs per a fabricar els mateixos productes i vendre'ls en els mateixos mercats que abans, una bona part d'ells en el mateix mercat intern.
I no és un efecte inevitable de la globalització de la producció i el transport a gran escala.
Senzillament és una opció i també està ajudat per determinades polítiques o de vegades per l'absència d'eixes polítiques, de l'absència de polítiques industrials sobre les que alguns van arribar a dir que la millor política era no tindre política i confiar cegament en la mà invisible del mercat.

El 14 de gener de 2014 vam llegir que el Consell de govern de la Diputació Foral de Biscaia havia aprovat la declaració de deslocalització de les empreses Incoesa Trafos i Incoesa Trafodis.
Manifestava que el procés de reestructuració posat en marxa pel Grup Incoesa suposava el cessament de la producció industrial d'aquestes empreses en Biscaia i de forma simultània el desenvolupament de la mateixa activitat fora del territori basc.

Davant d'aquella decisió empresarial, el consell de govern basc va acordar en primer lloc declarar la deslocalització productiva de les dos empreses; en segon lloc, iniciar el procediment de reintegrament de les subvenciones abonades; i, en tercer lloc, establir la impossibilitat per aquelles empreses i per als seus socis d'obtindre ajudes atorgades pel sector públic foral durant un període de huit anys.
I es van reclamar 150.
000 euros d'ajudes.
És sorprenent, perquè a la Diputació Foral de Biscaia no governen precisament les esquerres.

Però són eixes polítiques les que han de vore amb el compromís actiu de la necessitat de generar ocupació i riquesa i el compromís per preservar el teixit industrial.
I, per tant, si s'han donat ajudes, com a mínim retornar si es produïx la deslocalització.

Ací, en el Camp de Morvedre, i també s'ha dit abans pel proposant de la llei, ens trobem amb empreses com Thyssenkrupp, com Galmed, una empresa que va tancar per a desviar càrrega de treball al nord d'Europa; Prosimed que després de tancar les seues instal·lacions les han reconvertit en un magatzem subministrador; Bosal que, encara que no ha tancat definitivament, té una presentació d'aïllar la unitat productiva i liquidar-la mitjançant un concurs de creditors, perquè està desviant ja en estos moments la seua producció a altres empreses que el grup té a Turquia o la República Txeca.

Són diferents modalitats d'una mateixa realitat, desviar les produccions cap a llocs on més beneficis hi ha, on més beneficis s'obtenen, i deixar absolutament desmantellades les fàbriques que ja no són rentables, això sí, després d'obtindre les ajudes públiques tant per a la implantació com per a la millora de les seues instal·lacions.

Per això és absolutament important destacar la disposició transitòria segona de la proposició de llei, que és una de les coses que nosaltres més aplaudim sobre l'inici d'un expedient informatiu per a aturar, si és el cas de Galmed, Bosal, Tumesa i Coca-Cola, si complixen i concorren en les condicions de deslocalització que es diu a la llei.

Tenim a les portes l'amenaça del tractat de lliure comerç d'inversions, que és just el contrari del que pretén dir.

Tenim l'obligació de defendre la indústria valenciana i tenim l'obligació d'evitar que hi hagen deslocalitzacions i que es perden llocs de treball.

Per tant, recolzem la llei.
I esperem que, en este cas, el Partit Popular la recolze i es puguen fer accions importants per a evitar estos processos de deslocalització.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Torró.

Per a fixar la posició del Grup Parlamentari Popular.
.
.
, perdó, Compromís, el seu síndic, il·lustre diputat senyor Enric Morera, té la paraula.

Perdone el lapsus.

El senyor Morera Català:

Està vosté perdonat, senyor president.

En este ple atípic, doncs, anem a aprovar una proposta de resolució del senyor Toledo, que vosté no és el Cid, com va declarar.
.
.
, sinó perquè crec que tots anem a ser molt necessaris en el futur immediat que mos espera per a refer tot el mal que s'ha fet en esta terra.
I, per tant, s'estiga ací o s'estiga en un altre àmbit, necessitarem totes les intel·ligències per a poder sumar intel·ligència en esta nova etapa, no?

El nostre grup parlamentari va a votar a favor d'esta proposta de resolució sobre un tema molt important, sobre un tema que ens afecta directament, molt principalment en la zona del Camp de Morvedre, a Sagunt, en eixa gran infraestructura que és el Parc Sagunt -i que allà en Sagunt se diu que és el Â«parc dels caragolsÂ», perquè no s'ha instal·lat encara cap empresa des que l'últim regidor d'urbanisme de Compromís, del Bloc, el senyor Quico Fernández, va donar les últimes llicències per a instal·lar-se en eixa gran infraestructura del Parc Sagunt- i el que hem vist en eixa comarca, especialment, com s'han produït les deslocalitzacions.

Per tant, esta llei és interessant.
És molt important.
És significativa.

I el que també és significatiu -vosté ho ha assenyalat- és que el Consell no tinga criteri.
El Consell ni està ni se l'espera.
Estem veient en este ple com l'enfonsament de tot un règim, que ha durat vint anys, que mos ha portat a un empobriment, mos ha portat a una situació catastròfica, que està més pensant en dividir els valencians en lleis absurdes que, realment, en preocupar-se de les qüestions substantives que ens haurien d'afectar.
I una de les qüestions és la indústria.
Necessitem indústria per a eixir d'este forat, d'este pou negre.

Encara recorde com el senyor Camps i membres del Consell valencià, del PP, aplaudien la importació indiscriminada, sense cap reserva, sense cap garantia, sense cap element de diferenciació d'eixos productes, la invasió de productes de la manufacturera de la Xina, quan arrasaven les nostres indústries.

Si a arrasar les nostres indústries, la nostra xicoteta i mitjana empresa, l'hem sumat a la deslocalització de les grans indústries multinacionals, doncs, tenim un desert, un desert gravíssim en el que suposa la nostra indústria.
I la industrialització ha de ser una de les prioritats del nou govern; ajudar les xicotetes i mitjanes empreses, que no deslocalitzen.

En eixe sentit, el nostre grup parlamentari ha treballat de valent per a impulsar el que haurien de ser totes estes qüestions de reindustrialització, d'indústries capdavanteres, d'ajudar en R+D+I estes indústries, que s'ho emporten bàsicament empreses que no són d'ací.

Hem incentivat tot el que suposa reconvertir societats mercantils, societats limitades en cooperatives.
Una cooperativa és una empresa social que no deslocalitza, que té la seua base social ací, a casa nostra, que són persones que cooperen per a tirar endavant una activitat empresarial, una fórmula jurídica molt innovadora.
De fet, de les deu principals empreses valencianes, dos són cooperatives.

Hem fet moltes iniciatives en eixe sentit, també en la indústria.
I, ara, creiem que esta llei pot ser un instrument molt útil per a evitar eixa lacra de la deslocalització, que va en sintonia, com vosté molt bé assenyala en la seua exposició de motius, amb la resolució del Parlament Europeu de 2005.
I, per tant, ens congratulem que el Grup Parlamentari Popular, doncs, no estiga en contra.

Lamentem tindre un consell, el Consell d'Alberto Fabra, que no té criteri, no té criteri, no sabem què pensa.
Però, en tot cas, esperem el seu vot favorable a esta llei que sí que serà un instrument útil per al pròxim futur, per al pròxim futur de major indústria, major benestar, major progrés, d'atendre els problemes reals de la ciutadania i de no fer-mos perdre el temps en debats estèrils que només tenen la finalitat de dividir-nos.

Per tant, compte amb el vot de Compromís per a esta proposició de llei que, torne a dir, és una proposició de llei que l'autor de la mateixa està convidat a treballar en tots aquells que vullguen superar esta gravíssima situació que tenim per a encetar una etapa nova en la vida política del poble valencià.

Moltes gràcies.

(Ocupa la presidència el president, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor president:

Gràcies, senyor Morera.

Per a fixar la posició del Grup Parlamentari Popular, té la paraula Miguel Zaragoza, l'il·lustre diputat Miguel Zaragoza.

El senyor Zaragoza Fernández:

Gracias, señor presidente.

La proposición de ley presentada por el Grupo Parlamentario Socialista, por don Francisco Toledo, está basada en la introducción de penalizaciones, así como hacerlas con carácter retroactivo a la entrada en vigor de la norma.
Lo cual, como usted bien sabe, señor Toledo, va en contra de la Constitución, y esto es algo que se deberá de trabajar un poco más en profundidad.
Porque el artículo 9, en el punto número 3, la Constitución dice: Â«Garantiza el principio de la legalidad, la jerarquía normativa, la publicidad de la norma, la irretroactividad de las disposiciones sancionadoras.
Â» Por lo tanto, no podemos intentar hacer una ley que quiera hacer, con carácter retroactivo, el poder penalizar cualquier tipo de cuestión, porque eso la propia Constitución dice que no se puede hacer.

Pero también atenta, en algún momento, o pudiera atentar contra la libre circulación de bienes o servicios, también en un artículo de la Constitución, en el 139, en este caso en concreto.
Y, por lo tanto, también debemos de estudiar muy bien estos temas.

Sin duda, en lo que sí que estamos de acuerdo es en que debemos velar porque los recursos económicos públicos puedan ir allí donde deben de ir y que puedan producir el beneficio para el que han sido denominados o nominados, y que estos debemos velar para que el objetivo que se quería conseguir se consiga finalmente, que es la localización de las empresas en la Comunidad Valenciana, en este caso, que puedan generar empleo, que es lo que nos hace falta.

A propósito de esto, decirles que el Consell, a lo largo de la legislatura, ha sido permanente e inequívoco a favor del impulso de la reindustrialización de la comunidad.
Y todas las estrategias planteadas apuestan por un incremento del peso del sector industrial en el PIB, en línea con los objetivos de la Unión Europea.

Y podemos señalar que los resultados muestran que el peso de la industria en la Comunidad Valenciana ha aumentado desde el 18,9% del valor añadido bruto regional en 2009 al 18,9 en 2013.

Por lo tanto, sí es cierto que tenemos que seguir trabajando y velando porque esos recursos vayan al lugar donde deban de ir; que las empresas que se localicen sigan localizadas en la Comunidad Valenciana; que podamos poner negro sobre blanco aquello que debemos de obligar a esas empresas o, por lo menos, que sepan que, cuando salga algún tipo de subvención o ayuda, esta tiene unas condiciones particulares, basadas, normativizadas, regladas, que deben de cumplir, pero, eso sí, debe de estar esa norma, debe de estar dentro de las subvenciones que se quieran sacar porque, si no, sería imposible poderlo aplicar.

Por eso, es adecuado y vamos a votar a favor de esta toma en consideración de la proposición de ley, porque sí debemos trabajar, sí debemos de hacer todos lo que podamos por el sector productivo, el tejido productivo de la Comunidad Valenciana.

E indudablemente, esa deslocalización, además de que pueda tener una repercusión económica, que seguramente la puede tener en esas normas y en esas subvenciones, pero lo que sí que está claro es que hay una oportunidad, hay una oportunidad para que las empresas se puedan localizar en un sitio.
Y esto, indudablemente, está basado en muchísimas cosas, entre ellas la localización, dónde está, las comunicaciones, el personal, la plantilla, la formación, es decir el I+D+I, todo aquello que nosotros podemos hacer para hacer que esas empresas se sientan atraídas a la Comunidad Valenciana y, además, que las podamos fidelizar.

Ese dinero público estará bien empleado.
Ese dinero público, si genera empleo, debemos de disponer de él.
Y ese dinero público debe ser transparente en la gestión que se pueda realizar.

Pero, repito, no podemos incumplir la normativa, no estamos aquí para eso.
Pero, a pesar de ello, señor Toledo, vamos a apoyar esta toma en consideración de esta ley, que entendemos que es buena para la Comunidad Valenciana.

No obstante, el objetivo final es el que es, el interés general de la Comunidad Valenciana, que es el que nos une a todos y cada uno de los diputados que estamos aquí, que debemos trabajar en aras, para ellos y por ellos, y que debemos conseguir el objetivo, que es generar ese empleo, aumentar la industria y hacer que este territorio vuelva a florecer como lo hacía hasta hace muy poco tiempo.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gracias, señor Zaragoza.

Per a rèplica, senyor Toledo, té la paraula.

El senyor Toledo Lobo:

Gracias, presidente.

Bien, un interviniente ha hecho mención al Cid, que venía hoy en un diario.
Bien, saben que, según cuenta la leyenda, en esa frontera que tiene con la historia, el Cid ganó una batalla después de muerto, precisamente en esta ciudad de Valencia, hace 916 años.

Yo no considero haber ganado una batalla con la admisión a trámite en estas Corts de esta proposición de ley, pero he de decir que me satisface mucho.
Me satisface porque, efectivamente, seguiré muerto en estas Cortes, ya que no estaré como diputado, pero la proposición de ley seguirá su trámite.

He de decir que, con la admisión, no gano yo, ganamos todos; gana la democracia.
Y, si hubieran admitido más proposiciones de ley, pues, hubiéramos ganado más.
Y espero que ese sea el futuro de esta cámara, créanme.

Soy consciente de que la disolución de estas Cortes impide culminar el trámite de esta proposición de ley, que tiene que tener su trámite de enmiendas necesariamente, efectivamente.
Y yo mismo haré llegar a mi grupo las enmiendas que yo mismo haría a esta proposición de ley, no lo duden.

Pero hoy hemos puesto en la agenda política de esta comunidad un importante tema, un importante tema que en la próxima legislatura seguro que se aprobará, de la forma que sea, pero se aprobará.
La política dará una respuesta a la deslocalización empresarial.
Eso me parece importantísimo.

Y yo espero venir a presenciar la aprobación final de esta proposición de ley o proyecto de ley, como sea.
Si mis obligaciones lo permiten, no duden que lo haré y que les aplaudiré desde allí arriba, no con las manos porque no podré, pero sí con el corazón, porque esta proposición de ley tiene corazón.

Miren, quiero hablar de otra deslocalización que no he podido incluir en esta proposición de ley y que no se si podrán hacerlo en el trámite de enmiendas, pero que me parece mucho más grave para los ciudadanos, y me refiero a la deslocalización de la política que sale de los parlamentos, que sale de estas Cortes y que se deslocaliza en centros de poder financiero.
Sigue los mismos criterios que la deslocalización empresarial.

Señorías, hemos de luchar contra la deslocalización de la política con todas nuestras fuerzas.
Yo lo haré desde fuera; y los que puedan, háganlo desde dentro.
Hemos de luchar contra la deslocalización de la política, porque en ello nos va el futuro de la clase media, nos va la reducción de las desigualdades, nos va la distribución justa de la riqueza, nos va el estado de bienestar, nos va la igualdad de oportunidades, nos va que las personas más vulnerables puedan tener una vida digna, nos va, en definitiva, la decencia como sociedad, y creo que en eso estamos todos unidos.
Por ello, vale la pena luchar y, por ello, vale la pena la política.

Señorías, salvemos la buena política de los malos políticos para, así, salvar a los ciudadanos de los abusos del capitalismo salvaje, como son las deslocalizaciones empresariales.

Y para salvar la buena política tenemos que separar a los políticos corruptos de los que no lo son, a los haraganes de los trabajadores, a los que sirven a la política de los que se sirven de ella, a los que se ganan dignamente el sueldo de los profesionales de la mamandurria, verdaderas garrapatas políticas al servicio de la deslocalización de la política.
Los políticos no tenemos que ser más que los ciudadanos, pero tampoco menos.

El único privilegio que he disfrutado estos cuatro años ha sido el mismo que han disfrutado los 99 miembros de esta cámara, el representar a los valencianos.
Porque de los cinco millones de valencianos, que solo 33 pertenezcan al Grupo Parlamentario Socialista es un privilegio, como lo es pertenecer a los restantes grupos.

Eso no significa que no haya sacado provecho personal de mi paso por esta cámara.
Confieso que lo he sacado, y confieso que no lo he declarado.
No lo he declarado porque no tiene precio, aunque tenga un valor incalculable.
Me refiero a la experiencia y me refiero también a esa maravillosa persona que ocupa el último escaño 88, que me ha apoyado y ayudado estos cuatro años y especialmente las últimas semanas.
No necesito más para decirlo todo.

Gracias a mis compañeros del Grupo Parlamentario Socialista, que me han ayudado.
Mi reconocimiento por su labor, que me parece excepcional.
Gracias al Partido Socialista por permitirme disfrutar de esta experiencia de servicio público que me ha permitido conocer y estimar a muchas de sus señorías en lo político y en lo personal.
De mi grupo y de los demás grupos, porque sí, señorías, estimo a muchos de ustedes.
Esas señorías que algún día dejarán de ser ilustrísimas, pero que sé que jamás dejarán de ser honorables, molt honorables, en lo que hagan.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.
Moltes gràcies, senyor Toledo.
Moltes gràcies.

A continuació, passarem, senyories, a la votació d'este octau punt de l'ordre del dia.

Senyories, comença la votació.
82 vots a favor.
Per unanimitat.

Senyories, a continuació, passarem al minut de silenci en l'exterior de la cambra, a la porta de la cambra, però abans se'ns ha fet arribar a esta mesa un text firmat per tots els grups parlamentaris, com a declaració institucional, del qual a continuació faré lectura.

Declaració institucional amb motiu de l'accident de l'Airbus A-320 ocorregut el 24 de març de 2015

El senyor president:

Â«Declaració institucional amb motiu de l'accident de l'Airbus A-320 el dimarts 24 de març de 2015.

Â»Les Corts Valencianes, com a representants de totes les valencianes i els valencians, volen mostrar el seu condol per les víctimes de l'accident d'avió que va tindre lloc ahir i traslladem a les seues famílies el nostre sentiment de dol i de fraternitat.
Les emocions que més ens humanitzen i agermanen són les que ens relacionen amb la vida i amb la mort, però ens entristim particularment quan la mort és sobtada i prematura.

Â»Per això, l'empatia amb la gent que patix simplement ens fa més humans.
Les valencianes i els valencians hem patit també en altres ocasions tragèdies que han tret allò millor de nosaltres mateixos, i hem rebut l'ajuda i la solidaritat de gent llunyana que no ens coneixia, però que se sentia unida al nostre dolor.

Â»Cap cosa humana ens resulta aliena.
Esta afirmació clàssica, que de vegades oblidem, perquè la vida quotidiana ens distrau dels assumptes vertaderament importants de la vida, adquirix protagonisme absolut quan 150 persones, persones treballadores de la companyia i passatgeres, totes elles pares, mares, germanes, germans, fills o filles, es posen de cara a la mort.
És quan els instints més nobles afloren i ens agermanen.

Â»I este condol que ens humanitza adopta en ocasions bellesa poètica, com la que ens deixa el nostre poeta Miguel Hernández, quan deia: «Caen desde un cielo gris desconsolado, / caen ángeles cernidos para el trigo / sobre el invierno gris desocupado.
/ Arrímate, retírate conmigo: / vamos a celebrar nuestros dolores / junto al árbol del campo que te digo.
«Â»

Moltes gràcies.

Senyories, els invite a acompanyar la mesa a l'exterior de la casa per a guardar un minut de silenci.

(Els diputats i les diputades abandonen l'hemicicle)

(Se suspén la sessió durant uns minuts)

El senyor president:

Senyories, es reprén la sessió.

Proposició de llei d'incompatibilitats i conflictes d'interessos de persones amb càrrecs públics no electes, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 106.
693, BOC número 313).
Criteri del Consell (RE número 108.
864, BOC número 323)

El senyor president:

Nové punt de l'ordre del dia: presa en consideració de la Proposició de llei d'incompatibilitats i conflictes d'interessos de persones amb càrrecs públics no electes, presentada pel Grup Parlamentari Compromís.

Per al criteri del Consell, té la paraula el secretari primer.

El senyor secretari primer:

Muchas gracias, señor presidente.

Â«El Consell, en su reunión del 27 de febrero de 2015, acordó manifestar a Les Corts el criterio contrario a la toma en consideración de la Proposición de ley de incompatibilidades y conflictos de intereses de personas con cargos públicos no electos presentada por el Grupo Parlamentario Compromís, lo cual comunicó a estas Corts mediante escrito con número de registro de entrada 108.
864, Boletín Oficial de Les Corts número 323, de fecha 13 de marzo del 2015.
Â»

Pasaríamos, así, al debate de las iniciativas, si sus señorías no tienen inconveniente.

El senyor president:

Bé, per al torn a favor, en representació del Grup Parlamentari Compromís, té la paraula la il·lustre diputada senyora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Bon dia, senyories.

Benvinguts, també, a la tribuna de convidats, algun amic que n'hi ha per ahí.

Bon dia, Josep.

Des de Compromís celebrem, sens dubte, el fet que el Consell -ara, novament absent- en el seu criteri coincidisca amb el propòsit que anima aquesta proposició de llei, és a dir, el Consell el que diu és que és necessari garantir l'honorabilitat i objectivitat dels càrrecs públics en l'exercici de les seues funcions i, per tant, està d'acord amb l'esperit d'esta proposta legislativa; també, atés que som de les poques comunitats autònomes que no tenen una regulació sobre la incompatibilitat dels alts càrrecs, com sí que tenen altres comunitats autònomes.

Per tant, a mi em consta entendre per què el Consell, compartint l'esperit d'esta proposta, el seu criteri és desfavorable a la tramitació perquè en democràcia si u compartix la necessitat que una llei existisca el que fa és votar favorablement a la tramitació i, després, presentar les esmenes que milloren eixe text, les esmenes sobre això en què no s'està d'acord, però no s'oposa amb un criteri desfavorable que es prenga en consideració aquesta llei.

Però este és, malauradament, el marc democràtic en què estem treballant en els últims anys, ¡i així ens va!
, perquè nosaltres proposem certament una regulació estricta de les incompatibilitats i dels conflictes d'interessos dels càrrecs no electes, però és que tenim una situació d'emergència democràtica que aconsellen marcs normatius nous, estrictes, que impedisquen que açò que ens ha passat durant els últims anys, de corrupció generalitzada, d'anteposar els interessos particulars o partidistes als interessos col·lectius, que açò, senyories, no torne a passar.

L'objectiu és també, òbviament, donar a conéixer quin és el nostre model i buscar el suport i consens de la resta de grups per a aconseguir el major acord possible, un consens el més ample possible, respecte de les exigències d'honorabilitat, objectivitat, transparència absoluta i total submissió a l'interés col·lectiu de tots els valencians i valencianes.

La primera mesura per a acabar amb la corrupció, senyories, la té, sens dubte, la ciutadania el pròxim mes de maig però, després, també, recau en els representants de la sobirania que ocupen el poder legislatiu, eixa responsabilitat de posar tots els impediments legals perquè no torne a ocórrer una situació d'emergència democràtica com la que ens ha tocat viure.
Perquè esta etapa fosca, la del Partit Popular, la de l'abús de poder, la de confondre majoria absoluta amb poder absolut quede enrere per a sempre.

Una de les lleis imprescindibles, a la qual jo crec que el nou parlament ha d'enfrontar-se i s'ha de comprometre és, precisament, la regulació estricta de les incompatibilitats i conflictes d'interessos de persones amb càrrecs públics no electes, esta proposta que hui duguem ací i que, òbviament -com dic-, és millorable, esta proposta que admet infinites millores i volem parlar de totes elles, no és una proposta tancada.

El que sí que em sembla un exercici d'hipocresia és justificar el criteri en contra del Consell sobre la base de la Llei estatal reguladora de l'exercici de l'alt càrrec de l'administració de l'estat i que està tramitant-se, perquè eixa no ens afecta perquè, efectivament, afecta l'administració de l'estat i, a més, està a anys llum de la proposta que nosaltres avui volem debatre i que en cap cas és aplicable als governs i als alts càrrecs autonòmics, per la qual cosa no ens afecta perquè seria una invasió de competències.
D'esta manera es nega a omplir el buit legal per part del Consell malgrat la urgència, la demanda social i la situació de corrupció generalitzada a la qual hem assistit quan uns alts càrrecs han confós l'interés particular o partidista amb l'interés col·lectiu.

Sí existix, senyories, una clara demanda social de posar fi a les famoses portes giratòries que fan dubtar de l'objectivitat de les decisions adoptades pel càrrec que ahir privatitzava i avui treballa per a l'empresa beneficiada per les seues decisions.
¿Com si no qualifiquen vostés el comissionat Manuel Marín que va passar directament de ser comissionat en l'hospital de la Ribera a ser gerent de l'empresa que havia de controlar, a ser gerent de Ribera Salut?
¿Com expliquen això?
Portes giratòries.

I existix una necessitat objectiva de garantir que les persones que adopten decisions en l'àmbit públic ho facen no intentant beneficiar-se, a les seues empreses, familiars, amics, a si mateixos, sinó que ho facen tenint com a únic objectiu l'interés col·lectiu, i l'única manera és fer una llei estricta, garantista; garantista de l'interés general, que tinga per superat el període actual òbviament als nivells basats en la confiança en les persones.
Els càrrecs declaren els béns, per exemple, a nivell estatal, els càrrecs sostenen, els càrrecs informen, i en esta comunitat autònoma fem una pas endavant cap a la transparència, el control i les garanties d'objectivitat impedint actuacions corruptes i interessades d'aquells que han de protegir i garantir l'interés i la col·lectivitat.

Per això plantegem una llei que incrementa substancialment l'àmbit subjectiu, és a dir, n'hi ha més persones a les quals aplicar-la, amb la finalitat d'abastar a totes aquelles persones que adopten decisions de prefectura i direcció i, per tant, la seua gestió ha de ser objecte d'absoluta transparència.

Respecte als membres de les institucions estatutàries considerem convenient que s'emmarque en una única regulació al costat de la resta de càrrecs per una qüestió de tècnica legislativa; recorden el cas de Federico Fernández Roldán i la seua Sicav per a la qual es dedicava i, segons, òbviament.
.
.
, la llei de les portes giratòries no hauria de ser compatible amb estar en el Consell Jurídic Consultiu si volem tancar eixes portes.

La dedicació exclusiva porta aparellada la impossibilitat de percebre dietes o indemnitzacions per a assistències o altres motius originats a formar part d'òrgans dels quals es forma part, precisament, pel càrrec que s'ocupa; recorden el cas de l'alcaldessa, senyora Rita Barberá, i les dietes per a assistir a les reunions de l'autoritat aeroportuària de la qual forma part precisament per ser alcaldessa; o recorden, per exemple, el cas dels sobres del Grup Popular que es repartixen les subvencions i cobren el compliment d'exclusivitat.
Nosaltres el que plantegem en aquesta llei és que si es cobra el complement d'exclusivament no es tinguen altres emoluments.

La garantia d'objectivitat, quant a la relació amb empreses de qualsevol tipus de relació mercantil amb l'administració de la qual la persona forma part, ha d'abastar la incompatibilitat en la possessió d'accions en empreses quan es tracte d'una possessió superior al 0,5% en una societat anònima i al 10% en una societat limitada.
No és suficient amb que estes persones s'abstinguen, ¡no!
, han de renunciar a eixe accionariat.
Açò es fa en la Unió Europea, ¿eh?
, senyories, açò ho ha hagut de fer Arias Cañete, vullc dir amb açò que no és una cosa revolucionària ni que es desconega en el nostre àmbit jurídic més immediat que és la Unió Europea, i no només estes persones sinó aquelles també vinculades: parella de fet, cònjuge, descendents o a través de persona interposada, amb excepcions com les cooperatives de treball associat on no n'hi ha una plusvàlua mercantil, les agrícoles, les de consum o les d'aprofitament energètic on precisament eixa manca de plusvàlua capitalista determina que siguen excepcions a la norma.
No es tracta que la persona en concret prenga decisions que afecten eixa empresa seua sinó que puga tenir eixes accions si és càrrec públic evitant així tot risc de favoritisme.
Com dic, açò és una cosa que en altres ordenaments jurídics està en vigor.

Respecte a les incompatibilitats posteriors als cessament en el càrrec es marca un període de cinc anys, és a dir, un any més que una legislatura, amb la finalitat de superar el termini precisament d'eixa legislatura, i s'amplien els supòsits d'incompatibilitats respecte a la normativa estatal; la normativa estatal només fixa dos anys.

La garantia de control i transparència competix a un registre que es crea a l'efecte, el registre valencià per l'ètica en l'exercici del càrrec públic, que assumix les funcions de l'actual registre d'activitats i drets patrimonials d'alts càrrecs de La Generalitat.
Este registre serà de públic accés garantint la total transparència i dirigit per persona funcionària amb total autonomia funcional garantint la seua objectivitat.
No anem a posar un càrrec polític perquè vigile un altre càrrec polític, serà personal funcionari.
Contemplem un règim disciplinari a aplicar per este organisme amb total objectivitat, que sancione el cas d'incompliment molt greu i greu amb el reintegrament de les retribucions percebudes durant l'exercici del càrrec.

En definitiva, senyories, els presentem un text legislatiu, una proposta que regula una matèria, com ara, freturosa de regulació en la nostra comunitat autònoma, a diferència de Catalunya, Extremadura, Castella-la Manxa, Madrid, Canàries, La Rioja, Múrcia, Navarra, Andalusia, Galícia o les Illes Balears, que sí, senyories, tenen regulació.
¿On creuen que s'ha de situar la nostra comunitat?
, ¿en el buit legal o en la regulació?

I la resposta a un problema evident, més evident encara, senyories, en el nostre territori malauradament per a tots nosaltres.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Oltra.

Per al torn en contra i en representació del Grup Parlamentari Popular, té la paraula l'il·lustre diputat César Sánchez.

El senyor Sánchez Pérez:

Muchas gracias, señor presidente.

Señorías.

Señora Oltra.

Antes de comenzar quiero manifestar que el Partido Popular vive con una enorme preocupación la enorme desafección y la pérdida de confianza en la vida pública que nos acontece en estos tiempos de incertidumbre, y el compromiso del Grupo Parlamentario Popular y del presidente Alberto Fabra y de todo su Consell con la regeneración democrática, como lo pone de manifiesto la reforma del Reglamento de Les Corts, la propuesta que se puso encima de la mesa, la recién aprobada Ley de transparencia, buen gobierno y participación ciudadana de la Generalitat valenciana, que ponen de manifiesto el compromiso con la democracia y el compromiso con el modelo de libertades en nuestra comunidad, y este compromiso está enmarcado en el programa nacional de regeneración democrática que el Partido Popular ha impulsado a nivel nacional con cuatro ejes.

Un primer eje con la ley aprobada en 2013 de transparencia, acceso a la información pública y buen gobierno, el control de la actividad económico-financiera de los partidos políticos que impone a los partidos políticos y sus fundaciones nuevos controles de su financiación y más requisitos de transparencia y democracia interna, la reforma del Código penal y de la Ley de enjuiciamiento criminal, el estatuto del alto cargo de la administración general del estado que esta semana se aprueba en las Cortes Generales -y que después mencionaré.

Por tanto, el Partido Popular en el conjunto de España y el Partido Popular en la Comunidad Valenciana están demostrando con hechos el firme compromiso con la regeneración democrática y las reformas en las instituciones para recuperar la confianza de los ciudadanos.

Estas actuaciones -como mencionaba- nos están colocando a la vanguardia porque hemos aprobado durante esta semana una ley muy importante, muy avanzada, probablemente la más avanzada en transparencia de todo el conjunto de España.
Estamos transformando lo que son las ideas en cosas concretas, en textos legislativos, en realidades.

Por eso, entendemos que es importante y valoramos que es importante en estos momentos tan convulsos, como decía al inicio de mi intervención, se afronten estos debates y lo hagamos con seriedad y con rigor.

Han aparecido muchos casos de corrupción en toda España y han provocado una profunda crisis de nuestro sistema, pero tenemos que fortalecerlo y tenemos que fortalecerlo con las reformas necesarias, y lo estamos haciendo, como he dicho.

Y estando, por consiguiente, señora Oltra, de acuerdo en el fondo de la cuestión y de acuerdo en afrontar estos debates, entendemos que no es el momento para afrontarlo, hoy, el último pleno de la legislatura, cuando sabe perfectamente que es algo que quedará sin efecto en las próximas fechas.

El Grupo Parlamentario Compromís ha presentado una proposición de ley que tiene por objeto, como recoge su artículo 1, regular las incompatibilidades de las personas que ocupan cargos de responsabilidad política en el ámbito autonómico.

Y, como le decía, nosotros coincidimos en el ánima de garantizar la honorabilidad y objetividad de los cargos públicos en el desempeño de sus funciones.

Ya lo he dicho, pero quisiera hacer algunas consideraciones que van a motivar nuestro posicionamiento ante esta propuesta, algunas consideraciones ad hoc a la propuesta que usted ha hecho, pero que considero son importantes.

La ley de transparencia que hemos aprobado en este pleno ahonda, en parte, en el espíritu, en lo ya planteado por la ley que plantea su grupo.
De hecho, la ley de transparencia, buen gobierno y participación ciudadana recoge en su artículo 23, entre los principios de actuación de los altos cargos, la obligación de abstenerse de intervenir en los asuntos en los que concurra alguna causa que puede afectar a su imparcialidad.

No se entiende su posicionamiento acerca de esa ley, esa ley que acabamos de aprobar recientemente en este pleno.
Le escuchaba en su intervención y, estando de acuerdo en el espíritu de su intervención, no entendía cómo podía estar haciendo esas afirmaciones y, al mismo tiempo, no haber apoyado la ley de transparencia que se ha aprobado en este pleno.

Y más adelante, en el artículo 25 de esta ley, se refiere, asimismo, a la obligatoriedad de formular al inicio y al final del mandato, por poner algún ejemplo, una declaración sobre las causas de posible incompatibilidad y sobre cualquier actividad que proporcione o pueda proporcionar ingresos económicos.
Insisto que no entiendo cómo usted no ha apoyado esa importante ley de transparencia que se ha aprobado en este pleno y que nos coloca a la vanguardia a nivel nacional en materia de transparencia.

Discrepamos en algunos puntos.
Tenemos algunas dudas.
Se nos plantean algunas dudas del texto que usted ha planteado y me gustaría mencionar un par de ellas.

Por ejemplo, la intención de extender el régimen de incompatibilidades a los miembros de las instituciones estatutarias, quienes, por ley aprobada por mayoría cualificada de Les Corts, pueden contar, de hecho, con su propio régimen de incompatibilidades.
O la inclusión en el ámbito de aplicación de la proposición de ley del personal funcionario que ocupe puestos de trabajo por encima de un determinado nivel administrativo, cuando, de hecho, la función pública cuenta con su propio régimen de incompatibilidades, de conformidad con lo dispuesto en el artículo 149 de la Constitución española.

Se plantean también en su propuesta algunas cuestiones como nuevas.
También le recuerdo a su señoría que respecto al régimen de incompatibilidades de altos cargos, ya, por decreto del Consell, se creó el registro de actividades y el registro de bienes y derechos patrimoniales de altos cargos de La Generalitat.

Y desde luego que hay que seguir profundizando y hay que seguir avanzando, y todos los textos legislativos que tenemos en estos momentos en nuestra comunidad, y que están en marcha, deben de adaptarse a la realidad de hoy, deben evolucionar como la propia democracia y adaptarse a las necesidades y demandas de la sociedad.

La ley de transparencia recién aprobada durante este pleno, señoría, refuerza y amplía el marco jurídico de incompatibilidades entre intereses privados y los inherentes a sus funciones públicas, estableciendo condiciones óptimas de transparencia, legalidad y ausencia de conflictos.

De hecho, no puede hablarse, de ningún modo, que haya a día de hoy colisión, o algún caso de colisión, entre lo público y lo privado en las actividades de los altos cargos.
Y le ruego que si conoce algún caso, lo ponga de manifiesto y lo ponga encima de la mesa.

En nuestra opinión, la actual normativa legal autonómica que regula los conflictos de intereses con los altos cargos cumple con su objetivo, aunque es mejorable y se puede desarrollar más y, en ese sentido, está trabajando el gobierno valenciano y, también, el Grupo Parlamentario Popular.

Insisto, estamos ante la primera ley de transparencia que está a la vanguardia a nivel nacional y que su grupo político no ha apoyado.
Una ley que garantiza el cumplimiento del principio de objetividad de los altos cargos en el ejercicio de sus funciones.

Es decir, ustedes no votan, señora Oltra, favorablemente una ley que garantiza la honorabilidad y objetividad de los cargos públicos en el desempeño de sus funciones, y yo le pregunto: ¿no es eso lo que ustedes proponen en este texto también?

Tienen que aclararse, porque el oportunismo político, señora Oltra, en estos tiempos que corren no ahonda precisamente en un ejercicio para recuperar la confianza de la gente, la confianza de los ciudadanos: votar en contra de una cosa y, al mismo tiempo, proponer en el plazo de veinticuatro horas lo mismo en una propuesta suya.

Estamos de acuerdo, insisto en que hay que reformar y está previsto seguir reformando.
Estamos de acuerdo en que es necesario acometer reformas legales para una mejor delimitación de los intereses públicos y privados.

Creemos que la ley de transparencia, buen gobierno y participación ciudadana establece los principios en los que se debe basar la actuación de los altos cargos.

El código de buen gobierno se tiene que desarrollar, como bien sabe, a posteriori.
Y nos obligará a un profundo debate para mejorar las cuestiones que estamos planteando en la ley que plantea su grupo político.

Mire, esta semana se está debatiendo en las Cortes Generales el estatuto de alto cargo de la administración general del estado.
Y nos parece lógico esperar a que se apruebe ese texto legislativo para poder adaptarlo a un texto legislativo que se pueda desarrollar en el ámbito de la Comunidad Valenciana.
Nos parece acertado, y eso que muchas de las cuestiones que se plantean en ese texto estatal están en el texto que usted ha planteado.

Pero nos parece que es de sentido común tener mesura a la hora de plantear estas cuestiones.
No es posible plantear una ley, con prisas, corriendo, en el último pleno de la legislatura, siendo conscientes que la semana que viene no servirá y que habrá que plantearla de nuevo, teniendo en cuenta que mañana que se va a aprobar este estatuto para los altos cargos en el Congreso de los Diputados y teniendo en cuenta también que está el código de buen gobierno que se tiene que desarrollar en las próximas fechas, en el próximo ejercicio legislativo, como complemento de la ley de transparencia que hemos aprobado en este pleno.

Por tanto, señoría, estando de acuerdo en el fondo, y este diputado que le habla quiere trasmitirle que es positivo que se planteen estos debates, que tenemos que seguir insistiendo en la reforma de nuestras instituciones, en la regeneración democrática, en luchar contra la corrupción, en mejorar la relación entre los ciudadanos y la clase política y sus instituciones, desde luego entendemos que no es el momento, porque quedan pocas fechas, unos días para que se convoquen elecciones y entendemos que hay que esperar el texto que emanará mañana del Congreso de los Diputados y el desarrollo del código de buen gobierno que contempla la ley de transparencia, para, con mesura, con seriedad, con diálogo y buscando siempre el consenso, entre todos los grupos políticos podamos ponernos de acuerdo.

Y estoy convencido que viendo su propuesta y viendo el espíritu del Grupo Parlamentario Popular, su grupo y el nuestro, probablemente, en mucho, esté de acuerdo.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Sánchez.

Per a rèplica, senyora Oltra, té la paraula.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Senyor Sánchez, mire, tenen vostés de canviar un poquet la seua concepció democràtica per a poder-se posar d'acord amb altres.

Vostés tenen una concepció democràtica molt perversa, permeta'm l'expressió, perquè si vostés estan d'acord -vosté ho ha dit, el govern ho ha dit- que açò s'ha de regular, el que no té sentit és que vostés vinguen ací a votar en contra.

Jo entenc que vostés presenten esmenes, que no estiguen d'acord amb determinats preceptes que nosaltres proposem, perquè això és efectivament la democràcia, que cada u presenta les esmenes des del punt de vista de la seua ideologia o de les seues línies polítiques, però no ve ací a dir que no i a dir, a més, que açò no és el moment de regular-ho perquè falta la regulació estatal.

Escolte, aleshores, ¿què me vol dir?
¿Que en Extremadura, en Castella-la Manxa, en Madrid, en Canàries, en La Rioja, en Múrcia, en Navarra, en Andalusia, en Galícia, en les Illes Balears ho han legislat mal açò?
És que som de les poques comunitats autònomes que no té una regulació específica.
No té una llei.
I cal una llei.
I, efectivament, venim a este últim ple perquè no n'hi ha hagut més plens en març.
Si hi haguera hagut més plens en març, podíem haver fet este debat, haver fet el debat de les esmenes i haver aprovat en l'últim ple esta llei, esta regulació.

I jo ja ho he dit, no és una proposta tancada.
És una proposta oberta.
Però si vostés diuen que no a la primera, ja no podem debatre, òbviament.

Vosté diu: Â«Tenim una enorme preocupació per la desafecció democràtica.
Â» No, vostés tenen una profunda preocupació per la desafecció al PP.
Però no és el mateix, senyor Sánchez.
Vostés estan preocupats perquè la gent els està deixant de votar, com ha passat ara en Andalusia.
Però això no és desafecció democràtica, ¿eh?
, això és desafecció al PP.

Diu: Â«Estem molt preocupats per la corrupció i pel finançament dels partits.
Â» I això ho diu vosté, ¿no?
És que tenen vostés.
.
.
tenen vostés més atreviment que coneixement, ¿eh?
Tenen més atreviment que coneixement.
¿Vindre ací a dir que vostés estan preocupats pel finançament dels partits?
El jutge Ruz, també, està preocupat pels 18 anys de finançament il·legal del seu partit, que vosté representa hui ací.
Este és el problema.

Vosté no pot vindre ací, com el gendarme de Casablanca, a dir Â«¡qué escándalo, qué escándalo, me he enterado que aquí hay corrupción!
Â», quan vostés són els responsables de la corrupció.
I dir, a més, que és que com han aprovat una llei de transparència en l'últim ple, perquè l'aplique el govern que ve, que ja no seran vostés, vostés estan ja complits.
No, vostés no estan complits, ni penalment, que això portarà el seu temps, ni políticament tampoc estan complits.

Diu: Â«És que la llei de transparència.
.
.
Â», per cert, si s'haguera llegit la llei que proposem, en compte de només el criteri del Consell.
.
.
, jo ja entenc que el criteri del Consell té dos fulls i la nostra té un poquet més, però, escolte, és que diu.
.
.
és que diu.
.
.
, parla de l'obligació d'abstindre's.
Escolte, això ho diu la Llei 30/1992 des de fa vint-i-cinc anys, ¿eh?
, ho diu eixa llei ja.

Vostés, en la llei de transparència, tant en l'estatal, com en la d'ara, el que han fet és quedar-se curts i, fins i tot, retallar coses com eixa llei, la 30/1992, que és una de les millors lleis que s'han aprovat en Espanya, una de les millors lleis, retallar sobre eixa llei, que ja plantejava drets de ciutadania molt més avançats que el que vostés ara han fet en el Congrés i del que han aprovat ací fa.
.
.
, ahir, vaja, ahir mateixa.

Aleshores, no me diga vosté que això és prou.
El deure d'abstenció que planteja la llei de transparència d'ací és una redundància, perquè ja està en la Llei 30/1992.
Si no m'enganye és l'article 28, però, vaja, estic parlant de memòria.
Si no és el 28, és el 30, però per ahí va.

Aleshores, ¿quin avanç m'està vosté plantejant?
Nosaltres, en la llei, diem exactament quines incompatibilitats, quines són les actuacions prohibides, quines són les accions i conflictes d'interessos en els que se pot caure si se té determinades circumstàncies, quines accions o interessos econòmics se poden tindre per a ser càrrec.
Tot això està en la llei i no està en la llei de transparència.
És una regulació estricta.
I vosté me podrà dir: Â«És una regulació molt dura.
Â» Ho és.
Té vosté raó, és dura.
Però és el que necessitem en este moment, perquè açò s'ha desmadrat, i ho han desmadrat vostés.
I quan una cosa se desmadra, s'ha d'encaixonar.

Efectivament, proposem una llei dura.
Estem disposats a parlar sobre la duresa de la llei.
No li ho negue.
Però és el que necessitem en este moment, perquè hem d'acabar amb les causes de la corrupció.
Perquè la corrupció, quan ja s'ha produït, la política ha aplegat tard i, aleshores, ja han d'aplegar els tribunals.

Amb lleis com estes, el que s'intenta és evitar que la corrupció existisca, és atacar la causa de la corrupció, que és atacar fonamentalment l'abús de poder des de l'exercici d'un càrrec públic i els conflictes d'interessos, com està regulat en altres entorns.
.
.
, ordenaments jurídics del nostre entorn més immediat com és la Unió Europea, senyor Sánchez.
Això és el que nosaltres estem proposant.

Que vostés diguen que no a això, és que seguixen posant-se d'esquenes a la lluita contra la corrupció, a la lluita per la decència política.
Vostés, com sempre, van a dir que no a la decència política.
Facen-s'ho mirar.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gràcies, senyora Oltra.

Per a rèplica, senyor Sánchez, té la paraula.

El senyor Sánchez Pérez:

Muchas gracias, señor presidente.

Señora Oltra, nosotros siempre hemos tenido la mano tendida y siempre tendremos la mano tendida a la oposición, siempre, para buscar el acuerdo, para buscar el consenso, a través del diálogo.

En todas esas comunidades autónomas donde usted dice se ha avanzado desde el punto de vista legislativo en esta materia, seguro que no se ha planteado una propuesta de ley en el último pleno y siendo conscientes de que a pocas horas, el lunes que viene, decaerá porque se disuelven las Cortes.

Y, en ese sentido, yo le pido un poco de seriedad.
Porque, si bien su propuesta es seria, podemos matizarla, podemos estar de acuerdo en algunas cosas, podremos no estar de acuerdo en otras; si bien su propuesta es seria, entenderá que no es un momento serio para plantear este debate.
Siendo conscientes de que la semana que viene esta proposición de ley decae.

Mire, señora Oltra, yo lo he dicho en mi primera intervención, muchas de las cuestiones que están en la propuesta que usted ha planteado se plantean en el Estatuto del alto cargo, que se aprobará mañana en el Congreso de los Diputados.
No sé con qué grado de consenso y no sé lo que harán algunos partidos políticos mañana para aprobar lo mismo o muchas cosas de las que usted plantea hoy aquí en su texto.

Yo, desde luego, voy a estar atento para ver qué hace la oposición en el Congreso de los Diputados, toda la oposición, la inmensa mayoría de la oposición representada también en esta cámara, representada también en el Congreso de los Diputados, ver qué es lo que hace con la votación de muchas de las cuestiones que voy, algunas de ellas, a comentar ahora, que están en parte en la propuesta que usted ha planteado y que desde luego forman parte del texto legislativo que el Grupo Parlamentario Popular mañana aprobará en el Congreso de los Diputados.

Cuestiones tales como, que no digo que estén en su propuesta exactamente, pero que van en ese espíritu, tales como que se cree el concepto de la idoneidad para ser alto cargo, basado en la honorabilidad, la formación académica y la experiencia.
Que se restrinjan los supuestos de indemnización al cese e incompatibiliza las indemnizaciones que se perciban con todo tipo de retribuciones públicas privadas y retribuciones de jubilación, que es una cosa que está mañana y que tendremos que ver como emana ese texto del Congreso de los Diputados para, en consecuencia, con posterioridad, con sosiego, con debate y con diálogo, intentar buscar un acuerdo para un texto para muchos años en esta comunidad, no para hacer algo deprisa y corriendo.

El texto regula y restringe notablemente los gastos de representación, mantiene un esfuerzo notable en materia de conflicto de intereses y considera interés personal, no solo el propio del alto cargo, sino el de sus familiares, por ejemplo, hasta el cuarto grado de consanguineidad o segundo de afinidad.
En parte le suena lo que digo.
Se aprobará mañana en el Congreso.
Y le suena porque también está en su propuesta.

Limita además la cuantía de las participaciones societarias que el alto cargo pueda tener en empresas que puedan recibir subvenciones o que tengan cualquier tipo de relación contractual con cualquier administración.
Por supuesto limita de manera rigurosa el denominado revolving door, al establecer que durante los años posteriores al cese del alto cargo -bueno, usted habla de cinco- en el Congreso de los Diputados está ese debate, el Grupo Parlamentario Popular en el Congreso de los Diputados entiende que no se puede -entre comillas, y permítame la expresión-, desde el punto profesional morir en vida, para con posterioridad poderte incorporar a un sector.

Prohíbe el uso de todas las tarjetas de crédito, absolutamente de todas.
Impulsa, fortalece y da extraordinarios instrumentos de control a la oficina del conflicto de intereses.

Mire, señora Oltra, lo he dicho en mi primera intervención, y espero que vea mis palabras como una mano tendida.
El diputado que le habla comparte el espíritu y muchas de las cuestiones que ha planteado en su propuesta.
El Grupo Parlamentario Popular, y lo hemos valorado en la reunión previa a este pleno, entiende y comprende muchas de las propuestas que usted ha planteado encima de la mesa.
Es más, nosotros ya estamos trabajando en un texto legislativo para el próximo ejercicio, con seriedad y con responsabilidad, desarrollando el código del buen gobierno de la ley de transparencia y al mismo tiempo siendo conscientes de que tenemos que avanzar desde el punto de vista legislativo en las incompatibilidades.
Pero entendemos que no es el momento, y espero que lo comprendan.
Hay que esperar que mañana se apruebe en el Congreso de los Diputados esa ley, que para nosotros va a ser importante, es una norma básica sobre la que trabajar, y que al mismo tiempo entendemos que venir a apoyar una ley que va a decaer el lunes o el martes por la mañana, entendemos que no es el momento.

E insisto, lucharemos por la regeneración democrática, tenderemos la mano a la oposición para hacerlo también en la próxima legislatura.
Lucharemos para reformar las instituciones, para acercarlas a los ciudadanos, para conseguir derribar el muro de la desafección y para recuperar la confianza de las personas.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gracias, señor Sánchez.

En fixació de posició de la resta de grups parlamentaris, té la paraula, en representació del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, l'il·lustre diputat Ignacio Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Abans d'entrar en matèria em plantege un dubte, i és si el Partit Popular ha pensat posar en marxa els mecanismes per a retirar el projecte de llei de reforma de la iniciativa legislativa popular, per exemple, donat que va a decaure.
.
.
la iniciativa legislativa popular, la iniciativa legislativa popular.
És un projecte de llei que va anunciar ací el president de La Generalitat en el debat de política general i que es vorà.
.
.
, no, no, es vorà demà, i vostés no retiren eixe projecte de llei.

El mateix respecte a altres iniciatives legislatives que van a substanciar-se en este ple.
Però això jo crec que no és argument.
Dir que van a decaure no és argument per a votar en contra.
Vostés podrien votar a favor i dir que lamenten que no done temps a tramitar-ho, però expressarien amb el seu vot el suport a una iniciativa, que és el que anem a fer nosaltres.

Lamentem que el nostre vot a favor no servisca per a l'aprovació de la llei, però votem a favor perquè estem d'acord, simplement per coherència.
Per què?
Perquè, miren, senyories, la corrupció és el càncer de la democràcia, però hi ha elements que són cancerígens, i alguns d'ells són, per exemple, la col·lisió d'interessos personals amb el càrrec públic que sustenta.
Un exemple molt clar seria el senyor Juan Cotino.

Un altre element cancerigen és l'acumulació de càrrecs.
Ahí podríem enrecordar-se dels casos de Rita Barberá o especialment d'Alfonso Rus, que ho és pràcticament tot -regidor, alcalde, diputat provincial, president de la diputació, diputat en estes Corts encara que no vinga mai i president de no sé quantes empreses públiques.

I després, un altre element cancerigen són les portes giratòries.
I ahí podíem parlar de molts casos: Felipe González, José María Aznar, Josep Piqué, Miguel Boyer abans, Abel Matutes també, Narcís Serra, Rodrigo Rato, Elena Salgado, Ángel Acebes.
O ara, per exemple, tenim tres ministres: Luis de Guindos, Cristóbal Montoro y Pedro Morenés.
I si parlem del País Valencià un exemple senyer: José Luis Olivas.
(Remors)

I per a lluitar contra estos elements cancerígens la quimioteràpia o la radioteràpia, com vullguen vostés, és precisament una norma d'incompatibilitat que no permeta acumular càrrecs públics, que no permeta desenvolupar càrrecs públics i al mateix temps tindre interessos privats incompatibles, i fins i tot que pose un cordó sanitari quan un deixa d'ocupar un càrrec públic perquè no vaja directament a servir a l'empresa privada en funció del seu coneixement, dels seues contactes o de la seua influència.

Perquè si no el que es veu és que l'actual règim polític crea un problema de confusió entre eixos interessos personals i eixos interessos generals.
Els generals, els que hauria de servir el càrrec, i els personals, els que malauradament acaba servint en ocasions.

I este és un tema greu.
Perquè, igual que tenim una crisi política, que té un impacte social terrible en forma d'atur, de precarietat i de pobresa, tenim també una crisi política, que té també un impacte social en forma de descrèdit de les institucions i de la mateixa democràcia.
I per això, igual que cal un pla de xoc contra la crisi econòmica, nosaltres entenem que cal un pla de xoc contra la crisi política.
I per això proposem i hem fet propostes en estes Corts.
I portarem el nostre programa electoral davant la ciutadania.
I continuarem treballant per la transparència, per la participació ciutadana i pel control dels càrrecs públics.
I això es fa, com ha vingut fent Esquerra Unida durant tota la seua història, amb mesures com la limitació de salaris, com la transparència de les percepcions, com la limitació de manaments per a evitar que una persona estiga trenta-quatre anys en les institucions -i ací tenim casos-.
I també com les incompatibilitats.

Per això nosaltres votem a favor d'esta proposició de llei.
Podríem debatre, hauríem de debatre, volem debatre sobre la seua regulació concreta.
En alguns casos nosaltres la matisaríem, la completaríem, la milloraríem.
Però estem d'acord amb el plantejament general i en ser estrictes en la defensa dels interessos generals, en la separació dels interessos personals privats, dels interessos generals públics.

I no valen els arguments eixos que cal esperar que s'aprove una llei estatal.
Primer, perquè ja hi ha una llei estatal d'incompatibilitats.
I sempre es podrà modificar eixa llei estatal per part del legislador.
Però és que és el mateix argument que vostés empraren, senyories del Partit Popular, quan fa més de dos anys i mig nosaltres proposàrem una proposició de llei de transparència.
En aquell moment digueren, no, és que cal esperar a la llei estatal.
Tant han esperat que l'han aprovat quan ja no van a poder aplicar-la vostés.
I mentrestant en Navarra, en Andalusia i en moltes altres comunitats autònomes ja tenen la seua pròpia llei de transparència i ja l'estan aplicant.

Per tant, eixos arguments, que acaba la legislatura i decau la iniciativa, que cal esperar una llei estatal, són arguments que en el fons no són més que excuses de qui no vol secundar un propòsit, un propòsit lloable, un propòsit que compartim, que és el de regular estrictament els càrrecs públics i les seues incompatibilitats per a evitar eixes portes giratòries que tant ens avergonyeixen i que tant de mal fan a la confiança de la ciutadania en les institucions democràtiques.

El senyor president:

Gràcies, senyor Blanco.

Per part del Grup Parlamentari Socialista, té la paraula l'il·lustre diputat Rafael Rubio.

El senyor Rubio Martínez:

Gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Señora Oltra, nosotros le vamos a votar a favor esta proposición de ley que trae.
En algunas cuestiones podríamos tener ciertas discrepancias, pero que son las cosas normales que se pueden perfectamente ir solucionando a través del trámite parlamentario.

Además, nos parece su proposición una ley valiente, que implica más allá estrictamente de los altos cargos, porque la administración la componen muchos otros…, otro personal, otros funcionarios, y nosotros entendemos que también debe de afectar, por ejemplo, a subdirectores generales de la administración autonómica, que en este momento no están afectados por la norma.

Las excusas que ha dado el Partido Popular han sido unas excusas realmente vagas y yo diría nada comprensibles.
Todo lo que ha hecho el Partido Popular es hacer unas referencias a la ley de procedimiento administrativo, a la ley del año 1992, a una ley que ya tiene veinticinco años.
Lo demás, desde nuestra perspectiva, no conlleva absolutamente a nada.

O se tiene voluntad o no se tiene voluntad de querer hacerlo.
Y cuando, en este caso, el Partido Popular demuestra claramente que no tiene voluntad de hacerlo, cualquier excusa es buena.
Ahora la excusa formal es que el día 1, el día 31, el día 1 se disuelven las Cortes.
¿Para qué discutir esto?
¡Oiga!
Por esa misma regla de tres, ¿para qué hemos discutido esta mañana otras cuestiones?
O por qué vamos a discutir esta tarde o mañana la ley de pesca continental, que no creo que eso afecte mucho en este momento.

Pero aquellos temas que sí que afectan a la gestión, a la credibilidad, a la honradez, a establecer controles, el Partido Popular nunca está por esa labor.

Por tanto, desde esa perspectiva, yo no voy a ser extensivo.
Creo que es una buena proposición de ley, nuestras felicitaciones.
Insisto, que si se tramitara, seguro que llegaríamos a acuerdos a través de enmiendas que, en todo caso, enriquecerían este texto.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Rubio.

Senyories, una vegada finalitzat el debat, passem a la votació d'este nové punt de l'ordre del dia.
Senyories, ocupen els seus escons, per favor.
Senyories, comença la votació.
A favor, 36; en contra, 46.

Proposició de llei per a la recuperació de la memòria democràtica valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida (RE número 107.
058, BOC número 314).
Criteri del Consell (RE número 108.
863, BOC número 323)

El senyor president:

Dècim punt de l'ordre del dia: presa en consideració de la Proposició de llei per a la recuperació de la memòria democràtica valenciana, presentada pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.

En primer lloc, per a la lectura del criteri del Consell, té la paraula el secretari primer.

El senyor secretari primer:

Muchas gracias, señor presidente.

Â«El Consell, en su reunión del día 27 de febrero de 2015, acordó manifestar a Les Corts el criterio contrario a la toma en consideración de la proposición de ley para la recuperación de la memoria democrática valenciana…

El senyor president:

Senyories, pregue silenci.

El senyor secretari primer:

…presentada por el Grupo Parlamentario Esquerra Unida, lo cual comunico a estas Corts mediante escrito número de registro de entrada 108.
863, Boletín Oficial de Les Corts número 23, de fecha 13 de marzo de 2015.
Â»

Pasaríamos así al debate de la iniciativa si sus señorías no tienen inconveniente.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor secretari.

Torn a favor.
En representació del Grup Parlamentari Esquerra Unida, té la paraula la il·lustre diputada Esther López.

La senyora López Barceló:

Gracias, señor presidente.

Por el doctor Peset, por Miguel Hernández, por los fusilados y fusiladas en todas las cárceles valencianas y que se encuentran, entre otros, por ejemplo, en el paredón de España, que es como se llama al cementerio de Paterna; por todos los torturados y las torturadas valencianas por la brigada político-social por luchar por libertad y la democracia, porque, como dijo Marcos Ana, Â«una buena memoria histórica es la mejor vacuna para las nuevas generacionesÂ».

Por todos ellos y ellas, Esquerra Unida presenta esta proposición de ley de recuperación de la memoria democrática valenciana.

Señorías, la resolución de Naciones Unidas 47/133, adoptada en la asamblea general celebrada el 18 de diciembre de 1992, aprobó la Declaración sobre la protección de todas las personas contra las desapariciones forzadas, señalando que afectan a los valores más profundos de toda la sociedad, respetuosa de la primacía del derecho, de los derechos humanos y de las libertades fundamentales y que su práctica sistemática representa un crimen de lesa humanidad.

En noviembre de 2013, el Comité de las Naciones Unidas sobre la desaparición forzada emitió un informe que expresaba preocupación por el desamparo de las víctimas del franquismo, e instaba al estado español a cumplir con la obligación de buscar a los desaparecidos durante la guerra civil y la dictadura franquista, recomendando a las diferentes administraciones públicas españolas que asignaran los recursos de personal, técnicos y financieros suficientes para ello.

En este informe, el comité insta al estado español a colaborar en todo lo necesario con las autoridades de otros países que estén investigando estos casos.
Y en esa misma línea, Amnistía Internacional recuerda en su informe Â«El tiempo pasa, la impunidad permaneceÂ», que la ausencia de investigación de los crímenes de la guerra civil y del franquismo constituye un incumplimiento por parte de España de su obligación de poner fin a la impunidad y de garantizar a las víctimas el derecho a la verdad, la justicia y la reparación en el caso de crímenes de derecho internacional.

Señorías, por todas estas razones hay que dar un paso decidido en el desarrollo normativo en materia de memoria democrática.

La Ley 52/2007, por la cual se reconocen y amplían derechos y se establecen medidas en favor de las personas que sufrieron persecución o violencia durante la guerra civil y la dictadura, conocida popularmente como la ley de memoria histórica, a pesar de sus limitaciones, establece un conjunto de mandatos para el conjunto de las administraciones públicas.
Y estos mandatos tienen que ponerse en marcha en el País Valenciano con un adecuado marco normativo.

Señorías, la presente ley, la presente proposición, pretende establecer el régimen jurídico de las tareas de recuperación de la memoria democrática valenciana, con el fin de garantizar y divulgar su conocimiento, satisfaciendo el derecho de la sociedad valenciana a conocer la verdad de los hechos acontecidos durante la guerra civil, la dictadura y la transición, así como las circunstancias en que durante estos períodos se produjeron desapariciones de personas y se cometieron vulneraciones de los derechos humanos.

Señorías, entendemos el concepto de recuperación de la memoria histórica como el esfuerzo normativo para el reconocimiento público y la rehabilitación moral de las personas que fueron víctimas del golpe de estado franquista y la posterior dictadura, para recuperar los restos de las personas asesinadas y, en definitiva, señorías, para deslegitimar social e institucionalmente la dictadura franquista.

Como dijo Mandela, Â«un pueblo que no es capaz de reconocer lo que ha sufrido, está condenado a repetir los mismos hechosÂ».

Según un estudio del CIS de 2008, después de la aprobación de la ley de memoria histórica del gobierno de Zapatero, la mayoría de los encuestados consideraba que los restos de las víctimas deberían identificarse y trasladarse a un cementerio.
De ellos, el 83% opinaba que el estado debería ser el encargado de esta tarea.

Porque, señorías, la mayoría de las democracias de Europa se levantaron tras la II Guerra Mundial siguiendo el paradigma antifascista.
El imaginario colectivo no podía olvidar a los nazis, a los campos de concentración y a las torturas.
El recuerdo de la pesadilla genocida iluminó toda la normativa jurídica y permitió el proceso de concesión de derechos sociales, económicos y políticos.

La constitución italiana, por ejemplo, en el 48, declaró la prohibición de la recomposición del partido fascista y vetó la capacidad de ejercer los derechos democráticos a quienes procedían del régimen de Mussolini.

Y en ese contexto, señorías, como decía, tenemos una gravísima anomalía.
Aquí no hubo revolución antifascista ni ruptura con el entramado político de la dictadura, sino que comenzó el que ha sido conocido como pacto de silencio.
Vivimos, por tanto, en una democracia cimentada sobre miles de fosas comunes, muchísimas de ellas en el País Valencià.

Con al menos 143.
353 desaparecidos y desaparecidas, según la investigación de la Audiencia Nacional en 2008, España es el segundo país del mundo en cifras absolutas de desaparecidos, y una democracia que abandona a miles de cuerpos enterrados en cunetas, no puede llamarse asimismo el gobierno del pueblo.

Valga como ejemplo las 20.
000 víctimas del franquismo que sirvieron para llenar los vacíos de las tumbas del Valle de los Caídos, porque el dictador no encontraba a nadie que enterrar en ese mausoleo de la ignominia.

Decía Vicenç Navarro, Â«de no hacer más, enterrando a los muertos, se enterrará también nuestra historia democrática; y paralizando, destruyendo y prohibiendo exhumaciones de fosas, se entierra la posibilidad de verdad, justicia y reparación; y contribuyendo a la cultura de la impunidad, se consigue que el paso del tiempo acabe con miles de vidas que sufrieron la desaparición forzosa de familiares, el exilio, la imposibilidad de ejercer el derecho a vivir una vida en paz, sin que hayan sido reparados sus derechosÂ».

Como dice El Roto, Â«no se puede juzgar al franquismo mientras siga vivo, y seguirá vivo mientras no se le pueda juzgarÂ».

Por eso, señorías, nosotras y nosotros, que creemos, así como la ONU, que en materia de persecución de los crímenes de lesa humanidad, los crímenes franquistas no han sido investigados como merecían y como dicen los artículos 607 y 607 bis de la Código penal, porque son delitos de lesa humanidad y, por tanto, crímenes de lesa humanidad y, por tanto, imprescriptibles.

Señorías, son pasos de higiene democrática que caminan de la mano de procesos emancipadores, como, por ejemplo, en Argentina los que están juzgando esos crímenes que no estamos juzgando aquí.

¿Saben sus señorías que acabó la guerra civil en el puerto de Alicante?
¿Saben que se convirtió en una cárcel de agua?
¿Saben que los fascistas italianos por tierra y los buques franquistas por mar acabaron con toda posibilidad de huida de miles de personas aterradas?
¿Saben sus señorías que hubo campos de concentración en el País Valencià?
¿Saben que uno de los más célebres, lamentablemente, está en Alicante y se llama Campo de Albatera?
¿Saben que pasaron por él Manuel Tuñón de Lara, o Marcos Ana o el propio doctor Peset?

Pues en las escuelas valencianas se tiene que saber, señorías, porque para poder pasar esta terrible página de nuestra historia, primero tenemos que leerla.
Y por eso no voy a admitir ningún tipo de argumento en contra de esta proposición de ley que hable de venganza, porque, como decía, Marcos Ana, Â«la venganza es inadmisible, la justicia necesariaÂ», señorías.

Y por eso, en nuestra proposición de ley nosotros de lo que hablamos es del reconocimiento a las víctimas valencianas, del derecho a la localización y a la exhumación, del derecho al conocimiento de la verdad, de la divulgación de la memoria democrática, de un verdadero desarrollo de la ley de memoria histórica estatal porque hay muchísimos alcaldes y alcaldesas que se declaran insumisos y vulneran la ley, del establecimiento de las medidas para la localización y la exhumación de las personas desaparecidas, la creación del instituto valenciano de la memoria democrática…

Señorías, el acceso a los archivos, el acceso libre a los archivos que contengan documentación que pueda dilucidar verdad a millones de relatos de vida, el censo de las víctimas de la represión durante la guerra civil y el franquismo del País Valencià.
Un censo, como cuando vamos a países en donde sí que han pasado esa página, como Alemania, como Francia, y encontramos censos de víctimas de los horrores de las dictaduras o de las guerras en todas partes en memoriales.

Que el cementerio de Paterna sea un lugar de la memoria, señorías, que todas y todos sepamos los cientos de personas que fueron a parar allí de todas partes del País Valencià y que, por tanto, y por ello, lamentablemente, se le conoce como el paredón de España.
Que todo el mundo sepa y sepa que es un lugar de la memoria el Campo de Albatera, para que nunca más se vuelva a producir tal ignominia, que todo el mundo sepa dónde estaba el Campos de los Almendros, señorías.

Señorías, como decíamos, por el doctor Peset, por Miguel Hernández, por Lorca, por Grimau, por las trece rosas, por los crímenes de Vitoria, porque quienes fueron fusilados en las cárceles valencianas, por quienes les arrebataron los hijos nada más nacer para venderlos a otros, por quienes se encuentran bajo la tierra del País Valencià y permanecen olvidados por esta democracia.

En definitiva, señorías, por quienes esperan que escarbemos la tierra con los dientes y apartemos la tierra parte a parte, a dentelladas secas y calientes, porque como canta Lluís Llach, Â«por fin hagamos sonar les campanades a mort que nunca sonaren, contra els assassins de raons, de vides i que, almenys, en la mort us persegueixin les nostres memòriesÂ», la memoria democrática.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gràcies, senyora López.

Per al torn en contra, en representació del Grup Parlamentari Popular, té la paraula l'il·lustre diputat Fernando Giner.

El senyor Giner Giner:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyora diputada, la primera consideració que tinc de fer-li és que este projecte de llei que vosté ha presentat, el seu grup ha presentat, al nostre criteri, és absolutament innecessari.
I és necessari com li ho demostraré o intentaré demostrar-li a continuació.

Entre altres coses, perquè mosatros, el meu grup, no anem a fer com han fet hui mateix vostés…, com han fet, em referisc en el projecte de llei de senyes d'identitat, en què vostés, amb tota la legitimitat del món, han considerat innecessari, i jo crec que ja no tanta legitimitat han tingut quan han eludit l'obligació d'argumentar i de defendre el seu posicionament, si és que consideraven que eixa llei no era correcta.

Mosatros, i jo, en nom del meu grup, senyora diputada, vaig a explicar, amb tota sinceritat i amb tota objectivitat, per què considerem que el projecte de llei que vosté presenta és innecessari.
És més, jo crec que vostés ho saben, que vosté sap que és innecessari.
Vostés saben de la seua innecessarietat d'este projecte de llei, però a pesar d'això, de saber-ho, vostés la presenten i la defensen.
I ho fan -i a mosatros no mos cal més que respectar-ho- en l'ús de la seua llibertat.

Mosatros tinc de dir-li que ho respectem, però entenem que forma part de la nostra responsabilitat explicar ací hui, en la cambra, i per a tots els valencians, les raons de la nostra negativa al seu projecte de llei, i que no anem a entrar en altres qüestions perquè entenem que no vénen al cas.
Mosatros no anem a entrar en eixes qüestions, per altra part, com vosté també molt bé sap, amplament debatudes, ja conegudes i, de qualsevol manera, com li dic, no vénen al cas.

Agarraré un símil que este matí ha utilitzat un company de Compromís, el senyor Pañella, i parlaré del tema, no dels arguments, parlaré del tema.
Tan sols m'agradaria fer-li, abans d'entrar en els fons de la qüestió, una reflexió.
Vosté s'ha deixat portar pel seu discurs i ha arribat a afirmar ací radicalment: Â«No voy a admitir que se utilicen como argumentos…Â» Mire, vosté tindrà d'admetre que ací s'utilitzen com a arguments els que cada grup, cada persona, cada diputat o diputada entenga per oportú.
(Aplaudiments) I, per tant, no és vosté qui per a dir que no va a admetre res.

Mire, senyoria, el projecte de llei que vostés plantegen en la immensa major part dels objectius que contempla estan literalment, insistisc, literalment reflectit en la llei estatal 52/2007, de 26 de desembre, literalment.
És a dir, vostés l'únic que han fet és copiar i traslladar a l'àmbit autonòmic una sèrie de principis, d'objectius, de drets, de mesures, de normes que ja estan vigents i que són, per tant, d'obligat compliment.

Si vosté fa la comparativa, que de segur l'haurà fet, perquè el que han fet és copiar, de l'anàlisi de l'articulat de la proposició de llei es desprén, de la proposició de llei que presenten vostés, que un dels objectius essencials d'eixa proposició és reconéixer el dret dels familiars i de les entitats socials, corporacions municipals i qualsevol altra institució democràtica a demanar la localització, identificació i exhumació de les restes de persones assassinades fruit del colp d'estat i de la repressió franquista posterior.

Un dret, senyoria, senyora diputada, que ja té reconegut en virtut dels articles 11 al 13 d'eixa llei que s'anomena Â«de memòria històriaÂ» per la qual es reconeixen i per la que s'amplien drets i s'establixen mesures en favor dels que van patir persecució o violència durant la guerra civil o la dictadura.

Però és que a més, en la seua proposició de llei, també plantegen uns preceptes en els quals fan referència a l'obligació de La Generalitat d'adoptar les mesures necessàries per a garantir l'efectivitat d'eixos drets.
Bé, jo he de recordar-li, senyoria, que eixes obligacions estan igualment previstes en els citats articles de la llei estatal, que establixen el deure de les administracions públiques de facilitar la localització i la identificació de les persones desaparegudes i l'autorització de les tasques de prospecció i d'exhumació de les restes.

Quant a la declaració d'utilitat pública o d'interés social dels treballs relacionats amb eixes actuacions a efectes de permetre l'ocupació temporal dels terrenys on s'han de portar a cap, he de assenyalar-li que les previsions que conté també la seua proposició de llei estan perfectament arreplegades, expressament arreplegades i desenrotllades, en l'article 14 de la llei estatal.
Com també es reconeix en l'article 13, de la llei de memòria història, l'obligació prevista en la seua proposició de llei de denunciar a l'autoritat judicial l'aparició de restes.
Tot això, tot absolutament el que vostés plantegen en este projecte de llei està contemplat, i en la major part de casos en la seua literalitat, en la llei estatal.

Per tant, resulta, com li deia a l'inici de la meua intervenció, innecessari regular mitjançant una llei de La Generalitat matèries que ja estan regulades per mig d'una llei estatal que, li recorde, senyoria, resulta de plena aplicació en la Comunitat Valenciana o en el Regne de València.
És que cada volta que vosté diu Â«País ValenciàÂ» a mi m'entren les ganes de parlar-li…, no sé si coneix eixa història vosté que ací ha vingut a vore si coneixíem històries, a vore si vosté coneix la història del Regne de Valencia, de l'històric Regne de València.

Però, a més, senyoria, la proposició que vosté planteja fa referència a un protocol d'actuació en cas del descobriment de restes.
També en relació a eixa matèria he de dir-li que el Consell de Ministres de 23 de setembre de 2011 va aprovar un protocol d'actuacions amb exhumacions de víctimes de la guerra civil i de la dictadura.

Vull dir-li amb això que no tan sols una llei marc contempla tot el que vostés plantegen en la seua proposició no de llei sinó que a més hi ha un llarg desenrotllament normatiu amb ordres, reials decrets i resolucions que han anat desenrotllant totes les qüestions que vostés plantegen en la seua proposició de llei.
I contempla, per tant, també, les actuacions a portar a cap quan s'efectuen exhumacions d'una forma més minoritzada, més concreta, que el que deia la llei.

Quant a un altre aspecte que plantegen vostés en la seua proposició de llei, l'elaboració dels mapes de localització de restes de persones desaparegudes, està prevista en el capítol V, del títol I, de la seua proposició de llei.
Li he de dir que això també està contemplat en la llei estatal, concretament en l'article 12, apartat 2, de la llei de memòria històrica.
És a dir, açò i moltes coses més que li puc assenyalar estan contemplades, totes les qüestions que vostés plantegen en la seua proposició de llei, estan contemplades o bé en la llei estatal o bé en les ordres, resolucions, reials decrets que la desenrotllen.

Per tant, torne al principi, resulta de manera evidentíssima i necessària establir una obligació específica per a La Generalitat i les altres administracions públiques valencianes a l'estar ja previstes en eixa llei estatal.

I pel que respecta a la retirada de símbols d'exaltació del franquisme o de caràcter antidemocràtic, exactament igual està regulat en la Llei 52/2007.
I podria fer-li una llarga retafila de totes les qüestions que plantegen vostés que ja estan regulades legalment i que, en conseqüència, vénen a demostrar això que jo li deia a l'inici de la meua intervenció, que és totalment innecessària la seua proposició de llei.
Vostés l'han plantejat en l'ús del seu dret.
Vostés saben per què l'han plantejat i mosatros també ho sabem.

Moltes gràcies, senyor president.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gràcies, senyor Giner.

Per a rèplica, senyora López té vosté la paraula.

La senyora López Barceló:

Gracias, señor presidente.

Efectivamente, señor Giner, yo me quedo con sus últimas afirmaciones, estas en la que usted ha dicho Â«ustedes saben por qué la han presentado y también saben por qué decimos que noÂ».
Efectivamente sabemos por qué dicen que no a esta proposición de ley, a pesar de que usted haya utilizado argumentos hablando de la competencia autonómica o de si es necesaria esta ley o no.

Mire, la ley de memoria histórica de 2007 tiene una serie de derechos que otorga, pero hay un desarrollo autonómico que se ha establecido en Navarra, que se ha establecido, bueno, ahora con la ruptura del pacto de gobierno con las elecciones y con el nuevo gobierno no sabemos cómo quedará.
Pero nosotros nos hemos basado en un análisis comparado haciendo esta proposición de ley, efectivamente, en la ley estatal a partir de la cual desarrollamos los derechos.
Después hemos comparado la ley foral de memoria histórica de Navarra y después el anteproyecto de ley andaluza de memoria democrática.
Y así es como se elaboran las proposiciones de ley o los borradores de ley o anteproyectos de ley, tal y como se concibe desde una forma responsable.

Señor Giner, entiendo que ustedes estén en contra, como estuvieron en contra y nos vetaron una proposición no de ley para pedir que apoyáramos la querella a Argentina contra los torturadores y contra el régimen franquista.
Entiendo perfectamente que ustedes me digan que no lo asumen, porque les parece innecesaria la lucha por la memoria histórica democrática, señor Giner, porque para eso votaron en contra de la ley de memoria histórica en 2007 en el Congreso de los Diputados.
Y por eso, señor Giner, usted que me venga aquí a decir que es innecesaria, porque ya no existen esos derechos, también tendrá que reconocerme que se vulnera, porque la ley se vulnera por parte de los alcaldes del Partido Popular.

Que nos diga entonces usted qué es lo que le ha dicho el Partido Popular a la señora Rita Barberá cuando no ha eliminado la simbología franquista, toda la simbología franquista que queda en la ciudad de Valencia.
O qué le han dicho al señor Rus que todavía permite que siga siendo hijo predilecto Francisco Franco.

Dígame, entonces, señor Giner, qué está haciendo el Partido Popular para hacer que esta ley sea innecesaria.
Dígame cuáles son las acciones que La Generalitat ha emprendido para garantizar que se pueda localizar y exhumar en todo el territorio del País Valencià aquellas víctimas de la represión franquista o del golpe del franquismo.

Dígame, señor Giner, en qué momento la Generalitat valenciana ha emprendido acciones para que se desarrolle con normalidad una ley que ustedes votaron en contra y que, por supuesto, votaron en contra por otras razones que no son las que usted al comenzar y decirme Â«le voy a hablar con sinceridadÂ» ha empezado a desarrollar.

Pero, señor Giner, efectivamente, voy a hablarle de los argumentos que usted ha dado, no voy a hablar de lo que creo que hay detrás.
Para ser justos en el debate parlamentario le hablaré de lo que usted me ha dicho.

Por tanto, le repito, dígame si ustedes están a favor de contribuir a ayudar a las víctimas de los bebés robados, pero no existe absolutamente ninguna ley, ningún desarrollo normativo que garantice que las administraciones públicas van a apoyar a todas esas familias y a todas esas personas que quieren saber la verdad de sus orígenes, dígame por qué entonces no le parece necesaria que en nuestra disposición adicional digamos que La Generalitat, en colaboración con otras administraciones, va a proceder a la búsqueda y esclarecimiento de la desaparición forzosa de niños y niñas y adopciones ilegales ocurridas durante el franquismo.

Dígame, señor Giner, por qué también le parece innecesario que nosotros tengamos una salvedad con la ley de memoria histórica, que habla de la ilegitimidad de los juicios del franquismo.
Y nosotros, en la disposición adicional segunda, hablamos de instar al estado español a la nulidad de todos los juicios.
Porque entendemos que lo ilegítimo todavía sigue siendo legal y que la ilegitimidad tiene un carácter moral, más que un carácter que realmente le dé capacidad de ilegalidad a esos juicios.

Dígame por qué no apoya también la disposición adicional tercera, que no está tampoco en la ley de memoria histórica de 2007, y que habla de la comisión de la verdad; que habla de que el Consell solicitará al estado español la creación de una comisión de la verdad integrada por expertos independientes con el mandato de reestablecer la verdad histórica sobre las desapariciones forzosas ocurridas en España durante la guerra civil.

Dígame, señor Giner, cómo se está aplicando el hecho de que tengamos un Instituto Valenciano de la Historia Democrática Valenciana.
Dígame de qué forma estamos garantizando el acceso a los archivos en el País Valencià.
Dígame de qué forma estamos contribuyendo al currículum académico, a que los niños y niñas del País Valencià también conozcan la historia de lo que ocurrió en el País Valencià en la época del franquismo durante el golpe y después durante la transición.

¿Saben los niños de Paterna, porque La Generalitat se haya preocupado, lo que ocurrió en el cementerio de su pueblo?
¿Saben los niños de Alicante que había un campo de concentración en La Goteta, al lado de la playa de El Postiguet?
¿Saben los niños y niñas que la guerra civil acabó en el puerto de Alicante y que fue una cárcel de agua?

Dígame, señor Giner, cuál de todas estas acciones ha emprendido la Generalitat valenciana para que nos parezca innecesario el desarrollo normativo que en otras comunidades autónomas se ha realizado y que nosotros, en un análisis comparado, lo que hemos hecho ha sido ampliar y garantizar que la competencia autonómica sea correcta.
Dígame, señor Giner.

A mí lo que me parece es que a usted lo que le ha pasado es que no ha sido sincero, se ha ido a unos argumentos técnicos que no son los que de verdad esconde el Partido Popular para decir que no a este necesario proyecto de ley de memoria democrática.

Y, le digo más, a partir de mayo de 2015 trabajaremos desde Esquerra Unida para ser influyentes en que por fin, aquí, en el País Valenciano, en el País Valencià, también tengamos una ley que contribuya a desarrollar los derechos de las personas que todavía no han sido restituidos por la reparación, la justicia y la verdad.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gracias, señora López.

Per a rèplica, senyor Giner té vosté la paraula.

El senyor Giner Giner:

Senyoria, resulta complicat, és difícil que els xiquets puguen saber el que va ocórrer en el país valenciano, eixe que diu vosté, que tan sols està en la seua ment i en la d'alguna gent que pot compartir amb vosté eixes idees.

Mire, jo tan sols vull dir-li una cosa molt clara.
La llei està vigent, la llei de memòria històrica està vigent.
El Partit Popular té majoria absoluta i no l'ha derogat.
La llei està, per tant, plenament vigent.

Deia vosté en la seua intervenció que entenia que no li agraden… Mire, jo també puc entendre, i no vull entrar en qüestions personals, que a vosté no li agrade parlar en determinats debats polítics d'altres dictadures que per a vostés són més simpàtiques i que disculpen.
Jo comprenc que a voltes no els agrade i de fet salten de seguida quan s'anomena Veneçuela, Corea del Nord o Cuba, que jo vaig llegir una entrevista de vosté en la qual vosté manifestava.
.
.
, bé, que poc menys que allò no era el País Valencià, no, allò era el Â«país de las maravillasÂ».
Però, bé, a la millor no ha visitat vosté Cuba.
Vaja, vaja, visite-la i veja com viu la gent allí.
Però, en fi.

Jo sí que vull dir-li, contestant-li les seues demandes, que em feia, que, per exemple, pel que es referix a la disposició addicional primera que ha citat vosté en la seua rèplica, he de dir-li que, sobre la desaparició forçada de xiquets i xiquetes, cal assenyalar -i, a més, és que ho he viscut jo com a president de la comissió de governació- que La Generalitat col·labora, i ve fent-ho des de ja fa anys, en la busca i en l'esclariment de les desaparicions forçades de xiquets i xiquetes, de les adopcions il·legals que han ocorregut durant el franquisme.
I ho ha fet a través de la comissió interdepartamental de recolzament a les famílies biològiques de xiquets robats i també a les associacions que les representen.

Eixa comissió, li recorde, perquè és que este ha sigut un dels temes de què més hem debatut a la comissió, fou creada pel Decret 30/2013, de 8 de febrer, del Consell.

Vull dir-li també, per últim, que la duplicitat que suposa esta proposició de llei, respecte a la Llei 52/2007 i a què he fet referència a diversos apartats, i li podia haver fet una referència exhaustiva, article per article, de la seua proposició de llei, doncs, en definitiva, també es plasma -i això és molt important- en el caràcter general en el moment en què vostés establixen l'objectiu i la finalitat de la seua proposició de llei.

Tal com establix l'exposició de motius, la finalitat de la proposició de llei és ficar en marxa, en la Comunitat Valenciana, el marc normatiu per al compliment dels mandats establits per la Llei 52/2007, de 26 de desembre.

Doncs, bé, jo he de dir-li que l'objecte de la proposició de llei, tal com s'establix en el seu article 1, és establir el règim jurídic de les tasques de recuperació de la memòria democràtica valenciana, amb la finalitat de garantir i divulgar el seu coneixement i donar satisfacció al dret de la societat valenciana.

Doncs, bé, tot això, que podíem dir que és la molla, el cor, que podíem dir que és la filosofia de la seua proposició de llei, està contingut en l'article -que coincidix en essència- de la Llei 52/2007, en els articles 1 al 10.
Si vosté es llig de l'article 1 al 10 de la llei de memòria històrica, vorà com tot això que vosté reclama està perfectament reflectit.
Per tant, n'hi ha un marc estatal, n'hi ha una llei que fa referència absolutament a tot això.

I, per últim, s'indica que la creació dels òrgans que van en contra de la Llei orgànica 2/2012, de 27 d'abril, d'estabilitat, doncs, també és una altra raó a tindre en compte.

Però, en definitiva, l'important, senyoria, l'important, vostés plantegen una proposició de llei, que li reitere la base fonamental de l'argumentació del meu grup, que és totalment innecessària perquè ja està la llei corresponent a nivell estatal i, conseqüentment, obliga la Comunitat Valenciana.

I ací, en eixe sentit, s'ha respectat i es respectarà tot el que siga llei, perquè és d'obligat compliment per a les administracions públiques i per a tots els ciutadans.
I mosatros aixina ho acceptem i aixina ho acatem.

Moltes gràcies, senyor president.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gràcies, senyor Giner.

En fixació de posició de la resta de grups, en primer lloc, en representació del Grup Parlamentari Compromís, la il·lustre diputada senyora Oltra té la paraula.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

La veritat és que tindre estos debats, encara, a estes altures, és dolorós, no?
Vore com moltes de les seues senyories en els seus escons es riuen i es burlen d'este debat és més dolorós encara, perquè algunes de les senyories que se seuen en estos escons, sense dubte, no són dignes de l'escó que ocupen.

Anem a.
.
.
(Veus) ¿Se sent vosté al·ludida, senyora Franco?
(Veus) Doncs, no sé.
Jo no he dit ningú,.
.
.

El senyor president:

Senyories, per favor.

La senyora Oltra Jarque:

.
.
.
jo no he assenyalat ningú, ni la senyora Franco ni ningú.
He dit que algunes de les seues senyories no són dignes de l'escó que ocupen.
Si vostés se senten al·ludits, vostés sabran per què.

I, efectivament, senyora López, tenen vostés el suport a esta proposició de llei també.
Com deia el senyor Blanco adés, és una llàstima que este vot a favor no puga servir per a la tramitació de la llei.
Però, en qualsevol cas, em sembla important que se visibilitze este debat.
Perquè mentre altres comunitats autònomes han abordat el desenvolupament de la vigent llei de memòria històrica estatal, la 52/2007, com Andalusia, el País Basc, Catalunya, a través de mecanismes legals com lleis, convenis, fins i tot subvencions, en el nostre territori el desistiment és absolut.

No hi ha lleialtat institucional.
Vostés són insubmisos, però vostés són els pitjors insubmisos, senyories del Partit Popular.
Vostés no apliquen esta llei perquè no la volen aplicar, perquè la varen votar en contra perquè, efectivament, no estan per la memòria democràtica.

Perquè l'excusa per a informar en contra d'esta llei i la que el senyor Giner hui ha explicat ací, que és que existix una llei estatal, quan és absolutament ignorada pel Consell i pels diferents governs municipals.
.
.
¿Com, si no, s'explica que per a llevar-li el títol de fill predilecte a Francisco Franco en l'Ajuntament de València haguera d'anar el Grup Compromís als tribunals i allí, una sentència, obligar la senyora Barberá a fer este tràmit?
¿Com és possible que el senyor Rus això no ho haja fet encara en Xàtiva?
¿Com és possible que vosté vinga ací a dir que la llei és obligada per a tot el món i la complim?
És mentira.
No la complixen.
No la complixen els seus alcaldes.
S'ha d'anar al tribunal i, aleshores, la complixen perquè els ho diu un jutge, però no perquè vostés estiguen aplicant la llei.

I que hi haja una llei estatal, no vol dir que no se puguen desenvolupar ací els mecanismes que, precisament, li donen contingut a un dret.
Un dret, aixina, en abstracte, si no se li dóna contingut.
.
.
Â«Vosté té dret que els ossos del seu familiar siguen trets de la cuneta i posats en sagratÂ».
I com faig això?
Amb quins mitjans?
Quin és el suport dels poders públics?
Això és el que ve a regular esta llei.

¿Quants diners públics s'han invertit en la recuperació de la memòria, que no és més que la recuperació de la dignitat i oferir reparació i estima a una gran part de la població?

Vostés sempre s'escuden que açò és el passat, senyories.
Però no és veritat.
Als familiars que encara tenen els ossos dels seus avantpassats en les cunetes, i en la cuneta d'una carretera no és un lloc per a estar una persona, els dol hui; això és present.
A la mare que no troba el seu fill furtat li dol hui; o la filla que busca sa mare biològica.
És un dolor de hui, no és una cosa del passat.

Per tant, l'aposta dels partits polítics que estan en un marc democràtic s'ha de traduir amb fets.
I els fets són que les persones no estan en les cunetes, estan en sagrat, civil, religiós, com vosté vullga, però en sagrat, que és on les persones tenim els nostres familiars.
I això és el que s'està demanant en esta llei.

I és de deveres que no som ningú si no som memòria, eh?
És de veres que no som ningú si no sabem d'on venim.
I és de veres que les escoles han d'ensenyar estes coses.
S'ensenya el nazisme, l'holocaust, s'ensenyen els camps de concentració d'Alemanya, s'ensenya Auschwitz; però, ¿per què no s'ensenyen els d'ací?
¿Com és possible, senyories, que tinguem eixa ceguera respecte de la nostra història?

És el mateix dolor, senyories.
És el mateix feixisme.
El que passa és que vostés, algun dia, hauran de trencar amarres en eixe pòsit que a vostés els impossibilita, encara hui, en 2015, trencar amarres en les coses que havien d'haver trencat fa temps i entrar de ple en la democràcia, sense complexos, a dir que no al feixisme, a dir que sí a la memòria i a dir, d'una vegada per totes, perdó a aquells que encara hui estan sofrint.
I ací estan els poders públics per a mitigar el dolor, perquè només la justícia, la veritat i la reparació mitiguen el dolor, el dolor, senyories, de hui, no el d'ahir.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gràcies, senyora Oltra.

Per a fixació de posició del Grup Parlamentari Socialista, la il·lustre diputada Rosa de Falastín Mustafá té la paraula.

La senyora Mustafá Ávila:

Gràcies, senyor president.

Senyories, va dir ací, fa temps, l'innomenable, l'absent, que l'oposició el volíem vore a una cuneta.
No sabem on està ell, pot ser a una cuneta política; però el que sí que sabem és que hi ha valencians i valencianes encara a cunetes de les de veritat, soterrats conforme van ser afusellats vilment.

Per això, des del Grup Socialista, donarem suport a esta iniciativa, encara que sabem el seu destí, perquè sabem qui té ací la majoria i quines són les seues inclinacions en relació a la memòria democràtica.

I és que ho fem per a deixar constància, encara que no s'aprove, que, quan governarem, acabarem amb una situació en què, per falta de regulació en matèria d'aplicació de la llei -que sí que existix i que votaren en contra, per cert-, s'estan facilitant tota classe d'arbitrarietats.

Sí que és necessària una llei autonòmica que acabe amb la insubmissió que massa entitats i institucions continuen practicant en relació a la llei de què vosté ha parlat -que jo estava encantada de sentir-lo i que se l'haguera llegida, val?
-.
Més enllà, com ja existixen en altres comunitats, com ha dit la companya, fa falta que aquestes Corts impulsen la creació d'un organisme que vetle pel compliment d'allò que disposa la llei, precisament, perquè no es produïsquen situacions com la que li ha passat a la família de Teófilo Alcorisa, que l'Ajuntament de València no li ha permés recuperar les restes de son pare.

Mire, és que tenim massa exemples on els ajuntaments governats pel PP obstaculitzen que familiars i víctimes puguen tancar les seues ferides, que es puga reconéixer la dignitat de totes aquelles persones que van lluitar per defensar una democràcia i una llibertat que ara permet que tots i totes vostés puguen representar un poble sobirà.

Des del Grup Socialista consideren este text com un punt de partida.
Cal aprofundir encara més en qui és víctima, les diferents classes d'ella, en les gestions dels llocs de la memòria, les funcions de cada organisme.
.
.

I voldríem ficar l'accent, per exemple, en una qüestió a què sí que ha fet referència la senyora Barceló, que és l'oblit sistemàtic de la nul·litat dels procediments judicials.

La separació de poders és veritat que ens impedix, a un òrgan executiu o legislatiu, anul·lar per decret llei o per resolució administrativa una sentència dictada per un òrgan judicial.
Així, per a aconseguir la nul·litat d'aquells juís injustos, plantejaríem la creació d'un comité jurídic que poguera impulsar els procediments de nul·litat de sentències dictades per tribunals antidemocràtics.

Senyories del PP, permeten, amb el seu vot favorable, que esta llei siga millorada i esmenada, que òmpliga un buit deixat per successius governs autonòmics i que assegure la reconciliació amb la veritat i amb la convivència de tots i totes, pensem el que pensem, dreta o esquerra, me té igual.
I fem-ho ja, perquè esta llei té un caràcter d'extrema urgència per a les víctimes que encara continuen vives.
A elles no els queda temps ni recursos per a fer front a una enorme injustícia que nosaltres, com a representants públics, tenim l'obligació de reparar.

És increïble que encara alguns representants del Partit Popular en les institucions continuen amb una defensa numantina dels honors a càrrecs franquistes.
S'ha d'eliminar tot vestigi d'anticonstitucionalitat.
S'ha d'eliminar eixa aparença que donen de normalitat a una dictadura que va durar quasi quaranta anys i que va causar molt de patiment en este país.

Els i les nostres joves han de saber què va suposar el franquisme i la seua herència, mitjançant l'ensenyament.
Perquè la ignorància i el desconeixement són el caldo de cultiu per a la intolerància en la nostra societat.
La desmemòria, l'oblit intencionat, el manteniment d'un relat fals de què va succeir obri pas a eixes manifestacions de joves en el braç en alt, amb banderes franquistes, amb simbologia feixista que, per cert, són tan habituals entre els seus militants i els de Noves Generacions (veus), i trobe que la senyora Bonig sap alguna cosa d'això.
.
.

El senyor president:

Senyories.

La senyora Mustafá Ávila:

.
.
.
¿Ens podria dir què ha passat en eixos expedients que se'ls obrin als seus joves?
A vore si mos ho pot contar, ja que està ací, eh?

Miren, ací ja s'ha fet, ja es va fer un immens esforç per a construir una memòria històrica, una memòria imposada, basada en el relat dels vencedors.
Sí, senyora Bonig.
Intentaren eliminar tot rastre de la democràcia anterior i d'aquelles i aquells que lluitaren per defensar-la.
Van omplir els carrers de plaques commemoratives amb els seus noms.
Van adoctrinar xiquets i xiquetes en fets que ni tan sols havien succeït.
Van convertir en víctimes d'una cruel repressió totes aquelles persones que s'atrevien a recordar.
Per això, senyories del PP, ara que vivim en democràcia, siguen valents, no tinguen por de recordar i donen suport a esta llei.
I no perden, una vegada més, l'oportunitat de defensar els drets humans.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gràcies, senyora Mustafá.

Senyories, una vegada finalitzat el debat, si ocupen els seus escons, passarem a votar este dècim punt de l'ordre del dia.

Senyories, comença la votació.
A favor, 39.
En contra, 49.

Proposició de llei de modificació de l'article 33 de la Llei 6/1999, de 19 d'abril, de policies locals i coordinació de les policies locals de la Comunitat Valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 108.
664, BOC número 321).
Criteri del Consell (RE número 109.
230, BOC número 323)

El senyor president:

Passem a l'onzé punt de l'ordre del dia, al punt onze, que és la presa en consideració de la Proposició de llei de modificació de l'article 33 de la Llei 6/1999, de 19 d'abril, de policies locals i coordinació de les policies locals de la Comunitat Valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Popular.

Per al criteri del Consell, té la paraula el senyor secretari primer.

El senyor secretari primer:

Gracias, señor presidente.

Â«El Consell, en su reunión del día 6 de marzo de 2015, acordó manifestar a Les Corts el criterio favorable a la toma en consideración de la Proposición de ley de modificación del artículo 33 de la Ley 6/1999, de 19 de abril, de policías locales y coordinación de policías locales de la Comunidad Valenciana, presentada por el Grupo Parlamentario Popular, lo cual comunicó a estas Corts mediante escrito con número de registro de entrada 109.
230, Boletín Oficial de Les Corts número 323, de fecha 13 de marzo de 2015.
Â»

Pasaríamos así al debate de la iniciativa, si sus señorías no tienen inconveniente.

El senyor president:

Gràcies, senyor secretari.

Comunicar a ses senyories que, per acord dels grups parlamentaris, hi ha un acord dels grups parlamentaris de passar directament a votació esta presa en consideració.

Per tant, senyories, passem a vo.
.
.
Sí, bé, per tant senyories, passem a votar esta presa en consideració.
Senyories, comença la votació.
Vots a favor, 48.
En contra, 36.
Per tant, queda presa en consideració.

Proposició de llei de modificació de l'article 33 de la Llei 6/1999, de 19 d'abril, de policies locals i coordinació de les policies locals de la Comunitat Valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Popular (BOC número 321).
Proposta de tramitació, si escau, pel procediment de lectura única previst en l'article 135 del Reglament de Les Corts

El senyor president:

I passem al punt 12 de l'ordre del dia, que és la proposta de tramitació pel procediment de lectura única de la proposició de llei a què fa esment el punt anterior, i també, hi ha per a coneiximent de totes les seues senyories acord dels grups parlamentaris de passar directament a votació esta proposta de tramitació de procediment de lectura única.

Per tant, senyories, comença la votació.
Vots a favor, 49.
Vots en contra, 36.
Per tant, està acordada la tramitació per procediment de lectura única.

Proposició de llei de modificació de l'article 33 de la Llei 6/1999, de 19 d'abril, de policies locals i coordinació de les policies locals de la Comunitat Valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 108.
664, BOC número 321).
Debat i aprovació, si escau, pel procediment de lectura única

El senyor president:

Passem al punt 13 de l'ordre del dia, que és el debat sobre esta proposició de llei a què hem fet esment en els punts anteriors.

I per al torn a favor, i en representació del Grup Parlamentari Popular, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Moratal.

El senyor Moratal Cloquell:

Gràcies, senyor president.

Fonamentaré la meua intervenció bàsicament en dos aspectes: un, l'exposició de motius que presentem nosaltres en la nostra proposició de llei.
L'altre el fonamentaré en la Llei orgànica 2/1986, de la llei de forces i cossos de seguretat.

En primer lloc, parlar de la nostra exposició de motius en esta proposició de llei, on es parla que no es van assolir els objectius previstos en el contingent necessari en la Llei 8/2006 i aprofitarem també en eixa llei l'experiència professional adquirida per part dels militars que formen part en este cas.
I eixa experiència professional que tenen els militars ser aprofitada per la societat en general.
Això aprofundirà que dels mecanismes de consolidació d'eixa experiència mos beneficiem tota la societat.

En tercer lloc, parlaré de la finalitat.
Es perseguix en esta modificació que els soldats en aquest cas que completen la seua trajectòria professional en un compromís inicial mínim de cinc anys es renove i es puga acceptar en aquest cas dins d'esta modificació que nosaltres plantegem.

Es parla també que estos soldats inclús podrien optar a una segona renovació que arribaria fins als quaranta-cinc anys i en aquest cas que eixa condició de soldat no fóra permanent cessaria en la seua activitat.
També parlem que es limita la seua presència al compromís inicial, i es reserva una quota de places restringida per a la Guàrdia Civil, que abastaria fins al 50%, i per al Cos Nacional de Policia del 10%.

En el punt quart de la nostra exposició de motius parlem que és el Ministeri de Defensa en aquest cas el que promourà acords de col·laboració amb les administracions autonòmiques i locals, reservant -com he dit- per als militars que tinguen més de cinc anys d'experiència, més de cinc anys de serveis, una quota en les seues propostes.

I lÂ´últim punt en què fonamentem la nostra proposició de llei parla que els ajuntaments que ho desitgen poden preveure la reserva d'eixa quota, i parle sempre dels que ho desitgen.
No és una obligació, sinó que en aquest cas seran els ajuntaments els que promouran que això vaja endavant o no.

Per tant, en el que nosaltres proposem en este cas en esta proposició de llei és modificar, afegir en este cas, a l'article 33 de la Llei 6/1999, un segon paràgraf i dos disposicions finals.
Com he dit, bàsicament el que proposem és que els militars en aquest cas, els professionals ingressen en l'escala bàsica en la categoria d'agent, i que es previnga en aquest cas que els ajuntaments puguen reservar eixa quota d'accés restringit per a eixos militars professionals, sempre que disposen en aquest cas -com he dit abans- de cinc anys de servicis mínims complint-se els requisits evidentment d'ingrés en l'escala.
Les disposicions finals evidentment són simplement en complir el tràmit administratiu, és a dir, autoritzar el Consell en aquest que faja les disposicions reglamentàries precises, i que la present llei entrarà en vigor el dia següent de la seua publicació en el document oficial de la Generalitat valenciana.

Com hem comentat, açò també s'ha traslladat al Consell, i el criteri del Consell també es fonamenta en cinc punts bàsics.
Parla en el seu primer punt, en aquest cas per a fonamentar el seu vot favorable, que la Constitució en el seu article 148.
1.
22 ja parla que es desenvoluparà a través d'una llei orgànica, es desenvoluparà la competència per a la coordinació dels policies locals.
Açò es produïx, com he dit, en la Llei 2/1986 que després serà fonament de la meua segona part de la intervenció.

També fonamenta en aquest cas el Consell, en la seua Llei 8/2006, el temps de servici en l'exèrcit com a mèrit d'accés a les administracions públiques o a la reserva de places per a l'ingrés en la Guàrdia Civil i en el Cos Nacional de Policia.
I, com he dit abans que és també un argument nostre, que l'hem fet nostre, el Ministeri de Defensa també promourà eixos acords de col·laboració en les entitats en este cas autonòmiques i locals per a eixa reserva, sempre que els professionals tinguen més de cinc anys de servei.

El tercer punt en què es fonamenta en aquest cas el criteri del Consell establix eixa reserva pel que he comentat.
I torne a repetir: en ningun cas és obligatori per als ajuntaments que s'acullen a açò.
El quart punt en què es fonamenta el criteri del Consell és que altres comunitats autònomes, com el cas de Madrid, Castella i Lleó, Cantàbria i Aragó, han adoptat ja estes decisions i per tant també entraríem a formar part d'eixes comunitats que han posat en marxa esta iniciativa.
També, recolzant la Federació Espanyola de Municipis i Províncies, ha recomanat que estes reserves de lloc també es produïxquen en els ajuntaments.

I, per últim, La Generalitat recolza la iniciativa perquè, com a comunitat autònoma, ens sumaríem, com he dit, a les altres comunitats autònomes que ja ho tenen en marxa i evidentment que eixa experiència dels militars puga ser aprofitada per la societat.

Comentar, com he dit, en la meua segona part de l'exposició, parlar de la llei, en este cas, de la llei orgànica que regula, en este cas, la llei de forces i cossos de seguretat, la Llei 2/1986, en la seua exposició de motius, es troba al llarg de tota la seua exposició de motius infinitat de referències en aquest cas a la cooperació que es produïx entre les forces i cossos de seguretat i la policia.
I parla de seguretat pública en majúscules, incloent-hi tots els cossos que formen part d'aquesta.
Així diu que l'ocupació per part de la seguretat pública d'un terreny d'encontre en les esferes de competència de totes les administracions, reconegut en l'article 149.
1.
.
.

També parla que l'existència de diversos col·lectius policials que actuen en un mateix territori amb funcions similars i almenys parcialment comuns obliga necessàriament a dotar-los de principis bàsics d'actuació idèntics i de criteris estatutaris també comuns.
Parla de la cooperació recíproca i de coordinació de forces i cossos de seguretat pertanyents a totes les esferes administratives.

També, com no, parla de l'activa i intensa compenetració entre la col·lectivitat i els funcionaris policials, fent aflorar una sèrie de principis que, d'una part, manifesten la relació directa del servei de policia respecte a la comunitat, i d'altre, amb l'emancipació del principi constitucional d'igualtat davant de la llei.
També, i ara que estem en una època en què els serveis públics hem d'optimitzar-los, ja la llei del 1986 ens parla que, quant a la seua distribució de funcions atribuïdes a l'administració de l'estat, la llei segueix els procediments existents, que delimiten expressament les corresponents als diversos cossos de seguretat de l'estat, si bé, en casos excepcionals, a l'objecte de constituir l'òptima utilització dels mitjans disponibles i la racional distribució d'efectius, s'adopten les previsions necessàries perquè qualsevol dit cos puga assumir en zones o nuclis determinats tots o alguna de les funcions assignades a altres cossos.
Si parlem de competències, evidentment parlar de les competències que té la Guàrdia Civil, la policia nacional, moltes vegades s'intercalen en les que duen endavant en este cas la policia local.

Parla també, en aquest cas la llei, en la seua exposició de motius, que a més de solucionar problemes de coordinació i comandament, s'han d'homogeneïtzar en un sol col·lectiu i els cossos realitzaran funcions similars com les que es proposen per a un increment del servici efectiu.
També, i parlant del Tribunal Constitucional, ens fa una referència i ens diu que la legislació en aquest cas hauria d'haver anat més enllà del que aportava la mateixa llei orgànica i que es regularia a través, en aquest cas, de lleis en cada comunitat autònoma.
Parla d'un bloc de constitucionalitat quan es referix en aquest cas a este tema.

Per tant, i com no és una matèria estanca, és a dir, no és una matèria que estiga tancada, el que hem fet nosaltres és adaptar en aquest cas eixe compendi de lleis, la Llei 8/2006, conjuntament en la Llei 2/1986.

Parla també la mateixa exposició de motius que entre les funcions qualificades de concurrents o de col·laboració deu mencionar-se especialment les relatives a la vigilància d'espais públics, protecció de manifestacions i manteniment d'ordre en grans concentracions humanes, si bé permetent la intervenció de forces i cossos de seguretat de l'estat a requeriments de les autoritats de la comunitat o quan estimen pertinent les autoritats estatals competents.

Per últim, remarcar que en matèria de competències autonòmiques té entitat pròpia la coordinació de les policies locals, segons la sentència del Tribunal Constitucional de 28 d'abril de 1983.

Per tant, i per acabar, comentar que davant de tots aquestos arguments en els quals concorren moltes de les funcions tant de la Guàrdia Civil com de la policia nacional en les funcions de les policies locals, per què no formar part i aprofitar eixa professionalitat de què fan gala tots els nostres exèrcits i els nostres cossos de seguretat i poder-los adaptar en este cas a la nostra policia?

Gràcies.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Rafael Maluenda Verdú)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies a vosté.

Senyories, per a torn en contra, algun grup vol exercir el torn en contra?
Ah, sí.
.
.
Torn en contra.
No?

Bé, doncs, aleshores, passem a fixar posició de menor a major, en este cas primer ha d'intervindre el representant d'Esquerra Unida, el senyor… ¡Ah!
, ¿que va exercir el torn en contra?
¡Ah!
, doncs molt bé, ¡diga-ho!
, està en el seu dret (veus), em pareix perfecte, ¡clar!
El turno en contra… (una diputada diu: Â«Però és que li ha preguntat i li ha dit que no.
Â»), como me ha dicho que el turno en contra no.

Doncs, mire, perdone, senyor Morera, encara que no estiga escrit el que és habitual és respectar eixe dret de major a menor.
Per tant, perdone, però té la paraula l'il·lustre diputat senyor Miguel Ángel Guillén.
(Veus) L'entenc perfectament, senyor Morera, l'entenc perfectament.

Doncs, té la paraula.

El senyor Guillén Galindo:

Bien, muchas gracias, señor presidente.

Bueno, pido disculpas por toda la confusión que se ha generado después de esta agrupación, también, de los puntos del orden del día.
Bien, y paso a hacer mi intervención.

El Partido Popular se está comportando como un mal estudiante a final de curso, ese estudiante que deja pasar los días, las semanas y los meses y, al final, la última semana se pone a estudiar intensamente para intentar salvar las notas.
Y eso es lo que ha traído en este pleno final esa fecundidad legislativa que le está caracterizando y que, además, parece que da la sensación de que lo quieren dejar todo atado.
Desde luego no va a quedar bien atado pero sí que parece que hay temas que quieren dejar atados.

Además, como hoy hemos estado hablando de la ley de señas de identidad y se ha sacado también el tema taurino, me van a permitir que les haga -como han demostrado que les gustan los toros- alguna referencia o utilice algún símil taurino.

Hoy han tenido antes -hace un rato- la oportunidad, ahora ya no porque ya hemos votado la toma en consideración, pero a mí me hubiera gustado pedirles al Partido Popular, al señor Bellver y, si no, al señor Castelló -que está ahí-, que hubieran sacado el pañuelo verde; el pañuelo verde para hacer y devolver al corral esta iniciativa.
¿Y por qué hay que devolver esta iniciativa o se tenía que haber devuelto al corral?
Y sigo utilizando también símil taurino, porque si estuviésemos hablando de toros diríamos que porque le falta trapío, porque le faltan las formas y, también, porque le falta la edad entendiendo, sobre todo, que le falta esa maduración parlamentaria que tenía que haber existido previamente y antes de traer aquí a votar esta iniciativa.
Da la sensación de que han prescindido de esa lidia que debe caracterizar para preparar al toro para luego matar, y aquí tenía que haber habido discusión y debate para entrar a votar.
Esta no es la manera más adecuada para lidiar las leyes, así lo único que se hace es imponer las votaciones.

Bien, para nosotros esta iniciativa es un -podemos decir- fraude democrático y es, también, un disparate legislativo.
Y ¿por qué?
Se lo voy a explicar.

En primer lugar, utilizan la figura, la iniciativa en forma de proposición de ley cuando parece que hubiese sido, por razón de su contenido más correcto haber utilizado el proyecto de ley.
¿A qué conclusión nos lleva ello?
Pues que al ser proposición de ley y no ser proyecto de ley, entre otras cosas, se ha obviado, por ejemplo, el informe que es previo y es preceptivo del Consejo Jurídico Consultivo pero, también, y quizás no sé si tanto o más importante, la participación previa, también consultiva pero preceptiva, de la comisión de coordinación de policías locales, que hubiesen tenido la oportunidad esta comisión de mostrar su parecer al respecto.
Saben que en esta comisión, aparte de una representación de la administración autonómica, están representados los alcaldes y hay también una representación sindical de los policías locales e, incluso, de los jefes de policía, y entre las funciones específicas que le otorga su norma de creación está la de informar los proyectos de ley de aquellas materias que les ocupa.
Evidentemente, en este caso no existe ese informe previo.

Me ha dado un poco la sensación, cuando intervenía el portavoz del Partido Popular, como que las policías locales les importa a esta administración autonómica.
Permítame que diga que consideramos que no es así, y ¿por qué?
Desde el año 2008, los policías están reivindicando un desarrollo de la ley de coordinación de policías, y lo único que se ha venido anunciando desde la propia conselleria es una reforma de la ley que nunca ha llegado a ver -digamos- de manera sustancial la luz.

No hace poco, y antes hablaba de la función de coordinación a razón de una sentencia del Tribunal Constitucional de coordinación de las policías locales tiene la administración autonómica, pues tuvo lugar una reunión de la comisión de coordinación y la verdad es que los policías esperan mayor coordinación, esperaban mayores medios, sobre todo, teniendo en cuenta la amenaza yihadista y la alerta 3 en la que nos encontramos, y lo que se encontraron ha sido esta reforma.
Por ejemplo, el gabinete técnico, que también figura en la ley, desde el año 2008 está sin reunirse, no quiere escuchar a la conselleria, o si nos vamos a los presupuestos para este año, ¿cuánto va a invertir la conselleria en -digamos- proporcionar medios a los ayuntamientos para que tengan material para las policías locales?
Pues un raquítico 50.
000 euros.
Nosotros presentamos una enmienda para que se ampliara y no ha sido atendida; o, por ejemplo, en el reciente y flamante reglamento de bous al carrer que se ha aprobado y que también hay una comisión consultiva, ni tan siquiera se ha tenido -digamos- la deferencia de incluir un representante de la policía local en esa comisión de asuntos taurinos; no obstante la importante función que este colectivo desarrolla.
Por tanto, yo diría que la administración está dando la espalda a las policías locales.

Y, además, es una iniciativa que, permítanme que les diga, podemos decir que se presenta con cierta nocturnidad, como de incógnito en este último pleno, parece como a escondidas porque -ya digo- no se ha consultado ni tan siquiera a los afectados, y entendiendo por afectados a alcaldes y a las policías locales, la prueba de que no se ha tenido en cuenta la opinión de los policías locales es que no hace mucho se manifestaron y se concentraron al igual que han hecho esta misma mañana aquí en Valencia.

Se ha dicho que se ha tenido en cuenta la recomendación de la Federación Valenciana de Municipios y Provincias, bien, pues, posiblemente se estaría refiriendo a la federación nacional porque me consta que el tema sí que se planteó en la Federación Valenciana de Municipios y Provincias y como no hubo acuerdo al respecto, no hubo acuerdo, se dejó el tema sobre la mesa.

Por tanto, es una modificación carente total y absolutamente del consenso necesario para llevarlo adelante, y quizá por eso se aplica, quizá por eso se ha aplicado aquí, en contra de nuestro criterio, el procedimiento de lectura única, que es un procedimiento que sí que es verdad, es legal, es estatutario, está en el reglamento de estas Cortes, pero permítanme que les diga que es poco democrático; es poco democrático cuando no es fruto del acuerdo general y del consenso de la cámara, ha venido vía imposición, y ¿qué sucede?
, que al aplicar el procedimiento de lectura única, todas sus señorías saben que no vamos a poder, no hemos podido presentar ningún tipo de enmiendas.

Les tengo que decir que a nuestro parecer, modestamente, al menos hubiesen hecho falta, como mínimo, un par de enmiendas, una cuestión de tipo técnico, es decir, en el propio artículo que se propone se hace referencia a la ley estatal y al citar la ley estatal se comete -yo creo- la incorrección técnica, no deja de ser una mera incorrección técnica pero lo es, que es añadir, a continuación de citar la ley, establecer el boletín oficial en el cual se publica.
No encontrarán sus señorías en los textos legales de las leyes, cuando se alude a otra ley, la fecha de publicación porque eso es un dato que, evidentemente, se sobrepasa en el tiempo; si ha habido modificaciones posteriores habría que recurrir a otros boletines.
No es usual en técnica -digamos- jurídica que al citar una ley en un texto jurídico se cite el BOE, nosotros habríamos pedido la supresión.
Pero hay otro tema muchísimo más importante, de mucho más calado y de mucho más fondo.

Aquí se ha aludido a que existen -es verdad- cinco comunidades autónomas, pero que son cuatro o cinco, que -digamos- han aplicado una medida similar pero bastante diferente por una cuestión; yo no sé si en el corta y pega se les olvidó un dato fundamental y esencial que puede tiene gravísimas consecuencias, y les paso a explicar.
Es decir, es cierto que lo que se hace es ponerlo con carácter potestativo, no se obliga a ningún ayuntamiento a que reserve ningún tipo de plazas, será cada ayuntamiento en el ejercicio de su soberanía, de su autonomía, mejor dicho, de su autonomía, quien decida si lo aplica o no, pero hasta qué porcentaje, señorías, hasta qué porcentaje, porque les tengo que decir que en el derecho autonómico comparado, en las otras leyes autonómicas en las cuales se ha introducido esta medida, en todas ellas sin exclusión se ha puesto el máximo del 20%, máximo, es decir, el ayuntamiento en el uso de su autonomía decide si lo aplica o no, pero una vez decidido si lo aplica o no tiene un límite máximo -podríamos decir entre comillas relativamente razonable- del 20%, aquí ese límite en el corta y pega se les ha olvidado y con el tenor literal de la norma nada impediría que un ayuntamiento excediera con creces ese porcentaje.
Queremos pensar que no es la legis, no es la finalidad pretendida pero sí que es el contenido literal de la norma.
Eso, desde luego, lo habríamos intentando enmendar.

Por tanto, este procedimiento de urgencia que han aplicado se tendría que haber aplicado en otro momento, en otro lugar y siempre con el respectivo -digamos- consenso parlamentario y la unanimidad en la decisión pero no de esta forma y de esta manera, y ese ha sido el resultado; una norma fruto de un resultado que seguramente, incluso, no es el pretendido.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Guillén.

Per a fixar posició té la paraula l'il·lustre diputat senyor Enric Morera per temps de deu minuts.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories, ¿per què ha portat el Consell esta norma, esta modificació?
El Consell, i bé, el Grup Parlamentari Popular a través d'esta proposició de llei que no té ni cap ni peus, ¡quin paper li han fet, senyor Guillermo Moratal!
, ¡quin paperot la seua primera intervenció ací, en este ple, que hagen colat, vosté que és alcalde d'un poble xicotet però un poble on sap vosté que els ajuntaments esta norma la rebutgen, crec que és un símbol important perquè (rient) totes les propostes que mos està fent encara amb eixa majoria que ja no existix en la realitat, eixa voluntat de clavar-mos a última hora unes mesures que no tenen una necessitat i que les necessitats són d'altres tipus però no ni dels ajuntaments ni de les persones, doncs ¿per què?
, ¿per què hem arribat fins a esta situació en este ple granera, que sí que hem assistit a algunes propostes molt significatives de futur per part de l'oposició i hem vist un govern desnortat, sense idees, conflictiu, que es nega a donar passos en la direcció per a eixir de la gravíssima situació en què es trobem, i així, de pressa i corrents, sense atendre els tràmits parlamentaris correctes per a poder presentar esmenes mos fan, abusant d'eixa majoria parlamentària que van obtindre a l'any 2011…, sí, en eixes cajes B i en eixes campanyes electorals amb dòping, amb més recursos dels que toca, en un abús de la utilització de Radiotelevisió Valenciana, van aconseguir una majoria l'expresident Francisco Camps, que no ens honra amb la seua presència, i que a última hora, en esta caiguda del règim, doncs vostés mos estan plantejant una sèrie de qüestions ací que no tenen ni cap ni peus, no tenen ni cap ni peus, i m'ho fan un procediment exprés, botant-se el tràmit correcte per a dir ¿què?
, per a dir que van a precaritzar els cossos de policies locals, que van a evitar que milers de joves amb capacitat, amb mèrits, amb una oposició puguen accedir al cos de la policia local de cada ajuntament.
Això és el que mos estan diguen ací, és un missatge gravíssim contra els joves, és un missatge gravíssim contra la professionalitat de les policies locals i que conste que nosaltres no tenim res en contra, admirem el treball de la tropa, de l'exèrcit i la marineria però tenen la seua funció, i s'han preparat per a això.

El que mos estan diguent ací és que una persona que porte ics temps en l'exèrcit, en tropa o marineria, doncs per una habilitació especial, podrà optar a ser policia local.
¿Què té a vore una cosa amb l'altra?
Respectem molt el paper de la tropa i la marineria, però, ¿què tenen a vore amb la policia local?
¡És que no té res a vore!

¿Per què volen eixa minva en la professionalitat dels professionals que cuiden amb eixa proximitat els nostres pobles i ciutats?
¿Per què?
És que no mos ho han explicat.
A més, forçant la legalitat, perquè n'hi han alguns elements de dubtosa legalitat amb el que vostés volen fer ací.

Primera, perquè no n'hi ha conveni entre el Consell i el ministeri.
És que no n'hi ha conveni.
Este tipus de qüestions s'han de fer ben fetes, fent convenis, pactant-les, negociant-les.
Però no, ara a última hora s'han adonat que van a perdre les eleccions i que la ciutadania els va a enviar.
.
.
, que ja ho necessiten, i crec que serà bo, que n'hi haja una intensa regeneració democràtica en el PP, i ahí pot estar vosté.
A la millor l'han posat a fer açò ací per a danyar-li eixa capacitat de regeneració, perquè vosté és alcalde d'un poble i, pel que pareix, no ha estat involucrat en totes les trames que hem vist en els últims temps.
Però el posen a fer este paperot segurament per a danyar el seu prestigi i la seua imatge.

Perquè quan el seu vídeo aparega.
.
.
, dic jo, li faig una pregunta retòrica.
Pregunte.
(Remors) Bé, si el senyor Alfredo Castelló s'enfada, és que alguna cosa de veritat n'hi haurà en tot açò que li dic, perquè vostés necessiten regenerar-se i fer neteja.

Tampoc no sé quin paper li han atorgat al conseller de governació.
Entre la llei de sanitat i clavar en les policies locals, per la porta falsa, sense conveni, uns habilitats sense fer oposició i tal, doncs també.
.
.
, la veritat és que per a currículum.
.
.
, la veritat és que no compta això, és molt.
.
.

¿N'hi ha conveni, senyor conseller?
Vosté pot agarrar quan vullga la paraula, vindre ací i dir que sí, que el Consell d'Alberto Fabra de las señas d'identitat i el ministerio del senyor Morenés han fet conveni.
¿N'hi ha conveni o no n'hi ha conveni?
Aleshores, ¿què estem fent ací?
És que.
.
.
és que han perdut el nord.
És que no saben ni per on van.
Ningú del Grup Parlamentari Popular -perquè és una proposició de llei del grup parlamentari.
.
.
- els ha dit, Â«que no n'hi ha conveniÂ»?
¡Ah!
¡És que no n'hi ha!

I després, ¿què ha dit el municipalisme valencià?
¿què ha dit la Federació Valenciana de Municipis i Províncies?
¿S'ha pronunciat?
¿Han vist esta proposta increïble -deixem-ho ahí-, inaudita -deixem-ho ahí- del Grup Parlamentari Popular a corre-cuita, demorant.
.
.
, accelerant tot el procediment perquè entre en l'últim ple d'esta legislatura?
¿Què ha dit el municipalisme valencià representat en la Federació Valenciana de Municipis i Províncies?
¡No ha dit res!
Ho ha deixat damunt la taula, perquè el mateix dia que vostés registraren ací la proposició de llei, ho presentaren allí.
Però van vore tal barbaritat esta proposta que vostés mos.
.
.
, que ho van deixar damunt la taula.
.
.
, diu: Â«A vore si s'obliden i tenim la sort que no arriba a tramitar-se.
Â»

Però, mire, ací estem, parlant d'una qüestió que realment és un atac al municipalisme valencià, és un atac a la professionalitat de la policia local i, jo diria més, que és una burla a l'exèrcit i a la marineria, perquè n'hi ha un excés.
.
.
, una burla, se burlen vostés d'ells, ¿què té a vore eixe treball amb la professionalitat dels policies locals?
Com a mínim, un procés d'adaptació, un conveni, una articulació, una certa professionalització d'adaptar un treball a un altre.
Però no, vostés no ho fan.
Aleshores, clar, això mos pot posar en una situació jo diria que de molt poca professionalitat.

Totes les propostes que li hem fet des de Compromís al Partit Popular, al Grup Parlamentari Popular, al Consell d'Alberto Fabra, referides a incrementar el nostre autogovern, parlar de policia autonòmica, que vostés d'això s'han oblidat.
Tenim una unitat adscrita, una adscrita.
No tenim policia autonòmica.
Quina llàstima, quina pèrdua de legislatura.

Tot el que hem fet per a la coordinació de les policies locals, per a millorar les seues dotacions -que, pobrets meus, estan en una situació que no han dotat vostés recursos perquè els ajuntaments puguen dotar convenientment les policies locals-, totes estes mesures necessàries per a incrementar, incrementar el nivell i la dotació de material de les policies locals, vostés, en els pressupostos de La Generalitat, mos les han tombades.
No ho diguem nosaltres.
Ho diuen els policies.
.
.
, tots els sindicats de policia local, tots, que en vore esta proposta del Partit Popular s'han manifestat tots, perquè consideren que ataquen.
.
.
, que és lesiva, no ja per als interessos dels policies locals, és lesiva per a la seguretat i el treball que estan fent els policies locals en cada poble i ciutat.

Perquè vostés volen habilitar persones, que seran molt hàbils, que tindran moltes capacitats en la seua funció, però clavar-los per esta modificació que vostés volen que s'aprove ací, i que aprovaran fent un abús de la seua majoria, que s'aprove ací, doncs està precaritzant i posant en una situació molt difícil la nostra seguretat pròxima dels policies locals.
Per tant, nosaltres no podem votar açò.

Ens agradaria, si els queda.
.
.
, senyor Guillermo Moratal, si encara els queda un poquet.
.
.
, vosté hauria de dir, Â«jo sóc alcalde de l'Orxa.
.
.
Â», no sé si té vosté policia local, o no, però coneixerà d'altres municipis i vosté, si realment defensara els interessos dels policies locals, del municipalisme i d'una bona gestió professional i correcta, crec que ara vosté hauria de pujar ací i dir: Â«Sí, senyors, jo per damunt del PP, sóc del trellat, del sentit comú i açò que m'han fet fer vostés ací és una cosa que no és pot tolerar i jo ho retiraria.
Â» Jo ho diria de vosté.
Crec que puntuaria de cara a eixa necessària renovació que ha de tindre el Partit Popular.
Crec que faria punts.
Eixiria en totes les televisions, dirien: Â«Com a mínim n'hi ha u, una persona en el Partit Popular que no deixa acabar en esta deriva.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Pregue acabe, senyor Morera.

El senyor Morera Català:

.
.
.
en esta caiguda de règim del Partit Popular i alça la veu a favor dels policies locals, del trellat i de la seguretat en els nostres pobles i ciutats.
Â» Perquè el que vostés volen fer ací no té nom.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Morera.

Senyories, finalitzat el debat.
.
.

¿Per a què vol la paraula?
(Veus) ¿Per a què vol la paraula?
¿Per a què?
Agarre el micro, per favor.
És que no se sent res.
Sí, és que hi ha havut un torn a favor, un torn en contra i hem iniciat el torn de fixació de posició, que sap la seua senyoria que és de menor a major, i la seua senyoria no l'ha demanat.
L'ha demanat el senyor Morera i li hem concedit la paraula.

Però bé, té la paraula, senyor Torró, té la paraula.
Pot vindre a intervindre.
Però és fixació de posició de menor a major.
No serà esta presidència qui li lleve el dret a parlar a ningú.

¿No s'ha adonat?

El senyor Torró Gil:

No, no, sí que m'he adonat perfectament.
Sí, el problema és que s'ha demanat primer un torn en contra, no l'ha demanat el Partit Socialista, l'ha demanat Compromís; quan ha eixit Compromís, l'ha demanat el Partit Socialista i després.
.
.
, per tant.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Tota la raó.
Ha segut un autèntic desgavell.
.
.

El senyor Torró Gil:

Val.
Per tant, jo.
.
.

El senyor vicepresident primer:

.
.
.
però bé, té la paraula.

El senyor Torró Gil:

.
.
.
senzillament, estava esperant que em tocara el torn de fixació de posició.
Per tant, no és que no m'haja adonat, és que no em tocava i per tant.
.
.
Bé, a més, no vaig a fer-ho molt llarg, perquè la major part dels arguments ja s'han posat damunt la taula.

En primer lloc, el tema.
.
.
, ací hi ha un problema, com en tantíssimes altres coses, un problema de forma.
Vull dir, ací es tracta de clavar per la porta de darrere una modificació legal de presses i correres, sense cap tipus de discussió, que, a més d'això, damunt, com ha dit molt bé el representant del Partit Socialista, conté errors de bulto que són dimensió descomunal, vull dir.
Fins al punt que, en les notes de premsa i el que s'anuncia, es diu que va a donar-se.
.
.
, fixar-se una quota del 20% i, després, un llig el text i el 20% eixe no apareix per ningun lloc.
Vull dir, que ja és greu que votés mateixa, en estos moments, d'alguna manera no hagen dit: Â«Ei, parem el carro, deixem açò aparcat i ja ho tornarem a ferÂ», si és que realment volen fer-ho.
Això per començar.

El segon element, a més, és que l'únic recolzament que té açò és l'article 20.
2 de la Llei 8/2006, que també s'ha recordat ací, que obliga, des del nostre punt de vista ja de forma incomprensible, que es reserven una sèrie de quotes per a la gent que està un temps en l'exèrcit, perquè després puguen passar per davant de la resta dels mortals en les oposicions als cossos de policia.

I, posteriorment, hi ha una llei que regula, a més, que es reserva un 50% per a la Guàrdia Civil i un 10% per a la policia nacional.
I, ara, els ha tocat el torn als policies locals.

A nosaltres ja ens semblen eixes quotes una barbaritat.
Vull dir, em sembla una barbaritat, per exemple, que el cos de la Guàrdia Civil siga un cos militaritzat, perquè no entenem que en el segle XXI la policia haja de ser militar.
No ho entenem.
La policia complix uns serveis i l'exèrcit en complix uns altres.
La policia fa unes coses i l'exèrcit en fa unes altres.
I barrejar les dos coses és extremadament perillós, perquè és confondre funcions que són molt diferents.
Molt diferents, senyor conseller.
No faja aixina, són molt diferents.

Sí, sí, sí, tenen un concepte extremadament autoritari de l'exercici de l'ordre i, en este cas, a més, perillós perquè estan clavant per la porta de darrere el tema de.
.
.
, el paper de l'exèrcit en estes qüestions.
Molt, molt, molt perillós.

¿En què s'assembla el treball d'un soldat al treball d'un policia?
¿En què s'assembla, senyor conseller?
Vosté, que pega moltes cabotades, pot eixir ací i dir-m'ho, que té capacitat de dir-ho.
¿En què s'assembla?

Mire, estem radicalment en contra de la militarització dels policies.
Ja sabem que açò no implica la militarització del cos, perquè senzillament els militars entrarien com uns altres policies, igual que la resta.
Però representa que als militars se'ls dóna un privilegi respecte a la resta de la gent, ho miren com ho miren.
Ja sé que si no es cobrixen les places, lògicament són per a la resta.
Ja sé que tenen de passar unes oposicions, efectivament.
Però hi ha un quota reservada per als militars pel fet de ser militars exclusivament.
I, ¿per què no per als bombers, per exemple?
Dic jo, ¿per què no?
¿Per què els militars, sí, i els bombers, no?
Les quotes són un privilegi intolerable.

Perjudicis: la militarització.
Segon perjudici, hi ha una limitació a la resta la població, que no tenen eixa quota reservada.
Per tant, el que està dient-se és que vosté faça's militar i, després, a més, tindrà una sèrie de facilitats per a poder accedir al cos de policia.

I el principal problema que tenen hui en dia els cossos de policia, com els cossos de bombers, és l'envelliment.
I l'envelliment està provocat perquè els cossos no es renoven.
I no es renoven perquè vostés, primer, limiten legalment el relleu i, en segon lloc, no estan posant els diners que calen perquè estos cossos es renoven adequadament.
I són cossos molt perillosos perquè tenen limitacions lògiques per raons d'edat.

I el que estan fent amb açò és que la política de renovació queda compromesa, perquè resulta que poden entrar militars que, com a mínim, han d'estar cinc anys servint en l'exèrcit.
Per tant, el que entra ahí i no entra directament a la policia, entra cinc anys més vell d'entrada, i poden ser cinc, sis, set, huit, nou, deu.
.
.
Molt malament, senyor conseller.

En definitiva, damunt de tot açò, no ho pacten amb ningú.
És una vergonya més presentar la llei com la presenten i el contingut de la llei.

(Ocupa la presidència el president, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor president:

Gràcies, senyor Torró.

Senyories, ha finalitzat el debat i per tant.
.
.
(Veus)

¿Està segur, senyor Moratal, que vol intervindre?
Té vosté la paraula.

El senyor Moratal Cloquell:

Moltes gràcies, senyor president.

Vaig a ser breu per l'hora que és.
.
.

El senyor president:

Senyories, pregue silenci.

El senyor Moratal Cloquell:

Pel que respecta al senyor Guillén, mire si som mals estudiants que guanyem eleccions darrere eleccions, darrere eleccions, darrere eleccions, i això que som mals estudiants.
Si fórem bons, ja no sé el que passaria.
(Aplaudiments)

Pel que ens comenta.
.
.
, quan ve ací, parla d'una errada tècnica que en la publicació del BOE no és posa la data i més coses.
Jo això considere que pot ser així, no pot ser així, però també li comente que vosté parla que no s'ha celebrat una comissió, que es va celebrar el dia 2 de març, a la qual va assistir Isabel Castelló, que és regidora del seu partit.
Per tant, no diga que no s'ha celebrat la comissió, quan sí que s'ha celebrat eixa comissió.

Al senyor Morera, per estima, el deixe per al final.

Pel que fa al senyor Torró, parlar de problemes, de formes i altres coses.
.
.
, se m'ha oblidat també comentar-li al senyor Guillén que la llei de 2006, 8 de 2006, és del senyor Zapatero.
L'article 20 el va firmar el senyor Zapatero.
Per tant, no sé què és el que argumenta.

Pel que fa al senyor Torró, com li comentava, li pareix l'exèrcit, la renovació de l'exèrcit i altres coses.
Doncs, parlar-li de la renovació de l'exèrcit, és a dir, si comptem que estan cinc anys en l'exèrcit, estem parlant que quan s'incorpore la policia estaríem parlant que tindria al voltant de vint-i-poquius anys.
Si també ho considera una persona major als vint-i-tants anys, jo tampoc sé ja al final on s'han d'agarrar.

Quan parla del paper de l'exèrcit li he llegit, no vaig a fer-ho ara pel temps, perquè no tinc massa temps, però li he llegit les coincidències que n'hi han.
De fet, n'hi han diverses comissions de coordinació de tots els cossos i forces de seguretat de tot l'estat espanyol, precisament per a coordinar les tasques eixes, perquè les tasques són moltes voltes coincidents tant de la policia local, com de la Guàrdia Civil com de la policia nacional.
I, per tant, estar parlant que són coses diferents, doncs no ho acabe d'entendre.

I per acabar amb el senyor Morera, mire, a mi no m'han donat ningun paperot.
Jo sóc representant del meu partit, estic molt orgullós de ser del meu partit, sóc alcalde d'un poble menut, que és diu l'Orxa, com molt bé ha dit, gràcies per fer publicitat.
Primer sóc alcalde, però també li dic que estic molt orgullós de ser d'este partit, i per tant no tinc de passar per damunt de ningú, (aplaudiments) per damunt de ningú.

Mire, també va comentar que jo, quan vaig arribar ací, la primera volta que el vaig sentir parlar ací em vaig espantar, perquè em va dir, va dir que els qui estem ací som tonton macoutes, ens va dir.
Hui hem arribat a la conclusió que vosté considera que jo estic en la regeneració.
Doncs mire, els meus companys també estan en la regeneració, igual que jo, sap per què?
Perquè tornarem a guanyar les eleccions.
(Aplaudiments)

I, per últim, quan parla vosté de l'atac al municipalisme i altres coses, comentar-li que els municipis de Castelló s'han posicionat a favor, i hi han diverses coses que s'han posicionat a favor, i la federació, en este cas de municipis, també es posiciona en eixe sentit, que seria una bona idea dur tot açò endavant.

I, per acabar, li dic que a mi m'han donat molt de sentit comú, per això estic en el Partit Popular.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gràcies, senyor Moratal.

I ara sí que pregue a les senyories que recuperen les posicions de l'escó per a procedir a la votació.

Passem a la votació pel procediment de lectura única de la proposició de llei de modificació de l'article 33 de la Llei 6/1999, de 10 d'abril, de policies locals i coordinació de les policies locals de la Comunitat Valenciana.

Senyories, comença la votació.
Vots a favor, 49; vots en contra, 38.

Proposició de llei de modificació puntual de la Llei 13/2004, de 27 de desembre, de caça de la Comunitat Valenciana (RE número 108.
838, BOC número 321).
Criteri del Consell (RE número 109.
229, BOC número 323)

El senyor president:

Punt 14 de l'ordre del dia: presa en consideració de la Proposició de llei de modificació puntual de la Llei 13/2014, de 27 de desembre, de caça de la Comunitat Valenciana.

Per al criteri del Consell, té la paraula el senyor secretari primer.

El senyor secretari primer:

Muchas gracias, señor presidente.

Â«El Consell, en su reunión del día 6 de marzo de 2015, acordó manifestar a Les Corts el criterio favorable a la toma en consideración de la Proposición de ley de modificación puntual de la Ley 13/2004, de 27 de diciembre, de caza de la Comunidad Valenciana, presentada por el Grupo Parlamentario Popular.

Â»Lo cual comunico a estas Corts mediante escrito con número de registro de entrada 109.
239, Boletín Oficial de Les Corts, número 323, de fecha 13 de marzo de 2015.
Â»

Pasaríamos así al debate de la iniciativa si sus señorías no tienen inconveniente.

El senyor president:

Molt bé.
Moltes gràcies, senyor secretari.

Com passava en el punt anterior, també ací, per acord dels grups parlamentaris, passarem directament a votació la presa en consideració.

Senyories, comença la votació.
Vots a favor, 73; vots en contra, 12.

Proposició de llei de modificació puntual de la Llei 13/2004, de 27 de desembre, de caça de la Comunitat Valenciana (BOC número 321).
Proposta de tramitació, si escau, pel procediment de lectura única previst en l'article 135 del Reglament de Les Corts

El senyor president:

El punt 15 de l'ordre del dia és la proposta de tramitació pel procediment de lectura única d'esta llei, que hem fet esment en el punt 14.

També hi ha acord dels grups parlamentaris de passar directament a votació esta proposta de tramitació pel procediment de lectura única.

Senyories, comença la votació.
Vots a favor, 49; vots en contra, 37.
Per tant, queda aprovada la tramitació pel procediment de lectura única.

Proposició de llei de modificació puntual de la Llei 13/2004, de 27 de desembre, de caça de la Comunitat Valenciana (RE número 108.
838, BOC número 321).
Debat i aprovació, si escau, pel procediment de lectura única

El senyor president:

I el punt 16 de l'ordre del dia és el debat d'esta llei, d'esta proposició de llei, de modificació puntual de la Llei 13/2004, de 27 de desembre, de caça de la Comunitat Valenciana.

Torn a favor, en presentació del Grup Parlamentari Popular, té la paraula l'il·lustre diputat Mariano Castejón.

El senyor Castejón Chaler:

Moltes gràcies, senyor president.

Bé, en primer lloc, saludar, com no, els membres de la federació de la caça que tenen l'honor de poder assistir aquí, a les Corts Valencianes, alguns dels membres també de l'òrgan consultiu i assessor, el Consell Valencià de Caça.

I comencem a debatre aquesta proposició de llei de modificació de la Llei de caça, que és la que presentem avui, que consta concretament de dos articles i dos disposicions finals.
I té l'únic objectiu de modificar molt puntualment la Llei 13/2004, de 27 de desembre, la Llei de caça de la Comunitat Valenciana, i ho fem amb una modificació mínima, que afecta, per un costat, l'article 6.
2, que fa referència als requisits per a l'obtenció de la llicència de caça.
Concretament quedaria igual el que és l'apartat a d'este article, que diu que tindre catorze anys fets i comptar en el cas de menors no emancipats amb autorització escrita d'un dels pares o tutors a la seua obtenció.
I en l'apartat b quedaria redactat, a partir de l'aprovació d'aquesta modificació de la Llei de caça de la següent manera: Â«tindre superades o convalidades les corresponents proves d'aptitud, que es regularan mitjançant una ordre de la conselleria competent en matèria de caçaÂ».

Per altra banda, en l'article 2 d'esta proposició de llei, el que es pretén és derogar la disposició transitòria de la llei de 2004, que dia exactament que Â«les proves d'aptitud per a l'obtenció de la llicència de caça seran exigibles a partir del segon any de la publicació d'esta llei i seran obligatòries per als qui hagen sigut caçadors per primera vegada després de l'1 de gener de l'entrada en vigor de la llei, i en el termini de dos anys es convalidaran les dites proves als qui no siguen caçadors per primera vegada i presenten una llicència de caça obtinguda amb anterioritat a l'1 de gener de l'any d'entrada en vigor de la lleiÂ».

Això seria el que es derogaria.
I s'afegirien dos disposicions finals.
La primera, que fa referència al desplegament de la llei, diria concretament: Â«S'autoritza el Consell a dictar totes les disposicions que reglamentàriament siguen necessàries per al desplegament i aplicació de la present llei.
Â».

I la segona, que fa referència a l'entrada en vigor, diria que Â«la present llei entrarà en vigor l'endemà de la seua publicació en el Diari Oficial de la Comunitat ValencianaÂ».

Com poden vore, si en l'any 2004 modificàvem precisament la Llei de caça, una llei de caça que venia de l'any 1970, en aquella ocasió se feia la modificació en aquestes Corts per la necessitat que teníem en aquells moments d'adequar-la a les noves realitats que venien derivades del fet autonòmic, de la integració d'Espanya en la Unió Europea, i sobretot es feia la modificació, una substancial modificació d'aquesta llei que actualment tenim en vigor, per la sensibilitat ambiental que existia i continua existint en la nostra societat.

Tot això va motivar l'establiment de la Llei de caça de la Comunitat Valenciana, que des d'aquell moment va quedar perfectament adequada a les nostres tradicions i a la realitat ambiental, social, econòmica i cultural.
No totalment adequada, encara hi ha alguna cosa que caldria modificar, i saben que sempre ha sigut per part del Grup Parlamentari Popular solucionar problemes com puga representar el problema del parany.

Però tot va evolucionant en aquesta vida i, evidentment, avui també fem front a una nova modificació.
Amb aquesta modificació puntual el que és pretén únicament és adequar-la a les exigències que s'arrepleguen en el conveni que es va firmar el passat mes d'abril de l'any 2014 entre diverses comunitats autònomes, concretament la de Castella-la Manxa, la comunitat d'Extremadura, Madrid i Castella-Lleó, aquestes comunitats amb el Ministeri d'Agricultura, Alimentació i Medi Ambient, per l'emissió de llicència úniques de caça, que és el vertader objectiu de la modificació que avui presentem.
Perquè això el que permetrà és que l'exercici d'aquesta activitat es puga portar a terme en els àmbits territorials d'aquelles comunitats adherides al conveni que hagen firmat aquest conveni.

També, com les seues senyories ja saben, el passat dia 2 de febrer d'enguany, de 2015, el Consell va acordar que la Comunitat Valenciana s'adheriria a eixe conveni pel qual es crea la llicència interautonòmica de caça i pesca.

Ja amb anterioritat, concretament el dia 15 de gener de 2015, es va reunir el Consell Valencià de Caça, que és l'òrgan consultiu i assessor en matèria de caça de la Generalitat valenciana -alguns dels membres els tenim avui aquí entre nosaltres- i en definitiva, escoltant les seues peticions, és el que va donar lloc al que avui anem a tramitar.

Les exigències del conveni van arreplegar al llarg crec que són de 19 clàusules, que són perfectament assumibles i en elles es detalla tant l'aplicació com la salvaguarda de les competències autonòmiques, la normativa aplicable, les taxes, el format pròpiament de la llicència, el règim sancionador, la comissió de control i seguiment com el registre únic, i també, també, les condicions per a l'obtenció de les llicències interautonòmiques, que són de plena conformitat, però que requereixen, tal com es detalla en la clàusula sexta, que per a l'habilitació de nous caçadors i la conseqüent expedició de la llicència única interautonòmica serà necessari superar l'examen de caçador o un altre sistema d'accés equivalent en la regulació de l'aptitud i coneixement en matèries relacionades amb l'activitat de la caça.

I això és precisament el que s'aprova avui: possibilitar que siga la conselleria competent la que mitjançant una ordre fixe les corresponents proves d'aptitud que hauran de superar els caçadors per l'obtenció de la llicència única interautonòmica.

La proposició de llei evidentment la presenta el Grup Parlamentari Popular.
Hem escoltat que té el criteri favorable del Consell.
Un criteri que especifica clarament que la Llei de caça en vigor, la Llei 13/2004, estableix l'obligatorietat de les proves d'aptitud amb dades anteriors a l'1 de gener de 2015.
I com el Consell va aprovar el 6 de febrer l'adhesió al protocol, pel qual es crea la llicència única, per tant, tenint en compte això, per a poder firmar el protocol és de compliment obligatori tindre una normativa vigent que regule les proves d'aptitud pels nous caçadors.
Això implica que és necessària la modificació de la Llei de caça de la Comunitat Valenciana en estos dos aspectes molt puntuals que s'arrepleguen en la proposició de llei: l'emissió de les llicències de caça úniques evitarà per als ciutadans que s'hagen de repetir els mateixos tràmits i gestions en cadascuna de les comunitats on vullguen fer les seues respectives activitats.

I també és senzillament, penso, per part de la conselleria de medi ambient, en la qual l'honorable consellera ha tingut a bé donar suport, és una aposta més en la línia de la major eficàcia i la millor eficiència, tant eficàcia administrativa com eficiència en la despesa, en el gasto, en cada una de les administracions que subscriuen, i ja ho van fer algunes comunitats, i ara podia ser la nostra, este protocol.

I per això, com dia, l'interés de la Conselleria d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient, que és la que té atribuïdes les competències en matèria de caça, i poder adherir-se en este protocol com han fet altres comunitats.
És senzillament beneficiós per a la ciutadania i beneficiós pels caçadors.

Un protocol que també s'ha de dir que no implica cap, cap repercussió per a la Generalitat valenciana.

En definitiva, com insistixo, és poder adherir-se al protocol en què se puga tramitar la llicència interautonòmica, i jo penso que per part dels grups parlamentaris no n'hi haurà inconvenient que se puga aprovar per unanimitat.
Esperem que així siga.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gràcies, senyor Castejón.
Moltes gràcies.

Torn de fixació de posició dels grups parlamentaris.
En primer lloc, Esquerra Unida.
¿No?
¿Volen exercir el torn en contra?
¿Torn en contra?
Per al torn en contra, té la paraula el senyor Juan Ignacio Ponce.
Sí, sí, pot exercir el torn en contra, evidentment, naturalment.
I després fixaran posició els grups parlamentaris.
(Pausa i veus) El turno en contra.
Perfecto.

El senyor Ponce Guardiola:

Buenas tardes ya a todas y a todos.

Bien.
Estamos de nuevo ante un debate que está pervertido desde el principio.
Desde el primer momento habría que haber debatido esto, con el trámite parlamentario normal.
Sin embargo, el Partido Popular nos trae aquí una lectura única y nos dice que es necesaria está modificación y ha de ser una cosa rápida, porque total no tiene, no tiene trascendencia.
Es una agilización de trámites, es… Pero aquí detrás hay muchas cuestiones que hay que poner encima de la mesa.

Vamos a ver.
De lo que se trata es de homologar las pruebas de aptitud y, por lo tanto, la obtención de la licencia de caza en todo el estado español.
Bien.
Yo, independientemente de que soy diputado verde del Grupo Parlamentario Compromís, no tendría ninguna objeción a que esto fuera así.

Pero, claro, si empezamos a analizar los pros y los contras, nos damos cuenta de que esto es una absoluta irresponsabilidad, en este caso, por el Partido Popular valenciano y, en general, a nivel del estado por esta homologación.
Y voy a justificarme, obviamente.

De entrada, ¿la ley valenciana de caza de qué año es, señora consellera?
Del año 2004.
¿Cuándo tenían que estar aprobadas las normas de capacitación, de aptitud de los cazadores en la Comunidad Valenciana?
En el año 2006.
¿Desde cuándo están aprobadas esas normas?
No hay respuesta.
O sea, no están aprobadas esas normas.
De entrada, ya llegamos con nueve años de retraso.
El último pleno de la legislatura ustedes, por lectura única, pretenden soslayar esto.
Vale.
Eso por un lado.

¿Qué supone el tener pasadas unas pruebas de aptitud?
Bueno, pues vamos a ver lo que supone.
Por ejemplo, en las comunidades autónomas donde sí han hecho los deberes, o donde incluso las instauraron antes de que fuera preceptivo a nivel de todo el estado, por ejemplo, en el País Vasco desde el año 1990 hay exámenes de cazador.
Y en la comunidad autónoma de Canarias, se vienen realizando en los últimos diez años exámenes de cazador.

Y ¿qué tiene que hacer un cazador nuevo para poder sacarse la licencia?
Pues pasar un examen y hacer un cursillo, lógicamente, un cursillo cortito, un examen relativamente fácil.
Pero un examen que, por ejemplo, entre el 20 y el 40% de la gente no lo supera, en datos de la comunidad canaria durante la última década, entre el 20 y el 40% de las personas que se presentan no superan el examen.

Por tanto, no es un trámite, afortunadamente.
Bueno, si hay aprobados y suspendidos, se supone que hay gente que sí que tiene nivel y hay gente que tiene que estudiar un poco más, porque, claro, va a ir con un arma, va ir con un arma por nuestro medio natural, en el que aparte de especies cazables, según la normativa, y cazadores, hay otros usuarios del monte y hay otras especies en nuestro medio natural, claro, lógicamente.
Por eso hace falta, hace falta hacer ese examen.

Por ejemplo, en Canarias, el manual del cazador tiene 300 páginas.
¿Cuántas tiene el manual del cazador valenciano?
No sé si estará en proyecto, porque aquí dice que está en proyecto, pero no hay norma, ni hay un borrador ni hay nada tramitada.
No, no hay nada de nada, señora consellera.
Igual que en muchas otras cosas.
O sea, que no haga usted teatro, y si hay alguna información, que nos la dé el señor Castejón luego.

Bien.
No, no hay una norma que dice aquí: Â«En proyecto está la norma que regula las pruebas de aptitud para la obtención de la licencia de caza de la Comunidad Valenciana.
Â» Eso es una gran mentira.
O ¿lo han pasado por ahí para trámite previo?
Porque a nosotros no nos ha llegado nada.
Igual sí lo han hecho, pero no lo sé.

De lo que estamos hablando es de que en este…, en el estado español hay un millón de cazadores, aproximadamente; en la Comunidad Valenciana en torno a los 100.
000.
Durante tres meses están paseando por nuestros espacios naturales, por nuestras zonas de monte y con armas.
Y todos los años existen accidentes, del orden de veinte, treinta, cuarenta muertos todos los años en el estado español.
Eso lo sabemos todos.
Entonces, bueno, no estamos hablando de dar una licencia… No, no.
Aquí detrás hay muchas vidas en juego.

No hablemos de la protección de las especies protegidas.
Pero, bueno, eso a ustedes les importa poco y… Incidiré menos en ello, aunque para mí quizás sea tan importante como todo lo demás.

Bien.
Decía que este manual del cazador en la comunidad Canaria tiene 300 páginas, en la que un cazador tiene que sí o sí estudiarse un contenido, que dice -ya que en la Comunidad Valenciana no se sabe, lo tengo que recordar yo aquí-: Â«Consejos para el aspirante a cazador en Canarias.
Caza y conservación en Canarias.
Especies amenazadas en Canarias.
Especies cinegéticas en Canarias.
La ordenación y la administración de la caza, requisitos administrativos del cazador.
Ordenación cinegética del territorio, gestión de la caza.
Limitaciones, prohibiciones, delitos e infracciones en materia cinegética.
Los animales para la caza.
El comportamiento y la ética del cazador.
Â» ¿Vale?
Diez temas.
Insisto, 300 páginas de contenido, en las que, por ejemplo, en especias cinegéticas -señor Castelló, no sea usted maleducado-, las especies de caza… (Remors) Claro, dígaselo al señor Castejón y luego me replica, pero no (inintel·ligble) …

El senyor president:

Señor Castelló, por favor.

El senyor Ponce Guadiola:

Pues allí, por ejemplo, especies cinegéticas solamente estudian seis, seis.
Cuando miramos la ley de caza… ¿Y en la Comunidad Valenciana cuántas tenemos, señor Castejón?
Cuando suba, me lo cuenta.
Yo no las he contado, pero creo que son unas cuarenta y tantas.
(Veus) ¡Claro que sí!

Entonces, el señor que ha estudiado mucho en Canarias, que viene muy preparado con su conocimiento de lo que es la idiosincrasia de la caza en Canarias, llega a nuestra comunidad y no tiene por qué saber nada más.
Si le homologamos a su licencia de caza, ese señor cazará con su conocimiento y tendrá todas las de la ley.

Respecto a especies protegidas, tres cuartos de lo mismo.
Las especies protegidas allí.
Quiero decir que allá donde sí han hecho los deberes, la gente tiene conocimiento de lo que se puede hacer en su comunidad autónoma.

Y ¿por qué hay tantos accidentes en el tema de la caza?
Normalmente son por fuego amigo, por fuego de otros cazadores que acompañan al cazador que sufre el accidente.
Pues porque, obviamente, algunos no cumplen la normativa, no llevan el seguro puesto como toca.
Y eso ustedes saben que es motivo de accidentes y motivo de muertes.
Otros porque confunden la presa con su compañero de caza, también lo hay.
Otros porque confunden la presa con otro paseante, que todos tenemos derecho a pasear.

Y ahí también tiene una parte de responsabilidad la administración, porque no se regula adecuadamente que cuando se puede cazar en un sitio, se advierta al resto de la población que ahí se está cazando, porque así los cazadores podrían ejercer su derecho de forma tranquila, asegurándose de que nadie va a sufrir percances de no ser ellos mismos.
Pero ustedes tampoco hacen los deberes, ni siquiera en espacios naturales protegidos.
Lo conozco de cerca.
Entonces, no me lo pueden negar.

Y al final, lo que nos encontramos es que, bueno, cualquier cazador del estado, haya pasado o no las pruebas de aptitud de caza en su comunidad autónoma, una vez se consolide esta maniobra a nivel estatal, pues ya podrán cazar con todas las de la ley en cualquier lugar del estado.

Si a esto sumamos que los agentes medioambientales son ninguneados, tienen pocos medios, están en un número mucho más bajo de lo que sería deseable, que son la gente que de alguna forma tendría que asegurar el cumplimiento de la normativa, pues se está permitiendo que quien no quiera cumplir la normativa, lo pueda hacer a sus anchas.
Entonces, hay muchísimos, muchísimos motivos para oponerse a esta tramitación.

Obviamente, el tema de la lectura única no deja de ser el fraude clásico al que nos tiene acostumbrados el Partido Popular, como ha hecho sistemáticamente en todas las leyes de acompañamiento a los presupuestos, modificar por la puerta de atrás una ley sin el debido trámite parlamentario, porque a ustedes les importa un pimiento lo que significa estas Cortes Valencianas, en la que está representando la soberanía del pueblo.
Les importa un pimiento.
Ustedes hacen y deshacen a su antojo y para beneficio de determinadas partes, según el caso.
Y durante los últimos meses, única y exclusivamente con carácter electoralista.
Porque todo esto al final intenta coger cuatro votos de aquí y de allá.

Y yo no pongo en duda que el 90% de los cazadores cumplirán la normativa, aunque sea el 99%, pero si hay un 1% que no la cumple, que no lleva el seguro puesto cuando toca, que no caza lo que tiene que cazar, que no tomas las medidas oportunas, estamos incrementado los riesgos.

Por tanto, ustedes no tienen, no tienen derecho, aunque legalmente lo puedan hacer, a nueve años después, sin haber sacado el examen de caza aquí en la comunidad autónoma, traer aquí…, a proponer esta tramitación.
No lo tienen, moralmente no lo tienen.

Y hay un problema también añadido.
Históricamente se ha cazado y uno ha aprendido de su padre y de abuelo, pero no siempre se produce esto.
Cuando uno patea por el campo desde pequeño con su padre o con su abuelo, conoce la idiosincrasia de su monte, de su zona, conoce las especies que se puedan cazar, las que no, todas estas cosas.
Y ese arraigo en buena parte se ha perdido.
Por eso hacen falta estos exámenes de cazador, por eso hace falta pasar unas pruebas de actitud.
Por eso y para que, como sabemos que se producen accidentes, y como sabemos que hay quien no cumple la normativa, pues hay que aleccionar a todo el mundo y hay que poner los medios suficientes para hacer que se cumpla la normativa, pero ni una cosa ni la otra.
Ni una cosa ni la otra.

El senyor president:

Gràcies.

El senyor Ponce Guardiola:

Bien.
Yo creo que queda suficientemente justificado.
Podíamos estar aquí hablando mucho tiempo, deberíamos haber estado hablando mucho tiempo, pero ustedes, como siempre, secuestran el debate parlamentario por un electoralismo barato.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Gracias, señor Ponce.

Per a fixar posició d'altres grups parlamentaris.
Senyor Torró, Esquerra Unida, té la paraula.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Nosaltres també anunciem el nostre vot contrari a aquesta proposició de llei per una raó: per qüestions de forma.
De nou, estem fent…, utilitzant un procediment parlamentari extraordinari per a una cosa que no té res d'extraordinària, perquè jo no sé què té d'extraordinari açò, què té d'extraordinari una cosa que fa més d'un any que està aprovada.

A més, açò ni tan sols és una llei, és un protocol de col·laboració, que no té ningun valor legal.
Eixe protocol de col·laboració, al qual s'acaba d'adherir la Generalitat valenciana, resulta que ara és quan tenim de fer a presses i correres una modificació sense tindre en compte totes les…, ponderar adequadament totes les coses que d'alguna manera influïxen en açò.

Com una vegada més, ja estem arribant al final del període parlamentari, però vosté fins a l'últim dia abusen del procediment parlamentari per a corrompre'l d'alguna manera i fer que coses que no caben, o que no haurien de cabre, al final càpien.

Per tant, açò el normal és que fa uns mesos, quan va eixir el protocol, si és que tenien intenció de fer-ho, haveren dut una llei normal per a discutir-la de forma normal ací, sense procediments estranys, i haver discutit sobre totes les qüestions que hi ha damunt la taula.

No vaig a insistir molt, i procuraré no emprar tot el temps, perquè els meus arguments són coincidents plenament amb els del senyor Ponce.
Jo només comence per una qüestió.
En la disposició…, en este protocol n'hi han dos coses que a mi em criden l'atenció i que em preocupen.
La primera, les condicions per a l'obtenció de les llicències, en les quals es parla de moltes coses, però no es parla que siga condició per a l'obtenció de la llicència el haver passat un examen.

I després, quan es parla de l'examen, es diu que serà necessari superar l'examen de caçador o un altre sistema d'accés equivalent.
A mi que m'expliquen quina cosa pot ser un sistema d'accés equivalent al d'un examen de caçador, perquè jo no ho veig.
O n'hi ha un examen en el qual un tribunal avalua objectivament els coneixements que té la persona que es presenta respecte a la matèria que se suposa que deu conéixer o no n'hi ha un examen.
Perquè no pot ser.
Què és que si un és caçador ja des de fa molts anys va a convalidar-se-li?
Bé, jo no sé això si és possible o no.
Per descomptat, el que sí em sembla és que és una barbaritat d'entrada, no és raonable.
Per tant, això ja hauria de ser motiu suficient com per a no tirar endavant en este protocol, perquè és una qüestió molt evident.

Segon element.
Estem parlant d'una activitat que resulta una activitat perillosa per als que la practiquen, per als que no la practiquen, però compartixen espais amb la gent que la practica i per al medi ambient.
Perquè, evidentment, vull dir, hi ha molts accidents de caça a l'any malauradament.
I, per tant, això és una de les raons que indiquen el que seria normal que alguna autoritat administrativa vetlara per a que no sols es compliren les normatives sinó que les persones que tenen una escopeta per a caçar sàpiguen què és el que es pot fer i què és el que no es pot fer, independentment, lògicament, del permís d'armes que són dos coses concurrents, però són diferents.

Tercer element, que també ha insistit el senyor Ponce.
Això de fer una llicència per a tot el món igual, primer, ja està implícit en el mateix protocol, és una cosa que va més enllà del que seria legalment, perquè les competències autonòmiques en matèria de caça són autonòmiques.
I no són autonòmiques perquè sí, sinó que tenen una raó molt lògica.
Les característiques naturals dels diferents territoris són molt distintes.
I no sols les característiques naturals sinó inclús les característiques socials.

Ací, per exemple, no hi ha grans cotos.
.
.
vedats de caça en els quals es puga fer caça major a gran escala.
N'hi han alguns, no són molt grans, però eixos vedats a gran escala existixen precisament entre les comunitats autònomes que són les primeres que signen este protocol, és a dir, Extremadura, Castella-la Manxa, Castella-Lleó i l'única que es queda fora d'eixa gran caça dels grans vedats és Andalusia, la resta compartixen una cosa que ací sol ser extraordinària, és a dir, no hi han grans finques d'això.

I per què?
Perquè lògicament hi han determinades coses, com són les espècies que s'han de protegir, les vedes quan pot caçar-se i quan no, les espècies que es poden caçar i les que no es poden caçar.
És a dir, tota una sèrie de qüestions que són diferents, segons els entorns naturals i que lògicament no es compartixen, perquè no tenen les mateixes característiques.
No és raonable que un caçador de Castella-Lleó, que no sap res de com funcionen els sistemes humits de l'Albufera, per exemple, puguen vindre ací a caçar amb una llicència en la que no saben res de les espècies que hi han ací.

Per tant, eixe tipus de qüestions no són raonables i caldria arbitrar mesures, és a dir, en tot cas, primer, prèviament s'hauria de generar un sistema en el qual totes eixes coses estigueren clares i vore de quina manera tots eixos problemes pogueren resoldre's.
I, després, aleshores, en eixe moment vore de quina manera es pot harmonitzar una llicència per a que tot el món poguera tindre accés fent eixes salvaguardes.

I això, precisament, ací no es fa, es fa a presses i correres.
Una llicència administrativa que a més multiplica molt el preu que pareix que al final l'únic objectiu que tinguen és dir, bé, ací pagant un poc més tot el món pot caçar en tots els llocs.
I com això no ens pareix que ni siga seriós, ni legalment, des del punt de vista de la responsabilitat que té una activitat, insistixc, que és una activitat perillosa i tampoc és responsable des del punt de vista ambiental, nosaltres anem a votar que no.

Esperem que el proper govern una de les coses que comence a aclarir és el tema este de la caça i posar-li una miqueta d'ordre als disbarat este.

El senyor president

Gràcies, senyor Torró.

Fixació de posició del Grup Parlamentari Socialista, senyor Signes té la paraula.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, president.

Prompte farà onze anys que s'aprovà la Llei de caça de la Comunitat Valenciana, la Llei 13/2004.
.
.

Primer dir que anem a votar a favor de la proposició de llei, encara que hem votat en contra del tràmit d'urgència, perquè no és la forma, com s'ha dit, de tramitar una proposició de llei, però anem a votar a favor el fons.

En aquell moment, dic, la llei ja establia que a partir de 2004 totes aquelles persones que volgueren obtindre la llicència de caça havien de superar unes proves d'aptitud.
Per a fer possible aquesta exigència legal, la mateixa disposició transitòria primera de la llei ordenava que les proves serien exigibles als dos anys de la publicació de la llei.
I la disposició final primera facultava el Consell perquè en el termini d'un any dictara totes les disposicions reglamentàries que calgueren per a l'aplicació i desenvolupament de la llei, incloent-hi, per tant, una obligació de desenvolupar, mitjançant reglament, la forma, contingut i altres qüestions de les proves d'aptitud.

Doncs, bé, des d'aquells moments fins ara ni una cosa, ni l'altra s'ha fet per part de la conselleria.
D'una part, el manament legal de que als dos anys serien obligatòries les proves ha estat amplament incomplit, com és ben evident i es demostra ara mateix, ja que a dia d'avui les proves encara no s'han produït ni s'han previst, ni per tant estan sent exigibles als que es trauen a hores d'ara les llicències de caça.

És a dir, que la conselleria porta un endarreriment de nou anys, nou anys, en fer complir una previsió legal tan clara i tan diàfana com és convocar unes simples proves d'aptitud, senyora consellera.
La qual cosa deixa bona mostra de la incompetència i de la ineficàcia que han acreditat tots els responsables que han passat per la conselleria d'infraestructures des de l'any 2004 fins ara, que no han fet res per posar remei a tanta inactivitat i en són uns quants d'irresponsables consellers.

Constatats tots estos incompliments de la conselleria en este àmbit, cal dir que en el cas de les proves d'aptitud això ha tingut efectes molt nefastos, és a dir, el no traure-les.
D'inici, la mateixa minva de la seguretat jurídica per a les pròpies persones que es treien la llicència de caça, doncs, veien passar any darrere d'any, sense saber si després de tant de temps practicant la caça haurien de fer una prova de totes formes injusta, donat que la mateixa administració s'havia estat autoritzant sense miraments l'activitat cinegètica tants anys seguits.
D'altra part, el descontrol que respecte de les mateixes llicències ha dut la conselleria i la manca de previsió dins del mateix àmbit en la gestió pública.

S'ha estat consentint, per tant, una situació d'il·legalitat i excepcionalitat creant una ampla borsa de persones que des de l'any 2004 s'havien tret la llicència i segons la llei havien d'haver passat la prova amb el resultat caòtic que, en el moment que s'haguera de convocar aquesta prova, seria de tal envergadura pel número de persones que concorrerien que seria molt difícil de fer d'una forma adequada.

Això, senyora consellera, sense comptar si als registres administratius de la seua conselleria encara guardaren les dades de les llicències anteriors a 2004 per als casos de persones que, renovant la llicència amb posterioritat a eixa data, demanaren l'exempció de la prova amb el consegüent problema per a la mateixa conselleria de saber si pot o no verificar si de veritat té amb anterioritat eixa llicència.

Ara, senyora consellera, senyories del Partit Popular, vostés es troben ja en una situació insostenible en la que no queda més remei que prendre mesures i posar en marxa la prova d'aptitud per a la llicència de caça.
I tot això ha vingut curiosament per la imposició d'un conveni, signat amb altres comunitats autònomes, per a implementar una llicència de caça única interautonòmica.

Com que en les altres comunitats ja s'estava realitzant la prova d'aptitud i nosaltres encara no, ara per a que la nostra llicència valenciana es convalide amb la resta i poder expedir la llicència interautonòmica ens obliguen, obliguen els caçadors de pressa i corrents a muntar la prova de coneixements.

Cal dir, per tant, que aquesta iniciativa no naix de l'interés del Consell per protegir res -que m'ho he deixat perquè no em dóna temps- ni vigilar per la seguretat de les persones -que també m'ho he deixat perquè no me donava temps- sinó tan sols per un imperatiu derivat d'un conveni signat amb l'agreujant de passar per la vergonya davant de tot l'estat de ser l'única comunitat autònoma, això sí, junt a una altra del Partit Popular, com sol passar sempre, junt a les illes Balears, també del Partit Popular, repetisc, que encara no ha posat en marxa les proves d'aptitud.

I, clar, davant de tanta deixadesa ara ja ens trobem amb el problema afegit i al·ludit que si no modifiquem la llei en aquest aspecte hi ha una allau de persones que, gaudint de llicència de caça de bona fe i sense cap obstacle per part de la conselleria des de l'any 2004, es vorien abocades a fer les proves d'aptitud, aplegant així a un resultat totalment injust i extravagant, ja que tots ells vénen desenvolupant l'activitat de forma legal i han adquirit la suficient experiència com perquè ara se'ls obligue a fer una prova de coneixements que demostre el que ja han demostrat durant tots els darrers anys.
I sobretot tenint també en compte que ells no tenen la culpa de tindre una conselleria amb diversos consellers, repetisc, tan inoperant i tan incompetent, com ha sigut i és la conselleria que vosté presidix i que esperem que en un futur no siga igual.

Per tot això i per un acte de responsabilitat, com he dit abans, nosaltres anem a recolzar esta modificació, anem a votar a favor esta proposició de llei.

I se m'ha oblidat saludar la Federació de Caça de la Comunitat Valenciana, una salutació a tots ells.

Anem a votar a favor de la proposició de llei.
Però hem vist que el que sí que no hem votat, perquè no té cap sentit i no es poden tramitar les coses aixina, és la tramitació per la via d'urgència.
Eixa votació ja està feta.
I anem a votar a la modificació de la llei de caça que es proposa, aprofitant, a més, i acabe, aquest acte per a exigir a la conselleria que aprove la normativa que calga per a posar en marxa, com més prompte millor, esta prova d'aptitud per a obtindre la llicència de la qual estem parlant.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Signes.

Finalitzat el debat, senyories, passem a votar l'aprovació, pel procediment de lectura única, de la Proposició de llei de modificació puntual de la llei 13/2004, de 27 de desembre, de caça de la Comunitat Valenciana.

Senyories, comença la votació.
Vots a favor, 71; en contra, 10.
Queda aprovada la llei.

Senyories, hi ha una petició dels grups parlamentaris, de tots els grups parlamentaris per a una alteració de l'ordre del dia per als punts d'esta vesprada que passe a explicar-los.

Se voria en primer lloc el punt 19, que és el debat i votació del dictamen de la Comissió d'Economia, Pressupostos i Hisenda, sobre l'informe de la fiscalització del compte general de La Generalitat.

Després se voria el número 18, que es debat i votació del dictamen de la Comissió del Reglament sobre la proposta de reforma del Reglament de Les Corts.

Després se voria el punt número 20, que és una moció subsegüent a la interpel·lació pel procediment especial d'urgència al conseller d'Economia, Indústria, Turisme i Ocupació sobre política general.
I és del Grup Parlamentari Socialista.

El 21 se voria a continuació: moció subsegüent a una interpel·lació a la conselleria d'Educació, Cultura i Esport, del Grup Parlamentari Compromís.

I, per fi, se voria el punt 17, que és la proposta de dictamen elaborada per la ponència sobre la CAM.

Eixa seria la proposta que fan els grups parlamentaris.
Si no hi ha cap inconvenient, l'estimen aprovada per assentiment.

Com està aprovada per assentiment, moltes gràcies, senyoria.

Senyories, es suspén la sessió fins les quatre i mitja de la vesprada.
(El president colpeja amb la maceta)

(Se suspén la sessió a les 15 hores i 2 minuts)

(Es reprén la sessió a les 16 hores i 32 minuts)

El senyor president:

Senyories, es reprén la sessió.

Dictamen de la Comissió d'Economia, Pressupostos i Hisenda sobre l'informe de fiscalització del compte general de La Generalitat corresponent a l'exercici de 2013 (BOC número 323).
Debat i votació

El senyor president:

Punt 19 de l'ordre del dia, debat i votació del dictamen de la Comissió d'Economia, Pressupostos i Hisenda sobre l'informe de fiscalització del compte general de La Generalitat, corresponent a l'exercici 2013.

Per acord dels grups parlamentaris, senyories, procedirem en primer lloc a la votació, i després els diferents grups explicaran els vots, el sentit dels vots.
Per tant, senyories, si ocupen els seus escons.
.
.

Senyories, anem a començar la votació.
Comença la votació.

Senyories, vamos a ver.
Senyories, per favor.
Per al correcte funcionament, els pregue que extraguen la targeta i després la tornen a posar dins.
Bé, repetirem la votació.
No, no, no, no.
No se pot entrar.
Estem en una votació.
No se pot entrar.
Senyora Parra, no pot entrar.
Senyors diputats que no estaven presents en la primera votació, pregue per favor que abandonen la sala.
I complim el reglament.
No passa res.
Hi ha hagut una incidència en la votació, però estem en la votació.

Bé, senyories, comença la votació.
Vots a favor, 45.
Vots en contra, 11.

Per a explicació de vot, en primer lloc el senyor Torró en representació del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.

Senyories, no se poden activar els micròfons de la tribuna, i per tant no puc donar-li la paraula al diputat.

Senyories, se suspén el ple per deu minuts.

(Se suspén la sessió durant uns minuts)

El senyor president:

Senyories, per favor, ocupen els seus escons perquè donat l'accidentat inici del (rient) començament infortunat d'este plenari, entenc que sense l'oposició de cada grup de l'oposició anem a repetir la votació.

Senyories (veus), està sonant l'alarma (rient), la alarma, està sonant el timbre de crida a la votació, anem a esperar dos minuts i repetirem la votació d'este punt.
(Veus)

Bé, senyories, per favor, si els pareix, anem a votar.

Senyories, comença la votació.
(Veus) Entiendo que hay diputados y diputadas a los que no les ha funcionado el sistema de votación.

Doncs, ja, després de fetes les correccions d'extracció i d'introducció de la targeta, ara sí que farem, de veritat, senyories, siga quina siga la incidència, farem la votació definitiva d'este punt.

Senyories, comença la votació.
Vots a favor, 45; en contra, 27.

Ara sí, té la paraula el senyor Torró per a l'explicació del vot del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.
(Veus)

Silenci, per favor.
Un segon.

El senyor Torró Gil:

Molt bé, per fi (rient) ja funciona i podem parlar.

Bé, gràcies, senyor president.

A vore, és molt fàcil justificar el sentit del nostre vot, ¿no?
, perquè el que és difícil de justificar és el que fa el Partit Popular, és difícil de justificar aprovar directament l'informe de fiscalització sense cap tipus de suggeriment, de plantejament o de proposta, ¿val?

És evident que el que fa la Sindicatura de Comptes és analitzar un determinat exercici comptable, a vore el que ha passat, i amb els seus mitjans -que són relativament pocs-, amb els seus mitjans tractar d'oferir una imatge el més raonada possible del que ha estat el desenvolupament pressupostari durant eixe exercici, mirar quines coses s'han fet bé, quines coses s'han fet malament, quines coses són irregulars, i a partir d'ahí oferir una imatge, ¿val?
La imatge està oferida, la imatge és prou aclaridora d'algunes qüestions, i en altres en canvi no arriba a aclarir-se el que es planteja.

És cert -i això ho van reconéixer tots els grups en la mateixa presentació i és una qüestió que és de justícia reconéixer- que n'hi ha hagut una millora en la gestió del pressupost de La Generalitat en els últims dos o tres anys.
Quan parlem de millora no és que s'hagen gastat millors els diners, ¿val?
, estem parlant que els diners que n'hi ha s'han gestionat millor comptablement, és a dir, n'hi ha hagut menys problemes comptables dels que n'hi havia fins eixe moment, no s'han amagat diners -per a entendre's- en la caixa, ¿eh?
, les factures no s'han amagat en la caixa per a anar desplaçant les despeses a altres exercicis i, per tant, dissimular comptablement una situació que era d'absoluta ruïna i ara s'ha hagut de traure a la llum no només per la bona gestió que s'ha fet en eixe sentit sinó també, sobretot, per les imposicions que des de Madrid ens han vingut que per a rebre diners calia traure les factures que estaven amagades en els calaixos, ¿val?

Això ha provocat una millora però eixa millora no ha fet que n'hi hagen, continuen havent-hi irresponsabilitats comptables en la modificació dels pressupostos una vegada aprovats -una cosa que assenyala la sindicatura- i, després, una sèrie de qüestions que han de vore, primer, amb irregularitats, i jo vaig a citar les tres que entenc que són més importants i que estan citades explícitament per l'informe de la sindicatura, que és el tema CIEGSA; el tema de l'hospital general que presentava uns informes, perdó, uns resultats positius i que, després de l'informe de la sindicatura, resulta que són negatius; i, després, el tema de les contractacions i les incidències que es troben d'irregularitats en les contractacions.

N'hi ha un problema greu, la sindicatura afirma que té dificultats per controlar, per exemple, les despeses del capítol I, que té dificultats per a fer una adequada fiscalització de les contractacions perquè no disposa de mitjans suficients, i la sindicatura també ha indicat en este informe de fiscalització que n'hi ha un problema molt greu que és el problema del deute públic i que s'ha de corregir, sobretot partint del sistema de finançament.

Per tant, el que haguera sigut responsable, i és el que, almenys, des del meu grup hem tractat de fer i -crec- també, en alguna mesura, la resta dels grups, és no simplement dir a la sindicatura: Â«has fet el treball béÂ», sinó que com a responsables que som del treball de la Sindicatura de Comptes el que es tractava és d'anar un pas més enllà i dir: ¡val!
, el treball està ben fet, n'hi ha tota una sèrie de problemes en el funcionament de la mateixa sindicatura i en el funcionament de La Generalitat i, per tant, el que cal és fer una sèrie de recomanacions perquè, si no, el que hem fet els diputats respecte a la sindicatura és senzillament estar seguts, escoltar el que ens diu el síndic, aplaudir-li i aplaudir amb ell els comptes de La Generalitat.

Per tant, nosaltres plantejàvem una sèrie de qüestions -que entenem que són molt importants- i vaig a referir-me a algunes d'elles que -entenem- haurien d'haver sigut incloses per a poder donar el vistiplau a l'informe de la sindicatura; per exemple, informes especials sobre qüestions concretes que hem tingut problemes greus: CIEGSA, Fira València, el pla d'habitatge, són tres qüestions que la sindicatura remarca la dificultat i les irregularitats que es troben i que, almenys, des de Les Corts caldria que demanaren que la sindicatura poguera fer informes especials sobre eixes qüestions.

Una qüestió que és molt important, i és una qüestió que depén de Les Corts, i és comprometre's a incrementar el pressupost de la Sindicatura de Comptes perquè puga dotar-se dels mitjans suficients per a fer este tipus d'informes i, sobretot, fer auditories operatives que són impossibles de fer, especialment, sobretot controlar de forma més eficient els contractes, distingir entre els contractes que són més opacs i els que són més transparents i, per tant, incidir més en els més opacs que és on es generen problemes, i també en la qüestió de la fiscalització del capítol I.

I, finalment, elaborar un informe especial -i això em semblava molt important- sobre el deute públic valencià amb l'objectiu de determinar el seu origen i avaluar les conseqüències del sistema de finançament autonòmic, d'una banda, per a establir una visió preliminar sobre quina part del deute és problema del dèficit de finançament i quina part és un problema de gestió comptable irregular que seria la part que hauríem de denunciar com a il·legítima i, per tant, renunciar a pagar-la en el futur.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gràcies, senyor Torró.

Grup Parlamentari Compromís.

Senyora Mollà té la paraula.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies.

Senyories, la nostra postura sempre ha estat molt clara: la sindicatura pot fer més del que fa, i no perquè no tinga voluntat de fer sinó perquè compta amb les eines legals suficients com per a desenvolupar una tasca major; ara bé, es troba, per un costat, amb una mancança clara de mitjans materials i humans per a desenvolupar eixa tasca amb garanties i, per una altra, per una discussió de fons que sempre hem tingut -i hem mantingut- amb el síndic de Comptes respecte a la capacitat que té la mateixa sindicatura, al marge del que diu i que és competència del Tribunal de Comptes, a desenvolupar una acció proactiva positiva per a una major fiscalització demanant, ¡clar que sí!
, que se li traspasse eixes competències, però està regulada en la llei eixa capacitat de demanar al Tribunal de Comptes que siga la mateixa sindicatura que inicie uns tràmits d'investigació molt més enllà del que fa en l'informe de fiscalització.

Doncs, bé, si tenim una discrepància evident amb el síndic respecte a esta qüestió última, el que sí que està clar -i compartim la majoria de l'oposició en Les Corts- és que la sindicatura ha de tindre les eines suficients per a desenvolupar una millor i major tasca de fiscalització, cosa que no té actualment, cosa que hem esmenat i hem practicat iniciatives per millorar les condicions de la sindicatura i que el Partit Popular amb la seua majoria ha imposat el Â«noÂ».

¿Per què?
Doncs, ha imposat el Â«noÂ» per qüestions molt evidents, perquè al govern del Partit Popular no li agrada que el fiscalitzen perquè, efectivament, si el fiscalitzen passen coses com que s'evidencien una sèrie d'irregularitats, algunes d'elles, fins i tot, que han acabat sent subjecte a instruccions judicials, que estan sent instruïdes a nivell judicial, que efectivament eixes instruccions s'estan avalant -bona part d'elles- amb informes de la sindicatura, amb indicacions o alertes que feu la sindicatura en els seus respectius informes de fiscalització dels comptes de La Generalitat però que sempre ha quedat amagat en una dialèctica políticament correcta al nostre parer.

Este informe, el del 2013, no s'escapa d'indicar irregularitats, no s'escapa d'esta sensació que els diners públics han tingut un ús com a poc digne de ser estudiat amb profunditat.
Ja s'han indicat alguns casos que són prou escandalosos i repetits en el temps.

En els diferents informes de la Sindicatura de Comptes s'assenyalen les irregularitats identificades en CIEGSA, en Fira València, en les ajudes a l'habitatge.
Este any s'introdueix com a novetat i no se salva de la crítica en les irregularitats en la comptabilitat i en el control de les factures de la caixa fixa; caixa fixa que, per cert, està condemnat el govern valencià a entregar la documentació a Compromís malgrat el seu recurs.

L'obscurantisme lligat a diners públics, lligat a factures o a descontrol de la gestió pública doncs tots sabem al que pot conduir, i és a una nova instrucció d'estes tan nombrosos com el mateix síndic de Comptes va mencionar en la seua compareixença, que n'hi havien sigut moltíssims els requeriments judicials que havien tingut per a comparéixer i explicar les irregularitats que sembla que el govern del Partit Popular ha fet dels diners públics en diferents casos.

Doncs, bé, este informe no és menys que altres, i si altres han comportat instrucció de causes, altres han sigut dignes que avançàrem, encara que fóra en altres instàncies, en una major investigació al respecte, fiscalització -diguérem-, no entenem per què si ja és una evidència que els informes posen punts sobre aquelles qüestions on cal situar el focus de la fiscalització, si nosaltres com a Corts Valencianes tenim, tots i cadascun de nosaltres, sustentem o no el govern, l'obligació de fiscalitzar l'acció del govern, no entenem per què no es poden aprovar unes iniciatives que aprofundixen més enllà sobre aquells casos on n'hi hagen detectat irregularitats que són alarmants i que es posen com a menció especial en l'informe de la sindicatura.

¿Per què no se li pot donar continuïtat a la labor de la sindicatura que té capacitat perquè allà on ha passat el focus de l'atenció de les irregularitats s'elaboren informes concrets al respecte, siga per a, efectivament, si eixes irregularitats s'han comés violant les lleis es pose als responsables polítics davant de la justícia i es faça el retorn dels diners que corresponguera, i siga per si s'han fet bé i simplement han sigut irregularitats en la comptabilitat o en qüestions purament administratives doncs que es puga millorar l'acció administrativa i de la compatibilitat.

Crec que dir que no, de nou, a les propostes de resolució de l'oposició és un gran error.
També és cert que l'any que ve se farà un informe de la sindicatura del 2014, segur que hi haurà irregularitats, però no hi haurà un no a propostes de resolució que vagen a aprofundir en major investigació d'eixes irregularitats dels diners públics, senyories, que són diners públics.

El senyor president:

Gràcies, senyora Mollà.

Per part del Grup Parlamentari Socialista té la paraula el senyor Rubio.

El senyor Rubio Martínez:

Señor presidente.

Señoras y señores diputados.

La verdad es que no sé si leer lo que me ha dejado escrito mi compañero, que no puede estar presente para explicar el voto, porque veo que no hay un interés muy exhaustivo de conocer exactamente lo que los grupos de la oposición decimos.
Pero bueno, no les voy a privar del contenido ya que se ha hecho un trabajo.

El Grupo Parlamentario Socialista hemos votado en contra del dictamen de la comisión de economía sobre el informe de fiscalización de la cuenta general de La Generalitat correspondiente al año 2013.
Ya anunciamos en su momento que no se trataba de que rechacemos el contenido del informe, el cual valoramos positivamente.

Nuestro voto en contra se debe a que nos parece insuficiente, ya que la mayoría del Grupo Parlamentario Popular impidió que se aprobase una resolución solicitando a la sindicatura que realizase una fiscalización más detallada, para lo que proponíamos dotarla de más medios humanos y materiales.

Durante la presente legislatura hemos conocido, a raíz de una investigación de la Comisión Europea, la noticia del falseamiento de las cifras de déficit presupuestario y la ocultación de gasto, fundamentalmente de carácter sanitario, que fue mantenido al margen de la contabilidad y, lo que es más importante, al margen del circuito de control administrativo, tal como este grupo ha denunciado desde hace años.

El afloramiento masivo del mismo para ser satisfecho con cargo a los préstamos del estado y su aplicación al presupuesto de ejercicios posteriores al año en que se realizaba exigió efectuar un análisis exhaustivo de la evolución de los gastos de La Generalitat en el periodo 2009 a 2014, de modo que sea posible determinar el importe real del volumen de obligaciones reconocidas cada año y en cada programa presupuestario.

El último informe de la sindicatura avanza en esta cuestión al presentar diversas correcciones del gasto sanitario que permiten determinar la verdadera evolución del mismo en los últimos años y muestran cómo en el año 2014 fue inferior al 2009 en más de 1.
200 millones de euros, pero no es suficiente con ello, tendríamos que tener información más precisa de lo ocurrido en cada programa de gasto sanitario a fin de conocer en qué partidas se han producido esos recortes.

Unos datos que habríamos de tener para el gasto sanitario y, también, para el resto de programas del presupuesto, pero la propuesta que planteamos en este sentido fue rechazada en comisión por el Partido Popular.

Igualmente proponemos realizar un análisis detallado de la deuda financiera de La Generalitat y de todas las entidades dependientes de ella a lo largo de los todos estos años del gobierno del Partido Popular, así como del proceso de asunción de deudas de dichas entidades por parte de la administración autonómica en los últimos años.

Queremos conocer cuál es el origen de las cargas financieras que soporta La Generalitat, a qué gasto se encuentra ligada y si el endeudamiento contraído se habría podido moderar con una gestión más eficiente y menos centrada en la promoción política y el autobombo.

Asimismo, planteamos una supervisión permanente del proceso de reorganización del sector público empresarial y fundacional de La Generalitat, elaborando los informes específicos sobre la situación económico-financiera de todos los entes suprimidos o fusionados en el momento previo a su desaparición y recopilando la información precisa para asegurar que es posible contrastar los datos correspondientes a los nuevos entes con aquellos que fueron suprimidos o fusionados.

Nos preocupa que el proceso de reestructuración del sector público empresarial se salde en medio de la más absoluta opacidad.

Debemos conocer en qué situación económico-financiera se encontraban los entes que han desaparecido, qué deudas concretas han sido asumidas por la administración, cuál es el origen de las mismas y si se encontraban o no registradas correctamente, así como contabilizadas.

A fin de conocer cuál es la situación de las cuentas públicas autonómicas y determinar su viabilidad, proponíamos llevar a cabo un examen de la evolución de los compromisos de pago con cargo a ejercicios futuros desde la llegada del PP al gobierno autonómico hasta la actualidad, examinando tanto los asumidos por La Generalitat, como los correspondientes a las entidades dependientes de ella.

El análisis debe efectuarse sobre la base de criterios homogéneos, evitando la ruptura de la serie provocada por el cambio de criterios contables a partir de la cuenta general de 2010 que define de un modo diferente el procedimiento para calcularlos.

Como parte del mismo, exigíamos confeccionar un escenario financiero para los próximos cinco años que ponga de manifiesto cómo afecta a las cuentas públicas la adhesión de La Generalitat a los mecanismos de préstamos a las propias comunidades autónomas que ha puesto en marcha el Gobierno de España, así como la repercusión que puede tener la caducidad de las medidas aprobadas en el último Consejo de Política Fiscal y Financiera.

En definitiva, señorías, nuestra propuesta de resolución demandaba conocer cuál es la herencia que un gobierno opaco e incompetente va alegar a quien elijan los valencianos y las valencianas en las urnas el próximo mes de mayo.

La oposición del PP valenciano a que la Sindicatura de Cuentas profundizase en las tareas de fiscalización que lleva a cabo es el principal motivo de nuestro voto en contra.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.
.
.
gràcies, senyor Rubio.
(Remors)

Senyories.
.
.

Grup Parlamentari Popular, senyor Ibáñez, té la paraula.

Señorías.
.
.

El senyor Ibáñez Bordonau:

Gracias, señor presidente.

Señorías.

Señor Rubio, a pesar de que lo ha leído, ha levantado el ánimo de su grupo y creo que eso… que eso siempre es bueno.
(Remors)

Se ha comentado aquí que lo que realmente es difícil es justificar el voto Â«síÂ» a esta propuesta.
Y yo creo que lo que realmente es difícil es justificar el Â«noÂ», porque aquí lo que se está votando es el informe de la Sindicatura de Cuentas a la cuenta, en este caso, del año 2013.
Por lo tanto, no es nada complicado.

Es decir, nosotros mismos, a pesar de lo que ustedes dicen que dice el informe, creemos que es positivo votar que sí, por supuesto.
Pero por una cosa muy sencilla, y es porque nosotros creemos en la autonomía, en la independencia de la Sindicatura de Cuentas.
Nos creemos las instituciones, señorías, y, por lo tanto, no tenemos nada que alegar, no tenemos nada que decirles.

Señoría, se dice: Â«No, es que no les gusta que les fiscalicen.
Â» Eso es falso, tremendamente falso, señorías.
Este es el primer informe de fiscalización que se publica en España; siempre, el de la cuenta general de la Comunidad Valenciana es el primer informe de fiscalización que se publica en España.

Pero es que, además, sí que somos el primer parlamento que ponemos los informes de fiscalización y de auditoría al servicio de la cámara, los primeros.
Y esta vez, además, con una particularidad, y así lo recoge el propio informe fiscalización, que somos la primera comunidad autónoma que fiscaliza, además, su sector público.
Por lo tanto, no es que no nos guste que nos fiscalicen, estamos encantados de que lo hagan, pero además siendo los primeros, dando ejemplo, señorías.

Este informe, además, refleja dos cuestiones fundamentales bajo mi punto de vista, el primero es el cumplimiento estricto de la legalidad, como no podía ser de otra forma, y el segundo es la gestión, una gestión mucho más transparente, más pública, con más oportunidades, con mayor información financiera y mucho más eficiente.

Del cumplimiento de la legalidad, señorías, habla precisamente la página 19 de ese informe, donde remarca de una forma clara la ausencia de responsabilidad contable.

Sobre la gestión, eficiente y ordenada, sí que hay que señalar algunas cuestiones.
En primer lugar, en los últimos cuatro años las recomendaciones de la Sindicatura de Cuentas han descendido un 60% sobre las cuentas de La Generalitat.
Un 60% han descendido las recomendaciones.

Pero si hablamos de gestión presupuestaria, tenemos que ese año, en el año 2013, que es el que estábamos hablando, el resultado presupuestario ha mejorado un 45% respecto al año anterior y es este año el mejor resultado presupuestario de toda la legislatura.

Si hablamos también de gestión y de transparencia, podemos decir que más del 83% de las cantidades contratadas han sido en procedimiento abierto y solo poco más del 6%, en procedimientos negociados.

Señorías, la apuesta por la transparencia también se ve reflejada en este informe.
Cuando, además, el propio síndico en comisión ya indicó que el registro unificado de facturas ha tenido un resultado satisfactorio y un indudable avance a la hora de controlar las facturas.
No hay facturas en el cajón, y así lo dijo el propio síndico de Cuentas.

Se ha hablado aquí, yo creo que erróneamente, sobre la utilización que se hace de modificaciones de crédito.
El informe de la sindicatura habla de cuatro modificaciones de crédito -cuatro, página 43, cuatro modificaciones de crédito-, y todas ellas, producto de los mecanismos extraordinarios de financiación, producto de la inyección de liquidez que el Gobierno de España dio a esta comunidad mediante el FLA y mediante el pago de proveedores.

Señorías, esta comunidad, y así se constata, es la que más ha contribuido a la reducción del sector público de todas las comunidades autónomas.

Esta comunidad ha sido la que mayor reducción de déficit público ha experimentado de todas las comunidades autónomas, un 44% de reducción.

Esta comunidad, señorías…, la reducción en toda la legislatura ha sido en cuanto al déficit de cerca del 56%, siendo, sin ninguna duda, la Comunidad Valenciana la que más ha contribuido a la reducción del déficit del estado, un 60%.

Señorías, votar en contra de este informe es votar en contra de la reducción de déficit, del control de gastos, del pago a proveedores o de un cambio en el modelo de financiación, al que también se hace referencia en el mismo.

Señorías, este informe solo se puede votar a favor, porque creemos en la autonomía y en la independencia de la Sindicatura de Cuentas.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gràcies, senyor Ibáñez.

Dictamen de la Comissió de Reglament sobre la proposta de reforma del Reglament de Les Corts per a la modificació dels articles 45.
2 i 112 i la inclusió d'un títol XV bis, Â«Del parlament obertÂ», presentada pel Grup Parlamentari Popular (BOC número 318).
Debat i votació

El senyor president:

Passem al punt 18 de l'ordre del dia, que és el debat i votació del dictamen de la Comissió de Reglament sobre la proposta de reforma del Reglament de Les Corts per a la modificació dels articles 45.
2 i 112 i la inclusió d'un títol XV bis, Â«Del parlament obertÂ», presentada pel Grup Parlamentari Popular.

Per a la presentació del dictamen de la comissió, té la paraula l'il·lustre diputat Alfredo Castelló.

El senyor Castelló Sáez:

Gràcies, president.

Il·lustres senyories.

Em correspon, com a membre de la Comissió de Reglament i per acord unànime d'esta, realitzar la presentació del dictamen de la comissió sobre la proposta de modificació dels articles 45.
2 i 112 i la inclusió d'un títol XV bis anomenat Â«Del parlament obertÂ».

Esta proposta de modificació va ser presentada pel Grup Parlamentari Popular el 4 de novembre de 2014 i tramitada per la mesa de la cambra el dia 11 de novembre.
Va ser publicada en el Bolletí Oficial de Les Corts número 288, de 19 de novembre, i aprovada per Les Corts en la reunió celebra el dia 26 de novembre.

La mesa de la cambra, en la reunió del dia 2 de desembre de 2014, de conformitat amb el que establix l'article 125.
6 del Reglament de Les Corts, va acordar la remissió a la Comissió de Reglament i la reobertura d'un termini per a la presentació d'esmenes pels diputats i diputades i grups parlamentaris.
Este termini per a la presentació d'esmenes va finalitzar el 23 de gener de 2015.

Les esmenes presentades van ser tres esmenes a la totalitat amb text alternatiu presentades pel Grup Parlamentari Socialista, Compromís i Esquerra Unida.

Les esmenes parcials presentades van ser 30, que corresponen: 12 al Grup Parlamentari Socialista, 13 a Compromís i cinc a Esquerra Unida.

Les tres esmenes a la totalitat van ser rebutjades pel ple de la cambra el passat 28 de gener de 2015.

Rebutjades les esmenes a la totalitat, la mesa de la Comissió de Reglament, en la reunió del dia 3 de febrer de l'any en curs, va realitzar l'ordenació de les 30 esmenes parcials que va ser publicada en el Bolletí Oficial de Les Corts número 313, de 9 de febrer.

La Comissió de Reglament es va reunir el 16 de febrer per a emetre el dictamen que hui presente a les seues senyories i que va ser publicat en el Bolletí Oficial de Les Corts número 318, de 25 de febrer.

En la discussió en comissió es van aprovar 11 esmenes d'aproximació, demostrant que la voluntat d'arribar a acords era real.

Hui, encara n'hi han esmenes transaccionals que milloren substancialment el text aprovat en comissió.

S'introduïx la possibilitat d'escollir ciutadans o entitats socials per part dels grups tant en la Comissió de Peticions, com en la nova comissió de participació ciutadana per a la seua compareixença; donar veu als promotors de les iniciatives legislatives populars en comissió abans de la seua presa en consideració, donar contingut al portal de transparència de Les Corts dins del reglament i, finalment, establir la possibilitat de fer esmenes ciutadanes a iniciatives legislatives, mitjançant un nou procediment.
És un (inintel·ligible) .
.
.
de reforma del reglament, senyories.

El parlament obert es fa realitat més que mai, amb millores de participació ciutadana i de transparència que ens situen en l'avantguarda dels parlaments autonòmics.
No hi ha un altre que aposte més per la participació ciutadana que les nostres Corts.
I el realment important és que és obra de tots, obra del diàleg, del consens i l'acord final.

Volia donar les gràcies als diputats intervinents en este punt.
Al senyor Guillén, i també, i molt especialment, al senyor Ferri i senyor Blanco, amb els que he tingut interessants debats i negociacions amb la finalitat de fer un reglament més participatiu, un parlament obert i una democràcia millor.
També als senyors Ibáñez i Bellver, del meu grup, per la il·lusió que posàrem des del primer moment en aquesta tramitació.
També a la meua companya, la senyora Vidal, per la seua participació en comissió.

Però en esta última intervenció d'esta legislatura les meues paraules és de justícia que vagen al meu company Rafael Maluenda, en esta reforma del reglament, per l'esforç, la flexibilitat i la mentalitat oberta demostrada, i en general per la seua trajectòria, que ha sigut, pense i pensem tots, a més de llarga, una trajectòria impecable i brillant en estes Corts.

Pense que el PP sempre tindrà un deute amb vosté, però Les Corts també el tindran.
I jo segurament més que ningú.
Gràcies, mestre.
Gràcies al meu grup per tot.
Gràcies, senyories.
Gràcies, president.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Castelló.

Senyories, he de comunicar als grups parlamentaris que s'ha redactat i s'ha fet arribar a esta mesa una esmena transaccional, que ve signada pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, el Grup Parlamentari Compromís i el Grup Parlamentari Popular i, només a efectes de tramitació, pel Grup Parlamentari Socialista.
Esta esmena ja està a disposició de tots els grups.

Bé, per a fixació de posició dels diferents grups parlamentaris, en primer lloc, i en representació del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, té la paraula l'il·lustre diputat Ignacio Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Senyories, este matí parlàvem del càncer de la política, que és la corrupció, i jo plantejava la necessitat de mesures de control, de transparència i de participació.
Doncs bé, de manera sorprenent, perquè no ho esperàvem a estes alçades de la legislatura, i a tenor de l'actitud que ha mantingut la majoria parlamentària del Grup Popular, hui podem dir satisfets que peguem un xicotet pas endavant en mesures de participació i de transparència en estes Corts.

I des del Grup d'Esquerra Unida manifestem la nostra satisfacció.
Perquè sempre hem sigut una formació política responsable, que ha fet propostes constructives, que ha volgut arribar a consensos, que ha tingut voluntat de diàleg.
El problema ha sigut el frontó, colpejant-nos una i altra vegada contra la insensibilitat, contra la falta d'interés per part del grup majoritari, d'escoltar el que nosaltres podíem proposar, que moltes vegades era allò que la ciutadania organitzada ens havia fet arribar.

Nosaltres hem volgut ser sempre l'altaveu de les lluites socials, la corretja de transmissió dels ciutadans i de les ciutadanes que patixen problemes molt greus i que s'associen per tal de combatre'ls.

Nosaltres hem portat propostes i crítiques també dels sindicats de classe, dels moviments socials, dels moviments ecologistes, de les plataformes ciutadanes, sobretot en esta època de retallades, de drets i de serveis públics.
Però una i altra vegada, tant d'eixes associacions i organitzacions, com nosaltres, com a representants de la ciutadania en estes Corts, topàvem amb una actitud que no podíem qualificar més que d'antidemocràtica.
Perquè la democràcia no solament és el govern de la majoria, sinó també el respecte a les minories i al paper que les minories juguen en un parlament que és plural, com és plural la societat.

I ens hem fartat de fer propostes.
Una d'eixes propostes la vam fer fa més de dos anys i mig al fil d'un debat sobre la reorganització de les comissions parlamentàries.
En aquell moment el Grup Popular va carregar-se contra el nostre criteri, contra la nostra opinió i contra el nostre vot, comissions tan importants com la de polítiques d'igualtat i dona, drets humans i tercer món i política lingüística.
I nosaltres no sols ens oposàvem a aquella maniobra, sinó que a més a més plantejàvem propostes innovadores, i diguérem: és el moment d'obrir el parlament a la ciutadania, que les Corts Valencianes puguen donar cabuda a la ciutadania organitzada, que s'escolten veus diferents a les dels diputats i diputades, que puguem tindre una permeabilitat necessària per a entroncar amb la voluntat de la ciutadania de ser tinguda en compte.

Jo vaig fer la proposta de reformular la Comissió de Peticions i convertir-la en una comissió de peticions i participació ciutadana, on a més a més no hi hagueren vetos, no hi hagueren filtres, on no s'imposara la majoria d'un grup, en estos moments del Grup Popular, a partir de demà d'altres grups parlamentaris, per a impossibilitar que poguera estar representada directament i poguera donar la seua opinió una part de la ciutadania organitzada.
Vam fer eixa proposta i, evidentment, vam rebre, com sempre, el menyspreu, el rebuig, jo crec que en el fons la incomprensió del Grup Popular que no està acostumat, que no està acostumat, i que hui fa una excepció -benvinguda siga- a escoltar i atendre les propostes de la resta de grups.

Doncs bé, hem tingut una altra ocasió de fer eixes propostes.
Eixa ocasió ha sigut la proposta presentada pel Grup Popular de reforma del reglament, que sota al títol ampul·lós, pretensiós, grandiloqüent de Â«parlament obertÂ» va plantejar simplement una participació ciutadana molt limitada amb vetos i amb filtres, només en els procediments legislatius i a més a més sempre controlada per la majoria d'una comissió que decidiria qui compareixia i qui no compareixia per a poder donar la seua opinió en directe en estes Corts.

I nosaltres en el debat de totalitat inicial vam dir, Â«no anem a oposar-nosÂ».
Coherentment amb la nostra posició responsable i constructiva, anem a abstindre's i anem a fer propostes de millora, anem a fer esmenes.
I vam dir, com tantes altres vegades, que ens agradaria que el Grup Popular estiguera disposat a considerar-les, que el parlament poguera fer la seua funció deliberativa.

Sincerament, no hi ha cap esperança, perquè han sigut tantes ocasions, ho hem intentat en tantes lleis, i mai ha sigut possible, que ens ha sorprés que esta vegada sí.
I els felicitem.
Els felicitem perquè el text resultant quasi està més prop de la nostra proposta de fa tres anys que de la proposta del Grup Popular, i ara veig com assentixen alguns dels seus portaveus.

Efectivament, està molt més a prop de la nostra filosofia de participació directa sense filtres i sense vetos i de la proposta de transparència, que ha inspirat moltes de les nostres propostes, i que hem d'agrair a l'aportació fonamentalment del diputat de Compromís, Fran Ferri, està molt més a prop de la nostra vocació de transparència i participació, que de la pràctica, de l'actitud i de la filosofia que ha inspirat l'actuació del Grup Popular.

Doncs bé, la reconeixem com a pròpia.
Al final, el text transaccionat és nostre també.
No és totalment nostre, però és nostre, compartit amb altres grups parlamentaris.
I estem satisfets.
Per què?
Perquè va ser revolucionari poder escoltar la veu de la ciutadania en directe en estes Corts.
I a més a més que no depenga de que una majoria òbriga o tanque el puny.
Que tinguen dret només amb que un grup parlamentari propose la seua compareixença, tant per part dels peticionaris com per part de les persones, experts o entitats socials que vullguen dir alguna de les coses que tinguen a aportar en els procediments legislatius.

En principi es limitava la participació als procediments legislatius; ara ja no, ara pot versar sobre qualsevol matèria, perquè el dret de petició no té excepcions.
En principi hi havia un filtre, que en el fons era un veto, que era la disposició de la majoria de la mesa de la comissió o de la comissió mateixa a aprovar la compareixença de determinades persones o entitats.
Ara no, ara sabem que no.
Que vostés podran portar ací a Lo Rat Penal, a la Real Acadèmia de Cultura Valenciana o a qui vullguen, i estan en el seu dret.
I nosaltres portarem a Acció Cultural del País Valencià, a Escola Valenciana, als sindicats de classe, als moviments ecologistes, a qui vullgam també.
I podrem escoltar totes les veus.
La simfonia coral, que és la que s'escolta cada dia als carrers, estarà present a estes Corts.

I per això ens alegrem.
De la mateixa manera que ens alegrem que es puguen presentar esmenes ciutadanes als projectes de llei.
Que no solament vinguen a nosaltres a portar-nos les seues propostes, sinó que a més a més es puguen registrar i puguen dir que són seues.
I que una plataforma ciutadana, un sindicat, qualsevol organització puga dir Â«estes són les meuesÂ», les nostres esmenes a un projecte, a una proposició de llei.
I després qualsevol grup les podrà fer seues, i a més a més no podrà transaccionar, no podrà modificar eixes esmenes sense el consentiment de l'entitat social que les ha proposat.
I hem barallat en la negociació perquè això siga possible.
De la mateixa manera que tindrà un portal de transparència on la gent podrà fiscalitzar, podrà conéixer la realitat econòmica i de treball d'estes Corts Valencianes.
I d'eixa manera esperem que puguen acabar amb algunes pràctiques que nosaltres sempre hem denunciat i hem discutit, perquè volem transparència, el millor antídot contra la corrupció i la millor recepta per a recuperar la confiança de la ciutadania en les institucions.

Per totes eixes raons, vull felicitar la resta de portaveus dels grups parlamentaris que en este debat han aportat jo crec que tot el seu esforç i tota la seua bona voluntat.
Nosaltres, com dic, estem satisfets.
És una norma que pràcticament comença i acaba el seu efecte ací dins.
És una llàstima, ojalá, tant de bo haguérem tingut l'oportunitat de pactar, d'arribar a consensos i acords amb altres lleis que tenen un àmbit d'actuació, un àmbit d'aplicació molt més ample, que s'apliquen sobretot a la societat.
Comencem simplement per una, que el seu àmbit d'aplicació es restringix a este hemicicle i a les seues comissions, però nosaltres representem la societat i esperem que prompte irradie eixa voluntat de consens a la resta de les normes i de les lleis que facen en estes Corts.

Senyories, estic convençut que la legislatura que començarà a partir del mes de juny serà molt millor, molt més profitosa, serà la legislatura del canvi.
Tindrem un parlament plural, amb una majoria democràtica, que crega en el País Valencià, en els drets de la classe treballadora, en els serveis públics i en la necessitat de protecció social.
I que Esquerra Unida serà determinant en eixe canvi.

M'alegra acabar la meua última intervenció en esta legislatura, que no ha sigut tan positiva, donant el nostre suport a una norma que ha pogut ser pactada i que avança eixos temps que vindran després de la derrota electoral del Partit Popular.

Jo, en esta legislatura, com tots els meus companys i companyes, he intentat treballar de valent per a representar els interessos de la majoria social, dels treballadors i les treballadores, de la ciutadania que ha patit retallades i agressions als seus drets.

Estic molt satisfet perquè sempre he defensat allò que crec, sempre he actuat i he parlat d'acord amb les meues més profundes conviccions.
I amb les mateixes continuarem treballant ací a partir del mes de juny.
Espere que en un nou clima de diàleg, de concòrdia i busca d'interés general.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gràcies, senyor Blanco.

En representació del Grup Parlamentari Compromís, l'il·lustre diputat Fran Ferri, té la paraula.

El senyor Ferri Fayos:

Senyories.

Senyor president, gràcies.

Des de l'inici de la tramitació d'esta reforma del reglament, des de Compromís ens hem mostrat oberts a intentar aprofitar esta xicoteta oportunitat per a millorar el reglament molt deficient, per a millorar un reglament aplicat i vulnerat de manera arbitrària en estes Corts.

La proposta inicial partia d'un punt totalment allunyat del que defensàvem des de Compromís com a eines de participació.
Per això vam qualificar la proposat d'insuficient i vam plantejar tota una proposta, una esmena a la totalitat.
Una esmena a la totalitat on dibuixàvem un model de parlament obert, sensiblement diferent al que ens proposava el Partit Popular.

Mentre el Partit Popular apostava a recloure la participació ciutadana en una única comissió, nosaltres plantejàvem que la participació havia de ser transversal a través d'un tràmit d'audiència ciutadana en totes les comissions.

Mentre el Partit Popular apostava per decidir les compareixences a través de la majoria parlamentària, nosaltres plantejàvem que havia d'haver-hi una garantia d'un mínim de compareixences decidides pels diferents grups parlamentaris.

Però no només això.
També plantejàvem el dret de compareixença d'aquells experts que no hagueren tingut suport de cap grup parlamentari.
Partíem de posicions molts diferenciades, perquè des de Compromís enteníem que calia ser molt més ambiciosos a l'hora de plantejar mecanismes de participació ciutadana.

I un bon exemple són les esmenes ciutadanes.
Les esmenes ciutadanes permetrien que la ciutadania poguera participar en la tramitació de les lleis presentant les seues pròpies esmenes al text, bé directament, bé a través d'una associació o a través d'un ajuntament.

Es tracta d'obrir la porta perquè la ciutadania s'implique en millorar les proposicions i projectes de llei que passen per esta cambra.
I tal i com els indicava en la comissió, les esmenes ciutadanes que proposem des de Compromís no naixen del plantejament tradicional sobre participació ciutadana, no naixen d'identificar una demanda de participació per part de la ciutadania que cal satisfer o calmar.
Naixen de la constatació que els mètodes i procediments tradicionals han perdut legitimitat, naixen de l'evidència que tenim òrgans polítics com estes Corts, que podrien prendre millors decisions si deixaren major espai a la ciutadania i a la societat organitzada.

Per això plantejàvem les esmenes ciutadanes en la nostra esmena a la totalitat, com també plantejàvem la participació directa dels promotors de les ILP durant la tramitació parlamentària, com també plantejàvem canvis en la tramitació de proposicions de llei de lectura única.

En definitiva, plantejàvem anar a eixes qüestions del reglament que no són coherents amb l'esperit d'obertura i participació ciutadana que es deia defensar en esta proposta.

També aprofitàvem esta reforma per a introduir elements de transparència en el reglament: l'obertura d'un govern o d'un parlament.
En definitiva, l'obertura de qualsevol institució pública va lligada a tres conceptes: transparència, participació i col·laboració.
No pot haver-hi participació sense transparència sobre allò que s'està participant.

I per això, la nostra esmena a la totalitat plantejava també tot un apartat de transparència, amb un catàleg d'informació que ha de fer pública esta institució respecte al seu funcionament, als seus comptes i la seua activitat, però també respecte als grups parlamentaris i cada un dels diputats i diputades.

Des de Compromís volem que cada ciutadà sàpiga quant ha treballat cada diputat i què ha votat en cada votació.
En resum, volem que se sàpiga quant guanyem, però també volem que se sàpiga què fem per a representar la ciutadania que ens ha votat.

Addicionalment, establim un mecanisme pel qual la ciutadania podria accedir a la informació que no constara originalment en el portal de transparència.

A banda d'això, també plantejàvem un espai de participació ciutadana que permetera enriquir amb propostes i suggeriments activitats d'estes Corts, i on els grups parlamentaris pogueren respondre a les demandes de la ciutadania.

En definitiva, la nostra esmena a la totalitat anava en la línia d'aprofitar esta reforma per a adaptar el Reglament de Les Corts a eixos tres principis: transparència, participació i col·laboració.
Més transparència amb tots els canvis que acabe de comentar, més participació amb unes audiències ciutadanes transversals a tots els temes i més col·laboració amb esmenes per part de la ciutadania i un espai de participació on podrien interactuar diputats i grups de la nostra societat.

Totes eixes aportacions que vàrem fer des de Compromís, evidentment, les vàrem traslladar a esmenes parcials.

I en este sentit, he de mostrar la meua satisfacció perquè en estes setmanes he pogut treballar per a buscar i acostar postures i introduir-hi aportacions amb els diferents grups de les Corts Valencianes.
I per això, he d'agrair tant el treball que ha fet el Partit Popular, amb el seu diputat Alfredo Castelló i Rafa Maluenda, que supose que serà el que eixirà a defensar el reglament, Ignacio Blanco o el senyor Guillén per part del Partit Socialista.
Lamentablement, açò hauria de ser la norma en el debat parlamentari, i en estes Cort és una excepció.

Des de Compromís creiem que senzillament hem complit amb la nostra obligació; la nostra obligació, en primer lloc, de ser capaços d'imaginar i traslladar un model alternatiu, perquè si no n'hi han models alternatius, no podem parlar de democràcia.

En segon lloc, creiem que hem complit la nostra paraula, la nostra obligació de plantejar eixe model amb propostes concretes i fer-ho amb ànim constructiu, buscant sumar voluntats a eixe model.

I en tercer lloc, creiem que hem complit amb la nostra obligació de ser coherents amb allò que defensem.

Per això hem arribat a un acord que ens permet introduir millores substancials en la proposta original.
Gràcies a la proposta de Compromís i al treball de negociació amb la resta de grups, podem aprovar una reforma del reglament que permeta la ciutadania presentar esmenes ciutadanes als projectes i proposicions de llei.

Gràcies a la proposta de Compromís i al treball de negociació amb la resta de grups, podem aprovar una reforma del reglament que contemple un capítol sencer dedicat a la transparència, amb un catàleg de publicitat activa i un mecanisme d'accés a la informació.

Gràcies a la proposta de Compromís i al treball de negociació amb la resta de grups, podem aprovar una reforma de reglament amb un espai de participació bidireccional on s'establisca un autèntic diàleg entre la societat i els seus representants.

Per tant, des de Compromís som conscients que no s'han introduït totes les nostres propostes.
Queda fora, per exemple, la nostra visió tranversal d'audiència ciutadana.
Som conscients que fins i tot les propostes que hem introduït no responen a allò que nosaltres teníem en un principi, al contingut literal de les esmenes inicials.
També som conscients que el que necessita este reglament no són reformes parcials, sinó necessitem un nou reglament parlamentari.

Però entenem que amb esta reforma, el punt de partida per a eixe nou reglament, que hauran de debatre estes Corts la pròxima legislatura, serà millor que el que teníem fins ara.

Per això, des de Compromís anunciem el nostre vot favorable a una reforma que no és la que nosaltres voldríem, però sí que és un millor punt de partida per a un nou reglament i que ens dotarà en la pròxima legislatura d'uns mecanismes per a fer que la ciutadania en la seua pluralitat, en la seua diversitat també estiga present en este parlament, no només pels grups parlamentaris, sinó també en la seua veu pròpia dins de les seues intervencions.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyor Ferri.

Fixació de posició del Grup Parlamentari Socialista.
Té la paraula l'il·lustre diputat Miguel Ángel Guillén.

El senyor Guillén Galindo:

Gracias, señor presidente.

Bien.
La reforma del reglamento que hoy aquí estamos debatiendo, la verdad es que compartimos, el Grupo Socialista comparte la finalidad que se ha aducido incluso por el Partido Popular para justificar la iniciativa.

Es verdad que no compartíamos para nada el texto inicialmente presentado, para nada.
Tampoco compartimos el momento que se ha elegido para presentar esta iniciativa y traerla aquí al pleno.
Es decir, no se debe, no es conveniente cambiar las reglas de juego al final del partido, como tampoco lo es a última hora presentar esas enmiendas transaccionales, sin prácticamente dar lugar a debate.

Pero, ¿por qué lo hacen?
Pues en cumplimiento del compromiso del presidente de La Generalitat en el debate de política general.
¿Dónde queda en el parlamentarismo la separación de poderes de Montesquieu?
¿Qué diría si levantara la cabeza y viera que es el presidente del ejecutivo el que nos está diciendo al legislativo cómo tenemos que ordenarnos internamente?
Saben ustedes que esta cámara dispone de la potestad de autoorganización, de autoreglamentación, por vía de su reglamento.
Estas injerencias externas del ejecutivo no deberíamos consentirlas.

Bien.
Inicialmente nuestra postura era contraria a la reforma.
Es verdad que se han hecho incorporaciones por todos los grupos.
Y, en este caso, pues, bueno, reconocer también cierta generosidad por parte del Partido Popular.
Eso nos lleva a abstenernos.
Sigue siendo sin ser nuestra reforma, aunque se haya mejorado, y nos vamos a abstener en ella.

Miren, compartimos, evidentemente, como no puede ser de otra manera, la necesidad de fomentar la transparencia y la participación ciudadana aquí en las Cortes en la labor parlamentaria.
Por eso, desde un primer momento hicimos enmiendas al texto.
Hicimos una enmienda a la totalidad que fue rechazada, y luego hemos presentado las enmiendas parciales.

Hemos cedido para llegar a acuerdos en todo aquello que nos ha sido posible, pero no se nos ha aceptado lo que para nosotros constituye un modelo diferente.
Por eso, lo que se ha incorporado no es suficiente, no es nuestra reforma.
Eso nos ha hecho llegar a seguir manteniendo nuestras enmiendas, sobre todo aquellas que consideramos que son las más importantes y que son las que no se han incorporado.

Sí que es verdad que hemos transaccionado, por ejemplo, para dotar a la mesa de mayor competencia en tema de transparencia y acceso a la información, en facilitar la comparecencia de los ciudadanos en la Comisión de Peticiones.
Hemos conseguido que se tenga que escuchar que pueda comparecer un representante de la Federación Valenciana de Municipios y Provincias cuando se trate de proyectos de ley que directamente les afecten.
O también destacar ese apartado concreto dedicado a las nuevas tecnologías.

Pero miren, a nuestro parecer, el texto que en su día presentó el Partido Popular sigue teniendo graves carencias.
Por ejemplo, presenta importantes deficiencias jurídicas.
Ya les decía yo en su día que parte del contenido de los artículos no dejan de ser una mera declaración de intenciones, que incluso ahora con la transaccional, en algún caso, se ve acrecentado, que sería más propio de una exposición de motivos.

Les digo que el propio texto que resulta que se ha presentado para la reforma que aquí se va a aprobar no guarda la debida coherencia y sistemática jurídica.
No encaja entre ellos mismos, entre esos preceptos, unos que se han ido superponiendo a otros, y todavía menos con el texto final del reglamento al cual se van a incorporar.

Ya verán en la próxima legislatura lo dificultoso que va a resultar la aplicación de este reglamento, cuando se incorpore lo que aquí se va a aprobar, esa comisión permanente no legislativa especial de participación ciudadana.
Si es que hasta el mismo nombre es insoportable de escuchar por lo largo y por lo incoherente.

He intentado hasta el último momento que es incorporara lo que para nosotros es fundamental, que se sustituya, que se suprima esta comisión, que vayan a las comisiones ordinarias.
Ahora hablaré de ello.
Por tanto, se ha constituido y se sigue manteniendo como un trámite excepcional que va a resultar de escaso resultado práctico.

Yo les decía, Â«hagamos cotidiano aquí lo que ya es ordinario fueraÂ»; representa una excentricidad esta comisión -ya lo verán.
Y, evidentemente, lo único que se ha pretendido con ella y con ese rimbombante nombre es una finalidad exclusivamente electoral, para hacer el énfasis en esa supuesta apertura a la ciudadanía que luego va a ser difícil de encauzar.
O ese sistema, digamos, de comparecencia de los alcaldes, que es totalmente innecesaria, tal y como estaba en el proyecto.

Y luego llamo la atención, y mañana tendremos oportunidad de volver sobre ello, de la contradicción existente entre el proyecto de iniciativa legislativa popular que ha presentado el propio Partido Popular aquí en esta cámara, que en el artículo 16 contempla la posibilidad de comparecencia de los…, de algún representante de la comisión promotora; posibilidad que en esta reforma reglamentaria se obvia.

Por eso, hemos mantenido algunas de nuestras enmiendas.
Y quiero hacer hincapié en dos de ellas.
Las que para nosotros hacen que nuestro modelo sea diferente al presentado por el Partido Popular, e incluso al que aquí va a salir en estos momentos.

Las comparecencias ciudadanas, que no nos cabe la menor duda de que se deben producir, hay que hacerlas de manera corriente y ordinaria.
Y ¿cómo se hace?
Siguiendo, por otro lado, el modelo comparado que existe en el derecho autonómico.
Todas las comunidades autónomas que han incorporado esta posibilidad, que si no me equivoco son siete comunidades autónomas, todas ellas, sin excepción, lo han hecho incorporándolo al procedimiento legislativo ordinario ante las comisiones legislativas ordinarias, introduciendo un nuevo trámite ante la comisión ordinaria, pero no creando una comisión extraña, rara y extravagante de difícil incardinación en el proceso parlamentario.
No será operativa, acuérdense de lo que ahora les comento.
El resto de comunidades autónomas que lo han hecho, vía comisión ordinaria, no esta excepcionalidad que aquí se ha planteado.

También nosotros en nuestras enmiendas iba el hecho de que determinadas comparecencias la minoría pudiera imponerlas, con un límite de número máximo para que no se utilice un abuso de manera retardante o dilatoria.

Y teníamos establecido también un límite…, en nuestra enmienda proponíamos un límite máximo de un tiempo de un mes para que tengan lugar las comparecencias informativas, de manera que no se dilate en exceso la tramitación de una ley.
En todo caso, sería, como mucho, un mes más, establecimiento de un sistema riguroso de plazos.

Pues bien, uno de los principales pilares de nuestra reforma, que la comparecencia informativa sea vía comisión legislativa ordinaria, no se nos ha aceptado.

El otro pilar, la posibilidad… Si tanto queremos abrir este parlamento a la ciudadanía, demostrémoslo con los hechos, demostrémoslo andando.
¿Cómo?
Que un representante de la comisión promotora pueda presentar y defender aquí en pleno la iniciativa y que luego pueda participar en la comisión correspondiente y responsable de la tramitación, a efectos de fijar postura.
Evidentemente, simplemente participando con voz, pero sin voto.

Esas dos cuestiones para nosotros son fundamentales y hacen que esta no podamos considerarla nuestra reforma.
Y por eso nos va a llevar a abstenernos.

Al mismo tiempo, habíamos aprovechado, como ya les dije en su día, para intentar introducir algunas modificaciones que considerábamos de técnica legislativa y que hubieran mejorado el procedimiento.
Una de ellas, que en un primer momento cuando se toman en consideración los textos únicamente se pudieran presentar enmiendas a la totalidad.
¿Con qué finalidad?
Porque una vez determinado el texto que se va a tramitar, porque así se ha pronunciado el pleno, es cuando tienen lugar las comparecencias informativas de los ciudadanos.
Y, a la vista de esas aportaciones de los ciudadanos, los grupos políticos decidirían qué tipo de enmiendas parciales introducir, escuchando, evidentemente, esas participaciones ciudadanas.

Por eso no entendemos bien el contenido de la transaccional, que dice que habrá apertura ciudadana para presentar enmiendas, pero luego tienen que ser asumidas por los grupos.
Es decir, damos un rodeo para llegar al mismo resultado: que lo asuman y lo presenten los grupos.
Con lo cual no hacía falta esa introducción de esa modificación.

O el tema del portal de la transparencia, que está muy bien.
Pero con ese nivel de detalle no es un contenido, entendemos, apropiado para un reglamento.
Las normas tienen una determinada jerarquía y les corresponde un determinado contenido.

Nosotros habíamos hablado de que la mesa tenía competencia para establecer normas de transparencia y participación ciudadana, se introduce la necesidad de un portal de transparencia y luego, mediante resoluciones internas, es cuando corresponde fijar el contenido concreto de ese portal, porque si no para cualquier mínima variación hará falta una nueva modificación reglamentaria.
Hemos matado una mosca con cañonazos.

Y, bien, en todo caso, dejo aquí mi intervención y la explicación de por qué nuestra abstención.
Es decir, consideramos han introducido en ocasiones lo innecesario y se han dejado fuera lo que consideramos que es imprescindible.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señor Guillén.

En representació del Grup Parlamentari Popular, l'il·lustre diputat Rafael Maluenda té la paraula.

El senyor Maluenda Verdú:

Molt excel·lent senyor president.

Senyories.

Intervinc amb la vènia no sols del senyor president sinó de totes les seues senyories.
Intervinc amb la vènia de totes les seues senyories per a deixar constància del criteri del meu grup en esta reforma del reglament que tant s'ha treballat per part de tots els grups parlamentaris.

Comence pel reconeixement a l'esforç que l'il·lustre diputat del Grup Parlamentari Socialista, senyor Miguel Ángel Guillén, ha fet en tot moment per poder sumar-se al consens.
Ja en la fase de comissió li vaig agrair la seua aportació i la seua col·laboració per a millorar una cosa tan important com és l'article 48 del reglament, aquell de la Comissió de Peticions, que no tenia ningun contingut al llarg d'anteriors legislatures, que per a poc servia excepte per als temes relacionats amb el Síndic de Greuges, però que amb les seues aportacions sí que li dóna vida a eixe article i sí que li dóna un objecte clarament beneficiós per a aproximar la institució al poble, per llimar eixa desafecció existent en estos moments.

Dit açò vull lamentar, bé, agrair en primer lloc també que no voten en contra de la reforma, però lamentar que no s'hagen sumat a un consens en el que han participat tots els grups parlamentaris, i ara me referiré al Grup de Compromís i al d'Esquerra Unida, però que a mi no me sorprén.
A mi no me sorprén, perquè al llarg de tantes legislatures, jo tinc l'honor d'estar trenta-dos anys en esta cambra, no trenta-quatre, senyor Blanco, trenta-dos en esta cambra, i sempre des del meu grup hem sigut conseqüents amb la realitat de reformes de reglament que s'han plantejat.
I mentre governava el Grup Parlamentari Socialista sempre hem recolzat este tipus de reformes.

El que ja no m'encaixa és per què des que no governa el Partit Socialista, el Grup Parlamentari Socialista, mai s'ha sumat a este consens.
I en este moment jo pense que ha donat una lliçó tant el Grup Parlamentari Compromís com el Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.
Però lamente, lamente que no s'hi hagen incorporat.

És veritat que hi ha unes esmenes que per al Grup Parlamentari Socialista i el senyor Guillén eren fonamentals, però són esmenes que mantenen un criteri que no podem compartir, el que la cambra se convertisca en una assemblea en què puguen en el seu ple intervindre tot tipus de persones quan està limitat, com hem dit sempre, als diputats que representen el poble valencià en el seu conjunt i els membres del Consell.

Després hi ha altres esmenes com és aquella que mos impedix que una llei puga aprovar-se dintre d'un període de sessions, perquè establix una sèrie de terminis que va retardant, va retardant i apleguem a un moment que si s'aplicara -deia jo en la fase de comissió- si s'aplicara a la llei de pressupostos, mai compliríem la llei d'hisenda pública, perquè hauríem de prorrogar els pressupostos, donat que no donaria lloc a que s'aprovaren dins d'eixe període de sessions que va des de setembre fins a desembre.
No obstant allò dit, moltes gràcies per la seua participació, per la seua col·laboració i pel seu tarannà.

Abans de referir-me a l'aportació que han fet del Grup Parlamentari Compromís i el Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, també vull agrair al meu grup i en especial al vicesíndic, company i amic, senyor Alfredo Castelló, les paraules d'elogi que ha fet a la meua persona, que són immerescudes, jo crec que són per l'estima i l'amistat.
I moltes gràcies, però crec que no m'ho meresc.
Jo sempre he tingut a gala ser un treballador del parlament i unes voltes m'equivocaré i altres voltes encertaré, però ningú me pot discutir que m'he preocupat i m'he ocupat en tot moment de les meues responsabilitats.
(Aplaudiments) Moltes gràcies.

En el debat de comissió, ja li vam dir al senyor Blanco que plantejava unes qüestions que eren interessants per a incorporar, que eren més o menys coincidents encara que no la literalitat amb propostes que feia el Grup Parlamentari Compromís, però que sí que estaven en eixa mateixa línia de la transparència, de la participació ciutadana i mos pareixia interessant i que procuraríem per al ple intentar arribar a un acord.

És veritat que hi ha un altre tipus d'esmenes que el senyor Blanco plantejava de recuperació d'una sèrie de comissions que no compartim el criteri.
Però tan legítim era la seua opinió com la nostra.
Per tant, agrair-li, senyor Blanco, agrair-li en tot moment la seua col·laboració i la seu participació i les aportacions que ha fet vosté i el seu grup per a que hui puguem dir que ací ix una reforma del reglament amb més profunditat del que en un principi havíem plantejat des del Grup Parlamentari Popular.
Però que mos ompli de satisfacció al vore que dos grups, com són Compromís i Esquerra Unida, no solament és que la voten a favor sinó que han participat de forma activa en la millora d'eixa proposta que mosatros en un inici vam presentar.
Per tant, molt agraït i molt reconegut per l'aportació que vosté i el seu grup ha fet.

M'he deixat, per últim, el senyor Ferri, m'ho he deixat per últim no per res, no perquè no siguen el més important les seues aportacions, que ho són.
El que passa és que ha sigut el més dur en la negociació.
El senyor Ferri m'ha llevat a mi.
.
.
, ho dic amb tota sinceritat, jo he aplegat a dir-li este mati: Â«És que crec que vas esquivant-me, tu vols fer-me el carretó, vas esquivant-me.
Â» Perquè no hi havia forma.
És veritat que sé que tenia reunions, que tenia coses, com tots tenim.

Però finalment mos ha convençut d'unes qüestions, que el senyor Blanco també compartia, perquè mos ho havia manifestat amb anterioritat, i hem procurat fer d'esta reforma una norma que aproxime el parlament als ciutadans.
Però no solament que l'aproxime, perquè puguen conéixer els ciutadans què és el que fem, sinó, el més important, perquè mosatros, perquè el parlament puga conéixer què és el que volen els ciutadans.
Puguem tindre en tot moment.
.
.
que arriben a mosatros els suggeriments i les aportacions que els ciutadans puguen fer per a les iniciatives legislatives que aquí s'estiguen tramitant.

Per això s'ha incorporat amb bon criteri, tant del Grup de Compromís i també del Grup d'Esquerra Unida, que ha assumit el Grup Parlamentari Popular, allò que es puguen presentar per part del col·lectius socials, per part de la ciutadania, esmenes als projectes de lleis.

Però, senyor Guillén, és que no és com vosté ha interpretat.
El que s'haja de presentar un escrit per assumir-la no vol dir que és que hagen de presentar-la o no presentar-la, és per assumir-la.
I sempre hi haurà algun parlamentari en la cambra que l'assumirà.

Però a més és que hem regulat que s'hagen de publicar i que formen part de l'informe de la ponència o, en el seu cas, de la relació d'esmenes que se fan, si no s'anomena la ponència en eixe moment, per a debatre-ho en comissió i que es publique.
És una cosa que en altres parlaments no ho fan.

Jo pense que això és un pas endavant molt important.
I, sobretot, com demanava el senyor Blanco, que una volta els grups tenen coneixement d'eixes esmenes de la societat que ha assumit un grup parlamentari, que eixe grup parlamentari no puga modificar-les sense el consentiment del proponent inicial.

Això és una novetat, és una novetat però és una novetat important, senyor Ferri, sí, sí, jo li agraïsc enormement la insistència que vosté ha tingut quant a mi fins que m'ha fet comprendre que, efectivament, això era necessari i convenient.
I estic satisfet i estic agraït.

Per tant, pense que aquí se dóna hui un pas endavant que pot servir d'exemple a altres parlaments, que a la millor amb la boca xicoteta han intentat fer alguna cosa d'astò, però quan l'han obert se'ls han caigut les idees, no han aplegat a concretar què és el que volia fer-se, com aquí s'ha fet.

De veritat, jo he participat en moltes reformes de reglament des que estic aquí, trenta-dos anys, senyor Blanco, trenta-dos anys.
Però hui és d'eixos dies que me quede satisfet.
I me quede satisfet pel grau de consens assolit, que és una pena que el Grup Parlamentari Socialista finalment no se sume a este consens.
Jo crec que és més per criteris polítics que per criteris de contingut.

Jo també entenc que estem pròxims a unes eleccions i a la millor els directius polítics de cada partit passen per desmarcar-se del que diga el grup majoritari.
Però és que no han tingut en compte la realitat.
Que aquí no estem aprovant el que ha dit el grup parlamentari majoritari.
Aquí el que estem aprovant és el consens al que han arribat el grup parlamentari majoritari amb dos grups minoritaris i que s'ha oferint la possibilitat també al principal grup de l'oposició a que se sumara.

I el que és trist és això, el que és trist.
Perquè en realitat el 90% de les qüestions que aquí se plantegen en esta reforma són assumides pel Grup Parlamentari Socialista.
Només dos qüestions molt puntuals, que són legítimes,…

El senyor president:

Senyories, pregue silenci, per favor.

El senyor Maluenda Verdú:

…la seua defensa, i que el senyor Guillén ha exposat clarament, però que no són compartides.
I pense que tampoc eren compartides pels altres grups que han entrant en el consens, perquè en ningun moment m'han insinuat, ni suggerit que caldria incloure també allò que s'haja quedat a banda el Grup Socialista.
Però, repetisc, el 90% d'esta reforma està assumida per tots.

¿Com el grup que pretén governar, que vol ser alternança de govern, com és el Grup Parlamentari Socialista, se nega a una reforma reglamentària, que l'únic que fa és facilitar la participació de la societat civil en les tasques del parlament?
Francament no puc entendre-ho, no puc entendre-ho.
I només ho justifique per eixe interés electoralista donats els dies en què mos trobem.

Però no obstant allò dit, senyories, el meu reconeixement, el meu agraïment al Grup Parlamentari Compromís, concretament al senyor Fran Ferri; al Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, concretament al senyor Ignasi Blanco; al meu grup parlamentari, que en tot moment ha dipositat la confiança en mi per a que poguera dur endavant esta negociació.
I també el meu agraïment al Grup Parlamentari Socialista per les aportacions que ha fet i perquè no vote en contra d'esta reforma.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gràcies, senyor Maluenda.

No havent-hi més intervencions, senyories, passarem a les corresponents votacions.

En primer lloc es votarà la transaccional de la que s'ha estat parlant, que ve firmada pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, Compromís, Grup Parlamentari Popular i, a efecte de tramitació, també, pel Grup Parlamentari Socialista.

Senyories, comença la votació.
59 vots a favor, 24 abstencions.

Cal afegir vots d'abstenció?
2 vots d'abstenció….
(Remors) Anem a vore, senyories, anem a repetir l'extracció i introducció de la targeta per part de les persones que tenen problemes.
Anem a repetir esta operació i anem a repetir la votació.

Per tant passem a votació la transaccional.
(Remors) Senyor Tena faça vosté el favor d'extraure i introduir.
(Veus) Bé, perfecte.

Anem a repetir la votació de la transaccional.
Senyories, comença la votació.
Vots a favor, 60; abstencions, 29.

S'entén, senyories, que les esmenes del Grup Parlamentari Compromís i d'Esquerra Unida queden retirades, per efecte de la transaccional.

I, per tant, passarem a votar les esmenes presentades pel Grup Parlamentari Socialista que, en concret, són les números 11, 14, 16, 18, 19 i 20.
Senyories, comença la votació.
Vots a favor, 40; vots en contra, 50.
I fem constar que el senyor Tena, en concret, perquè conste en el Diari de Sessions, el seu vot és en sentit del seu grup.
Per tant, és afirmatiu.
Molt bé.

A continuació, passem a la votació de l'articulat.

Article primer.
Comença la votació.
Vots a favor, 90.
.
.
Un segon.
(Pausa) Perfecte.

Article segon.
Comença la votació.
A favor, 60; en contra, 29.

Article tercer.
Comença la votació.
Vots a favor, 61; vots en contra, 28.

Un nou article quart.
Senyories, comença la votació.
Vots a favor, 89; vots en contra, cap.

Un nou article quint.
Comença la votació.
Vots a favor, 90.

Disposició final.
Comença la votació.
89 vots a favor.

Votació del preàmbul, exposició de motius com a preàmbul de la llei.
(Veus)

El senyor Maluenda Verdú:

Senyor president, l'acord que hem adoptat és que el preàmbul no s'incorpora a la reforma del reglament.
No és com en una llei, que sí que en forma part, eixa exposició de motius s'incorpora o no s'incorpora.
En este cas concret, l'acord que hem adoptat és que desapareix.

S'ha publicat en el dictamen de comissió, però ja no més.
Votem la totalitat de la reforma.
.
.

El senyor president:

Perfecte.

No votem, per tant, eixe preàmbul.

I passem a la votació final, final de la llei.
Senyories, comença la votació.
Vots a favor, 61; abstencions, 29.

Queda aprovada la llei.
I es farà constar que en totes les votacions el senyor Tena ha votat en el mateix sentit que el seu grup i que no s'ha materialitzat per un error en el sistema de registre de votacions.

Moció subsegüent a la interpel·lació, pel procediment especial d'urgència, al conseller d'Economia, Indústria, Turisme i Ocupació, senyor Máximo Buch Torralva, sobre la política general de la conselleria quant a les directrius polítiques i econòmiques del publicitat acord sobre el futur de Fira València, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 108.
396, BOC número 319)

El senyor president:

Passem al punt 20 de l'ordre del dia: moció subsegüent a la interpel·lació, pel procediment especial d'urgència, al conseller d'Economia, Indústria, Turisme i Ocupació sobre la política general de la conselleria, quant a les directrius polítiques i econòmiques del publicitat acord sobre el futur de Fira València, presentada pel Grup Parlamentari Socialista.

Per a la seua presentació i defensa, té la paraula l'il·lustre diputat Javier Macho.

El senyor Macho Lorenzo:

Buenas tardes, señorías.

Muchas gracias, señor presidente.

Terminamos con este pleno de tres días, un pleno largo,…

El senyor president:

Pregue silenci, per favor.

El senyor Macho Lorenzo:

…una legislatura que, sin duda, ha sido complicada.
Una legislatura marcada por muchas cosas, quizá por demasiadas; entre ellas, quiero destacar hoy el doble discurso, por parte del Grupo Popular, en materia de transparencia y de buen gobierno.

Por un lado, nos han pretendido vender una cierta regeneración ética, de la que se ha hablado en estos días, y un aumento de la transparencia de sus acciones políticas.
Mientras, por otro lado, por el lado de la realidad, el día a día del trabajo en esta cámara ha sido francamente bien distinto.

Yo creo que todos los diputados de la oposición, todos, sin excepción, hemos sufrido la falta de respuesta a muchas de nuestra preguntas y a nuestras solicitudes de documentación, e incluso nos hemos sentido -y tengo que decirlo así- ofendidos, como representantes de la sociedad, cuando algunas respuestas orales o por escrito se producían en términos que representaban un auténtico insulto -y es duro decirlo- no solo a la inteligencia, sino también a la dignidad de esta cámara.
Respuestas vacías de contenido, llenas de vaguedades o, simplemente, en muchas ocasiones, respuestas inexistentes.

Seguro, lo repito, que todos y todas las diputadas de la oposición podemos poner hoy muchos ejemplos.
Pero uno de ellos, uno que ha resultado un ejemplo claro y paradigmático, ha sido el que representa todo lo relacionado con la institución Feria Muestrario Internacional-Feria Valencia.

Pretender, como se pretende desde el gobierno valenciano y desde el Partido Popular, que todo lo acontecido en los últimos años en Feria Valencia puede ser ignorado por estas Cortes es el ejemplo perfecto -y lo lamento- de la falta de respeto a un pueblo, al nuestro, al pueblo valenciano, que tiene derecho -y esto lo voy a repetir muchas veces-, tiene derecho a saber qué se ha hecho con su dinero.

Cuando ustedes, señorías del Partido Popular, electoralmente ponen el acento en las señas de identidad -y lo han hecho hoy-, creo que es conveniente recordarles que sería más adecuado hablar de los derechos que nos da esa identidad, nuestra identidad como valencianos, como pueblo y nuestra identidad como ciudadanos.
Y hablar, entre otros muchos derechos, del derecho básico a conocer el destino final de cada uno de los euros que, siendo propiedad -esto nunca lo olviden- del pueblo valenciano, ustedes han gestionado a su antojo durante casi veinte años.
No dar cuenta detallada de ese destino es, directamente, sustraer un derecho básico al pueblo valenciano.

A estas alturas -y lo tengo que decir con sinceridad-, terminar hablando de nuevo de Feria Valencia, en el último pleno de esta legislatura, créanme que no es demasiado agradable, porque significa varias cosas: una, que el gobierno valenciano no ha cumplido con su trabajo; y, otra, que tampoco nos ha dejado cumplir con el nuestro.

Después de años de exigir respuestas, de exigir documentos, de solicitar documentación y de intentar poner en marcha comisiones de investigación, después de años de trabajo…

El senyor president:

Senyories, pregue silenci, per favor.

Si han de mantindre converses, pregue isquen a l'exterior de l'hemicicle.

Moltes gràcies.

Perdone, señor Macho.
Continúe su intervención.

El senyor Macho Lorenzo:

…-continúo-.
Decía, después de más de sesenta iniciativas parlamentarias solo de nuestro grupo, y me consta que muchas más de los otros grupos parlamentarios, solo hemos podido acceder a una mínima parte de esta información.

Hace pocos días, interpelaba yo, personalmente, al conseller Buch sobre qué soluciones de futuro estaba diseñando para Feria Valencia.
Creo…, creía entonces y lo creo ahora que era una pregunta oportuna y muy importante.
Y tampoco nos aportó nada nuevo, se limitó a repetir -él lo sabe bien; una pena que no nos acompañe ahora-, se limitó a repetir aquello que ya sabíamos por la prensa, aquello que ya habíamos leído por la prensa, sin atreverse a dar ningún dato nuevo, ninguna fecha concreta, ningún compromiso cierto de futuro.
Una vez más, se ninguneó, por parte del gobierno valenciano, a esta cámara, hurtando una información que, a buen seguro, el señor conseller creo que sí poseía.

Y, por eso, tras esa interpelación que considero fallida, presentamos hoy esta moción subsiguiente, en un último esfuerzo por conseguir que el Grupo Popular cierre esta legislatura permitiendo que sobre las actividades de Feria Valencia se haga, de una vez por todas, la luz.

Es una nueva llamada a sus conciencias, y lo digo, es una nueva llamada a sus conciencias personales, a sus conciencias sobre el derecho que asiste al pueblo valenciano a conocer con detalle el destino de su dinero.

A estas alturas, resulta ya casi monótono tener que repetir qué queremos saber sobre Feria Valencia.
Y resultaría aún más monótono repetir todos los datos sobre las cantidades de dinero público que ustedes han comprometido, sin contraprestación alguna.

Podremos repetir nuestros argumentos sobre lo mal que se firmaron los convenios, sobre la falta de control público, sobre el malgasto, sobre los sobrecostes, sobre la calidad ética y profesional de los equipos que ustedes pusieron al frente de Feria Valencia.
Y podríamos repetir, una vez más, que los socialistas consideramos Feria Valencia -y lo hemos repetido todas las veces que hemos subido a esta trona- un activo importante en el futuro del panorama comercial y económico de nuestra comunidad.
Y todo, señorías, sonará a muy repetido porque, a pesar de sus discursos, ustedes han decidido que sobre lo que ustedes mismos han hecho en Feria Valencia nadie se debe de enterar.

Nosotros hoy, aquí, presentamos una moción ambiciosa que intenta abarcar todo aquello que creemos que el pueblo valenciano, estas Cortes y los grupos parlamentarios deben de conocer para poder diseñar el futuro de Feria Valencia.
Hemos hablado mucho del pasado de Feria Valencia, y hace un tiempo que queremos hablar también del Futuro de Feria Valencia.
Como no soy ingenuo, estoy convencido de que, desde el grupo parlamentario, se inventarán -lo hacen siempre- nuevas excusas para no hacerlo.

Quiero recordar que la justicia ya está investigando el tema, y parece que lo está haciendo en profundidad, parece que va a haber, dentro de poco, alguna noticia jugosa.
Pero este hecho, sinceramente, no debería servir de excusa para impedir que estas Cortes, y con ellas todo el pueblo valenciano, tenga derecho y acceso a la información, lo repito, a la que tienen derecho.

En nuestra moción, exigimos que estas Cortes insten al Consell a poner a disposición de todos los grupos de la cámara toda la documentación que obre en su poder sobre los trabajos que se están efectuando para cambiar la estructura organizativa y funcional de Feria Valencia, que creemos que es muy importante conocerla.

Queremos disponer de un inventario detallado de las dotaciones que se supone se adquirieron durante las operaciones de ampliación y modernización, y las facturas.

Queremos conocer el detalle de las deudas que mantiene Feria Valencia y también las que otras entidades mantienen con Feria Valencia.
Fíjense… A pesar que quedan pocos diputados del Partido Popular escuchándome, sí se lo voy a decir.
A estas alturas ustedes lo conocerán, pero nosotros, por ejemplo, no sabemos aún si el Partido Popular pagó los actos que celebró en Feria Valencia en distintas ocasiones, no lo sabemos.
No sabemos si lo hicieron, si alguien pagó por ellos o si, simplemente, esas facturas están aún sin pagar.

Hoy creo sería un momento estupendo para que la persona del Partido Popular que me suceda en esta trona acreditara con alguna factura si así fue.
Créanme que me alegraría mucho porque, por lo menos, aclararíamos esa pequeña parte de la historia oscura de Feria Valencia.

También queremos saber qué parte de las obras de ampliación y modernización realizó cada empresa contratada y cuál fue el coste de cada parte.

Queremos saber para qué se hicieron viajes a Dallas y a otros lugares, quiénes fueron los asistentes, qué beneficios reportaron esos viajes y qué informes se redactaron sobre ellos.

En resumen, y para no enumerar ahora todos los puntos de que consta la moción, que creemos que es larga y exhaustiva, queremos simplemente acceder a la información a la que tenemos derecho.

Miren, cada día van apareciendo nuevas pruebas de que algunas personas disfrutaron de Feria Valencia y del dinero de todos los valencianos y valencianas para su uso particular, como si de un cortijo y de una herencia familiar se tratara.

Acabando este período de sesiones, ustedes tienen hoy la posibilidad de hacer con sus votos algo muy simple y que, además, es muy básico en democracia, dar la posibilidad a los contribuyentes de conocer en qué se han gastado su dinero.
No creo que sea, en un estado de derecho, algo demasiado complicado de exigir.

Señorías, voy a terminar.
Creo, y lo creo sinceramente, que bien entrado el siglo XXI ya no es posible una democracia sin transparencia total.
Y esa transparencia no se puede quedar solo en las palabras, tiene que impregnar todos los actos de gobierno e impulsar todas las rendiciones de cuentas.
De eso, y no de otra cosa, es de lo que hoy discutimos.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gràcies, senyor Macho.

Fixació de posició dels grups parlamentaris.
Grup Parlamentari Esquerra Unida, il·lustre diputada senyora López, té la paraula.

La senyora López Barceló:

Gracias, señor presidente.

Bueno, señor Macho, vaya por delante que nuestro grupo parlamentario va a votar a favor de esta moción subsiguiente.
Ya sabe que además nosotros también hemos presentado en otras ocasiones comisión de investigación sobre Feria Valencia, también en su momento una comparecencia y, por tanto, efectivamente somos conscientes del grave problema que se le presentará al futuro gobierno después de mayo de 2015 cuando tenga que afrontar en lo que ha convertido el Partido Popular Feria Valencia, en un engendro mastodóntico, fruto del momento de los megaproyectos del -ahora no está aquí- señor Camps -qué pena, ha venido a votar fugazmente-.
Fruto de esa política que luego el señor Fabra no ha tenido ningún interés en investigar y en intentar fiscalizar para poder llegar a una solución a -como decíamos- ese engendro en el que han convertido Feria Valencia.

Feria Valencia que ahora mismo está llena de deudas, que en deuda y en gasto ha superado los mil millones de euros para la Generalitat valenciana, y que sin embargo lo único que hace es consumir y consumir y parasitar recursos públicos sin aportar absolutamente ninguna riqueza a la sociedad valenciana.

Seguramente habrá aportado alguna riqueza a algunos amigos y amigas de algunos señores del Partido Popular, pero la verdad es que al conjunto de la sociedad valenciana ya no aporta absolutamente nada más que muchos problemas, muchos dolores de cabeza para todos aquellos que después de mayo 2015 tendremos que empezar a gestionar la Generalitat valenciana.

Y que además esta moción subsiguiente lo único que aporta, porque es una moción subsiguiente de mínimos, mínimos, yo diría, vamos, absolutamente casi prácticamente del subsuelo.
Porque es que lo único que pide es transparencia.
Esta moción subsiguiente lo único que pide es que podamos tener toda la información para partir de ese análisis exhaustivo y esa fiscalización, podamos empezar a hablar de las soluciones.
Es decir, una propuesta absolutamente responsable, en la que ni siquiera se hace un juicio de valor acerca de quién ha sido el responsable, aunque por supuesto en el contenido de la interpelación del Partido Socialista podemos comprobar cómo se llega al mismo análisis y yo creo que a las mismas conclusiones a las que han llegado el resto de la sociedad valenciana, los parlamentarios de los grupos de la oposición y, por supuesto, incluso los medios de comunicación que han tenido que ir sacando portada tras portada de escándalo tras escándalo de todo lo que se iba conociendo, que se había estado cocinando al albur de lo que podría haber sido y lo que debería de ser una solución económica y de generación de riqueza como podría ser Feria Valencia, pero que como siempre han convertido en absolutamente un desastre desde el Partido Popular, con un maltrato constante y con un parasitismo de recursos públicos, a pesar de que luego digan que es que es una entidad privada.

Porque efectivamente Feria Valencia es una entidad privada, pero aquí estamos asumiendo toda la deuda, todos los gastos han corrido a cargo de la Generalitat valenciana y, por supuesto, ese convenio entre Feria Valencia y la Generalitat valenciana que dejaba muy claro que aquí todo lo pagábamos nosotros.
Â«Que no pasa nada, oye, que si hay alguna deuda, ya la asume la Generalitat valencianaÂ», que para eso está, para solucionar los problemas empresariales de los amigos del Partido Popular, véase Valmor, que creo que es un problema que a lo mejor en el futuro tendremos que ver repetido con el caso de Feria Valencia, gracias a que por fin algún día tengamos toda la información acerca de lo que ha sucedido en Feria Valencia.

Y para eso es esta moción subsiguiente, para saber qué es lo que ha estado pasando dentro de Feria Valencia y dejar de hablar de hipótesis, que es lo que se supone que siempre estamos hablando por parte de la oposición.
Bueno, pues entonces transparencia.
Se supone que hemos aprobado en esta sesión plenaria un proyecto de ley de transparencia que no debería dar lugar a que esta moción subsiguiente se votara en contra, porque es absolutamente incoherente, incongruente que el Partido Popular pueda votar en contra de esta moción subsiguiente, después de haber hecho unos juicios de valor acerca de quién votaba qué en el proyecto de ley de transparencia, diciendo que aquí no queremos llegar a consensos entre todos los grupos parlamentarios, a pesar de que nuestro grupo se haya abstenido, no haya votado en contra.
Pero hemos tenido que aguantar esos argumentos absolutamente torticeros por parte del Partido Popular, después de incluso tener una querella, que ya ha llegado incluso a un juzgado, acerca de la falta de información de la Generalitat valenciana.

Y por eso, llegamos a esta moción subsiguiente, que no debería de tener lugar en un parlamento que entendiera la transparencia como algo fundamental, una piedra angular sobre la que construir el resto de políticas de la Generalitat valenciana, sino que la conciben simplemente como un panfleto electoralista a un mes de las elecciones autonómicas.
Y por eso, esta moción subsiguiente la van a votar en contra, porque no se creen realmente la transparencia.
Espero equivocarme.
Espero equivocarme y que el Partido Popular suba aquí y nos diga que cambia de opinión acerca de todas las mociones subsiguientes que hemos presentado durante estos cuatro años de legislatura, y que por fin van a votar algo a favor.

Porque esto entra en consonancia absolutamente con lo que se supone que significa el proyecto de ley de transparencia.
Si no la votan a favor, querrá decir efectivamente que no se creen ese proyecto más que simplemente para tener un titular que les venga bien en plena precampaña de las elecciones autonómicas.

Gracias.

El senyor president:

Gràcies, senyora López.

En representació del Grup Parlamentari Compromís, l'il·lustre diputat Fran Ferri té la paraula.

El senyor Ferri Fayos:

Gràcies, senyor president.

Hem començat la vesprada de manera torpona, hem continuat quasi arribant a un consens en aquestes Corts, i què més, com no podíem continuar ara, si arribàrem a un consens sobre aquest tema, un consens sobre un tema que, com ha dit la senyora López, es tracta de transparència, no estem parlant de res més.

En la moció subsegüent del Partit Socialista, que presenta el senyor Macho, l'únic que es demana al Partit Popular i al govern és que als diputats i diputades d'este parlament se'ns done tota la informació referent a allò que afecta Fira València en diferents punts.
Però és així, només s'està demanant transparència per saber quina és la situació de Fira València, per saber en què ens anem a trobar i per saber quin és, abans de prendre cap decisió de les que ja s'estan prenent malauradament entorn a Fira València.
Tornem a parlar, per tant, de Fira València, una institució de la qual ja hem parlat molt en este parlament a través de comissions d'investigació que s'han demanat en reiterades ocasions, a través d'altres qüestions, i que ara torna a ser un tema recurrent en aquest parlament, un tema recurrent perquè mai s'arriba a resoldre ni mai arribem a tindre tot allò que volem tindre els de l'oposició, que és només accés a eixa informació, ja siga via petició de comissió d'investigació, siga via petició de documentació.

Per tant, anem a parlar d'allò que jo sempre anomene la telenovel·la de Pasión y Fortuna, i com apunten des d'alguns llocs, ruïna també, no?
Fa poc ja vàrem parlar del saqueig de Fira València, amb sobrecostos i targetes black, sobrecostos sense justificar, sobrecostos en fonts, en estancs, en cadires, en taules, en un menjador VIP, i així un llarg etcètera.
També de les targetes black.
I qui estava a Fira València?
Tots ho sabem.

En la petició que fa el senyor Macho, no s'apunta cap culpable.
Simplement volem tindre la informació i a partir d'ahí poder fer els nostres judicis.
Però a mi sí que m'agradaria apuntar: en el patronat de Fira València, només tres dels seus quaranta-dos integrants provenien del sector privat.
La resta provenien d'institucions públiques, nomenats per aquesta institució.
Només en formen part perquè ostenten càrrecs institucionals, la gran majoria, tots ells nomenats pel Partit Popular.
I en el seu comité executiu ací encara és més notori, cap dels seus membres provenien del sector purament privat.
Però més enllà dels càrrecs podem seguir la pista dels diners.
Els terrenys i les instal·lacions són una concessió de l'Ajuntament de València, concessió feta en 2002 i que finalitzarà en 2051.

Els mateixos estatuts, en el seu article 4.
1.
c, parlen de les subvencions de les diferents administracions: central, valenciana, provincial i local.
I finalment podem parlar dels més de 292 milions d'euros de deute que ha hagut d'avalar La Generalitat i que ens trobarem a partir de maig de 2015, que haurem de fer front a ells i que havem de pagar perquè Fira València no està fent front als seus compromisos.

Després del saqueig d'una institució pública, després de convertir Fira València en un pou sense fons, el que ens trobem és que volen dividir Fira València entre la fira bona i la fira roïna.
La fira bona que done beneficis per al sector privat, i la fira roïna que siga pública i que mantinga els deutes.
I què demana la moció del Partit Socialista?
Transparència en la nova etapa de Fira València.

Compromís ha hagut d'anar als jutjats per a reclamar informació sobre l'organisme unflat a diners públics.
Potser amb transparència això no hauria passat, però ho tenim.
Ara necessitem més transparència per a valorar quina és la millor solució per al forat de Fira València.

També demana la moció estudiar i fonamentar qualsevol canvi organitzatiu.
No es poden prendre decisions sense valorar totes les alternatives i amb la pressa de pensar que potser prompte canvien les majories parlamentàries, i que cal donar solució al tema de forma ràpida.

També demana el que considerem més important, en el seu punt huit: prioritzar l'interés general i que ara no existixquen beneficis privatitzats i pèrdues socialitzades que pague tota la ciutadania.
No podem consentir que, després de tirar milions i milions d'euros en Fira València, ara els seus possibles beneficis no revertixquen en la societat.
Seria inacceptable per a qualsevol que respecte la ciutadania valenciana.

Per tant, donem suport a la moció del Partit Socialista, perquè no acceptem que després del saqueig vinga un repartiment de les ruïnes que torne a perjudicar els de sempre, els valencians i les valencianes.
Ja hem tingut prou pagant amb els nostres impostos els seus sobrecostos, ja hem tingut prou pagant amb els nostres impostos els seus viatges al Moulin Rouge, i ja hem tingut prou del saqueig sistemàtic del Partit Popular sobre esta institució.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyor Ferri.

En representació del Grup Parlamentari Popular, la il·lustre diputada Verónica Marcos té la paraula.

La senyora Marcos Puig:

Gracias, señor presidente.

En primer lugar, quería que quedara muy claro desde esta trona, decir que Feria Valencia ha justificado cada céntimo de euro de dinero público que la Generalitat valenciana ha destinado a cargo de los presupuestos que aprobamos en estas Cortes.

En segundo lugar, quisiera decir que ha sido el gobierno del Partido Popular de la Comunidad Valenciana quien ha reforzado los mecanismos de control para que todo el dinero público sea justificado y se sepa en qué se gasta.
Y no solamente en Feria Valencia.
Ha sido el Partido Popular el que ha aprobado una ley de transparencia estatal y también ayer mismo aquí, en estas Cortes, para que cada céntimo de euro de todos los valencianos que vaya a subvenciones de partidos políticos, sindicatos y entidades privadas, como Feria Valencia, sea justificado y se sepa en qué se gasta.
Y esto lo ha hecho el Partido Popular solo, señoras y señores diputados, porque ustedes intentan dar lecciones de transparencia, pero a la hora de la verdad votan no en estas Cortes a la transparencia.

Ustedes son expertos en pedir transparencia y no dar explicaciones absolutamente de nada.
Y es que a ustedes no les interesa en realidad la transparencia, señorías, porque así ustedes pueden venir aquí a exigirla constantemente y hablar de opacidad, pero desde luego no les interesa saber nunca la verdad, porque de lo único que viven es del lío mediático, del ruido y de confundir a la opinión pública.
Porque a río revuelto, ganancia de pescadores.
Son ustedes expertos en pedir explicaciones a los demás y no dar ninguna, en pedir dimisiones a los demás y proteger a los suyos, eso es lo mejor que saben ustedes hacer, señorías.

Miren, señorías, por mucho ruido que ustedes hagan aquí, y lo ha dicho el señor Macho, la justicia actúa, por mucho ruido que ustedes hagan aquí.
Y el Partido Popular es el partido que ha demostrado con creces que cree en la justicia y en sus decisiones judiciales, y desde luego es el único partido que toma medidas políticas cuando la justicia habla, no como otros que callan y piden aquí y dan lecciones aquí de transparencia, que no se aplican en sus propias filas.
(Aplaudiments)

Pero miren, hablemos de transparencia, hablemos de dar explicaciones.
Por ejemplo, sobre Feria Valencia, aquí, en estas Cortes.
Por parte de la oposición se han presentado creo que más de setenta iniciativas de control relacionadas con ferias de muestras de la Comunidad Valenciana, casi todas ellas sobre Feria Valencia.
Se han respondido aquí a 24 preguntas, 7 comparecencias, 4 interpelaciones, y en total este gobierno, el gobierno del Partido Popular a la oposición le ha respondido en forma de pregunta oral del presidente, de consellers, de preguntas escritas, de solicitudes de documentación, 64.
336.
64.
336 respuestas les ha dado este gobierno a la oposición, por mucho que hablen de que aquí no se da respuesta absolutamente a nada.
Eso significa que en cuatro años 44 respuestas se ha dado a la oposición por parte del Partido Popular.
Creo, señorías, que los compañeros del Partido Popular de otras comunidades autónomas no pueden decir lo mismo cuando ustedes gobiernan, señoras y señoras diputados.
Todas ellas han sido atendidas.
Miren, hasta el propio señor diputado del Partido Socialista admitía en esta trona que tiene incluso el informe de la auditoría de KPMG y de Deloitte.
Luego, entonces, ¿se dan o no se dan explicaciones, señoras y señores?

Bien, además de todo eso ha sido gracias al Partido Popular que la intervención está actuando, y muy a pesar de ustedes, porque ustedes no quisieron llegar a un acuerdo en estas Cortes para que la intervención actuara en Feria Valencia.
¿Por qué?
Porque a ustedes lo que les interesa es decir que no hay transparencia, señorías.

Miren, Feria Valencia, según el dictamen del Consejo Jurídico Consultivo, y ustedes ya lo saben, es una institución privada, y es la propia institución la que lleva la contabilidad, la administración y la gestión ordinaria.
¿Y qué obligaciones tiene Feria Valencia?
Pues efectivamente, las que dice la ley.
Y este partido y este gobierno va a garantizar que se cumpla y garantiza, como siempre lo ha hecho, que se cumpla la ley.
Y la justicia ya pondrá a cada uno en su sitio y el Partido Popular será el primero -como he dicho anteriormente- en tomar las decisiones políticas que hay al respecto, según diga la justicia.

Pero como aquí ya se ha oído, esa es la táctica de la oposición, e incluso aquí algún grupo parlamentario ha dicho en la trona hace unos minutos Â«nosotros queremos tener nuestro propio juicioÂ».
Y esa es la oposición en estas Cortes; los policías, los jueces y los fiscales (aplaudiments), y cuando la justicia actúa y no actúa como ellos quieren que actúe resulta que no la respetan.

Señoras y señores diputados, lecciones de transparencia ninguna, ¡ninguna!
a este grupo parlamentario.

Miren, este gobierno trabaja actualmente y activamente para que el esfuerzo realizado por toda la sociedad valenciana para dotar a Feria Valencia de infraestructuras de primer nivel tenga la máxima rentabilidad económica y social.
Todavía no les he oído a ustedes decir cuál es su modelo de Feria Valencia; sin embargo, vienen a echar ustedes aquí tierra en nuestro propio tejado.
Tienen ustedes esa fea costumbre, señoras y señores diputados, tirar piedras a la Comunidad Valenciana y a la imagen de esta comunidad, y están haciendo ustedes lo mismo con Feria Valencia.

Dejen que la justicia actúe y que el Partido Popular se ocupe de que Feria Valencia siga siendo la feria de referencia y los sectores productivos tengan la máxima rentabilidad.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments) (Se sent una veu que diu: Â«¡Muy bien!
Â»)

El senyor president:

Gracias, señora Marcos.

Té la paraula el senyor Macho per a rèplica.

El senyor Macho Lorenzo:

Señora Marcos, lamento tener solo cinco minutos para contestarle porque Feria Valencia da para mucho.

Usted nos ha hecho una acusación final que no puedo dejar de contestar cuando nos dice que no les hemos contado cuál es el modelo, y es que (rient) una de las cosas interesantes que tiene la petición que estamos haciendo hoy es tener los datos para poder establecer qué modelo queremos para salvar Feria Valencia, si no tenemos los datos…

Usted ha empezado su intervención diciendo que usted sabe cosas, y es curioso que usted dice que sabe cosas y tiene datos que yo no sé, y mire que lo he preguntado, los he preguntado muchas veces.
Usted ha hablado de mecanismos de control sin darse cuenta que se mete en un jardín complicado porque los mecanismos de control que se tenían que reunir cuatro veces al año, en catorce años se reunieron ¿cuántas veces?
, ¿lo sabe?
Yo lo he dicho varias veces.
Se reunieron una en catorce años y se tenían que reunir cuatro al año.
Es decir, no se meta en esos jardines que son muy complicados, por eso digo que hay poco tiempo.

Pero, bueno, ustedes, hoy, al final, vuelven a lo de siempre, a no hacer frente a lo que hablan, ustedes hablan de transparencia y cuando tienen que ejercerla no la ejercen.

Pero, bueno, desde luego, quiero agradecer al resto de grupos parlamentarios su apoyo, un apoyo que, sin duda, en unos pocos meses se tiene que traducir en estas mismas Cortes en una mayoría diferente que sí que sea capaz de investigar con detalle todo lo que ha pasado en Feria Valencia, que es mucho y me temo que bastante complicado.

En unos pocos meses, más allá de lo que investigue la justicia -y sé que lo está haciendo- y, posiblemente -decía-, un nuevo escándalo de inversiones importantes, estas Cortes darán luz -y lo que les comentaba antes-, pondrán luz para que los valencianos puedan conocer algo a lo que tienen todo el derecho, que es qué se hizo con su dinero en Feria Valencia.

Señorías, la democracia no se reduce a la posibilidad de votar solamente, la democracia es algo mucho más complejo, eso lo tendríamos que saber todos.
El pueblo que vota debe de hacerlo en libertad y, además, debe de hacerlo absolutamente informado -y hago el hincapié de que debe de haberlo absolutamente informado-; informado desde medios de comunicación libres evidentemente, y plurales evidentemente, pero también informados hasta el último detalle por un gobierno que informe de cada decisión política que se adopte, que informe de su coste económico, que informe de su coste social, si lo tiene, y si, además, alguna acción de gobierno se ve implicada en asuntos turbios, en asuntos que tienen que ver con corrupción pues esa información tiene que ver todavía, si cabe, más exhaustiva porque es ahí cuando se habla de transparencia, la transparencia tiene que estar presente siempre pero muy especialmente cuando los temas que se tratan son temas que afectan a la corrupción.
Y eso mucho me temo, señora Marcos, que es justo lo contrario de lo que ustedes están haciendo.

Las democracias del siglo XXI -estoy convencido, como estoy convencido de que otras personas de esta cámara lo están- o son totalmente transparentes en este siglo XXI o acabarán haciendo que crezca mucho la desafección hacia la política.

Bueno, en este último pleno y en esta que será, sin duda, mi última intervención en esta trona, quisiera terminar haciendo dos reflexiones: una de carácter general y otra de carácter más personal.

La primera, la reflexión general tiene que ver con la necesidad que creo importante de construir sociedades más justas dentro y desde el respeto a esas mismas sociedades, respecto que, entre otras muchas cosas, tiene que ver con lo que ahora estamos tratando, con la transparencia y con el derecho a la información que obtienen los ciudadanos, un derecho que debe de ser básico, que debe de ser irrenunciable y es necesario para que una sociedad informada y socialmente activa genere democracias sanas y auténticamente representativas.
Si hurtamos derechos tan elementos como estos es muy difícil que las sociedades generen democracias auténticamente sanas.

Y personalmente recordaba estos días en casa, al hilo del discurso, una escena de la película Filadelfia cuando el protagonista enfermo de sida, abogado -no sé si la han visto, imagino que sí-, explicaba por qué le gustaba el ejercicio del derecho y decía que era porque no muchas veces pero sí en algunas ocasiones participaba en el maravilloso hecho de hacer justicia.

Y yo la recordaba en estos últimos días, en estas Cortes, por sentimientos parecidos, un sentimiento que me dice que nuestras Cortes y, en general, desde la política, no muchas veces pero sí en algunas ocasiones participas en la ilusionante e importante tarea de mejorar la vida de la gente.
Y creo, señorías, que ese lo más importante que nos convoca aquí.

Para terminar quiero agradecer al personal de la cámara su trabajo y su trato durante todos estos años, y a sus señorías que espero comprenderán que no puedo desearles a todos la suerte en política, evidentemente, sí que me conformaré con desearles sinceramente, muy sinceramente los mayores éxitos personales y familiares para el futuro.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Pues muchas gracias, señor Macho, muchas gracias.

I per a finalitzar i concloure el debat, té la paraula la senyora Marcos.

La senyora Marcos Puig:

Gracias, señor presidente.

Señor Macho, yo también le deseo los mejores éxitos a nivel personal y a nivel profesional y le agradezco el tono de su última intervención.

Pero, señor Macho, muy a su pesar y a pesar de su grupo parlamentario le tengo que volver a reiterar que los mecanismos de control han sido reforzados porque el Partido Popular ha querido, señorías, porque nosotros realmente sí que creemos en la transparencia y no creemos como ustedes en la transparencia del titular, porque esa es la transparencia en la que ustedes creen.

Mire, este gobierno ha contestado en forma de preguntas al presidente, en forma de preguntas escritas, de preguntas orales, interpelaciones, comparecencias, solicitudes de documentación, 64.
336 cuestiones que ustedes han pedido a este gobierno.
Pero es que, además, hemos demostrado, señor Macho, durante todos estos años de gobierno del Partido Popular que este es el partido que cree en la justicia con mayúsculas y que respeta todas sus decisiones.

Y, mire, señor Macho, usted sabe que por mucho ruido que hagan aquí la justicia va a seguir actuando exactamente igual; no por mucho ruido que ustedes hagan la justicia va a actuar más o menos.
El problema es que ustedes siempre quieren sacar tajada política de la justicia y quieren ser jueces y policías en estas Cortes.

Y, mire, exigen a los demás lo que ustedes son incapaces de hacer: ha sido a ustedes los que Transparencia Internacional han calificado al partido como de Â«muy deficienteÂ» en transparencia, señoras y señores diputados, el Partido Socialista; ha sido a ustedes, señores de la oposición, a los que el Tribunal de Cuentas les ha dicho que no justifican ustedes las subvenciones públicas, señoras y señores diputados; han sido ustedes los que no han explicado cuánto dinero de todos los valencianos, porque reciben ustedes subvenciones públicas, han dedicado a judicializar la vida política, señoras y señores diputados.

Y como es el último pleno de la legislatura hay que hacer memoria de algunas de las cosas que han ocurrido durante esta legislatura y, mire, señor Macho, han sido ustedes, el Partido Socialista del País Valencià los que tuvieron que hacer un ERE en su propio partido y despedir a trabajadores mientras estaban pidiendo dinero a sus militantes para pleitear, señor Macho.
Esa es la forma que tienen ustedes de hacer política con el dinero público, señoras y señores diputados.

Ustedes son los campeones de eso, de la opacidad, del oscurantismo y de la hipocresía política.

Y yo le vuelvo a reiterar, ustedes no han dicho aquí cuál es el modelo de Feria Valencia que quieren para esta comunidad, ni cuál es el modelo de ferias que quieren en esta comunidad.
Ustedes se han dedicado aquí a hacer ruido para sacar un titular fácil mañana en la prensa.

Espero que su modelo no sea el modelo vintage de los años ochenta cuando gobernaban ustedes en esta comunidad, cuando aquí no pasaba absolutamente nada, cuando aquí no había ni un solo certamen importante en Feria Valencia.
Espero, señoras y señores diputados, que no sea ese el modelo de Feria Valencia de los socialistas.

Sin embargo, nosotros apostamos por un modelo, señor Macho, que ha dado resultado en los últimos diez años, un resultado de más de 7.
000 millones de euros de impacto mediático pero un modelo que ahora, desde luego, vamos a revisar y vamos a hacer un modelo sostenible, un modelo rentable y un modelo, desde luego, que convierta Feria Valencia en la feria de referencia a nivel nacional e internacional.

Y, miren, señorías, por mucho que a ustedes les pese, el Partido Popular va a seguir trabajando porque Feria Valencia sea una entidad de reconocido prestigio, para que sea un escaparate de nuestras empresas y nuestros sectores productivos, para que nuestros empresarios no tengan que marcharse fuera.

Y a ustedes, señores del PSPV, yo les haría una recomendación: salgan ustedes de la espiral de la judicialización de la política, se están dejando arrastrar por los que con la excusa de atajar la corrupción quieren terminar con el sistema.
Han entrado ustedes en una espiral muy peligrosa, señoras y señores diputados.

Dejemos que actúe la justicia que es imparcial y dediquémonos nosotros a hacer que esta comunidad siga tirando del carro de España.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gràcies, senyora Marcos.

Senyories, ha finalitzat el debat d'este punt i pregue ocupen els seus escons per a poder procedir a la votació d'este punt 20 de l'ordre del dia.

Senyories, comença la votació.
Vots a favor, 34; en contra, 47.

Moció subsegüent a la interpel·lació a la consellera d'Educació, Cultura i Esport, senyora María José Catalá Verdet, sobre la política general de la conselleria en relació amb la formació per a persones adultes, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 108.
411, BOC número 319)

El senyor president:

Punt 21 de l'ordre del dia: moció subsegüent a la interpel·lació a la consellera d'Educació, Cultura i Esport sobre la política general de la conselleria amb relació a la formació per a persones adultes presentada pel Grup Parlamentari Compromís.

En representació de l'esmentat grup té la paraula l'il·lustre diputat, Josep Maria Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Senyories, parlar d'educació de persones adultes, parlar de la formació de persones adultes és parlar de la capacitat d'aprendre en qualsevol moment de la vida.

És veritat que les primeres etapes des de la infància, la joventut, el desenvolupament de les capacitats, la capacitat de desenvolupar eixa educació integral sempre la considerem més alta; és veritat que és el moment de desenvolupar totes i cadascuna de les intel·ligències múltiples en què Gardner ha dividit eixa intel·ligència -que abans parlàvem- com a intel·ligència global, que està demostrat ja que no és així; és el moment de desenvolupar no només la intel·ligència lògica, la matemàtica, la verbal o lingüística sinó també la intel·ligència cinètica, la intrapersonal, la interpersonal, i totes aquestes diverses intel·ligències que són les que tractades de manera individual i en la suma formen una preparació per al futur de totes les persones, la formació integral de l'individu.

Però també és veritat, senyories, que no totes les persones disposen d'unes condicions socioeconòmiques, d'unes condicions personals, psicològiques, intel·lectuals, d'unes condicions familiars, laborals, que faciliten que adquirisquen els nivells adequats en totes estes etapes que serien les formatives.
Circumstàncies socials -com he dit-, circumstàncies personals fan que moltes de les persones no puguen assolir els nivells desitjables d'educació.
Eixa serà una part de l'educació dels adults, de la formació permanent dels adults.

És veritat que hem canviat, quan parlem ahí hem hagut de canviar esta introducció que he fet; n'hi ha una menor capacitat receptiva, és menor la intel·ligència fluïda a partir de certa edat però també és veritat que és major el nivell de coneixements, és major la capacitat d'interrelació, és major precisament eixa intel·ligència cristal·litzada que els diem que es demostra podent interrelacionar les vivències i les experiències i, per tant, que tenen una capacitat, també, major en este moment d'adquirir.
.
.
, o una capacitat diferent, ni major ni menor, sinó diferent per adquirir nous coneixements.

La capacitat d'aprendre aguanta, roman durant tota la vida.
Una major perspectiva històrica, una major vivència i una major percepció dels canvis també ajuden precisament a adquirir estes noves.
.
.
coneixements.
.
.
, estos nous coneixements -perdó.

Això fa que la forma específica d'aprendre, la forma específica d'ensenyar siga diferent, però també s'ha d'incrementar, aleshores, la participació en la decisió; la participació no només en la decisió de com, sinó de com aprendre, de què aprendre i aprendre a gestionar democràticament eixe aprenentatge.

Al final, tot açò que estem dient es reduïx a la voluntat d'aprendre.
I, per tant, dins d'eixa voluntat d'aprendre, d'eixa voluntat d'aprendre que ha de durar i hem de ser capaços de fer durar durant tota la vida en les persones, es traduïx en diversos nivells, diverses etapes, també, dins de la formació de persones adultes.
Una molt important és l'alfabetització.
L'alfabetització que cada vegada serà menor, però que existix, que és necessària, perquè el concepte d'alfabetització canvia.
Abans tenia un concepte d'alfabetització que calia alfabetitzar aquelles persones que no eren capaces de llegir i escriure.

Avui, l'alfabetització ha de tindre un concepte molt més alt, quan pràcticament tot el món sap llegir i escriure.
Analfabets també són aquells que no són capaços de comprendre necessàriament tot allò que tenen davant i, per tant, és necessària eixa formació permanent d'adults per a tota esta gent.

En un moment en què la globalització ens porta a nivells d'immigració enormes, l'adaptació.
.
.
, eixa alfabetització significa també, senyories, adaptació; adaptació en coneixement de llengua i coneixement dels costums, adaptació a la comunicació, en la capacitat de relació.
Això és inestimable i indispensable que siguem capaços de fer-ho.

També parlarem dels ensenyaments reglats, indubtablement.
Parlem dels graduats en ESO, de la titulació necessària que moltes vegades.
.
.
, perquè és exigible per a certs nivells de treball.

Parlarem d'altres formes d'aprenentatge, altres nivells d'aprenentatge que no són els aprenentatges, diríem, reglats, adaptats a l'individu, adaptats al lloc, adaptats a l'ambient, adaptats a les necessitats socials i personals de cada un dels llocs.

Per tot això i per moltes més coses que podíem parlar.
.
.
, i que podíem anar parlant a nivell del que significa la formació de persones adultes, senyories, hem de desenvolupar la Llei 1/1995 de formació de persones adultes.
¿Per què?
Mire, quan férem la interpel·lació, se'ns va explicar per part de la portaveu del Partit Popular que és una llei antiga, una llei antiga i que ells faran una llei moderna.

No, no és una llei antiga.
No és una llei.
.
.
, millor dit, serà antiga per l'edat, però no és una llei vella.
És una llei jove, que està en la infància perquè no s'ha desenvolupat, perquè no ha hagut voluntat de desenvolupar la formació de persones adultes.
Perquè des de.
.
.
, com he dit, des de l'any 1995, fa vint anys que tenim una llei de persones adultes que s'han negat reiteradament a desenvolupar i portar a terme perquè se puga donar en tota la capacitat que esta llei en el seu marc prepara.
No s'ha volgut, i no s'ha volgut i hi ha un aspecte fonament que determinaria l'èxit d'esta llei.

És una llei.
.
.
, i avui ho hem vist moltes vegades i hem parlat moltes vegades de consens, és una llei consensuada des del seu origen.
És una llei consensuada, com he dit, des de fa vint anys, una llei consensuada en la lletra, però una llei que mai s'ha consensuat en el seu desenvolupament.

I tenim, des de l'any 1992, la mesa de.
.
.
la mesa dels agents socials per a la formació de persones adultes que està demanant-ho, que està demanant d'alguna manera que se desenvolupe al 100% esta llei.
¿Per què?
Ho vaig dir i ho repetiré, perquè possibilita l'atenció o el dret a totes les persones a la formació al llarg de tota la vida, perquè es tracta d'una llei progressista que es situa a nivell dels països més desenvolupats d'Europa; perquè és una llei que conserva un marcat caràcter social, dirigida sobretot als sector del desafavorits; perquè és una llei que facilita també la implicació territorial, de manera que se puga desenvolupar de manera diferent al que és en una gran ciutat, al que és també en un ambient rural, al que és en un barri degradat, en un barri marginal i que se puga i se pot adaptar; perquè és una llei que afavorix la participació de tots els sectors que entren en eixa formació de persones adultes, del que és el propi alumnat al professorat; perquè és una llei que preveu les fórmules per a poder invertir en ella.

Vint anys, senyories, vint anys portem sense desenvolupar-la.
Vint anys i, ara, ens diuen.
.
.
, ens van dir que no és esta llei la que caldria fer.
No, el problema és que, com he dit altres vegades, quan no es vol fer una actuació, fan una llei per a perdre.
.
.
, per a passar el temps -perdó-, per a passar el temps i per a no executar les mesures que havien de posar en camí.

Nosaltres hem presentat les nostres propostes.
Hem presentat les cinc propostes que se consideren per part de la mesa dels agents socials indispensables.
Eixes cinc primeres, que és planificar i executar i.
.
.
, perdó, és garantir l'aprenentatge permanent i la formació de persones adultes dins d'un sistema públic i territorialitzat, que és garantir la participació de les persones joves i adultes, l'establiment dels seus itineraris formatius, és garantir les passarel·les entre els diferents hàbits de l'aprenentatge i és garantir la presencialitat de la persona adulta en la formació bàsica completa fins l'obtenció del graduat en educació secundària i l'oferta pública de places presencials no substitutiva del que és l'educació a distància, sinó complementària, però no mai substitutiva.

I, per tant, demanem, a partir d'ahí, en la nostra moció, moltes altres mesures.
Demanem que se planifiquen i executen un increment de les places, les places que actualment no es corresponen amb les demandes.
No han sigut capaços d'adaptar l'oferta de places a la demanda en un moment en què la crisi ha fet que el personal que està en atur puga accedir més fàcilment encara a estos programes de formació, programes de formació que, com hem dit, poden ser adaptats a ells mateixos.

Senyories, vostés tenen una moció ahí amb una quantitat de punts que parlen de les mesures que són proposades: mesures pressupostàries, arribar l'1% del PIB per al desenvolupament d'esta llei, la de la Llei 1/1995; de mesures organitzatives diverses que afecten precisament als centres i al professorat; les mesures relatives al personal que afecten no només al personal docent, sinó també als equips multiprofessionals -al personal administratiu i serveis, als psicopedagogs-, al professorat tècnic de formació professional que s'ha d'incorporar també a través dels centres de formació de persones adultes perquè puguen arribar a tots ells.
És necessari desenvolupar eixa formació continua.
És necessari desenvolupar eixe gust per a aprendre que dure tota la vida.

Hem parlat també.
.
.
, perdó, hem presentat també mesures relatives a la millora material.
Hem demanat que se dignifiquen els centres i el professorat.
Hem demanat que es desenvolupen, com diu la mateixa llei, la potenciació de l'associacionisme en els centres de formació de persones adultes.

Senyories, esta és la nostra exposició.
Nosaltres demanem que s'atenguen estes peticions, que no són les peticions de Compromís, sinó són les peticions de tot el sector que està treballant avui en la formació de persones adultes i més que res, personalitzades en la mesa d'agents socials per a la formació de persones adultes.

Gràcies.

(Ocupa la presidència la vicepresidenta segona, senyora Ana Barceló Chico)

La senyora vicepresidenta segona:

Gracias, señor Pañella.

Para la fijación de posición tiene la palabra, en representación del Grupo Parlamentario Esquerra Unida, la ilustre diputada Marga Sanz…, ah, perdón, señor Tormo.

El senyor Tormo Ruiz:

Moltes gràcies.

El Consell, el senyor Fabra -bé, avui no estan ni un, ni altres, estaran fent campanya- resulta que porta, consell darrere consell del Partit Popular, vint anys des de la promulgació de la Llei 1/1995 de formació de persones adultes.
I no poden dir vostés que no són responsables, perquè són els que han manat i han tingut competències per a desenvolupar aquesta llei durant vint anys.
Vint anys en els quals vostés no han fet res per la llei.
No han fet res perquè s'implemente la Llei de formació de persones adultes.

Òbviament, anem a donar suport a la moció presentada pel Grup Parlamentari Compromís, com no podria ser d'una altra forma, perquè el que s'està demanant és allò que ja hauria d'haver-se fet des del primer minut fa vint anys i que vostés no han fet, que és, entre altres coses, dotar els centres de formació de persones adultes dels equips multiprofessionals adients -personal de serveis i administratiu, especialistes-, perquè els centres requerixen eixe personal, i en vint anys vostés no han fet res.

I també se demana una qüestió que també és de sentit comú, i és una formació contínua i específica per a este personal que està donant tot el millor d'ells en la formació permanent d'adults.

I cal consolidar les plantilles, i les plantilles suposa pressupostar unes ofertes d'ocupació pública adequades -han tingut vint anys- i que vostés han deixat de banda.

I també han deixat de banda la dotació d'instruments i tecnologies necessàries per a impartir l'ensenyament als centres de formació de persones adultes.
Per tant, porten vostés vint anys incomplint una bona llei, però, any darrere any, estan incomplint-la.

Però és que vostés, a més a més, el que han fet són constants retallades.
Eixa sí que és una senya d'identitat d'este govern.
Retallades que van justament contra un dels objectius més importants de la formació de persones adultes, que és ajudar les persones, joves o adultes, que han quedat excloses de l'ensenyament obligatori que tinguen una formació adient per a poder incorporar-se a llocs de treball.

I, precisament, quan n'hi ha crisi, vostés, ¿què han fet?
Retallar.
Retallar també en formació permanent de persones adultes.

Però és que, a més, vostés han negat la màxima, han negat que totes les persones tenen dret a l'educació al llarg de tota la seua vida.
Han estat ofegant este sector, negant el finançament just a les administracions locals, que són les que han hagut de gestionar en molts casos els centres de formació de persones adultes.

Com s'ha dit adés, ja fa anys -no ahir, anys- que la mesa d'agents socials per a la formació de persones adultes ve exigint un 1% del PIB per a aquest sector, perquè vertebrar el País Valencià també requerix vertebrar-lo en educació, en ensenyament.
També és un instrument de vertebració que incentiva l'associacionisme de les persones i que possibilita que s'organitzen.
Però sembla que vostés preferixen una societat valenciana mansa, molla i inculta.

Deia.
.
.
, i amb açò acabe per no fer-ho més llarg, deia Paulo Freire que ensenyar exigix saber escoltar, i així ens ha anat amb governs del Partit Popular als valencians i valencianes, suportant una consellera com María José Catalá, que fa temps hauria d'haver dimitit per negar-se a escoltar les mares, els pares, l'estudiantat i els docents.

Espere que la sordera intencionada del Partit Popular tinga la conseqüència electoral que es mereix.

La senyora vicepresidenta segona:

Gracias, señor Tormo.

Para la fijación de posición tiene la palabra, en representación del Grupo Parlamentario Socialista, la ilustre diputada Pilar Sarrión.

La senyora Sarrión Ponce:

Gracias, presidenta.

Señorías, vaya por delante el apoyo del Grupo Parlamentario Socialista a la moción que hoy presenta el Grupo Parlamentario Compromís en relación con la formación de personas adultas.

Desde hace ya veinte años, el PP está gobernando nuestra comunidad y, durante estos años, poco o nada es el apoyo que le ha dado a la formación de personas adultas.

En cuanto a la moción que presenta Compromís, posiblemente nosotros la hubiésemos estructurado de otra forma.
Y digo Â«posiblementeÂ» porque todo lo que el Grupo Parlamentario Compromís plasma en su propuesta de resolución de esta moción, consideramos que son medidas de desarrollo de una ley, medidas de desarrollo de la Ley 1/1995, de 20 de enero, de la Generalitat valenciana, de formación de personas adultas.
Por eso estamos totalmente de acuerdo.

Nos gustaría que no se hubiese tenido que presentar esta moción, que no estuviésemos debatiendo este tema, porque el Grupo Popular debería de haber desarrollado ya toda la normativa que en estos veinte años no ha hecho.

Y voy a hacer referencia al preámbulo de esta ley.
El preámbulo de esta ley dice textualmente: Â«La sociedad actual se caracteriza por la reestructuraciones y las reformas a nivel socioeconómico y educativo.
El dominio del cambio acelerado de los conocimientos y de los procesos culturales y productivos requieren una formación más prolongada, más versátil, capaz de adaptarse a las nuevas situaciones mediante un proceso de educación permanente, capaz de responder a las necesidades específicas de cada ciudadano con el objetivo de poder alcanzar el máximo desarrollo posible.
Â»

Yo creo que en este párrafo se resume muy bien cuál es la intención de una ley que, repito, el Partido Popular ha tenido veinte años para desarrollar y no ha hecho.
También dice que la formación de personas adultas como una plataforma para la búsqueda de soluciones, para el desarrollo socioeconómico y cultural de la sociedad tiene una importancia clara y demostrable.

En este momento, en este cambio socioeconómico que hemos padecido debido a la crisis y las políticas del Partido Popular, creo que es el momento donde la formación de personas adultas está cobrando un mayor sentido.
Y creo que en esto todos vamos a estar de acuerdo.
Y es cuando se habla de ocupación.

La formación de personas adultas es también un elemento decisivo en las políticas sociales orientadas a promover la autonomía personal para alcanzar la integración y la cohesión social, y constituyen un pilar básico de las políticas laborales en la medida en que se propone la creación de ocupación.

Yo creo que en estos momentos el Grupo Parlamentario Compromís lo que está proponiendo es más o menos esto: el desarrollo de esta ley, el que se tenga en cuenta, el que se gestionen esas políticas educativas de personas adultas, porque aquí mucho hemos hablado de educación, pero parece que la formación de personas adultas es la gran olvidada cuando hablamos siempre del tema de educación.
Y en la formación de personas adultas hay docentes, hay personal de administración y servicios, hay programas, unos reglados y otros, podemos decir entre comillas, extraoficiales que se potencian desde los propios centros con pocos recursos y pocos apoyos de la administración para poder funcionar y para poder dar cobertura, cobertura que en estos momentos es más que necesaria porque son muchas las personas demandantes de plaza en estos centros educativos y pocas las plazas que se ofertan.

Muchos ayuntamientos han tenido que abrir escuelas de formación de personas adultas con recursos propios porque no llegan las subvenciones de La Generalitat para todo.

Mire, muchos han sido los años desde que esta ley se aprobó, una ley que, por mucho que pese, es una ley socialista.
Cuando recordamos veinte años, ustedes, sus señorías del Partido Popular lo recuerdan mucho, recuerden también que han tenido veinte años para desarrollarla, cambiarla, modificarla, y no han hecho nada, simplemente lo han olvidado.

Vamos a votar a favor de esta moción porque consideramos de suma importancia la formación continua a lo largo de la vida.
Es necesario coordinar y planificar el plan de actuaciones, tanto en la administración autonómica como en la local, coordinar y planificar la oferta y la demanda, regular las plantillas y ampliarlas y, ¿cómo no?
, dignificar los centros, equiparlos de recursos materiales, nuevas tecnologías y espacios específicos, también apoyar a este asociacionismo.

Para finalizar, sí que voy a hacerles una exigencia, voy a hacerles un ruego a los señores del Partido Popular.
Por favor, tienen todavía tiempo, convoquen el pleno del Consell de la formación de personas adultas que está sin reunirse desde el 24 de febrero de 2011.
En toda esta legislatura no han querido convocarlo.
De no convocarlo en los días que les queda, esta legislatura habrá sido nula para todos los miembros de este consejo, nula para la formación de personas adultas, y eso deja mucho que desear de este gobierno.

Gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta segunda:

Gracias, señora Sarrión.

Para la fijación de posición, tiene la palabra, en representación del Grupo Parlamentario Popular, la ilustre diputada señora Miró.

La senyora Miró Mira:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Senyor Pañella, sol·licita vosté, en esta moció subsegüent, una sèrie de mesures que, d'aprovar-les, suposaria duplicar les actuals estructures organitzatives de l'administració.
Per tant, una proposta altament innecessària, una vegada més.

Actualment -vaig a contestar-li a totes les seues propostes-, actualment la Comissió Interdepartamental de la Formació de les Persones Adultes és l'òrgan competent per a l'elaboració de plans generals d'actuacions i coordinar els recursos destinats per les diferents administracions públiques a l'educació de persones adultes.

Al mateix temps hi ha una xarxa formada per centres de titularitat de La Generalitat, per centres de les corporacions locals, com bé sap, finançats mitjançant subvencions de La Generalitat, i centres de titularitat privada, de manera que conformen una xarxa complementària i heterogènia a fi que existisca una oferta adequada a les necessitats de la població adulta.

Respecte al Consell de formació de persones adultes, este continua sent l'ordre fonamental de participació i assessorament, tal com es mostra en les convocatòries periòdiques que van realitzant-se.

Respecte al personal docent, es considera que els centres de formació de persones adultes disposen actualment de personal necessari per a impartir els programes formatius previstos en la legislació autonòmica sobre esta matèria.

Així mateix, per part de l'administració educativa, es garantix l'accés de tots els professionals a una formació permanent de qualitat amb les singularitats i especificitats concretes que requerix en cada cas, inclosa la formació de persones adultes.

Pel que respecta a la inclusió de les tecnologies de la informació i la comunicació i la creació d'entorns personalitzats d'aprenentatge, el centre d'educació a distància constituïx un centre de referència en esta matèria i, si no, consulte-ho vosté.

Quant a les mesures destinades a potenciar l'associacionisme en els centres de formació de persones adultes, per part de la conselleria se disposa d'una línia de subvenció destinada a ajudar al foment i desenrotllament de les activitats de les associacions d'estudiants.

Per tant, senyor Pañella, la conselleria posa en marxa les mesures adequades i necessàries per al desenrotllament d'un bon sistema de formació per a persones adultes, tant demandat per la societat, que a més tant bons resultats està obtenint.

Jo voldria recordar-li unes xifres, voldria recordar, perquè la ciutadania també ho sàpia, que som la segona comunitat autònoma que més centres públics de formació de persones adultes té, el doble que Madrid, 77 dependents de la conselleria d'educació, més un centre específic d'educació a distància, a més, 157 dependents de corporacions locals, a més de 12 centres privats.

Quant a l'alumnat, som la tercera comunitat autònoma que més alumnat presencial té en les seues aules, concretament 14.
475, i la segona que més alumnat prepara per a l'obtenció de proves lliures.
Per tant, crec que tan mal no estan fent-se les coses.

Dic tot açò perquè escoltant-lo a vosté pareix que en esta comunitat no s'haja fet res per tindre una bona oferta formativa per a les persones adultes.
I jo li dic, li dic amb dades, que estos resultats demostren tot el contrari.

Això no vol dir que ens hem de quedar de braços creuats.
S'ha de continuar avançant.
D'ahí que la conselleria estiga contínuament adaptant els cursos de formació als nous temps, com diu el preàmbul al qual es referia la portaveu del Partit Socialista, posant en marxa la tan necessitada ensenyança a distància, de la qual cada dia existix més demanda, ja que és una forma de facilitar a aquelles persones que tinguen dificultats, doncs puguen conciliar la formació amb l'activitat professional i amb la vida familiar i no perdre oportunitats d'aprendre.

Com podrà comprovar, senyor Pañella, mentre vostés es perden demanant plans i mesures, el Consell continua treballant amb responsabilitat i oferint a la població adulta tot tipus de recursos per al seu millor desenrotllament personal i professional, perquè totes les persones que vullguen puguen continuar en la seua formació, perquè estem convençuts que la formació és un pilar fonamental per al bon desenrotllament de la societat, d'ahí que siga una prioritat per a este govern.

En matèria educativa, senyor Pañella, lliçons poquetes.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta segunda:

Gracias, señora Miró.

Para réplica, señor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Senyories.

Senyora Miró, la situació esta, en el temps que fa que ha passat i no han desenvolupat absolutament la llei, m'ha recordat una cançó, una cançó que cantava Joan Manuel Serrat i que es dia Ara que tinc vint anys.
Li recorde que vint anys després dia, Â«fa vint anys que tinc vint anysÂ».
I vint anys després la va tornar a cantar dient, Â«fa vint anys que dic que fa vint anys que tinc vint anysÂ».

Sap que hi havia?
La mateixa lletra.
Sap quina diferència hi havia?
Que quan tenia vint anys va ser un èxit, que als vint anys que tenia vint va marcar simplement nostàlgia i que quan va dir que Â«fa vint anys que deia que feia vint anys que tenia anysÂ» va passar inadvertit.

Vosté ha fet el mateix.
Fa vint anys que diuen, que canten la mateixa cançó, la mateixa lletra.
I avui ja no els dóna, no ens causa ni nostàlgia, sinó simplement no ens ho creiem, absolutament.

De fet, afortunadament ha canviat una part del discurs de l'altre dia, quan dien que esta llei ja estava obsoleta i que anaven a fer una nova llei.
No van a tindre temps de fer una nova llei.
I no fa falta fer una nova llei.
No se preocupen vostés que en el canvi de govern que estem forçant tota l'oposició, estem treballant per a fer-ho, perquè vostés, i parle ara d'educació, podríem de parlar d'altres termes, no es mereix seguir governant este país, no ens mereixem el Partit Popular, que ha deixat oblidada la formació de persones adultes.
I dic Â«la formació de persones adultesÂ» perquè és el tema del qual parlem, no només d'eixe, no només això, però és del tema que parlem.
Que s'ha negat a desenvolupar la llei, que s'ha negat, per molt que vosté vinga ací i se vullga amagar en unes xifres.
Escolte, mire, i sap que tenim una quantitat immensa més d'escoles de formació professional ací que en el Congo belga, per exemple?
Ho sap?
Quines comparacions mos fa vosté ací.
Â«Más que en Madrid.
Â» S'hauria de veure.
Però vostés ho diuen ací i més que ningú.
Si no han tingut capacitat en vint anys de desenvolupar la llei, no l'han desenvolupat, no parle ara del consell de formació de persones adultes, quan se li acaba de dir que no s'ha reunit.
Des de quan no es reunix, eh?
Des de quan?

I vostés parlaven que duplicarien les estructures organitzatives?
Mire, ací hi ha una qüestió que jo he citat moltes vegades, senyora Miró, i és que no es pot solucionar un problema si no se comença per reconéixer que tenim un problema.
La negació del problema ens porta al desastre.
I vostés han portat l'educació al desastre, i estan portant la formació de persones adultes al desastre.
No me vinga amb els centres que té.
Vaja i consulte amb el professorat dels centres.
Vaja i consulte amb la direcció dels centres.
Vaja i consulte amb els alumnes del centre i diga a qui arriba el foment de l'associacionisme, a qui arriba?
Com està el personal?
Quin nivell de provisionalitat en els professors?
Quin.
.
.

És que està en la misèria absoluta la formació de persones adultes.
I si existix formació de persones adultes en moltes poblacions és perquè els ajuntaments, els ajuntaments han posat una part del seu pressupost, eixa que des del Partit Popular se vol prohibir, millor dit, s'ha prohibit que se'n vaja a la formació de persones adultes.
Recordeu, que vostés han fet una llei que prohibix realment…, perquè això resulta que no són competències municipals, no són competències pròpies.

Vosté l'altre dia em va dir: Â«No, però això…Â» Sí, sí.
Vostés ho solucionaran tot, però la normativa que fan és la que ho impedix solucionar.
Després han de buscar, perquè és impossible… Si vostés fan això, se tancarà la major part de les escoles de formació de persones adultes.
I vostés.
.
.
no crec que arribe la seua insensibilitat cap a la formació de les persones adultes a proposar això.
Ho han proposat en paper, no crec que siguen capaços fer-ho, no crec que siguen capaços de fer-ho, perquè són els ajuntaments els que estan aguantant amb el seu propi pressupost i amb una xicoteta ajuda de la mateixa conselleria.

No és el que toca pujar ací i definir un món irreal en la formació de persones adultes.
La realitat està en els centres.
Vaja, visite'ls, parle amb al professorat, parle amb l'alumnat, que ells els diran en quines condicions de provisionalitat eterna estan treballant.
No me torne a cantar la mateixa cançó, canvie-li la lletra, canvie-li la lletra, per favor, i actualitze-la.

Moltes gràcies.

(Ocupa la presidència el president, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Pañella.

Bé.
Donem la benvinguda a un nou invitat a la cambra.
Molt bé.
(Rient.
Aplaudiments) Perfecte.

Per a acabar el debat, la senyora Miró té la paraula.

La senyora Miró Mira:

Moltíssimes gràcies de nou, senyor president.

Senyor Pañella, mire, les millors mesures, les millors, els millors plans que deu posar un govern en marxa són els que com el govern valencià oferixen tot tipus d'oportunitats als seus ciutadans.
Això no és un món irreal.
Això és realitat pura i dura.

En este cas concret, en la formació de persones adultes, s'oferix una àmplia oferta de possibilitats perquè totes les persones majors de díhuit anys que tinguen inquietud o necessitat d'aprendre ho puguen aconseguir.

Són moltes, senyoria, les persones que amb afany de superació, per exemple, amb necessitat d'obtindre un títol amb il·lusió per continuar estudiant en una universitat, o persones que no troben un treball i tenen necessitat d'ampliar els seus estudis, la conselleria, en este cas, d'economia també posa al seu servici eixa formació.

Per això, la conselleria d'educació té unes línies d'actuació, les quals són les vertaderes mesures d'on es trauen…, s'obtenen bons resultats.

Fomentar l'aprenentatge al llarg de la vida, tant fora com dins del sistema educatiu.
En torn a això, com ja li vàrem explicar l'altre dia, una competència clau és aprendre a aprendre, una fórmula la d'autoaprenentatge bàsica hui, bàsica, perquè qualsevol persona pot adquirir coneixements per si mateix.
I en este cas, estan matriculades 25.
000 persones.
Això és una realitat, això és una realitat.

Prioritzar la formació destinada a l'obtenció de titulacions acadèmiques i professionals, l'accés a ensenyances postobligatòries i la formació per a l'ocupació, per posar-li també un altre exemple.

Una altra línia d'actuació és la d'actualitzar, actualitzar l'oferta de formació no reglada, oferint programes formatius en l'àmbit dels idiomes, les tecnologies de la informació i la comunicació, on estan matriculant-se 6.
500 alumnes a l'any.
Això és adequar a l'actualitat la formació, a la realitat actual.

També el foment de models formatius flexibles, on s'oferix a més de la formació presencial, la semipresencial i a distància.
És una de les altres mesures hui en dia bàsiques i fonamentals, adaptades, com dia, a la realitat social, un model de formació que permet poder optar per la forma d'aprenentatge que més s'ajuste a la necessitat de la persona que aixina li interesse.

I, finalment, estan les línies d'actuació que posa en marxa el Servof quant a les ajudes destinades al foment d'ocupació i formació, del qual també vosté ha fet referència.
Cal dir que des de la conselleria d'economia està fent-se molta faena en este sentit i que no vaig a estendre'm en este punt, perquè s'ha parlat en moltes ocasions en estes Corts.

En definitiva, senyor Pañella, dir-li que este Consell continuarà treballant en la mateixa línia, treballant per als valencians, perquè tots tinguen l'oportunitat de formar-se i de créixer com a persones.

Jo la veritat és que li agraïsc el que vosté haja presentat esta moció, perquè la veritat és que m'ha donat l'oportunitat, una vegada més, de poder sentir-me orgullosa del sistema educatiu que tenim a la nostra comunitat i, en este cas, dirigit a les persones adultes.

I per a finalitzar, dir-li que li desitge el millor en esta nova etapa que vosté va a encetar i que per a mi ha segut un plaer i una satisfacció poder debatre durant quatre anys com a consellera i quatre anys com a diputada en matèries educatives, però fonamentalment en matèries culturals.

Moltíssimes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gràcies, gràcies.
Gràcies, senyora Miró.

Finalitzat el debat, senyories, passarem a continuació a la votació.
Senyora López, el xiquet no pot votar, evidentment.
Bé.
Senyories, comença la votació.
Vots a favor, 35; i en contra, 47.

Se'ns demana a la mesa, per tal de poder apropar posicions quant al punt 17 de l'ordre del dia, una suspensió del ple, que durarà uns trenta minuts.
Trenta minuts, senyories.

Se suspén la sessió.

(Se suspén la sessió durant uns minuts)

El senyor president:

Senyores i senyors diputats es reprén la sessió.

Proposta de dictamen elaborada per la ponència designada per la Comissió no permanent especial d'investigació sobre el procés que ha dut a la intervenció de la CAM per part del Banc d'Espanya, el 21 de juliol de 2011 (BOC número 324)

El senyor president:

Proposta del dictamen elaborada per la ponència designada per la Comissió no permanent especial d'investigació sobre el procés que ha dut a la intervenció de la CAM per part del Banc d'Espanya el 21 de juliol de 2011.

Per a la presentació del dictamen de la comissió té la paraula l'il·lustre diputat Rafael Maluenda.

El senyor Maluenda Verdú:

Molt excel·lent senyor president.

Senyories.

Comparec per acord unànime de tots els membres de la comissió per a presentar el dictamen dels treballs realitzats durant més de tres anys.
I vull agrair, en primer lloc, la deferència de que per unanimitat tots els membres de la comissió pensaren en este humil diputat per a elevar al ple el dictamen.

Senyories, la Mesa de Les Corts, en la reunió del dia 20 de setembre de 2011, va acordar proposar al Ple de Les Corts, per iniciativa del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, la creació d'una comissió no permanent d'investigació sobre el procés que ha portat a la intervenció del Banc d'Espanya el passat 21 de juliol de la Caixa d'Ahorros del Mediterrani, CAM, a la destitució de tots els seus gestors en un procés de reestructuració dirigit a un nou intent de privatització, que inclús podria desembocar en la desaparició de la societat -seria en aquell moment-.

El Ple de Les Corts, en la seua sessió del dia 20 d'octubre de 2011, va acordar per unanimitat la creació de la referida comissió, segons resolució 21/VIII.
La comissió es va constituir el 16 de desembre, després de l'adscripció dels respectius diputats procedint-se a continuació a triar, per mitjà de votació, d'acord amb el que establixen els articles 40 i següents, els membre de la seua mesa, presidència, vicepresidència i secretaria, càrrecs que van recaure en qui els parla, com a president, en l'il·lustre diputat senyor Mariano Castejón i Francisco Toledo, en principi vicepresident i secretari respectivament, si bé este, recentment, va ser atorgat a l'il·lustre senyora Delia Valero.

La comissió, a la vista de les propostes del pla de treball presentades pels grups parlamentaris Popular, Socialista, Compromís i d'Esquerra Unida, en la reunió de 25 de gener de 2012, va aprovar un pla de treball en el qual s'establia el calendari, els objectius i la sol·licitud de documentació a diferents institucions i empreses.
Es va requerir documentació al Banc d'Espanya, a la Caixa d'Ahorros CAM, a la firma d'auditoria KPMG i a l'Institut Valencià de Finances.

Les entitats requerides van remetre informació als membres de la comissió en diferents dates, 22 i 21 de febrer de 2012 i 8 de març de 2012.
Inclús la CAM va posar a disposició dels diputats a la seua oficina de València un terminal informàtic al qual poguérem consultar.

La comissió, en la reunió de 15 de març de 2012, va aprovar la relació de compareixences a realitzar davant d'ella, sent un total de 79 persones les que havien de comparéixer davant la comissió.
Si bé, finalment, han comparegut davant de l'esta un total de 76 persones, realitzant dos d'elles la seua compareixença per escrit.

El grau d'acceptació dels compareixents va ser totalment positiu a pesar de la negativa, en principi, d'algun exmembre i membre del Banc d'Espanya, que finalment van haver d'acatar el requeriment de les Corts Valencianes i comparéixer ací.
L'únic compareixent que va ser eximit de la seua obligació de comparéixer va estar motivat per problemes de salut que li impedien atendre el nostre acord i es va decidir per unanimitat que no vinguera.

Entre les diferents persones que han comparegut davant la comissió es troben personal del FROB, exgovernadors i membres o exmembres del Banc d'Espanya, personal de la CNMV, personal de l'Institut Valencià de Finances, auditors de KPMG, exmembres del consell d'administració de la CAM, exmembres de la comissió de control de la CAM, exmembres del consell de direcció de la CAM, exdirectors generals de la CAM, representants de diferents associacions d'afectats per la CAM.

Encara que en el pla de treball s'establia una data per a la terminació i conclusió dels treballs de la comissió, davant el gran volum de compareixences i reunions que s'han produït en el si d'esta, s'han succeït diverses ampliacions per a la realització dels treballs de la comissió, sent l'última pròrroga fins a la finalització de l'actual legislatura.

La comissió ha realitzat un total de 37 reunions fins la nova designació de la ponència, que va haver de ser modificada donat que al llarg d'estos anys alguns dels seus membres inicials deixaren de ser diputats.

Finalment, la ponència designada per a elaborar la proposta de dictamen de la comissió es va reunir el passat 10 de març i, després d'analitzar les distintes propostes, va arribar a les seues conclusions.

Efectivament, el passat dia 12 de març, la comissió va aprovar el dictamen recomanat per la ponència, que és el que se sotmet hui a deliberació i aprovació pel ple i que ve acompanyat pels vots particulars, tots presentats amb temps i forma, pels grups parlamentaris Socialista, Compromís i Esquerra Unida.
I que de tots els seus continguts tenen coneixement les seues senyories, donat que per la urgència han sigut reproduïts mecànicament, però sense perjudici de la seua publicació conjunta en el BOCV com establix l'article 53 del reglament.

Però no vull concloure esta presentació sense referir-me al que ha sigut el funcionament de la mateixa comissió i a l'actitud que en tot moment han mantingut els representants dels grups parlamentaris.
A priori s'augurava que seria esta una comissió molt conflictiva, difícil i complicada.
I la realitat ha sigut molt distinta.
Ha resultat ser una comissió molt fàcil de presidir i molt fàcil de funcionar, gràcies a la magnífica col·laboració que esta presidència i la mesa sempre ha trobat en tots els seus membres i, especialment, en els seus portaveus Lluís Torró, Mireia Mollà, Francisco Toledo, Vicent Betoret, aixina com els predecessors Ángel Luna i David Serra.

A tots ells vull expressar la meua gratitud i reconeixement per la seua inestimable ajuda i també per l'assumpció de les decisions que la presidència i la mesa han adoptat en cada moment, actitud esta que ho ha fet tot més fàcil i ha possibilitat una investigació a fons seriosa i rigorosa.

També vull agrair als meus companys en esta mesa, Mariano Castejón i Delia Valero, i Francisco Toledo amb anterioritat, el seu treball i ajuda en tot moment.

Finalment, vull destacar i agrair la important tasca del lletrat de la comissió, senyor Enrique Soriano, que en tot moment ha assessorat i facilitat la nostra missió.

Finalitza així, per tant, el mandat que la comissió va rebre del ple de la cambra fa quasi quatre anys.
I a ell, a este òrgan sobirà, elevem el dictamen aprovat en la comissió, que a més ve acompanyat, com he dit, i no ha de ser d'una altra forma, dels respectius vots particulars perquè també puguen debatre's, votar-se i publicar-se.

No obstant, en este nou debat, cap la possibilitat de consens.
I a això inste els representats dels quatre grups, que tan magníficament han treballat en comissió, a que no perguen l'oportunitat de consensuar tot allò que siga possible, donat que dels debats sempre hem detectat, al marge de les legítimes postures polítiques de cada formació, una coincidència i voluntat important en allò essencial.
Novament, el nostre agraïment i felicitació a tots per eixe important treball com deia.

No puc acabar sense despedir la octava legislatura.
Huit voltes en esta he passat este trànsit, però en esta ocasió és especial donat que són trenta-dos anys els que he estat al servici de tots els valencians.
Segur que en més d'una ocasió hauré comés errors, però mai, en ningun cas, m'ha guiat el perjudicar a ningú.
Sempre he buscat la defensa del meu compromís amb el poble valencià i del programa de govern del meu partit.
Estic satisfet i orgullós de ser el que alguns diuen pata negra del PP en el que milite des de 1978.

Per tot això, vull agrair la confiança que en tot moment ha depositat en mi el meu partit i el meu grup.
Ací he sigut de tot.
En el meu grup síndic, vicesíndic, portaveu adjunt, com també ponent en infinitat de lleis i especialment de les reformes de l'Estatut i del reglament.
En allò institucional he sigut secretari segon de la mesa en la primera legislatura, vicepresident segon en la segona i vicepresident primer en la sèptima i en l'octava.
He tingut l'honor de presidir el ple, la mesa de Les Corts, la junta de síndics i aquelles comissions, que al llarg de tants anys he presidit, especialment la de coordinació, organització i règim de les institucions de La Generalitat.

Demane disculpes a totes les seues senyories i al personal de la casa si en algun moment he pogut molestar a algú.
No ha sigut mai eixa la meua intenció.
Ara s'obri una nova etapa, després de les pròximes eleccions, que no sabem què depararà a cada una de les nostres formacions polítiques i molt menys a cada una de les senyories que hem conviscut durant tants anys.

Per tot això vull desitjar al meu partit, al Partit Popular, del qual estic orgullós, que continue guanyant les eleccions i a totes les seues senyories, sense excepció, els majors èxits en la vida professional i personal.

Senyories, moltíssimes gràcies per la seua atenció i per la paciència que sempre han tingut amb mi.

Bona nit.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Maluenda.

Senyories, després del relat que ha fet el senyor Maluenda del dictamen de la comissió, s'ha produït en la pausa que s'ha donat i en la interrupció que ha tingut el plenari, s'han produït uns acords amb els grups parlamentaris que han fructificat en un text que està a disposició dels grups.
I, per tant, este text que s'ha fet comú, perquè està firmat pels representants de tots els grups parlamentaris, suposa la retirada dels vots particulars als que feia esment el senyor Maluenda en la seua intervenció.

Per tant, havent ja sigut presentat als grups este text, que podem considerar definitiu, com ja quinta essència del treball de la comissió, el que proposa esta presidència és passar a votació el text que obra en poder de tots els grups i, a continuació, els diferents portaveus que puguen fer ús de la paraula en explicació de vot i per tal d'explicar la seua postura, les seues aportacions al text finalment consensuat.

Per tant, senyories, si no hi ha cap inconvenient, passarem a votar, com els he dit, el text que s'ha presentat als grups.

Senyories, comença la votació.
78 vots a favor.
S'aprova per unanimitat.

Per a fixar la posició del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, l'il·lustre diputat Lluís Torró té una altra vegada la paraula esta vesprada.

Moltes gràcies.

El senyor Torró Gil:

Sí, estic repetit, eh?
(Rialles)

Explicar una miqueta quina ha sigut la posició d'Esquerra Unida en tot este procés i quines són les virtuts i els defectes que té l'acord que de tota manera ens felicitem en haver aconseguit.
I vore tots els quadrets en verd dins del marcador és una satisfacció important, perquè significa que d'alguna manera hem aconseguit arribar a unes mínimes conclusions respecte al que va passar amb la CAM, respecte a les responsabilitats que hi havien i sobretot, i des del meu punt de vista crec que és el més important, respecte a algunes de les coses que haurien de fer-se d'ara endavant.
Perquè el treball que hem fet no tindria massa sentit si ens limitàrem només a dir, assenyalar el que ha passat, i no férem algun tipus de recomanació per evitar que no es produïsquen algunes coses i que algunes coses de les que s'han produït, que encara poden tindre remei, puguen remeiar-se d'alguna manera.

La CAM, hem arribat a una conclusió molt clara, va entrar en fallida a causa d'una política insensata de creixement i expansió vinculada al sector immobiliari.
Una política que estava molt clarament dirigida per interessos que s'allunyaven moltíssim d'allò que s'esperava d'una entitat sense ànim de lucre.
I una entitat, els administradors de la qual, que estaven designats de forma decisiva per la representació política, tant autonòmica com municipal majoritària, no sols és que no van a actuar contra eixa tendència sinó que la van a afavorir.

Hem vist moltíssims problemes que tenia la CAM, problemes de control, problemes de funcionament democràtic intern, problemes de sobreexposició al mercat immobiliari, problemes de resoldre els problemes fugint endavant, generant més problemes i, a més, amb conseqüències gravíssimes que han acabat determinant que en estos moments el País Valencià no tinga un sistema financer propi i, a més d'això, generant perjudicis molt greus cap a determinades persones, particularment els xicotets estalviadors que se van vore enganyats comprant productes tòxics i, sobretot, el tema de les quotes participatives, a mes desviant diners amb tractes de favor a empresaris molt específics que s'han beneficiat de l'activitat de la CAM.
I hem vist també com hi ha hagut una incompetència global dels mecanismes de supervisió, de les auditories externes, de l'Institut Valencià de Finances, del Banc d'Espanya i de la Comissió Nacional del Mercat de Valors.

Quines són les conclusions o, millor dit, quines són les insuficiències que nosaltres.
.
.
Vaig a parlar primer de les insuficiències per a parlar després de les coses que entenc que són bones.
Entenem que en el tema de la supervisió no s'ha arribat a determinar responsabilitats individuals i no s'ha arribat a determinar responsabilitats polítiques clares, sobretot en el tema de les decisions i sobretot en el tema de la legislació que ha fet que tot este entramat no ho puguera resoldre.

Estem davant, per exemple, de la llei de caixes, que estem perdent oportunitats per a resoldre problemes.
I, per tant, jo ja els ho vaticine, si ara, mentres no canviem radicalment la política que estem tenint respecte a les entitats de crèdit, les bombolles financeres es reproduiran amb tanta o més intensitat que la que hem tingut fins ara, sobretot per una raó -i ací ho hem discutit fa no res-: s'ha mantingut una actitud de secretisme davant de totes estes qüestions, de tractar de vore, com si les (inintel·ligible) .
.
.
no férem res.

La llei ho empara, però també ho han emparat les decisions polítiques.
I això no està suficientment reflectit en les conclusions.

Caldria haver actuat més enllà en el tema de les eleccions.
Tenim un problema i seguirem tenint-lo.
Les caixes d'estalvi són oligarquies, estan organitzades oligàrquicament.
Els partits polítics encara tenen massa pes.
I les eleccions dels impositors estan fetes de tal manera que, al final, amb el que tindrem ara, que sols els grans impositors podran imposar-se o la direcció de les caixes podran vore com és.
.
.
, manipular les eleccions per a tindre els impositors que ells creuen allí.

No és un problema de politització, és un problema de falta de control, de falta de control democràtic.
I això no està suficientment reflectit en la proposta d'acord que tenim.

No és un problema que la gent que estava allí.
.
.
, és que no havia de retre-li comptes a ningú.
Se'ls demanava recolzament formal a projectes determinats, a canvi de la llibertat de fer el que vullgueren en altre tipus de coses, val?

Hi han tota una sèrie de recomanacions que no han entrat i que nosaltres entenem que haurien d'haver estat, val?
Creiem que cal reformar la legislació; que cal controlar democràticament aquestes entitats; que cal incrementar de forma clara el paper supervisor de l'Institut Valencià de Finances; que cal garantir un sistema d'elecció d'òrgans plenament democràtic i transparent, amb rendició de comptes; que cal reformar els mecanismes de supervisió; que cal una transparència en la gestió, que no existix, independentment de la naturalesa de les entitats de crèdit; creiem que cal una agència pública de qualificació de riscos per a no dependre de les entitats auditores privades, que s'han demostrat absolutament ineficients per a fer-ho això; i que cal crear una banca pública, ètica i democràtica, que satisfaga els interessos de les persones.

Això són coses que estaven en la nostra proposta i que, lamentablement, no han pogut entrar, en pro del consens.

El consens.
En la proposta que els hem presentat, determina, dibuixa a grans trets què ha passat, els problemes que ha tingut la caixa, per on han estat més o menys les principals problemàtiques i quins han sigut els principals responsables, que han sigut, sobretot, els directius i els conselleres, que eren els qui decidien què es feia en la caixa.
Però que també han tingut altres responsables, que han sigut aquells que sabien què passava i no feien res i aquells que feien com que no sabien què passava.
I això, d'alguna manera, algunes vegades de forma més explícita i d'altres menys, ha estat ahí.

Però nosaltres hem votat a favor fonamentalment per dues qüestions que a nosaltres ens semblen especialment importants.

Miren, les caixes d'estalvi haurien de ser una entitat sense ànim de lucre, val?
I han deixat dos grans víctimes: una d'elles és l'obra social, l'obra social de la CAM, però també l'obra social de Bancaixa, que està en unes condicions molt paregudes.

En el cas de l'obra social de la CAM, està ahí, en mans d'una fundació de la qual La Generalitat no sap què fer amb ella.
Es va vendre la CAM al Banc de Sabadell per un euro, sense demanar-li a canvi que, com a mínim, es fera càrrec de l'obra social.
I el que es diu ací es que es demane participació al Sabadell i que, en cas que no siga així, que La Generalitat es faça càrrec de l'obra social i l'administre públicament.
Jo crec que és una responsabilitat que tenim davant de tots els valencians i totes les valencianes.

I, després, els quotapartícips, aquelles persones que, com moltíssimes altres, van comprar uns instruments que entenien que eren instruments d'estalvi.
Les caixes, i també alguns bancs, es dedicaven a timar directament els xicotets estalviadors.
No ho diem nosaltres, ens ho va dir ací mateixa la mateixa Comissió Nacional del Mercat de Valors, que això és el més increïble, una entitat que sap que estan estafant la gent i que diu que no pot dir-ho perquè la llei li ho impedix.
Mentres passen estes coses, hi hauran bombolles financeres, tinguen-ho molt clar.

I els quotapartícips s'han quedat.
.
.
, els pitjors de tots.
Perquè tota la resta de persones que han invertit en este tipus de participacions han acabat, d'alguna manera, tenint algun tipus de compensació perquè, a través d'acords privats amb les entitats o a través de judicis, han aconseguit que, d'alguna manera, si no recuperar tots els seus estalvis, almenys, una part d'ells.
Els quotapartícips no han recuperat res perquè les quotes participatives s'han quedat en la caixa d'estalvis, la caixa d'estalvis només és l'obra social i, per tant, ningú pot compensar-los.

I, per tant, crec que tenim un deure moral, moral, de resoldre el problema d'estes persones; que el govern, igual que té diners per a rescatar amb milers de milions d'euros els bancs, tinga diners per a posar uns centenars de milions d'euros per a resoldre els problemes de persones que van ser estafades i a què ningú els té emparament.

Entenem que la proposta, almenys, marca una línia en eixe sentit.
I, per això mateixa, l'hem recolzada.

Tant de bo havera hagut més acord en altres punts.

I amb açò ja m'acomiade, perquè també és la meua darrera intervenció davant de Les Corts.
Ja no els molestaré més.
Ja no tornaré a pujar ací.
No m'hauran de vore més la cara, perquè demà tampoc estaré.

I res.
Només he de dir que jo vaig arribar a les Corts Valencianes fa huit anys amb la intenció, fonamentalment, de tractar de convéncer.
Lamentablement, no ha estat massa afortunada eixa intenció, no ho he aconseguit en massa moments, no?

Em quedaré, em conformaré amb que en algun moment els haja fet dubtar.
Jo en això em quedaré conforme, que en algun moment hagen pensat que qui parlava ací almenys estava posant algun argument que contenia encara que fóra una part xicoteta de raó.
No era altre el meu objectiu.

Espere haver contribuït, encara que siga un poquet, al canvi polític que espere que es produïsca definitivament este mes de maig; i que, definitivament -i els ho dic-, a vostés també els vindrà bé un canvi radical en este país per a donar aire a la democràcia.
(Aplaudiments)

I acabe ja, definitivament, val?
, acabe definitivament.
He defensat.
.
.
, tot el que he defensat, els ho puc assegurar, que m'ho creia.
Si alguna vegada he sigut especialment apassionat, és el meu caràcter i és perquè em crec les coses.
Espere no haver molestat ningú.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gràcies.
Moltes gràcies, senyor Torró.

Grup Parlamentari Compromís, té la paraula la il·lustre diputada Mireia Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Senyories, més de tres anys després, arribem hui a un acord sobre la història de la CAM.

La veritat és que este document que està escrit -els recomane la lectura a totes les senyories- descriu pràcticament la història de la CAM, la trista història de la CAM, la nefasta història de la CAM, que s'ha endut per davant també els anhels i els diners públics.

La veritat és que potser no calia ni tan sols l'acord per a conéixer la història de la CAM.
Si d'alguna cosa ha servit esta comissió, llarga, però intensa, és perquè qualsevol persona poguera haver conegut eixa història, sense que haguérem hagut d'arribar a este acord.

Ens felicitem d'este, però sí que és cert que si alguna cosa ha demostrat esta comissió és la necessitat que, quan succeïxen qüestions com estes, se facen comissions d'investigació i se puga conéixer la profunditat i la responsabilitat d'aquells que, amb les seues decisions, han creat greus perjuís a la ciutadania.

Però, bé, tenim ací un acord.
Un acord que per a nosaltres també era important.
I un acord que conta la història, en alguns moments massa políticament correcta o d'una manera diferent a què Compromís haguérem descrit, però sí que està emmarcada en totes i cadascuna de les passes que va seguir la CAM per a arribar, efectivament, a esta tràgica intervenció, amb tants i tants de milers de milions d'euros.

Descriu com, efectivament, les entitats financeres, en el seu conjunt, van posar un risc excessiu al mercat immobiliari, al sector de l'urbanisme depredador; com acudiren als mercats majoristes per a eixa expansió especulativa; com, quan això s'acabava, hagueren d'acudir, d'una manera perversa i fraudulenta, als mercats minoristes, és a dir a aquells que amb els seus estalvis van comprar eixos productes que col·locaren amb engany les entitats financeres.

Si això parla del conjunt de les entitats, no és nou, no ho hem descobert solament de la CAM, sinó que ha sigut un seguit d'actuacions de totes les entitats financeres, sí que marquem les diferències clares de què va passar en la CAM.

En primer lloc, que en 2008, en l'esclafit de la bombolla immobiliària, la CAM fa una inversió exponencial, arriscada, al mercat immobiliari, quan la resta d'entitats estaven detraient eixa exposició.
I, d'una manera il·lògica i totalment irresponsable i negligent, els directius i el consell d'administració de la CAM fan esta aposta per una major exposició a la bombolla immobiliària ja esclatada.

Els mercats minoristes, amb les participacions preferents, és el comú denominador de les entitats financeres.
Però si una cosa ha passat única i exclusivament en la CAM és haver comercialitzat les quotes participatives.
L'única caixa d'estalvis que les va comercialitzar i, a dia d'avui, l'única que, davant d'açò, no té una solució concreta -que esperem que arribe- per a aquelles persones que, d'una manera enganyosa i fraudulenta, se'ls col·locaren estos productes tòxics.

I, en tercer lloc, el que tots hem pogut conéixer al llarg de les compareixences, i és que, també a partir de 2008 -si abans ja succeïa, però a partir de 2008 d'una manera totalment descontrolada, negligent i que els tribunals hauran de dirimir, i espere, la responsabilitat penal adequada als fets ocorreguts-, va haver-hi un descontrol i unes accions dels directius i del consell d'administració per a recompensar-se i retribuir-se les seues actuacions, que no eren professionals, que no eren adequades, sinó, ja com hem dit, totalment negligents i amb una opacitat i una vulneració de les regles del joc clarament demostrada, que a partir de 2008 fan, ja dic, d'una manera descontrolada.

Això ho diu l'informe.
Fa eixe recorregut, del general al concret.

¿Qui tenia, també, la responsabilitat de controlar aquells que tenien clarament la direcció de la CAM, la direcció i el consell d'administració?
Doncs, els organismes supervisors; la política, en general.

Miren, si alguna cosa diu -encara que no ho diu literalment- este informe és que la política va fracassar.
La política és responsable d'açò, d'esta història.
La política és responsable que milers de milions d'euros públics s'hagen detret d'allò que era important, de la sanitat, de l'educació, de la dependència, de la creació d'ocupació, d'un benestar per a tots i totes, del bé comú, per a salvar els desfasaments de la banca i de les caixes d'estalvi.

La política va propiciar esta història.
La política va emparar esta història.
I la política fracassarà si esta història, que ja està escrita, torna a passar.

Eixe és el nostre objectiu: escriure i que la política no torne a reproduir este sistema.
En això ens anem a ocupar, perquè, efectivament, van haver-hi ferramentes polítiques potents que van poder aturar esta situació i, en canvi, se van posicionar al costat d'aquells que estaven duent les entitats financeres a la ruïna més absoluta.
Organismes com l'Institut Valencià de Finances, clarament responsable de la negligent actuació de la CAM per no haver supervisat -i tenia competències per a fer-ho- les decisions que s'estaven prenent en l'entitat.

La Comissió Nacional del Mercat de Valors, conscient de la comercialització fraudulenta de productes tòxics, com les preferents, les subordinades i les quotes participatives, que va deixar que, de forma massiva, se col·locaren a aquells que no els havien d'haver col·locat estos productes.
I, per tant, els estalvis arruïnats i estafats són responsabilitat d'esta entitat.

El Banc d'Espanya, com a màxim exponent de la supervisió de les entitats financeres, que no solament va tindre una actitud negligent, sinó que va ser còmplice necessària que totes les entitats foren en les seues decisions descontrolades i produïren forats de milers de milions d'euros.
Van propiciar la bombolla immobiliària, la van vore vindre, no la van aturar i van animar que continuaren estos processos.
I com no?
, els responsables polítics, de la política, d'aquells que efectivament promogueren lleis del sòl, que propiciaren la bombolla, desregulació dels mercats financers, una supervisió laxa, directrius polítiques perquè els tècnics supervisors no pogueren dir la veritat, opacitat emmarcada en marcs legislatius com el que hui en la llei de caixes d'estalvi hem vist reproduir.
És a dir, el conjunt de la política i les ferramentes que tenia constituïdes per a controlar la supervisió de les caixes d'estalvi es va posicionar efectivament amb els que van arruïnar la CAM i altres moltes entitats.
Això ho diu este informe?
D'alguna manera ho diu.
El que no fa es posar noms, i a nosaltres ens costa entendre que, després d'haver vist passar veritablement els responsables, amb noms i cognoms, de tota esta tragèdia, avui tingam un informe on no posem noms, i no hi haja una reprovació contundent a estos responsables polítics.

Perquè si la comissió d'investigació havia de servir per a contar esta història, si la comissió d'investigació havia de servir per a fer recomanacions perquè -ja dic- la política no torne a reproduir esta historia, també devia servir per a reprovar l'actitud d'aquells responsables polítics que van prendre decisions ja en detriment de la nostra societat.

No se menciona la manca de compareixença dels màxims responsables de la política valenciana.
Esta comissió es tanca d'alguna manera en fals, malgrat uns treballs exhaustius i on hem vist moltíssimes persones dels òrgans interns de la CAM, dels òrgans de supervisió, etcètera, passar per les Corts Valencianes.
Ha estat positiu.
Però ens falten els màxims responsables de la política valenciana, i es tanca en fals -ja dic- no reprovant l'actitud d'aquells que amb noms i cognoms poden tornar, si no els assenyalem clarament, a reproduir estos escenaris tan dolents.

Acabe diguent que esta comissió ha de vetlar per protegir les persones.
Nosaltres en les nostres recomanacions hem pogut introduir que se vetle perquè es facen normatives i es facen mecanismes de protecció als consumidors i consumidores.
En definitiva, a les persones, a les persones que, sent David i Goliat davant les entitats financeres, s'han trobat desemparades per la política que s'ha situat al costat de les entitats, rescatant bancs abans que rescatant persones.
Jo espere sincerament que a partir del 24 de maig es done la volta a este assumpte i que per fi rescatem persones i no rescatem bancs.

Res més i moltíssimes gràcies a tots i totes.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gràcies, senyora Mollà.

En representació del Grup Parlamentari Socialista, l'il·lustre diputat Francisco Toledo té la paraula.

El senyor Toledo Lobo:

Gracias, president.

Bien, nuestros votos particulares, que se publicaran como ha dicho el presidente, dejan constancia de todas las cuestiones que cada grupo opinaba que tenían que quedar reflejadas en el acuerdo, y si lo comparan con el acuerdo, verán que efectivamente hemos llegado a un amplio común múltiplo de todas las decisiones.

Bien, yo en primer lugar quería empezar reconociendo la labor de la comisión, en especial de su presidente, por la seriedad, la tolerancia y el equilibrio que ha tenido.
Porque no nos ha sido fácil el que todos los que tenían que venir, vinieran, y que al final todos comparecieran.
No nos ha sido nada fácil.
Así que gracias, presidente.

Y quisiera dejar constancia también de que, aunque pudieran ser limitaciones de la actuación de esta comisión el que no comparecieran los máximos responsables políticos y el que no comparecieran los empresarios cuyas relaciones con la caja habían representado un fuerte quebranto para los resultados de la misma, y que en definitiva son los únicos que se han beneficiado con la quiebra de la CAM, lo cierto es que en estos tres años hemos podido hacernos una foto muy aproximada de todo lo que ha pasado en la CAM, de cuáles son todas las cuestiones que fallaron para que la CAM llegara a esta situación de desastre que tan cara nos ha costado.

Y quisiera recordar que este proceso de deterioro de la CAM nos ha llevado a que se tuviera que intervenir, a que se tuvieran que inyectar 5.
249 millones que eran de todos los españoles, a que se tuvo que dar un préstamo de 3.
000 millones de euros, además, y que además se vendió por un solo euro, perdiendo esta comunidad el control valenciano de una importante entidad financiera.
Si a eso le sumamos la pérdida de Bancaja, pues queda claro que nos hemos quedado sin corazón financiero y que eso tendrá consecuencias complicadas para nuestra economía.

Entendemos que los órganos que con sus decisiones llevaron a la CAM al desastre son los órganos internos de administración y gestión de la CAM: el comité de dirección, la comisión ejecutiva, los altos directivos, el comité de inversiones, el consejo de administración y la comisión de control.
Esos son los culpables, por acción.
Pero además los órganos o entidades externos de supervisión y control no supieron, no pudieron o no quisieron, porque de todo ha habido, detectar la catastrófica situación a tiempo de salvar la entidad o de intervenirla con mucho menor coste del que ha resultado.

Todos ellos fallaron en mayor o menor medida en el cumplimiento de las funciones que tenían asignadas.
Entre las decisiones irresponsables que tomaron los órganos internos, cabe destacar dos que ya han comentado las dos personas que me han precedido en el orden de la palabra: el elevado crecimiento del crédito y su concentración en el sector inmobiliario, y el excesivo nivel de dependencia de los mercados mayoristas.
Pero esos dos han sido comunes a todo el sistema financiero.
Esos dos por sí mismos no explicarían el desastre de la CAM.

Además, en la CAM hubo mucho más.
Además, en la CAM hubo una ausencia de criterios sólidos en la concesión, administración y seguimiento de los riesgos de crédito que llevó a una morosidad en 2012 de casi el 25%.
Una huida hacia adelante a partir de 2008, cuando se detectan créditos que tenían que pasar a fallidos, y en lugar de pasar a fallidos, lo que se hace es refinanciarse e incrementarlos, para que el mismo crédito pague los intereses, con lo cual se hace una pelota inmensa, del 2008 hasta el 2010.
Las deficiencias significativas en los sistemas de control interno y de control de políticas de inversiones crediticias, con un desastre en las inversiones en el extranjero.
Las decisiones de búsqueda de entidades que forman un SIP -¿recuerdan?
- fueron un cúmulo de despropósitos, tanto las búsquedas infructuosas de entidades compañeras de ese SIP como la que finalmente originó un banco base, en el que se integró la CAM y que fue una operación abortada, tras conocer los socios posibles falsificaciones de cuentas y de información por parte de la CAM.

Y ahí entramos en otra cuestión también propia de la CAM y que explica el desastre, y es que en la CAM se diseñó un sistema para debilitar, cuando no anular los mecanismos internos de control de la propia caja.
Y esto nos parece especialmente grave, porque a la irresponsabilidad de los órganos de administración y gestión, se unió la debilidad o anulación de los órganos de control.
Fíjense, por una parte, todos lo conocen, las escandalosas dietas que se pagaron, incluso con efectos retroactivos, utilizando las participadas para vulnerar deliberadamente la ley de cajas, que establecía que los cargos eran gratuitos, honoríficos y gratuitos.
Además, las tournées por todo el mundo donde se reunía la comisión de control y el consejo de administración, hasta una semana con todos los gastos pagados para los miembros de los órganos y sus acompañantes.

¿Todo eso qué hacía?
Todo eso hacía debilitar a los miembros de los órganos de gestión y control.
Todo eso hacía que estuvieran contentos, incluso agradecidos y que miraran para otra parte.

Ha quedado constatado que la comisión de control se reunía inmediatamente después del consejo.
Tenía que validar lo que se hacía allí y lo analizaba inmediatamente, rapidísimamente, sin documentación, sin tiempo para estudiarlo.
No ejercía de comisión de control.
Ha quedado constatado que los directivos de la CAM procuraban conseguir que tanto en el consejo de administración como en la comisión de control, y también en la de inversiones, hubiera el mayor número de personas con el menor criterio posible para poder analizar la gestión de la CAM.
Fue deliberado.
Asimismo ha quedado constatado el testimonio de distintas personas comparecientes que decían que las actas del consejo no se leían, que no eran accesibles fácilmente, incluso distintos consejeros han dicho que había falsificación en las actas.
Queda constancia.

Como consecuencia de todo esto, las actuaciones del consejo de administración de la comisión de control y del comité de inversiones se correspondieron más con actuaciones propias de comparsa del equipo directivo de la CAM que con las funciones rigurosas que habían de desempeñar los mencionados órganos.

Y no nos queda ninguna duda de que la responsabilidad en el hundimiento de la CAM es de quienes tomaron las decisiones irresponsables antes reseñadas, quienes diseñaron el sistema para debilitar deliberadamente la capacidad de control de la CAM.
Pero todo esto, además, originó un efecto secundario sobre pequeños ahorradores, porque los problemas de la CAM los intentaron resolver atrapando los ahorros de los clientes de buena fe en cuotas participativas y en participaciones preferentes.
Y las cuentas participativas solo se han emitido en esta caja.
Por tanto, aquí, en este dictamen, también reclamamos que se busque una solución para que esos ahorradores recuperen sus ahorros, porque fueron engañados, fueron estafados.

Y respecto de los órganos internos, la empresa auditora, KPMG, nos ha dado una lección de que en ocasiones las auditorías no sirven para nada aunque cuesten una fortuna.
Fíjense, ningún año, ni tan siquiera en el último analizado, en ninguno las auditorías realizadas por KPMG de la CAM detectaron irregularidades.
Bueno, lean los informes del Banco de España, del FROB, de las intervenciones.
Por todos los sitios habían irregularidades.

Asimismo resulta absolutamente incomprensible que el deterioro de las cuentas de la CAM reflejado en las auditorías no se correspondiera con el agujero de 5.
249 millones.
No es posible.
Por tanto, está claro que o bien se le ocultó información o bien la auditora relajó sus controles y sus métodos de auditoría.
Sea lo que sea, el resultado es que las auditorías fallaron estrepitosamente y con ello contribuyeron a relajar la vigilancia de los órganos de gobierno y control.

El Instituto Valenciano de Finanzas también falló.
Falló fundamentalmente por omisión.
No hizo ni una sola inspección.
La inspección prudencial que, según la ley, tiene encomendada no la hizo, en ningún caso, ni a la CAM ni a Bancaja.
En ningún caso.

Pero además hemos insistido que quede constancia que tampoco ha instruido ningún expediente para delimitar posibles infracciones administrativas en las que hubieran podido incurrir directivos, administradores, gestores u otros órganos de administración y control de la CAM.
Ni un solo expediente.
También la pasividad ante el control que tenía que ejercer de los procesos electorales que hemos dicho anteriormente.
Otro organismo de supervisión y control que falló.
Y el último, ¿cómo no?
, el Banco de España.
La Comisión Nacional del Mercado de Valores también falló, he de decirlo, pero su labor era muy reducida.
Falló al no proporcionar la información adecuada a los mercados.

Y el Banco de España.
Miren, el Banco de España es cierto que a diferencia del IVF sí que cumplió con la normativa vigente en cuanto al desempeño de supervisión de la CAM, y es cierto que el desastre se debió a los errores e irresponsabilidades de sus administradores.
Pero no menos cierto es que las inspecciones iban advirtiendo de la deriva de la CAM y no se adoptaron las medidas necesarias para quebrar esa dinámica.
Eso tuvo como consecuencia el gran coste que ha tenido la intervención de la CAM.

No cabe duda que el Banco de España falló, que las normas que utilizaba han resultado fallidas, que necesitaban una revisión profunda porque se han demostrado totalmente inadecuadas.

No cabe duda que a partir de ahora, y lo hemos visto a nivel europeo, todos los mecanismos de supervisión cambiarán y que no solo mirarán hacia el pasado, sino hacia el futuro, con los test de estrés y todas estas cosas famosas que estamos oyendo.
Y hacemos una serie de recomendaciones, una serie de recomendaciones basadas en esta gran lección de todo lo que no se debe de hacer, porque ha fallado todo, que nos ha dado la CAM, para que en el futuro jamás se vuelva a repetir algo así.

Y quiero simplemente acabar diciendo que desde el Grupo Socialista y creo que de esta cámara todos somos partícipes, deseamos que los responsables de estas barbaridades, todos los responsables, paguen por ello en los tribunales de justicia.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Toledo.

En representació del Grup Parlamentari Popular té la paraula l'il·lustre diputat Vicente Betoret.

El senyor Betoret Coll:

Senyor president, moltes gràcies.

Senyories, en primer lloc, volguera demanar-los disculpes pel retard que ha sofrit el plenari però pense que el retard ha merescut la pena.

Després de tres anys de treballs de la comissió d'investigació sobre el que havia ocorregut en la CAM, jo pense que hem arribat a un dictamen que fa honor a la veritat.

Mosatros, des d'un primer moment presentàrem un dictamen suficientment obert per a poder arribar a acords, per a poder parlar amb tots els grups i sense plantejar coses d'una manera tancada que impossibilitara el poder tancar acords en este sentit.
Per tant, mos congratulem d'haver pogut arribar a este acord -ja dic-, mosatros plantejàrem un dictamen molt obert i, a pesar d'això, pensant que este era un tema suficientment important i que requeria del màxim consens hem fet, la veritat, hem introduït o hem estat d'acord en introduir parts importants dels dictàmens dels altres grups.

El que ha passat en la CAM jo pense que no sols pel que figura en el dictamen sinó per tot els rius de tinta que han corregut en els diferents mitjans de comunicació, televisió, ràdio i de més, jo pense que se sap molt de la CAM.

Fonamentalment -i com s'ha dit en les anteriors intervencions-, és clar que el que ha fallat en el CAM com a principals actors de la desaparició de la CAM són els òrgans que dirigien la CAM, doncs el consell de direcció, la comissió de control, els mateixos alts directius de la CAM que són els actors sense els quals esta tragèdia no s'haguera pogut substanciar.

És evident que conductes com les que s'han dit o altres com la comptabilització de crèdits morosos com si foren normals per a rebaixar la morositat i augmentar els beneficis per al mateix temps, com a conseqüència d'estos beneficis, poder cobrar uns ràpels per productivitat; passar a fallits crèdits dubtosos durant el 2007 i 2008 per a reduir la mora; una mala comptabilització de titulitzacions en 2010 augmentat el resultat en més de 200 milions per a fer vore una realitat de la caixa que no es corresponia amb la veritat; una pagament de remuneracions desbaratat per a directius i exconsellers i, en definitiva, tota una sèrie de conductes -a las quals s'han referit- com els viatges, les dietes en les participades, etcètera, que fan que s'arribe a la conclusió que el que ocorria en la CAM no és cap exemple del que ha d'ocórrer en la gestió de cap societat i, en este cas, d'una entitat bancària.

Mosatros pensàvem que era un tema suficientment important com perquè n'hi haguera eixe acord, perquè en un moment tan complicat com en el que ens trobem el que no pensàvem que podia ser bo és que la gent del carrer, els xicotets inversors, tots estos als quals a través de tots estos productes que s'han anat comercialitzant de manera fraudulenta pensaren que els representants polítics els donàvem l'esquena, i d'eixa manera jo pense que en el text a què s'ha arribat per acord de tots els grups sí que reflectix doncs, bé, tota una sèrie d'actuacions que no han sigut correctes.

Evidentment, n'hi ha una sèrie d'actors principals però n'hi ha una sèrie d'actors secundaris; evidentment no menciona el text alguns que no han comparegut perquè no han comparegut; el text és un fidel reflex del que ha ocorregut en resum, evidentment.
Tres anys no es poden resumir en els fulls que ocupa el dictamen que avui hem aprovat, però és un fidel reflex del que es pensa que ha ocorregut en la CAM.

El major desastre -com dic- és el dels xicotets inversors i per a això -crec- també hem arribat a un acord important perquè els diferents governs posen els mecanismes en marxa perquè estes persones d'alguna manera puguen vore resolta la seua problemàtica.

Però, evidentment, assimilant l'escenari de la CAM a un partit de bàsquet, en el partit de bàsquet estaven els directius, que foren els jugadors; estigueren els dos àrbitres, que foren el Banc d'Espanya i la Comissió Nacional del Mercat de Valors; i n'hi hagué també un tercer àrbitre, que és el que estava segut en el marcador.
És possible que el tercer àrbitre estiguera descuidat, és possible que el tercer àrbitre en algun moment no prestara la suficient atenció al que estava ocorrent en el terreny de joc, en la canxa; en el que sí que no queda cap dubte és que el primer i el segon àrbitre només mamprendre el partit i tirar la bola a l'aire se n'anaren al vestuari i el partit continuà jugant-se a costa de l'entitat, a costa de l'obra social, a costa dels quotapartícips, en definitiva, a costa dels xicotets estalviadors i, evidentment, també a costa de tots.

Jo crec que no cal insistir més, jo pense que de totes les intervencions ha quedat prou clar què és el que ha ocorregut, i en el que sí que volia insistir per acabar és que açò, afortunadament, és prou complicat que ara es torne a produir perquè s'han produït els canvis legislatius necessaris a nivell de l'estat i a nivell de la comunitat perquè estes coses no tornen a passar, que és el que tots desitgem i tots, doncs, haguérem volgut que no ocorregueren.

I ja per acabar, volguera dir-los que, evidentment, és una satisfacció haver participat d'esta comissió per a arribar a estes conclusions i, sobretot, per haver arribat a un acord unànime en una comissió d'investigació, una cosa que no ha ocorregut mai en este parlament i que estic absolutament convençut que crec que no ha ocorregut mai en cap altre parlament.
Per tant, si només per això mos podem donar per satisfets, jo pense que podem estar-ho pel treball que s'ha fet.

Volguera despedir-me agraint el treball dels membres de la comissió, de tots els grups, dels que han estat fins al final, dels que han estat passant i que no han acabat els treballs de la comissió, dels lletrats, de la mesa de la comissió, i també dels uixers i el personal de la cambra que, la veritat, sempre mos han ajudat i mos han facilitat els treballs d'esta comissió.

Sense més, doncs, bé, desitjar-los el millor en el tema personal; en el polític me van a permetre que els desitge als meus companys i a mi mateix que mos vaja millor que a vostés i esperem continuar vegent-mos en l'espectre polític, a la màxima quantitat de vostés, a mi m'agradaria que a tots vostés.

Moltes gràcies i bona nit.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gràcies, senyor Betoret, gràcies.

Finalitzades les intervencions, passarem, senyories, a la votació del dictamen, concretament (veus), ¡ah!
, sí, sí, jo, ja, senyories, ja estic (rient) molt major.
(Rialles) Bé, efectivament, és la memòria.

Sí, ja ha estat tot votat i, per tant, només els desitge que passen una bona nit i que tornen demà a les nou i mitja del matí.
(Rialles)

(Se suspén la sessió a les 21 hores i 9 minuts)