Untitled Web Page



**Ple de les Corts Valencianes celebrat el dia 6 d'abril de 2000.
Comença la sessió a les 10 hores i 6 minuts.
Presideix la Molt Excel·lent Senyora Marcela Miró Pérez.
Sessió plenària número 21.
Segona i darrera reunió.**

 

 

 

 

***Presa en consideració de la Proposició no de llei sobre alliberament del peatge de l'autopista A-7, als trams coneguts com circumval·lació de Castelló, de la Safor i de la Marina Baixa, presentada pel Grup Parlamentari Socialista­Progressistes (RE número 6.
121, BOCV número 34).***

 

**La senyora presidenta:**

Correspon com a primer punt d'este matí, la presa en consideració de la Proposició no de llei sobre alliberament del peatge de l'autopista A-7, als trams coneguts com circumval·lació de Castelló, de la Safor i de la Marina Baixa, presentada pel Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.
Té la paraula el senyor Gozalbo.

 

**El senyor Gozalbo Bellés:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyores, senyors diputats.

El tema de fons, el projecte d'alliberament o les millores de la concessió de l'autopista A-7, ha sigut un tema recorrent al llarg de les anteriors legislatures d'aquestes Corts Valencianes.
Per tant, jo crec que no sorprén a ningú que en una nova legislatura, de nou, aquestes Corts es preocupen d'un tema tan important com és l'autopista A-7.

Més encara.
Com vostés saben, n'hi ha dos tipus diferents d'iniciatives, una és la que portem hui a esta Cambra, una proposició no de llei d'alliberament de peatge de tres trams molt concrets i molt necessaris, des del nostre punt de vista, del peatge de l'autopista, i una segona iniciativa, que s'estudiarà posteriorment en esta Cambra, una compareixença sol·licitada pels dos grups de l'oposició, sobre el fons del tema de la concessió i del transvasament de l'autopista a responsabilitat del Govern Valencià; la titularitat per tant que passara d'un govern a un segon govern.
En els dos casos, ja dic, el tema de fons és el mateix.

I per què ha hagut una preocupació constant a les Corts Valencianes per aquest tema?
És evident que l'autopista ha sigut.
.
.
ens hem trobat els valencians en una infrastructura realitzada, implantada al territori en una època en la qual nosaltres no teníem capacitat de decisió sobre el nostre territori.
Ens hem trobat un autèntic eix nord-sud que vertebra el territori valencià.
Ens hem trobat en què l'existència d'eixa autopista que en el seu moment es va donar una concessió a una empresa privada, Aumar, ha impossibilitat ­i és un dels grans temes de fons que encara que no surti hui, està ací en el fons­, ha impossibilitat inversions necessàries i alternatives en altres vies de comunicació almenys vertebradores nord-sud.
Perquè, com vostés saben, com ja tenen l'autopista este territori s'ha quedat després sense possibilitat d'entrar en un projecte d'autovies, que altres territoris sí que han entrat.
I sobretot perquè en l'Estatut d'Autonomia, que els valencians ens vam concedir per a governar els nostres destins, una de les competències més importants va ser la ordenació del territori.

I ningú creu que puguem parlar seriosament d'ordenació del territori, d'ordenació de transport, sense que puguem parlar del tema del principal eix vertebrador de tot eixe territori en el cas de carreteres que és l'autopista A-7.
Per tant, la constant demanda de les Corts Valencianes des de fa uns quants anys ja, en uns casos i en els altres de millora de les condicions, d'alliberaments de peatges, de millora de nous enllaços en carreteres fonamentals, nacionals, radials, noves entrades o eixides de l'autopista, ha sigut una constant permanent.

Més encara, com vostés saben, en els dos darrers anys van haver unes decisions del Ministeri de Foment, obligades per múltiples raons, obligades de rebaixar els peatges.
Els peatges venien per una fórmula polinòmica en la qual es contemplaven uns interessos realment alts.
I la realitat dels darrers anys va fer veure que els interessos estaven a unes quotes i a unes dimensions que no eren les mateixes inicials.
I en eixe aspecte les concessionàries estaven fent un autèntic negoci lucratiu, no sols el que legítimament els correspon de benefici, sinó un autèntic negoci lucratiu, i es van renegociar els peatges en base a la fórmula d'estudiar les fórmules de concessió.

I va haver una decisió molt important ­que vostés ja coneixen, va ser objecte d'un debat de la Cambra i d'una proposta de la Cambra­, va ser una decisió de rebaixar el peatge de l'autopista, però utilitzant una fórmula que nosaltres creem, i consideràvem aleshores i considerem creent ara, que és una fórmula perversa.
Perquè sempre es diu: "no, hem rebaixat els peatges un 30%, un 40%"; el que no es diu és que de quedar sis anys a l'autopista passen a quedar dinou anys a l'autopista.
O siga, rebaixar peatges en base a incrementar els períodes de concessió.

Eixa fórmula, que és pa per a avui i fam per a demà, és la fórmula que en els darrers anys va ser objecte de debat en esta Cambra.
I que jo crec que quan parlem en el pròxim dia del canvi de titularitat de l'autopista en la compareixença del senyor conseller serà objecte una altra vegada de reflexió.
Hui anem a limitar-nos a parlar de tres trams d'eixa autopista que es coneixen com a circumval·lació de la Plana, la circumval·lació de la Safor i la circumval·lació de la Marina.

Vostés coneixen que en estos trams, en existir l'autopista no s'ha fet inversions addicionals en la N-340 en el moment en què es podien fer.
En no fer-les en el moment en què es podien fer, en posterioritat les millores de la N-340 han representat i representen unes ferides en el territori terribles.
Ho estem veient, que la circumval·lació oest de Sueca, la circumval·lació de la Safor, etcètera, representen autèntics ferides contra l'ordenació del territori, perquè s'ha col·lapsat pràcticament en vivendes, en residència, en indústria, s'ha col·lapsat tot el territori d'eixes grans conurbacions o àrees urbanes.
I en eixe sentit molts col·lectius creuen que l'autopista pot jugar un paper alternatiu, que és el que jo hui he de defensar davant de tots vostés.

En primer lloc, com vostés saben, en estos moments és insuportable el tràfic de vehicles lleugers i vehicles pesats que tenen eixes àrees.
Els donaré una dada de la Conselleria d'Obres Públiques de fa tres anys, de l'any 1997.
A Gandia, per posar un exemple, la N-332, al nord de Gandia i al sud de Gandia, l'any 97 portava 32.
693 vehicles al dia, 32.
693 vehicles al dia.
L'autopista A-7, al seu pas per Gandia, porta 10.
167 vehicles.
O siga, que l'autopista suporta una quarta part del tràfic global d'eixa zona.
Tres quartes parts les suporta la N-332, en les dimensions que vostés coneixen, en les travessies de tots els pobles que vostés coneixen, i per tant en els problemes addicionals que això comporta.

Esta situació de Gandia, de tres a u en tràfic, 32.
000 a 10.
000, un 25% per a l'autopista, un 75% per a la N-332, és pràcticament similar al que ocorre en les Marines, sobretot en períodes vacacionals i el que produeix a Castelló.
A Castelló les xifres són una miqueta menors, però a Castelló hi ha 21.
600 vehicles en la N-340, i en una alternativa que ens hem buscat tots els castellonencs, en la CV-18, 20.
000 vehicles/dia, en total per tant 39.
000 vehicles front a 15.
174 vehicles en l'autopista.
Vull dir amb açò que l'autopista, una infrastructura preparada, dotada, en més seguretat, en més carrils, etcètera, suporta una quarta part del tràfic, i tres quartes parts del tràfic l'ha de suportar la N-340 o la N-332.

Per tant, en principi eixe tràfic fa insuportables les comunicacions dins del propi territori urbà.
Això provoca que de no adoptar nosaltres la decisió que nosaltres proposem, que és alliberament del tràfic en eixos trams, i per tant utilitzant les inversions que després faré al·lusió necessàries, el que l'autopista almenys en eixes tres grans àrees urbanes passe a ocupar un tram, un paper comarcal; de no utilitzar això estem condemnant a l'economia de la Safor, a l'economia de la Plana, o a l'economia de la Marina, en tots els seus aspectes terciaris, secundaris i primaris, estem condemnant-la que una nacional no preparada, en dos carrils, sense inversions, perquè s'han supeditat a l'autopista, hagen de suportar un tràfic realment excessiu.

Sols per a tindre mesura de les dimensions, els diré que, com a norma general de l'estat, quan una carretera té catorze mil vehicles diaris, automàticament s'aconsella ja la seua duplicitat de calçada.
Per tant, el que està ocorrent en estes tres àrees és un tracte discriminatori, perquè en altres llocs sí que s'ha adoptat.
Es dóna la gran casualitat, el gran paradigma que Castelló, capital de província de la Mediterrània, és l'única capital de província que tindrà la seua àrea urbana sense possibilitat d'una circumval·lació en autovia o en autopista gratuïta.

Com vostés saben, no fa massa dies, exactament el 10 de gener de l'any 2000, fa escassament dos mesos, la Generalitat Catalana va forçar, va aconseguir ­felicitats­ un tracte especial, que el Ministeri de Foment va invertir especialment 1.
800 milions en l'àrea de Barcelona, l'àrea de Girona, l'àrea de Tarragona, i va aconseguir la gratuïtat dels tres anells de circumval·lació.
Per tant, travessar Barcelona abans, ara és gratuït, a partir del 10 de gener d'enguany, travessar Girona i travessar Tarragona.
Evidentment la travessera de València ja era gratuïta, ara anem a fer el tercer carril.
No sabem si és exactament una bona decisió, en lloc de fer una circumval·lació més exterior.
I la circumval·lació d'Alacant també.

Per tant, com a capital de província, Castelló continua sent l'única que la seua circumval·lació no és gratuïta.
Però en la Safor, en l'àrea urbana de la Safor continua ocorrent el mateix, no com en el Tarragonés, que també ho és, o en l'àrea de La Marina, que vostés saben que en períodes vacacionals amb tota seguretat és de les àrees més castigades pel tràfic, continua havent de suportar que la N-332 tinga un nivell de vehicles realment excessiu.

No escoltaríem al sectors socials.
Està ocorrent una cosa molt curiosa també: ahir la representant del Partit Popular ens deia que la gran diferència entre l'esquerra i la dreta era que la dreta escoltava els sectors socials, era sensible a les seues opinions i adoptaven decisions d'acord amb eixes opinions.

Miren vostés, si algun tema ha sigut especialment tractat, una preocupació constant dels sectors socials en estos darrers anys, en manifestacions de tipus cívic per una banda o institucional de l'altra ­són nombrosos els municipis de l'àrea de la Safor, l'àrea de la Plana o l'àrea de la Marina que han sol·licitat la possibilitat de tindre eixe pas de l'autopista gratuït­, si alguna àrea, dic, ha sigut preocupació dels moviments socials, ha sigut precisament estes tres àrees.
Per tant, jo crec que si esta Cambra no adoptara eixa decisió, no escoltaríem tampoc als sectors socials que ens ho estan sol·licitant.

L'economia en estes tres àrees és una economia, com vostés coneixen, molt forta.
El tindre les comunicacions són una base fonamental per a desenrotllar una economia competitiva.
El tindre en estes trens grans àrees urbanes que estic fent al·lusió, el tindre unes comunicacions suficientment col·lapsades fa que la permeabilitat d'eixes àrees siga ínfima, i que la competitivitat de l'economia es ressentisca.
Per tant, adoptar eixa decisió també és adoptar una decisió que afavorix d'alguna forma la competitivitat econòmica.

Finalment ­ens interessa­, les mesures que la conselleria està prenent els darrers anys han afavorit d'una forma total, total, la concessionària.
És increïble vore com el Ministeri de Foment i la conselleria, les decisions que han pres, que han tingut, tenen una correlació directa amb els beneficis empresarials, una correlació directa amb els increments que els preus de les accions d'esta empresa han tingut.

Evidentment, no podem deixar de donar alguna dada, i fixe's, en els darrers anys els beneficis estan incrementant-se el 65,5%, els beneficis, mentre que la quantitat de vehicles que està passant per eixa autopista està incrementant-se un 17,6%.
O siga, el darrer exercici econòmic ha guanyat 65,5% més que l'exercici de l'any 1998.

Les xifres de negocis s'estan incrementant, i a més no sols això sinó que està diversificant el negoci d'una forma que nosaltres també creem que és perversa respecte les condicions inicials de la concessió.
En efecte, és notícia d'ahir mateix que a Aumar el Ministeri de Foment li està permetent que els seus objectes concessionaris, que abans eren: "tin una autopista i mantin-la", ara s'expansionen a altres territoris, inclús fora de l'estat espanyol, i a altres àrees de negoci, com són les àrees de transport de mercaderies, com són futures àrees que s'estan desenrotllant al llarg dels eixos de comunicació, que no estaven prevists inicialment.

Definitivament, i com a última reflexió inicial, vull fer-los compte que si nosaltres no adoptem esta decisió continuarem fent una política de l'*avestruz* ­en castellà­ de la Generalitat Valenciana.
Fins ara la Generalitat Valenciana en totes estes decisions ha estat mirant a un altra banda.
No hem intervingut en absolut en el tema de l'autopista.
El Ministeri de Foment prenia decisions i nosaltres miràvem a una altra banda.
No vam tenir opinió en el tema de la rebaixa.
No hem tingut opinió actualment quan diuen: "Què volen vostés, una rebaixa generalitzada, café per a tots, o volen una rebaixa per als usuaris més qualificats?
" La Generalitat catalana ha intervingut i diu: "No vull res d'això, vull que m'alliberen peatges".
En definitiva, el poder que sempre pareix ser que hem estat defensant i que recolzem dels valencians a Madrid, en este tema, com sabíem que no el teníem, hem mirat a una altra banda per a intentar no fer el ridícul.

En definitiva, senyories.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Gozalbo.

 

**El senyor Gozalbo Bellés:**

 

.
.
.
­i acabe, presidenta­ alliberar l'autopista al seu pas per estos tres territoris seria jo crec que evitar un tracte discriminatori per a estes ciutats, en primer lloc; segon, escoltar els sectors socials, que també han tingut una demanda constant; tercer, fer política territorial en el tema del transport; i quart, demostrar que els valencians tenim un poder de decisió i tenim un poder d'influència a Madrid en un tema tan decisiu com és el transport per carretera.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Gozalbo.

A esta proposició no de llei hi ha una esmena presentada, la número 10.
506, del Grup Parlamentari Popular.
Per a la seua defensa, té la paraula el senyor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Molt excel·lent senyora presidenta.

Senyories.

Hem assistit una volta més a un acte de la demagògia del PSOE.
­Crec que continuen dient-se PSOE­.
*(Remors)* Perquè de forma reiterada vénen a reivindicar a la Cambra tot allò que ells no han sigut capaços de fer durant els molts anys que han estat governant.
Ara de sobte se'ls encén la llumeneta, s'il·luminen, s'il·luminen i veuen quines són les necessitats que té la nostra societat, les necessitats que té el poble valencià.
I, en eixe abús de la demagògia, incidixen en qüestions que al llarg de les cinc legislatures de les Corts Valencianes hem anat discutint i mai hem aconseguit aplegar a acords puntuals.
Però és que, per a poder donar suport a eixos plantejaments que fan, ignoren la realitat i falsegen inclús eixa realitat, jo no sé si de forma interessada o perquè ignoren quina és la realitat de la situació de l'autopista.

En esta proposició no de llei que acaba de defensar el senyor Gozalbo, allò que sol·liciten és pràcticament alliberar de peatge tot el recorregut de l'A-7, encara que ell no ho ha dit perquè no ha sabut plasmar en un mapa eixos trams a alliberar que demana per vore què és allò que quedaria subjecte al peatge.
I clar, està parlant d'una cosa que, segons sembla, no sap en què consistix.
Miren vostés, dia que significa pràcticament alliberar de peatge tot el recorregut de l'A-7 per la Comunitat Valenciana, ja que si sumem els trams actualment lliures de peatge amb els que es proposa en la proposició no de llei, en el trajecte Castelló­Alacant, per exemple, tan sols es pagaria peatge en els trams Villareal­Puçol, Algemesí­Xeraco i Ondara­Altea.
Si no, marque-ho vosté en el mapa, en el traçat de l'autopista, i comprove què li dic.

A més, les tres capitals valencianes disposen de circumval·lacions lliures de peatge, cosa per la qual no és d'aplicació l'argument que el Ministeri de Foment ha alliberat els peatges en uns trams de l'autopista A-7 a Catalunya, ja que estos trams en la Comunitat Valenciana ja són lliures.
I a més, està també el *by-pass* de València i la circumval·lació d'Alacant.

Per altra part, la Generalitat i el Ministeri de Foment estan portant a efecte actuacions com l'Autovia de la Plana, dissenyada com a alternativa a l'actual nacional 340 al seu pas per la Plana, així com les actuacions previstes en el protocol del 18 d'octubre del 1998 sobre la nacional 332, en què es contemplen les variants de Sueca, Oliva, Ondara, Benissa, Altea, la Vila Joiosa, etcètera.
I del que es tracta amb eixes actuacions és canalitzar els trànsits de curt recorregut i d'agilitació que discorren pel corredor litoral de les províncies de València i d'Alacant.
També s'està treballant, com saben les seues senyories, en l'Autovia Central, que junt amb l'Autovia de Llevant i la rebaixa del peatge de l'autopista A-7 contribuirà a canalitzar els trànsits de llarg recorregut.

En este sentit, la rebaixa del peatge en l'autopista ha significat un increment de la quantitat dels usuaris, que no correspon en absolut a xifres que ha donat el senyor Gozalbo, cosa que demostra, ho he dit anteriorment, o que s'ignora quina és la realitat o que de forma intencionada tracten de falsejar-la.

Parla que s'ha produït un increment del trànsit en l'autopista del 17%.
Clar, parla d'unes dades anteriors a la rebaixa substancial del peatge que s'ha fet en la nostra comunitat.
En estos moments, senyories, l'increment del trànsit en l'autopista A-7 és ni més ni menys que d'un 53% en el tram València­Alacant.
I anem a continuar intentant abaixar eixos peatges, perquè està demostrat que, des de la rebaixa substancial del peatge que ha aconseguit el govern del president Zaplana, va incrementant-se l'ús de l'autopista i va descongestionant els traçats que hi ha paral·lels.

L'autopista A-7 no és la via adequada per a canalitzar els trànsit de curt recorregut i d'agilitació que es produïxen al llarg del litoral de la Comunitat Valenciana.
La solució d'estos trànsits consistix a millorar la nacional 340, la nacional 332 i la nacional 330, construint les variants i les rondes necessàries que canalitzen i distribuïxen el trànsit, facilitant l'accés als nuclis urbans, urbanitzacions i platges.
I per això he dit que es van firmar dos protocols amb el Ministeri de Foment el 18 d'octubre de 1998, protocols en què es contemplen una sèrie d'actuacions, de les quals donava complida informació despús-ahir l'honorable senyor conseller d'Obres Públiques en la comissió d'estes Corts, i que ja dia que algunes d'eixes actuacions estan executades, altres estan en execució, altres en fase de licitació, altres en fase de redacció de projectes.
Mai s'havia fet una inversió tan important en carreteres en la nostra comunitat com contemplen els protocols a què em referisc.

Miren vostés, el protocol que afecta al corredor litoral del Mediterrani en la nacional 332 entre les províncies de València i Alacant contempla una actuació de 5.
000 milions de pessetes per a la variant de Sueca; 6.
300 milions de pessetes, desdoblament Sollana­Sueca; 1.
741 milions de pessetes, desdoblament Gandia­Xeresa; condicionament de la travessia de Xeraco, 800 milions; variant de Xeraco, 610 milions; variant de la Safor­Gandia­Oliva nord, 3.
500 milions de pessetes, ronda est d'Oliva, 4.
000 milions; variant d'Ondara­el Verger, 2.
620 milions de pessetes; variant de Benissa, 2.
980 milions; ronda d'Altea, 6.
000 milions; via Altea­Benidorm, 1.
800 milions; desdoblament de la variant de Benidorm, 3.
000 milions; variant de la Vila Joiosa, 4.
138 milions; variant del Campello, 800 milions; millores puntuals de seguretat vial: travessia de Calp, accés a Teulada, intersecció amb la carretera 724 a Pedreguer, connexió amb la 724 a Gata, 3.
500 milions de pessetes; via Guardamar del Segura­Pilar de la Horadada, a executar en tres fases, que consistixen Torrevieja­Pilar de la Horadada i Guardamar del Segura­Torrevieja, 4.
000 milions.
Total, senyories, 50.
789 milions, dels quals tan sols 4.
800 milions són a càrrec dels pressupostos de la Generalitat i la resta en la seua totalitat són a càrrec dels pressupostos generals de l'Estat.

Quan s'ha fet una inversió semblant en matèria de carreteres en esta comunitat?
Però és que a més, senyories, hi ha un altre protocol firmat en la mateixa data que també afecta al que estem discutint, i és el que es referix a l'entorn metropolità Alacant­Elx.
Per no cansar les seues senyories, he de dir que hi ha prevista una inversió al voltant de 60.
000 milions de pessetes, dels quals l'Administració de l'Estat n'aporta 33.
847 i l'actuació de la Generalitat, 26.
541 milions, i contemplen l'autovia del camí de Castella, 3.
000 milions de pessetes, que és la intersecció entre dos autovies, l'autovia Alacant­Ocaña i l'autovia prolongació de l'autopista A­7 cap al sud; ronda sud i est d'Elx, 8.
314 milions; desdoblament de la nacional 340, tram Elx­Crevillent, 2.
045 milions; accés nord a Alacant per l'avinguda de Dénia, 2.
000 milions; accés a Alacant per la nacional 330, camí d'Ocaña, 1.
161 milions; via parc Elx­Alacant, 7.
841 milions; desdoblament de l'accés a l'aeroport, 1.
000 milions de pessetes; tercer carril de l'A-7, tram camí de Castella­Crevillent, 6.
000 milions; canalització torrent Sant Vicent, 1.
147; variant de la Marina, 1.
339.
Total, 33.
847 milions, que van a càrrec del Ministeri de Foment.
I a càrrec de la Generalitat, ronda nord d'Elx, 3.
141 milions; nova carretera Elx­Santa Pola, 4.
000 milions; desdoblament Asp­Elx, 1.
900 milions de pessetes; ronda de Novelda, 1.
500 milions; desdoblament Asp­Novelda, 3.
500 milions; via parc a Alacant, 3.
600 milions; ronda Sant Vicent­Sant Joan, 3.
000 milions de pessetes; accés a la platja de Sant Joan, 1.
000 milions de pessetes; accés a la platja del Campello, 500 milions de pessetes; nou accés oest a Alacant, 1.
500 milions; condicionament travessia el Campello, 300 milions de pessetes; Elx­San Fulgencio, 2.
000 milions, i Rojales­Guardamar, 2.
500 milions de pessetes.

Senyories, hi ha una cosa que està clara i que és molt evident: que la política que està fent el govern de la Generalitat és buscar vies alternatives a l'autopista A-7 perquè el ciutadà, el que viatja, puga elegir lliurement entre utilitzar una autopista de peatge que paga, però que paga uns peatges que s'han rebaixats de forma substancial, o aquell que no vol pagar que tinga unes vies de comunicació de suficient garantia, de suficient qualitat i apropiades per utilitzar-les si no vol pagar el peatge.

Es parla de alliberar, però cap ens ha dit com s'ha d'alliberar.
¿És que es té una vareta màgica per a reunir les desenes de milers de milions de pessetes que fan falta per alliberar el peatge de l'autopista?
Vostés s'adonen , senyories, quants centres de salut, quants centres d'educació es poden fer amb eixos diners?
No s'adonen que disminuirien la capacitat inversora de la Generalitat si se destinen els seus recursos per allò?
A més, no és més just que en compte d'anar a càrrec de l'erari públic eixe rescat, que significaria que tots els contribuents utilitzen l'autopista o no paguen eixa quantitat que significa el rescat, no és més just que pague l'autopista aquells que tenim cotxes i aquells que transitem per ella, que no aquell jubilat o aquella persona que no té cotxe o aquell que mai viatja o aquell que utilitza eixes vies secundàries que són gratuïtes?

Jo crec que han d'abandonar la demagògia que els ha donat mal resultat.
Ja no enganyen a ningú, a ningú.
Per tant, siguen conseqüents amb la realitat del que s'està fent i siguen conseqüents en què hi ha una política de la Generalitat, una política del president Zaplana que està sent.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

Senyories, guarden silenci, per favor.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

Gràcies, senyora presidenta.

Perdone'm, però pel partit d'anit estic afònic, perquè cinc gols no és qualsevol cosa.
Però, per favor, respecten la meua intervenció.
Jo sé, senyor Peris, que a vosté li molesta quan jo parle, perquè una intervenció meua igual significa un *coscorro* del seu partit, crec que és el seu partit el PSOE.

Deia, senyories, que siguen conseqüents amb la realitat i reconeguen que mai en esta terra, mai en esta comunitat s'ha tingut una atenció preferent com ara es té des de Madrid, perquè hi ha un poder valencià que constantment està exigint a Madrid que resolga els problemes de la nostra comunitat.

Per això, l'esmena que hem presentat, senyories, és la que jo demane al Grup Socialista que accepte, que accepte i que reconega la importància que té per a la nostra Comunitat que eixes vies que s'estan realitzant a través dels dos protocols firmats són les que tenen que aconseguir que la nostra Comunitat tinga millores vies de comunicació.

I diu: "Primer punt.
Seguir negociant noves rebaixes de peatge en l'autopista A-7 i impulsar l'execució, per part del Ministeri de Foment, del projecte que allibere el peatge de la circumval·lació de Sagunt.
En estos moments està el projecte pendent de la declaració del Consell d'Estat per a poder licitar i traslladar el peatge més cap al nord i que la ronda o la circumval·lació de Sagunt estiga alliberada de peatge.

Dos.
Insistir una volta més davant el Ministeri de Foment l'agilitació dels projectes contemplats en els protocols de col·laboració de la Generalitat, d'octubre de 1998 ­als que m'he referit­, relatius a l'execució de les actuacions d'infrastructura en el corredor litoral en la Nacional-332, en la 330 i en la 340.
I agilitar totes les obres que allí es contemplen.
"

Crec que l'esmena és conseqüent en el que s'està fent i espere i desitge que vostés tinguen la humilitat de reconéixer-lo i d'acceptar la nostra proposta alternativa.

Res més i moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Maluenda.

Per acceptació o no de l'esmena, té la paraula el senyor Gozalbo.

 

**El senyor Gozalbo Bellés:**

Senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Este és el Maluenda que ens agrada, que diem alguns, llàstima que no tinga la veu arreglada, però, en fi, un altre dia serà.

Mire, senyor Maluenda, ha començat tan mal que jo no sabia este matí si li havia passat a vosté alguna cosa, o està enfadat d'alguna decisió d'ahir que van prendre.
*(Remors)* Sí, doncs ha començat que.
.
.
que jo estava en la situació de monsenyor Rouco Varela de "¿haurem de demanar perdó per tot, haurem de demanar perdó?
" Li ha sabut que presentem a esta Cambra una proposició no de llei?
Veritat que no?
Mire, si jo li llegira tot *el cabreo* que vosté tenia en la seua intervenció, *lo rancio*  de la crítica, perquè és una crítica rància.
La llegida?
Jo m'he molestat, com és normal, en llegir les intervencions anteriors, i eixa crítica senyor Maluenda és rància, l'hem sentida quinze vegades.
Però és que a més hui li ha donat un sabor a dia 22 de desembre de loteria.
.
.
"Cada poble, la seua ronda, no sé quant.
.
.
" Quan resulta que era el mateix que va dir l'any 1997 el senyor Maluenda, exclusivament el mateix.
Totes les raons que ha dit són de l'any 1997 i totes les autovies que ha dit no ha fet ninguna.
Si vol, l'eix central que diu que ha fet tantes inversions, després de les inversions que va fer el govern anterior, Alcúdia­ Albaida continua sense fer-se; Albaida-Muro, continua sense fer-se; Muro-Alcoi, falta tota la circumval·lació de Cocentaina; Alcoi i Ibi no s'ha fet; Ibi-Alacant només està una quart part feta.
I, clar, eixa és la ronda central famosa i alternativa.

Però és que no discutíem de les inversions alternatives.
D'això discutirem, no es preocupe que discutirem.
Estàvem discutint el tema de si estes ciutats s'havien d'alliberar del trànsit insuportable ­li estic donant xifres de la conselleria de 30.
000 vehicles en l'entorn de la Safor de Gandía­ o no s'han d'alliberar.
Estàvem discutint si l'usuari de Castelló ha de ser l'únic usuari que per a eixir de Castelló haja de pagar.
Això és el que estem discutint, senyor Maluenda.
No estem discutint si vosté ha fet inversions en l'autovia de la Plana.
.
.
que no n'ha fet cap!
Per tant, inversions alternatives no n'ha fet.

En definitiva, no vaig a gastar els quinze minuts, perquè ja veig que vostés tenen la decisió formada i inclús no ha defensat la seua esmena per a res pràcticament.
Però dóna el mateix.

Mire, el més important del següent és: totes eixes inversions que vol fer la conselleria haurien de minorar els beneficis d'Aumar i justament passa el contrari.
Com pot explicar vosté que tantes inversions que fa la conselleria, i les xifres que li he donat són oficials, de la junta d'accionistes d'Aumar, de la junta d'accionistes d'Aumar, que incrementant un 17,6% el trànsit de vehicles s'incrementen un 65% els beneficis que té.
Clar, eixa correlació no té sentit.

No té sentit que Aumar, que abans era una companyia concessionària d'una autopista, ara permetrà el seu govern de l'Estat, govern igual que vosté, li permetra inversions fora de l'Estat; això no està en la concessió inicial; li permetra fer àrea per al transport, que abans no estaven fetes en les concessions inicials.
Això són beneficis addicionals.
Més encara, si vol, li portaré els títols dels mitjans de comunicació, dels mitjans econòmics, que parlen que a les concessionàries volen fer-los diversificar més encara el negoci que tenen.

En definitiva, el que vosté ha fet sí que és un discurs totalment demagògic, el que vosté ha fet.

Continue fent-li tres preguntetes molt senzilles.
Primera pregunteta: els usuaris d'estes àrees urbanes hauran de continuar pagant per a menejar-se d'un poble a l'altre del costat?
Per anar de Castelló a Vila-real haurà de pagar l'usuari, l'únic usuari de capital de província de l'àrea mediterrània haurà de pagar?
Eixa és la decisió de la Generalitat Valenciana?
Primer tema.

Segon.
Vosté sap que eixe increment del 17,6% es fa moltíssimes vegades per la perillositat que té en este moment la carretera.
Jo, si m'ho permet la senyora presidenta, no m'ho permetrà, però li posaria a vosté d'estes Corts una penitència, senyor Maluenda: anar d'Altea a la Vila amb el cotxe sense aire condicionat este estiu.
Mire quina penitència més senzilla.
Vosté sap que d'Altea a la Vila li costarà dos hores d'anar?
Vosté va a condemnar als ciutadans de La Marina a eixes dos hores contínuament?
La Generalitat Valenciana pensa això?
Els usuaris són els qui deuen i deuen trobar solucions.
Ara, rebaixant peatges però incrementant de manera notable els beneficis, però sense incrementar, com és normal, la competitivitat de la nostra economia, sense que possibilite res d'ordenació del territori, i a nosaltres el que ens interessa és el territori, jo crec que així no anem a cap lloc.

Senyora presidenta, com ha vist, no he esgotat els temps encara.
Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Gozalbo.

Per a rèplica té la paraula el senyor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor Gozalbo, diu vosté que jo no he defensat la meua esmena.
L'esmena és coincident amb els dos protocols firmats, vosté ho sap perfectament, i crec que he llegit cadascuna de les partides dels projectes d'actuació que contempla eixe protocol, fins i tot amb xifres.
Li pareix poca defensa?
Què entén vosté per defensa?
Ja no ho sé.

Quant al comentari que ha fet de la meua intervenció.
.
D'enfado, cap.
En la vida m'he trobat jo tan satisfet com hem trobe hui.
Ja li ho he dit abans que el to meu o la poca força de la meua veu hui es deu a què no estic acostumat a què el meu equip marque cinc gols.
I això francament m'ha emocionat i m'ha afectat i estic molt content.
Per tant, no veja en mi acritud, és la meua forma de parlar, però que pot ser tan democràtica com la seua.
Perquè la vehemència també és un signe democràtic.

Mire, torne a dir-li que per què eixe plantejament que vosté fa, perquè si tan cert està de què això és beneficiar a la societat, el que vosté contempla, per què es deixa fora el tram de Vila-real i Puçol, Algemesí i Xeraco i Ondara-Altea?
Què li han fet els ciutadans d'eixes poblacions que vosté els discrimina?
Clar, vosté els discrimina.
Vosté està demanant amb la seua proposició no de llei que s'allibere des de Castelló fins Alacant, excepte el tram Vila-real-Puçol, Algemesi-Xeraco i Ondara-Altea.
Explique'm per què se'ls deixa fora si tan convençut està vosté de què té raó?

Mire, tots sabem què és el que van fer vostés mentre que governaven i precisament són responsables també de què ara nosaltres hagem d'estar, el govern dels valencians haja d'estar insistint per a rebaixar eixos peatges.
Perquè el govern socialista a Madrid, quan era ministre d'Obres Públiques el que es coneix a la nostra Comunitat pel "botxí de les infrastructures valencianes", el senyor Borrell, no va ser capaç mai d'aconseguir una rebaixa de peatge.
És més, tenia prevista, i el document es va a quedar a falta de firma perquè van perdre les eleccions, el prorrogar la concessió sense mermar, sense deduir, sense rebaixar en cap cas el peatge de l'autopista.

Nosaltres hem acceptat que es prorrogue eixa concessió, però hem exigit a canvi una sèrie d'actuacions que beneficien a qui han de beneficiar, als qui directament.
.
.
*(pausa)* ­em permet que continue, senyor Camarasa?
Gràcies­ que beneficia directament als usuaris de l'autopista, perquè es rebaixa el peatge perquè es beneficien els qui utilitzen l'autopista.
I que ha ocasionat això?
No el que ha dit el senyor Gozalbo, que diu que s'ha incrementat el 17%.
No, no, no.
Vosté faça la comparació a partir d'eixa rebaixa substancial tan important que s'ha produït, a la vora d'un 50% pels vehicles pesats i d'un 40% pels vehicles lleugers a més de l'IVA.
S'ha incrementat la utilització, el trànsit en l'autopista A-7 un 53%, un 53%.

Però és que el Partit Popular, el govern popular, el govern d'Espanya, no el meu govern com vosté diu, el govern de tots els espanyols, el que vol és que l'usuari tinga la possibilitat d'elegir, elegir una via gratuïta adequada, segura, conforme estem fent amb eixes actuacions alternatives, o el que vulga utilitzar una autopista de peatge que la puga utilitzar, però a uns preus assequibles, no als preus que hem hagut de suportar durant els anys que ha governat el partit Socialista a Espanya i la nostra Comunitat.

I, en definitiva, l'esmena que li plantege és això, que s'agiliten eixes actuacions per a què l'usuari puga elegir lliurement: o pagar per l'autopista o utilitzar altres vies gratuïtes però suficientment segures i ràpides per a poder comunicar els nostres pobles, per a poder comunicar els nostres nuclis de desenrotllament econòmic i per a poder beneficiar el desenrotllament econòmic de la Comunitat Valenciana.

Si vostés no estan d'acord amb esta esmena i no l'accepten, estan dient no a què s'agiliten eixos protocols, estan dient no a què es facen eixes rondes, estan dient no a què s'agilite l'alliberar de peatge la circumval·lació de Sagunt; estan dient no, en definitiva, a totes les actuacions que jo he llegit i que la seua senyoria sap que contemplen eixos dos protocols que demanem.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

.
.
.
siguen recolzats per la Cambra.

Moltes gràcies, senyora presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Maluenda.

Passem a continuació al grup que no ha intervingut.
El representant del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, el senyor Oltra, té la paraula.
*(Remors)*

Señor Gozalbo, aunque tardíamente ha pedido la réplica, tiene la palabra por tres minutos.

 

**El senyor Gozalbo Bellés:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Exclusivament gastaré un minut exclusiu per a indicar-li.
.
.
*(pausa)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Gozalbo.

 

**El senyor Gozalbo Bellés:**

 

Parle, senyora presidenta?
És que em pareix contradictori que abans demanara silenci i ara estiga parlant.
Em pareix contradictori.

Mire, a la Cambra volem fer-li de nou eixa proposta perquè creem que és una discriminació.
Ho fem en tres àrees, que és menys de la sisena part del recorregut.
No es preocupe que el tema de Sagunt ens preocupa tant com a vosté.
Mire si ens preocupa, que tindrà vosté una compareixença, perquè un compromís que va adquirir davant d'esta Cambra d'invertir Aumar 5.
000 milions, no n'ha fet res.
Sap l'únic que ha fet Aumar des de que vosté en esta Cambra, amb acord unànime, va demanar això?
Un accés a Terra Mítica, que encara no està ahí i està posat sense deixar.
.
.
Que, a més, ens ha costat a tots els valencians 1.
600 milions de pessetes.
L'únic que ha fet, la contrapartida famosa que li va demanar esta Cambra.

Mire, jo li diria, per a demostrar que el poder valencià.
.
.
i que tenim voluntat els valencians de crear una miqueta de legislació i actuar sobre el nostre territori, que facen el mateixet que estan fent en altres comunitats.

Mire, creem, perquè el tema de l'autopista és l'eix vertebrador principal, duplicar la 340 que va al costat.
.
.
en principi, moltes persones creuen, li veuen moltes dificultats tècniques, li veuen una inversió sobredimensionada.
Perquè, clar, vosté està parlant: "Castelló ja té una circumval·lació, la d'Ondara la farem, la de.
.
.
" Vosté sap en cada un d'eixos llocs el que va a produir de problema en el territori?
Va a ser terrible.

Llavors, sospesar bé les inversions que cal fer, perquè el rescat de l'autopista seguríssim que és més rendible ­la Generalitat té estudis en eixe aspecte­, més rendible que fer la duplicació sistemàtica de la 340 i 332.
Però per a fer això, es necessita voluntat política, cosa que dubte, perquè vostés al poderós.
.
.
Al revés: Aumar el primer que van fer és fer-la entrar com a accionista d'un projecte, el qual, sense ser prioritari per a tots els valencians, és l'objectiu prioritari ­pareix ser­ del govern actual.

I per a això, vostés haurien de fer un fons, com estan fent totes les autonomies, crear un fons dels tributs especials que tenim els valencians, els del joc, entre altres, que poguérem anualment dedicar, mitjançant una llei d'estes Corts, dedicar uns recursos a alliberar trams d'eixa autopista.
Perquè estes Corts sí que volien unànimement que l'any 2006 s'acabara.
Gràcies a la seua gestió, a la seua gestió, del seu govern, s'acabarà el 2019.
O siga, tota la vida, de molts de vostés, i la meua en concret, la passarem pagant autopista, pagant autopista.
Abans almenys estes Corts, per acord unànime, volien que en el 2006 s'acabara.
Crear un fons i anualment anar llevant, anar eliminant el peatge de determinats llocs prioritaris, allà on passe, com ací, de 30.
000 vehicles dia.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Gozalbo.

Té la paraula el senyor Oltra, en representació del Grup Parlamentari Esquerra Unida.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

El Grup Parlamentari d'Esquerra Unida va a recolzar la proposta que ha presentat el Grup Socialista.
Nosaltres en tenim pendent de debat una altra molt semblant.
No és la primera volta, i segurament no serà l'última tampoc, que en aquestes Corts debatem aquest tema.
És un tema que ja duu molts debats, en els quals inclús les Corts, per ampla majoria, han ratificat la conveniència que l'autopista A-7 siga rescatada i siga alliberada del peatge que avui tots els valencians i valencianes paguem.
Eixa era la voluntat d'aquesta Cambra en un moment donat i eixa era la voluntat que el govern de torn hauria d'haver transmés al govern central de Madrid.

Què s'ha fet mentrestant amb tot això?
S'ha fet justament el contrari: a canvi d'una rebaixa, el que s'ha fet ha sigut allargar el període de concessió d'eixa autopista.
Això no és el que aquesta Cambra va aprovar, això no és el que la societat valenciana, mitjançant propostes de multitud d'ajuntaments, inclús de molts que són del Partit Popular, entitats ciutadanes, etcètera, etcètera, s'han vingut manifestant en eixe sentit.

Es diu ­sempre s'ha dit el mateix­ que és que el cost econòmic del rescat d'aquesta concessió és molt alt.
I, sense dubte, deu ser molt alt.
Però també nosaltres.
.
.
no sols nosaltres, el que molta gent també ens ha comentat sempre és que facen els números del que costen determinades infrastructures que están fent-se, es faran.
.
.
bé, d'eixa llista que abans s'ha dit, que és una llista que deu estar absolutament groga del temps que té, perquè, efectivament, hi ha ahí tota una sèrie d'actuacions que estan promeses fa massa anys.
Això també té un cost econòmic dur endavant eixes actuacions.

I a banda del cost econòmic, en molts casos té un cost ambiental molt important, perquè estem tractant d'una zona que té unes característiques molt determinades, que fa que en algunes de les variants previstes per a alliberar del peatge algunes de les nostres poblacions, siga molt difícil, si no és amb un cost ambiental pràcticament insuportable, poder construir alguna d'aquestes variants.
Això crec que hauria d'haver sigut motiu suficient per a posar en eixa balança l'interés d'eixe rescat, que inclús a nivell econòmic, que seria l'únic element que podria discutir-se, probablement no siga tan gran la diferència si tenim en compte el cost que això suposa.

Clar, evidentment, si això s'haguera fet, els beneficis d'empreses com Aumar no hagueren sigut tan espectaculars com són.
És qüestió de valorar què és més important, si els beneficis per als valencians i les valencians o el benefici per a les empreses concessionàries.
Jo crec que la decisió de vostés està absolutament clara.

Clar, és cert que ara circula més gent per l'autopista A-7: s'ha baixat el peatge, es continuarà baixant, etcètera.
Però el que vostés no diuen, i despús-ahir li ho dèiem nosaltres al mateix conseller, és l'altra part de la pel·lícula.
I és que ara els valencians i les valencianes, gràcies a les seues gestions, pagaran peatge més anys dels que estaven previstos.
I això també cal dir-ho, perquè això també és veritat.
El que anava a acabar-se en el 2006, de moment ja s'acabarà en el 2019, de moment.
No sabem si n'hi haurà alguna actuació en eixe sentit, de pròrroga encara més d'eixa situació.

Per tant, alguna cosa s'ha fer, perquè jo crec que no és just que continuem tant de temps pagant, pagant, pagant, quan hi ha altra gent que fa gestions d'una altra manera i tenen resultats i donen satisfacció als seus conciutadans.
I això està ahí.
La Generalitat de Catalunya té una altra manera de treballar que la nostra.
Treballa possiblement sense tanta propaganda, sense tanta *parafernalia*, però amb molta més efectivitat.
Ha aconseguit que s'alliberen, fa molt poquet, tres trams de les autopistes de peatge catalanes.
En concret, Tarragona, Girona i en l'entorn de Barcelona.
I això ho ha aconseguit el cèlebre Jordi Pujol en negociacions amb Madrid.

Per què això no s'ha pogut aconseguir al País Valencià?
Per què el president Zaplana no ha fet gestions en eixe sentit?
Ja que no s'atreveix, pel que siga, a alliberar complement l'autopista A-7, almenys alliberar-la en alguns dels trams més importants o que més conflicte social estan provocant.
No ho ha fet.
Ha anat per la postura més còmoda, per la postura que segurament més l'interessa a l'empresa privada ­també cal dir-ho­, que és allargar la concessió mitjançant una rebaixa d'aquella manera en el peatge actual.

Per tant, nosaltres, encara que considerem que la proposta que es presenta hui, i nosaltres, dic, també tenim presentada alguna proposta en aquest mateix sentit, és un *parche*.
Perquè la nostra política, des del primer dia i fins a l'últim, serà intentar aconseguir el rescat complet de l'A-7, perquè eixe jo crec que és l'objectiu pel qual aquesta cambra hauria de lluitar; però mentre això s'aconsegueix, hem d'anar fent cosetes concretes, encara que siguen *parches*, però *parches* que són molt necessaris i molt convenients.
I, fonamentalment, *parches* que també són una altra qüestió: que eviten la sensació de discriminació dels valencians i valencianes respecte als catalans.

Si els catalans ho han aconseguit, què passa que nosaltres no podem aconseguir-ho?
És que eixe poder valencià que tant s'anomena realment a Madrid no és tant de poder valencià, és molt poqueta cosa i el poder està en altre lloc?
Per què no es fan gestions en eixe sentit?
Nosaltres creem que hi ha possibilitats i ara mateix hi ha precedents.
I eixos precedents haurien d'haver estat utilitzats pel nostre govern autònom per a aconseguir això.
No s'ha fet així.
S'haurien de donar un altre tipus d'explicacions.

A nosaltres no ens convenç, en absolut, eixa explicació que l'altra dia donava el conseller i que avui també s'ha fet ací, "que hi ha autopistes de peatge".
Per què hi ha autopistes de peatge?
Perquè hi ha gent que vol anar tranquil·la i còmoda i segura per unes carreteres, i si està disposada a pagar, pot anar per eixa autopista.
¿Això vol dir que la gent que no estiga disposada a pagar o que no haja de pagar, se li ha de condemnar a anar per unes carreteres a voltes tercermundistes?
Eixe és el model que se'ns vol implantar?
Un doble model de tipus de conductors al qual, gràcies a que té diners, cal cuidar, i a l'altre ja.
.
.
a l'altre que es quede en la llista, en eixa llista que sempre està ahí i que mai s'acaba.
Nosaltres eixe criteri, eixe model no el compartim.

I, per tant, ens reafirmem en la idea que cal fer més coses, que lamentem que aquest Consell no haja complimentat allò que li va mandatar aquesta Cambra.
Creem que està encara en un moment en què si eixa força es poguera demostrar, encara estaríem en disposició de poder-ho aconseguir.
Però mentrestant alguna cosa s'ha de fer.
No podem quedar-nos tranquil·lament en eixa espècie de donatiu, de dir: "bé, vos hem baixat un poquet la quota, però a canvi vos hem allargat això".
Cal alliberar de peatge, cal millorar les condicions de trànsit de la nostra població.

I, per tant, nosaltres, el Grup d'Esquerra Unida va a recolzar aquesta proposta, amb la idea que sabem que és parcial, que és una part del problema.
Però també el problema nosaltres no deixarem de lluitar per la seua solució global, però mentrestant cal anar buscant també solucions parcials.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Senyor Maluenda, per a rèplica, té la paraula per tres minuts.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Molt Excel·lent Senyora Presidenta.

Senyories.

Només per cortesia parlamentària, perquè no volia que vosté pensara que passe de la seua opinió, en absolut.
Ni passe jo ni passa el meu grup.
I dic per cortesia parlamentària, perquè vosté no ha aportat cap nou element a este debat.

Però jo em sent obligat a contestar-li i a dir-li que no deu ignorar, senyor Oltra, que eixes inversions a què jo m'he referit, que tendeixen que el ciutadà puga utilitzar unes vies alternatives a l'autopista A-7, signifiquen ni més ni menys que una inversió de 110.
000 milions de pessetes a la nostra comunitat.
No és qualsevol cosa, no és qualsevol cosa.

A més, vosté es refereix a l'alliberament del peatge, dient que, efectivament, és un cost molt important.
Jo no sé valorar quants diners farien falta per a poder alliberar el peatge.
Sí que he dir-li que en estos moments la titularitat de l'autopista és de l'Estat, atenent al que diu la llei de carreteres de l'Estat, que diu que aquelles vies que discorreguen per diverses comunitats, no són transferibles.
I, per tant, és competència exclusiva de l'Estat prorrogar o no prorrogar la concessió que té feta a Aumar.

Ara bé, el que sí que és responsabilitat del govern de la Generalitat, i així ho ha assumit el president Zaplana, és millorar les condicions per on els ciutadans i ciutadanes valencianes transiten per eixa autopista A-7.
I això ha quedat clarament reflectit en la rebaixa considerable, substancial, que s'ha fet en eixos peatges.
Eren altres, com vosté sap, els que governaven i no es preocupaven de resoldre eixes qüestions, ni tampoc de donar-nos vies alternatives.

I eixe poder valencià a què vosté s'ha referit és el que ha fet que s'invertisquen eixos 110.
000 milions de pessetes, és el que ha fet que se'ns rebaixen considerablement els peatges de l'A-7, és el que ha fet que s'acabara l'A-3, és el que ha fet que ara tinguem un projecte d'Ave beneficiós per a la Comunitat Valenciana; és el que ha fet que s'aproven els plans de conques i.
.
.
*(pausa) (Remors)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Señor Maluenda.
Continue, por favor.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

És el que ha fet este govern al que em referisc, que deia que s'aproven els plans de conques de la nostra comunitat, i és el que està impulsant que s'aprove el Pla hidrològic nacional.
I és el que ha portat a la nostra comunitat eixos projectes emblemàtics, com Terra Mítica, al que vosté es referia, com la transformació de la Ciutat de les Arts i les Ciències, com el Projecte Cultural de Castelló, i com la Ciutat de la Llum d'Alacant, que va a generar un impuls econòmic important a la nostra comunitat, i una oferta laboral que el poble valencià.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Maluenda.
.
.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

.
.
.
­acabe, senyora presidenta­ estava demandant.
Per tant, senyor Oltra, reitere, ha sigut per cortesia parlamentària.
Sap vosté que em cau molt bé i no podia passar sense contestar-li.

Res més.
Moltes gràcies, senyora presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula per a rèplica, per tres minuts, l'il·lustre diputat senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies.

Agraïsc que siga per cortesia, senyor Maluenda.
Jo pensava una altra cosa.
Jo pensava que ens havia confós en gent del Lazio, perquè és que el seu ímpetu era impressionant.
Home, jo crec que vosté ara, en la seua intervenció, ha tornat a repetir el mateix que havia dit fa un moment, que va dir despús-ahir en la comissió.
Al final se li ratllarà el disc.
Perquè és que això són tota una sèrie d'actuacions, això dels cent mil milions de pessetes, bo, està ací, ja li ho vaig dir l'altre dia.
Si això també ve de l'època socialista.
O siga, d'un muntó de milions d'inversions que estan ací, que vostés han arreplegat, i que estan repetint constantment però que mai es fa.
*(Remors)*

No, no, no, si això precisament és el que motivà l'altre dia una reunió.
Si nosaltres sabem perfectament que la competència en el tema de les autopistes és de l'estat, nosaltres no diem que vaja allí el senyor Zaplana i ho resolga signant ell.
Però el senyor Zaplana el que ha de fer, si de veritat vol defensar els interessos dels valencians a Madrid, és pressionar com pressionen altres presidents autonòmics molt propet ­el senyor Pujol, per exemple­ pressionar a Madrid, al Govern de l'Estat, en el sentit de dir: "escolta, cal fer açò perquè és una necessitat, i jo tinc una pressió social darrere que m'espenta, i tinc acord de les cambres fins i tot en eixe sentit".
Això és el que hauria de fer.
Ja m'agradaria a mi que fera açò en este tema com en altres que hi ha per ací, el Segura, etcètera, etcètera, i que es preocupara un poquet menys de l'Ave i un poquet més d'aquestes coses.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Passem a continuació a la votació ordinària de la Proposició no de llei sobre alliberament del peatge de l'autopista A-7, als trams coneguts com circumval·lació de Castelló, de la Safor i de la Marina Baixa, presentada pel Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.

Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 34 vots a favor, 39 en contra, cap abstenció.
Queda rebutjada la proposició no de llei.

Senyories, se suspén la sessió per quinze minuts.

 

*(Se suspén la sessió a les 11 hores i 10 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 11 hores i 46 minuts)*

 

***Compareixença del conseller de Cultura, Educació i Ciència, senyor Manuel Tarancón Fandos, per tal d'explicar la situació de la proposta d'ubicació d'un palau de congressos al mont Benacantil d'Alacant, sol·licitada pel grups parlamentaris Esquerra Unida del País Valencià (RE número 1.
980) i Socialista­Progressistes (RE número 2.
401).***

 

**La senyora presidenta:**

 

Compareixença del conseller de Cultura, Educació i Ciència, per explicar la situació de la proposta d'ubicació d'un palau de congressos al mont Benacantil, d'Alacant, sol·licitada pels grups parlamentaris Esquerra Unida i Socialista­Progressistes.
Té la paraula l'honorable senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Ciència:**

 

Moltes gràcies, presidenta.

Senyories.

És objectiu essencial del Govern Valencià, presidit per Eduardo Zaplana, la defensa i conservació del patrimoni cultural i artístic de la comunitat com a senya d'identitat del poble valencià.
D'ací vingué la voluntat de crear a la nostra comunitat una norma que regulara l'actuació pública i privada, com també les competències dels poders públics en la defensa i conservació del nostre patrimoni.
Este text normatiu és la Llei del patrimoni cultural valencià, aprovada en la passada legislatura amb l'abstenció dels grups Socialista i d'Esquerra Unida, i que nasqué amb l'objectiu de protegir, conservar, difondre, fomentar, investigar i acréixer el patrimoni cultural valencià, atribuint als poders públics el deure i la responsabilitat d'assegurar el compliment de l'objectiu marcat.

Per això, el Govern Valencià del Partit Popular, conscient del compromís de les obligacions amb el poble valencià, compleix amb rigor i exactitud allò que s'ha disposat en la nostra Llei de patrimoni en totes les actuacions relacionades amb el patrimoni de la Comunitat Valenciana, i, en particular i en referència a esta compareixença, amb l'autorització per a la construcció d'un palau de congressos a la muntanya de Benacantil de la ciutat d'Alacant.

El Benacantil és una zona afectada d'especial protecció, en trobar-se al llarg de la mateixa el Castell de Santa Bàrbara i les muralles i torratxes que, per Decret de 13 d'octubre de 1961, foren declarades béns d'interés cultural.
La declaració d'estos béns com a BIC no s'acompanyà de cap actuació dirigida a la protecció de l'entorn d'afecció, la qual cosa no fou obstacle perquè des de la Direcció General de Promoció Cultural i Patrimoni Artístic de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència, es considere a l'esmentat entorn com a objecte de protecció inseparable del castell, demanant per a qualsevol actuació material sobre les mateixes les autoritzacions singulars que la pròpia llei de patrimoni valencià exigeix.
Llei, d'altra banda, que no impedix, en el seu article 33, a la conselleria autoritzar actuacions sobre béns declarats BIC, i sobre el seu entorn, quan considere que manifestament no perjudiquen els valors del bé; cosa que succeix en este cas en què l'actuació de la conselleria s'ha ajustat estrictament a allò que s'ha establert en la nostra Llei de patrimoni.

La Conselleria de Cultura, Educació i Ciència té coneixement, per un informe del 19 de gener de l'any 98 de la Unitat d'Inspecció del Patrimoni Històric i Artístic de la Direcció Territorial de Cultura i Educació d'Alacant, de l'existència d'un concurs d'avantprojectes per a la construcció d'un palau de congressos emplaçat a la vessant de ponent del Benacantil.
En tractar-se d'una construcció en l'entorn del Castell de Santa Bàrbara, la conselleria, garant de la conservació i protecció del patrimoni cultural valencià, sol·licità a l'Ajuntament d'Alacant, que remetera la documentació del projecte a fi d'estudiar la viabilitat de la construcció del palau en eixe entorn.
Així mateix, l'Ajuntament d'Alacant, mitjançant ofici de 21 de juliol del 98, sol·licita a la conselleria l'autorització preceptiva que exigeix la Llei de patrimoni valencià per a portar a terme el seu projecte de construcció del palau de congressos.

Analitzada la documentació, els servicis tècnics de la conselleria informaren que el volum de l'edifici projectat podria tindre incidència visual en l'entorn del monument.
A la vista d'eixe informe, la conselleria, a fi de fer viable el projecte mitjançant la integració del palau de congressos que es vol construir en l'entorn urbà a què pertany el Benacantil, i a l'objecte de donar autorització preceptiva exigida per la Llei de patrimoni valencià quan les actuacions en entorns BIC no siguen perjudicials, va exigir a l'Ajuntament d'Alacant modificacions patrimonials al projecte original, consistents bàsicament en la reducció del volum i de l'altura de l'edifici previst, la solució al problema d'aparcament, i que la construcció del palau se separara de la muralla vint metres en compte dels cinc previstos per a reduir l'impacte en el monument.

De la mateixa manera, amb la finalitat de fer compatible els interessos urbanístics amb la necessària protecció del castell i del seu entorn, es van realitzar diverses actuacions entre els servicis tècnics de la conselleria i l'arquitecte redactor del projecte, que van culminar amb la modificació del projecte originari i amb la redacció, pels encarregats municipals, d'una memòria complementària d'integració de l'edifici en el seu entorn en la qual s'arreplegaven les exigències de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència, per a fer viable la construcció del palau de congressos al Benacantil respectant l'entorn urbà.

En l'esmentada memòria s'arrepleguen amb precisió les modificacions exigides per la Direcció General de Patrimoni Artístic de la conselleria, com també les exigides pels servicis tècnics municipals, expressant que l'altura de l'edifici ha sigut reduïda en tres metres i la seua implantació desplaçada verticalment 3,5 metres, reduint l'altura de coronació respecte al pla de suport en sis metres i mig.
El volum d'edificació ha sigut reduït en un 17%.
Així mateix, l'edifici se separa de la muralla a una distància mínima de 17,51 metres, i mitjana de 25,83, que a més, per la seua situació, no pot superposar-se de cap manera amb la muralla ni entrar en competència.

La Direcció General de Patrimoni Artístic de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència, tenint en compte els nous ajusts del projecte arreplegats en la memòria complementària d'integració de l'edifici en el seu entorn, per resolució de 13 d'abril de l'any 99, autoritzà el projecte bàsic de construcció d'un palau de congressos al Benacantil, però establint com a limitació que les matisacions que puguen sorgir com a conseqüència del projecte d'execució, com també qualsevol altra actuació que realitze en l'exterior de l'àmbit del projecte, hauran de ser sotmeses mitjançant tràmit exprés a l'autorització prèvia d'esta direcció general, conforme a allò que s'ha preceptuat en l'article 35.
1 de la Llei de patrimoni cultural valencià.

Una llacuna que calia cobrir és la delimitació de l'entorn del castell de Santa Bàrbara, que des de l'any 61 en què es va declarar BIC, no s'havia realitzat; per això la conselleria, sensible pel que fa a la defensa i protecció del nostre patrimoni, en l'actualitat està tramitant la delimitació de l'esmentat entorn, que comportarà l'establiment d'una normativa de protecció concreta per al Benacantil, que haurà d'incorporar-se a la ordenació urbanística per part de l'Ajuntament d'Alacant.

Acabe, senyories, esta compareixença, reiterant la voluntat del Govern Valencià d'actuar sempre amb subjecció a la legalitat vigent en la defensa i protecció del nostre patrimoni, com així estem fent des que vam arribar al govern, gràcies a la confiança i suport de la majoria dels ciutadans i ciutadanes de la Comunitat Valenciana.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

En representació del grup sol·licitant, d'Esquerra Unida, té la paraula el senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Acaba de dir el senyor conseller que l'objectiu essencial de la conselleria és protegir el patrimoni valencià i que per això crearen la Llei de patrimoni.
Bé, això com a declaració, en principi, està molt bé; el problema és que si es queda ací sols i no es transforma en realitats, no deixa de ser una espècie de brindis al sol.
La Llei de patrimoni, per a nosaltres, encara conté elements d'insuficient protecció al patrimoni valencià, però si damunt el que hi ha en ella resulta que no sempre s'acompleix, i crec que estem davant d'un exemple precisament d'això, doncs la veritat és que ens preocupa.

El tema del palau de congressos a Alacant ja duu massa temps pegant voltes sense solucionar-se.
Fa molts anys que està debatent-se el tema, fins i tot en aquestes Corts fa tres anys també ha hagut debats sobre el tema, a banda dels que hi ha, en raó lògica, a l'Ajuntament d'Alacant.
Les causes d'això?
Probablement siguen dues.
Una d'elles tindrà a vore segurament en el tipus d'infrastructura que s'ha elegit, o siga, un edifici enorme, en el qual l'ús a què va destinat és el palau de congressos, nosaltres creiem que absolutament sobredimensionat, quan la realitat i les necessitats de la ciutat d'Alacant, probablement van en la via de demanar un edifici d'unes característiques de volum que podrien estar més o menys com el que ens afecta, però que tinguera una possibilitat d'utilització més ampla, més polivalent.

Bé està disposar d'un lloc per a fer congressos, però sobredimensionar-lo per a fer dos o tres mil congressistes, això no sé si està basat en càlculs molt reals o no.
En canvi, fan falta instal·lacions per a un auditori, fan falta instal·lacions per a usos culturals lligats a la importància que una ciutat com la d'Alacant té en aquestos moments.
Això és el que realment fa falta allí i el que realment més justificaria una inversió tan important com la que en principi s'ha anunciat que pot suposar aquesta inversió.

I després hi ha l'altre tema, que jo crec que és el tema, si anem a vore, quasi més important, i és el que en tot cas motiva la nostra sol·licitud de compareixença del senyor conseller de Cultura, i és el lloc d'emplaçament, el lloc que han elegit per ubicar aquesta instal·lació.

Jo crec que han elegit el pitjor lloc possible a Alacant, i mira que Alacant és gran i té terme municipal i la ciutat és una gran ciutat.
Inclús vosté deu saber també que s'han barallat multitud d'emplaçaments distints, que inclús han motivat acords en l'ajuntament mateix d'altres emplaçaments alternatius, inclús alguns d'ells amb el vot del Partit Popular mateix en el seu moment.
Hi havien altres possibilitats, no estaven condemnats a aquesta possibilitat solament.

Sense dubte que el mont Benacantil seria ideal per a ubicar allí el palau aquest si no fóra perquè allí està el castell de Santa Bàrbara, que com bé s'ha dit, és un bé d'interés cultural i a més és tot un emblema de la ciutat d'Alacant.
I eixa realitat cal respectar-la i cal defensar-la.
No es tracta solament de reconéixer que està ahí i, bé, ja que està ahí, a vore què es pot fer.
No, no; es tracta de posar els mitjans perquè això es ressalte i es protegisca millor.

Per això mateix cap normativa ha permés construir allí res, absolutament res.
Perquè vostés puguen dir que van a ficar allí aquest palau han hagut de modificar el Pla especial de protecció del Benacantil, han hagut de modificar el Pla general d'ordenació urbana d'Alacant i, allò que és més greu encara, violar la Llei de patrimoni, en no aprovar la delimitació de l'entorn del BIC conforme el termini que dóna la llei i que vosté sap estupendament que això va acabar en juny de l'any 99.
Tot això és el que han hagut de fer per a possibilitar, entre cometes, la ubicació d'aquest palau allí.

Però no només això, que ja és greu.
Han aconseguit dividir la societat alacantina.
Una inversió de més de 4.
000 milions de pessetes, que no és poc, és rebuda amb el rebuig i la desconfiança de bona part de l'Ajuntament d'Alacant mateix, de moltes entitats ciutadanes i inclús de la signatura de més de 16.
000 persones, que lliurement han decidit que no és el lloc ideal per a ubicar això.

Què mal ho han fet, senyors del PP!
Com és possible que una cosa tan gran, que podria ser tan apetitosa, s'haja convertit en això que s'ha convertit?
Per això és que nosaltres li hem cridat a vosté com a conseller de Cultura, perquè pensem que vosté, la seua conselleria, és la que havia d'haver vetlat per la defensa del patrimoni històric, i en canvi, creem que ha sigut còmplice amb el seu menyspreu a ell.
Perquè vosté sap que tot el Benacantil deuria estar declarat protegible.
És el que millor ho sap.
També he de dir que vosté no té tota la culpa, vosté, senyor Tarancón.
Vosté du el temps que du en la conselleria, i part d'aquest procés és un procés anterior.
En tot cas, el que li pot quedar és, digam, l'aspecte roí de ser el que culmine un despropòsit que està damunt de la taula.

Els informes de la Unitat de Patrimoni Històric Artístic, de la Direcció Territorial de Cultura, així ho diuen, i vosté els coneix perfectament.
Amb eixos informes, si haguera complit els terminis que marca la llei, el palau no es podria fer allí.
Solució: s'incomplixen els terminis i problema resolt.
El cap mateix del Servei d'Urbanisme de l'Ajuntament d'Alacant ho reconeix, en un dels informes, que el termini acaba en el mes de juny de l'any 99.

Vosté sap també.
.
.
Ara diu: "és que s'ha reformat".
Vosté sap la proposta que hi havia sobre la taula del volum de l'edifici.
Tenia 32 metres sobre la rasant del terreny, cosa que és equivalent, i estic llegint textualment un informe d'un alt càrrec del seu departament, equival a un edifici de dotze plantes, al costat del castell de Santa Bàrbara, quan són deu plantes el màxim que permet l'Ajuntament d'Alacant en tot el terme municipal d'Alacant.
Solució: no interessa fer la declaració de l'entorn del BIC com a tal, perquè si això estiguera així, evidentment, seria simplement il·legal fer allò que estan fent en aquestos moments.
No es declara, i davant del buit legal que es produïx colen d'aquella manera la proposta que en aquestos moments es du a debat.

És això tan greu que ja s'han anunciat recursos de tot tipus.
S'han presentat denúncies davant del Parlament Europeu mateix per part de la gent que està interessada de veritat en la defensa d'un emblema tan important per a la ciutat d'Alacant.
Van a presentar-se denúncies o s'hauran presentat davant dels tribunals per un possible delicte de prevaricació, que és dictar resolucions sabent que són injustes, i no sé com acabarà el tema.
S'han presentat denúncies davant del Síndic de Greuges; bé, estes sí que estan absolutament perdudes, tenint en compte l'experiència amb aquesta sindicatura.
I és molt lamentable que s'haja d'arribar ahí per evitar un atemptat com aquest i amb l'oposició de Cultura, de la Conselleria de Cultura mateixa, que hauria de ser la primera a evitar aquest atemptat.
Això és molt trist.

I no es tracta sols de reduir un poc el volum, perquè encara eixe edifici, amb el poquet que s'ha reduït, encara és un edifici monstre per al lloc on va a ubicar-se.
És que no ha d'anar allí, simplement.

I en canvi, si no teníem prou amb allò que tenim damunt la taula, encara per ahí hi ha anuncis que vosté també deu conéixer i que ens agradaria també saber la seua opinió.
Probablement l'exemple de dir que això, el palau, es pot ubicar en el Benacantil fa que algun altra gent haja pensat també dir: "bé, ja que ampla és Castella, anem a ficar ahí algunes coses més".
Vosté sap que hi ha documentació per ahí d'allò que es diu el Patemae, que inclús planteja algunes altres qüestions allí a ubicar.
Al final acabaran carregant-se'l tot, tot el Benacantil, el transformaran en una espècie d'Exin Castillos, aniran acumulant allí edificis i edificis.
Al final, un *adefesio*.

Jo no em resistisc a llegir-li part de l'informe eixe a què vosté ha fet referència abans, ha fet alguna referència xicoteta de la part que més li ha interessat, evidentment.
El Pla de protecció del mont Benacantil, abans que fóra aprovat, plantejava algunes de les qüestions que vaig a llegir-li, perquè són textuals de funcionaris de certa importància en la seua conselleria: "Mai es contemplava la construcció de ningun tipus en aquesta zona.
Si, per altra part, el Pla general d'ordenació urbana aconsellava que el mont Benacantil és un ecosistema molt delicat, creem entendre que la construcció del volum del Palau de Congressos dóna per resultat una agressió considerable al medi i una interferència visual amb la fortalesa, que ja desaconsella l'extens cos legal urbanístic redactat per l'ajuntament mateix".
I això ho diuen tècnics de la conselleria mateixa, tècnics que tenen la missió de vetlar per l'acompliment de la legislació.

Què ha passat?
Ja que el castell no es pot menejar d'allí, es modifica la legislació.
Si al final, clar, jo ho sé, també són vostés *listos*, li donen una aparença de cobertura legal.
Que és la legislació mateixa la que molesta?
Es canvia la legislació.
Tot per tal de poder ubicar eixe edifici per una obstinació personal.
No vaig a repetir-li declaracions que estan en la premsa de l'alcalde d'Alacant en el seu moment del que va dir de per què es posava l'edifici allí, perquè crec que no està bé dir eixes coses en aquesta Cambra.

Li dic, per acabar, que hi ha emplaçaments alternatius i molt més viables i que tindrien un major consens en la ciutat d'Alacant per a ubicar un edifici de la importància d'aquest.
És una llàstima que açò vaja cap avant en les circumstàncies actuals.
Li demanem que recapaciten.
Creem que encara estan a temps d'evitar el que pot ser un atemptat al patrimoni històric, a banda d'un impacte visual i paisatgístic absolutament inadmissible.
En la seua voluntat, en la seua capacitat, creem que, com a conseller de Cultura, està evitar que esta proposta de desaguisat es transforme en una trista realitat.
Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

En representació del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes, té la paraula el senyor Moreno.

 

**El senyor Moreno Carrasco:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.
Señor conseller.

Hemos asistido hoy a otro acto más de este capítulo ya largo, y lo ha hecho usted, como se ha caracterizado su gobierno, de una forma aburrida, tediosa, como si no estuvieran haciendo nada, una forma triste: "vamos a ver si cumplimos el expediente y aquí no ocurre nada".
Pero ya llevamos ­decía el compañero que ha intervenido antes, el representante de Esquerra Unida­ más de tres años de discusiones en estas Cortes, o más de cinco años en la sociedad alicantina, hablando de esta que yo al final creo que es una representación teatral que ustedes se han montado, porque esto no tiene nada que ver ni con el interés general ni con el interés de Alicante ni con el interés de los ciudadanos ni con el diálogo ni con el consenso ni con nada parecido.
Esto es un acto puro y duro de partido, con intereses partidistas, que ustedes sabrán algún día y nos contarán el porqué se toma esta decisión.

Porque, claro, se ve que allí a Alicante no han llegado aún las nuevas instrucciones, eso del diálogo, el consenso, el quedar bien en la foto, el sonreír, el llamar a los ciudadanos para ver si se llega a un acuerdo; eso no.
Allí se hace lo que se ha venido haciendo hace cinco años: ordenar, mandar y, como muy bien dice el alcalde, lo que a él de la gana, lo que a él le da la gana.
Eso sí, avalado por usted, por el señor Zaplana y por su gobierno, porque si no le avalaran no tendría esa financiación y allí no se podría hacer este atentado contra el patrimonio cultural de nuestra ciudad.

Porque es que además, mire, allí en esta ciudad no es que no se dialogue, es que se desprecia al ciudadano y se le ignora, porque tiene más de 18.
000 firmas recogidas una asociación cívica protestando por esa ubicación y pidiendo que se ubique en otro sitio y ni siquiera se les llama.
¿Qué importan 18.
000 ciudadanos más o menos?
¿Para qué les vamos a llamar?
¿Para qué vamos a perder el tiempo hablando con ellos?

Estamos ante un acto de verdad injusto, y con una tramitación yo creo que rayando la ilegalidad.
Los tribunales lo van a decir, porque usted sabe que esta representación ya está en otros estamentos y antes o después los tribunales se manifestarán.
Puede ser que tarde, puede ser que tarde para los intereses de los ciudadanos y de la ciudad de Alicante, pero antes o después nos pondrán a cada uno en nuestro sitio, y todo llega y a cada uno le llega su hora.
No se preocupen que a ustedes les llegará también, y en esta cuestión, seguro, seguro.

Porque, señor conseller, yo se lo decía el otro día al señor Zaplana: tener mayoría absoluta no significa hacer lo que a uno le da la gana; significa gobernar, significa respetar al ciudadano, significa dialogar.
Y eso es la democracia, cosa que ustedes no entienden.
Se fijan, pero no entienden, no saben de qué va eso.
Tienen los votos pero no tienen la legitimación democrática, porque no saben de qué va.
No lo saben ni lo han entendido nunca ni lo entenderán, con actuaciones como esta.

Porque ¿tan difícil les resultaba a ustedes que una inversión buena para la ciudad de Alicante, que una inversión que todos deseamos para nuestra ciudad, se pueda consensuar?
¿Tan difícil era llegar a un acuerdo?
¿Tan difícil es para usted el sentarse con los ciudadanos y con las demás fuerzas políticas y llegar a un acuerdo?
¿Por qué no se hace?
¿Es imposible que nos pongamos de acuerdo en ubicar un edificio emblemático, un edificio que sea el símbolo de nuestra ciudad y que no atente contra nuestra historia, contra nuestra cultura y contra nuestro entorno?
¿Por qué se empecinan en cometer ese atentado contra nuestra ciudad?
¿Por qué lo hacen?
¿Lo puede usted explicar?
Porque al final lo vamos a saber, al final saldrá y al final sabremos por qué se empecinan ustedes.

Porque no vengan con excusas ­yo aquí por lo menos no lo he oído, a lo mejor es tan atrevido que lo dice en el segundo turno­, no vengan con excusas de que eso sirve para rehabilitar nada ni para mejorar el entorno ni para regenerar zonas deprimidas, porque eso es intentar esconder con falacias y con mentiras alguna verdad inconfesable de lo que ustedes pretenden hacer allí y por qué lo hacen.
Y eso, se lo insisto, antes o después lo vamos a saber, lo vamos a saber.
Y sobre todo, cuando construyan ustedes, porque son capaces de hacerlo, ese monstruo, mirando a un barrio totalmente en ruinas y deprimido, de espaldas al mar, que es lo mejor que tenemos en nuestra ciudad, y mirando solamente a un desierto, no les caerá a ustedes la tentación luego de decir: "hombre, ya que está este palacio, vamos a regenerar eso", porque entonces veremos la patita de todos aquellos que han comprado allí, de todos aquellos que no pueden construir ahora más que planta baja y dos alturas y luego querrán y podrán construir, posiblemente modificando el plan especial, otros volúmenes mucho más importantes.
Y a lo mejor ya empezamos a enterarnos de por qué esta barbaridad a costa de las señas de identidad de nuestra ciudad.

Pero mire, con independencia ­y usted lo ha explicado aquí­ de que lo único que existe como bien de interés cultural en nuestra ciudad es el castillo en este entorno, es la fortaleza, no el monte en sí.
.
.
Aunque usted sabe que hay un contencioso abierto en el Tribunal Superior de Justicia pidiendo que se declare como sitio histórico el monte, todo el monte, porque se considera que es donde nace la ciudad consolidada y porque consideramos todos los alicantinos, y si usted pasara por allí alguna vez así lo entendería, que el monte y la fortaleza son una misma cosa y que no pueden ir separados, y que atentar contra el monte es atentar contra la fortaleza, porque no se puede hablar de ellos separados.

Pero es cierto, sólo existe la protección o sólo existe la declaración como bien de interés cultural de la fortaleza.
Pero como también es cierto que el ayuntamiento, con esa ley que ustedes aprobaron aquí, como usted muy bien ha recordado, con esa ley de patrimonio cultural valenciano que ustedes aprobaron con la abstención de los demás grupos en esta Cámara, el ayuntamiento tenía la obligación, desde el año pasado ya, desde julio del año pasado, de haber delimitado el entorno, cosa que no ha hecho.
Sorprendentemente, el ayuntamiento no lo ha hecho.
Bueno.
Y ante esa falta de iniciativa ­usted mismo lo dice­, cuando ustedes empiezan los trámites, en abril del año pasado, dice.
"Oiga, que hay que delimitar el entorno".
Bueno.
Pues pasa más de un año, claro, un año prácticamente, y aquello sigue sin delimitarse.

Y mire, yo, que en política llevo ya unos años, como usted, un poquito menos que usted, yo creo que no pasa nada por casualidad.
Yo no quiero ser malpensado, pero por casualidad no pasa nada en política, nunca se deja de hacer una actuación por casualidad.
Y, por lo tanto, esa falta de actividad, de pasividad de nuestro ayuntamiento de la ciudad, de dejadez para proteger nuestro entorno, para proteger nuestros bienes culturales, para proteger en definitiva nuestras señas de identidad, tiene que responder a algo.
Y ese algo está muy claro, porque usted ha reconocido que existen informes ­yo le digo que existen dos­ de la inspección técnica de patrimonio artístico, en donde se dice claramente que la delimitación del entorno debía abarcar a todo el monte Benacantil.
Entonces, lo ha dicho antes el representante de Izquierda Unida ­¡qué paradoja!
­, si se cumple la ley y se delimita el entorno, allí no se puede construir esa barbaridad.

Entonces, ¿qué hace el ayuntamiento gobernado por el Partido Popular?
No cumplir la ley, no delimitar el entorno, destrozar nuestro patrimonio.
Y una vez lo ha destrozado, dice: "Ahora que ya lo he destrozado, lo protejo".
Ahora viene usted y dice: "No, no, una vez se construya el monte, como ya hemos hecho la pelotada, como ya favoreceremos luego a la especulación, como ya hemos destrozado el entorno, ahora, como somos buenos chicos, y para eso hemos aprobado una ley con nuestros votos y queremos proteger nuestro entorno, ahora ya vamos a protegerlo".

Mire, eso que están haciendo ustedes no se han atrevido a hacerlo los ayuntamientos ni en la época más dura de la dictadura en Alicante.
Ni en esa época.
Siempre hemos entendido los ciudadanos de Alicante que eso era nuestro patrimonio y lo hemos protegido con uñas y dientes, a pesar de las barbaridades urbanísticas que se han hecho en el resto de la ciudad.
Ni los alcaldes más duros de la dictadura atentaron contra el monte Benacantil, cosa que ustedes ahora, en honor a la mayoría absoluta, no tienen problema y van a ir a por todo.
Algún pino quedaba allí, que ustedes no tienen inconveniente en arramblar con él.

Pero yo creo que con lo le estoy diciendo queda claro que se está retrasando la delimitación del entorno por un interés meramente partidista y especulativo; si no, no puede tener explicación el que eso no se apruebe.
Yo le quiero lanzar a usted una oferta para que todo no sea crítico.
Usted tiene en su mano paralizar eso.
La subvención viene de su conselleria, no se puede construir si su conselleria no lo subvenciona.
Usted, que dice aquí que su gobierno, y el señor Zaplana, quiere defender nuestras señas de identidad, nuestro patrimonio y nuestra cultura, paralice esa subvención hasta que sus técnicos, los suyos ­fíjese si es fácil­, hagan esa delimitación del entorno.
Y entonces nosotros, si esa delimitación está hecha, y se dice que no se atenta contra el monte, mire usted, no tenemos nada más que decir, que no se atenta contra nuestras señas.
No tenemos más que decir.
Nos gustará más o menos, pero ahí está la decisión de los técnicos.

Porque lo que están haciendo son decisiones políticas, y decisiones políticas saltándose los informes técnicos y atrasando el cumplimiento de una ley, mejor dicho, incumpliéndola, para poder cometer esa atrocidad.
Atrocidad que no se podía hacer nunca en ese monte, porque en el año 72 ­¡fíjese qué paradoja!
­, el plan general de ordenación urbana de la ciudad Alicante, redactado por el mismo señor que ahora hace el proyecto del monte Benacantil, ya decía que allí no se podía poner ni un quiosco de bar, que aquello era un parche, que allí no se puede construir nada.
Y lo mismo que dice el plan general de ordenación urbana del 87, que ustedes han tenido que modificar ahora como el plan especial del monte Benacantil, y que se ha podido hacer esa modificación en la comisión territorial de urbanismo porque su director general se ha saltado a las bravas ese informe que usted ha mencionado.
Porque si se hubiera tenido en cuenta ese informe, el informe que hubiera ido desde Cultura a la comisión territorial de Urbanismo, hubiera sido negativo a esa modificación.
Pero ustedes han escondido el informe, han hecho uno positivo y han arrinconado a los técnicos que, evidentemente, se oponían a la construcción de allí.

Porque, mire, ni un solo arquitecto municipal, ni uno, ha informado nunca favorablemente esa construcción, nunca.
Y las alegaciones que ha habido a la modificación del plan general, ¿sabe usted quién las ha contestado?
¿Los técnicos municipales?
No, porque esos estaban en contra.
El arquitecto que se lleva los duros por construir el palacio.
¿A usted le parece eso lógico, que informe sobre la idoneidad de una ubicación en un sitio protegido el que se lleva los duros por hacer el informe, en lugar de los técnicos municipales, que son los que tienen que defender el plan general?
Pues ya me contará usted cómo se puede comer eso.
Eso es inconcebible en este estado democrático.
Sólo le pasa por la cabeza a alguien que piensa que puede destruir un patrimonio, que puede destruir el entorno, por no sabemos qué razones.

Y yo le digo a usted, para que sepa.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Moreno.

 

**El senyor Moreno Carrasco:**

 

Ya termino, señora presidenta.

.
.
.
para que sepa claramente cuál es nuestra postura: estamos de acuerdo en un palacio de congresos, pero lo que necesita la ciudad ­ya se ha dicho aquí­ es un palacio de congresos de uso polivalente, porque en un palacio de congresos no se puede oír música, en un auditorio se pueden hacer congresos.
Y eso es lo que está demandando la ciudad.

Y la ciudad no está pidiendo una inversión de cuatro o cinco mil millones de pesetas, que no sabemos luego quién va a mantener, para que no le solucionemos los problemas de verdad.
Y la ciudad no está pidiéndoles a ustedes que se invierta allí ese dineral a costa de nuestro patrimonio, de nuestras señas de identidad y de nuestra cultura.
Y la ciudad no les está pidiendo que se empeñen en meter ahí, en un bunker subterráneo de espaldas al mar, un edificio que tenía que ser emblemático, sin plazas de aparcamiento, para que encima les digan a las pobres personas que tienen que ir allí que usan el parking de Alfonso el Sabio, que les pilla cuesta arriba ­y si usted lo ha visto­, a más de un kilómetro y medio para ir al palacio de congresos.
Eso es una barbaridad.

Lo que necesita nuestra ciudad es otra cosa complemente distinta, y usted lo sabe bien.
Lo que yo le pido ahora es un acto de seriedad y de sensatez ­usted lo tiene en su mano-: paralice la inversión, paralícela hasta que delimiten el entorno.
Y entonces si técnicamente sus técnicos, los mismos que le están diciendo que no, le dicen ahora que sí, que allí se puede construir sin atentar y sin violar la ley, adelante usted.
No nos gustará, pero no tendremos más remedio que asumirlo.
Pero desde luego, conforme lo está haciendo usted, está facilitando que se vulnere la ley por algún interés inconfesable, que algún día.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Moreno, acabe.

 

**El senyor Moreno Carrasco:**

 

.
.
.
discutiremos en esta Cámara.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Moreno.

Té la paraula la senyora Montesinos, en representació del Grup Parlamentari Popular.

 

**La senyora Montesinos de Miguel:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Yo soy de Alicante, y como alicantina que soy, me precio de la ciudad que tengo y del gobierno que tengo de esta ciudad.
Y además, un gobierno del Partido Popular, que parece ser, después de haber escuchado no al conseller, que desde luego compartimos absolutamente todos los miembros del grupo parlamentario cuál ha sido la intervención del conseller y las explicaciones y justificaciones que nos ha dado a la idoneidad de la ubicación del palacio de congresos, sino a otros que me han precedido en el uso de la palabra, parece ser que el palacio de congresos nace de un empecinamiento, según se han atrevido a decir desde esta *trona*, de un empecinamiento de determinados señores.

Y las cosas no son así.
Esto no ha nacido de ningún empecinamiento de nadie.
La ciudad de Alicante, que además es conocida internacionalmente como ciudad de congresos, no tenía un palacio de congresos, que venía siendo demandado por este grupo parlamentario, y por el grupo municipal del ayuntamiento, desde que estábamos en la oposición.
El propio grupo municipal socialista decía el lema de "Alicante, ciudad de congresos".
Y cuando llega la oportunidad, gracias al gobierno del Partido Popular, y del presidente Zaplana, de llevar a un pleno la propuesta de creación y puesta en marcha de ese palacio de congresos, antes, antes, por parte de ese gobierno municipal, se hace una serie de consultas.
Y esas consultas van dirigidas a los consejos de iniciativas turísticas, que al fin y al cabo son los que están promocionando nuestra ciudad, y en el que están representados no solamente los políticos, sino además lo que es la sociedad civil alicantina.
Y tanto ese consejo, conformado por miembros del gobierno socialista con anterioridad, dicen sí, por unanimidad y aclamación, a la ubicación del palacio de congresos en el Monte Benacantil, frente a otras propuestas que se le presentan.

Con posterioridad a eso, se renueva ese consejo con el gobierno del Partido Popular, y se le vuelve a plantear la misma cuestión, y vuelven a decir, por aclamación, sí a la idoneidad de la ubicación del palacio de congresos en el monte Benacantil.
Y poco tiempo después, el 7 de mayo de 1997, se lleva al ayuntamiento pleno de Alicante, en el punto número 36 del orden del día, el siguiente enunciado: aprobación del convenio marco de colaboración con la Generalitat Valenciana para la construcción del Palacio de Congresos de Alicante en el monte Benacantil.

Y, señores, obtuvimos 22 votos.
22 votos no los tenía el partido Popular, porque eran los del Grupo Municipal Popular junto con el Grupo Municipal Socialista, que votó afirmativamente a la ubicación *(remors)* del Palacio de Congresos en el monte Benacantil.
Y no van a decir: "es que nos equivocamos".
No, no.
Vamos a ver.
Es que en ese momento era previo a las elecciones, y no se sabe por qué ­y lo dejo también en el ambiente­, curiosamente, próximo a las elecciones municipales, se modificó.
¿Por qué?
No se sabe, porque incluso hasta.
.
.
creo que ese señor sí que en ese momento mandaba mucho, y era Angel Franco, que tenía una responsabilidad importante dentro de su partido, decía que sí, que además, era idóneo y era aconsejable.
Hoy no sé lo que seguirá opinando, pero desde luego en ese momento su grupo municipal, y su máximo responsable político de aquel entonces, dijeron sí al palacio de congresos.

Pero además de eso, y curiosamente, hay un informe, que es la memoria sobre el monte Benacantil, que en estos días también ha salido publicado en todos los medios de comunicación; informe que, entre otros, lleva la firma de Pablo Roser, que era en ese momento arqueólogo municipal en el año 90, que luego estuvo en las filas de Esquerra Unida y hoy es concejal en las filas del Partido Socialista.
Y en ese mismo informe, el arqueólogo municipal dice que el remate visual ­¡ojo!
­, el remate visual que desde Alfonso el Sabio ­y a los que no son de Alicante se lo vamos a explicar, Alfonso El Sabio enfrente tiene el monte Benacantil­, el remate visual desde la Avenida Alfonso el Sabio coincidente con el actual aparcamiento ­que en su día se talaron 10.
000 metros cuadrados de arbusto y arbolado para ese aparcamiento y que no se cerró, y que no se cerró, porque entre otras cosas, este informe es del 90, y habla de que el aparcamiento está abierto; por tanto, no se cerró, no se cerró­, desde el Alfonso el Sabio coincidente con el actual aparcamiento, requeriría una formalización más contundente y urbana que el abancalamiento planteado.
Y dicho espacio habría que dotarlo de un contenido específico".
No va en contra de lo que se propone, ni mucho menos.
Y eso se consulta al mismo tiempo que se consulta el resto.

Por tanto, aquí no vale el sembrar dudas sobre que es un empecinamiento de nadie, porque esto es fruto del consenso.
Y, curiosamente, después de todo aquello, llegan las elecciones municipales, y el Partido Popular no solamente renueva la mayoría, sino que además sube en número de votos y sube en número de concejales.

Por tanto, la voluntad popular en un momento dado mucho tuvo que decir.
Porque a ustedes lo que les conviene es: cuando la voluntad popular es mía, yo aplico el rodillo; y cuando la voluntad popular es de ustedes, lo vamos a aplicar también a través ¿de qué?
De lo que supuestamente se está llamando diálogo y consenso.
Cuando el diálogo y el consenso solo han sido fruto en todo momento de la Conselleria de Educación y Cultura, de la presidencia de la Generalitat Valenciana y del propio Ayuntamiento de Alicante.
Y lo demás no valen prendas que aquí se venga a decir.

Por tanto, señor conseller, nosotros sí que coincidimos en que existe esa voluntad popular, en que todos los informes de los técnicos, tanto municipales como de la conselleria, que en un momento dado hablaron de la idoneidad de modificar una serie de cosas del proyecto, como era el volumen de edificabilidad, se redujo en ese 17% que se recomendaba.
Y como se produjo esa reducción, ¿por qué no a ese palacio de congresos?
Pero no sólo eso, sino que además existen otros organismos, como el Consejo Valenciano de Cultura y como la comisión territorial, que dijeron que sí, sin nada que surja en el ambiente.
¿Por qué?
Porque es un palacio de congresos que ha sido largamente demandado, porque se va a ubicar en una zona donde.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Montesinos.

 

**La senyora Montesinos de Miguel:**

 

.
.
.
los alicantinos y las alicantinas queremos y, ni más ni menos, porque ha sido fruto de la voluntad popular que ustedes desde luego adolecen.

Muchas gracias.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Montesinos.

Per a donar resposta conjunta, té la paraula el senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Ciència:**

 

Moltes gràcies, presidenta.

Senyories.

Molt breument per a referir-me conjuntament a les intervencions del senyor Oltra i el senyor Moreno, i agrair la coincidència de la senyora Montesinos en la seua intervenció.

S'han tractat distintes temes, han parlant vostés de distints temes en les seues intervencions, fonamentalment d'ubicació, de legalitat, de garantia a l'entorn, de voluntat popular inclús i d'informes tècnics.

Jo voldria referir-me, potser repetint alguna de les coses que ja s'han dit ací, a tots eixos punts.

En primer lloc, la idoneïtat de la ubicació o no idoneïtat de la ubicació.
És una decisió que en el seu moment, com s'ha dit, es pren des del Consell Local de Turisme, amb participació de totes les forces polítiques i forces socials de la ciutat alacantina, per a avançar en la recuperació del centre històric.

Per tant, no és una ubicació que responga a una voluntat única d'una força política, ni respon tampoc a una voluntat d'imposició de ningú.
Eixe Consell Local de Turisme és un territori de diàleg on estan participant les instàncies polítiques de la representació institucional i també els representants d'allò que es diu societat civil.
I hi ha un acord que decideix que eixa és la ubicació idònia.
I, més encara, hi ha també un acord en què participa el Partit Socialista, com ja s'ha dit ací, en el mes de maig de 1997, amb l'Ajuntament d'Alacant.

I una segon qüestió que es planteja, que és la qüestió de legalitat.
Jo no he vist, i convide als senyors Oltra i Moreno a vore si ho troben, no he vist cap informe que pose en qüestionament la legalitat del que han fet fins ara.
I és més, la màxima institució consultiva en matèria cultural de la Comunitat Valenciana, que és el Consell Valencià de Cultura, en les seues conclusions respecte a esta qüestió, quan se sotmet a debat en el ple del Consell Valencià de Cultura, fa expressa menció de la legalitat de tot allò actuat.
També es refereix a què s'actue o insta a la Conselleria de Cultura ­i eixe és un compromís que està viu encara, perquè estem parlant d'actuacions que han de vindre en el futur­ per a què es mantinga eixa legalitat, sobretot en el que fa referència respecte a l'entorn i al patrimoni cultural del lloc on s'ha de construir el Palau de Congressos.

Hi ha una tercera qüestió, que plantegen també tant el senyor Oltra com el senyor Moreno, que és el que es refereix a la garantia de l'entorn, la garantia del patrimoni.
I ací jo torne a oferir-los una possibilitat.
I és que m'ensenyen un informe tècnic, un, sols en demane un, on es pose en qüestió eixa garantia.
Perquè el que ha fet precisament en la seua actuació la Conselleria de Cultura és garantir el respecte al patrimoni i fer complir l'ajuntament, amb les modificacions que ha hagut de fer sobre el projecte originari, fer complir allò que els informes tècnics han dit que havia de fer-se.

De manera, senyor Oltra, perquè vosté ha tingut un final.
.
.
En eixe debat d'inici del senyor Moreno.
.
.
si estos debats o estes intervencions són divertidess o avorrides, no és la qüestió; açò és el Parlament, no és el circ, senyor Moreno, açò és el Parlament, i per tant hem de vore les coses amb serietat, no hem de vore si les intervencions són més o menys avorrides; centrem-nos en la serietat de les coses, en els continguts, en les legalitats i en les conveniències, en les conveniències i en l'adequació a la legalitat.

Deia el senyor Oltra que com no podíem canviar la ubicació dels béns patrimonials hem canviat la legislació.
No, senyor Oltra, no hem canviat la legislació.
Hem fet que l'Ajuntament d'Alacant canviara el projecte i que canviara el projecte en funció dels informes tècnics de la unitat territorial d'Alacant i de la direcció general de Patrimoni.
De manera que la nostra responsabilitat ­i l'havem exercida i la continuarem exercint­ és l'absolut respecte al béns patrimonials que han de conviure en este cas en la construcció d'una infrastructura important i necessària per Alacant, com és el Palau de Congressos.

I també s'ha parlat de decisió presa front a la societat alacantina.
Jo crec que si per damunt d'altres actuacions o de voler traure-li, i ja s'ha vist al final que no, després d'eixe acord plenari de l'any 1997, en què participa el Partit Socialista, de construcció del Palau de Congressos en la muntanya Benacantil, ve bé políticament, pel que s'entén sumar-se a un carro que es creu que pot portar-lo, pot tindre, senyor Moreno, unes conseqüències positives, vostés canvien d'opinió i se sumen a eixa cosa tan *a la page* que són el "salvem", eixos "salvem" que eixen per tot els llocs, "Salvem el Botànic", "Salvem el Cabanyal", "Salvem el Benacantil".
És la moda del "salvem" quan l'opinió popular es manifesta en una altra direcció, perquè en tot este procés, i pose l'exemple ­jo supose que també el parlarem ací com toca­, pose l'exemple de el Cabanyal, els millors resultats de la història de la democràcia en el Cabanyal del Partit Popular són els resultats de les eleccions en què l'opinió pública sabia que anava a prendre's la decisió i s'havia pres de fer eixa actuació allí.
Bo, no importa, ja que en eixe cas, quan es perd la voluntat popular s'organitzen o s'adhereixen les forces polítiques a "salvems" que no se sap a qui representen, perquè la millor representació popular, mentre no es demostre el contrari, són les urnes, i les urnes respecte a l'opinió pública d'Alacant del Palau de Congressos ubicat en el Benacantil es van donar en les eleccions municipals.
Eixa és la autèntica, de veritat, opinió popular.

Per tant, i en resum, vostés han parlat de moltes coses, però ni la ubicació és una decisió unilateral del govern popular, ni la legalitat està qüestionada, ni vostés eren capaços ­i voríem si és així, perquè tots els que obren en el meu poder m'imagine que són els mateixos que tenen vostés­ de trobar un informe on hi haja una oposició a la construcció.
Hi ha informes on es demanen actuacions de correcció i eixes correccions es fan per part de l'Ajuntament d'Alacant.
Ni em poden dir tampoc què està fent-se en front de la societat alacantina, que es va manifestar en les eleccions municipals.

En conseqüència, bó, vosté també, pel que veig, jo no el coneixia parlamentàriament fins que he entrat ací de conseller, senyor Moreno, sempre li posa un element, sempre, en totes les intervencions, siga del que siga, que és l'element especulatiu.
Bo, si hi ha actuacions especulatives el té tan fàcil com anar al jutjat i denunciar-lo.
Sempre, en totes les actuacions del govern, veu vosté conseqüències especulatives.
No, no és el cas.
Ja li dic que si realment vosté les coneix les denúncia, i si no té consciència i no les coneix és un poc atrevit abusar de la capacitat parlamentària que té vosté per haver sigut elegit representant de la voluntat popular.

Per tant, estem en la línia de respectar el patrimoni, hem fet allò necessari amb eixes modificacions que s'ha hagut de fer al projecte l'Ajuntament d'Alacant per a treballar en eixa direcció, i continuem, a més, en eixa delimitació de l'entorn al que haurà d'aplicar-se la construcció posterior, en tindre també preses les mesures necessàries perquè no sols el propi Palau de Congressos sinó tot l'entorn estiga delimitat, com a bé cultural, i per tant es complisca el que s'actue al que demana la Llei de patrimoni.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor conseller.

Per a rèplica, té la paraula el senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

Senyor conseller, anem a vore.
S'han dit algunes coses.
Una cosa que crida molt l'atenció és que davant un tema tan important com aquest, una inversió tan grossa, pareix que el fet que en una determinada reunió d'un òrgan que es diu el Consell d'Iniciatives Turístiques, que en tot cas ja predetermina el sector fonamental que està representat allí, siga quasi el que va a decidir, el que va optar.
D'entrada s'hauria de dir que hi ha molt més sectors en la ciutat, no tota la documentació dels emplaçaments alternatius tenien la mateixa consistència, pareix que es predestinava ja a què aquest consell prenguera una resolució en un sentit determinat, perquè així se li enfocava la documentació que se li presentava.
Per tant, creem que va a faltar donar més participació a més entitats i més organismes representatius de la ciutat d'Alacant, que no sols a açò.

El tema de votació, bo, cadascú ha votat el que ha votat.
Fins i tot jo abans en la primera intervenció havia fet referència a què el propi Partit Popular també havia votat en altre emplaçament distint al del mont Benacantil.

Després hi ha coses també molt preocupants.
Vosté diu: "és que no és cert que s'haja modificat la legislació".
Home, a nivell d'un ajuntament, en la normativa més important que té, que és un Pla general d'ordenació urbana, s'ha hagut de modificar per a possibilitar la ubicació del palau.
Això és així.
I s'ha hagut de modificar també el pla especial de protecció del mont Benecantil, que és una documentació urbanística també de l'ajuntament, perquè tampoc permetia o possibilitava ubicar aquest edifici.
O siga, a eixe nivell, les dos normatives màximes que té un ajuntament han estat modificades.

I després diu: "és que tot el que nosaltres hem fet ha sigut legal".
Home, ha sigut legal d'aquella manera, perquè, evidentment, si tot l'entorn del castell tinguera la seua declaració, evidentment açò no seria legal, no podria estar allí.
Solució: s'ha deixat, s'ha deixat de costat.
I vosté sap millor que jo la quantitat d'informes que hi ha que adverteixen a la seua conselleria de què tot el món hauria d'estar protegit i que, per tant, aquest edifici no hauria d'estar allí.
Clar, evidentment, açò ha d'anar acompanyat de què l'ajuntament al final promoga eixa aprovació, cosa que no està; ni vostés tampoc l'han instat per cert, vostés que serien els garants de la protecció del patrimoni.

Evidentment s'ha incomplit la Llei de patrimoni, perquè vosté sap que dóna un termini màxim d'un any perquè això es faça i que eixe any vosté també sap que va acabar en juny de 1999.
I vosté és plenament conscient, fins i tot recentment en una resposta parlamentària que ens feia, quan li demanàvem tota una sèrie d'informes que parts d'ells, jo els he llegit i són crítics, perquè tots són crítics en el posicionament en contra d'ubicar aquest palau, vosté mateixa.
.
.
I vaig a llegir-li textualment part del que vosté ens contesta a nosaltres: "que la determinació d'estos informes proposta estan pendents en estos moments de complementar-se amb la normativa de protecció, com exigeix la Llei de patrimoni cultural valencià.
Quan s'elabore esta normativa es procedirà a la incoació del corresponent expedient administratiu per a la declaració de la delimitació de l'entorn de protecció".

Que ens apostem, senyor conseller, a què això no es farà mentre el tema del Palau de Congressos no es resolga.
Apostem alguna cosa?
Segur que no, segur que no, perquè tot el món sap que si això es ferà el palau allí no es pot ubicar.
O siga, conscientment vostés han deixat ja passar el termini legal i deixaran passar el temps que faça falta per a permetre que administrativament, inclús si és menester ocultant alguns informes en la comissió territorial de cultura, el que faça falta en tal de tindre la cobertura legal, segons vostés suficient, perquè açò tire per endavant.
Inclús han provocat les pressions, i la divisió creada en el propi Consell Valencià de Cultura ha sigut emblemàtica; perquè les reunions, les defenses, quant que no havia dret a suportar les pressions que s'estaven suportant, etcètera, etcètera, han creat un malestar i han perjudicat inclús la pròpia imatge que del Consell Valencià de Cultura es tenia.

Vosté és el primer que sap que s'ha incomplida la legislació que vingué de la seua conselleria.
I això vosté, insistisc, és el qui millor ho sap.
Té molts informes, tant a nivell dels seus tècnics territorials com inclús del propi Ajuntament d'Alacant, que fan referència a això.
I vosté també és el responsable de fer complir eixa llei.

Per tant, nosaltres creem que hi ha possibilitats encara de corregir l'error.
Jo sé que en política els errors costen molt de reconéixer i de què allí hi ha una decisió d'un alcalde que per tot i per tot va a decidir en el seu dia ubicar això allí.
I que davant la contestació social que està tenint ha remarcat, amb paraules que abans s'havien dit, que això es faria perquè al final l'argument ­ja que s'ha dit­ era perquè li dóna la gana.
Eixe és l'argument fort que té l'alcalde per ubicar o per mantindre la ubicació en aquest mont.
I això està publicat i és així.
Home, jo crec que és un argument certament pobre.
Hauria de fer-li recapacitar de l'error que està cometent en la seua ciutat, perquè és la seua ciutat.

I no és cert que la gent d'Alacant haja votat d'una manera o haja votat d'altra en base a este tema o en base a un altre tema, la gent vota si o no en base a molts temes, aquest pot ser un.
Però, evidentment, pensar que tota la gent en Alacant ha votat majoritàriament al Partit Popular, perquè el Partit Popular és l'únic que defensa allò que el Palau de Congressos vaja al Benecantil, això demostraria una pobresa de concepció terrible.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

Senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

Acabe de seguida.

Es vota per moltes coses o es deixa votar per altres.
Però jo crec, insistisc, que estem davant un error seriós i vosté com a responsable de cultura hauria de ser l'encarregat de solucionar-lo.
Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Té la paraula per a rèplica el senyor Moreno.

**El senyor Moreno Carrasco:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señor conseller, no necesita usted más apoyos, que usted se vale para defenderse, por lo menos eso creo yo.

Bien, decir que es verdad que el grupo municipal socialista votó en mayo del 97 ­que se haga ahí como un descubrimiento­ a favor de ratificar el convenio para recibir la subvención de 3.
800 millones de pesetas, de ratificar ese convenio que lo llevaron ustedes por urgencia de forma pirata al pleno, no en el punto 36, por urgencia ­aquí tiene usted el acta­, con grandes condiciones, entre otras, que hábilmente no pronuncia, y es que nunca se tendría que modificar el Plan general de ordenación urbana en Alicante, según palabras del concejal de urbanismo en aquel acto, que es lo primero que ustedes han modificado para cumplir lo que se acordó en ese pleno.

Y, por cierto, al alcalde franquista que taló los árboles para hacer allí un aparcamiento, pues, pídanle ustedes explicaciones y no nos echen los muertos a nosotros, porque fueron todos los alcaldes franquistas ­algunos que ustedes muy bien conocen­ los que dilapidaron, primero haciendo allí un parking y, luego, permitiendo unas construcciones horrorosas en la calle Virgen del Socorro, que tapa prácticamente desde la playa todo el monte Benacantil.
Pero, evidentemente, no nos eche a nosotros la culpa, ya sabemos que somos culpables de casi todo, pero de eso precisamente no somos los culpables; porque la ciudad de Alicante, gobernara quien gobernara, siempre, hasta que han llegado ustedes, hasta que han llegado ustedes, ha defendido su patrimonio y sus señas de identidad.

Por cierto, que era una ciudad que en el año 91 ­cuando ustedes entran a gobernar­ ocupábamos la sexta ciudad de España en calidad de vida, y ahora somos la 30, la 30, gracias a los votos.
Por cierto, que éramos la tercera en número de congresos y congresistas, y gracias al anuncio de ese palacio de congresos en ese sitio somos la 20, somos la 20 ahora mismo.
Y cuando ustedes entraron a gobernar éramos exactamente la tercera.

Pero es que nombran aquí un hecho, yo creo que lamentable y desgraciado, que nosotros admitimos como tal, y es el informe del Consell Valencià de Cultura.
El informe del Consell Valencià de Cultura, que nosotros no compartimos, que nosotros no compartimos y que respetamos porque es una institución independiente y a la que no atacamos como hacen ustedes cuando no les interesa lo que dicen las instituciones democráticas sin peligro a que se desprestigien, ustedes saben qué ha supuesto gracias a la presión de su gobierno, a la suya, porque había un informe de las dos personas que fueron allí, las dos únicas que fueron a ver el monte ­pues si usted fuera allí no estaría defendiendo esto, si usted fuera allí no estaría defendiendo lo que está defendiendo aquí en esta Cámara­, bueno, pues estos dos señores fueron allí, hicieron un informe y en la comisión de legado histórico se aprobó por unanimidad oponerse, oponerse a esta construcción.
Pero, claro, evidentemente, como era una decisión política, pues están las elecciones por medio y se fuerza a los miembros del Consell Valencià de Cultura y se produce una fractura en ese Consell que será difícil, será difícil que vuelva a recuperar el prestigio y la independencia que tenía antes de que ustedes forzaran al Consell Valencià de Cultura a tomar esa decisión.
Muy difícil, señor conseller, que vuelva a recobrar ese prestigio por intereses partidistas que ustedes forzaron.

Y, hombre, y hablar de participación social, ignorar y despreciar a 18.
000 ciudadanos que han manifestado con su firma que no quieren allí esa construcción, que es que no la quieren, hombre, es cuanto menos reírse de la gente.
Y despreciar, en el tono que usted ha hecho aquí, a las plataformas cívicas de *Salvem el Cabanyal*, de *Salvem el Bencantatil* o *Salvem el Botànic*, es cuanto menos un insulto al sistema democrático en el que yo estoy convencido que usted cree muy poco; porque decir aquí, como ha dicho usted hoy, que los votos le dan la razón, es un insulto al sistema democrático.
Porque por ese sistema Hitler también ganó las elecciones y no tenía la razón, señor conseller, no la tuvo nunca *(aplaudiments en un sector de la Cambra)* y usted tampoco la tiene ahora, aunque tenga los votos en la ciudad de Alicante.
No la tienen porque los votos no dan ni quitan la razón, dan la capacidad de gobernar y nada más, y nada más, señor conseller.
*(Remors)* Porque por esta razón, si quiere, si quiere, disolvemos el parlamento.
Porque, ¿para qué?
Si ustedes ya han ganado las elecciones, si tienen mayoría absoluta, ¿para qué vamos a discutir aquí nada?
, ¿para qué vamos a discutir nada, señor conseller?
Yo creo que hay que tomarse esto en serio, como usted ha dicho.

Y yo cuando le decía a usted lo de triste y aburrido no decía que usted personalmente fuera ni triste y aburrido.
¡Dios me libre a mí de juzgarlo a usted!
Le decía que toda la actuación ­y este era un acto más­ había sido un acto triste, aburrido, penoso.
Y eso es lo que le decía.
Yo nunca recurro a la descalificación personal, cosa que ustedes cuando no tienen argumentos, siempre van al mismo, porque les falta talla democrática para presentar argumentos cuando vienen aquí a debatir.

Y le digo a usted una vez más: algo ocurre ahí cuando no se delimita el entorno.
Usted tiene ahora mismo la responsabilidad en sus manos.
La tiene aquí.
Comprométase ante esta Cámara.
No diga lo que ha dicho aquí: "primero se construye el monte y, luego, destrozado, protegemos el destrozo" No, no, no.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Moreno.

 

**El senyor Moreno Carrasco:**

 

Usted delimítelo, que es su obligación; pare la inversión y estará demostrando a la ciudad de Alicante y a los alicantinos que esos informes que ha escondido usted en el cajón y que no quiere sacar, los vuelva a recuperar, no desprecie a sus técnicos y tome por una vez, aunque sea por una vez, un acto sensato, tome un acto sensato y con arreglo a lo que dicen los técnicos, y olvídese de las decisiones interesadas y partidistas que van a hundir a nuestra ciudad como usted siga por ese camino.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Moreno.

Té la paraula, l'Honorable Senyor Conseller.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Ciència:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Señorías.

Señor Oltra.

Señor Moreno.

Voy a refrescar un texto.
Como aquí cada cual, arrimando el ascua a su sardina, lee el trozo de los acuerdos o el trozo de los convenios que le interesa leer, pues yo creo que hay que fijar algunas cosas muy claras.

La gran discusión que hemos tenido aquí, una doble discusión ­aparte de otras poco felices palabras del señor Moreno comparando lo que es difícilmente comparable, como después le diré­ responde a ubicación y respeto del entorno.
Y de la ubicación, señor Moreno, quiero leerle la certificación del acta del Ayuntamiento de Alicante, en un acuerdo en que su partido, el Partido Socialista, participó votándolo a favor.
Y una parte de ese texto, ese convenio que se ratifica, dice literalmente: "El emplazamiento que se considera idóneo para esa instalación ­está hablando de la construcción del Palacio de Congresos en Alicante­ es la ladera del monte Benacantil, recayente a la avenida Alfonso el Sabio ­etcétera, etcétera­ que en la actualidad sufre ­es la ladera del monte Benacantil, parece que leo eso en la certificación del acta­, que en la actualidad sufre un proceso de degradación social y económico debido al desplazamiento de buena parte de la actividad terciaria hacia la zona del ensanche que se ha venido produciendo durante los últimos años".
Porque, claro, usted en su primera intervención creo recordar que decía: "no nos venga ­anticipándose­ con la historia de que se trata de recuperar en una zona".
No, si no lo decimos nosotros; y ustedes también.
Sí, ustedes aprueban, *(remors)* ustedes, señor Moreno, aprueban ese texto en el Ayuntamiento de Alicante, y ustedes aprueban ese texto que dice dónde y por qué, dónde y por qué.
Lo que ocurre es que al albur del barullo, con elecciones en el 99, pues vamos a ver si pescamos algún voto en esta protesta popular que se ha organizado contra la ubicación que ustedes han votado por el motivo que usted me está reprochando, que ustedes están reprochando al gobierno del Partido Popular, en la primera intervención.
*(Remors)*

Y, después, hay una segunda cuestión, que es un informe del órgano y de la institución consultiva más importante en materia de cultura, que dice: "El Consell Valencià de Cultura reconeix la legalitat de l'obra projectada en funció de l'autorització de la Direcció General de Patrimoni i recomana.
.
.
", i recomana ­que m'imagine que tindrem més debats en esta Cambra­, recomana, què és la nostra obligació i el que hem de fer, "que la vigilància de l'execució de l'obra que en la mateixa utilització reserva la direcció general, s'efectue de la manera més escrupulosa possible d'acord amb les exigències de l'Administració Pública valenciana, és a dir, d'acord amb la Llei de patrimoni".

Per tant, hem de tindre la tranquil·litat que hi haurà un respecte al patrimoni des de la vigilància, com ha fet ja en el projecte originari, de la Direcció General del Patrimoni.

I la tercera qüestió, i acabe, senyor Moreno, jo crec que no hauria de calfar-se vosté tant la boca quan parla d'algunes coses, d'això de la democràcia i la raó.
Per cert, l'únic lloc on els parlaments o el govern s'enderrocaven amb tanques eren els països on funcionava allò que deien el socialisme real, aquí és quan entraven en funcionament els tanques, per a trencar la voluntat popular.
I ja que vosté ha fet història i volia comparar-me amb algú, el senyor Hitler era el líder del Partit Nacional Socialista *(Remors, rialles),* per cert, per cert, sembla.
Per tant, senyor Moreno, jo crec que algunes coses de la història vosté hauria de revisar-les i repassar-les.
Moltes gràcies.

 

*(Aplaudiments en un sector de la cambra)*

***Compareixença del conseller de Justícia i Administracions Públiques, senyor Serafín Castellano Gómez, per tal d'informar de la falta de recursos humans i mitjans tècnics dels jutjats de maltractaments d'Orihuela, Alacant i Elx, sol·licitada per la diputada Consuelo Català Pérez i dues diputades més del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes (RE número 7.
223).***

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Queden ajornades les dues compareixences següents.

Correspon el debat de la compareixença del conseller de Justícia i Administracions Públiques per informar de la falta de recursos humans i mitjans tècnics dels jutjats de maltractament d'Orihuela, Alacant i Elx, sol·licitada per la diputada Consuelo Català Pérez i dues diputades més del Grup Parlamentari Socialista.

Té la paraula l'Honorable Senyor Conseller de Justícia i Administracions Públiques.

 

**El senyor conseller de Justícia i Administracions Públiques:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Se ha solicitado por parte del Grupo Parlamentario Socialista­Progressistes mi comparecencia en el pleno de estas Cortes para informar sobre los medios materiales y recursos humanos de los juzgados de malos tratos de Alicante, Orihuela y Elche.

Debo comenzar diciendo a sus señorías que la creación de estos juzgados obedece a dos causas fundamentales: al aumento y gravedad de los casos de violencia doméstica y a una mayor sensibilización que tales acontecimientos generan en la opinión pública.

Desde la Conselleria de Justicia y Administraciones Públicas apoyamos desde el inicio, como experiencia pionera en todo el Estado, el proyecto de creación de los juzgados de malos tratos en las ciudades de Alicante, Elche y Orihuela en aras de combatir esta lacra social que nos afecta.
En base a ello, se eximió a tales juzgados, desde el 1 de enero de este mismo año, de las competencias relativas a primera instancia e instrucción de que eran titulares para centrarse exclusivamente en materias de violencia doméstica y violencia de género.

Al mismo tiempo, la creación de nuevos juzgados permite, en dichos partidos judiciales, una descongestión de causas pendientes, la cual se verá potenciada también a partir del mes de mayo con la creación de nuevos órganos judiciales en la Comunidad Valenciana.
Concretamente el 2 de mayo 11 nuevos órganos judiciales se van a poner en funcionamiento en la Comunidad.
Y, en lo que respecta a la provincia de Alicante, mencionar la apertura de los juzgados de primera instancia e instrucción números 3 y 4 de Torrevieja, el juzgado número 1 de lo penal y de lo social de Benidorm, además de la dotación de una nueva plaza de magistrado en la sección séptima de la Audiencia Provincial de Alicante.

Esta conselleria, pues, adquirió el compromiso de ir proporcionando progresivamente los medios materiales y humanos necesarios para el desempeño de su labor, así como el de facilitar de manera paulatina y en atención a sus necesidades de los recursos precisos para el cumplimiento ordinario de sus funciones.

En esa línea, y en base a un plan de refuerzo exclusivo, se aprobó un aumento de personal consistente en un auxiliar más en cada uno de los tres juzgados mencionados.
Este aumento, efectivo desde el 1 de febrero pasado, y complementado con la posibilidad de utilizar el personal de apoyo de los servicios comunes, contribuye a una agilización en los procedimientos y a una mejora sustancial en la tramitación de los mismos, tal y como los propios magistrados titulares han manifestado en diversas ocasiones.

Así mismo, junto a los psicólogos que habitualmente colaboran con la administración de Justicia, se puso también desde un inicio a su disposición el equipo de psicólogos adscritos al servicio de dicha administración.
De este modo se cumplían los dos principales compromisos en materia de personal que la Conselleria de Justicia y Administraciones Públicas había adquirido en su día.
No obstante esto, es intención de la conselleria proceder al incremento de personal cuando el número de causas o las necesidades de trabajo de estos juzgados así lo determinen.

Conjuntamente a estas medidas, se procedió a proporcionar a los citados juzgados también un programa informático.
Un programa informático con el objeto de elaborar una base de datos que permitiese centralizar la información procesal penal en esta materia.
Dicho programa, instalado y en funcionamiento también desde principios del mes de febrero, camina a la par con la iniciativa de la Audiencia Provincial de Valencia, de contar con un registro informático de reincidentes, y con el hecho de mantener un control lo más estricto posible sobre los individuos presuntamente más conflictivos.
De este modo se tendrá a disposición un completo archivo de cada uno de los agresores, así como un conocimiento exhaustivo de las personas que son denunciadas y su evolución.
Lo cual permitirá actuar con mayor firmeza y rigor contra aquellos que reincidan en sus agresiones.

Como complemento también a este tipo de actuaciones, la conselleria, a través de la Dirección General de Justicia ha adoptado otra serie de medidas, como son las de organizar dentro del Plan de formación de jueces y magistrados un curso sobre tratamiento penal y procesal de las mujeres y menores víctimas de violencia doméstica, abandono de familia o delitos contra la libertad sexual.
Este curso, a celebrar los días 18 y 19 de mayo, va a ser dirigido y coordinado por el ilustrísimo señor magistrado don Luis Francisco de Jorge Mesas, y supondrá una evidente actualización en los criterios que hasta la fecha se han venido manteniendo en este tipo de causas procesales.

Así mismo, la conselleria también ha puesto en marcha un concierto estratégico para la atención a las víctimas de agresiones sexuales y de violencia doméstica; este concierto, una vez en vigor, se convertirá sin duda en un adecuado instrumento de coordinación de las labores policiales, judiciales, sanitarias, formativas y asistenciales de todos los profesionales implicados en este tipo de delitos, al efecto de configurar una asistencia integral y reforzar las medidas preventivas que sean convenientes.
A fecha de hoy ya se han realizado varias reuniones entre todas las administraciones y organismos comprometidos, y estará aprobado en breve plazo.

Junto a él y como complemento de esta actuación judicial, se van a adoptar por parte de las juntas locales de coordinación y seguridad, así como por la policía nacional, medidas policiales preventivas y también de ejecución de la pena de separación y alejamiento maltratador-maltratado.

Por otra parte, en colaboración con la Conselleria de Bienestar Social se van a estudiar, se está estudiando ya, la aplicación de los diversos programas de intervención social a los distintos juzgados.
En este sentido he de destacar el Plan de acción urgente del Gobierno Valenciano para luchar contra la violencia que se ejerce contra las mujeres.
Merced a él, la Generalitat Valenciana ya cuenta con recursos y medios dedicados exclusivamente a la erradicación de este grave problema.
Entre los que cabe destacar por su importancia los Centros Mujer 24 horas.
Estos centros, como sus señorías saben, tienen como finalidad el procurar una atención integral durante todo el día a las mujeres víctimas de agresiones físicas y/o psíquicas, y agresiones, acosos y abusos de índole sexual.

La Dirección General de Interior colabora, a través del desplazamiento también de la policía autonómica para recoger las denuncias pertinentes, atención a cualquier urgencia y acompañamiento a las víctimas que lo precisen, como ejemplos más importantes.

También merece ser destacado en esta comparecencia el Plan de acción del gobierno de la Generalitat para la igualdad de oportunidades entre hombres y mujeres 1997-2000.
Dicho plan, aprobado por el acuerdo de Gobierno Valenciano de 27 de mayo de 1997, ha sido el primer instrumento que plantea la violencia de género entre sus objetivos, concretando además las acciones a seguir en el plano de la investigación del fenómeno, la coordinación institucional, la sensibilización o la procura de recursos y la adecuación de aquellos existentes en otros niveles de la administración.

Como conclusión, señorías, estamos ante un grave problema que exige soluciones eficaces, un problema en definitiva que hay que afrontar de una manera estructural y de una manera integral.
Con la creación de estos juzgados se ha pretendido ir colocando los cimientos también de lo que debe ser una justicia más especializada, una justicia más cerca del ciudadano, una justicia que afronte las causas procesales de una manera directa y lo más eficientemente posible.
Y así lo demuestran los datos objetivos del funcionamiento de dichos juzgados.
Datos que hay que calificar, y que yo califico aquí en esta tribuna, de muy positivos y que suponen un aumento considerable en las denuncias presentadas, y también una agilización notable de los juicios de faltas, al estar previsto poder en dos o tres meses dictar las sentencias y ejecutarlas.

El compromiso, pues, de la Conselleria de Justicia y Administraciones Públicas de ir dotando a los juzgados de medios materiales y humanos según sus necesidades, se ha ido y se va a continuar cumpliendo paulatinamente en el futuro.
Con todas las iniciativas que se van llevando a cabo y con la colaboración de todas las instituciones y administraciones implicadas, se podrá conseguir transformar desde el fondo y en profundidad las raíces socioculturales que constituyen las causas de la violencia doméstica.

Desde esta conselleria, tengan sus señorías por seguro que se pondrán todos los medios a su alcance para que eso sea una realidad, y para que este tipo de víctimas tengan una asistencia integral y una facilidad en todo su proceso, en unas horas lamentables que pasan en su situación personal.
En ese sentido, todos esos recursos, esos medios, esa colaboración por parte de la conselleria, ha sido una realidad y va a seguir siendo una realidad en el futuro.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Té la paraula la il·lustre diputada senyora Català, en representació del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.

 

**La senyora Català Pérez:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Señoras diputadas y señores diputados.

Bueno, en primer lugar le agradezco la comparecencia del señor conseller en el Pleno.
Y le agradezco también el tipo de discurso que ha hecho, porque yo, la verdad, cuando planteé la comparecencia, que la hice en el mes de marzo, principios de marzo, pensé que realmente solamente iba a poder intervenir a nivel de lo que significaba el control parlamentario desde la oposición sobre una experiencia como era esta.

Y me ha sorprendido mucho el tipo de intervención, porque usted sabe, y si no lo debería saber, que los juzgados de malos tratos no están bien dotados, no están con el personal que ustedes prometieron.
Y yo creo que eso lo vamos a desmenuzar, y justamente ­a lo mejor parlamentariamente no es correcto­, pero justamente la comparecencia yo la había pedido para pedirle desde el Grupo Parlamentario Socialista, y en mi nombre, que usted personalmente ejerciera la autoridad para poder hacer factible y para hacer realidad, de una forma seria y rigurosa, la experiencia de los juzgados de malos tratos.
Porque yo creo, y mi grupo también cree, que es muy importante ese tipo de medidas para ir avanzando en la erradicación de los malos tratos.

Por eso me extraña lo que usted me ha dicho, porque es verdad parte de lo que ha dicho, pero otra no.
Es decir, respecto al personal, es cierto que ustedes a partir del 1 de febrero pusieron un auxiliar de refuerzo en los tres juzgados.
Pero también es cierto que ese auxiliar tiene un contrato sólo de seis meses y que en junio se le termina, y que no tienen intención de prorrogarlo.
Pero a su vez, también es verdad, y usted lo ha dicho, que a partir del 2 de mayo van a poner en marcha el Plan de servicios comunes.
Y ustedes han introducido en ese plan los juzgados de malos tratos, con lo cual un auxiliar, una persona de esos juzgados, un funcionario, pasará al Plan de servicios comunes.
Con lo cual, como yo soy de ciencias, y además no soy con.
.
.
con experiencia jurista, o sea que lo mío es muy simple, yo simplemente sumo y resto.

Es decir, un juzgado que tuviera diez funcionarios el 31 de diciembre, el 1 de febrero tiene once, pero el 2 de mayo se le va uno, luego ya pasamos a diez, y a partir del Plan de servicios comunes y cuando no renovan el contrato se quedan con dos.
Luego no es cierto, y yo por eso le pido que usted intervenga directamente y plantee por lo menos que los juzgados de malos tratos no entren o en el Plan de servicios comunes o que le sigan manteniendo ese funcionario.
Me da igual.
Como yo no soy la experta, no sé lo que habría que hacer, pero desde luego que no se lleven ningún funcionario de plantilla.

Respecto a la liberación de determinados asuntos, pues es verdad.
Pero es que solamente lo han liberado de querellas y de complementación de exhortos provenientes de otros juzgados.
Yo no puedo decir que eso.
.
.
en el juzgado de Orihuela en concreto, el año pasado vieron cinco casos, o sea, fueron cinco causas.
La verdad, la liberación, no me voy a meter mucho, porque ya le he dicho que no entiendo mucho, pero yo creo que no es que ustedes se han liberado del más máximo, es evidente que no.

Respecto al programa informático también es cierto.
Pero, claro, resulta que un programa informático no funciona sólo.
Que yo sepa, necesita, y a ser posible, persona humana que garantice, que meta, que introduzca y que haga el procedimiento informático correspondiente, y si estamos hablando de que a nivel de personal ustedes no tienen claro los refuerzos en los juzgados de malos tratos, pues difícilmente el programa informático va a funcionar sólo.

Pero además, es que usted ha dicho que la experiencia de los juzgados de malos tratos era por dos razones.
Una, por la sensibilización frente al tema que hay a nivel social, y el otro por el aumento de casos, ¿vale?
Pero además por una tercera, por el interés político específico que su conselleria y su gobierno tienen sobre el tema.
Entonces estamos en una situación que es el mundo al revés.
Es decir, los juzgados de malos tratos se plantean, están planteándoles a ustedes que les den aquello que les prometieron como si la iniciativa partiera de ellos, cuando la iniciativa fue de ustedes que les plantearon a los juzgados si querían asumir el tema de los malos tratos.
Luego, yo creo, que por eso le pido que tome directamente la autoridad sobre el tema, porque si ellos asumen ese tipo de casos es porque realmente la iniciativa partió de la conselleria.
Luego pienso que no son de recibo las declaraciones que ha habido en la prensa sobre que para poderles dotar de personal a esos juzgados había que esperar tres meses.

No había que esperar nada, conseller.
Se supone que cuando ustedes han hecho la planificación de la situación respecto a los malos tratos, ya sabían con qué contaban, pero lo sabían por muchas razones.
Lo sabían porque tienen memorias de fiscalía, las memorias de los Centros 24 horas, todos los dispositivos de atención de asistencia social; luego no partían de cero.
Y desde luego, si no lo han hecho partiendo de una planificación es que no se entiende.
Luego el tema del personal en los juzgados de malos tratos, se lo digo de verdad, conseller, creo que es algo importantísimo porque es plantear que funciona un dispositivo que luego no funciona.
Luego, eso, ¿qué significa?
Dos cosas, que se llena, o sea, que hay demanda, que la gente realmente confía que existe eso, y luego no existe, porque realmente los juzgados están desbordados y usted lo sabe.

Luego yo creo que el problema es que después de los tres meses de funcionamiento los juzgados de malos tratos, y el poco interés y la poca planificación y la poca iniciativa real de solucionar las cosas por parte de la conselleria, está generando, no solamente en los tres juzgados, sino en lo que significa todo el entramado de asistencia a las mujeres maltratadas, la sensación de que esto es una experiencia que simplemente ha sido electoralista, y que realmente ustedes están racaneando, pero racaneando de una manera evidente, todo aquello que prometieron para ponerlo encima.

También quisiera aclarar una cosa para evitar tergiversaciones a las palabras.
Yo creo que de todo este marasmo, es decir, de ustedes decir vamos a hacer esta iniciativa, luego racanear aquello que prometieron para ponerlo en marcha, y además lo del concierto estratégico que usted me acaba de decir, que es la respuesta a la pregunta que yo le hice en una pregunta parlamentaria por escrito.
Pues decirle una cosa: primero porque ustedes dicen vamos a patrocinar un concierto estratégico.
Es la palabra exacta, lo de patrocinar y conciertos; pues la verdad no es que sea muy adecuado para una Conselleria de Justicia.
Es más, lo de idear, potenciar, estructurar y procedimientos y coordinación, pero en fin.
Simplemente es como una broma.
Tómeselo usted así, pero es que idear conciertos, pues la verdad no me.
.
.

Pero sobre todo es que, cuando habla de idear conciertos estratégicos, la palabra estrategia parece que sea el súmmum de la gestión y de la planificación, y resulta que en la palabra estrategia, yo le diré a usted, solamente han tenido una reunión a la que no asistió ni el juez de Orihuela ni la Conselleria de Sanidad, y la segunda reunión que estaba convocada para el 25 de marzo no se llevó a cabo.
Pero incluso eso le digo: conseller, no se preocupe, porque resulta que usted debe saber que ha habido muchas reuniones de expertas y de jornadas sobre violencia familiar, sobre violencia de mujeres, luego lo más lógico, lo más lógico.
.
.
Y además usted antes lo ha dicho: "hacía yo un plan de acción de urgente", el Gobierno Valenciano, en contra de la violencia de mujeres.
Pero es más, hay un plan urgente a nivel estatal sobre el mismo tema.
Es decir, que ya hay muchas experiencias, hay muchos documentos de coordinación; luego es simple, o sea, recopílenlos, hagan ustedes la valoración que toque, que los sectores implicados hagan aquellas adecuaciones que, en función de nuestras características específicas de la Comunidad Valenciana se tengan que hacer.
Pero que no.
.
.
que de verdad, conseller, que incluso hay comunidades autónomas que ya tienen evaluados esos conocimientos y esos procedimientos de coordinación.
Porque es que es un tema tan candente, tan candente.
.
.
Y si no, yo le daré concretamente dos que tengo, que son el de la comunidad andaluza y el de la comunidad navarra.
Es decir, que efectivamente hay comunidades autónomas, luego no estamos hablando.
.
.
Es que cuando hablan ustedes de concierto estratégico parece que tengamos que esperar aquí al fin del milenio.
No, mire, o sea, esto es bastante más simple de lo que parece.
Lo que ocurre es que para hacer eso hay que tener iniciativa, y hay que tener iniciativa de reunir, de convencer a la gente, a los sectores implicados que vayan, es decir, que eso es lo más problemático de coordinar.
Porque, claro, cada uno tiene un rey en el cuerpo, y es evidente que a lo mejor a la conselleria le parecerá que habrá que hacerlo de esta manera o a la policía no sé qué, pero, efectivamente, la iniciativa yo creo de coordinación pasa por, realmente, la voluntad política de que eso se coordine.

El otro tema de estrategia, yo creo que hay mucho andado, que realmente los centros de veinticuatro horas están funcionando desde hace muchos años, que los centros asesores están funcionando desde hace muchos años, y yo creo que los protocolos no son tan difíciles de llegar a consensuar.
El tema es que realmente haya posibilidades de hacerlo y que ustedes estén de acuerdo.

Pienso que, de verdad, lo peor que puede pasar con los juzgados de malos tratos es que, si ustedes no les dotan de la infraestructura suficiente, no les dan las capacidades suficientes para trabajar en condiciones efectivas, va a significar un nuevo fraude respecto a esas iniciativas que ustedes plantean con gran tipo de algarada.
Es decir, yo creo, de verdad, pienso que usted tiene que tomar la iniciativa política personal.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Pregue silenci, per favor.
Continue.

 

**La senyora Català Pérez:**

 

¡Ah!
, pensaba que me decía a mí.

.
.
.
la iniciativa personal y responsabilizarse personalmente de que realmente se dote a los juzgados de malos tratos de aquello que ustedes prometieron políticamente.

Y voy a aprovechar, o sea, pienso que además usted es una persona con suerte, conseller, por lo menos hasta ahora, hasta ahora ¿Por qué?
Porque usted cuenta, cuenta con ello, con unos juzgados especiales que le han funcionado estos tres meses sin tener las dotaciones suficientes y con gran problema para tenerlas, y usted lo sabe y lo sabemos todos porque lo hemos visto en la prensa; con unos centros veinticuatro horas que están funcionando y unos servicios de asistencia social que están funcionando, y con algo que también quiero remarcar aquí, que es una asistencia, un servicio de orientación jurídica del Colegio de Abogados, que está facilitando el hecho de tener un abogado de justicia gratuita a las mujeres que presentan denuncias.
Pero que incluso lo que está usted diciéndome ahora, ni siquiera ustedes se han sentado aún con el Colegio de Abogados para ver eso cómo se resuelve monetariamente, es decir, que incluso sin saber el Colegio de Abogados el tipo de partida presupuestaria que tienen ustedes, como está todo el mundo sensibilizado respecto al tema de malos tratos, está funcionando.
Yo creo, conseller.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Català.

 

**La senyora Català Pérez:**

 

.
.
.
que su suerte la tiene que mantener.
Pero además le voy a decir, para acabar, una cosa: aproveche su suerte, señor conseller, aprovéchela porque yo creo que es muy interesante la experiencia.
Y aunque no sea muy usual tampoco en las comparecencias parlamentarias le voy a decir algo: aproveche también la experiencia de una persona comprometida, conocedora de la problemática y eficiente que tiene usted en su conselleria, persona con nombre de mujer.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Català.

En representació del Grup Parlamentari Esquerra Unida, té la paraula el senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Senyor conseller.

El tema del tractament de les dones jo crec que és un tema molt seriós, que està tristament d'actualitat des de fa molt de temps i que és un problema, és una lacra que té aquesta societat que està ahí i que el que cal fer és intentar reduir-la, eliminar-la al màxim.
I per tant, el primer element és conéixer-lo, donar la suficient garantia a la gent perquè puga denunciar-ho i, fonamentalment, que una volta feta eixa denúncia, es veja que la justícia actua eficaçment en contra de l'agressor.
Per això són tan importants tots els elements que ajuden, en primer lloc, lògicament, a evitar que aquesta situació es produïsca, però una volta s'ha produït, a facilitar que aquestes dones puguen tindre un accés als mitjans perquè això no torne a passar.

Malauradament, hi han hagut experiències que han estat molt positives però que han durat molt poc, per exemple el tema de les comissaries de policia, quan en determinats ciutats van ficar dones policia per a rebre les denúncies que aquestes persones podien fer.
Això ha sigut una experiència que ha tingut èxit, el que passa és que lamentablement no ha estat molt extensa.
Han tingut problemes, i en moltes comissaries avui en dia quan se'ls atén sol ser un home, perquè a la millor no hi ha dones, etcètera.
No vaig a dir allò que també ha eixit en diferents ocasions, que en molts casos han anat a denunciar i quasi han acabat pitjor entrant que abans d'entrar, perquè des de comentaris.
.
.
"segur que vosté no anava provocant?
", etcètera, coses d'este tipus, que han estat molt desafortunades i que han fet que en molts casos eixa dona haja inclús maleït haver fet eixa denúncia, perquè ha acabat pitjor que estava.

Jo espere que en el tema dels jutjats, que crec que és una experiència molt interessant i que cal saludar que a més haja sigut la nostra comunitat la pionera en aquesta matèria, és molt important, però que no quede precisament en això, en una flor d'un dia, que està molt bé però que, bé, també sospitosament es va fer un poc ans de les eleccions i que, passat eixe període electoral, s'acaben els contractes de la gent i que acabe en res, que no seria la primera volta que passa.
I això jo crec que acabaria de condemnar doblement aquestes dones, que han patit per una banda eixa agressió i per altra banda resulta que, quan acudixen a l'administració via comissaria o via jutjats, etcètera, no tenen la resposta adequada.

I vosté sap també millor que nosaltres que, quan estos mitjans s'han posat a disposició de la gent, hi ha hagut una resposta positiva, perquè l'experiència en els tres primers mesos d'aquestos jutjats ha estat molt bé.
S'han incoat al voltant, en el primer trimestre aproximadament, segons les dades que nosaltres tenim, prop de 400 casos, no arriba però quasi, quan en tot l'any 99, sense l'existència dels jutjats, van ser 650, amb la qual cosa el percentatge és molt alt.
No vol dir, evidentment, que s'han fet més agressions, el que passa és que eixes agressions estaven ahí i la gent a la millor les ocultava, que jo crec que és la pitjor cosa que es pot fer en estos casos.

O siga, que és interessant que açò existisca i que existisca amb tot els mitjans possibles, mitjans humans, mitjans materials.
Per això ens preocupa que es creen el dia 1, es reforcen amb el famós auxiliar l'1 de febrer i que aquest auxiliar estiga d'aquella manera, si això continuarà, no continuarà.
Això és un tema que de veritat ens preocupa molt, que agrairíem en la seua intervenció una garantia quant a l'estabilitat i al reforç d'aquestos mitjans personals i materials i a l'extensió d'aquestos jutjats per tot arreu del País Valencià.
Jo crec que això estaria molt bé que es fera des de la conselleria.
Ahí, amb tota garantia, anava a tindre el recolzament de tota la Cambra per unanimitat.
Però que ha de comprendre també que, fet en les circumstàncies que està fent-se fins ara, la veritat és que tots tenim un cert recel que siga un *quiero y no puedo*, o siga, una cosa que s'ha fet per allò que s'ha fet però que després no vaja a tindre continuïtat.
Li recorde, això seria la pitjor cosa que li podria passar a la nostra societat i especialment a aquestes dones, perquè serien les més afectades.

Gràcies.

 

*(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor José Cholbi Diego)*

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Pel Grup Parlamentari Popular, l'il·lustre diputat senyor Manuel Ortuño, té la paraula.

 

**El senyor Ortuño Cerdá-Cerdá:**

 

Gracias, señoría presidente.

Señor conseller, agradecerle, en primer lugar, su comparecencia en las Cortes como trámite procedimental establecido en el Reglamento de estas Cortes, de esta Cámara, y al propio tiempo, manifestarle públicamente en lo que cabe el agradecimiento también, manifestarle el agradecimiento de nuestro grupo parlamentario a la exposición que ha hecho el Grupo Parlamentario Socialista y al propio tiempo Izquierda Unida, donde ambos grupos reconocen de una forma expresa, tácita, implícita, están reconociendo aquí en esta Cámara, el buen hacer de la gestión de usted, honorable conseller, al frente de la conselleria.

Han manifestado, repito, públicamente que los juzgados de malos tratos han sido una iniciativa magnífica, iniciativa surgida, lógicamente, a través de la reivindicación en su día y la puesta en marcha, pero por parte de las parlamentarias, del grupo de mujeres parlamentarias del Partido Popular en la anterior legislatura.
Y que ha sido bien acogido por parte de todo el mundo por el interés general, que es donde redunda el beneficio hacia la sociedad, puesto que así lo quiere, así lo ha reivindicado constante y sistemáticamente la propia sociedad civil.
Pero en cualquier caso, era una vieja aspiración, una antigua aspiración, de todas las mujeres sean del signo que fueren, por cuanto que los juzgados efectivamente, dado el peso del volumen de asuntos que se hallan encima de la mesa del juzgador, es muy lento el trámite procedimental, los procedimientos se hacen larguísimos.
Y efectivamente, en el tema del trato de la mujer, y lo sabemos esto por experiencia personal, por experiencia propia, señor conseller, honorable señor, usted es también licenciado en Derecho, es abogado, como también muchos ilustres compañeros de la Cámara, y sabemos a ciencia cierta lo triste y lo lamentable que es acudir a los juzgados, por ejemplo en aquellas célebres medidas provisionales en relación con mujer casada, donde no solamente pedían la adopción de las medidas de la separación conyugal sino, al propio tiempo, de la protección por parte judicial, de la tutela, protección y tutela, por parte de los tribunales en relación no solamente con la mujer sino con lo que es peor, con los indefensos, los niños, los menores de edad.

Efectivamente, se ha llegado a este feliz término, a esta feliz actuación de nuestro gobierno, compartido, lógicamente, por todos los grupos parlamentarios de toda España, y están funcionando.
Ahora bien, ¿que pueden funcionar mejor?
Efectivamente.
Sus señorías tienen razón, tienen razón.
Y de eso ha demostrado voluntad sistemáticamente también, de una forma expresa y fehaciente, con la asistencia no solamente física a los juzgados potenciando con su ánimo a los propios juzgadores, o sea, a los magistrados, jueces y funcionarios, sino al propio tiempo al dotarles de medios materiales y recursos humanos.
Eso es así por cuanto que hay que reconocer también, y así se ha dicho aquí en la tribuna, que los juzgados comienzan con los recursos materiales y humanos que tenían los juzgados de primera instancia de instrucción, que desde ese momento el trámite procedimental deja de realizarse en primera instancia y en instrucción, y adecuándolos única y exclusivamente a una competencia, a una especialidad exclusiva, cual es la defensa de la mujer por el tema de los malos tratos, y, repito, cualesquiera otros asuntos relacionados con el tema.

Se ha reconocido aquí desde la tribuna que funcionan bien los centros veinticuatro horas.
Se ha reconocido que funciona todo el sector especializado últimamente en la justicia en relación con la mujer.
Sin embargo, yo tengo que lamentar, decir desde la tribuna, la mala gestión que hizo el gobierno que precedió a este, la mala gestión que hicieron durante décadas, durante décadas.
Y me explico.
El Parlamento precisamente está abierto a otra serie de exposiciones de experiencias propias, que no circunscribirlo solamente al tema, del que ha quedado bien claro que les damos la razón a ustedes y le pedimos al conseller que siga con su ya manifestada en reiteradísimas ocasiones voluntad política de mejorar la situación.
Pero hay que mejorarlo todo.
Yo les puedo poner por ejemplo, señor Oltra, señora Català, esta mañana mismo, esta mañana hace unas horas, a las nueve menos cuarto, en mi condición de abogado también, voy al Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana y voy a recibir notificaciones de cuestiones que llevamos allí.
Bueno, ustedes saben la cantidad importantísima, no digo innumerable, importantísima cantidad de funcionarios que hay, pero hay que ver también el exceso de trabajo que pesa sobre la mesa del juzgado.
Y en ese sentido manifestarles.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Vaya terminando, señor Ortuño.

 

**El senyor Ortuño Cerdá-Cerdá:**

 

Dos minutos, señoría presidente, dos minutos.

Hoy es 6 de abril.
Bueno, se nos notifica una serie de resoluciones que son varias, son seis, seis concretamente, de procedimientos; hoy 6 de abril se notifican procedimientos en los que se tiene que celebrar la vista el veintitantos de junio de este año, y eso es del año 94.
Y precisamente por un abuso y desviación de poder, por una falsedad en documentos públicos y por una no exposición y no petición de informe del dictamen jurídico del Consejo de Estado del gobierno socialista, del conseller en aquella época.
O sea, por una negligente actuación política de un gobierno anterior, hay ciudadanos, importantes colectivos de ciudadanos, que aún están esperando la vista desde el año 94.
¡Imagínese cómo están los juzgados!
Pero no es solamente ese.
Ahora mismo se están dando 20 días para formalizar una demanda desde el año 97.
Imagínese la cantidad de personal que falta en los juzgados.

Y, en ese sentido, estamos por la labor y le reiteramos desde esta tribuna nuestro propio grupo parlamentario al conseller: señor conseller, siga con esa voluntad manifestada continuamente de querer mejorar toda la administración de justicia.
¡Ojo!
, no solamente estos juzgados, que son especialidades que requiere la sociedad civil y que requiere el momento, sino al mismo tiempo mejorar todo el ámbito de la administración de justicia, porque los trámites procedimentales se eternizan y la gente no está de acuerdo a estar y pasar.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Termine, señor Ortuño.

 

**El senyor Ortuño Cerdá-Cerdá:**

 

.
.
.
por la lesión de sus propios intereses.

Señor conseller, le rogamos que continúe con su firme voluntad y coadyuve en la recta y magnífica administración de justicia que está haciendo nuestro gobierno, y lógicamente se haga eco también de las reivindicaciones legitimas de los grupos de la oposición.

Muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Muchas gracias.
*(Remors)*

Per a donar resposta conjunta, té la paraula el senyor conseller, senyor Serafín Castellano.

 

**El senyor conseller de Justícia i Administracions Públiques:**

 

Gracias, señor presidente.

Señorías.

En primer lugar, agradecer el tono constructivo y las intervenciones de todos los portavoces que han estado tratando un tema importante realmente para la sociedad actual y una lacra que, como decía, necesita de una política integral y estructural para solucionarlo, no solamente en su fase judicial, sino también en su fase preventiva y de concienciación ciudadana, que creo que es algo absolutamente muy importante.

Quiero agradecer a la representante del Grupo Socialista el reconocimiento de que esta iniciativa del gobierno ­además aprobada por el Consejo General del Poder Judicial que precisamente en una de sus sesiones aquí en la ciudad de Valencia daba carta de naturaleza­ es una medida positiva.
Y también el reconocimiento de que los medios materiales, el programa informático, el auxiliar de refuerzo, es también una realidad, unos desde el mes de enero y otros desde el 1 de febrero.
Y que también hace falta seguir mejorando e incrementando, como ya he dicho en mi primera intervención, todo lo que sea la eficacia, la operatividad y, en ese sentido, los recursos humanos y materiales que hagan falta.

Decirle, y aclararle aquí, desde esta tribuna, una intencionalidad que usted presuponía al auxiliar dentro de los seis meses.
Usted dice que no había voluntad por parte de la administración de prorrogar dicho contrato.
Decirle que sabe usted más que el propio gobierno.
Es decir, ese auxiliar es conocido y sabido que no solamente es una garantía de que va a continuar, sino que además en su momento, como se dijo en coherencia desde un principio ­lo dije yo personalmente en las reuniones que mantuve en Alicante­ se irán incrementando en la medida que hagan falta, por las estadísticas y por el trabajo realizado.

Decirle además que la creación de nuevos órganos judiciales, once concretamente que vamos a poner en este año 2000 en la justicia valenciana, va también a descongestionar a los partidos judiciales que estamos hablando, en este caso, Alicante, Elche y Orihuela, también del trabajo ordinario o normal.

Y, en ese sentido, lógicamente, por poner un ejemplo, entre el partido judicial de Orihuela o el partido judicial de Torrevieja, anteriormente se realizaban todos los asuntos judiciales en seis juzgados, que eran los del partido judicial de Orihuela, y actualmente, a partir del 2 de mayo, con la creación del tercer y cuarto juzgado de primera instancia e instrucción en Torrevieja, van a ser diez órganos judiciales para el mismo territorio.
Eso, lógicamente, va a hacer que bajen las estadísticas, va a hacer que se rebajen los asuntos judiciales pendientes sin ningún género de duda, porque van a haber cuatro juzgados más para la misma área territorial que existía hace unos momentos.

Y, en ese sentido, la reestructuración de plantillas, la puesta en marcha de los servicios comunes, pioneros también en España, como hemos sido pioneros también en el establecimiento de los juzgados especializados de malos tratos, los propios puntos Prop de información y de colaboración con los funcionarios y de acercamiento de la justicia a los ciudadanos, que van a estar implantados en todos los palacios de justicia y en los treinta y seis partidos judiciales de la comunidad, son medidas positivas que van precisamente a profundizar en ese sentido.
Y en la estructuración de plantillas, le tengo que decir que al día de hoy ya el 85% de esa reestructuración de plantilla se ha hecho con carácter voluntario por parte de los funcionarios, lo cual es una cifra muy importante y muy positiva a la hora de aplicar este tipo de políticas.

Decirle que el concierto estratégico es un concierto importante.
Se han mantenido muchas reuniones bilaterales con la Guardia Civil, con la Policía Nacional, con Sanidad, con Bienestar Social.
.
.
muchísimas reuniones.
Y se mantuvo una plenaria, el 28 de enero concretamente, que estuve yo presente en esa reunión, en la Audiencia Provincial de Alicante.
Y no solamente es que va a ser un concierto estratégico que va a ser consensuado.
No.
Es que es participado en la elaboración por todos los organismos y por todos los entes implicados y por todas las administraciones implicadas, es decir, fuerzas y cuerpos de seguridad del estado, administración de justicia, Generalitat Valenciana, administración local a través de policías locales, a través también de los servicios de bienestar social, por la Conselleria de Sanidad, por la Conselleria de Bienestar Social y por la Conselleria de Justicia y Administraciones Públicas.
No solamente consenso, sino más allá del consenso, que es la participación activa en la propia elaboración.

Y de hecho, usted sabe en estos momentos ­y si no, se lo digo yo­ que había varias propuestas, y que en la reunión que le he citado, de 28 de enero, había diversas propuestas tanto de los cuerpos y fuerzas de seguridad del estado, que habían hecho también su plan estratégico en su especialidad específica, también por parte de Bienestar Social o también por parte, por ejemplo, de la Policía Nacional o Guardia Civil, por ponerle algún otro ejemplo.
Y que eso se está ahora coordinando para hacer un documento único, basado en la propuesta que hizo la Conselleria de Justicia y Administraciones Públicas en su momento y que se dio a todos los participantes en esas reuniones.

Decirles que además de eso ­yo le he dicho una serie de medidas exhaustivas y concretas que se han realizado y que se están realizando en mi primera intervención­, toda una serie de medidas que afectan no solamente a la administración de justicia, sino también a otras administraciones que están trabajando de una manera muy activa y muy positiva por erradicar la violencia doméstica y porque la asistencia integral, desde la prevención hasta el darle justicia a una persona que haya sufrido este tipo de delitos o de faltas, esté totalmente asistida por parte de la administración y por parte de todos los implicados.

Decirle que en ese sentido también, y manifestarle ­le podré también pasar los datos si son de interés de su señoría­ las reuniones con el colegio de abogados, con la unión profesional, con el consejo también autonómico de colegios de abogados, respecto al SOJ, el Servicio de Orientación Jurídica, que también hemos aplicado una serie de políticas novedosas al respecto y que en breve se negociarán.

O decirles también a sus señorías que en la asistencia jurídica gratuita, o lo que son los turnos de oficio, como muy bien saben, tanto el turno de oficio de procuradores como el turno de oficio de abogados, en estos momentos son los mejores retribuidos de toda España, algo contrastable y que yo le invito a usted que contraste con el resto de todas las comunidades autónomas, sin ningún tipo de problemas, y reconocido también, lógicamente, por los propios abogados y procuradores de la Comunidad Valenciana.
Pero esa es una obligación, porque entendemos que la asistencia jurídica gratuita va precisamente a esa capa de los ciudadanos, a esa capa de la sociedad que más lo necesita.
Y que, por tanto, es una obligación seguir profundizando en ese tipo de políticas.

También agradecer al representante de Esquerra Unida del País Valencià el coincidir en la preocupación de que estamos ante un problema serio y un problema que preocupa absolutamente a todos los representantes en esta Cámara.
Medidas como las policiales que ha citado, realmente han sido un éxito y se está profundizando absolutamente en ellas.

Y decir también que la colaboración activa por parte del Consejo General del Poder Judicial y la sala del gobierno del Tribunal Superior de Justicia en estas materias, también son algo que ha beneficiado muchísimo, muchísimo, al éxito de estos primeros meses de funcionamiento de los juzgados especializados de malos tratos, que no solamente por la estadística de los casos ya entrados por registro y que se están solventando, sino sobre todo por la agilidad en el proceso y en la garantía procesal de esos casos, entendemos que puede ser una medida que, como pionera y exclusiva en estos momentos en la Comunidad Valenciana, puede ser exportable de una manera muy positiva también a otros territorios de España.

Por tanto, garantizarles de una manera clara, evidente, que los recursos humanos, los recursos materiales que precisan se han dado y se van a seguir dando, no solamente los refuerzos de recursos humanos y materiales, sino aquellas cuestiones que puedan mejorar en estos momentos, por la experiencia del día a día, el funcionamiento de estos juzgados.

Y yo, en las reuniones que he mantenido, tanto con los jueces que llevan estos juzgados especializados como también con los representantes del Consejo General del Poder Judicial, y los propios presidentes de las audiencias provinciales, o los decanos de jueces, que cualquiera de sus señorías puede contrastar y entablar esas medidas, saben que en estos momentos hay unos recursos humanos y materiales suficientes para poder desempeñar esas labores.
Y que en la medida que hagan falta más, la conselleria va a seguir dotándolo y va a seguir ofreciendo toda serie de.
.
.
no solamente el programa informático, los psicólogos, el auxiliar, sino todos los recursos que haga absolutamente falta.

Y de hecho, parece ser que sería a lo mejor baladí el que yo diga que los recursos son suficientes, porque sería una cuestión subjetiva en este caso entre los representantes de la oposición o el propio gobierno, pero son los propios magistrados, los propios jueces, los que manifiestan lo que acabo de decir.

Y para que no sean mis palabras, le leo por ejemplo dos artículos publicados, uno en el periódico *El País*, en el que dice claramente, y además en rueda de prensa en este caso conmigo: "Los jueces se mostraron conformes con los medios técnicos y humanos que se les han facilitado para desarrollar su labor".
Los propios jueces con el Consejo General del Poder Judicial, en esa misma reunión.
O el periódico *Información*, por ejemplo, diciendo: "El Consejo General del Poder Judicial considera que los tres juzgados de malos tratos de la provincia cuentan con medios suficientes para desempeñar su trabajo, según expresó el vocal territorial del poder judicial en la Comunidad Valenciana".
No son palabras ni del gobierno, ni son palabras de este conseller, son palabras del propio Consejo General del Poder Judicial, de los propios jueces y magistrados.
Pero que lejos lógicamente de satisfacer y de no ser ambiciosos, nosotros queremos ser ambiciosos, queremos seguir mejorando, queremos seguir aumentado esos recursos humanos y materiales y queremos también que se cree una conciencia social en la Comunidad Valenciana para erradicar todo tipo de violencia doméstica, todo tipo de agresiones sexuales, todo tipo de violencia de género.

En ese sentido, agradecer el interés demostrado, agradecer también el talante, como decía, constructivo por sus señorías en esta comparecencia y garantizarles que en todo lugar, cuando por parte del Consejo General del Poder Judicial se aprueba la especialización de los juzgados de malos tratos, se pone en funcionamiento por parte del gobierno.
Porque ustedes saben que competencialmente, aunque se da la iniciativa, luego tiene que ser el propio Consejo General del Poder Judicial el que ratifique y apruebe, y la satisfacción de que lo hiciera en Valencia también reunido el pleno del consejo.
Por tanto, aquí no había *tempos* engañosos, ni tiempos engañosos para nadie ni para nada a la hora de ponerlos en funcionamiento, sino la aprobación del propio pleno del Consejo General del Poder Judicial.

Decirles que el gobierno ofrece todas las garantías para que este éxito y para este sentido positivo de organización y funcionamiento que están teniendo los juzgados de malos tratos siga en un futuro y que vamos a hacer los esfuerzos presupuestarios y los esfuerzos humanos también, en cuanto a aportación de recursos, para que eso sea una garantía de prestación de un mejor servicio público a todos los ciudadanos y, en concreto, a los malos tratos que sufren desgraciadamente las mujeres aún en nuestra sociedad actual, y sobre todo que consigamos una justicia más operativa, más eficaz y más cercana al ciudadano.

Muchas gracias.

 

**La senyora vicepresident primer:**

Per a rèplica, la il·lustre diputada senyora Consuelo Català té la paraula.

 

**La senyora Català Pérez:**

Gracias, señor presidente.

Yo ya sabía que este tipo de comparecencias podía dar vuelos a esto, es decir, que poco menos lo que sirve o lo que se pretende hacer es decir que, bueno, que las iniciativas de los juzgados de malos tratos, que estamos todos de acuerdo, que esto es fabuloso.
Y, es verdad, estamos de acuerdo.
Pero, claro, de ahí a que ustedes han puesto todo de una forma diligente, pues hay un margen.
Y por eso yo antes he contado lo de la historia al revés.
Es decir, que los juzgados han tenido que estar planteándoles a ustedes "denos aquello que nos prometieron para poder poner la iniciativa en marcha" y eso no tiene sentido.

Pero, además le voy a decir algo.
La agilidad en los casos, poca agilidad va a haber cuando se va a reducir personal.
Y respecto a mi adivinanza, la adivinanza esta de que soy adivina, le digo una cosa, conseller: me voy de aquí encantada, porque usted se ha comprometido públicamente a que a ese auxiliar de refuerzo se le va a renovar el contrato.
Claro, estupendo, a usted le parecerá poco; a mí me parece mucho.
Porque, como usted pensará, yo no vengo aquí a inventarme nada sino que yo antes he recabado la información.

Igual que le voy a decir algo, igual que le voy a decir algo.
Yo, el día que hubo el asesinato de la primera mujer del año en Alicante, dio la casualidad que yo estaba en el juzgado, dio esa casualidad; casualidad además porque ni siquiera en la prensa había salido, porque fue a las cuatro de la mañana cuando se denunció y el juzgado número 5 de Alicante, que es el especializado en malos tratos, ese día estaba de guardia.
Es decir, que nadie piense que porque haya un juzgado de malos tratos que eso no está coordinado aún.
Es decir, que coincidía que el número 5 estaba de guardia y entonces ese atestado.
.
.
Hombre, estuve yo allí y eso es así.
Los juzgados de guardia atienden todo, que luego se traspase a otro es otra cosa.
Pero que esto no es el mundo de Alicia en el País de las Maravillas, eso se lo digo yo.

Pero además le digo más.
Yo estaba y vi qué tipo de condiciones y qué habilitación había para hablar con los niños.
Los chicos de 20 años que se habían encontrado a su madre decapitada se encontraban declarando en un pasillo y yo estaba allí.
Luego, creo que esto no es el mundo maravilloso.
También pienso que es verdad que hace falta tiempo, pero a mí el miedo que me da de las grandes palabras, de las grandes estrategias, es que eso nos impide llegar a lo concreto, nos impide caminar diariamente con lo que tenemos y coordinando además lo que tenemos.
Eso es lo que le he querido decir.

Usted no parte de cero.
Los malos tratos no existen desde que hay juzgados de malos tratos.
Los malos tratos existen desde muchísimo antes, que sorprendentemente me he encontrado en la prensa hoy que la directora general dice que han bajado el número de denuncias porque existen juzgados de malos tratos.
Yo no sé eso cómo se come.
Yo creo que es al revés.
Cualquier dispositivo que hay lo que favorece es que salga y que emerja aquello que está en el subterráneo.

Yo cuando he dicho lo de la persona con experiencia de su conselleria, yo no he dicho ningún nombre, porque no tengo habilidad parlamentaria aún no sé si eso significa que me contesta ella, o sea, como no lo se, pues entonces.
.
.
Usted sabe perfectamente qué persona es y usted sabe perfectamente que esa persona, que fue el fichaje estrella número dos por Alicante, por la provincia de Alicante, es una persona con la autoridad suficiente.
Y por eso los juzgados de Alicante han sido los que han querido tomar la iniciativa y ponerse en ese brete, señor conseller.
Y usted lo entenderá, porque dado lo que hemos hablado y lo que ha hablado el portavoz de lo que es el trabajo justicia, meterse tres juzgados a plantearse el coordinar todos los malos tratos es una responsabilidad muy importante.
Y esa persona tuvo mucho que ver y esa persona yo le digo a usted que todo el mundo sabe que es una persona comprometida con lo que dice.

Por eso pienso, y para acabar, porque creo que yo ya me voy de aquí más que satisfecha con que usted diga que ese auxiliar.
.
.
Me gustaría más que dijera que tampoco entra en el Plan de modernización ese común que tienen, pero eso no sé si se lo arrancaré, porque eso significaría que se quedaría con los dos que ustedes prometieron.
Es decir, que es que yo no estoy pidiendo que el sol se esconda de día, es que simplemente le estoy diciendo que cumpla aquello que dijo que eran dos personas más de refuerzo.

Pienso que, para acabar, que como este año es el Año Mundial de las Matemáticas, y además en esta Cámara se hizo hasta una declaración mundial respecto al Año Mundial de las Matemáticas, decirle que espero que el tema de los malos tratos sea realmente un tema serio, riguroso y que sirva, además, de ejemplo para otras comunidades, porque creo que es verdad que la iniciativa es buena.

Creo también que tendría que ser mejor, que tendría que ser mejor y, en función de esa modernización que habla usted de la conselleria y de la justicia, tendría que ir más allá y tendría que ir en la línea que nosotros presupuestariamente planteamos, que era hacer realmente juzgados en función de las necesidades que tiene cada vez más la sociedad, como son malos tratos, medio ambiente, los delitos en contra del medio ambiente y.
.
.
*(rient-se)* no me acuerdo cual era la tercera.
Pero, en fin, que es una cuestión de ir adecuándolo a lo que realmente se está planteando.

Por eso me gustaría que no tenga usted la tentación de que este tipo de experiencias caiga en lo que matemáticamente se llama la función delta.
Yo no sé si usted sabe lo que es la función delta, pero aparte de una novela de una periodista, es una función de la mecánica cuántica, en donde se define, porque su intensidad es inmensa, en un tiempo cero prácticamente.
Entonces, yo creo que cuando ustedes hicieron la propuesta electoralista de los juzgados de malos tratos, prácticamente estábamos llegando al infinito, tocábamos el infinito, era la solución para los malos tratos.
Espero que esa solución no se caiga en tiempo cero sino que realmente ustedes, en esa conselleria y en concreto con esta iniciativa, tengan la rigurosidad y presupuestariamente le tengan en tanta importancia, porque creo que es verdad que una sociedad como la nuestra, con el último dato que hay de ayer respecto a que hay 600.
000 mujeres con malos tratos en nuestro país, a nivel de sociedad, una sociedad democrática, no se lo puede permitir.

Y creo que una iniciativa de este tipo se la tienen que tomar ustedes muy en serio, porque si no va a suponer un fraude no solamente importante para las mujeres afectadas sino para toda la sociedad y en especial porque si fallan en esta iniciativa van a dar alas a los transgresores, con lo cual los maltratadores, los violentos, que realmente son los que hacen que en esta sociedad haya, en este momento y a día de hoy, 21 mujeres muertas, creo que no se lo merecen.

Gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Moltes gràcies, senyora Català.

El senyor Oltra per a rèplica.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

Gràcies, senyor president.

Per començar per una de les coses que ha dit la companya Català.
No sé si el que ha dit de la cèlebre exdiputada autonòmica, continuarem sense dir el nom de la persona que va estar ací, que no sé si se li fa un favor o se l'afona amb eixos elogis; abans passaven este tipus de cose i, per l'altra banda, quasi també.
Jo crec que efectivament hi ha gent vàlida en tots els llocs i per tant cal aprofitar-la també perquè falta fa.

A mi m'alegra també haver sentit la contestació del senyor conseller en el sentit que va mantindre eixos mitjans, a pesar que jo crec que són encara escassos, perquè done's conte, si al final això pareix un debat quasi de risa; al final estem debatent si un auxiliar més, un auxiliar menys, mantindre un simple auxiliar, que al final estan tan mal la cosa que pareix que amb això ja siga quasi un èxit.
Tan mal està la cosa per a què siga un èxit?
Efectivament.
Però que no hem de conformar-nos en això sols i vosté com a conseller encara menys.
Per què?
Perquè les necessitats són molts grans i per tant és una satisfacció que això estiga, que es mantinga, però que s'han de fer esforços molt grans.
A l'igual del que s'ha dit abans pel meu company de poble, el senyor Ortuño, que ell a més és molt millor coneixedor del tema de la justícia que nosaltres, perquè viu el tema eixe tots els dies.

O siga, la justícia en general tots sabem com està.
Si el Pedro Pacheco aquell es va quedar curt quan va dir allò de que era un *cachondeo* i damunt el van absoldre, perquè a més tenia raó, i efectivament, això és el que està passant ací.
A més vosté ho sap, i el seu director general, senyor Velasco, jo crec que li haurà fet algun segur de vida o d'accidents més alt, perquè per on va en tots els llocs és rebut de la manera que es rebut.
Per què?
Perquè hi ha una sèrie de mancances i d'incompliments molt seriosos que estan fent que la justícia vaja com va, fatal, fatal.

A la millor açò és una estreleta que hi ha aquí, que pareix que està molt bé, però que no deixa de ser això, una estreleta que està aquí.
O siga, que s'han de fer esforços molt grans i vosté és conseller, no solament del tema de maltractaments sinó de tot.
I s'han de fer aquí esforços molt importants en eixe tipus de coses.

I jo li insistisc un poc en la idea que en la primera intervenció havíem dit.
En aquests temes, precisament per la sensibilitat social que generen, per la necessitat evident que hi ha, per l'abandonament tradicional que ha hagut sobre aquest tema, en estos temes vosté ha de fer encara molts més esforços a nivell pressupostari i a nivell de decisions polítiques dels que en aquests moments encara està fent.
Que està bé, la línia que vosté ha fet en aquests temes està bé i nosaltres no ens cau cap anell en reconéixer-lo, però volem que això es consolide i que avance molt més.
En eixa tasca, per suposat que va a tindre el recolzament de tots nosaltres.
O siga, millor garantia que anem a estar aquí no pot tenir vosté.
O siga, exigisca eixa funció, exigisca eixes competències, perquè jo crec que fan falta i tot el món li ho agrairà, perquè de veritat estan aquí.

Gràcies.

 

*(Ocupa la presidència la presidenta, senyora Marcela Miró Pérez)*

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Té la paraula, per a rèplica, el senyor conseller de Justícia i Administracions Públiques.

**El senyor conseller de Justícia i Administracions Públiques:**

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

La veritat és que he de reiterar les gràcies tant al representant del Grup Socialista com d'Esquerra Unida, perquè està reconeguent ací, cosa poc habitual en una compareixença, que s'ha pres una bona iniciativa pel govern, que s'estan fent les coses raonablemnet bé i que lògicament s'han de seguir millorant i s'ha de mirar cap avant i cap al futur.
Estem d'acord.
Amb la qual cosa, jo poc més hauria de dir, només que donar-los les gràcies i l'agraïment a tot el que han dit i que ha reconegut que s'han ficat més mitjans materials, ha reconegut que s'han ficat més mitjans humans i que les coses i el balanç d'eixos jutjats especialitzats en maltractaments a iniciativa del govern són una bona política per a dur de cara al futur.

En eixe sentit, jo he dit anteriorment que ja no foren les meues paraules les que digueren que hi ha mitjans suficients materials i humans sinó les paraules dels jutjats, dels jutges, dels magistrats i del Consell General del Poder Judicial.
Mire vosté, ells mateixa són els qui ho diuen.
Coordinació: tres conselleries, cossos i forces de seguretat de l'estat, administració local, etcètera.
O siga, que una coordinació amb un concert estratègic que sense dubte, que sense dubte va a millorar i va a facilitar la informació i va a facilitar sobretot a la víctima què és el que ha de fer quan li passa un succés d'eixes característiques.

En eixe sentit dir-li, reducció de personal, ja li ho he dit.
No hi ha reducció de personal.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

Un moment, senyor conseller.

Per favor, pregue silenci.

Continue, senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Justícia i Administracions Públiques:**

Moltes gràcies, senyora presidenta.

No hi ha cap de reducció de personal, el que hi ha és creació de nous òrgans judicials que fan que paul.
latinament es vaja reduint els assumptes i les causes judicials pendents que tenim en la Comunitat Valenciana.
I això per què?
Perquè s'estan fent polítiques novedoses en matèria de justícia, no el Pla de modernització sinó el Pla de servicis comuns que estem ficant i la modernització que, a la mateixa vegada amb aplicació de noves tecnologies, estem ficant per primera vegada en l'administració de justícia que no ha existit absolutament mai o pel Pla de infrastructures judicials, pels programes informàtics, etcètera, etcètera.

I això és una realitat que nosaltres anem a seguir fent sense cap dubte.
I mire si ens prenem seriosament una proposta que nosaltres som els qui iniciem i els qui proposem eixa proposta.
Amb la qual cosa, l'equip de la conselleria ha mostrat en el temps i va a seguir demostrant en el temps que esta iniciativa va ser una iniciativa d'èxit i de futur.
I el govern del president Zaplana també ho ha demostrat, perquè per primera vegada la Direcció General de Justícia té aproximadament 15.
300 milions de pessetes per aplicar una cosa que diem al principi de la legislatura, que esta era la legislatura de la justícia, i que és així perquè li he de dir ­i també al seu company, el senyor diputat d'Esquerra Unida­ que realment ací no s'està tractant d'un auxiliar més o un auxiliar menys, ja el tenen.
No estem parlant d'açò, estem parlant d'una política integral, on hi ha molts organismes implicats, on hi ha moltes administracions implicades i on hi ha un problema social, com és la violència domèstica o com és la violència de gènere, que hem d'enfrontar d'una manera integral i global, amb la coordinació de tots, absolutament de tothom.

Això és del que estem parlant.
No estem parlant de temes puntuals o materials que, a més a més, ja estan i que si fan falta més, sense cap dubte, sense cap dubte.
.
.
, imagine's si soles fóra un problema d'un auxiliar, doncs, evidentment, el problema s'acaba de seguida, es fica un auxiliar més i ja està.
No és eixe el problema.
Que es doten dels mitjans materials i humans que facen falta, naturalment que sí, com s'ha fet i com es continuarà fent, sinó que es tracta que en estos moments estem aplicant polítiques novedoses que vénen també algunes d'elles del Llibre Blanc de la justícia que es feu a Espanya, com és la implantació de servicis comuns i que som la primera comunitat a Espanya que en estos moments estem aplicant els servicis comuns, som la primera comunitat a Espanya que hem ficat un punts Prop en tots els partits judicials i en tots els palaus de justícia, d'informació, de proximitat de la justícia al ciutadà, i també per a reclamacions, queixes i informació i tractament a tots els funcionaris i empleats públics de l'Administració.

I tot eixe tipus de noves polítiques comporten una reestructuració i uns canvis que, lògicament, s'han de fer o s'estan fent a través del diàleg, a través del consens amb tothom.
Però que, precisament, per ser eixos canvis i ser polítiques que no s'han aplicat mai per novedoses que signifiquen, estem ara jo crec que en un bon moment en la justícia a la Comunitat Valenciana.
Per què?
Estem en un bon moment en la justícia a la Comunitat Valenciana perquè la justícia està en permanent moviment, està en permanent moviment d'aplicar noves polítiques, d'aplicar nous plans.
Hui mateix he presentat este matí, demà ho faré a Alacant, ho he fet a la província de València i el dilluns ho faré a la província de Castelló, el Pla de justícia de pau, el que diem nosaltres "el justipau", un pla que no ha d'abandonar el que és la primera anella de la justícia de cara al ciutadà com són els procés de pau.
I hem presentat també un pla novedós amb 24 mesures concretes per a millorar i modernitzar el que és també l'administració de la justícia de pau, que s'ha presentat també hui i que ja estan molts dels seus programes en funcionament.

Per tant, són polítiques integrals i són polítiques que s'estan fent i que jo he de valorar ­com ho he fet i ho reitere­ de manera molt positiva el funcionament dels jutjats especialitzats de maltractaments; de manera molt positiva perquè no solament l'estadística ho diu així, sinó que hi ha una agilització i una major garantia processal a les víctimes.
Per tant, jo crec que això és summament positiu, perquè del que es tracta és de fer un servici públic de més qualitat, del que es tracta és d'una excel·lència en la prestació del servici públic de cara als ciutadans i de cara a les ciutadanes.

Eixes són les polítiques que estem aplicant i que continuarem aplicant sense cap tipus de dubte.
Per tant, no hi ha reducció de plantilla, es ficaran els mitjans, com s'han ficat ja, i no és una reiteració que jo haja de fer ací fermament en estes Corts, és una cosa que ja saben tant els jutjats, com sap el Consell General del Poder Judicial, com sap la sala de govern del Tribunal Superior de Justícia, perquè s'ha parlat en reiterades ocasions i perquè s'han donat garanties per part de la conselleria que això és així, com ells públicament, amb llum i taquígrafs, han reconegut en reiterades ocasions.

A partir d'aquí, en el joc de la política, lògicament, poden entrar tots els posicionaments i totes les interpretacions extensibles que facen falta, però, pel que fa a l'objectivitat, pel que fa els recursos necessaris, com fins ara, com fins ara, a través de la Direcció General de Justícia s'han donat i es continuaran fent.
I ací no estem en cap país de les meravelles, estem en una comunitat que està fent polítiques pioneres, i, per tant, de pioneres, està creant noves experiències.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Castellano.
.
.

 

**El senyor conseller de Justícia i Administracions Públiques:**

 

Acabe ja, senyora presidenta.

.
.
.
en matèria de justícia.

I, en eixe sentit, jo crec que sí que és una satisfacció, no solament per al govern, sinó crec que també per a esta Cambra, que això siga així, que estiguem fent polítiques de modernització i polítiques d'una aposta de futur clara per a tota la justícia.

I, mire vosté, matemàticament parlant ­com deia, jo sóc de lletres, no sóc de ciències com vosté­, però dir-li que la intensitat permanent en el temps, sempre mentre existisca el problema, i mentre existisca el problema de la violència de gènere no es preocupe vosté que amb fórmula matemàtica o sense fórmula matemàtica, que dóna el mateix, hi haurà una intensitat en la preocupació i en l'interés del govern per a dur endavant una iniciativa, que jo crec que és positiva, i una iniciativa de futur que estic convençut que serà també traslladable no sols a la resta de la Comunitat Valenciana sinó a la resta també de comunitats autònomes.
Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

S'alça la sessió.

 

*(S'alça la sessió a les 14 hores)*