Untitled Document

<!--
body {
background-color:white;
color:black;
}
.text5 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text4 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text2 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.text3 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text1 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:none;
text-transform:uppercase;
color:black;
}
.para2 {
text-align:justify;
}
-->



Comissió d'Educació i Cultura
realitzada el dia 26 de maig de 2009.
Comença la reunió a les
10 hores i 40 minuts.
Presideix la il·lustre diputada senyora
M.
ª Soledad Linares Rodríguez.
Reunió número 16.

Compareixença del conseller
d'Educació, senyor Alejandro Font de Mora Turón, per a
explicar la situació en què es troba el procés de
negociació amb la Plataforma en Defensa de l'Escola
Pública, sol·licitada per la diputada senyora Glòria
Marcos i Martí, representant de l'Agrupació de Diputats
i Diputades No Adscrits, i pel diputat senyor Adolf Sanmartín i
Besalduch, del Grup Parlamentari Socialista (RE número 29.
490),
agrupada a la sol·licitada per la secretària
autonòmica d'Educació, senyora Concha Gómez
Ocaña (RE número 29.
976)

La senyora presidenta:

(Inoïble) .
.
.
secretaria autonómica, doña
Concha Gómez.
Muchas gracias por estar de nuevo con todos nosotros
para responder a las preguntas y comparecer a las cuestiones que se nos
plantean desde los diversos grupos con representación en esta
cámara.

Vamos a empezar la comisión.
El señor
secretario, por favor, pasará lista por ver si tenemos
quórum.

(El senyor secretari passa llista per tal de comprovar
si hi ha quòrum)

Habiendo quórum, todas sus
señorías tienen el acta, y si no hay ninguna objeción,
el acta de la sesión anterior se aprueba.

El siguiente punto.
.
.
(Veus)

¿Sí, señora Marcos?

La senyora Marcos Martí:

Una qüestió d'ordre, senyora
presidenta, i és que voldríem sol·licitar
l'agrupació dels punts tercer i quart de l'ordre del
dia.

La senyora presidenta:

No n'hi ha ningun inconvenient, se
procedirà a eixa agrupació.
Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Continuem amb la presència -com he dit
anteriorment- de la senyora Concha Gómez, en el punt 2:
compareixença del conseller d'Educació per a explicar
la situació en la qual es troba el procés de
negociació amb la Plataforma en Defensa de l'Escola
Pública, sol·licitada per la diputada Glòria Marcos i
Martí, representant de l'Agrupació de Diputats i
Diputades No Adscrits i el diputat Adolf Sanmartín i Besalduch del
Grup Parlamentari Socialista, agrupada amb la compareixença per a
explicar la situació en la qual es troba el procés de
negociació amb la Plataforma en Defensa de l'Escola
Pública, sol·licitada per la secretària
autonòmica d'Educació.

Per tant, té la paraula la secretària
autonòmica d'Educació.

La senyora secretària autonòmica
d'Educació:

Moltes gràcies,
presidenta.

Senyories, en primer lloc, els diré que la
Plataforma en Defensa de l'Escola Pública no ha sigut presa
com un interlocutor legitimat pel que fa a les negociacions amb la
Conselleria d'Educació.

Les negociacions sobre les reivindicacions plantejades
per la Plataforma en Defensa de l'Ensenyament Públic
s'han portat i continuen portant-se a terme amb els interlocutors que
sí estan legitimats per la normativa vigent, és a dir, pels
sindicats, la patronal d'educació i pares i mares.

A continuació, exposaré la
situació en què es troba la negociació de cada una de
les qüestions plantejades per la Plataforma en Defensa de
l'Ensenyament Públic.

Primer, constitució d'una xarxa
pública de zero a tres anys que siga columna vertebral de la
comunitat i que en el curs 2009-2010 atenga a tot l'alumnat.

En este punt ha segut previst el Pacte valencià
pel creixement i l'ocupació, el Pavace, subscrit per al
període 2009-2013, en el qual s'estableix com a objectiu
escolaritzar un total de 47.
000 alumnes al final de l'any 2013 i
aconseguir la següent cobertura d'escolarització respecte
al total de la població existent en cada (inintel·ligible) .
.
.
d'edat: de zero a un any, escolaritzar el 10%
de la població; d'un a dos anys, escolaritzar el 23% de la
població, i de dos a tres anys, escolaritzar el 60% de la
població.

En segon lloc, creació de 300 places de llengua
estrangera que garantisquen que a l'inici del curs escolar 2009-2010
s'ensenye amb eficàcia en totes les unitats de quatre i cinc
anys l'anglés.
Esta reivindicació de la plataforma es
va tractar en la mesa tècnica del 10 de febrer i en la mesa
sectorial del 23 d'abril.

La normativa a aplicar és la Resolució
de juliol de 2008 de la Direcció General d'Ordenació i
Centres Docents per la qual s'estableixen els requisits bàsics
i criteris i procediments per a aplicar en els centres educatius el
programa d'educació plurilingüe que permeta fomentar una
primera aproximació a la llengua anglesa en el segon cicle
d'Educació Infantil.

Com les seues senyories coneixen, per a aplicar esta
resolució en els seus continguts bàsics es necessitarien
professors d'Educació Infantil amb capacitació
d'anglés.
Per això, mentres se desenrotlla un model
adequat per aconseguir la capacitació d'estos professionals,
la Conselleria d'Educació assumeix el compromís
d'habilitar els llocs necessaris de mestres de primària i
d'especialitat de llengua estrangera d'anglés per a
atendre les necessitats dels xiquets i xiquetes de quatre i cinc anys en
tots els centres públics d'Educació Infantil i
d'Educació Infantil i Primària.

En tercer lloc, quant al començament i
finalització en l'any 2009 d'una negociació amb
els agents socials i escolars d'un nou mapa escolar que dóna
resposta a les noves necessitats d'escolarització, en este
punt es va abordar en la mesa sectorial i també en la mesa de pares,
ambdós el 12 de febrer.

Des de la Conselleria d'Educació es va
posar de manifest que el mapa escolar és un procés de
planificació educativa dinàmic i obert el qual
s'actualitza anualment com a conseqüència de les
necessitats sobrevingudes d'escolarització incrementant la
xarxa dels centres docents per mitjà de la programació de
noves construccions, adequacions i ampliacions de la xarxa escolar.

Com ja he assenyalat, el mapa escolar queda obert a
atendre les noves necessitats d'escolarització a través
dels òrgans de gestió de l'administració, dels
òrgans i participació de la comunitat educativa i en
funció de les competències que tenen assignades els consells
escolars municipals.

Per consegüent, entenem que els elements
constitutius i estructurals del mapa escolar com a instrument de
planificació continuen sent vigents i vàlids.

Les noves necessitats d'escolarització
seran canalitzades a través dels òrgans de
planificació escolar i les noves corporacions es donaran a
conéixer en la mesa sectorial i la mesa de pares.

Respecte al pla d'infraestructures Creaescola,
l'administració educativa ha sigut sempre receptiva a les
necessitats plantejades per als col·lectius que pertanyen al sistema
educatiu, de tal manera que els òrgans de participació de les
comunitats educatives dels distints centres inclosos en l'esmentat
pla coneixen perfectament quin és l'estat en els quals es
trauen els distints projectes a causa de les diverses reunions de treball
que des de la Conselleria d'Educació es mantenen regularment
amb ajuntaments, amb equips directius dels centres, amb consellers i
conselleres escolars i juntes directives d'associacions de pares i
mares.

D'altra banda, la representació sindical,
d'acord amb la normativa vigent, ha de ser informada de part de
l'administració educativa en matèria de condicions
laborals de professorat.
No obstant això, s'havia informat
sempre igualment i amb periodicitat sobre la programació en
matèria de construcció dels centres docents.

Pel que fa a les aules educatives provisionals,
senyories, els ho he de dir, que l'administració educativa va
aclarir que entre el 70% i el 73% d'aules provisionals corresponen
als centres que ja estan amb obres, les quals ja estan en execució.
La resta d'estes aules han sigut instal·lades per motius
urgents d'escolarització a conseqüència
d'una demanda sobrevingunda, o bé per dificultat de
disponibilitat de parcel·la adequada per a realitzar la
construcció, o bé per la necessitat de
l'ampliació dels centres docents.

En la programació actual d'obres
s'han de contemplar les actuacions necessàries per eliminar en
breu termini estes últimes aules provisionals.

Per altra part, la Conselleria d'Educació
s'ha compromés a continuar treballant per agilitzar els
tràmits de cessió de sòl per part dels ajuntaments.

En quart lloc, les plantilles reals i
necessàries de tots els centres públics adequades a les
necessitats i els eixos dels centres públics han d'estar
constituïts en la seua totalitat per personal docent amb
destinació definitiva del centre.
Esta reivindicació de la
plataforma es va tractar en mesa tècnica el 10 de febrer.

L'actual model de plantilla dels
col·leges públics està regulat per Ordre del 10 de
gener de 1997.
Des de llavors la Conselleria de Cultura, Educació i
Ciència per la qual es publiquen les plantilles tipus de les escoles
d'Educació Infantil de segon cicle i els col·leges
d'Educació Primària públics.
.
.
, la titularitat
de la Generalitat valenciana.
.
.
Des de la Conselleria
d'Educació manifestem com a conseqüència de la
implantació dels nous currículums regulats per la Llei
orgànica d'educació i de les normes de funcionament
desenrotllades a este tipus de centres, es considera necessari procedir a
una revisió del contingut de la mencionada ordre, de manera que
s'aconseguisca una optimització, en primer lloc, dels recursos
humans que permeta desenrotllar les respectives ensenyaments en condicions
de qualitat.

Per això, es constituirà un grup de
treball que reunirà periòdicament i anirà estructurant
variacions i introduint en els models de plantilles.
Tot això, com
ja hem dit, amb la finalitat de modificar l'actual ordre de
plantilles de cens dels col·leges públics d'infantil i
primària, i este objectiu haurà de ser aconseguit abans del
mes de març de 2010.

Quant a la catalogació lingüística
i immediata dels llocs de treball de secundària, este punt es va
tractar en mesa sectorial el 5 febrer de 2009.
L'administració
educativa es va manifestar en el sentit que en el curs 2009-2010 es
catalogaran els llocs de treball en secundària, Batxillerat, escoles
oficials d'idiomes, de música, arts escèniques, arts
plàstiques, disseny.
.
.
No obstant això, creiem que una
moratòria de deu anys per a la capacitació del professorat
és un període que és raonable per mantindre
òptimament l'organització del sistema educatiu.
I per
este motiu també pensem que el professorat major de 55 anys ha de
quedar exempt d'este procés.

L'administració educativa
elaborarà un pla específic de formació de professorat
amb la finalitat que s'ha d'anar avançant
progressivament en la seva capacitació lingüística,
 i d'esta manera, assolir els objectius marcats en el menor
temps possible.

Quant a l'efectiva matriculació
equilibrada de l'alumnat amb necessitats específiques, este
punt es va tractar en la mesa de data de l'11 de febrer i en la mesa
de pares del 3 de febrer.
En estes meses l'administració va
posar de manifest la normativa vigent en la Comunitat Valenciana sobre
l'admissió d'alumnes en centres públics i privats
concertats, és a dir, aplicant el Decret 33/2007, de 23 de
març, i l'Ordre de 27 d'abril, totes dues de la
Conselleria d'Educació i Esport, que desplega
àmpliament i adequadament el que estableixen els articles 84 i 87 de
la Llei orgànica 2/2006, de 3 de maig.

Respecte a l'admissió d'alumnes en
centres públics i centres privats concertats, el consell de
l'Ordre de 27 d'abril, en el capítol IV, especifica en
quins termes haurà de dur-se a terme la reserva del nombre de places
per a l'alumnat amb necessitats específiques de suport
educatiu.
Alguns sindicats van posar actuacions en el procés
d'admissió d'alumnes que al nostre parer contravenen la
normativa continguda en el decret i en l'ordre que ja he esmentat.

Un exemple d'això és que es
manifesten partidaris que les comissions d'escolarització
municipal siguen les que reben i baremen les sol·licituds de places
escolars.
D'altra banda, estos sindicats aposten per altres
actuacions que a l'administració li pareixen raonables, que ja
no contravenen la normativa vigent, com pot ser que les comissions
d'escolarització es mantinguen durant tot l'any.

En definitiva, la Conselleria d'Educació
continuarà treballant amb els sindicats per a analitzar estos
aspectes sense contradir l'actual normativa d'admissió
d'alumnes amb necessitats específiques de suport educatiu,
podrien ser previstos en les actuals instruccions de la Direcció
General d'Ordenació i Centres i així valorar la
possibilitat d'introduir-los en estes per la seva aplicació en
el pròxim curs escolar.

Quant a adoptar totes les mesures necessàries
perquè l'alumnat que acabe l'ensenyança
primària tinga competències bàsiques per a
expressar-se correctament en les dues llengües oficials i per
comunicar-se en una llengua estrangera, quant al model del
plurilingüisme.
Esta reivindicació de la plataforma es va
abordar en mesa tècnica de l'11 de febrer i amb la patronal el
13 de febrer.

Per part de l'administració educativa es
va presentar un document explicatiu d'un nou model
lingüístic denominat «plurilingüisme» per al
sistema educatiu valencià, en el qual es pretén que els
alumnes adquirisquen un domini per igual dels dos idiomes oficials de la
Comunitat Valenciana i, a més, aconseguisquen una competència
lingüística prevista en anglés o una altra llengua
estrangera europea.

Per això, una vegada establit per
l'administració el disseny particular del programa en les
llengües cooficials, els centres docents completaran este disseny
particular de programa, determinant la distribució horària
que corresponga a la llengua estrangera i complint el mínim establit
per l'administració educativa.

Les primeres mesures a adoptar seran:
potenciació dels programes plurilingües, elaboració del
pla de formació pel professorat, així com la concreció
del pla específic dissenyat per a abordar amb garanties un nou model
plurilingüe; catalogació dels llocs de treball de
secundària, Batxillerat, Formació Professional, escoles
oficials d'idiomes, conservatoris professionals de música i
dansa i adequació dels mecanismes i capacitació en
llengües estrangeres; dotació del professorat
d'anglés necessari en les escoles d'infantil de segon
cicle; presentació d'accions formatives previstes per a
afavorir la formació lingüística de l'alumnat;
dotació de recursos didàctics i bibliogràfics
informàtics als centres i altres recursos de programa que són
com l'intercanvi de professors i alumnes, la participació en
programes europeus i la contractació d'auxiliars de conversa.

Amb tot això, la Conselleria
d'Educació disposa d'un pressupost de set milions
d'euros per a l'any 2009, de manera que amb la normativa
s'haurà de garantir la continuïtat d'estos
programes en els diferents exercicis pressupostaris.

Quant al disseny d'execució,
avaluació i eficàcia de tots els programes que siguin
necessaris per compensar les deficiències de l'alumnat amb la
finalitat que no abandonen el sistema educatiu,
l'administració amb aplicació dels convenis subscrits
amb el Ministeri d'Educació.
.
.
bé, ara és
Educació i Universitats, ha de plantejar diverses mesures que
aplicaran en el pròxim curs 2009-2010: programes de
compensació educativa, programes de reforç, orientació
i suport, que és el programa PROA, com tots vostés saben,
tots dos amb l'objectiu d'evitar l'abandonament del
sistema educatiu.

En segon lloc, programes de millora de
l'èxit escolar.
Dins d'estos s'inclou el Pla de
reforç extraordinari per l'alumnat de tercer i quart
d'ESO amb dificultats de les àrees instrumentals
d'anglés amb horari complementari; el pla Integra i
prevenció de l'abandonament escolar prematur a través
de tallers específics i dirigits a l'alumnat d'ESO amb
problemes d'integració, absentisme escolar i fracàs
escolar; el pla Integra II, de tallers específics, impartits en
sessions matutines, els dissabtes, dirigits a alumnes de quart d'ESO
que necessiten ser motivats per no abandonar els estudis i així
aconseguir el graduat en Educació Secundària; programa
d'enriquiment curricular i atenció de l'alumnat en altes
capacitat.

Així mateix, la Conselleria
d'Educació planteja les mesures següents: programa de
diversificació curricular i programa d'adaptació
curricular amb grup; increment de l'oferta de programes de
qualificació professional inicial; millora de les proves
d'accés a cicles formatius de grau mitjà i
formació professional; foment i suport a la constitució dels
centres educatius de cursos preparatoris per a la superació de les
proves d'accés dels cicles formatius i formació
professional; millora de l'oferta de les escoles d'adults
incentivant els programes per a l'obtenció de graduat
d'Educació Secundària; campanya
d'informació sobre com reingressar en el sistema educatiu per
aquells que van abandonar-lo prematurament; convalidació del primer
curs de programes de qualificació professional inicial com a prova
d'accés als cicles formatius de grau mitjà.

En caràcter normatiu es preveu la
publicació d'una ordre de la Conselleria
d'Educació en la qual s'estableixen les proves anuals
per a l'obtenció del títol de graduat
d'Educació Secundària Obligatòria, dirigides a
l'alumnat amb matèries pendents de qualificació
positiva que pretenga obtindre el títol.

Anualment, la Direcció General Competent
donarà compte al Consell Escolar Valencià del seguiment i
l'avaluació de les accions previstes en este apartat
perquè emeta l'informe corresponent.

Quant a l'adopció de mesures motivadores,
els he de dir, senyories, que l'administració educativa va
presentar a la mesa sectorial el dia 12 de febrer, així com a altres
meses de negociació, un pla d'innovació amb la
intenció que serveixi de motivació a l'alumnat
d'ensenyances no universitàries.
La presentació
d'este pla d'innovació es va dividir en dos apartats:

Primer.
Programes experimentals.
Programa
d'orientació professional de l'alumnat
d'Educció Secundària Obligatòria, consistent en
visites i estades a empreses i tallers de centres integrats de
formació professional.

Incentivació i millora de la formació
dels centres de treball per l'alumnat de formació
professional, i posada en marxa de la formació en centres de treball
a l'estranger.

Mesures pròpies de la Conselleria
d'Educació: possibilitar la matriculació amb grups
nocturns i de distància i, per tant, online, d'ensenyances de formació professional i
Batxillerat; oferta de mòduls solts en formació professional
que permeten conciliar la vida acadèmica i laboral; cursos
preparatoris perquè l'alumne superi la prova
d'accés als cicles formatius de formació professional;
millora de l'oferta específica dels cicles formatius de grau
superior i grau mitjà amb la formació professional a
distància.

I, per la seua banda, igual que en l'apartat
anterior, anualment la direcció general competent donarà
compte al Consell Escolar Valencià del seguiment i
l'avaluació de les accions previstes en este pla
d'innovació.

Que siguin cessats tots aquells inspectors que hagen
sigut nomenats sense un procés de selecció.
En este punt es
va tractar en la mesa sectorial sobre la inspecció de data 15 de
gener, amb la presentació de l'administració educativa
i sindical.
Per part de l'administració es va manifestar que
es procedirà a dur a terme un concurs de mèrits per
l'accés del cos d'inspectors amb caràcter
accidental.
Per això, la Direcció General de Personal ha
elaborat una resolució que estructura el procés en diferents
fases.

Els tres aspectes més destacats d'este
concurs de mèrits són:

Tots els inspectors nomenats accidentalment que en
este moment han de participar i superar el concurs per a poder continuar
d'inspector accidental, excepte aquells que els queden menys de tres
anys per a sol·licitar la jubilació voluntària o que
hagin de jubilar-se forçosament.

El tribunal estarà compost de cinc membres de
lliure designació.

Les titulacions de valencià requerides seran
les idèntiques a les exigides a les convocatòries
d'oposicions.

D'altra banda, l'administració
educativa es compromet a negociar un decret que reguli
l'organització i funcions de la inspecció educativa i
sistema d'accés, prevista la seua vigència en el curs
2010-2011.

Així mateix, la Conselleria
d'Educació convocarà oposicions el més aviat
possible.
Sobre este procés de selecció cal destacar que les
sessions del procés seran públiques i basades en criteris de
publicitat, igualtat i mèrit.
I per als futurs concursos i
oposicions tindrà el reconeixement d'haver exercit
l'activitat d'inspector accidental.

Que s'inicia per primera vegada a la nostra
comunitat un procés que avalua el perfil i les aptituds dels
professionals per a l'exercici de la inspecció educativa.
La
màxima neutralitat en l'administració per
l'anomenament de directors.

Senyories, els he de dir que respecte a la
renovació de directors dels centres públics no universitaris,
la Conselleria d'Educació va publicar l'11 de l'11
de 2008 en el Diari Oficial de la Comunitat
Valenciana la nova resolució per a
renovar als directors del centres d'educació en el curs
2009-2010.

Fins l'any 2011 no es tornaran a renovar els
càrrecs de directius.
Per tant, no hi haurà
convocatòria per al curs 2010-2011.
No obstant, la Conselleria
d'Educació en este període negociarà amb els
sindicats una nova resolució sobre la renovació dels
directors dels centres d'educació respecte als concursos de
mèrits per a cobrir les places vacants de director.
Este punt es va
negociar en la mesa sectorial del 15 de gener.
I la resolució es va
publicar sense cap problema.

Quant a la retirada de l'ordre
d'Educació per a la Ciutadania, si vostés m'ho
permeten, ho passaré a altres punts i així acumularem tota
l'Educació per a la Ciutadania amb les mateixes
compareixences.

Quant a les beques de transport i de menjador escolar
per a l'alumnat d'Educació Infantil i de Batxillerat i
de formació professional i gratuïtat en tot el procés
escolar, les beques de transport i menjador escolar es van tractar en mesa
de pares el 12 de febrer.

En relació al transport escolar i sobre els
temes plantejats relatius a ampliar la cobertura del transport de
l'alumnat de Batxillerat, així com les ajudes
individualitzades per l'alumnat en centres concertats, des de
l'administració educativa es va manifestar que les
línies contingudes en els pressupostos de l'any 2009 relatives
al transport escolar, en el capítol II, pel transport
col·lectiu, i en el capítol IV, per les ajudes individuals,
no preveuen aquest any cap tipus d'alteració.

Amb les beques assistencials de menjador escolar, el
concert de petició de l'increment de la cobertura, es va
informar que en els pressupostos de 2009, en el Programa 422.
20,
d'educació primària, línia T082900, menjadors
escolars, s'arrepleguen com a beneficiaris els alumnes de segon cicle
d'Educació Infantil -per primera vegada,
senyories-, alumnes d'Educació Primària, alumnes
de l'ESO i centres privats concertats que tinguin la
consideració de centres CAES.

Senyories, aquesta és la informació que
els volia donar sobre les negociacions de la plataforma.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Ara, per a fixar posició, té la paraula
la il·lustre diputada senyora Glòria Marcos.

La senyora Marcos Martí:

Moltes gràcies,
senyora presidenta.

Senyora Gómez, en primer lloc lamentar la
malifeta que eludeix la presència en aquestes Corts i en aquesta
comissió del conseller d'Educació.

Quan es presenta una iniciativa, vosté, com a
secretària autonòmica, fa una altra iniciativa amb el mateix
títol i, a partir d'eixe moment, el conseller defuig la seua
responsabilitat.
Excel·lent.

Quasi tant com el menyspreu que estan patint els
responsables dels sindicats, les associacions de pares i mares,
organitzacions com la Federació d'Escola Valenciana, les
associacions d'estudiants, en definitiva, els representants de la
comunitat escolar i que estan inclosos en això que es denomina la
Plataforma en Defensa de l'Ensenyament Públic.

A hores d'ara vosté no ha mantingut cap
negociació directa amb la plataforma ni ha assistit ni vosté
ni el conseller a cap negociació directa ni han mantingut una
negociació completa i ordenada.
Malgrat l'enorme
responsabilitat de les organitzacions socials que estan en la Plataforma en
Defensa de l'Ensenyament Públic, la conselleria
s'està burlant d'elles, i en aquestos moments que estem
preparant el curs proper encara ningú sap massa bé què
pensa fer la conselleria, a més a més de tirar balons fora,
provocar amb propostes com això del xinés i/o una altra com
és marcar la creu en les sol·licituds perquè puguen
fer educació en castellà en els centres que estan fent a
hores d'ara educació en valencià.
El que sembla, si
més no, que ataca allò que vostés diuen
d'intentar complir amb la Llei d'ús i ensenyament del
valencià, és a dir, retrocessos darrere d'un altre.

Des d'Esquerra Unida farem algunes valoracions i
formularem també algunes qüestions.

Açò, esta negociació és el
que podíem denominar la crònica d'una decepció
anunciada.
Després de l'actitud de la conselleria, davant les
justes reivindicacions dels representants de la comunitat educativa, es
convoquen un seguit de mobilitzacions que culminen en una gran
manifestació a novembre.
La bona voluntat porta, perquè
creuen que la conselleria té voluntat de negociar, porta a la
desconvocatòria de la vaga del 17 de desembre.
El 17 de febrer la
conselleria presenta un document absolutament impossible.
El 8
d'abril, un dia abans de les vacances de Pasqua i amb una vaga ja
convocada per al 28 d'abril, la conselleria envia un altre document,
que és una nova redacció del que es va «negociar»
-entre cometes- l'11 de març amb la Secretaria
Autonòmica d'Educació, amb lleus modificacions que no
aporten canvis substancials al document anterior i molt menys a la
política educativa del govern valencià que hauria de ser
sensible a les peticions en este cas unànimes de la comunitat
escolar.

En estos moments què estem dient des de la
Plataforma en Defensa de l'Ensenyament Públic?
Primer, eixa
crítica al contingut, el mode, i la forma i el temps que es va
enviar este document, abans de les vacances de Pasqua.
Que en este document
no s'ha observat cap millora substancial respecte al que ja se va
anunciar al febrer.
Que una bona mostra de la immobilitat de la conselleria
és la notícia apareguda en el seu moment en els mitjans de
comunicació sobre la desorbitant sanció proposada per al
director del Monforte del Cid, de tres anys d'inhabilitació.
Vosté parlava de motivació, no sé jo si la millor
manera de motivar és intentar sancionar una persona que ha posat una
foto del conseller boca cap avall en un institut amb tres anys
d'inhabilitació.
Sembla com una mostra d'autoritarisme
absolutament impresentable.

I, per tant, nosaltres el que pensem és que
este document és el que vosté d'alguna manera ha
resumit en la seua intervenció, no aporta canvis substancials.
Entre
altres coses perquè quan està parlant, i vosté ha fet
un repàs, i jo intentaré fer-ho un poquet més
breument, de la xarxa d'infantil i primària, sols se fa una
referència al Pavace.
Tenint en compte que el primer Pavace no es va
complir, doncs la veritat és poquet.

El nou professorat per a llengua estrangera en
infantil serà itinerant i es volen recatalogar places actuals, no
especificant el professorat necessari.
I les propostes no van més
enllà del curs que ve.

Pel que fa al mapa escolar, evidentment, què
passa amb els barracons crònics, amb els barracons endèmics.
Ni paraula.
Centres com el de Benalua, d'Alacant, que porten nou anys
els xiquets i les xiquetes en barracons.
No es concreten les dates per a
eradicar aquestos barracons i no es reconeix la competència dels
representants del professorat per a negociar, no?
, sols per a informar al
voltant del mapa escolar.

Pel que fa a les plantilles, no especifiquen criteris,
parlen d'ampliar, de reduir o de reconvertir sense que se
sàpiga massa bé com.
No dotaran de personal administratiu als
centres.
Vosté sap que sobretot en els centres de primària
és una demanda terrible el fet que en estos moments no existisca
personal administratiu i no hi ha cap compromís.

Les habilitacions no s'incorporaran al
catàleg.
No es negociaran les plantilles de secundària.
Pel
que fa a la catalogació lingüística, nosaltres entenem
que la moratòria successiva és excessiva, perquè ja
partix d'una altra moratòria.
.
.
És a dir, les persones
com jo ja tinguérem una moratòria, i si jo ara tornara a
l'escola, enganxaria una altra moratòria.
Això vol dir
que en vint-i-cinc anys (veus) d'educació en actiu, si jo no vullguera, no
tindria cap obligació de donar la meua classe en valencià, i
això no és estar d'acord amb el requisit
lingüístic i, a més a més, no té, en fi,
cap explicació.

És cert que cal catalogar primera les vacants
de secundària, i en això li done la raó, però
és evident que la moratòria el que fa és que
ningú es crega que mai tinga de donar la classe en valencià.

Pel que fe a la matriculació equilibrada, la
comissió.
.
.
, vosté ho ha dit, la comissió
d'escolarització permanent és absolutament
necessària, però han deixat passar el curs i, al final, el
curs que ve, el mateix que les beques de menjador i de transport,
són només bones paraules, perquè, al final, no hi ha
cap mesura que afecte realment el curs que ve.
De fet, no es comprometen a
modificar el reglament d'admissió d'alumnes ni a
acceptar les al·legacions del Consell Escolar Valencià.

Pel que fa al plurilingüisme, doncs, no
s'especifiquen les competències dels centres docents, no es
comprometen a negociar el pla, no consideren el valencià com a
llengua base sobre la qual construir el projecte plurilingüe i, per
això, per a nosaltres és absolutament bàsic, tal com
ho demana la Federació Escola Valenciana i des d'Esquerra
Unida li donem suport.
No es compromet a una formació en horari de
treball.
.
.

Pel que fa al fracàs escolar i al pla
d'innovació, l'Integra, l'Èxit.
.
.
, tot el
que vosté vullga, però en estos moments els nostres alumnes,
al País Valencià, tenen els nivells de fracàs escolar
més elevats, que amb pedaços no es resolen.
I els tenen
vostés de veres de negociar amb els pares, amb les mares i,
sobretot, amb el representant del professorat, amb els alumnes, un pla
complet, real, que afecte i que tinga la capacitat de superar eixa
situació de fracàs terrible que tenim al País
Valencià.

Els decrets d'inspecció educativa,
direcció, ho deixaré per a més avant, però,
senyora Gómez, el que està clar és que fins ara
s'ha limitat a presentar dos documents, dos documents que, en estos
moments, la comunitat escolar no saben si estan vius o no, perquè en
les dos últimes meses tècniques amb els sindicats, el senyor
David Barelles ha dit que «de lo dicho, nada», que eixos
documents estaven retirats.
.
.
Clar, això, és d'una
irresponsabilitat.
.
.

En un procés de negociació, jo pense que
en un estat democràtic tot el món sap el que és la
pressió-negociació.
Ara, si la conselleria el que vol
és retrotraure les iniciatives abans fins i tot de la
constitució de la Plataforma en Defensa de l'Escola
Pública, doncs, miren vostés, el que estan fent palés
és que, d'alguna manera no creuen ni en la
representació de la comunitat escolar, ni en el processos de
negociació i, sobretot, el que estan fent palés és que
per a vostés no és una qüestió de diners,
és una qüestió de qui mana, de totalitarisme de les
maneres d'actuar, amb una falta de concepte de democràtic i,
sobretot, senyora Concha Gómez, el que estan (remors) fent palés
és que la comunitat escolar no es pot fiar de ni qui manté
les seues ofertes, ni qui no accepta una comissió de seguiment, ni
qui no està d'acord amb un mecanisme d'arbitratge en cas
d'una aplicació correcta dels acords.

Això, senyora Concha Gómez, i amb
això acabe, vol dir que vostés no se creuen la
democràcia participativa i que estan riguent-se de la bona fe de la
comunitat escolar.

Gràcies, (inoïble
per raons tècniques) .
.
.

La senyora presidenta:

Gracias.

Para fijar.
.
.
(Veus) Para fijar posición, tiene la palabra el
ilustrísimo diputado señor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyora
presidenta.

Senyora secretària autonòmica, ha
començat vosté explicant qui és un interlocutor
legitimat i qui no ho és, indubtablement.
(Remors) Això, per a mi,
definix molt clarament el que és la postura des del govern:
«parle amb qui estic obligat i de mala gana, i no vull parlar amb
ningú més».
.
.

Mire, m'ha parlat que els interlocutors
legitimats són els sindicats, la patronal (remors) i els pares i mares.
.
.
Bé, doncs, en la Plataforma en Defensa de l'Ensenyament
Públic estan representants, formen part d'ella, sindicats, en
formen part pares i mares.
.
.
, desconec en este moment si hi ha algú
de la patronal, ho desconec en este moment i, per tant, no ho dic,
però té una part important del que és la comunitat
educativa.
Important en sectors, important en quantitat.

I, al cap i a la fi, el que li fan són demandes
per la millora de l'ensenyament.
Per tant, no estaria de més,
no està de més, que se parle i que, si no voldrà
aplicar-ho en nom de la negociació que prenga les seues
sol·licituds i aleshores les trasllade també als
interlocutors legitimats.
¡Són formes!
, ¡són
formes!
Vostés opten per una, la senyora Marcos ja ha definit els
camins que vostés opten; indubtablement, nosaltres, o jo
personalment i el grup que represente, optaríem per unes altres, per
una comunicació més directa, (ininte­l·ligible) .
.
.
i, com a mínim, eixe contacte directe, eixa
sensibilització cap als sectors educatius que estan afectats.

Jo entenc que vostés no vullguen negociar, i ho
fan, o s'assenten, amb aquells únicament que estan obligats.
¿Per què?
Perquè després se veu que el
camí que vostés prenen no té res a vore amb els camins
que la comunitat educativa demana.
Perquè, clar, vosté mos
parla del que diu sobre la xarxa infantil pública, els seus
objectius, que està escolaritzat el 10% de zero a un any,
¿eh?
, el 23% d'u a dos i el 60% de dos a tres.
El que no diu
és que l'orde del 24 d'abril del 2008, quan vosté
ha anunciat l'increment progressiu de l'oferta de places
públiques per al primer cicle d'Educació Infantil, de
zero a tres, per a l'any 2008, van dotar amb 28.
213.
035 euros,
mentres que per al curs 2009-2010, ¿eh?
, l'ordre equivalent,
l'ordre de 14 d'abril, resulta que el concepte d'ajudes
per mitjà dels bons d'escolarització, són per a
una quantitat màxima de 14.
970.
000.
O siga, reduïm
pràcticament al 50% l'aportació de l'any
anterior.

Clar, jo entenc que vostés no vullguen
negociar, perquè no estan disposats a fer el camí que se vol
en eixos punts.
O, com altres, com el mapa escolar, que és
insostenible el que vostés diuen.
.
.
(soroll
per interferència d'un mòbil) -perdó-, és que no perquè no
siga veritat, possiblement, jo no tinc les xifres exactes, però
vosté mos parla de la quantitat d'aquells barracons, que
són com a conseqüència de les obres que estan en el
centre.
Bé.
A vore, eixa quantitat és injustificable,
perquè el que vol dir és que vostés van molt per
darrere de les necessitats, ¿eh?
, ¡molt per darrere de les
necessitats!
I, per tant, això, dir-ho com a justificació, me
pareix un mal negoci.

Com també el de la catalogació
lingüística, en la qual vostés parlen que fa falta deu
anys, després de vint-i-cinc.
.
.
, fan falta deu anys.
.
.
El que fa
falta no són anys, és voluntat, ¡parlem clar!
És
que a mi m'agradaria que vosté ho diguera, i jo inclús
els ho discutiria, però els ho acceptaria: «Mire, nosaltres,
la nostra política, no ho volem».
.
.
Perquè no és
que només fan això, és que, damunt, vostés
transgredixen la llei d'ús i ensenyament, i la transgredixen
amb este últim invent del plurilingüisme.
.
.
I dic, no el
plurilingüisme com a concepte, que hi estic molt d'acord,
però l'aplicació que vostés fan, en la qual
transgredixen la Llei d'ús i ensenyament del valencià,
perquè allí establix clarament que les llengües
vehiculars de l'ensenyament són el valencià i el
castellà, i vostés, sense més ni menys, ara
constituïxen l'anglés.
Miren, m'oblide de la part
política i anem a la part didàctica: espere que vostés
tinguen previstos tots aquells programes necessitats per a l'alumnat
que no puga seguir el ritme d'eixe tipus d'ensenyament.
I li ho
dic pel següent: que és molt diferent, i ja li ho diguí
l'altra dia al conseller, i me va contestar que jo no vull que
tinguen els pobres el que tenen els rics.
.
.
Bé, això definix
qui ho diu, perquè de les conductes que tenim se desprén.
.
.

Però sí que és veritat que
vostés van a sotmetre, si això ho estenen, al cent per cent
de la matrícula d'un centre, sense cap tipus de
consideració i de preparació, a ni tan sols un programa
d'immersió lingüística: ¡a un xoc
lingüístic!
, que no és el mateix.
Quan ho han fet en
valencià, ho han fet en programes d'immersió
determinats i que marquen unes pautes.
¿Van a fer vostés
l'ensenyament de la lectoescriptura directament en anglés a
persones que vénen d'un ambient que parlen castellà i
valencià?
Si eixe és el seu programa, definixca el programa.

Gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Pañella.

Por parte del Grup Socialista.
.
.
Tiene la palabra.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Gràcies, president.

Recordaran, jo penso que recordaran les seues
senyories, com (veus)
lo passat 17 de desembre, ara farà quasi mig any, la Plataforma en
Defensa de l'Ensenyament Públic va ajornar la
convocatòria d'una vaga perquè pensaven que amb la
conselleria es podria arribar a acords i a consensos.
La realitat,
però, va estar tota una altra.
La resposta de
l'administració al llarg d'este procés, des del
mes de desembre passat fins ara, ha estat sempre, diga vosté el que
diga, tremendament insuficient, tremendament insatisfactòria,
però, sobretot, (ininte­l·ligible) .
.
.
 i jo crec que inclús, inclús,
irresponsable.

De fet, li recorde al respecte que el mateix
conseller, referint-se a la passada manifestació i vaga del 28
d'abril, s'exclamava que aquesta mobilització de la
comunitat escolar havia estat electoral, havia estat partidista,
inclús havia estat injustificada.
I ho dia perquè les
reivindicacions plantejades, segons el conseller, ja estaven satisfetes o
en vies de realització.
Evidentment, això no és
així i per això compareix vosté avui aquí.

Vosté sap millor que nosaltres que les tretze
reivindicacions del manifest presentat per la plataforma, segueixen sense
resoldre's i, el més greu de tot, sense cap tipus de
concreció.
Encara més, vosté, com a secretària
autonòmica sap perfectament, únicament que aquí no pot
dir-ho, que no ha existit cap tipus de veritable negociació durant
aquests mesos, simplement reunions merament informatives, tremendament
desordenades, per part de vostés, a fi de deixar passat el temps.

Insistixc, les mateixes reunions a la conselleria han
estat estèrils, desordenades i buides de contingut, tot acompanyat
amb contínues declaracions del conseller, caracteritzades sempre per
la seua provocació o per la seua temeritat i per les seues
ocurrències.

Mire, si passem als tretze punts, molt breument, estos
tres minuts que ens queden, a vore, conteste'm, primer, ¿per
què no volen abordar vostés d'una forma seriosa el que
és la confecció d'un mapa escolar de
l'educació infantil valenciana i, de forma molt especial, el
seu primer cicle de zero a tres?
Li recorde que el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana va
publicar el passar 22 d'abril el conveni Educa3, el conveni que
vostés van signar amb el Ministeri d'Educació.
I li
recordo dos cosetes: el que diu este conveni és que se
cofinança la creació de places escolars públiques per
al primer cicle d'infantil, però, ¡alerta!
, el
crèdit transferit pel ministeri, es dedicarà exclusivament a
la construcció d'escoles d'Educació Infantil
públiques: «construcció d'escoles».
Per
tant, el que no puc entendre és per què no volen abordar
seriosament este mapa escolar de l'Educació Infantil
valenciana.

Segona qüestió: ¿per què no
volen dedicar vostés d'una vegada per totes els recursos
humans i econòmics suficients a fi de promoure un autèntic
model plurilingüista o trilingüista?
Però, amb una
condició, que ho han dit la resta d'intervencions aquí:
que es basen en el valencià com a llengua base sobre la qual
construir aquest model plurilingüe.
Però, no per res, no per
demanar res absolutament, sinó perquè s'ha
experimentat, és un model tremendament experimentat, i no tindria
sentit aplicar un model, vint-i-cinc anys després de la Llei
d'ús i ensenyament del valencià, un model
plurilingüe, si prèviament no partim d'aquesta realitat.

Tercera qüestió: ¿per què no
tenen voluntat política a l'hora d'eradicar el que
és el barraquisme escolar?
Vostés mateixa me van
reconéixer ara fa un mes, ara, per primera vegada, que el 62% dels
barracons ja no responen a centres en obres.
.
.
Vostés mateixa.
¡Sí, sí, sí, sí!
El dia 30 d'abril
de 2009 van declarar vostés, per primera vegada, ja declaren que
almenys una quarta part dels centres, dels barracons, no responen a centres
en obres.
Vosté m'haurà aquí d'acceptar
que l'absència de planificació i previsió en la
construcció de centres educatius ha provocat necessàriament,
per una part, la insuficiència de col·leges, però, per
altra i de forma paral·lela el que és
l'abundància d'aules prefabricades o barracons.

Tan difícil és -li ho dic
seriosament- adequar l'actual model de plantilles a les noves
realitats socials?
Que és el que li demanen els sindicats en un dels
punts.
És a dir, uns nous perfils professionals amb objecte de donar
resposta a les noves necessitats del sistema educatiu actual.
Li estic
parlant d'educadors socials, educadors d'infantil i
d'educació especial, fisioterapeutes i altres perfils
professionals per a donar resposta a aquestes noves necessitats.

I ja està bé de moratòries de
deu anys, coincidim tots, no més de moratòria.
No existeix
cap catalogació lingüística a secundària i ens
anuncia vosté la introducció del xines mandarí com a
llengua optativa.

Catalogue d'una vegada per totes, catalogue
d'una vegada per totes els llocs de treball de secundària en
valencià, perquè en el fons el que no existeix és
voluntat política.

La senyora presidenta:

Vaya finalizando, por favor.

El senyor Sanmartín Besalduch:

I pregunten.
.
.
-sí, sí, ja vaig finalitzant-.
En definitiva,
tota una sèrie de reivindicacions que vosté sap perfectament,
perfectament que no han estat resoltes, en absolut.
I encara més,
encara més, les reunions que vostés han tingut han estat
estèrils, desordenades i buides de contingut, que demostren
l'escassa i la nul·la voluntat política per abordar les
precarietats i les deficiències del sistema educatiu públic
valencià.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias.

Por parte del Grupo Popular, tiene la palabra la
ilustrísima diputada doña Maira Barrieras.

La senyora Barrieras Mombrú:

Moltes gràcies,
senyora presidenta.

Senyories.

Senyora Concha Gómez, moltíssimes
gràcies per estar ací i explicar-se en molta.
.
.
jo crec que
molt exhaustivament el que han sigut les negociacions en.
.
.
, en.
.
.
.
,
bé, les negociacions amb persones que jo crec que a vegades es
proclamen com a sistema educatiu en majúscula, o siga, com al propi
sistema educatiu; i hem de tindre en compte que vosté sí que
es pot proclamar com a màxima responsable de
l'organització del nostre sistema educatiu.
Però
també hem de tindre en compte que el sistema educatiu està
molt ben representat, jo crec que en una mesa sectorial on vostés
han fet més de 120 reunions en este curs, (veus) en este curs, que,
bé.
.
.

La senyora presidenta:

Señorías.

La senyora Barrieras Mombrú:

.
.
.
que jo crec que
valen per a molt, valen, almenys, per escoltar les veus legitimades.
Perquè, clar, és que parlen d'autoritarisme,
però hem de tindre en compte que n'hi han més sindicats
que no estan en eixa plataforma, n'hi han més pares.
Perquè jo no tinc res en contra de la FAPA, (inintel·ligible) .
.
.
,
Déu em lliure de tindre res, però hem de tindre també
en compte que la FAPA és una part, una part, eh, de la poca, per
desgràcia nostra, perquè aixina ho vull dir,
participació dels pares.
Em referisc jo que, de la poqueta
participació que tenim de pares, la FAPA és una xicoteta
representació d'eixa participació.
N'hi han molts
més pares que han de tindre una llibertat.
Llibertat que, tant que
parlem d'autoritarisme, no sé fins a quin punt, una llibertat
que poden tindre quan se'ls envia a tots els col·leges:
«El día 28 de abril no llevéis a vuestros hijos a las
escuelas.
La plataforma en defensa os pedimos que ese día no
llevéis a los niños a la escuela por la tarde y os
unáis a la manifestación.
» Altra vegada: «Os
pedimos que el día 28 de abril cerremos los centros
públicos.
» Això ha de ser la llibertat de què
parlem.

Però bé, jo crec, jo crec que la
voluntat negociadora de la conselleria es pot parlar també en
majúscula.
Jo crec que contra eixe autoritarisme, que no sé
ni on es veu, n'hi ha una llibertat.
Llibertat que a vegades les
persones quan parlen de llibertat no sé al que ben bé es
referixen.
Per a mi llibertat és llibertat en elecció de
llengua, llibertat en elecció de centre, llibertat en elecció
de dur o no uniforme, perquè és llibertat que elegisquen els
pares el que volen, però tampoc els pareix bé.
És que
no els pareix bé tot el que ha de vore amb la paraula llibertat.
Llibertat en poder
elegir una optativa com, per exemple, el xinés, que tot el
món estem d'acord que serà la pròxima
potència mundial.
Però tampoc.
O siga, eixa llibertat dels
pares perquè puguen elegir no els pareix tampoc bé.
O siga,
que per naturalesa anem en contra de la conselleria.

Ens estem donant compte, senyora Gómez, que no
és res més que anar en contra de la conselleria, en contra
del conseller i en contra del president Camps i el govern del Partit
Popular.

Evidentment, l'oposició és la seua
feina, és la seua feina i ha d'anar en contra del govern.
Però crec que de vegades se superen els límits, els
límits del que és una oposició amb ganes de treballar
pel funcionament del nostre sistema educatiu.

Vosté.
.
.
, no vaig a entrar perquè ha
parlat de moltíssimes coses, ha parlat, evidentment, de totes les
coses en què s'ha negociat: de zero a tres,
d'anglés, mapa escolar, plantilles, catalogació,
matriculació equilibrada, plurilingüisme, fracàs
escolar, inspectors, directors, (inintel·ligible) .
.
.
, bé, tot, beques, tot, tot, tot.

Jo considere que s'ha anat fent molt
d'avanç, un avanç continu, però sense parar.
Lent, evidentment lent, però no ens hem d'oblidar.
.
.
, a
vegades de tot això crec que ens oblidem moltíssim.
L'educació pública en la Comunitat Valenciana, eh, hem
de tindre en compte una inversió que ha augmentat un 12% en els dos
últims anys, de 3.
766 milions d'euros, en el 2007 hem passat a
4.
217 milions en el 2009.
Crec que és un increment important.
No
sent a ningú que diga que això està bé.
El 30%
del total del pressupost de La Generalitat va directe a educació, de
cada deu, tres són per a educació.
No senc a ningú que
estiga content d'això.
Més professors, n'hi han
55.
000 quasi professors este curs.
16.
961 més que l'any
1995-1996.
Hem augmentat un 50% de professorat.
No senc a ningú que
estiga content d'eixe augment de professorat.
(Remors) Els professors
també han d'estar contents.
.
.

La senyora presidenta:

Señorías.
.
.

La senyora Barrieras Mombrú:

.
.
.
tenint en compte que en
estos últims anys s'ha incrementat els sous en un 12%
més de mitjana, eh, una mitjana de 300 euros mensuals.

Més col·legis i instituts nous.
Se
n'han construït 300 en els últims cinc anys.
I una
inversió de 1.
300 milions d'euros.
I no senc a ningú
que per tot això estiga content.

Mire, senyora Gómez, nosaltres estem molt
contents.
El Grup Parlamentari Popular està molt content
perquè s'està complint el programa electoral amb el
qual ens vam presentar.
I això és el que volem nosaltres i el
que volen tots els valencians i valencianes que ens van votar i que estic
convençuda que seguiran fent-ho perquè és un govern
seriós i responsable.

Res més i moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias.

Tiene la palabra para hacer la contestación, la
secretaria autonómica señora Concha Gómez.

La senyora secretària autonòmica
d'Educació:

Moltes gràcies,
senyora Barrieras.

A vore, vaig a contestar en primer lloc a la diputada,
la senyora Marcos.

Mire, jo estic molt orgullosa que el conseller confie
tant en la seua secretària autonòmica que estigui
compareixent jo.
Per a mi és un orgull i penso que ser el
número dos del conseller Font de Mora és de les millors coses
que a mi m'han passat.

En segon lloc, volia dir-li que la negociació
directa de totes les negociacions a la nostra conselleria la porta un sol
director general, amb el que això pot ser de càrrega per ell.
Però perquè tant els pares, com les patronals, com els
alumnes, que ens hem oblidat d'ells -que també tenen
mesa-, com els representants dels professors tinguin un sol referent,
i aquest alt càrrec és el director general de Personal, el
senyor Barelles.

Miri, jo mateixa vaig presentar en mesa.
.
.
,
vosté diu que jo no he baixat mai a cap negociació.
Sí, sí, he baixat dues vegades.
Perquè, evidentment,
la negociació la porta el director general de Personal, i jo,
bé, he baixat a presentar, com no pot ser d'una altra manera,
les dues resultants dels dos documents que s'han presentat.

Jo no sé si vosté no els coneix.
Sense
dubte, nosaltres, tant el primer com el segon, l'hem donat a
conéixer a tothom, a tots els mitjans de comunicació, a tots
els representants, i evidentment a la senyora presidenta de la plataforma
per a l'ensenyament públic.
Per tant, jo voldria que
vosté fes un exercici de comparació del primer document al
segon document.

Parlem sempre de l'educació en
valencià i en castellà.
Mire, jo lliçons de
valencià i de castellà no les acceptaré per la defensa
que sempre hem fet de la llei d'ús i d'ensenyament de la
Comunitat Valenciana, perquè és una llei d'ús i
d'ensenyament a la Comunitat Valenciana molt respectuosa, que en cap
cas diu el que vostés després diuen que diu.

Quant a la manera desordenada que, segons
vosté, diuen que s'ha negociat.
Miri, jo mateixa em vaig
comprometre amb un fax que vaig enviar a la plataforma -ho
personalitzo perquè després ha sortit a tot els
diaris-, jo els hi vaig dir que evidentment acceptàvem
negociar tots els temes que es presentaven a la plataforma a les meses
corresponents.
Vaig enviar un primer e-mail.
Van contestar dient que posés data, que no
acceptaven un e-mail,
un compromís si no posàvem la data.
I em deien a vore si
podíem acceptar que estigués tot negociat abans del 15 de
febrer.
Vaig contestar l'e-mail des de l'ordinador de la meua secretària
personal dient que s'acceptava.

Per tant, el que es va fer és agafar tot el
calendari de negociacions de la conselleria i es va sotmetre, un calendari
molt important, perquè saben vostés que s'està
desenvolupant tota la normativa LOE, que ha d'estar publicada ja, es
va sotmetre a les negociacions plantejades per la plataforma.

Però, miri, jo el que.
.
.
, i la conselleria, i
vostés tampoc ho farien si vostés estiguessin governant.
Jo
també això ho he explicat a tots els mitjans de
comunicació que ho farem.
Miri, quan un partit polític es
presenta a unes eleccions fa un contracte amb els seus votants.
I el Partit
Popular a vostés no els agradarà, però va guanyar per
majoria absoluta.
Vol dir que a nosaltres ens van votar amb un programa de
política educativa.
I nosaltres podem apropar postures fins on
puguem, però el límit està en la ratlla roja o blava
-com vostés vulguin- de dir «fins
aquí», si passem ja no estem donant una contestació als
nostres votants.
El dia que vostés governin doncs suposo que faran
el mateix per coherència política.

Quant al model de zero a tres anys, vostés
aquí també mesclen.
.
.
Els contesto a tots una miqueta mesclat
perquè si no açò seria molt llarg.
Aquí
vostés mesclen moltes coses.
Primer, el que nosaltres ens hem
compromés, i després el plan Educa3.
¡Ostras, el plan Educa3!
Mirin, amb el plan Educa3 no s'ha descobert el petroli, perquè
resulta que el plan Educa3
és un pla que ha fet el ministeri convenia amb les comunitats
autònomes que, com sempre -i permeti'm la
llicència, i sense acritud-, el govern invita a cafè i
paguen les comunitats autònomes.
Què és el que passa?
Que diu, jo li don a vosté 11 milions d'euros.
.
.
, onze
tres-cents no sé quants, eh, però.
.
.
, perquè
vosté construeixi i equipi, i vostés s'apanyarà
amb el gasto corrent.
Doncs, què és el que passa?
La
conselleria ha agafat, com no pot ser d'una altra manera,
perquè la conselleria ha de col·laborar amb el ministeri, i
hem dit done-mos això i a més nosaltres posarem en marxa un
pla de zero a tres, que ens copiarem del Partit Socialista en el moment que
van redactar la Lopegce.
I aquí què ens trobem?
Doncs amb una
situació bastant pareguda al que vostés van fer.

Vostés van fer una cosa molt bona, eh?
, amb la
Logse.
Jo quan critiquen la Logse, jo sempre he dit que hi ha dues coses
molt ben fetes, i una d'elles és el prolongament de
l'ensenyament obligatori fins al setze anys.
Chapeau!
Val?
Però vostés
no tenien centres educatius suficients.
I vostés què van fer?
Van cridar a la privada i van dir, señores
y señoras, anem aquí a fer un pla
de convenis per posar en marxa el prolongament de l'educació
fins els setze anys.
I d'ahí ixen els concerts.
Bé,
doncs nosaltres hem fet igual.
No tenim suficients escoletes, hi ha escoles
que són municipals i hi ha escoles privades.
Nosaltres, com li he
dit abans i no pot ser d'una altra manera, col·laborarem amb
el ministeri perquè aquests 11 milions que donen per dotze escoles,
no arriben a tretze, perquè vosté sap que segons la mesura de
les escoles estan per un milió d'euros, i nosaltres posarem la
resta.
I la resta què és?
El bo infantil, que és el
que cobreix.
.
.
, el que el ministeri no ho cobreix.

Per tant, fer un mapa.
El mapa està fet
perquè és el que hi ha més el que fa falta,
però veiem al final què és el que fa falta.

Quant a les places de professors, de mestres
d'anglés itinerants, han de ser itinerants.
¿Com ens
imaginem que un horari d'anglés, que no és complet,
posarem un mestre tot el dia?
És que això.
.
.
Senyora Marcos,
vosté és professora i, de veritat, si vosté és
trobés davant d'un pressupost de La Generalitat que ha
d'optimitzar, faria el mateix que hem fet nosaltres, segurament,
perquè si no, no faria res.

I ara ens anem a los
susodichos barracones.
Miri, sí que hi ha
aules que han costat molt de treure.
I vostés sempre porten a
col·lació el Benalua.
És que jo en aquesta mateixa
mesa ho he explicat tres o quatre vegades, però com ho pregunten una
altra vegada, els ho diré.
Miri, hi ha una gasolinera.
No obstant
això, i veient que no hi ha manera de treure la gasolinera, a
vosté li hauran dit que ja estem construint, perquè
així no ens diran més que hi han aules prefabricades en el
Benalua.

I el mapa escolar.
Miri, el mapa escolar és un
exercici de planificació, val?
Que després s'afegeixi
el Creaescola i s'afegeixin programes de diferents nom.
.
.
O els
traiem tots els noms, diem: planificación
educativa.
I la competència de la
planificació educativa la té la conselleria, no pot ser dejación d'una
competència que té la conselleria, perquè això
seria per morir-se.
Llavors, el que nosaltres sí que reconeixem als
sindicats, que deuen tenir coneixement, però negociar, ni parlar-ne.
Que negocien el que tenen ells competència, que són les
condicions laborals.

Quant -no sé qui m'ha dit-
els vint-i-cinc anys de la llei d'ús.
Bé, nosaltres
portem governant dotze, apliqui's la resta.

Quant al decret d'admissió
d'alumnes, no ho canviarem, no ho canviarem.
I el que fem és
la proposta que les comissions d'escolarització funcionin tot
l'any.

Del plurilingüisme, tots parlen del
plurilingüisme.
I només saben.
.
.
un esquema que va presentar el
conseller Font de Mora, al qual vaig acompanyar jo, però no
està negociat.
¿Saben vostés més de
plurilingüisme del que ha dit la conselleria?

I del fracàs escolar podríem estar
parlant aquí anys.
Vostés ens poden dir que falten mitjans,
que falta no sé què, que falta no sé quants.
.
.
Jo
també dic, com que sóc docent com vostés, jo penso que
un docent, i quan té competències en educació, i
vostés, senyories, com a representants de part dels ciutadans de la
Comunitat Valenciana, no han d'estar mai contents amb el que passa en
el sistema educatiu, perquè sempre és perfeccionable.
Però dir que no s'està fent res.
.
.
I a més, a mi
m'agradaria fer un exercici i, l'altre dia, jo el mateix que
els dic a vostés, els deia en el ministeri.
.
.

Miri, podem parlar de recursos, però caldria
parlar de la filosofia de les lleis que tenim a Espanya
d'educació.
Jo crec que són lleis que, jo no li ho vull
discutir.
.
.
Potser en l'any noranta, en aquell moment, feien falta,
però ara, després de l'any noranta, jo crec que haurien
de reflectir.
.
.
Jo em penso que si al ministre el deixen, deuria fer aquest
pacte de l'educació, deuria començar per veure aquesta
filosofia educativa, si està acompanyant que els nostres xiquets
tinguin unes conductes d'interés per l'estudi, de
perseverança, de.
.
.
totes aquestes coses que vostés saben que
s'estan perdent i que s'han de recuperar.

Quant a la generalització del menjador de cinc
anys, ¡home!
, si vostés no es creuen la llei de pressupostos
de la Comunitat Valenciana, no seré jo qui haja de venir aquí
a convéncer.

I -els torno a dir- els dos documents de
la plataforma, estudiïn-los i vegin quina diferència hi ha
entre el primer i el segon.

I quan ens parlen a nosaltres de totalitarisme, de
veritat, m'ho vull prendre en broma i no em vull enfadar,
perquè el dia a dia del nostre país, el que ens diu és
que hi ha un intervencionisme social molt important.
I avui hem vist.
.
.
Venia jo a treballar i sentia un diputat -crec que del PSOE, no he
sentit de quin partit era-, que, bé, ara ja s'ha
d'intervindre en el que els xiquets i les xiquetes juguen al pati!
Jo, ja, per morir-se, perquè no sé si ell és docent,
però hauria de donar-se un volta pels centres veient que els xiquets
i les xiquets juguen en el pati al que els don la gana.

Per tant, francament, quan parla de totalitarisme,
m'agradaria a mi que no es fessin servir aquestes paraules tan
fortes.
Jo no me la prenc com a insult, perquè penso que no tinc res
de totalitària, però verdaderament tampoc tinc res de gran
intervencionista.

Quant a qui és un interlocutor legitimitat,
senyor Pañella, doncs miri, els qui estan legitimats en la
conselleria.
És una conselleria que té mesa de sindicats, com
no pot ser d'una altra manera, que representa una part molt important
de la comunitat educativa, que són els professors; té mesa de
pares, negociadora, representant l'altra part; té mesa
d'alumnes.
.
.
(Veus) No, el que no.
.
.
A més, fixi's vosté si.
.
.
Jo
no li vull treure la raó, perquè cada u aquí pensa com
pensa, però els que formen part de la plataforma al final són
sindicats que se seuen a la mesa que els correspon, pares que vénen
a la mesa de pares, alumnes que vénen a la mesa d'alumnes i
Escola Valenciana que s'apropa.
.
.
vosté ja sap a qui.
(Veus) Bé, perquè a
vegades vénen a negociar.
Vull dir que se seuen allí com a
part d'un sindicat.

Miri, en el mapa escolar anem a espaiet construint.
.
.
Jo no voldria.
.
.
de veritat, dir cap paraula forta, però jo els ho
dic moltes vegades.
Quan jo vinc aquí a comparéixer,
vosté tenen la mala sort que jo vaig ser la primera directora
general de Centres de l'administració del Partit Popular.
Hi
havia un desgavell i una falta d'infraestructures brutal, sobretot a
la província d'Alacant.
I la província d'Alacant,
vostés saben que hi ha hagut un increment, una fluctuació
d'increment de població molt important a poblacions com pot
ser Torrevella.
A mi m'han cridat l'1 de setembre i m'han
dit: «Hi ha 1.
000 alumnes per escolaritzar que al juny no hi
eren.
» Vostés no sé com ho haguessin apanyat,
però nosaltres el que hem fet és buscar unes aules
prefabricades de qualitat i posar en marxa els processos de.
.
.
¿Que
hi ha unes aules prefabricades que van.
.
.
, que estan en el 20%, que
vertaderament ens està costant de treure.
.
.
?
Mire, jo per respecte
als grups polítics que governen a cada lloc, no li faré la
llista, però li he dir que hi ha de dretes, d'esquerres i mig
pensionistes, perquè el que és alcalde és alcalde del
seu poble i dóna el mateix de quin partit sigui.
El que vol
és donar un servei als seus veïns.
I té problemes de
sòl, i si no posa el sòl a disposició, és
perquè no l'ha pogut posar.
(Pausa)

Quant a adequar les plantilles, miri, nosaltres clar
que les volem adequar!
No és que vulguem, és que hem
d'adequar les plantilles.
Però a mi, de veritat, em sembla
estrany que els representants dels treballadors quan el primer.
.
.
se'ls diu:«Es crea un grup de treball i fem dues fases en
aquest grup de treball; primer, l'optimització del que hi ha i
després afegir el que faci falta», i et diuen:
«¡Ah!
, no, optimitzar, no.
Vosté posi més del que
hi ha.
» Escolti, tenim un plantilla de 55.
000 docents.
És que
si volem que peti el sistema educatiu, des del punt de vista pressupostari,
endavant, però jo tinc l'obligació de tenir un sistema
de qualitat i que, a més, es pugui pagar.
Vostés parlen
d'economia sostenible i tal.
Bé, doncs el sistema educatiu
també ha de ser sostenible.

I si ja això ho barreja amb el xinés com
a optativa, doncs miri.
.
.
El xinés com a optativa és
això, és una optativa, una optativa que, com altres optatives
que en altres moments han existit i que ara no existeixen.
.
.
Perquè
jo mateix he agafat (inintel·ligible) .
.
.
i he tret moltes optatives.
.
.
Perquè les
optatives ara mateix tenim un pla, que siguin.
.
.
que vagin dirigides a la
consolidació de les instrumentals, que sap vosté que a
primària, secundària, batxiller sempre es va arrossegant
aquesta deficiència que tenen els nostres alumnes.
Després
una altra optativa, que vosté haurà vist en l'ordre
d'avaluació, que és l'anglés per modalitat
i l'anglés pràctic a tot el batxiller.
I una optativa
de xinés.

Miri, si vosté mira -perquè com
que són dades oficials, vosté em donarà la
raó-, i es mira molt bé la balança de mercat de
la Comunitat Valenciana, vorà que hi ha un gran volum de negoci amb
Xina.
Vosté em dirà: «Miri, secretària
autonòmica, vosté en tres anys no ensenya xinés a
ningú.
» Vosté té tota la raó del
món.
Però vosté m'haurà de donar la
raó que sí que el xiquet o xiqueta que faci aquesta
assignatura, tindrà almenys aquest rodatge per anar a l'escola
d'idiomes amb una altra preparació.
Escoles d'idiomes
que hem d'augmentar l'oferta de xinés (veus) perquè es demana
moltíssim.

Quant al desordre de les 120 reunions, bé,
això són parers.
Vosté diu que són desordres i
jo li dic que ha sigut un gran esforç per part dels agents socials i
per part de la conselleria.

Moltíssimes gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias.

Para fijar posición, tiene la palabra la
ilustrísima diputada doña Gloria Marcos.

La senyora Marcos Martí:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Jo no dubte, senyora Gómez, que per a
vosté siga un orgull representar el senyor conseller.
Jo el que he
dit és que el senyor conseller defuig la seua presència en
estes Corts, no dóna la cara, i menys davant la Comissió
d'Educació.
I aleshores, bé, això és una
realitat, encara que vosté se senta molt orgullosa.

La veritat és que jo m'he llegit els dos
documents, i per això els he valorat.
Si no me'ls haguera
llegit, no haguera fet la valoració.
I he fet, com vosté, una
valoració punt per punt.

El que passa és que, efectivament, la seua
valoració i la nostra no coincidixen.
El que passa és que la
nostra és coincident amb el que diuen els sindicats, els pares, les
mares, els estudiants, el que diu la Federació d'Escola
Valenciana, etcètera.

I dia vosté: «Som respectuosos amb el
valencià.
» I no sé què ha dit vosté de la
Federació d'Escola Valenciana, com si posara en
qüestió (veus) la seua representació, la seua capacitat.
.
.
Perquè, clar, jo sí que me fie del que diuen.
I quan ells
diuen que falten professors i voluntats política perquè
76.
000 alumnes de secundària puguen fer els seus estudis.
.
.
, que han
fet primària en valencià, puguen continuar en
secundària també en valencià, la veritat és que
tenen raó, perquè això és comprovable,
és una dada comprovable.

Mire vosté, dia: «Hem fet un contracte
amb els nostres votants.
» Jo supose que en el programa electoral
vostés no parlaven de continuar en els barracons, no parlaven
d'atacs a l'escola pública, no parlaven de la bovada
esta del xinés, no parlaven de donar cobertura a la
insubmissió per a l'educació per a la
convivència.
.
.
És a dir, vostés fan una programa
electoral, però en eixe programa electoral no li expliquen a la gent
que no estan disposats, perquè volen apostar per l'ensenyament
privat en compte del públic, no estan vostés disposats a
mantindre en condicions la xarxa pública educativa al País
Valencià.

Clar, dia vosté: «En el document del 8
d'abril hi han coses.
.
.
», i ha dit: «professors
itinerants en anglés».
Mire, és que els professors
itinerants no poden ser, no poden ser professors itinerants.
El que ha de
procurar vosté és reforçar la llengua si vostés
se creuen la necessitat, no sols en infantil, sinó també
reforçar utilitzant eixos professors en les escoles perquè
puguen fer altres activitats adreçades no solament a
l'educació infantil.
Per tant, els professors no tenen per
què ser itinerants.
I el mateix que destinen diners, 3 milions
d'euros a reformar allò de la fórmula 1, fixe's
vosté si això estaria millor destinat a les escoles.

Parlàvem de barracons.
¡Clar que
sí!
, portem anys denunciant els barracons.
I Benalua no és un
cas únic en el sistema escolar, i vosté ho sap.
Este
està nou anys, però no és l'únic cas.
I
el que ha d'haver és una proposta definitiva i hem de posar-la
tots els anys en els pressupostos.
Dia: «És que no es creuen
vostés la llei de pressupostos?
» Doncs no.
Com mos l'hem
de creure, si el que està en els pressupostos.
.
.
, fan modificacions
pressupostàries, a més a corre-cuita amb estivalitat i traïdoria per a
modificar les partides?
No mos el podem creure, només quan les coses
comencen a funcionar.

Mire vosté, «tenim una gran voluntat
d'apostar pel professorat», «a mi no me diga
autoritària».
.
.
.
Jo no vull dir-li-ho, però els tres
anys d'inhabilitació sol·licitades per al director de
Monforte del Cid, vosté qualificarà mateixa el que és;
que el senyor Rus diga que va a rematar els professors que parlen
valencià com toque, sense que ningú l'haja
desautoritzat, és un atac directe al professorat.
I vostés no
diuen res.
.
.
, s'encull de muscles, perquè, efectivament, no
tenen cap interés, i això són mostres
d'autoritarisme, senyora Concha Gómez.

Tanta mostra d'autoritarisme, com eixe senyor
del trage que, quan va anar l'altre dia a declarar el senyor Camps,
va córrer i arrabassar una pancarta a un senyor que estava fent una
mostra de llibertat d'expressió tenint una pancarta.
Per tant,
és autoritarisme.

Què és llibertat?
La llibertat per a
triar entre el xinés i el valencià?
No.
La llibertat en el
cas nostre és que puga tindre totes les possibilitats que tinga,
però vostés han de garantir que els estudiants del
País Valencià puguen donar les classes en valencià, i
a partir d'ahí tinguen totes les opcions del món.
Faltaria més!
Però han de garantir que la nostra llengua
estiga al sistema escolar.

Vostés no és que parlen
d'intervenció ni d'autoritarisme, últimament
s'han apuntat a la teoria de la insubmissió, com estan fent en
Educació per a la Convivència i en tantes altres coses.

Senyora Gómez, vosté no ha dit en cap
moment al llarg de la seua intervenció si mantenen l'oferta
del 8 d'abril; si les paraules del senyor David Barelles eren que tot
se fea retroactiu a l'inici de qualsevol tipus de negociació
encara que fóra parcial.
Vosté d'ahí no ha dit
res, i jo crec que la comunitat escolar té dret a saber què
és el que pensa fer.
.
.

La senyora presidenta:

Vaya finalizando, por favor.

La senyora Marcos Martí:

.
.
.
la conselleria pel que fa a eixe procés
de negociació que vostés estan donant per conclòs.

Gràcies, senyora presidenta.

La senyora presidenta:

Gracias.

Para el turno de réplica tiene la palabra el
ilustrísimo diputado señor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies.

Jo m'apunte, senyora secretària
autonòmica, senyora Concha, a una de les coses que vosté ha
dit.
Vosté dia que el problema no són només recursos,
sinó és la filosofia de la llei d'educació que
tenim a nivell d'estat.

Jo li diré, d'acord, estic d'acord.
No afirme que siga eixe el problema exactament, però sí en la
segona part que ha dit.
Discutim-ho.
Parlem-ho.
No amaguen.
Perquè
un dels problemes que he plantejat diverses vegades al parlar sobretot
principalment de temes educatius és que s'actua d'una
manera que no es correspon.
.
.
, allò que es diu en realitat no
és la realitat, perquè el fons de la discussió
s'està amagant, val?
Després parlarem
d'Educació per a la Ciutadania.
Aboquem el que toca, fem una
discussió en tots els seus termes i, potser, serem capaços
d'arribar a punts, a punts, no vaig a dir de coincidència,
però sí a punts de consens.
No hi ha.
.
.
, per a arribar al
consens no ha d'haver coincidències, (inintel·ligible) .
.
.

Per tant, eixe és importantíssim,
és importantíssim i, en eixe aspecte, jo li replegue el que
ha dit.
Però li replegue el que ha dit.
.
.
, també ací
s'ha parlat de llibertat, llibertat d'elecció de centre?
No, no, llibertat d'elecció d'un centre construït i
que no siguen barracons.
Clar, perquè si a mi me toca anar a un
centre amb barracons, la meua llibertat d'elecció de centres
no és real.

Llibertat d'elecció de llengua?
Clar que
sí.
La llibertat d'elecció de la llengua significa que
tots aquells que vullguen seguir la seua educació en valencià
tinguen plaça per a fer la seua educació en valencià.
Sobretot, perquè la llibertat comença en el compliment
estricte de la llei.
La resta.
.
.
, parlem d'un país
democràtic, la llibertat comença en el compliment estricte de
la llei i no en els incompliments habituals.

Mire, parlar en termes polítics sempre tenim
tendència a fer el que no fa l'empresa.
(So per interferència d'un mòbil) Ací se valoren en funció dels diners que es
gasten, no en funció de la rendibilitat i dels resultats.
Parlem:
és que mos hem gastat tants diners!
Mire, doncs si se gasten tants
diners en construccions escolars i resulta que estem com estem,
perquè vosté diu que no és que (inintel·ligible) .
.
.
estan
els problemes.
No, no.
Vosté ha citat, però jo li puc citar
per exemple, el dos últims problemes, els dos últims en
Castelló, els dos últims que són: l'escola de
les Coves de Vinromà, on quan estava tot tancat i bufava el vent,
els papers de les taules paraven al mig del passadís.
.
.
Això
és anar per darrere de les necessitats.

I si damunt invertixen tants diners, doncs
facen-s'ho mirar, perquè.
.
.
, i comencem a valorar en
funció dels resultats i no en funció de la inversió.
Perquè això en una empresa privada -vostés que
són tan aficionats a mirar l'empresa privada- seria el
gran fracàs, i és que invertim molts diners per a aconseguir
no res.

Vostés estan invertint efectivament, i li ho
recorde, vosté diu que no han reconegut, sí, i el conseller
d'Educació li digué que tenia una bon pressupost,
parlant quant a assignació de diners, li ho digué quan
discutíem el pressupost.
L'altra cosa és com es
distribuïxen els resultats que valorarem o que estem valorant.
Per
tant, en eixe aspecte li dic que no.

Com he citat l'escola de les Coves, he de citar
també l'escola de Vilanova.
¡Clar que han hagut de ficar
i demanem.
.
.
, i jo sóc el primer que demane que fiquen els
barracons!
Perquè, clar, quan va enviar un membre de
l'administració i li van dir: «Puge al primer pis i
passe», i va xafar, va dir: «No entre, no entre.
»
Després de la primera passa, els seus representants no van voler
donar la segona passa.
¡Mire com estava l'escola!
Clar,
això és tercermundista.
I això és
tercermundista i això també ho tenim, no només tenim
la resta, això també ho tenim, i pose dos exemples i no
són els únics.

Per tant, o bé la inversió no és
suficient i ahí ve la responsabilitat política que
vostés tenen, que són les prioritats.
Eixa sí que
és.
Els diners són els que hi han, però les prioritats
marquen on els acumulen i on no.
I vostés estan fent moltes coses, i
ja no parle de coses extres de l'educació, sinó
programes educatius que estan bé.
Jo no diré que
l'ensenyament de cap llengua puga ser una ximpleria, però
lògicament n'hi han prioritats, i les prioritats, les
primeres, i em cenyisc a una cosa que.
.
.
, el primer que ensenyem als
alumnes és a arreglar-se l'habitació per a poder
estudiar.

Aleshores, si vostés no fan el mateix, si
vostés des de la conselleria no tenen un objectiu prioritari, i
és que tots els alumnes estiguen en condicions en les classes, (so per interferència d'un mòbil) estan incomplint la primera de les obligacions que
vostés tenen, la primera, i li donen prioritat a altres coses que
seran més lluïdes, però no ho són; la llibertat,
sí.
La llibertat significa que tinguen la possibilitat tots els
alumnes d'estar en una escola correcta.
I eixa llibertat hi han molts
alumnes en este país que no la tenen.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias.

Para ejercer el turno en contra, por parte del Partido
Socialista, tiene la palabra el señor Adolf Sanmartín.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Gràcies, presidenta.

Anem a vore, secretària autonòmica, el
primer que li he de contestar és que no puc entendre com
vosté ens diu aquí a una comissió parlamentària
que el reconeixement electoral que li tenim, evidentment, del seu partit,
derivat de les urnes, jo li he de recordar que no li permet, però
és que ni a vosté ni a ningú, fer el que li done la
gana amb l'educació pública.
(So per interferència d'un mòbil)

Per tant, li dic, ja està bé
d'ocurrències, d'extravagàncies i de
prepotències.
Però no em done vosté com a
solució.
.
.
, bé, vostés no reconeixen electoralment el
vot de les urnes, evidentment.
Això no li permet fer el que
està fent.
Primera qüestió.

Segona qüestió.
Si és vosté
i és el mateix conseller els que estan enfrontats amb tots els
agents del sector educatiu, evidentment, pares, alumnes, inspectors,
directors, sindicats, associacions.
.
.
Són vostés mateixa, per
haver desmantellat progressivament el que és el sistema
públic educatiu valencià.
Són vostés els que
han estat, a més, incapaços totalment d'establir
consensos i acords, perquè sempre han estat en una posició
tremendament, tremendament immobilista.

Mire, no és pot admetre, com vosté dia
aquí.
.
.
Decret d'admissió d'alumnes, vosté
ha acceptat -dia aquí- que no van a canviar-lo.
Vosté ha estat dient que està d'acord que els centres
públics de la Comunitat Valenciana se caracteritzen per la
concentració d'alumnes d'incorporació tardana,
és dir, alumnes immigrants i alumnes amb dificultats en
l'aprenentatge respecte a altres centres no públics.
Evidentment, nosaltres li demanàvem que es reformés este
decret d'admissió d'alumnes per la concentració
tremenda d'alumnes amb problemes especials.

En segon lloc, quan parla dels inspectors, ¡per
favor!
, tan difícil és seleccionar el personal
d'inspecció amb criteris d'igualtat, mèrit i
capacitat?
No és veritat el que vosté ha dit aquí.
Ens
hauria de contar com vostés han anomenat en els darrers anys els
inspectors accidentals a l'hora de cobrir les vacants.
¡Home!
,
no mos conte ahí una història, perquè vosté sap
que és rotundament fals.

El mateix, en el procés que ha esmentat
vosté dels caps, en este cas, dels equips directius.
Vostés
no han garantit absolutament no.
.
.
per a res, per a res que el
procés de selecció dels equips directius responguen al
principi que tots hem reconegut sempre d'autonomia organitzativa i
pedagògica dels centres.
Vostés no han estat ni neutrals ni
imparcials, (so d'un telèfon
mòbil) diga el que vullga ara i
aquí.

Però és que en el fons de tot,
independent dels tretze punts que són bàsics, hi ha un
problema de fons, i és que vostés mateixa, vostés
són el propi problema.
Vostés són el problema, per
què?
Perquè tenen una qüestió de fons, i
és que no han cregut mai, no han cregut mai en
l'educació pública com a element de
transformació, com a element d'equilibri, com a element
d'igualtat, però tampoc han cregut com element de qualitat de
la mateixa educació.
Este és el problema que hi ha de fons.

I, clar, com vostés no creuen en això,
les seues prioritats són unes i no són altres.
Les seues
prioritats són anar deteriorant, anar desprestigiant, anar degradant
l'ensenyament públic en benefici d'altres tipus
d'ensenyament concertat o privat.

I li dia l'altre dia al mateix conseller,
l'exemple de València ciutat sense anar més lluny
és exemplificador, com ha canviat en els darrers 15 anys, actualment
hi ha el 60% de l'alumnat està matriculat en centres privats o
concertats.
I aixina ho intentaran aconseguir.

En definitiva, el que els vullc dir és que
vostés no tenen cap model d'ensenyament públic,
però no el tenen perquè no tenen cap compromís amb
l'ensenyament públic.
L'únic compromís que
tenen vostés, i en cada un dels punts de les reivindicacions de la
Plataforma en Defensa de l'Ensenyament Públic es veu clarament
al respecte les actituds que vostés han tingut i les
polítiques que vostés han aplicat: desviar progressivament
fons de l'ensenyament públic per a desviar-lo a centres
privats i concertats.

Li recordo únicament els darrers pressupostos,
portem transferint anualment ja, 22 milions d'euros cada any per a
concertar batxillerats, 13 milions d'euros per a concertar cicles
formatius, 22 milions d'euros per a concertar cicles
d'infantil.
En definitiva, este és el problema de fons,
independentment de les reivindicacions que plantegem aquí, aquestes
no fan més que il·lustrar quina és la política
que tenen vostés com a partit polític respecte al sistema
educatiu públic valencià.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Para contestar tiene la palabra la secretaria
autonómica, doña Concha Gómez.

La senyora secretària autonòmica
d'Educació:

Gràcies, presidenta.

Jo m'alegro moltíssim, senyora Marcos,
que vosté s'haja llegit els dos documents.
Si se'ls ha
llegit detingudament, que penso que vosté ho haurà fet, no em
pot dir que no hi ha un avanç.
Per tant, aquest és el
document que es va posar damunt de la taula.

I mire, les paraules del director general de Personal
no van fer més que repetir el que en una roda de premsa va dir el
conseller abans de la vaga i va dir.
.
.
, vam repartir a tots els mitjans de
comunicació, a tots els agents socials el document, i el conseller
va dir una cosa molt clara.

Entenem que si després d'apropar-se les
posicions, on l'administració pensa que pot avançar al
màxim, que pot avançar en aquest document i es va a la vaga,
entenem que no s'accepta el document, per tant, continuarem negociant
els temes segons els teníem previstos en el calendari escolar.
Vull
dir, el director general no ha fet més que el que es va dir en
aquella roda de premsa.
(Remors)

Mire, vosté, quan me diu que fem tard amb la
catalogació, els deu anys i tot això, miri, vegem, nosaltres
vam catalogar, crec que va ser en l'any 1996, primària; i ara
es té de catalogar secundària.
I jo en això li don
tota la raó, entre altres coses perquè, des del punt de vista
de la planificació, tenim catalogats (ininte­l·ligible) .
.
.
línies, perquè ara el que tenim
són models que estan aprovats i no sabem molt bé, a
més, com funcionen, perquè ens diuen moltes vegades que hi ha
PIL i PEV que es confonen amb els PIV i segons.
.
.
, bé, la
competència lingüística que tingui cada professor,
perquè, això, tenim d'entendre que és
així.

Miri, jo, això de l'atac de
l'escola pública, ho estic sentit de vostés i del
Partit Socialista des de l'any 1995.
Jo, això, no ho puc
acceptar, i és un mantra, bé, que es repeteix, que es
repeteix, però, bé, doncs, al final, el que hi ha és
el que hi ha.
Els professors, o els mestres, d'infantil tenen de ser
itinerants, perquè si vosté s'agafa les plantilles que
avui hi ha de secundària, on els professors, per cert, estan a
divuit hores lectives, cal optimitzar-les.
.
.
¡És que no es pot
fer d'una altra manera!

I a mi m'agradaria, quan es parlés de
centres endògens, que hi ha.
.
.
, ¡que n'hi ha!
, jo
és que.
.
.
, jo ho reconec, que n'hi ha hagut problemes, algun
d'ells ara ja està en obres, que vostés diguessin,
miri, és que han fet tants, que els ha costat a vostés molt,
i als alcaldes que governen.
.
.
Perquè, clar, el que no pot fer la
conselleria és construir sense sòl.
Això és una
cosa que és així.
(Veus) No, perquè a més que alcaldes i
alcaldesses, perquè n'hi ha de tot tipus, vull dir, no vull
fer la demagògia aquí de treure el llistat, ¿eh?
, el
porto, però no voldria fer-la.

I, miri, quan vosté em diu,
«secretària autonòmica, jo estic d'acord que
tenim de parlar de la llei».
.
.
(Remors) Benvingut sigui al club, (veus) però li recordo que la llei és una llei
orgànica, (veus) ¿val?
, i el primer que té d'estar
disposat a parlar de la llei és el senyor Zapatero, i el seu
ministre, que li tinc de dir que em sembla una persona cortesa, educada,
amb molt bones paraules, amb poc temps l'he vist dues vegades.
.
.
Ara,
vegem què li deixen fer.
Si li deixen discutir, perquè, a
més, és un filòsof, tenim la sort que és un
catedràtic de metafísica i es pot plantejar moltes coses.
A
mi m'agradaria que el senyor ministre tingués la llibertat de
poder començar a analitzar la llei que tenim, orgànica,
perquè, després, les comunitats autònomes tenim
l'autonomia que tenim per a aplicar aquesta normativa.

Però, benvingut al club, i vostè,
també, demani-li-ho.
Jo, cada vegada que vaig al ministeri, els dic
el mateix.
Al final, a la millor, per pesada em fan cas.

Miri, vostés parlen sempre de
l'educació.
.
.
, de l'ensenyament en valencià.
Jo
els hi don la raó, però ¿vostés li donen
també la raó a la gent que vol l'ensenyament en
castellà?
I no m'agradaria parlar de valencià i
castellà, perquè (remors) en la comunitat.
.
.
, (veus) perquè en la.
.
.
, perquè.
.
.

La senyora presidenta:

Señorías, por favor.

La senyora secretària autonòmica
d'Educació:

.
.
.
perquè en la comunitat autònoma no
existeixen quasi línies en castellà.
Podríem parlar de
línies de PEV i PIL.
.
.
(Veus) Escolti, senyor Pañella, vegem, és que.
.
.

La senyora presidenta:

Señor Pañella, por favor, ha tenido.
.
.
Disculpe un momento, ha tenido usted su turno.

Por favor, sean respetuosos con lo que está
diciendo interviniendo.

La senyora secretària autonòmica
d'Educació:

No, però, si, a més, té
d'estar.
.
.
Vegem, em dirà que no, perquè em dirà
que no, però hi té d'estar d'acord.
És a
dir, la reconquista al València, al Regne de València, es va
donar com es va donar i tenim zones valencianoparlants i zones
castellanoparlants, ¿val?
, i per això tenim tres models.
En
la Comunitat Valenciana tenim tres models, el PEV, (veus) el PIL i el PIP, ¿cert o
no?
¿Val?
Hi ha molta gent, (remors) senyor Pañella, que reclama també en les zones
valencianoparlants que hi hagi més línies PIP, (veus) i n'hi ha molt
poquetes.
¿Per què?
Perquè hi ha gent sobrevinguda que
la seva.
.
.
, els xiquets i les xiquetes tenen com a primera llengua, els hi
introdueix l'escriptura i la lectura, que la seva llengua no
és la de la zona, sinó que han arribat, no els estem donant
aquest servei educatiu com el tindríem de donar.
Per tant, quan
parlem de política lingüística, parlem de
política lingüística amb el respecte que també
els que vénen de fora tenen que els donem la possibilitat
d'estudiar en línia PIP.
Perquè, jo, francament, quan
diuen «en castellà», a mi també em fa
ràbia, perquè no en tenim de línies en
castellà, són o PEV o PIL, o són PIP.

I, jo, dels centres, ja no li tornaré a dir
res, perquè, miri, els que estan fets són béns
tangibles, i vosté agafi el cotxe, i ara fa bon temps, i fa una
excursió, els va comptant tots, i la pròxima vegada que ens
veiem li diré, mire, li he comptat tants que estan fets i són
estupends i li'n falten tants, secretària autonòmica.

I, per una altra banda, bé, el complir el
programa, jo crec que el complir.
.
.
, -se n'ha anat el senyor
Sanmartín-, complir el programa no crec que sigui cap
imposició.
Jo em penso que quan guanya un partit polític, el
que intenta és complir el programa, i nosaltres en el programa no
hem parlat ni de privatització, ni de totes aquestes coses que
vostés diuen.
Estudiïs el programa del Partit Popular i
digui'm quines coses (veus) nosaltres no les estem complint.

La senyora presidenta:

Tendrá que ir finalizando.

La senyora secretària autonòmica
d'Educació:

I acostumem-nos.
.
.
Sí, només una cosa,
senyora presidenta.
Quan diem que hem privatitzat el sistema educatiu,
continuem en un 70/30, no d'unitats, ¿eh?
, no em fagin la
trampa de comptar unitats, perquè, clar, si comptem unitats, doncs,
clar, estan totes les de l'ESO, i com a política educativa,
els concerts de Batxillerat.
No ens avergonyim de res del que fem i ho
podem justificar.

Moltíssimes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Gracias.

Continuamos con el orden del día.

Compareixença del conseller
d'Educació, senyor Alejandro Font de Mora Turón, per a
explicar quina serà l'actitud i les actuacions de la
conselleria davant la sentència del TSJ respecte a l'ordre
d'Educació per a la Ciutadania, sol·licitada per la
diputada senyora Ángeles Gloria Marcos Martí, representant de
l'Agrupació de Diputats i Diputades No Adscrits, i pel diputat
senyor Adolf Sanmartín Besalduch, del GP Socialista, agrupada a la
sol·licitada, a petició pròpia, per la
secretària autonòmica d'Educació, senyora Concha
Gómez Ocaña; i compareixença del conseller
d'Educació per a informar sobre les mesures que
s'apliquen en l'assignatura Educació per a la Ciutadania
per al curs escolar 2008-2009, sol·licitada pel GP Socialista,
agrupada a la sol·licitada, a petició pròpia, per la
secretària autònòmica d'Educació

La senyora presidenta:

S'acumulen el punt número 3 i el
número 4 a sol·licitud de la diputada senyora Gloria Marcos,
i és: compareixença del conseller d'Educació per
a explicar quina serà l'actitud i les actuacions de la
conselleria davant de la sentència del TSJ respecte a l'ordre
d'Educació per a la Ciutadania, sol·licitada per la
diputada Gloria Marcos i Martí, representant de
l'Agrupació de Diputats i Diputades No Adscrits, i el diputat
Adolf Sanmartín Besalduch, del Grup Parlamentari Socialista,
agrupada amb la compareixença de la secretària
autonòmica d'Educació per explicar quina serà
l'actitud i les actuacions de la conselleria davant de la
sentència del Tribunal Superior de Justícia respecte a
l'orde sobre l'assignatura Educació per a la Ciutadania,
sol·licitada a petició pròpia.

Com he dit, s'acumula al punt número 4,
que és: compareixença del conseller d'Educació
per a informar sobre les mesures que s'apliquen en
l'assignatura Educació per a la Ciutadania per al curs
2008-2009, sol·licitada pel Grup Parlamentari Socialista, agrupada
amb la compareixença de la secretària autonòmica
d'Educació per a informar sobre les mesures que
s'apliquen en l'assignatura Educació per a la Ciutadania
per al curs escolar 2008-2009, sol·licitada a petició
pròpia.

Té la paraula la secretària
autonòmica, senyora Concha Gómez.

La senyora secretària autonòmica
d'Educació:

Gràcies, presidenta.

Com les seues senyories coneixen, amb data de
l'11 de febrer del 2009, el ple de la Sala Contenciosa Administrativa
del Tribunal Suprem ha dictat quatre sentències en recursos de
cassació, un interposat contra la sentència del Tribunal
Superior de Justícia d'Andalusia i tres recursos de
cassació restants contra les sentències del Tribunal Superior
de Justícia d'Astúries.

Les quatre sentències arriben a les mateixes
conclusions i la seua fonamentació jurídica es pot
sistematitzar de la manera següent.
L'activitat de l'estat
en matèria d'educació és obligada, i eixa
intervenció té com a fi no sols assegurar la
transmissió de coneixement de l'entramat institucional de
l'estat, sinó també oferir una instrucció o
formació sobre els valors necessaris per al bon funcionament del
sistema democràtic.

Així mateix, eixa comesa estatal, a causa de la
forta vinculació existent entre democràcia i educació,
està referida a qualsevol classe d'ensenyança, tant a
la pública com a la privada.
Així mateix, segons les
sentències del Tribunal Suprem, l'actuació de
l'estat en matèria educativa té com a límit la
proposició d'adoctrinament que pesa sobre ell i per la
neutralitat ideològica a què el sistema educatiu està
obligat.
Dit d'una altra manera, no podrà parlar-se
d'adoctrinament.
Que l'activitat educativa estigui referida als
eixos.
.
.
, valors morals (veus) subjacents en les normes jurídiques vinculades
representades principalment per les que reconeixen els drets fonamentals,
perquè respecte a ell serà constitucionalment lícita
la seua exposició en termes de promoure l'adhesió a
estos.
Al contrari, serà exigible una posició de neutralitat
per part del poder públic quan s'estiga davant dels valors
diferents als anteriors.
Estos altres valors hauran de ser exposats de
manera rigorosament objectiva.

En tercer lloc, el dret a la llibertat
ideològica i religiosa, proclamat en l'article 16.
1 de la
Constitució espanyola, no és necessàriament
incompatible amb una ensenyança del pluralisme que transmeta una
realitat social de l'existència de les concepcions diferents;
el dret dels pares a triar l'orientació moral i religiosa que
ha d'estar present en la formació dels seus fills, en
l'article 27.
3 de la Constitució, tampoc és
incompatible amb l'ensenyança del pluralisme que deriva de
l'article 27.
2 del text constitucional.

No obstant això, estos drets signifiquen un
límit a l'activitat educativa de l'estat.
En efecte,
l'estat, en l'àmbit corresponent als principis i a la
moral comuna subjacent en els drets fonamentals, té la potestat i el
deure d'impartir-los, i a fer, inclús, termes de la seua
promoció.
No obstant això, dins de l'espai del propi,
del que siguen els plantejaments ideològics, religiosos i morals
individuals, en què hi ha diferències i debats socials,
l'ensenyança (veus) s'ha de limitar a exposar-los i a informar sobre
ells, amb neutralitat, sense cap adoctrinament.
.
.
D'esta manera,
respectar l'espai de llibertat substancial i la convivència
constitucional.

Seguint amb la fonamentació de les
sentències del deure jurídic de cursar Educació per a
la Ciutadania, és un deure jurídic vàlid.
L'article 16 de la Constitució no permet afirmar un dret a
l'objecció de consciència d'abast general.
En la
concreta matèria educativa, els pares no tenen, en virtut de
l'article 27.
3 de la Constitució, un dret il·limitat a
oposar-se a la programació de l'ensenyança per
l'estat.
No obstant això, l'article 27.
3 permet demanar
que s'anul·len les normes reguladores d'una assignatura
obligatòria en tant que invadisquen el dret dels pares a decidir
l'ensenyança que han de rebre els seus fills en matèria
religiosa o moral.

Les sentències exigeixen el fet que la
matèria d'Educació per a la Ciutadania i els Drets
Humans sigui ajustada a dret, i que el deure jurídic de cursar-la
sigui vàlid, no autoritza l'administració educativa, ni
tampoc els centres docents, ni els concrets professors, a imposar o a
inculcar, ni tan sols de manera indirecta, punts de vista determinats sobre
les qüestions morals en la societat espanyola controvertides.
Quan les
normes reguladores dels continguts, en particular, quan els projectes de
textos i explicacions, incórreguen en propòsits desviats dels
fins de l'educació, eixe dret fonamental dels pares reconegut
en l'article 27.
3 de la Constitució espanyola, els fan
creditors de la tutela judicial efectiva que han de prestar-los els
tribunals en el contenciós administratiu, el qual haurà
d'utilitzar decididament, quan sigui procedent, les mesures cautelars
previstes en la llei de jurisdicció per assegurar que no perden la
seua finalitat legítima pels recursos que s'interposen.

A la vista d'esta sentència del Tribunal
Suprem, les actuacions de La Generalitat s'han de concretar de la
manera següent.
Respecte a l'article del Decret 112/2007, del 20
de juliol, del Consell, pel qual s'estableix el currículum
d'Educació Secundaria Obligatòria de la Comunitat
Valenciana, promulgat en desplegament del Reial decret 1.
631/2006, del 29
de desembre, s'establix les ensenyances mínimes corresponents
d'Educació Secundaria Obligatòria, i les
sentències analitzades no  (veus) contenen cap pronunciament que es referisca a la
regulació aprovada pel Consell sobre els continguts de
l'assignatura dels criteris i l'avaluació.
Per tal cosa,
en este aspecte, les conseqüències per a
l'administració autonòmica són nul·les.

En segon lloc, respecte a l'Orde del 10 de juny
del 2008, de la Conselleria d'Educació, per la qual
s'estableixen formes d'organització pedagògica
per a impartir la matèria d'Educació per a la
Ciutadania i els Drets Humans en Educació Secundària
Obligatòria, així com les instruccions per a la seua
impartició, resolució d'1 de setembre del 2008, el
director general d'Ordenació i els Centres Docents i el
director general de Personal.
.
.
, per la qual s'establixen
orientacions metodològiques, didàctiques i organitzatives per
a la impartició de la matèria Educació per a la
Ciutadania i el Drets Humans en Educació Secundària
Obligatòria en compliment de les resolucions del Tribunal Superior
de Justícia de la Comunitat Valenciana, la conclusió ha de
ser la mateixa que en el cas anterior, ja que les sentències no es
refereixen a l'organització de la impartició de la
matèria.

Respecte a la postura mantinguda per la Conselleria
d'Educació davant de l'objecció de
consciència a l'assignatura plantejada per l'important
nombre de pares d'alumnes, s'ha traduït en la
remissió d'una carta als objectors informant-los de
l'obligació de cursar Educació per a la Ciutadania (sorolls) d'acord amb
les normes en vigor i comunicar-los que, si persistien en la seua voluntat
de no assistir a les classes, els menors no quedarien desatesos en els
centres educatius.
Dirigir instruccions als centres docents en què
es comunicava que s'hauria de garantir la deguda atenció dels
alumnes, dels quals els pares hagueren optat per l'objecció de
consciència.

Per tant, les sentències del Tribunal Suprem
analitzades no es refereixen als alumnes de la Comunitat Valenciana.
Respecte a estos encara no hi ha cap pronunciament judicial que sigui ferm,
que entri al fons de l'assumpte.

No obstant això, amb data 12 de maig,
s'han notificat a la Conselleria d'Educació tres autos de la sala del
contenciós administratiu del Tribunal Superior de Justícia de
la Comunitat Valenciana, demanant dos procediments de protecció de
drets fonamentals.

Els recursos del contenciosos administratius es
dirigien per determinats pares contra el que van considerar la
desestimació que, per silenci administratiu de la seua respectiva
sol·licitud, els seus fills no cursaren la matèria
d'Educació per a la Ciutadania i els Drets Humans per raons de
consciència.

En estos tres autos, sense entrar en el fons de l'assumpte, la sala
inadmet els recursos per entendre que no hi ha un acte administratiu o
inactivitat de la Conselleria d'Educació.
En els fonaments
jurídics dels autos s'estableix que els escrits dirigits pels pares no se
sol·licita que se'ls reconega el dret de
l'objecció de consciència, sinó que comuniquen
la decisió que els seus respectius fills no cursen les mencionades
assignatures.

Per la qual cosa, la sala conclou que no hi ha
petició, sinó només comunicació d'una
decisió de silenci administratiu que no és estimatori ni
desestimatori, perquè no es pot desestimar tàcitament la
comunicació d'una decisió, amb la qual cosa la sala
acorda la inadmissió dels recursos per mitjà d'autos sense dictar
sentència respecte de la qüestió de
l'objecció de consciència, i reprenent
l'anàlisi de les sentències del Tribunal Suprem a
l'entendre que estes no afecten en absolut la forma de vehicular la
matèria en anglés que ha decidit la Comunitat Valenciana.

De manera que La Generalitat continuarà
aplicant la normativa vigent de l'ordre de 10 de juny de 2008, per la
qual s'estableix la forma d'organització
pedagògica per impartir la matèria d'Educació
per a la Ciutadania i els Drets Humans en Educació Secundària
Obligatòria, a excepció dels preceptes suspesos del Tribunal
Superior de la Comunitat Valenciana, com no podia ser d'una altra
manera, acatant amb rigor el seus autos de mesures cautelars, però estant pendent de les
sentències que en el seu moment recauran en els processos judicials
que estan resolent-se actualment en el Tribunal Superior de Justícia
de la Comunitat Valenciana.

De tot el que s'ha dit, cal ressaltar que les
sentències confirmen la proscripció d'adoctrinament de
l'estat en la seua actuació educativa i el seu deure de
neutralitat ideològica pel que fa a la formació moral de
l'alumnat, reconeixent als pares la possibilitat d'acudir als
tribunals a fi d'impugnar tant les normes reguladores dels continguts
com, en particular, els projectes i els textos que incórreguen en
propòsits desviats dels fins de l'educació.

No obstant això, continuen considerant
imprescindible que les administracions, tant l'estatal como les
autonòmiques, després d'arribar a un consens, duguen a
terme una revisió dels continguts dels reials decrets que regeixen
estes matèries i donen cabuda a acords de tots els agents que
participen en el sistema educatiu i als pares dels alumnes destinataris
últims de l'educació, però tot això a fi
d'adequar estos continguts als principis que inspiren les
sentències i evitant igualment les impugnacions judicials.
(Pausa)

La senyora presidenta:

Gracias.

Para fijar posición, tiene la palabra
doña Gloria Marcos.
(Veus) Adolf Sanmartín.
Venga, don Adolf
Sanmartín.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Tenim deu minuts, ¿no?

La senyora presidenta:

Me dice.
.
.
Perdón, perdón.
(Veus) Creía que
habíamos cambiado.
Sigue teniendo la palabra.

La senyora secretària autonòmica
d'Educació:

En primer lloc, voldria assenyalar que el govern
valencià en l'ordre de la Conselleria d'Educació
de 10 de juny, per la qual s'estableixen informes
d'organització pedagògica per a impartir la
matèria d'Educació per a la Ciutadania i els Drets
Humans en Educació Secundària Obligatòria, ha complit
amb responsabilitat la legislació vigent, en el cas del Reial decret
806/2006, de 30 de juny, aprovat pel govern de l'estat.

El mencionat reial decret va establir que l'any
2008-2009 es tenia de, en els cursos segon i quart d'Educació
Secundària Obligatòria, impartir Educació per a la
Ciutadania.
El Decret 112, ja m'he referit abans, com arreplega el
desplegament de l'assignatura.

Quant a la impartició de la matèria, i
crec que aquí està el punt que voldria explicar una vegada
més a les seues senyories, és la impartició de la
matèria per mitjà de dos formes diferents
d'organització: l'opcional, que consisteix en el
desenrotllament del currículum de la matèria del professor; i
l'opció B, que podria consistir en la realització de
treballs.
Ja dic que l'opció B ha estat suspesa cautelarment.
Estem a l'espera que la sala es pronuncie.

Quant a la moratòria temporal, referint-nos una
altra vegada a la Plataforma de Defensa per l'Ensenyament
Públic, ells demanaven la retirada de l'ordre.
I la
conselleria el que va oferir és que.
.
.
comprenia que podia haver
alguns casos que per mancança de competència amb llengua
anglesa dels professor que havien d'impartir Educació per la
Ciutadania, podríem fer una moratòria temporal;
moratòria temporal que s'ha portat a cap.

Quant a referir-nos a la presència
simultània de dos professors en la classe, és un model
-que vostés ara em diran que no-, però és
un model que s'ha fet servir moltes vegades i que el mateix ministeri
vol aplicar en alguns cicles formatius.
(Pausa)

El que jo no entenc és el rebuig d'aquest
model, quan a la Comunitat Valenciana, en diferents centres de la comunitat
educativa de la Comunitat Valenciana, amb matèries diferents,
s'ha fet servir els auxiliars de conversació per vehicular
diferents assignatures amb anglés, no tenint, evident,
l'auxiliar de conversa l'atribució de docència.
I, en canvi, s'ha fet, i no hi havia pel que es veu cap problema,
inclús amb assignatures com pot ser química, i dit pels
mateixos professors.
Fins al moment que esclata el problema el problema
d'Educació per la Ciutadania, no hi havia cap problema.

Bé.
Aquest any, per facilitar la tasca dels
professors que tenen atribuïda la docència, hem
sol·licitat 74 auxiliars de conversa per destinar-los als centres
educatius, més becaris llicenciats mitjançant una beca amb la
fundació Fulbright.

Per tant, la conselleria en cap moment ha tret
l'atribució docent als professors que la tenien reconeguda per
decret.
Però també he de dir que el ministeri té
 dues vares de mesurar, i no s'entén molt bé.
¿Per què?
Perquè l'escola pública ha
atribuït docència d'Educació per a la Ciutadania i
els Drets Humans als professors de filosofia i geografia i història
i, en canvi, per la concertada ha obert el ventall de tal manera que
gairebé els professors de totes les especialitats poden donar
Educació per a la Ciutadania.

He de dir que en aquesta reunió del ministeri
estava jo, i jo sempre vaig defendre que Educació per a la
Ciutadania l'han de donar professors -en aquest cas que
s'ha donat també de primària, mestres- que
sàpiguen ser bons ciutadans, perquè encara que
l'atribució de docència estigui donada als professors
de filosofia i geografia i història, com vostés saben, no es
tracta d'explicar filosofia, sinó que es tracta
d'explicar comportaments socials, organismes, el funcionament dels
organismes i aquest manera de comportar-se en una societat
democràtica.

Per tant, esperem per dir més coses sobre
què és el que farà la conselleria aquest anys.
Els puc
avançar que, primer, esperar el pronunciament de la sala i, com no
pot ser d'una altra manera, acatar-lo.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias.

Ahora sí, para fijar posición, por parte
del Grupo Socialista, tiene la palabra don Adolf Sanmartín.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Gràcies, presidenta.

Farà just tres anys fou aprovada la Llei
orgànica d'educació, la LOE, que és la que
establia, la que introduïa en el currículum educatiu una nova
matèria denominada Educació per a la Ciutadania.

L'objectiu d'aquesta assignatura, i fins
aquí coincidim amb vostés, és educar els nostres
alumnes en els valors constitucions, educar, practicar, per una
qüestió molt senzilla, ja que el contingut d'aquesta
assignatura estan arreplegats no solament en la Declaració universal
dels drets humans, sinó també en la nostra pròpia
Constitució.
Fins aquí estem d'acord.

Ara, les divergències comencen en el
següent: mentre que des de l'aprovació de la nostra
primera Constitució en l'any 1978, l'educació jo
diria que en valors constitucionals es va introduir -des de 1978,
¿eh?
- es va introduir de forma transversal, de forma
transversal en la LOGSE de l'any 1990, la LOCE de l'any 2002,
etcètera, ara s'ha intentant el que s'intentava, igual
que s'ha fet en la major parts dels països d'Europa,
 que és passar del currículum transversal al
currículum amb continguts propis, una assignatura monogràfica
i pròpia.
I això a vostés no els ha caigut bé,
per després el que aquí parlarem.

De fet, el que no puc entendre és la
resistència a tota una sèrie de continguts que, per exemple,
han estat aprovats a països com, per exemple, l'Itàlia de
Berlusconi, com una assignatura obligatòria i, evidentment, aquest
president si d'alguna cosa no el podem qualificar és
d'esquerra o de laïcista.

Feta aquesta introducció, primera
qüestió.
No és cert o penso que no podem compartir amb
vostés temes tan bàsics com els de les sentències.
Mire, en primer lloc, jo li he de recordar que es varen publicar fa uns
mesos ja les quatre sentències per part de la sala tercera del
contenciós administratiu del Tribunal Suprem.
Quatre
sentències que responien a la seua vegada a quatre recursos de
cassació derivats d'altres sentències de tribunal
superiors de justícia.

I el que no és admissible, el que no és
admissible, i vosté pense que ha de coincidir obligatòriament
aquí amb mi, és que aquestes sentències del Tribunal
Suprem diuen, com a mínim, dues coses, com a mínim.
En primer
lloc, que no cap l'objecció de consciència contra
Educació per la Ciutadania.
Acceptar l'objecció
significaria, diu el Tribunal Suprem, desvirtuar el deure, el deure de
l'estat de garantir una educació en el respecte als principis
democràtics.
Per tant, primera conclusió del Tribunal Suprem.

I segona conclusió del Tribunal Suprem
és que també diu que no suposa una intromissió en els
dret dels pares a educar els seus fills d'acord amb els seus
principis o conviccions morals i religioses.

Per tant, vostés, que pensaven en un principi
que la salvació els podria vindre -la salvació en el
sentit de no impartir aquesta assignatura en la nostra comunitat-,
els podria vindre del Tribunal Suprem, mi gozo
en un pozo, perquè això no ha
estat, no ha estat aixina.

Però si passem a la Comunitat Valenciana, al
País Valencià, a la nostra comunitat, el nyap ha sigut
descomunal, el nyap ha segut descomunal.
Jo recorde que primer
vostés ens varen dir, ja fa quasi dos anys, que en cas de
victòria del Partit Popular en les eleccions generals no
s'impartiria aquesta assignatura aquí a la Comunitat
Valenciana.

Bé, per tots és conegut el resultat de
les eleccions a nivell d'estat i, en conseqüència, la
conselleria, per primera vegada, va tindre de fer marxa enrere.
Els recorde
que després ens varen anunciar la famosa opció B, que
teòricament anava a permetre a tots aquells alumnes insubmisos i
objectors animats, animats per vostés a cursar l'assignatura
sense anar a classe i sense examinar-se, els famosos treballs trimestrals
que deien.

Va sortir, afortunadament, un acte judicial el passat
23 de juliol i va anul·lar, va anul·lar l'opció
B i de nou la conselleria, per segona vegada, marxa enrere.

Tercera.
Com a conseqüència, com a
conseqüència -ho ha dit vosté- de no haver
trobat suficients professors habilitats de ciències socials o
filosofia capacitats per a impartir aquesta assignatura en anglés
ens van sortir vostés en un dels despropòsits
pedagògics més descomunals del sistema educatiu en la
Comunitat Valenciana, allò de la famosa aula amb dos professors, el
de ciències socials o el de filosofia, que és el que
té l'atribució docent, i el d'anglés que
anava a verbalitzar amb aquesta llengua els coneiximents que li traslladava
el professor competent.

Afortunadament també, el gener, el gener
d'este any, (so per interferència
d'un mòbil) va ser el gener
d'ací, del 2009, va sortir un nou auto del Tribunal Superior de Justícia de la
Comunitat Valenciana on es feia desaparéixer aquesta
qüestió.
Prèviament, vosté me diu: «Home,
és que prèviament vàrem aplicar una
moratòria.
» Van aplicar una moratòria perquè
sabien vostés ja el pal que els anava a caure al respecte, en el
sentit que cada centre ho pogués impartir de la manera que
cregués oportú.

Jo, simplement, li demane que aquesta moratòria
no siga tan llarga com la de la catalogació de les places
lingüístiques en secundària, que ja portem, doncs.
.
.
des
de l'any 1996, 2006, 13 anys.
Li demane, per favor, que aquesta
moratòria no siga tan llarga com l'anterior.

En definitiva, en definitiva, per no seguir.
.
.
,
adone's vosté, adone's vosté que després
d'un nyap legislatiu, un altre; després d'una
improvisació, una altra, i no ho diu l'oposició, ho
diuen uns autos, o
bé del Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat
Valenciana o unes sentències del Tribunal Suprem.

El problema de fons, li dic sincerament, és que
l'objectiu que tenen vostés, jo estic convençut i
persuadit que no és que els nostres alumnes aprenguen en
anglés o aprenguen millor l'anglés.
Això
és fals.
El que vostés volen -i això és
el criticable tremendament- és utilitzar l'anglés
com a excusa, per a què?
, per a desvirtuar una assignatura
-sí, sí, és així- per a desvirtuar
una assignatura que surt d'una llei orgànica; si no, ja se
l'hagueren carregat.

Si realment vostés vullgueren potenciar
l'anglés hagueren utilitzat els mecanismes que al respecte
tenien, com, per exemple, no seria tan escandalós que en
l'Escola Oficial d'Idiomes de València, per posar un
exemple, perquè és representativa, el 80% d'alumnes no
han pogut matricular-se en anglés el.
.
.
(Veus) Sí, sí, sí, és aixina.

O escandalós resulta que per al segon cicle.
.
.
(veus) sí, per al segon
cicle d'infantil, l'assignatura d'anglés,
introduïda obligatòriament per la LOE, haja depés, de
què?
, de la voluntarietat dels centres, dels professors i de la
disponibilitat econòmica al respecte.
(So
per interferència d'un mòbil)

Per tant, per tant, este
afany de transmetre l'ensenyament de l'anglés simplement
és només de boca, el que vostés volen és
utilitzar l'anglés com a excusa.
És per això,
és per això que jo li demane des d'aquí, igual
que ho hem fet al plenari moltíssimes vegades, que per favor, que
abandonen, abandonen d'una vegada per totes aquesta senda del
disbarat i de la confrontació en el qual ens ha posat vosté,
el conseller i, sobretot, el president per permetre-ho.

Reconega aquí i avui en aquesta comissió
que s'han equivocat.
De fet, dels articulats.
.
.
, de les disposicions
queda molt poquet, la resta s'ho han endut tot els actes del Tribunal
Superior de Justícia.
Per tant, reconeguen que s'han equivocat
i que el que no pot fer és anar en contra de la major part de la
comunitat escolar.

I, sobretot, jo li demane, li demane que
anul·le, anul·le d'una vegada per totes les ordres,
instruccions i resolucions que s'han emés fins a la data.
I
que el més lògic de tot, d'acord amb el projecte
pedagògic de cada un dels centres, és que l'assignatura
s'impartisca, s'impartisca d'acord amb el projecte de
cada centre, que és el valencià o el castellà o els
que vullguen.
.
.
, creguen oportú en anglés.
Però, per
favor, no seguisquen utilitzant l'anglés com a excusa per a
desvirtuar una assignatura en la qual vostés tenen tota la llibertat
de no estar conformes, però recorde que deriva d'una llei
orgànica i, per tant, d'obligat compliment.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Tiene la palabra, la ilustrísima diputada
doña Glòria Marcos.

La senyora Marcos Martí:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

En el moment que es va conéixer la
incorporació de dos assignatures -una és
Educació per la Ciutadania i els Drets Humans i l'altra, les
Ciències de la Terra i de la Salut- la veritat és que
molta de la gent que està en l'entorn del Partit Popular varen
posar el crit en el cel, perquè segurament una part del
currículum d'estes dos assignatures no la compartien, quan
l'obligació, com diuen molt bé les tendències
del Tribunal Suprem, per banda de l'estat, ha de ser la neutralitat,
el respecte a la laïcitat i, sobretot, la pluralitat en el sentit de
donar totes les opcions i que després l'alumnat trie aquelles
opcions ideològiques i científiques que més els
agraden.

Varen començar, evidentment, per
Educació per a la Ciutadania i els Drets Humans, perquè era
la que tenia una aplicació més immediata, encara que
l'altra també parlaren que caldria impartir les dues noves que
no els agraden en anglés.

Com dia el senyor Sanmartín, era una manera de,
bé, intentar burlar allò que tenia de ser una assignatura de
contingut obligatori per a tots els alumnes del sistema escolar.
És
cert que vostés varen publicar el currículum de
l'Educació per a la Ciutadania i els Drets Humans sense que el
Ministeri d'Educació recorreguera el contingut.
I jo
això ho he denunciat en més d'una ocasió,
perquè crec que la ministra en aquell moment tindria d'haver
recorregut un currículum que, en molt casos, a més, portava
grans diferències, sobretot de concepció, al voltant de
determinades qüestions pel que fea al currículum que havia
eixit del Ministeri d'Educació.

Jo crec que va ser un greu error, perquè a
partir d'ahí vostés se creixeren i digueren.
.
.
, com
acabava jo l'última intervenció, apostant per la teoria
de la insubmissió, és a dir, en estos moments, doncs
ací al País Valencià farem una altra cosa.

I varen fer una de llestos, de dir: «Bé,
doncs anem a protegir la insubmissió d'una altra manera, com
que és evident que el Tribunal Suprem i el Tribunal Constitucional
no acceptaran en el transcurs dels diferents processos
l'objecció directa, doncs farem una objecció
-diguérem- indirecta.
» Que és el que es va
dir model B: els pares dels alumnes triaran, al voltant de què faran
tres temes, els xiquets i les xiquetes no aniran a classe i no se sap massa
bé qui qualificarà en funció de què,
perquè se pensava que en determinats moments seria, fins i tot, el
professor d'anglés, eixos treballs que no se valorarien pel
contingut.
.
.

I, per tant, jo no sé si vostés les
reunions de Madrid.
.
.
, pensava que la càrrega docent d'esta
assignatura la tenien de fer bons ciutadans o bones ciutadanes, la qual
cosa és, en fi, curiós, perquè les càrregues
docents sempre han d'anar en funció de l'especialitat
del professor o la professora que ha d'impartir la matèria i
no soles de percepcions que a vore qui jutja, no sé si tenen
vostés un capacímetre per a vore qui són bons o roïns ciutadans.
Però en fi, és evident que ahí el sentit comú
se va imposar, hi han uns professors que són els que han,
d'alguna manera, de donar l'assignatura i ací se varen
vostés inventar la figura del versador.

Perquè una cosa és que en algun centre
-i a mi me digueren quants- se puga fer la química en
anglés, segurament formarà part del projecte de centre,
però no és una imposició genèrica, i
vostés van fer una imposició genèrica, tenint en
compte que el professorat no estava preparat, ni el de filosofia ni el
d'anglés, posaren la figura del versador.

I sí que m'agradaria que després
m'explicara en concepte de què eixos becaris o eixos ajudants
de conversa, eixos setanta-dos que ha dit per a l'any que ve aniran
als centres, amb quina capacitat d'entrar en l'aula, per a fer
quines coses i emparats en quina doctrina o en quines instruccions de
l'administració.
Perquè com vosté
convindrà, si jo decidisc que jo done la meua classe en
valencià a partir del curs que ve, va a ser difícil, eh?
, que
ningú m'impose a mi un becari per a traduir les meues paraules
a una altra llengua que no siga la que jo desitge a l'hora de donar
la classe.

La veritat és que ara estan disposats a acatar
sentències, però en un primer moment quan algú els va
dir: «Açò és una bogeria», el que varen
fer va ser traure totes les canoneres, amenaçar el professorat amb
expedients disciplinaris automàtics el que es negara a donar
l'assignatura en anglés.
Què passà?
En la
pública va haver una certa reacció i vosté sap que
s'iniciaren expedients, mentres que la concertada, doncs como el que paga manda, no donaven
la classe en anglés, ¡no la donaven!
, però dien que
sí que ho feen.
I quan vullga això ho podem comprovar.

Però vosté va enviar la
inspecció, el senyor conseller i, a més, amb el suport del
president de La Generalitat, va enviar la inspecció als centres a
vore on estaven els remisos que no volien donar la classe en una llengua
que no coneixien.
Que la veritat és que com a ordre de ordeno y mando els deixa a
vostés en bon lloc.

I a partir d'ahí, efectivament, hi
hagueren sentències, sentències importants que han
anul·lat una part important de les instruccions de l'ordre i,
a més, després, de les instruccions que la desenvolupa.

Però és que vostés no volen
entendre-ho això.
Perquè en el moment que estem dient tots,
no sols la plataforma, nosaltres hem presentat alguna proposició no
de llei per a la retirada de l'ordre, perquè entenem que una
ordre que substancialment el que pretenia era una cosa i el Tribunal
Superior de Justícia del País Valencià els diu que
això no se pot fer, el que passa és que vostés el que
havien de fer era reaccionar enfront d'això i no fent una
moratòria, quina moratòria?
El que han fet ha segut deixar
d'enviar la inspecció on l'estaven enviant i que cada un
faça el que li done la gana.
Això no és una
moratòria, eh?
Això és reconéixer per la porta
falsa que no tenien raó, però no atrevir-se a
reconéixer-ho públicament, que és el que havien de
fer.

Per què la moratòria?
A mi no me consta
que en ningun centre ningú li haja dit: «Eh!
, que això
que estaves fent hi ha una moratòria.
» No, no.
El que han fet
ha sigut deixar d'amenaçar amb expedients i amb sancions
aquells que estaven fent el que era raonable, que era donar classe en la
llengua que està en el projecte educatiu, en la llengua que
està decidida pel seminari i en la llengua que coneixen.

Aleshores, jo sí que tinc molt
d'interés que vosté diga, no se quede en complir amb la
sentència, ahí hi ha una moratòria, perquè
l'any que ve, perquè l'any que ve això que ha dit
a mi em preocupa, estos becaris aniran a un claustre a fer què, en
quin horari, com.
Clar, és que vostés moltes vegades passen
de com funciona realment.
.
.
, com estan estructurats els centres i com
funcionen els centres.
I torne a dir amb quina autoritat per a entrar en
les classes, si els professors no ho desitgen i desitgen donar
l'assignatura en la seua llengua.

Mire vosté, a mi em preocupa considerablement
eixa teoria de la insubmissió.
Això, que no estan disposats a
fer més que allò que volen en cada moment i, sobretot, no
estan disposats a fer el que no volen, encara que siga una llei
orgànica.

I, en este sentit, jo crec que no estan respectant la
neutralitat ideològica, no estan respectant eixa aposta per la
laïcitat, que és el que diu la Constitució i, pel
contrari, estan utilitzant tota una sèrie de malifetes, com en este
cas Educació per a la Ciutadania.

Jo crec que l'única cosa raonable seria
retirar l'ordre, negociar amb els sindicats, amb els pares i les
mares una nova ordre i unes noves instruccions per a l'any que ve.
Vosté sap que abans que acabe este curs la sentència del
Tribunal Superior de Justícia del País Valencià
està al caure, o siga, que segurament estarà abans que acabe
el curs, i per tant, han de, vostés, tindre present per al curs que
ve el garantir que no es generaran més disfuncions des de La
Generalitat, no es generaran problemes al funcionament de les assignatures
ni dels cursos, i el que vosté ha de fer és garantir des
d'ara que en el moment que estiga la sentència, primer
retirarà l'ordre, però, en el moment que estiga la
sentència, negociaran eixes instruccions que puguen garantir, torne
a dir, independentment que després en els centres el pla de centre
demane tot el plurilingüisme necessari, però el que no faran
serà utilitzar l'anglés com a excusa per a boicotejar
l'aplicació d'una assignatura que, bé, estem en
Europa parlant dels drets de ciutadania, una assignatura que parla
precisament dels drets de ciutadania i dels drets humans, crec que en estos
moments, davant dels greus problemes que genera la societat globalitzada,
té més interés que mai per a la formació dels
nous ciutadans i ciutadanes del futur.
Per tant, jo crec que en estos
moments utilitzar, torne a dir, l'anglés per a boicotejar,
donar cobertura als qui han fet el boicot a l'assignatura, no
té ningun sentit.

Per cert, a mi m'agradaria que també ens
explicara quins mecanismes s'han posat en marxa per aquelles persones
que cursaven o que volien cursar una modalitat i que passaren uns mesos
sense donar classe, per a recuperar eixes classes d'eixa assignatura.
I sobretot, respecte als objectors, que quede ben clar que qualsevol que
objecte esta assignatura no podrà tindre la titulació que
hauria de tindre si cursara totes les assignatures del sistema.
Què
està fent la conselleria per a sensibilitzar els possibles
objectors/objectores d'aquesta qüestió?

I, en definitiva, senyora secretària
autonòmica, jo crec que l'única possibilitat és
que per al curs que ve quede clar que aquesta assignatura sols
s'impartirà en valencià o en castellà, segons
diga en estos moments el seminari, el professor i el pla del centre.

Gràcies, senyora presidenta.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Para fijar posición por parte del Grupo
Compromís, tiene la palabra el señor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyora presidenta.

Bé, senyora Gómez, senyora
secretària autonòmica, me fa l'efecte que este tema
l'incomoda.
I me fa l'efecte per apreciacions simplement i
observacions, que si vosté poguera en este moment esborrar tot
això que ha passat ací, indubtablement ho faria, ho faria,
perquè açò ens porta de barbaritat en barbaritat.

Perquè ara mateixa avui ens assabentem
ací, i jo m'acabe d'assabentar ací, en el tema
dels becaris.
Mire, ja s'ha parlat, però jo voldria que
això ens ho explicara.
Quina funció?
En base a què?
Becaris?
Estem parlant que van a estar en un centre públic amb els
funcionaris persones que no tenen ni tan sols un contracte laboral.
Això s'ha d'explicar un poquet, un poquet com
serà.
I bé, si per part dels professionals hi haurà
alguna cosa a dir també al respecte.
Perquè és un pas
més en allò de no voler reconéixer que, bé, que
açò ha sigut un error.
Bé, ha sigut un error, doncs
deixe-m'ho estar, perquè les justificacions que se donen no hi
ha cap que puga convéncer-me, ni a nosaltres, ni als pares ni a
ningú.

De fet, vosté mateixa ha dit una frase que no
és que siga incorrecta, però vosté ha dit que
l'haurien de donar professors que sàpiguen ser bons ciutadans.
Perdone, per definició els professors que estan ja nomenats,
nomenats, tots són bons ciutadans, perquè hi ha condicions
per a ingressar en el funcionariat públic.
Per tant, tots complim
allò de ser bons ciutadans.
Eixa frase, que dita aixina em pareix
molt bé, però en el fons.
.
.
, ¿és que hi ha bons
i mals ciutadans entre els professors?
Doncs aleshores simplement
l'hauran de donar professors si ja se suposa que el cent per cent
tenen eixa condició.

Per tant, i si no és aixina, li agrairia que
definira el seu concepte de bon ciutadà, que a la millor resulta que
no coincidim en això, com no coincidim en tantes coses.

Per tant.
.
.
I ho dic perquè.
.
.
, perquè,
anem a vore, s'ha dit, però és que la situació a
mi em pareix enormement greu.
Me pareix enormement greu perquè,
clar, quan parlem de llibertats i tal, la llibertat -i enllace en el
punt anterior-, no entenen que la llibertat siga que cadascú
faça el que li done la gana, perquè tots tenim socialment
unes limitacions.
I la primera limitació, com he dit abans,
són les lleis.

Mire, tenen la llei orgànica que estableix
l'assignatura, crea l'assignatura, estableix els continguts.
Eixa llei orgànica té un procés en el qual,
lògicament, en el parlament que correspon, i en este cas era les
Corts Generals, tant el Congrés de Diputats com en el Senat,
s'ha fet la discussió.
Se presentaren les esmenes.
Se va fer
tot i al final va fer una aprovació.
A eixa aprovació han
hagut els recursos.
I el Tribunal Suprem ha donat la sentència.

Per tant, el que estan vostés fent, que des del
primer dia definisc jo, i no únicament jo, com un boicot a
l'aplicació de l'assignatura, buscant subterfugis
perquè no es puga donar, és allò que, enllaçant
amb el que he dit abans, me pareix una barbaritat i dic: ací fa
falta el debat obert, encara que corresponga a allà.
Escolte!
Jo
estic disposat a debatre ací, que és on ho puc debatre, jo no
puc debatre en el Congrés dels Diputats, jo puc debatre ací,
i crec que ningú defugiria el debat real sobre els continguts,
encara que nosaltres no tenim les competències, però definim
quin és el problema a vore si sabem arribar a les solucions.

Seguint amb subterfugis no anem a arribar a cap
solució.
Anem a seguir en la línia de les barbaritats
pedagògiques.
La primera: anem a donar-los anglés i, si no
estem d'acord, resulta que som enemics de l'anglés.
Doncs no, mire, no som enemics de l'anglés, perquè ens
agradaria que el que és la promoció de la tercera llengua, de
l'anglés, se fera bé.
I això no és,
això no és fer-ho bé.
Per què?
Perquè
posar alumnes sense mirar prèviament si tenen la capacitat en una
assignatura en què el més important és el raonament i
l'assoliment de conceptes o la utilització de conceptes,
moltes vegades conceptes abstractes, no és la fórmula millor
per a començar a parlar en una llengua que no se domina.
Per tant,
no és la millor assignatura.

La posició del traductor ja va ser
reconéixer en certa manera que no s'havien fet les coses
bé.
Eixa idea genial que va tindre algú, que jo crec que
s'hauria de passar-li factura ja per eixes genialitats, eh!
Doncs ja
ve el traductor.

Ara ens ve el becari.
Mire, jo.
.
.

La senyora presidenta:

Señoría, vaya finalizando, por favor.

El senyor Pañella Alcàcer:

(Inoïble) .
.
.
esta lluita submergida contra assignatura jo la
qualifique totalment d'immoral en este moment, d'immoral
perquè implica la no acceptació d'una llei aprovada
democràticament.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias.

Por parte del Grupo Parlamentario Popular, tiene la
palabra el ilustre diputado don Salvador Cortes.

El senyor Cortes Llopis:

Gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Señora secretaria autonómica de
Educación, antes que nada quiero agradecerle su comparencia en esta
comisión para informar sobre las medidas que se vienen aplicando en
la asignatura de Educación para la Ciudadanía en el curso
2008-2009, y también sobre la actitud de las actuaciones ante la
sentencia del Tribunal Superior de Justicia respecto a la orden de
Educación para la Ciudadanía.

Me permito, y para empezar manifiesto que este tema ha
sido casi monográfico a lo largo del curso y que realmente, a punto
de concluir, y por tanto ha habido muchos debates, tanto en el pleno como
en la comisión, y hemos tenido ocasión de debatir
abiertamente, y ha habido verdaderamente una confrontación que yo
llamaría enriquecedora.

Tengo el pleno convencimiento de la necesidad de
impartir esta asignatura.
Pero debo recordar, como en una ocasión lo
hice en esta comisión, que el gobierno central en su momento se
negó a pactar, y que en el último momento se rompió el
pacto.
Y es una asignatura que tendría que haber venido con consenso
porque la sociedad nuestra es muy plural, y no es como uno quiere, sino que
es muy diferenciada en muchos aspectos.

Por otra parte, como ha expuesto ampliamente la
secretaria autonómica a lo largo de la comparecencia, es
verdaderamente.
.
.
Antes que todo hay una referencia legal, y el
gobierno valenciano, a quien los ciudadanos le han confiado, después
de las últimas elecciones autonómicas, de forma mayoritaria,
la gobernabilidad de la comunidad, ha actuado en todo momento dentro de la
legalidad.
Por eso la Orden de la Conselleria de Educación, del 10
de junio, por la que se establecen formas de organización
pedagógica para impartir la asignatura de Educación para la
Ciudadanía y los derechos humanos.

En Educación Secundaria cumple la
legislación vigente con el Decreto 806/2006, de 30 de junio, que fue
aprobado por el gobierno central y que establece el calendario por el que
se aplica la nueva ordenación del sistema educativo que está
establecido por la LOE.
Y, por tanto, la Conselleria de Educación ha
desarrollado todas las previsiones normativas contenidas en ese Decreto
112/2007, de 20 de julio, del Consell, por el que se establece el
currículo de Educación Secundaria Obligatoria.

Yo tengo que indicar también, porque el
tiempo.
.
.
, ya tengo la mitad del tiempo, lo que han comentado ustedes
sobre la sentencia de los tribunales.

Miren, en democracia hay un sistema, y lo que voy a
decir creo que es muy serio, que es un sistema judicial, que a unos nos
gusta y a otros no nos gusta.
Por eso, como nos falta hábito
democrático, nosotros de antemano, permanentemente, cuando no nos
gusta estamos presionando para que los jueces tengan que determinar lo que
nos gusta.
Y esto, desde los tribunales más inferiores hasta el
Tribunal Supremo.

El Tribunal Supremo en esa sentencia dice algo que
ustedes no se han dado cuenta y que yo creo que es el quid, que resalta que
debe confirmar la proscripción del adoctrinamiento del estado en su
actuación educativa.
Es muy difícil que un estado sea neutral
en la educación y, por tanto, según la ideología que
plantee, tiene una forma.
Y, por tanto, las leyes educativas en algunos
países se pactan, pero en otros países jamás se pactan
porque quieren llevar a este adoctrinamiento.
Y, por tanto, el Tribunal
Supremo indica que el estado debe tener una neutralidad ideológica
en lo que se refiere a la formación moral del alumnado.
Palabra
también un poco difícil en estos tiempos que corremos.
Y, por
tanto, reconociendo los padres la posibilidad de ir a los tribunales al
objeto de impugnar, tanto las normas reguladoras de los contenidos como, en
particular, los proyectos que incurran en propósitos desviados de
los fines de educación.

Por esto, los argumentos de la sentencia del Tribunal
Supremo apoyan la actitud del Consell y de Educación de encontrar un
consenso respecto a los contenidos de la asignatura ante la nula
disposición a un diálogo real por parte del ministerio.

No obstante, es imprescindible que las
administraciones, tanto la estatal como la autonómica, tras alcanzar
un consenso, lleven a cabo una revisión de los contenidos reales de
los decretos que rigen esta materia.

Yo quisiera -para terminar-, ilustres
diputados que me escuchan en esta comisión, que hay cosas muy
importantes que hay que afrontar en el tema educativo.
No estamos en los
mejores momentos, ni mucho menos.
Y, por tanto, yo quisiera, y estoy
convencido que, en este momento apasionante en que vivimos, el reto de la
educación es una tarea donde toda la sociedad está implicada,
y la ganaremos entre todos, entre todos.
Y que la tendremos que ganar
muchas veces con el consenso, pero que tampoco deben olvidar sus
señorías que el partido que gana unas elecciones y que tiene
un programa electoral ha de aplicarlo a todos los niveles.
Por tanto, los
ciudadanos, elección tras elección, aunque les pese
muchísimo pasan muchos años que ya no tocan poder, los
reeligen de forma mayoritaria, y esto ustedes, en muchas ocasiones no lo
pueden soportar.

Otros, sin embargo, presos de sus contradicciones y
fracasos electorales, no les queda más remedio que esperar,
elección tras elección, a ver si llegan a combatir el
desaliento y el cansancio.
.
.

La senyora presidenta:

Señoría, vaya finalizando.

El senyor Cortes Llopis:

.
.
.
del que son presas.

Por tanto, yo les digo que es un tema
importantísimo, donde todos hemos de aportar lo mejor.

Por eso, ilustres diputados, un poco de paciencia, que
mientras esté el gobierno del Partido Popular, que parece que
será por un tiempo aún mayor, nosotros.
.
.

La senyora presidenta:

Finalice.

El senyor Cortes Llopis:

.
.
.
iremos trabajando en el tema de
educación.

Nada más y muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gracias, señor Cortés.

Para dar respuesta, tiene la palabra doña
Concha Gómez.

La senyora secretària autonòmica
d'Educació:

Muchas gracias,
señor diputado.

A ver, senyor Pañella, que crec que ha sigut
vosté el que m'ha dit «vosté se sent
incòmoda».
Jo no em sento incòmoda de venir a debatre,
a mi m'encanta venir a debatre amb vostés i debatré
sempre.

Sap el que em fa sentir incòmoda?
La
desqualificació per la desqualificació.
Perquè
vostés seran uns bons professionals, però jo intento fer la
meua tasca el millor que sé i puc i durant molts anys.
Llavors,
doncs això sí que et fa sentir còmoda.

Vegem, jo començaré per explicar,
perquè vostés quan parlen del Partit Popular a mi em
dóna la sensació que jo no estic en el Partit Popular,
perquè jo aquest discurs que vostés fan és que jo no
el sento mai.
I el que sí que sento és una preocupació
amb el que ha passat amb aquesta assignatura o amb aquests coneixements.

Vegem, la LOE diu que s'han d'ensenyar els
valors constitucionals.
Fins aquí ningú pot dit el contrari,
i els drets humans i.
.
.
Bé, totes aquestes coses que (ininte­l·ligible) .
.
.
El Partit Popular, des d'un primer moment, va defendre, com ha dit el
diputat Sanmartín, que es fes d'una manera transversal, donat
que hi havia assignatures, com és l'ètica, que molts
d'aquests coneixements ja s'estaven donant.
El Govern
d'Espanya va decidir que fos una assignatura.
Nosaltres no hi tenim
res a dir, perquè tenen la competència de legislar.

Ara bé, podent acceptar que sigui una
assignatura, ¿costava tant que veient que almenys el 50% de la
societat no estava d'acord amb els continguts, ens assentéssim
a pactar-los?
Miri, jo, si agafo el meu cotxe i vaig per un carrer i veig
que la meitat dels cotxes vénen en contra, no penso que m'he
equivocat jo, penso que hi ha molta gent que està anant en el sentit
que li indica el carrer.

Per tant, jo crec que per a parlar
d'educació i per a arribar a pactes, el primer que fa falta
és una gran dosi d'humilitat.
I aquesta humilitat la tenim
d'aportar a aquesta comissió.
Tantes vegades com els senyors
diputats ho demanin aquesta secretària autonòmica, si
així ho vol la mesa, compareixerà, perquè entenc que
val la pena que parlem d'aquests temes que són tan importants.

Miri, jo.
.
.
, senyor Sanmartín, compari
vosté el sistema educatiu italià amb l'espanyol.
Per
raons familiars i d'haver viscut uns anys a Itàlia, no
me'l compari, perquè no té res a veure.
Ni que estigui
el senyor Berlusconi ni que estigui el senyor Prodi, tenen un altra
concepte de l'educació.

I quant a la sentència del suprem, miri,
nosaltres, llegir i escriure sabem, i sabem, sabíem des del
principi, sabíem que l'objecció en
l'Educació per a la Ciutadania no cabia.
I nosaltres sempre
els ho havíem dit a tots els pares, i jo li tinc de dir que jo rebo
els pares minoritaris d'una banda i de l'altra, els de la
plataforma i els que no estan a la plataforma, i a mi em dóna la
impressió que vostés només escolten els que estan a la
plataforma, amb la qual cosa, hi ha un percentatge de gent que no els
arriba la seva preocupació.

Bé, doncs, quan un és representant a les
Corts Valencianes de la ciutadania, jo penso que tindria d'escoltar
una miqueta a tothom.
Miri, hi ha pares, als quals jo he escoltat, que
estan perfectament d'acord amb la ingerència de l'estat
en l'educació dels seus fills.
.
.
Doncs, val, estupend,
fantàstic, això és un model.
Però hi ha un
altre percentatge molt important de pares que no estan d'acord amb la
ingerència de l'estat en l'educació dels seus
fills.
I aquí tenim un gravíssim problema, que és de
concepte, i és la lliçó 1 de pedagogia general, o
filosofia de l'educació, com es deia abans: «Agencias
educativas.
¿Quién es agencia educativa?
Es la familia y es
el sistema educativo.
» Bé, doncs, uns pensen que la
família té una funció i el sistema educatiu ne
té una altra, i altres pensen de diferent manera.
Respecte per a uns
i respecte per als altres.

Miri, la sentència és una
sentència, la del suprem, molt rica.
Cal llegir-se-la tota, els vots
particulars també.
I quan se fan discursos, no deixar-se una part de
la sentència i explicar la sentència que ens interessa
explicar.
Per tant, la sentència diu claríssimament que
l'adoctrinament no estarà permés en qualsevol cas.

I jo ara no em posaré aquí a dir algunes
coses que estan passant en l'Educació per a la Ciutadania i no
en l'Educació per a la Ciutadania, perquè abans la
senyora Barrieras ha llegit una carta sobre la vaga de l'altre dia.
Si ens posem a analitzar el que és adoctrinament, doncs, home, una
carta incitant els alumnes que no vagin a escola, perquè cal fer una
vaga i perquè totes aquestes coses, home, doncs, caldria fer un
estudi semiòtic dels llenguatges, i veuria vosté com
sí que estem parlant, moltes vegades, d'adoctrinament.

I, miri, l'opció B.
L'opció
B vostès l'han criticada moltíssim, i a mi em sembla
bé, perquè vostès, com que estan d'acord amb
l'Educació per a la Ciutadania i no han parlat amb aquesta
part dels ciutadans que no estan d'acord amb l'Educació
per a la Ciutadania i els Drets Humans, doncs, no saben per què es
va fer.
Jo, aquí, en aquesta comissió, ho he explicat jo crec
que una vegada, i el conseller Font de Mora jo crec que ho ha explicat
moltes vegades.

Miri, nosaltres, l'opció B, vam voler
solucionar una postura dels pares que no estan d'acord amb
l'Educació per a la Ciutadania precisament perquè
aquests xiquets cursessin Educació per a la Ciutadania.
¿Que,
després, el jutge ha dit que cal suspendre-ho cautelarment?
: suspesa
cautelarment, nosaltres no tenim res a dir.
Però li asseguro que no
tenia cap intenció que els xiquets no donessin Educació per a
la Ciutadania.
Molt al contrari.

¿Sap el que jo no vull?
És que, dintre
d'uns anys, el meu conseller tingui el problema que hi hagi algun
xiquet que no tingui el graduat en secundària.
Per això vam
buscar una solució alternativa.
Però el jutge, o la sala, ha
dit que no.
No tenim res més a parlar.

I, després, quant al model pedagògic de
dos cursos en una aula, a mi m'estranya que vostès diguin que
és un despropòsit pedagògic, primer, perquè
s'ha fet moltes vegades, i vosté, que m'ha fet abans
menció al sistema educatiu italià, vosté sabrà
que en els liceos hi
ha seccions espanyoles on s'ensenya geografia i història i
llengua i literatura, i hi ha els professors espanyols que.
.
.
el que
té la docència és l'italià i el professor
espanyol el que fa és compartir la docència i, mire per on,
els xiquets surten no solament perfectament bilingües, sinó amb
una acreditació tant per a la maturità sinó també per a fer
l'ingrés a les universitats espanyoles.
Amb la qual cosa,
vostés hi estaran d'acord, no hi estaran d'acord,
però, bé, un desgavell.
.
.
Jo, les desqualificacions me les
penso dues vegades.

I quan vosté diu, «és que, clar,
vostés no s'han ni llegit la LOE, perquè diuen que els
xiquets de quatre i cinc anys tenen de donar anglés».
.
.
Dic,
vostè no se l'ha llegida bé.
Dic: la LOE diu que
s'introduirà a l'anglés als cinc anys.
La
Comunitat Valenciana vol introduir-lo als quatre i cinc anys.
Per tant,
volem anar més enllà del que diu la LOE.

La senyora Marcos m'ha dit la càrrega
docent.
.
.
Sí, senyora Marcos, ja ho sabem que totes les plantilles
tenen de tindre una càrrega docent.
Vostè m'ha
preguntat si teníem un capacitòmetre per a saber qui està capacitat i qui no.
Miri,
jo em penso que, per definició, tots els mestres i els professors de
secundària estan capacitats per a donar Educació per a la
Ciutadania, perquè, si no, jo, els meus fills, no els hagués
portat mai a escola.

I, bé, segurament, la ministra Cabrera tenia el
capacitòmetre,
perquè va fer dues normes diferents, una per a la pública i
una altra per a la privada concertada.
I resulta que el capacitòmetre per a la
concertada mesura d'una manera i per a la pública, d'una
altra.
Per tant, doncs, bé, la ministra jo em penso que es va
adequar al que tenia de fer en aquell moment.

I vostè m'ha preguntat, bé,
¿que pensen fer amb els auxiliars?
Doncs, miri, el que hem fet fins
ara, (remors) exactament
el que hem fet fins ara: els centres que vulguin tenir auxiliars o que
vulguin tenir becaris llicenciats, doncs, tindran aquest recolzament, que
la conselleria ho ha fet fa anys, ha començat aquest any amb la
Fullbright i continuarà fent-ho, senyora Marcos, perquè
és una manera de tenir un recolzament didàctic de gent que no
només ha après l'anglés, sinó que
té com a llengua mare aquesta llengua, que és el que ens fa
molta falta.

Per tant, jo em penso que el que cal acceptar
és.
.
.
¿Que sabem que hi ha centres que no ho voldran?
Doncs,
allà ells.
Ja vorem també un dia si els pares, també,
tots, ¿eh?
, no el 50% ni el 30%, tots els pares, estan d'acord
que hi hagi centres que aquests recursos no els vulguin.

Després, ¿vostè em parla de
professors expedientats per Educació per a la Ciutadania?
Senyora
Marcos, sóc la secretària autonòmica.
.
.
(Veus) No, no, no.
.
.
(Veus) No.
Bé, jo el que fa
un inspector o una inspectora en un centre, no ho sé.
Miri, la
inspecció depén de mi.
Llegeixin vostés el decret de
la inspecció i diuen que sóc la no sé què, de
la qual depén la inspecció.
.
.
És que sembla que diu
l'autoritat màxima o alguna cosa aixina.
¿Val?
(Remors)

Jo als inspectors els vaig dir que anessin als centres
a preguntar sense pressionar -sense pressionar-, a preguntar.
.
.
(remors)
-¡home, qui pregunta no ofèn, senyor
Sanmartín!
-, quins eren els professors que en els departaments
de geografia i història i de filosofia tenien competència en
anglés i volien donar l'educació en anglés, i
vam tenir tan poc èxit (sorolls) que en anglés en vam trobar onze, fixi's
vostè si.
.
.
(Veus) Ja.
.
.
, bé, doncs, la pressió devia ser tremenda,
perquè, clar, si només en trobem onze, el que tenim és
poca gràcia, però, pressió, pressió, no en vam
fer.
(Remors)

Deixant això, no hi ha cap expedient ni es va
amenaçar ningú.
Miri, jo em penso que en el no voler o no
poder donar Educació per a la Ciutadania en anglés,
deuríem de fer, almenys, tres grups o tres categories.
Els
professors (veus)
que, per ideologia o perquè.
.
.
, doncs, mire, «no vull donar-ho
en anglés», no tenen cap obligació i diu «no ho
vull donar en anglés».
.
.
I no passa res, no se'ls hi pot
obligar.
Segona categoria, els que tenen competències en
anglés, les poden acreditar i volien o poden donar-ho.
Bé,
doncs, el que vulgui, que ho fagi.
I, després, els que, bien que mal, ho han fet.

Jo tinc dades que vostés no tenen i que un dia
els puc donar una sorpresa.
(Veus) Per tant, jo crec que el que els falta és
moltíssima informació, senyors diputats.

¿Seria raonable negociar un reial decret?
Miri,
és que jo, de veritat, els ho dic de veritat, si jo fos el ministre
i el senyor Zapatero em deixés.
.
.
-perquè, clar,
això, es tenen de donar les dues circumstàncies-, els
asseguro que em posaria a negociar el decret d'Educació per a
la Ciutadania.
Perquè quan vostés diuen que es dóna a
tota Europa, ¡clar!
, es va firmar un acord, el va firmar el senyor
Aznar, per tant, a nosaltres.
.
.
, doncs, jo no reconec el Partit Popular que
vostés descriuen, nosaltres ho vam firmar.

Però, mirin, (veus) igual que sempre vostés fan que parlen
d'un.
.
.
Jo, de veritat, no crec que vostés desconeguin les
coses, perquè els tinc bastant més estima de.
.
.
, però
sí que és veritat que expliquen una part de la
història.
Vostès saben que en Europa, que s'està
donant Educació per a la Ciutadania, en uns llocs
s'està donant amb una metodologia transversal i en uns altres
s'està donant com a assignatura.
De totes maneres, el que
sí és veritat com a categoria general, és que a cap
lloc els continguts s'assemblen als que volem donar nosaltres.

I, miri, quan jo penso que són bons ciutadans,
ja els ho he dit abans, jo estic convençuda que tots els mestres i
els professors de secundària són bons ciutadans, i estic
convençuda que si en l'anglés, se'ls hi
hagués donat anglés i no només gramàtica
anglesa, recolzada amb el valencià o el castellà, com ho
demostren les programacions, els xiquets haguessin tingut un altre
coneixement, i els mateixos professors d'anglés no dirien.
.
.
,
perquè això jo ho he llegit als diaris, ¿eh?
, i em
vaig quedar molt preocupada, que els xiquets de l'ESO només
saben el to be, el to go i el (ininte­l·ligible) .
.
.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias.

Turno de réplica, señora Adolf
Sanmartín.

El senyor Sanmartín Besalduch:

És que no he entés això
últim que ha dit.

La senyora secretària autonòmica
d'Educació:

No, he dit que els professors.
.
.

El senyor Sanmartín Besalduch:

«Solo saben.
.
.
»

La senyora secretària autonòmica
d'Educació:

.
.
.
diuen, diuen ells, que els xiquets, després
de 703 hores d'anglés, el que no ha tingut cap programa
enriquit ni res, només saben el to have, el to be i el to go.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Ah.

La senyora secretària autonòmica
d'Educació:

Per tant, és preocupant que només se
sàpiguen els verbs auxiliars.
(Pausa)

La senyora presidenta:

Té la paraula, senyor Sanmartín.
Ara li
donaré el minut.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Sí, sí.
Bé, cinc aspectes,
senyora secretària autonòmica, que ha esmentat vosté
aquí.

Primer ha parlat dels continguts.
Bé, a vore,
que ja ho havíem introduït aquí, però que els pot
introduir.
I jo li recorde que el ministeri introduïx els continguts
en el seus reials decrets, va ser l'any 2006.
Un any després
la Generalitat valenciana, a través de decret, ja no és reial
decret, introduïx els continguts de l'assignatura.
Mire,
escolte, faça una lectura comparada dels reials decrets del
ministeri amb els decrets de la conselleria i vostés queden
tremendament delatats, queden tremendament delatats en el sentit que
respecten el mínim possible el que són els continguts del
ministeri, en aspectes que són -i per ahí ho tenia
apuntat- essencials; per exemple, quina casualitat, perquè es
perd qualsevol referència a uns continguts que per a mi són
bàsics, com el cas dels efectes i les emocions en les relacions
interpersonals.
Tan inconfessables són per a vostés aquestes
emocions que no ho posen com a contingut.
El paper de
l'administració en la garantia dels serveis públics.
O,
del bloc II, el respecte a la tolerància, la solidaritat i la
justícia social al respecte, que desapareixen en els (inintel·ligible) .
.
.
Per tant, no parle dels continguts, perquè si alguna cosa no va fer
el ministeri per a evitar, per a evitar mals majors, va ser recórrer
aquestos continguts, però sí les seues ordres.

Segon, les sentències.
Ha parlat vosté
dels vots particulars en les sentències.
.
.
, en la sentència
del Suprem.
Evidentment que hi han hagut vots particulars, però
malgrat tot, malgrat tot, si deixa clar alguna cosa la sentència o
les quatre sentències de la sala tercera del Suprem, és que
no cap l'objecció de consciència i, segon, que no
suposa una intromissió en el drets dels pares a educar els seus
fills d'acord amb les seues pròpies creences.

I encara dic més.
Si vostés hagueren
tingut el més mínim dubte que els continguts pogueren
vulnerar el dret que té qualsevol pare espanyol a educar
d'acord amb les seues creences els seus fills, no ho hagueren
recorregut al Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat
Valenciana, que no ho van fer, sinó al Suprem, sinó al
Constitucional o sinó al Tribunal dels Drets Humans
d'Estrasburg.
I no ho han fet perquè vostés sabien que
significa aquesta assignatura cap intromissió en el dret dels pares
a educar els seus fills d'acord amb els seus principis o conviccions
morals o religioses.

És cert que aquesta sentència del
Suprem, que diu -que jo no l'he llegida sencera-,
sí que diu que si els pares perceben un ensenyament
tendenciós ho han de denunciar primer a l'administració
i, si aquesta ho rebutja, als tribunals.
Faltaria més!
Home!
Faltaria més que no ho digués.
Clar que ho diu això!
I
tant!
I tant!
Jo estic conforme i totalment d'acord que ho diga, jo
ho faria.

Tercera qüestió, l'opció B.
Perdone, perdone, l'opció B vostés la van fer per
allò que la van fer, evidentment que no ho dirà aquí.
Vostés van fer l'opció B per a fomentar la
insubmissió de determinats alumnes.
Si vosté no creu que
és insubmissió dir-li, «et farem una legislació
exprocés per a què?
Perquè sense assistir a classe i a
través d'uns simples treballs trimestrals superen
l'assignatura».
Si això no és fomentar
l'objecció i la insubmissió?

El problema és que vostés són uns
irresponsables, perquè ara tenen una gran quantitat de gent que no
podrà accedir al títol de Graduat de Secundària
perquè no cursarà aquesta assignatura.
Clar!
Tant que
sí!
El mal és que vostés els van dir: tranquils que
aprovarem una normativa que diga això, però que no comptaven
vostés que el Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat
Valenciana s'ho carregués.

Respecte als qualificatius que ha utilitzat de
desgavell, a mi me pareixen insuficients.
És a dir, que he estat
tremendament respectuós.
És a dir, a vosté no li
pareix un autèntic desgavell el desconcert legislatiu i normatiu que
vostés han introduït a partir de normatives que posteriorment
se les han carregat els tribunals superiors de justícia.
Si
això no li pareix desgavell, jo pense que el qualificatiu que he
utilitzat és el mínim que puc utilitzar!

El continu canvi d'instruccions és el
reconeixement explícit que vostés ho han fet molt malament,
molt malament.
Contínuament això ha originat, bé, un
desconcert en la comunitat escolar tremenda.
Li recorde: l'Ordre de
10 de juny ja va ser rebutjada, ja li he dit abans, per la pròpia
suspensió cautelar del Tribunal Superior de Justícia.
Però és que posteriorment vosté fa unes instruccions,
a més signades per vosté, com a secretària
autonòmica, si mal no recorde el 30 de juliol, eh, unes
instruccions, però que no se publiquen mai al diari oficial,
però sí que ho envien als centres.
I els centres portaven un batiburrillo al cap tremend.
Però encara més, el 15 de setembre es publica una
resolució al DOCV consistent en un retoc de les anteriors,
però que, atenció!
, per cert, seguien vulnerant l'auto de suspensió
cautelar en el tema del doble professor -sí, sí-
i en el tema de l'avaluació en anglés.

I, doncs bé, el més esperpèntic
de tot, com encara no estava prou clar tot, en els embolics que hi havia en
juliol i tal, vosté fa unes instruccions complementàries o
aclaridores.
Done's compte, vosté mateixa ha hagut de fer unes
instruccions complementàries o aclaridores perquè no
s'aclaria ningú.
Per tant, quan jo qualifique de desgavell
és poc.
Jo el que li vull dir amb això és que el que
no es pot permetre és la confusió i
l'ambigüitat.
.
.

La senyora presidenta:

Señoría, vaya finalizando.

El senyor Sanmartín Besalduch:

.
.
.
a la qual, per
irresponsabilitat, vosté ens ha portat.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias.

Tiene la palabra la ilustre diputada doña
Gloria Marcos.

La senyora Marcos Martí:

Moltes gràcies,
senyora presidenta.

Senyora Gómez, la veritat és que
vosté intenta justificar el que és absolutament
injustificable.
Primer perquè parla.
.
.
no sé, del 50% de la
societat que diu vosté que està en contra de què?
Parla vosté de ciutadans que no estan d'acord amb
l'Educació per a la Ciutadania i els Drets Humans.
Jo no
cridaria ciutadans als qui no estan d'acord en Educació per a
la Ciutadania i els Drets Humans, perquè són persones que no
estan disposades a respectar les normes que generen precisament eixos drets
de ciutadania.

Jo, la veritat és que a vegades no els puc
entendre.
És adoctrinament repartir un full explicant les raons
d'una vaga?
I enviar la inspecció als centres per a perseguir
i donar por al professorat, això no és autoritarisme?
Doncs
la veritat és que resulta difícil a vegades intentar donar-li
a les paraules el mateix valor.

És cert que vosté ha reconegut
directament que el que volien era donar cobertura a la insubmissió,
perquè la modalitat B diu vosté que la van portar a terme per
a evitar males mayores, és a dir, per a no trobar-se amb insubmisos.
Perdone,
és que no ho puc entendre.
O siga, quan parlen d'Herri
Batasuna no sé què, i de la kale
borroka no sé què, i aquí
li dóna cobertura a la insubmissió?
Però és que
això no té sentit, és que això no té
sentit!
Si u ha de respectar la llei, ha de respectar la llei en tots els
àmbits i en tots els territoris.
I, per tant, la insubmissió
té una finalització, i és que qui no fa les
assignatures que formen part del currícula no tenen dret a obtindre la titulació.
És
com aquells pares i mares que volen educar els seus xiquets en casa passant
del sistema educatiu.
Bé, però no tenen la titulació
que després dóna el sistema educatiu.

Dia, «no és cap despropòsit
pedagògic tindre dos professors en una aula».
Clar que no, per
suposat que no!
Quan estem parlant de compensació en molts casos hi
ha professors o professores que atenen una part de l'aula,
però els versadors que vostés s'havien inventat no té res a vore
amb això, perquè vostés estan manipulant i fent
demagògia.
El mateix que ara, quan ha contestat, que allà
ells els centres que vullguen renunciar als auxiliars i als becaris.
Clar,
auxiliars i becaris per ajudar a la tasca genèrica del centre, a
aprendre noves llengües, per suposat que sí!
Però
donar-los la raó perquè els becaris i els auxiliars se
convertisquen en nous versadors que continuen apostant pel boicot d'esta
assignatura, per suposat que no.

Una cosa són els recursos.
I els recursos
s'oferixen a nivell genèric i per a fer qüestions
genèriques, perquè per això són recursos.
Ara,
allò de dir «sols aquells que es porten bé i que
vullguen no sé què aleshores els donarem recursos».
Jo
és que això, això sí que no ho puc entendre.
Això sí que no ho puc entendre.
Perquè no espere jo
que ningun centre renuncie a tindre un auxiliar de conversa per a millorar
el nivell de l'anglés dels seus alumnes.
Però una cosa
és eixe oferiment, torne a dir, i una altra continuar mantindre-la i
no enmendalla una
cosa que ja els tribunals els han dit que no es pot fer.

I m'alegre que vosté diga que aquells
professors que vullguen no donar la seua assignatura
d'Educació per a la Ciutadania en anglés, la podran
donar en la seua llengua.
M'alegre, perquè fins ara no era
això el que estava dient la inspecció ni la conselleria.
I jo
espere que açò demà no sé si serà
adoctrinament, però es puga publicar en gran en tots els centres
docents, que els professors i les professores d'història i
filosofia que vullguen donar l'assignatura l'any que ve en
valencià i en castellà, podran fer-ho perquè no hi ha
ninguna impossibilitat que es faça el contrari.

I diu vosté: «algun moment els
donaré dades».
Clar, el mateix que fa Televisió
Valenciana amb el valencià.
Sols que en un programa diga «bon
dia» ja està en valencià.
I molts professors -i
jo ho sé- sols dient good morning, i en això ja estan donant Educació per a la
Ciutadania en anglés.
I eixes dades s'haurien de contrastar en
el desenvolupament concret de les classes.

Mire, senyora Gómez, jo crec que en estos
moments sols poden reconéixer l'error; negociar per a
l'any que ve la retirada de l'ordre, i garantir, que jo entenc
que vosté no ho ha garantit ara, que jo, quan l'any que ve
torne a la meua escola, no tindré cap problema per a donar aquesta
assignatura en la meua llengua.
I és el que vull que vosté me
diga.
El mateix jo que la major part dels professors del sistema educatiu.
I els pares i les mares, igual que els estudiants.

Gràcies, senyora presidenta.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Para el turno en contra, tiene la palabra el
señor Pañella por parte del Grupo Compromís.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyora presidenta.

Bé, la discussió és eterna i els
arguments se repetixen.
Però per això em basaré,
més que en la discussió que tenim, en com va evolucionant.
Perquè jo pense que precisament els canvis de postura que hi ha al
llarg d'esta mateixa comissió deixen ben clar que realment
estem o s'està (inintel·ligible) .
.
.
vostés estan intentant defendre allò
que és indefensable.
I per això, jo crec que si les postures
tingueren un lloc físic, d'ubicació, avui vostés
hagueren passat per tots els llocs d'esta sala.

Mire, vosté comença dient, a la primera
intervenció comença dient, parlant sobre que se reunixen els
interlocutors legitimats.
Quan li ho diem diu: «No, no, és que
tots són interlocutors.
.
.
», també m'he reunit amb
els no legitimats, per dir-ho d'alguna manera.
Val, és un
canvi de postura.

Mos diu que l'assignatura l'havien de dir
els «professors que són bons ciutadans».
Després
resulta que tots els professors són bons ciutadans.
És un
altre canvi de postura.
No, no, perquè si tots inicialment ja ho
foren, no haguera fet una diferència (so
per interferència d'un mòbil) dins del mateix professorat.

Vostés ara estan reclamant contínuament
el pacte, el pacte, cosa que estic totalment d'acord.
Però
alhora que reclamen el pacte -estic dient frases que s'han dit
ací- qui guanya té programa i l'aplica.
Estes
frases s'han dit avui.
Simultàniament a.
.
.
, això
és contrari, al pacte.
Vull dir, si té un pacte, (inintel·ligible) .
.
.
però una cosa és baixar, intentar arribar al consens, que el
consens no és la unitat, sinó és la cessió
d'uns i altres, cosa que ací no se fa, eh.
I aleshores havien
d'anar ahí.
Però no, ací no.

Me parla vosté de desqualificació.
A mi
m'agradaria, perquè ho ha dit quan estava parlant amb mi, que
me diguera on ha estat la desqualificació.
Perquè, clar, quan
la qualificació que se li dóna no és la que li agrada,
parla de desqualificació.
Desqualificació és la que
fan vostés quan diuen: «És que vostés no
s'han llegit sencera la sentència.
» Això
és una desqualificació, perquè m'està
dient que si no fem els nostres deures.
O quan mos diuen tantes vegades:
«És que vostés no ho han entés.
» Mire,
nosaltres som bobets, per això estem a l'oposició,
què hem de fer, no?
No ho entenem, nosaltres.

Això no és desqualificació.
Desqualificació és dir que el que vostés fan en
Educació per a la Ciutadania en anglés és una
barbaritat pedagògica.
Perdone, això és una
qualificació, eh?
Perquè els conceptes en què estem
treballant són importants.
Perquè, clar, després se
diu que una informació i un consell es adoctrinament i una
oposició a que se donen uns continguts aprovats pel màxim
organisme de l'estat, eh, on està.
.
.
pel poder judicial, i fer
una guerra de guerrilles per a no implantar-los, això no és
adoctrinament!
Mobilitzar la gent a l'incompliment de la llei, no
és adoctrinament!

Però mire, eh, m'agrada que hem estat.
.
.
,
perquè jo pensava que seria inútil, i no ha sigut
inútil esta comissió.
Perquè vosté ha dit dos
coses per a mi molt importants, i quedaran en l'acta, i ja
està bé.

Jo crec que és la primera vegada que
d'alguna manera se reconeix que tot és una lluita per no
aplicar els continguts d'això.
I vosté ho ha dit quan
ha fet la referència.
.
.
«No, no, es que ustedes
dicen.
.
.
»,
però si anem a vore els continguts que hi ha en altres llocs, no
s'assemblen gens als nostres.
Clar, arribem al problema, al problema
que vostés no volen discutir, perquè a mi ara.
.
.
Donem eixe
pas, seguim la comissió, diguem quins continguts no volen que
consten, i ho sabrem, que és on està el meollo de l'assumpte.
Diguem
quins continguts, aclarim socialment quins són els continguts que no
volen.
I, bé, que estic segur que no estaré d'acord,
però a la millor per a arribar a la pau social i a
l'Educació per a la Ciutadania podríem inclús
ficar damunt la taula alguna cessió per arribar al consens.

I una altra, que li la guarde per al final.
Vosté va dir -perquè és que indica molt la
relació interna de la conselleria-: «Si jo fos ministre
i el senyor Zapatero em deixés -que és molt
important-.
.
.
» Mire, jo li contestaré: si jo fóra
ministre i el senyor Zapatero no em deixés, no seria ministre.
Aixina de clar.
Jo crec que ha definit molt clarament la situació de
relació que tenen dins de la conselleria, on toca fer el que et
deixen, moltes vegades en la consciència.
.
.
Me referisc a més
a la incomoditat que jo li he dit i que li.
.
.
, no sé si
equivocadament, però li he vist jo avui en este tema, perquè
pense que està fent el que li manen i no està fent
allò que a vosté li agradaria fer en este moment.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Para el turno de réplica, tiene la palabra la
secretaria autonómica, doña Concha Gómez.

La senyora secretària autonòmica
d'Educació:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Bé, quant als continguts i el decret i que no
es va recórrer i tot això, jo penso que.
.
.
deixem-ho estar,
perquè ja ho he dit moltes vegades.

Miri, vosté m'ha dit que la
sentència diu que l'estat pot donar aquests continguts, que
diu que no es pot objectar.
Però diu una cosa molt important: que no
es pot adoctrinar.
Val?

En aquest sentit, i fent referència ara al
senyor Pañella, ens ha dit que no ens hem llegit la.
.
.
Jo em sembla
que no li he dit que no se l'ha llegit.
No.
No podem explicar les
coses a trossos.
Perquè si el senyor Sanmartín mateix em diu:
jo li dic cinc punts, i quan se refereix a la sentència, se'n
deixa un molt important, que és no adoctrinar, em sembla que.
.
.
entre nosaltres no ens hem de fer trampes, perquè aquí estem
en una comissió d'educació, em penso jo.

Després, l'objecció de.
.
.
Miri,
nosaltres alentar l'objecció
de consciència, no.
El que volíem, i això ho hem dit
per activa i per passiva, era solucionar un tema que ni l'hem
solucionat nosaltres ni l'ha solucionat el Govern d'Espanya.
Perquè jo em penso que els pares que no estan d'acord amb
aquesta assignatura, perquè pensen que és una
ingerència al dret de la família a educar els seus fills,
continuaran al Suprem, al no Suprem i arribaran als tribunals que tinguin
d'arribar.

Quan es referix a allò del desgavell,
bé, jo tampoc ho vull ja discutir-li.
Vull dir, la instrucció
que firmo jo, efectivament.
.
.
Jo aviso de dues coses en els centres, de
dues.
Els hi dic: hi ha dues suspensions cautelars fetes.
Luego, les digo que el resto de la orden está en vigor.
(Veus) I és el que dic.
Per tant, és una
instrucció explicativa.

Les suspensions són cautelars, però
posem que la sala es referma en les suspensions.
Quan fa referència
a la suspensió cautelar de la mesura de dos professors, no diuen mai
res del subjecte de l'educació, es refereixen al dret del
professional que té l'atribució de docència.
Per
això que ens ho llegim tot.

Bé.
Diu vosté: «Hi ha ciutadania
que no està d'acord i vosté l'està
qualificant de ciutadania.
» Sí.
Perquè el que no estan
d'acord no és a no ser ciutadans, no estan d'acord amb
alguns conceptes que hi ha dintre de l'Educació per a la
Ciutadania, que l'altre 50% de la ciutadania està
d'acord.
Però ja ho crec que són ciutadans, evidentment
-la inspecció.
.
.
-, tant de primera com poden ser els
altres.

Miri, i si vostés volen entendre que quan la
inspecció arriba als centres actuïn com a inspectors,
bé, ho continuaran fent, perquè jo penso que la
inspecció no van als centres a amedrantar a ningú ni a espantar a ningú, va a
ajudar els docents a la seva tasca que la facin amb la millor
disposició possible i ajudar des de l'administració.

Bé, comparar Batasuna amb la resta, jo, a
això no vull ja ni contestar-li.

Quant als auxiliars, miri, són recursos, com el
segon professor és un recurs didàctic.
Vosté
estarà d'acord o no estarà d'acord, però
és un recurs.

I després, no diguin el que jo no he dit.
Diu:
«Vosté ha donat a entendre que l'any que ve es
podrà donar.
.
.
» No, no.
Li dic: l'any que ve, com aquest
any, els professors que, seguint la normativa, demanin la moratòria,
tindran la moratòria, però hi ha un procediment administratiu
per demanar la moratòria.
I jo també tinc els números,
senyora Marcos, de quants centres han demanat la moratòria.

I, senyor Pañella, em vol portar a l'era,
¿eh?
, aquest matí.
Però jo sóc difícil.
(Rient)

Vegem.
Quan es parla d'un consens, és
evident que no es pot escriure al peu de la lletra.
I quan jo he dit
«tenim l'obligació d'aplicar el contracte pel qual
els ciutadans ens han portat a governar», jo també ho entenc
del senyor Zapatero, ho entenc perfectament.
Però és que ells
no es mouen un centímetre d'on estan, i li ho puc assegurar,
eh?
I les relacions personals amb les persones són
fantàstiques, però institucionalment, una vegada tornes a
València dius: «¡Ostres, ja m'han robat la bossa
una altra vegada, que no han tocat res!
» Vull dir, bé,
vosté té aquesta sensació i jo també tinc la
sensació que el ministeri no toca una coma.

I, després, jo no li he dit que no
s'hagués llegit la sentència, li he dit que no
prediquin part de la sentència.
Quan parlem de la sentència,
expliquem-ho tot.

I nosaltres no hem mobilitzat a la gent.
Li puc
assegurar que tant el conseller Font de Mora com jo, hem rebut molts grups
que en principi estaven per l'objecció i que després no
han objectat i que estan donant Educació per a la Ciutadania.
Perquè nosaltres pensem que els xiquets i les xiquetes, que
són el subjecte de l'educació, poden tenir el problema
que vostés.
.
.
quan m'ho diuen professors, jo ja tremolo,
perquè el decret d'avaluació fa difícil que, amb
l'Educació per a la Ciutadania suspesa, un xiquet no tingui el
graduat -i no em facin dir el que jo no vull dir-,
perquè hauria de pensar malament, que per Educació per a la
Ciutadania suspesa, un xiquet no tingui el graduat escolar.
Però com
que passar, podria passar.
.
.

La senyora presidenta:

Vaya finalizando, por favor.

La senyora secretària autonòmica:

.
.
.
no voldria que ens asseguéssim en aquesta
taula a discutir aquesta posició.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias.

Un momento, por favor.
(Pausa)

Suspendemos la comisión un minuto,
únicamente, por favor.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

Pregunta 164 al conseller d'Educació, que
contesta la secretària autonòmica d'Educació,
senyora Concha Gómez Ocaña, sobre el desallotjament de
col·legis a la província d'Alacant, que formula el
diputat senyor Manuel Bueno Ortuño (GP Socialista) (RE número
31.
282, BOC número 134)

La senyora presidenta:

Reprenem la comissió amb el punt número
5: pregunta número 164 al conseller d'Educació sobre el
desallotjament dels col·legis a la província d'Alacant,
formulada pel diputat Manuel Bueno Ortuño, del Grup Parlamentari
Socialista.

Per a formular la pregunta, té la paraula
l'il·lustríssim diputat.

El senyor Bueno Ortuño:

Gracias, señora presidenta.

Señora Gómez, durante los últimos
meses han sido varios los colegios públicos de Alicante y provincia
que han tenido que ser desalojados por problemas técnicos, y han
tenido que llevar a los alumnos a otros centros.
¿Podría
decirme cuáles son las razones que han conllevado a estas
circunstancias?

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Para contestar, tiene la palabra la secretaria
autonómica, doña Concha Gómez.

La senyora secretària autonòmica
d'Educació:

Muchas gracias, señora presidenta.

Muchas gracias, señor diputado.

Tengo que decirle que de forma puntual en.
.
.
(S'interromp la gravació)

(Inoïble) .
.
.
cinco centros educativos, con el fin de mejorarlos en
unos casos y rehabilitarlos en otros.

Por ejemplo, el Colegio La Xara de Dénia
presenta deficiencias estructurales.
Este colegio está incluido en
el plan Creaescola.
En este colegio se han tenido que afrontar problemas de
reparcelación del solar cedido por al ayuntamiento para la
construcción del nuevo edificio.
Y en este momento, el alumnado se
encuentra en aulas prefabricadas en un solar anexo al centro.

En segundo lugar, la Escuela Infantil Santa Infancia
de Elda, en este edificio se ha detectado aluminosis.
Como ustedes saben,
la aluminosis está presentándose en centros construidos entre
1950 y 1970, y se tiene prevista la reposición de las seis unidades
de infantil en la misma parcela.
Se incluirá en el plan Creaescola
en cuanto esté confeccionado el programa de necesidades.

En cuanto al Bracal de Muro de Alcoy, en este colegio
se tiene prevista la construcción de un nuevo centro educativo, y se
realizarán dos tipos de actuaciones: la primera, la
construcción de nueve unidades de infantil que se encuentra en
ejecución de obra; y, en segundo lugar, la reposición de ocho
unidades de primaria, cuyo edificio estaba afectado por cemento
también alumínico.
Con carácter provisional, se
encuentran en aulas prefabricadas.

Y en cuanto al Molivent de Guardamar del Segura, en
este edificio se desprendió un metro cuadrado de la cubierta.
La
medida de precaución, atendiendo a la seguridad de la comunidad
educativa, se ha procedido a distribuir el alumnado en otro edificio del
propio centro escolar, situado frente al dañado, el IES Les Dunes,
que es colindante con los anteriores, no suponiendo un grave trastorno
tanto para los padres, para los alumnos.

El Colegio de Educación Infantil Padre
Manjón, este tenemos toda una pregunta luego, pero le digo que
también se ha procedido a efectuar el traslado del alumnado.
Se
encuentra ubicado en aulas educativas provisiones en el IES Radio Exterior,
decisión que fue acordada de forma conjunta por todas las partes de
la comunidad educativa.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gracias.

Un momento, por favor, y pongo.
.
.
(Pausa)

Tiene, para réplica, la palabra el señor
diputado don Manuel Bueno.

El senyor Bueno Ortuño:

Gracias, señora presidenta.

Señora Gómez, yo a estos que ha citado
añadiría otro más.
Lo que pasa es que este son ya
algunos meses más, ya es más de un año, que es el Juan
Bautista Llorca de Villafranqueza, que también tuvo que ser
desalojado hace más de un año y los alumnos están en
el Colegio Gloria Fuertes, en otro barrio, que está a algunos
kilómetros de donde están ubicados.

El Manjón Cervantes, no sé si usted sabe
exactamente el sitio donde está ubicado el Manjón Cervantes y
dónde está el Radio Exterior, porque son bastantes
kilómetros.
Efectivamente, fue de mutuo acuerdo con la comunidad
educativa del centro, porque no les quedaba más remedio que ir
allí o simplemente quedarse en la calle.
Pero son bastantes los
kilómetros que tienen que hacer todos los días los
niños metidos.
.
.
, cerca de media hora, cuando no más de media
hora, por las mañanas para ir y luego otra bastante más de
media hora para volver, porque es una distancia bastante larga y con
bastante aglomeración de tráfico.

Lo que piensa la comunidad educativa de estos centros,
la gran mayoría de padres y madres con los que yo he podido hablar,
de cuáles son las razones por las que se encuentran en esta
situación, es por el gran abandono que desde la conselleria hay de la enseñanza
pública.
Yo he hablado con ellos en varias ocasiones, y ya es un
gran número de padres y madres en la ciudad de Alicante, y en
general, ciudadanos de Alicante y de provincia que me dicen ya: «Esto
la conselleria lo
hace de forma deliberada, lo hace intencionadamente, abandonar el servicio
público de educación para que así no tengamos
más remedio que llevar a nuestros hijos a los colegios
privados».

Esto es lo que dice ya cada vez un mayor número
de ciudadanos y ciudadanos en la Comunidad Valenciana en general, pero
particularmente en la provincia de Alicante.
Porque si bien es en toda la
comunidad el abandono total de la enseñanza pública, se
acentúa de una forma especial en Alicante y su provincia.
No
entienden los alicantinos y alicantinas cómo el gobierno de La
Generalitat, cómo el señor Camps está marginando,
está maltratando de esta forma tan descarada a los alicantinos y
alicantinas que pagan sus impuestos igual que todos los demás
ciudadanos, y esto me lo dicen de forma permanente cuando yo hablo con
ellos.

No entendemos tampoco cómo hay informes que
pedimos y no se nos dan.
Usted en su intervención anterior
decía a los diputados que han intervenido de la oposición que
es que nos falta mucha información, efectivamente, toda la que
ustedes se niegan a darnos.
Toda la información que ustedes se
niegan a darnos es la que nos falta.

Porque no entiendo por qué no se ha facilitado
a los padres del colegio Manjón Cervantes el informe técnico
por el que se declaraba en ruina el colegio.
Como no entiendo cómo a
este diputado no se le ha facilitado tampoco esa información, puesto
que la pedí hace más de dos meses al señor conseller de
Educación, el mismo día que le preguntaba también
sobre cuál iba a ser el futuro de este centro, del futuro de estos
niños.

Ayer tenía en mi buzón la
contestación sobre la pregunta, en la que dos meses después
me dice que todavía no sabe, que posiblemente pueda ser rehabilitar
el centro, pero que es una de las tantas opciones que pueden estar
barajando.
Es decir, dos meses después no lo saben, pero el mismo
día le había solicitado el informe técnico de este
colegio y no lo he recibido.
Un informe que no han tenido que redactar,
porque en teoría ese informe cuando ustedes cierran el colegio ya lo
tenían hecho, porque si no, ¿en base a qué lo cierran?
Si es un informe que ya lo tenían hace más de dos meses,
¿cómo es que no me lo han querido facilitar ni a mí ni
a la asociación de padres del colegio?
No lo entiendo.
Nos falta
información, la que ustedes se niegan a darnos.

Como no entiendo cómo dos meses después
no saben qué es lo que va a pasar.
Hay una gran incertidumbre entre
la comunidad educativa de este centro, una gran incertidumbre sobre
qué es lo que va a pasar con ellos.
Tienen el gran temor de que se
convierta en otro Benalua.

Y mire, yo hoy no pensaba hablar de Benalua, pero
usted ha dicho que no entendía cómo se le volvía a
preguntar, que ya había contestado varias veces al tema de Benalua.
Pues, una sencilla razón, porque sigue estando igual que estaba.
Si
el colegio estuviera hecho no se le hubiera vuelto a preguntar, pero
resulta que van nueve cursos, éste está a punto de acabar,
empezará el décimo curso y los niños seguirán
estando en barracones.

Y mire, señora Gómez, me duele
tenérselo que decir, pero usted ha mentido aquí en esta
comisión, porque el 17 de diciembre de 2007.
.
.

La senyora presidenta:

Señoría, vaya finalizando.

El senyor Bueno Ortuño:

.
.
.
dijo que ese mismo
día empezaban las obras de colegio.
.
.

La senyora presidenta:

Vaya finalizando.

El senyor Bueno Ortuño:

.
.
.
han pasado 18 meses y el colegio sigue estando
igual.

Nada más y muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Para la respuesta tiene la palabra doña Concha
Gómez.

La senyora secretària autonòmica
d'Educació:

(Inoïble) .
.
.
no sé cómo usted se atreve a
decir todo lo que ha dicho.
Pero yo le voy a decir, si el sistema
público estuviera en las condiciones que usted dice y que todos los
padres, lo que están es pidiendo la concertada, desde luego, no hay
bastantes colegios ni centros concertados para ubicar a todos los alumnos.

Mire, mientras la izquierda de esta Comunidad
Valenciana continúe haciendo el discurso que usted ahora mismo ha
hecho, verdaderamente es para salir huyendo de la escuela pública.
Pero como verdaderamente sé que es un discurso que se ciñe
estrictamente al discurso político, yo como secretaria
autonómica tengo que decir que usted falta a la verdad.

Muchas gracias.

Preguntes 182, 183 i 184 al conseller
d'Educació, que contesta la secretària
autonòmica d'Educació, senyora Concha Gómez
Ocaña, sobre el CP Majón de Cervantes d'Alacant, que
formula la diputada senyora Ángeles Gloria Marcos Martí
(Agrupació de Diputats i Diputades No Adscrits) (RE números
33.
388, 33.
389 i 33.
390, BOC número 140)

La senyora presidenta:

Gracias.

Continuem amb l'ordre del dia.
.
.

Senyora Glòria Marcos, volia dir alguna cosa
per qüestió d'ordre?

La senyora Marcos Martí:

Sí, una qüestió d'ordre, i
és acumular com hi han tres preguntes que es referixen al mateix
centre, que és el Cervantes Padre Manjón.
.
.
,
-perdó- el col·legi Manjón Cervantes
d'Alacant, que són la 182, 183 i 184.
Aleshores, tenint en
compte l'acumulació del temps, faríem les preguntes
alhora.

Aixina, quan vosté.
.
.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Per tant, se formula la pregunta al conseller
d'Educació sobre el Col·legi Públic
Manjón Cervantes d'Alacant que presenta la diputada
Glòria Marcos i Martí de l'Agrupació de Diputats
i Diputades No Adscrits.
Eixa pregunta la 182, s'acumula a la 183 i a
la 184.

Per a formular pregunta té la paraula la
il·lustríssima diputada senyora Glòria Marcos.

La senyora Marcos Martí:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

A Alacant hi ha un col·lege que ja ha eixit
algunes vegades en aquesta comissió, que és el
col·lege Manjón Cervantes, que és un exemple
més de l'estat d'abandó al que tenen sotmesos,
tant la conselleria com l'Ajuntament d'Alacant, els centres
públics d'aquesta ciutat.

No és raonable que les autoritats educatives
pretenguen enderrocar el col·lege perquè, segons diuen en
estos moments, la superfície de la parcel·la actual no
compleix la legalitat vigent necessària per a albergar un centre
d'infantil i primària de nova construcció, entre altres
coses perquè estem parlant, efectivament, d'un edifici
històric de 1936, i el que cal fer és com a mínim
portar aquest edifici al catàleg dels edificis històrics de
la ciutat, protegir-lo, no enderrocar-lo i, després, donar-li un
ús social.

En fi, davant de tota esta situació se
plantegen una sèrie de qüestions que és quan està
previst que la conselleria inicie les obres de restauració del
centre públic Manjón Cervantes d'Alacant i quin
és el cost estimat d'aquesta intervenció, per
què no s'han fet públics els informes tècnics
sobre la situació d'aquest centre, del centre Manjón
Cervantes, i quan està prevista la catalogació i la
inclusió de l'edifici del centre Manjón Cervantes en el
catàleg d'edificis protegits.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Per a respondre té la paraula la
secretària autonòmica, senyora Concha Gómez.

La senyora secretària autonòmica
d'Educació:

Moltes gràcies, presidenta.
(La senyora secretària autonòmica
d'Educació parla amb el micròfon desconnectat)

Moltes gràcies, senyora diputada.

En tots els processos constructius.
.
.
, tots sabem que
porten el seu temps i, sobretot, en situacions com la present, en la qual
per necessitats sobrevingudes ha calgut sol·licitar un informe
tècnic a una consultora especialista en construcció per a
detectar les patologies que hi ha en el seu abast i, en
conseqüència, poder aplicar resolucions o solucions més
idònies.

Tenint en consideració la situació del
centre, no es considera viable la seua restauració, sinó que
a la vista dels estudis realitzats s'aconsella la seva
demolició i construcció d'un nou edifici en el mateix
emplaçament com explicaré més endavant.

Els informes tenen una extensió que no
és susceptible de ser resumits aquí, però
intentaré fer-ho.
Sense perdre l'essència i la
rellevància dels informes tècnics, sinó que han de ser
analitzats cuidadosament i amb criteris que portin a les millors solucions
i a les més idònies i, en conseqüència, que
siguin els més adequats.

No obstant, sí que m'agradaria posar en
relleu a la seva senyoria que per reconéixer i examinar
l'estructura s'ha dividit l'estudi en dues parts:
d'una banda, la revisió de l'estructura a través
de la inspecció visual i de la realització, tant
d'assajos in situ com de laboratori, per a conéixer les
característiques dels materials que componen l'estructura i,
d'una banda, l'estudi geotècnic del subsòl per a
poder comprovar la interacció del sòl amb la seva estructura.

Com la seva senyoria entendrà, no és la
millor manera de treballar fer públics els informes, sinó que
els informes que requerixen un treball tècnic i una anàlisi
rigorosa.
.
.
, que s'ha de dur a terme pels mateixos tècnics i
els equips multidisciplinars, i tot això per a arribar a les
conclusions definitives per a les actuacions que s'han de seguir.

Hem de ressaltar la situació en la qual se
troba l'immoble.
Els estudis realitzats revelen que hi ha uns
fonaments -els fonaments pròpiament dits- (inintel·ligible) .
.
.
sobre el terreny que s'assenta, un mur de maçoneria, semblant
al mur de càrrega i les seves mateixes dimensions.
Així,
s'ha d'afegir una sèrie de danys que passaré a
exposar: les biguetes metàl·liques de la façana
presenten un estat de corrosió avançat amb exfoliació
i pèrdua de la secció resistent amb un alt percentatge;
alguns blocs de pedra que conformen la façana estan trencats per
esgotament i apareixen clavills causats pels assentaments diferencials i
falta de solera de formigó o morter sobre la qual assentar el
paviment.

Per tot el que s'ha dit, podem dir i afirmar que
l'edifici tendeix cap a la ruïna tècnica i cap a la
ruïna funcional.
En conseqüència, la conselleria té
previst, d'una banda, l'enderrocament de l'edifici
existent; d'una altra, construir un centre nou per la
reposició existent en el mateix solar, atés este lloc en un
referent de gran rellevància en el barri de les Carolines, donant
satisfacció als pares que han manifestat el seu interés per
mantindre el col·legi en el mateix lloc on es troba.

Per tant, la nova construcció
s'incorporarà en el pla Creaescola amb la finalitat de donar
inici a les obres en el termini més breu possible.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias.

Per al torn de rèplica, té la paraula
l'il·lustríssima diputada senyora Glòria Marcos.

La senyora Marcos Martí:

Senyora Gómez, el col·lege Manjón
Cervantes és un edifici històric i la situació en la
qual es troba en estos moments és per l'absoluta deixadesa de
l'administració educativa i municipal.

Entre altres raons, perquè al final el perill
d'eixes instal·lacions es va vore després que
l'AMPA i els professores varen denunciar que estaven clavillades les
parets, que se sentien sorolls, que l'obra estava movent-se, i va ser
a partir d'ahí quan se tingué de prendre una
decisió d'urgència, perquè fins eixe moment, i
malgrat les denúncies permanents, l'administració
s'havia negat a actuar en eixe edifici.

Vosté parla d'un informe tècnic.
El problema és que l'administració se va comprometre a
donar còpia d'eixe informe tècnic a les AMPA i, a
més, a les associacions culturals que en Alacant estant demanant la
recuperació d'eixe edifici, és l'únic
edifici de caràcter educatiu de l'època de la
república que en estos moments existix en la ciutat d'Alacant,
que voldrien que es catalogara.

I mire, en estos moments, la capacitat tècnica
fa que en molts llocs se deixe exclusivament una part de la façana
per a rehabilitar quasi per complet, un edifici que, a més,
-torne a dir- hauria de tindre després una
ocupació -diguérem- de caràcter
públic escolar, que era per al que estava dedicat l'edifici.

Aleshores, la gent el que no entén és:
hi han informes tècnics però els informes tècnics no
es donen.
Al principi es diu que hi ha ruïna i, després, es
restaurarà, i ara resulta que s'enderroca.
I les coses no
poden ser aixina, sobretot quan la ciutadania té interés a
saber el que està i no se la informa convenientment.

Però, a més a més d'eixa
situació, vosté dia: «Els alumnes estan anant
lluny.
» Clar, a la platja de Sant Joan, i un dels problemes que tenen
els alumnes i els seus pares és que, fins i tot, els autobusos
escolars que han de traslladar-los no vénen ni a l'hora, per
la qual cosa reclamen una educació amb dignitat i de qualitat.
I,
sobretot, volen saber, perquè el que no és excusa és
dir: «Ahí farem un edifici de nova planta.
» I
després diuen: «Bé, però és en que eixe
espai no cap un edifici amb les necessitats educatives d'un centre
d'infantil i primària que diu la nova llei.
» Com quedem?
Com quedem?

Van a estar en les aules prefabricades?
Quant de
temps?
Perquè, clar, la gent vol saber on s'ubicaran els seus
fills.
(So per interferència d'un
mòbil) No pot ser que diguen:
«S'enderroca l'edifici», i torne a dir que des del
punt de vista del patrimoni històric no té cap possibilitat
d'entendre's, i, per una altra banda, diu: «Se
farà un centre.
» Però se'ls diu:
«Però ahí no cap el centre.
»

Aleshores, clar, quan la gent pensa que els seus fills
i filles poden tornar a patir allò de Benalua, -i no és
que ho posem com a referència permanent, és que estan nou
anys en barracons- doncs la gent vol saber.
Perquè, clar, no
hi ha moviments, ningú els informa i, aleshores, vosté
entendrà que la comunitat educativa té dret a preocupar-se,
però en quines condicions van a donar, han donat, estan donant i van
a donar classe els seus fills i filles.

Però com moltes vegades pensen vostés
que al final del període  educatiu hi ha una altra
generació que entra i que se'ls oblida el que han patit els
que estan anys i anys patint el barraquisme escolar, doncs bé.
Jo
crec que hi ha qüestió que afecta una quantitat de xiquets i
xiquetes que l'any que ve es trobaran escolaritzats en males
condicions i, sobretot, sense garanties de quan s'ha de donar
solució.

Jo crec que tornem a reclamar els informes
tècnics.
No aprofita que vosté vinga ací i mos
faça un resum.

Crec que hi ha un compromís de donar eixos
informes i no passa res perquè la societat conega els informes
tècnics al voltant d'un edifici públic.
No crec que
siguen els secretos del Pentágono.
Per tant, no sé per què no és indicat
que d'això es tinga coneixement, sobretot quan la conselleria
i l'ajuntament s'han oferit.
L'alcaldessa es va oferir de
donar publicitat a eixos informes.

Haurà d'entendre que la incertesa i el
nerviosisme són el sentiment generalitzat a hores d'ara, entre
tots els pares i mares del col·legi Manjón Cervantes,
sobretot per la incertesa que genera no saber què passarà
l'any proper i el següent.

En un moment determinat se va parlar de la
fàbrica de tabacs; després va ser la platja de Sant Joan i al
final, tots, el que demanen és que se rehabilite eixe edifici i que
torne a tindre el seu valor -diguérem- històric
escolar.

I si de veres hi ha alguna raó que ho
impossibilita, això la conselleria haurà de donar
explicacions a la ciutadania i, en estos casos, als usuaris d'un
centre públic.

Jo crec que vosté ha posat uns exemples de
centres a Alacant, però en este cas.
.
.
a les diferents comarques,
però en este cas, la ciutat d'Alacant està patint no
sols ahí, sinó el col·legi el Palamó i tota una
sèrie de centres amb dificultats importants.
I bé, que la
conselleria no pot dir «ahí està el pla
Creaescola».
La gent necessita solucions, solucions ja, sobretot
-torne a dir- perquè això és
l'exemple de com un centre públic cau o entra en ruïna
per deixadesa absoluta de l'administració, que no complix les
seues obligacions garantint una escolarització amb dignitat als
xiquets i xiquetes del País Valencià, i en este cas,
d'Alacant.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Para dar respuesta, tiene la palabra doña
Concha Gómez.

La senyora secretària autonòmica
d'Educació:

Voldria contestar a la senyora diputada dient-li que
la conselleria ha donat exemple amb la rehabilitació de molts
centres històrics i li podria posar alguns que em vénen ara
al cap: el Balmes de València o el (inintel·ligible) .
.
.
al Port de Sagunt i algun.
.
.
Ara no em vénen
a la memòria, però sempre que es poden recuperar.
.
.

Perquè evidentment, vosté té tota
la raó del món.
Els centres educatius fets en la segona
república, si es poden mantindre, val la pena rehabilitar-los
perquè són uns grans edificis.
Sembla ser que no és el
cas que ens ocupa, perquè els informes tècnics diuen el
contrari.

Jo he començat, quan parlàvem en el punt
de la plataforma del mapa escolar.
.
.
i he començat per
reconéixer que si havia una província absolutament deixada de
la mà de l'administració, per no posar altres exemples,
era la província d'Alacant.
I s'ha treballat molt i
entenc que els pares estiguen preocupats, perquè els pares, el que
volen són solucions immediates.

Tinc entés, perquè així ha passat
l'informe el director territorial d'Alacant, que als pares
se'ls ha explicat que es construirà en el mateix solar en el
barri de les Carolines i que els pares estan satisfets perquè es
faci, això sí, el més prompte possible.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias.

Señorías, se levanta la sesión,
no sin antes agradecerle a la secretaria autonómica su presencia en
esta comisión.
Yo creo que ha sido muy exhaustiva y muy interesante.

Muchas gracias y hasta la próxima.

(S'alça la reunió a les 14 hores i
15 minuts)