DS-094%20macro.html





Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 24 de juliol de 2013.
Comença la sessió a les 10 hores i 4 minuts.
Presideix el president de les Corts Valencianes, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer.
Sessió plenària número 55.

El senyor president:

Senyores i senyors diputats, s'obri la sessió.

En primer lloc, el primer punt de l'ordre del dia està previst una declaració institucional, per això estàvem esperant-se, però al llarg del ple, quan estiga acordada, se durà endavant.

Proposta al ple de l'ampliació, fins a l'acabament del proper període de sessions en el mes de desembre, del termini per a la realització dels treballs de la Comissió no permanent especial d'investigació sobre el procés que ha dut a la intervenció per part del Banc d'Espanya, el passat 21 de juliol, de la Caixa d'Estalvis del Mediterrani (CAM), amb la destitució de tots els gestors, en un procés de reestructuració que fins i tot podria desembocar en la desaparició de la societat

El senyor president:

Primer punt de l'ordre del dia: proposta al ple d'ampliació fins a l'acabament del proper període de sessió, en el mes de desembre, del termini per a la realització dels treballs de la Comissió no permanent especial d'investigació sobre el procés que ha dut a la intervenció, per part del Banc d'Espanya, el passat 21 de juliol, de la Caixa d'Estalvis del Mediterrani, amb la destitució de tots els gestors i un procés de reestructuració que fins i tot podria desembocar en la desaparició de la societat.

Anem a votar el primer punt de l'ordre del dia.
Comença la votació.
85 vots a favor, cap vot en contra.
S'aprova.

Projecte de llei, de La Generalitat, dels contractes i altres relacions jurídiques agràries.
Debat i votació del dictamen de la Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de La Generalitat (BOC número 175)

El senyor president:

Segon punt de l'ordre del dia: debat i votació del dictamen de la Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de La Generalitat sobre el Projecte de llei de La Generalitat dels contractes i altres relacions jurídiques agràries.

Per a la presentació del dictamen de la comissió, té la paraula l'il·lustre diputat Rafael Maluenda.

El senyor Maluenda Verdú:

Molt excel·lent senyor president.

Senyories.

Com a president de la Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de La Generalitat se m'ha designat per a presentar en esta sessió plenària el dictamen sobre el Projecte de llei dels contractes i altres relacions jurídiques agràries.

El projecte de llei que és l'objecte d'este dictamen va ser aprovat pel Consell i es va presentar en el registre general de Les Corts el 8 de maig passat.
La Mesa de Les Corts va acordar la seua tramitació el 14 de maig i va ser publicat en el BOCV número 160, del 24 del mateix mes.

Una volta finalitzat el termini de presentació d'esmenes, el 14 de juny, es va realitzar el debat de totalitat en el Ple celebrat el dia 25, sense que es fera cap votació, donat que ningun grup parlamentari va presentar esmena de totalitat, ni de devolució, ni amb text alternatiu.

Al text del projecte de llei van ser presentades un total de 62 esmenes parcials, de les quals 20 corresponen al Grup Parlamentari Popular, 19 al Grup Parlamentari Socialista, 9 al Grup Parlamentari Compromís i 14 al Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.

La Mesa de la Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de La Generalitat, en reunió realitzada el dia 25 de juny, va aprovar el document d'ordenació d'esmenes que després, el 4 de juliol, va ser publicat en el BOCV número 172.

La comissió, prèvia convocatòria a l'efecte, es va reunir el dia 11 del mateix mes.
I, després de debatre totes les esmenes, va aprovar el dictamen que estem presentant i que està publicat en el BOCV 175 del dia 19.

En el debat de comissió s'han incorporat al dictamen un total de 21 esmenes parcials i 3 esmenes transaccionals.
També han sigut retirades 4 aleshores i 1 després, 5 esmenes, al considerar que el seu text ja s'havia incorporat per altres esmenes aprovades.

Esta presidència vol ressaltar l'alt grau de participació i magnífic esperit de consens demostrat per tots els grups parlamentaris en la fase de comissió que ara mos permet presentar davant el ple un dictamen d'este projecte de llei, fruit de l'esforç de tots, avalat per l'important nombre d'articles que han sigut refermats pels distints grups parlamentaris.
No podia ser d'altra manera, donada la importància que té este projecte de llei, per a tot el sector agrari valencià com a resposta a les seues reivindicacions històriques d'adaptar les pràctiques tradicionals a la nova realitat socioeconòmica i protegir així els nostres agricultors enfront de determinades pràctiques abusives.

En este projecte, que a partir d'ara es convertirà en llei, s'incorpora a l'ordenament jurídic valencià les modalitats singulars i tradicionals de la nostra terra en els contractes de compravenda, com pot ser la venda a l'ull i al pes, tot el que fins ara s'havia tractat i respectat sobre els arrendaments històrics, així com la figura dels corredors i dels alfarrassadors.

També arreplega en cinc capítols una regulació al complet dels arrendaments històrics, singularitat esta de la nostra terra desenrotllada pels furs del històric Regne de València, com a desplegament del dret foral i consuetudinari que hui en bona part encara està vigent.

Senyories, com a president de la comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de La Generalitat, i donada la important participació que els quatre grups parlamentaris han tingut en este procés, espere i desitge que al llarg del debat de hui siga possible arribar al màxim consens i que esta llei siga promulgada per estes Corts amb el recolzament de tots els grups parlamentaris.

Senyories, res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Per a explicació de posició de cada grup, en primer lloc, en representació del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, té la paraula la il·lustre diputada Esther López.

La senyora López Barceló:

Gracias, señor presidente.

Desde Esquerra Unida, y tal y como dijimos el día de la presentación de esta ley, lo que vamos a intentar con nuestras enmiendas es dotar de mayor seguridad jurídica a estos contratos y sobre todo, que es a lo que va dirigida nuestra primera enmienda, lo que queremos de alguna forma es dotar de una seguridad absoluta sobre todo al eslabón más débil de la cadena, que es el agricultor productor.

Y, por tanto, creemos que nuestra primera enmienda debería ser la base angular sobre la que gire el resto de la normativa.
Y es que entendemos que el contrato no puede ser verbal o escrito sino que se le tiene que obligar a que sea escrito para que tenga toda la fuerza legal ante posibles incumplimientos.
Esta sería nuestra enmienda número 6.
Esto es lo que garantiza poder defenderlo ante una reclamación legal, porque ya sabemos que las palabras se las lleva el viento, dice la sabiduría popular.

Y, por tanto, entendemos que cuando buscamos con esta ley que se haga derecho positivo de lo que viene hecho por costumbre, es decir por derecho consuetudinario, no podemos dejar al libre albedrío el que un contrato sea escrito o verbal, debe de ser escrito, sin ninguna duda.
Porque entendemos que hemos de dotar de una seguridad jurídica a todos aquellos contratos que se realicen basándose en la costumbre y en los usos.
Y es por lo que creemos que esta enmienda es fundamental.

Nuestra enmienda número 9, que es la siguiente, de lo que habla y coincide con enmiendas del resto de grupos de la oposición, es que entendemos que cuando se habla de que el contrato no estará sujeto a ninguna formalidad se ha de complementar con «y que se haga constar la fecha límite de la recogida del producto».
Aquí nos hallamos con algo muy importante, que de nuevo lo que intentamos es dotar de nuevo de protección y de seguridad al agricultor productor en el momento de la formalización del contrato.

Y es que siempre saldría perjudicado el agricultor si no se establece una fecha de recogida de la cosecha.
¿Y por qué?
Porque lo que ocurre es que dejando constancia de la fecha, de la fecha de recogida límite, se puede dilucidar posibles mermas en la cantidad del producto que se recoja y, por tanto, atribuirle la responsabilidad de esa merma a uno de los dos, o al comprador o al vendedor, a uno de los dos que forman parte de esa relación contractual.

Por tanto, es necesario, como decía, para poder establecer la responsabilidad de cualquier pérdida que se pueda generar en la cosecha y que, por ejemplo, ya ha ocurrido dos veces al final de la primavera con el pedrisco.
Y es que si el pedrisco ocurre antes de la fecha pactada es responsabilidad del agricultor, pero si pasa después de la fecha pactada debe de ser responsabilidad del comprador el asumir las pérdidas.

Cuando pasamos a nuestra enmienda número 12, también nos parece fundamental, y es una de las cuestiones por las que Esquerra Unida siempre aboga de forma muy firme, y es el hecho de la trazabilidad.
La trazabilidad, tal y como reconoce el reglamento del Parlamento Europeo y del Consejo en el reglamento de 28 de enero de 2002, de principios y requisitos de la legislación alimentaria, establece que la trazabilidad es la posibilidad de encontrar y seguir el rastro a través de las etapas de producción, transformación y distribución de un alimento.
Y, por tanto, creemos que es fundamental que, además de dotar de mayor seguridad jurídica al agricultor productor en esta relación contractual, también dotemos de mayor transparencia a esa relación de compraventa.

Entendemos, por tanto, que se le debería de añadir que a los efectos de trazabilidad y justificación por la parte compradora del origen legal de los productos, en el artículo 8.
3 también se añadirán: «Serán firmados el vale de compra, como mínimo, por la parte vendedora, por el corredor, y contendrá los términos que reglamentariamente se determinen: la fecha del documento, la identidad de las partes contratantes, etcétera, etcétera.
»

Creemos que es fundamental que en ese artículo, por tanto, se diga que para poder establecer la trazabilidad del producto al agricultor que vende, no solamente importa la cantidad pactada como pago, que será la misma haya más o menos producto al final, porque es una cifra a ojo.
Pero tener todos esos datos permite el seguimiento, que es lo que venimos defendiendo absolutamente siempre desde Esquerra Unida, en cuanto a la importancia de la trazabilidad, tanto para el agricultor como también en el último caso para el consumidor.

En nuestra enmienda número 24 se vuelve a establecer el hecho de que el contrato de venta tiene que tener una fecha límite de recogida.
Lo hemos comentado anteriormente, nos referimos al artículo 23 de trabajos agrícolas, y creemos también importante que se hable de esa fecha límite para establecer la responsabilidad del producto.

Pasando al artículo número 27, cuando se habla de los mandatarios, creemos que cuando se dice que quien ejerce las funciones de corredor o corredora no necesita acreditar ningún poder por escrito, ni sus actos están sometidos para su validez a la confirmación del principal, creemos que no debe de ser así, sino que se necesita acreditar un poder escrito para que el vendedor pueda tener, y de nuevo aludimos, seguridad jurídica, y que el corredor o corredora y sus actos estén validados ante su principal, que responden a su mandato y que asumen sus actos contractuales.
Lo entendemos así, porque no entenderíamos que solamente, y tal y como establece el Partido Popular en una enmienda, la enmienda número 30, no entendemos que simplemente se diga que en caso de duda se podrá exigir al corredor que pruebe la existencia del mandato.

Nosotros creemos que no se tiene que actuar ante la duda sino que, antes de que pueda existir algún atisbo de duda, tenemos que tener esa acreditación por parte del corredor, no solamente por el principal, es decir, por quien mandata el corredor, sino precisamente para seguir defendiendo al eslabón más débil de la cadena, que es el agricultor productor.
Porque necesitamos darle seguridad jurídica al agricultor y que antes de que esa duda pueda llegar, que el corredor y la corredora y sus actos estén validados.

Por otra parte, pasaríamos al artículo número 34, que es el de la duración del contrato.
También aquí los grupos de la oposición hemos actuado en la misma línea, en el mismo sentido.
La costumbre no está escrita y no son las mismas siempre, ni en todo lugar.
Y así que en caso de conflicto, lo que no puede ser es que hablemos de quién interpreta, qué costumbre alegada es válida.

Esto no es un asunto baladí, entendemos desde Esquerra Unida, sino que estamos hablando de algo muy importante, que es la duración de los contratos y su posible extinción, que es uno de los temas más importantes que se pueden dar.
Y si el contrato puede ser extinguido por lo previsto en la ley o por la costumbre.

Como no se define cuál es la costumbre y se puede entrar en contradicción en su interpretación, incluso con lo explicitado en la ley, entendemos que en nuestra enmienda número 36 se ha de suprimir la parte que dice «o determinadas por la costumbre».
Es decir, que al final la redacción sería que se puede extinguir el contrato por las causas previstas en esta ley y punto.
No entendemos que se diga «o determinadas por la costumbre».
Porque eso alberga una laguna enorme y una inseguridad jurídica al final de nuevo para el agricultor productor.

En el artículo número 36, en cuanto al pago de la renta, nosotros creemos que cuando se dice «a falta del pacto en contra, la renta se paga en el domicilio de la persona arrendadora al final del período por el cual se trabaja», entendemos que habría que añadir al final del párrafo que las rentas se pagan en el domicilio de la persona arrendadora al final del período, pero que en los casos en que el arrendador no tenga domicilio declarado o se niegue a hacer el cobro, el ingreso se hará en la cuenta de depósitos y consignaciones de renta que se abrirá en la conselleria competente en materia de agricultura a los efectos legales que corresponda.

También en este sentido, otro grupo de la oposición ha hecho una enmienda, y nosotros de lo que hablamos es de evitar una forma fraudulenta de rescindir o finiquitar el arrendamiento sin querer pagar la indemnización, que es una posibilidad, sino que aducirían el impago cuando la voluntad del arrendado es pagar.
Esto ha pasado con cierta frecuencia y lo hemos visto, por ejemplo, en el caso de alquileres urbanos.
El arrendador quiere deshacerse del arrendatario y como no quiere cobrarle para poder rescindirlo sin compensarle se aprovechan de la situación que no está regulada y que, de nuevo, aquí, tampoco lo estaría.

Nosotros entendemos que para evitar esa indefensión del arrendatario se debe poder habilitar un lugar, un espacio donde depositar el importe para que el arrendador no pueda alegar impagos sin ser esta la voluntad del arrendatario.

En el artículo 39.
3 ya se contempla una cuenta de depósitos y consignaciones de renta que se abrirá en la conselleria competente en materia de agricultura, y entendemos que, por tanto, también podríamos asumir esa posibilidad que ya establece la propia ley.

En el artículo 36, cuando hablamos del pago también de la renta, desde Esquerra Unida lo que queremos es que los recibos tengan todos los datos fiscales necesarios para que el arrendatario y el arrendador puedan hacer las declaraciones fiscales y puedan desgravar o declarar, según el caso, las percepciones de las rentas correspondientes.

Esta enmienda fue transaccionada por el Partido Popular.
Nosotros la acceptamos y es la única, por parte de Esquerra Unida, la única aproximación a la que se pudo llegar en el primer debate en comisión acerca de esta ley.
Y, por tanto, desde Esquerra Unida lo que pediríamos es, de nuevo, pues una.
.
.
pues que aquí se hiciera una reflexión, que se pudieran asumir enmiendas que nos parecen fundamentales que hemos planteado desde mi grupo parlamentario y, si fuera así, si al final se asumieran algunas más, cambiaría la posición de voto que finalmente haríamos y que ya.
.
.

El senyor president:

Gracias.

La senyora López Barceló:

.
.
.
ya dilucidaremos en la próxima réplica.

Gracias, señor presidente.

El senyor president:

Muy bien.

Muchas gracias.

Pel Grup Parlamentari Compromís, té la paraula l'il·lustre diputat Josep Maria Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyor president.

Senyories, la Llei de contractes i altres relacions jurídiques agràries per a nosaltres és d'una importància fonamental -la seua finalitat és definir els tipus i condicions de contractes al sector agrari- però més que per la finalitat, per la necessitat.
En este moment ens trobem una total subordinació dels productors als.
.
.
per baix del que són els distribuïdors comercials, a les grans cadenes que, moltes vegades arriben a concentrar el 90% de la distribució de tota la producció, per exemple, aixina passa en la producció citrícola.

També un altre motiu és que l'habitual.
.
.
eixe.
.
.
la llei parla del costum.
El costum és la utilització habitual de la fórmula a comercialitzar que representa el que és el lliurament, sense condicions, i massa vegades sense retribució posterior, del fruit a tot el comprador.
Això deixa en indefensió absoluta al llaurador, al productor, totalment, sobre el que són les cadenes distribuïdores.
I això produïx la davallada progressiva de la rendibilitat que el productor i, a conseqüència, també, la concentració dels guanys a repartir amb el distribuïdor i no amb els del productor.

És per això, en esta línia, que hem estudiat la llei i hem proposat les esmenes.
La veritat.
.
.
Queden vives en estos moments 8 esmenes, presentades per Compromís, que jo defendré de manera agrupada, perquè són les línies importants, el que són les línies.

Hi ha una primera línia que és l'abolició total del que són els contractes orals.
No entenem des de Compromís que una llei del segle XXI seguixca contemplant la possibilitat de fer contractes orals, sobretot perquè si pensem en la situació en què està en estos moments el camp valencià, en el tipus de relacions que tenen en este moment, si la llei només contempla contractes escrits, seguiran havent-hi contractes orals, sempre!
Parle de manera immediata.
Una llei no va a canviar el costum que hi ha de molts anys.
Si la llei és ferma en que els contractes siguen només escrits, ni així anem a superar de manera immediata l'absència de contractes escrits, que és el que significa contractes orals.

Per tant, eixe és el primer punt.
No entenem de cap manera, si és veritat que hi ha voluntat d'aplicar la llei fins les últimes conseqüències, que seguixquen referendant, la mateixa llei, l'existència de contractes orals.
He dit, i repetixc, sense que la llei ho diga, n'hi hauran, n'hi hauran, i molts.
Per tant, seria, primer punt a tindre en compte per a donar la superació.

Hi ha un altre punt que a nosaltres ens pareix fonamental.
Si la llei, el que intenta és protegir el productor, no entenem que en els arrendaments ens centrem en la regulació del que és la recuperació del terreny per part del propietari.
No estem dient que no es puga fer, però ens pareix fonamental el respecte total als contractes d'arrendaments mentres aquestos tinguen una durada i estiguen en vigor.
Per què?
Perquè si hi ha necessitat sempre hi ha una fórmula de resoldre un contracte, que és la fórmula del mutu acord.
Mentres la llei estiga contemplant la possibilitat de resoldre estos contractes en avantatge, per molt que marque les indemnitzacions, però lògicament baix la voluntat del terratinent del propietari, lògicament estem perjudicant el productor.
Seria el segon punt a tindre en compte per a nosaltres, des de Compromís, per a tindre una valoració totalment positiva de la llei.
No ho entenem.

Tampoc, el que seria la tercera línia, que estiguem parlant dels drets d'alguna transformació urbanística per damunt dels drets que tenien propietaris i arrendadors en este moment.
Estem en el mateix.
Quan hi ha una transformació urbanística, quan es presenta un PAI, l'agent que el presenta, l'agent urbanitzador ho té molt fàcil, que expresse les condicions de recuperació i les condicions d'indemnització a tots (inintel·ligible) .
.
.
Ho té molt fàcil.
No té per què la llei ja marcar.
.
.
una llei que intenta, segons diu, protegir el productor agrari, dir què passa, fins a on se perden els drets, encara que contempla també les indemnitzacions, fins a on perd els drets quan hi ha una proposta de transformació urbanística dels terrenys que són agrícoles.
No.
No estem d'acord en eixe punt tampoc.
Pensem que eixa transformació, la persona que presenta la proposta, que faja, que se comprometa, precisament en el seu projecte, a quines són les indemnitzacions que corresponen a cadascú.
Això té llibertat de fer-ho i poden fer-ho per (inintel·ligible) .
.
.
No ha d'estar en la llei de contractes en l'apartat que… a protegir, precisament, el productor, com acabar amb la producció.
És un contrasentit, és un contrasentit total.

Per tant, estos són els tres punts per a nosaltres fonamentals a modificar en la llei que tenim ací.
Hi han altres modificacions, altres propostes puntuals però que, realment, Compromís podria transigir amb elles, perquè són qüestions puntuals.
Però, en estes, per a nosaltres són bàsiques.
No entenem que contempla la llei.
.
.
el contracte no existix.
Perquè no parlem.
El contracte oral és la inexistència de contracte.
Per tant, això no ho entenem.
No ho entenem en el segle XXI.
Ho entenem en altres moments.
Ho entenem quan el llaurador, qual el productor valencià era una persona que moltes vegades tenia dificultats per a llegir i escriure.
Hui no ho entenem de cap manera.
Avui no ho entenem de cap manera.

Clar que val l'apretó de mans!
, clar que val l'apretó de mans!
Sobretot val si després eixe apretó de mans se ratifica en un contracte escrit, senyories.
Eixa és la primera demanda estricta que fa Compromís.

També hem dit, la segona, de recuperació; la tercera, transformacions urbanístiques.
Entre altres coses, per a nosaltres són importants, són aspectes fonamentals, perquè implica ja una subordinació de la llei, una subordinació de la voluntat d'aplicació de la llei, una subordinació de la producció a la transformació urbanística, una subordinació de la producció a la voluntat del propietari del terreny arrendat.

Nosaltres, la prioritat única que hauria de contemplar esta llei és la defensa a ultrança sense condicions del productor.
I, per tant.
.
.
I un altre punt tangencial perquè, no tan important, potser, com este, però sí per a.
.
.
En les comissions, en la comissió s'ha portat a discussió.

Nosaltres també hem presentat una esmena per a eliminar la referència al costum, la qual cosa no vol dir eliminar el costum, que no és el mateix.
És al revés.
El que demanem és que el costum, si tan important és, s'eleve a categoria de llei expressament citant-lo, eixos costums, relacionant-los en la llei.
No podem fer avui, al segle XXI, una referència al costum en abstracte, perquè quin és el costum, en quin lloc?
Per tant, eixos costums podien estar avui en la redacció de la llei i expressats ací per a que se reconegueren i elevar-los a la categoria jurídica màxima que és el reconeixement legal.
No podem parlar.
.
.
A vore, i algú, com dic, se me va dir, «és que vostés, que són nacionalistes valencianistes volen acabar amb el costum».
No, no, volem elevar-lo.
Des de Jaume I quan va arribar ací, precisament, els costums van passar a ser escrits, a partir d'ahí.
Hi va haver un procés de replegar el que era la tradició oral, el costum oral, a una llei escrita, i això és el que demanem, que si eixos costums són beneficiosos, són avui, podem participar d'ells, que passen a ser llei escrita.
Eixe és el nostre fonament.
Eixe és el nostre fonament, eixa és la base d'estes esmenes que nosaltres hem presentat i que no he defés, ja he dit, una a una, vostés les tenen totes, senyors diputats i diputades, i, per tant, podran fer ahí.

Recordar també que a suggeriment del seu portaveu, senyor Giner, en comissió, hem retirat l'esmena número 28 perquè pensem que, com a mínim, podia interpretar-se en la línia que el senyor Giner havia dit i, per tant, sent conseqüents també en això, que no preteníem, precisament, que ixquera cap perjudici per al productor, precisament perquè ho diem, reconeixem que eixa esmena podia interpretar-se o podia donar lloc a actuacions que perjudicaren el productor i, per tant, si hem de ser també conseqüents en què els demanem que la llei siga com a objecte únic la defensa del productor, la retirem.
Tampoc tenia.
.
.
Vostés no estaven disposats a aprovar-la i pense que, en este cas, amb bon criteri.
Per tant, jo me sume també a la seua proposta, l'accepte i, en eixa línia, quedem ahí.

Per tant, senyories, jo els demane que tinguen en compte les tres línies bàsiques, fonamentals, que hem dit, perquè estes línies, l'acceptació o no, les modificacions d'estes línies van a marcar també el vot que Compromís va a donar a esta llei.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Pel Grup Parlamentari Socialista, té la paraula la il·lustre diputada senyora Vicenta Crespo.

La senyora Crespo Domínguez:

Gràcies, senyor president.

Senyories, saludar les organitzacions agràries ací presents.

El Grup Socialista manté un paquet de 16 esmenes al Projecte de llei de contractes agraris i altres relacions jurídiques de La Generalitat amb l'ànim de millorar diferents aspectes d'alguns articles i disposicions addicionals.
Són poques, són moltes?
Són les necessàries per a demostrar que des del Grup Socialista es valora positivament la llei de contractes agraris que hui culminarà el seu procés amb la seua aprovació.

Senyories, des del Grup Socialista hem mostrat bona voluntat des de l'inici de la tramitació de la llei malgrat que al nostre paréixer, és un projecte de llei coix, ja que no és la solució adequada per als professionals del camp, però sí podria ser una solució transitòria que servixca, de moment, per a donar un tractament més just a les demandes de cadascun dels que intervenen en els contractes agraris i que eradique les pràctiques abusives i les posicions de domini dels que tracten d'exercir-les per sempre.

Anem, doncs, a donar un vot de confiança al govern del Partit Popular perquè puga avançar encara més i en un futur no massa llunyà incloure un nou capítol a la llei que faja referència al tema de sancions i incompliments, perquè tal com naix té un risc, i és que els incompliments siguen molts i, aleshores, les bones intencions queden en paper mullat.
Ens agradaria, senyories, que passe el mateix que ha passat amb el codi de bones pràctiques, del qual ningú s'enrecorda i, per tant, s'ha quedat en paper mullat.

Deia, senyories, que hem presentat un total de 16 esmenes en assumptes que tenen a veure amb el títol I, modalitats especials del contracte de compravenda, capítol I, venda a ull o estimada, esmenes 4, 7, 10, 11 i 15; capítol II, venda a pes o arrovat, esmenes 19, 26 i 27; capítol III, que parla de la figura de l'alfarrassador, esmena 31; també al títol II, arrendaments històrics; capítol I, conceptes i elements de contracte, esmena 34; capítol II, contingut del contracte, esmenes 37 i 41; capítol IV, finalització de l'arrendament, esmenes 45 i 50; i, per acabar, al títol IV, esmena 53, treball de bon veïnatge, el dret a tornallom, i esmena 54 a la disposició primera referent a l'aplicació de la llei.

En l'esmena 4 demanem -i crec que està més que justificat- que el contracte siga ¡sempre!
escrit per a garantir el seu compliment i que el productor tinga cobertura legal, a fi d'acabar amb possibles abusos d'incompliments o d'interpretació d'aquest.

En l'article 8 hauria d'ometre's la distinció entre «contracte verbal o escrit», deixant únicament «contracte escrit.
» És fonamental perquè estem davant d'un contracte de compravenda.

L'esmena 7, senyories, és primordial per fer constar la data límit de recol·lecció del producte per evitar problemes en cas de no recollida.

L'esmena 10, ja que hem demanat contractes escrits, és de lògica que quan parlem del preu i condicions es firmen per totes les parts, inclòs el comprador.

Esmena 15, demanem, en cas que la collita no arribe a bon fi i perquè siga arreplegada pel comprador, més seguretat jurídica de les dues parts, ja que l'incompliment d'un contracte no origina l'obligació de rescabalar danys i perjudicis, es tracta d'evitar pèrdues quantioses.

Esmena 19, esmena de supressió perquè s'entén que en la venda a pes o arrovat el contracte és previ.

Esmena 26, dins del règim de risc, pretenem garantir que els incompliments dels acords pactats no recaiguen sobre el venedor, si no s'arreplega la collita abans de la data límit pactada en cas de sinistre.

Esmena de supressió, la 31, ja que va referida a les retribucions dels alfarrassadors i alfarrassadores i, davant la pluralitat dels supòsits en els quals es pot trobar l'assalariat o autònom, millor creguem des del Grup Socialista no dir res.

Esmena 34, duració del contracte, si fem la llei ha de ser ella la que dicte les normes, ja que el que pretén és regular els costums; pel contrari podríem entrar en conflicte permanent per les diferents interpretacions dels costums al territori valencià.

Esmena 37, hem de ser previsors, senyories, i si l'arrendador es nega a cobrar la renda o el domicili és desconegut perquè són casos que estan a l'ordre del dia, que per falta de pagament per la part arrendatària no siga motiu d'extinció legal de l'arrendament sense compensació econòmica.

També està el tema fiscal, senyories, tant del pagament com del cobrament d'uns diners que han d'estar fiscalment controlats, el mateix que es fa en altres activitats econòmiques.
S'han de controlar este tipus de contractes.

La 41, considerem que el propietari és l'únic que ha d'assumir tributs, drets reials o qualsevol altre impost que grava la propietat, no ha de ser repercutit a l'arrendatari si no és com part de la renda que ha de pagar.
Mai, senyories, la renda que paga l'arrendatari s'ha de veure incrementada per estes despeses.

Esmena 45, de supressió, per ser contrari al principi de continuïtat d'explotació agrària.

La 50, de supressió de l'article 47, on parla de transformació urbanística.

Senyories, la Llei de contractes agraris i altres relacions jurídiques no hauria d'entrar en esta matèria per estar regulada en la Llei 7/2005, de 30 de novembre, de La Generalitat, urbanística valenciana.
No considerem que siga esta llei el document més adequat per a, en cas de transformació urbanística d'una finca arrendada, marcar el que correspon a l'arrendador i al propietari.
I pel que fa al plusvalor, eixa diferència entre el valor d'aprofitament urbanístic i el valor rústic, estan més que regulats en la Llei urbanística valenciana i de forma clara, res d'estimativa com en esta llei.

Esmenes 53 i 54, de supressió, senyories.
L'article 54, de tornallom, el segon paràgraf estableix una obligació jurídica d'ajuda mútua susceptible de ser exigida amb dret a indemnització en cas d'incompliment.
Per tant, elimina la voluntarietat amb la qual es basa fins ara el tornallom, un article que crea -pensem- autèntiques obligacions jurídiques i, per tant, desapareix la col·laboració altruista i desinteressada del que representa el tornallom.

Però, a més, és una controvèrsia este paràgraf referent al caràcter laboral civil.
Vostés han convertit el dret a tornallom, dins dels treballs de bon veïnatge, en una exigència que entraria més en un estatut de treballadors que en una llei d'usos i costums, com és la Llei de contractes agraris.

I per acabar, esmena 54, a la disposició addicional primera, que parla sobre l'aplicació de la llei, dos paràgrafs que no tenen sentit per a nosaltres, el Grup Socialista, perquè l'article 16 del Codi civil ja arreplega tota la normativa en cas de conflictes de lleis que puguen sorgir per al coexistència de diferents legislacions civils.

Senyories -insistisc-, esmenes que volen contribuir a fer una llei millor en el que és l'eradicació d'un mal que venen patint molts llauradors en un costum, com és la venda a resultes.

Demanem un contracte escrit, i eixa és la nostra esmena principal, en totes les modalitats de compravenda, venda a ull o estimada, també per considerar que, avui en dia, en el segle XXI, és l'única garantia que pot tindre un productor davant de qualsevol abús.
S'han acabat els pactes de cavallers donant-se la mà i tancant un tracte.

Hui en dia, les relacions contractuals del sector agrari valencià necessiten d'un marc jurídic, necessiten d'una llei i creguem, des del Grup Socialista, que esta llei sí arreplega les diferents esmenes que cada grup està defensant i -jo crec- totes s'han presentat amb l'esperit de millorar el que és la llei, de segur que les coses van a canviar a millor per als llauradors.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Pel Grup Parlamentari Popular, té la paraula la il·lustre diputada senyora Maritina Hernández.

La senyora Hernández Miñana:

President.

Bon dia, senyores i senyors diputats.

Bon dia als representants de les organitzacions agràries i als membres de la Comissió de Dret Patrimonial que hui mos acompanyen.

Senyories, estem davant d'una llei que tots els grups d'esta cambra hem qualificat de positiva, i hem qualificat d'un pas endavant en una de les problemàtiques més importants per al sector agrari, en general, per als llauradors de qualsevol regió del món però, sens dubte, per als llauradors valencians i per al camp valencià, en particular.

Una llei que tracta de dotar el sector agrari valencià d'una major seguretat jurídica -com ja s'ha dit ací per part de tots-, però a partir dels usos i costums de la nostra terra, dels nostres llauradors, no es tracta de substituir els usos i costums, sinó a partir d'ells perquè és una llei de recuperació del nostre dret foral ficar en valor eixos usos i permetre que l'activitat agrària siga més rendible per aquella part més dèbil d'esta cadena de valors que, sens dubte, és per al llaurador.

Per això, és una llei també valorada positivament i molt esperada pel mateix sector, pels seus màxims beneficiaris, que són -com ja hem dit- els llauradors.
I és aixina perquè són ells, en la seua funció de productors i de primers comercialitzadors, als que esta llei més protegix i més respostes dóna, i aixina ha estat orientat, també, el treball en comissió.

Esta llei -ja s'ha dit en el dictamen d'esta- ha sigut treballada en consens amb totes les organitzacions agràries, que hui, ací, també mos acompanyen representant tots els llauradors.
Per tant, té ja un ampli suport de caràcter social però, a més, també ha tingut este suport que agraïsc de forma especial a tots els grups parlamentaris que l'han valorat -com dia- positivament, i que han fet aportacions molt importants en el treball de comissió.

Jo crec que en este moment ja queden esmenes que o bé estan arreplegades en altre articulat, en algun dels articles de la llei, són esmenes que, també, a través de les que ha presentat el Grup Parlamentari Popular, s'han pogut anar millorant el text, algunes d'elles són qüestions de matisos o d'expressió, i, sens dubte, que afecten a principis fonamentals -com ací s'ha parlat-, sols quedarien dos o tres articles als que faré referència de forma especial.
Però, primer, alguns comentaris sobre l'esmenes presentades pel Grup Parlamentari Popular.

Totes elles han anat encaminades a complir un doble objectiu: per una part, assegurar la garantia d'una forma més emfàtica, encara si cap, en el primer esborrany que treballàrem, del llaurador, eixa garantia de caràcter jurídic per al llaurador, i -com he dit abans- utilitzant un instrument que s'emmarca en la recuperació del nostre dret foral; però, per altra part, totes les esmenes del Partit Popular han anat encaminades a aconseguir un text homogeni i molt precís des del punt de vista jurídic perquè -com ja s'ha dit també ací- ficar en valor figures de caràcter tradicional que a voltes han tingut poca repercussió en els àmbits jurídics, podia dur a determinades incerteses o imprecisions.

Bé, doncs, per a aconseguir eixe text que jurídicament tinga molta solvència, siga molt homogeni -i ací agraint especialment el treball fet per la Comissió Dret Patrimonial- doncs hem tractat d'avançar de forma important incorporant totes estes figures -que ja s'han esmentat ací-, la venda a l'ull o per alfarrassar, la venda al pes o per arrovat, definint-les amb molta precisió, i, sens dubte, també, el que fa referència als arrendaments rústics, aixina com tot el que fa referència a la figura del tornallom i de l'alfarrassador.

En este sentit, les nostres esmenes -vaig a comentar-les breument- han tractat d'incorporar en la primera i la segona, que fan referència a l'article 1 i 2, el concepte de varietat quan s'està parlant de collita total, perquè és de veres que quan se compra en camp se pot estar comprant una part d'allò que pot paréixer tota la collita, una part que està en funció de la varietat.
I esta referència s'ha traduït a tot l'articulat i, també, a l'exposició de motius.

De la mateixa manera, en l'esmena número 3, que fa referència a l'article punt 1 i punt 2, quan s'està parlant de «pagaments per mitjà d'efectes canviaris», esta es una esmena de garantia absoluta per al llaurador perquè quan se fa un contracte verbal ha de ser en pagament al comptat, també quan se tracta de «pagaments per mitjà d'efectes canviaris» han de fer-se efectius en eixe moment perquè tinga vertaderament valor eixe contracte.

En les 17 i 18 fem referència al calibre del fruit perquè n'hi haja garantia de la qualitat, no sols comercials, sinó també organolèptica, i s'afegix el diàmetre màxim al diàmetre mínim que ja estava incorporat.

En la 22 i 23 parlem d'ajornar el pago del precio y no el precio, perquè el que vertaderament s'està ajornant és el pagament no el mateix preu.

En les esmenes que fan referència als articles 23.
1 i 23.
3, estem substituint la possibilitat que el comprador, en funció de determinada afecció d'alguns tractaments, puga canviar les condicions de la compra o de la venda, i per això canviem al concepte de tractaments autoritzats o tractaments no autoritzats, de tal manera que s'elimina la capacitat del comprador de, en funció d'una certa afecció, poder canviar les condicions de la venda.
Per tant, també estaríem parlant d'una garantia expressa per al llaurador.

En l'esmena 44, que fa referència a l'article 40, estem incorporant la definició exacta de terra flor perquè és una expressió molt pròpia però molt poc coneguda jurídicament, i per a evitar eixa incertesa s'incorpora tota la definició.

En la 58 estem parlant, per a evitar confusions quan se parla del contracte tipus, estem substituint «contracte tipus» per «criteris per a l'homologació dels contractes» perquè un contracte tipus dóna rigidesa que no respon vertaderament a les realitats del camp.

I, després, estarien les esmenes que fan referència a l'exposició de motius en les que s'incorporen tots estos elements -que ja hem parlat- que s'han incorporat a l'articulat també a l'exposició de motius.

I en referència a les esmenes que s'han presentat per part dels diferents grups, m'agradaria fer alguns comentaris de caràcter general i algun de caràcter particular, agraint, sens dubte, el treball que s'ha fet, les esmenes que s'han transaccionat i les que entre tots hem pogut aprovar.

En relació a les d'Esquerra Unida -com ja va dir el senyor Ovejero-, vertaderament s'esmenen pocs articles de la llei, però n'hi ha una a la qual a mi m'agradaria fer especial referència perquè se comprenga per quin motiu algunes no podem aprovar perquè, vertaderament, encara que el seu sentit siga el de recolzar el llaurador, vertaderament la literalitat els traïx i van contra els interessos dels llauradors.

I podríem estar parlant de l'esmena 29, que fa referència a l'article 27.
2, quan està parlant del poder necessari que ha de dur el corredor quan va a fer la seua operació de compra.
La pràctica habitual en el camp valencià no és, d'entrada, ni en principi, que el corredor duga un poder, però és que el fet de dur un poder no podria estar autoritzant qualsevol operació, perquè el fet de dur un poder no pot legitimar el corredor a qualsevol operació que el mandatari li haguera pogut donar o no.

Per això l'esmena del Partit Popular, que sí que és d'autèntica protecció al llaurador, el que està diguent és que el corredor o corredora ha de provar l'existència del mandat, i eixa és l'esmena que vertaderament protegix el llaurador, perquè està comprovant de forma fefaent quan tinga dubte o quan considere que pot tindre dubte, però de forma fefaent, i perquè a ell li interessa quin és exactament el mandat del principal.
Per tant, protecció per al llaurador, l'esmena del Partit Popular.

En relació a les esmenes de Compromís, efectivament, agrair-li que haja retirat la que fa referència a l'article 24.
3, perquè tampoc protegia el llaurador, i estem d'acord que n'hi ha unes qüestions de principi a les quals me referiré al final, també contestant les esmenes del Partit Socialista, del Grup Socialista.

Però dir-li, vosté ha dit que allò important era fer una llei que transformara els costums en llei escrita.
Això és exactament el que se fa en el contracte oral: fer un costum en una llei escrita, perquè el contracte oral el que ha de tindre és suport legal, i això és exactament el que està fent esta llei.

En relació a les esmenes del PSOE, dir-los que, efectivament, han presentat un grup d'esmenes, algunes són de matisacions i de precisions, però n'hi ha un grup d'esmenes que tenen un estrany plantejament, li estic parlant de l'esmena 19, 26, 27, que fan referència a la venda al pes, i de la 31, que fa referència al corredor, en la qual vosté també s'ha estés d'alguna manera, i que són esmenes estranyes, qualificaria jo, perquè ninguna d'elles defén la postura del llaurador com a productor i com a primer comercialitzador.
Cada una, per un motiu diferent, però totes eliminen clàusules precautòries que tenia esta llei en favor del llaurador.

Per exemple, quan estan parlant en la 26, que fa referència a l'article 24, una esmena d'addició, parlen d'incorporar que quan n'hi haja una incidència.
.
.
¿Què és una incidència?
¿Com pot el llaurador valorar la incidència?
¿És el comprador el que l'ha de valorar?
Aleshores, sempre estaria en mans del comprador.
Però, ¿per què hem de limitar al 10% del producte no arreplegat el perjuí que causa quan n'hi ha una incidència indefinida?
A mi me pareix que, per descomptat, ahí és el comprador el que té tot l'avantatge sobre el productor.

Però dos comentaris molt breus, que després m'estendré sobre els contractes escrits i sobre els temes dels motius de rescissió dels arrendaments històrics, on jo crec que verdaderament n'hi ha una part important.

El contracte oral és.
.
.

El senyor president:

Vaja concloent, senyora diputada.

La senyora Hernández Miñana:

.
.
.
-sí, acabe, senyor president, i en la rèplica m'estendré més- el contracte oral, realment esta llei el que el fica en valor és per a donar-li protecció jurídica.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora diputada.

La senyora Hernández Miñana:

.
.
.
perquè aquelles transaccions que se puguen fer tinguen eixa protecció, com molt bé reclamava el representant de Compromís.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Per a rèpliques, té la paraula, senyora López.

La senyora López Barceló:

Gracias, señor presidente.

Comenzaré mi réplica respondiendo a lo que la señora Hernández ha dicho acerca de mis enmiendas.
Se ha referido a la enmienda número 29, en la que asegura que con la enmienda del Partido Popular sí que se protege al agricultor productor.

Nosotros, desde Esquerra Unida, evidentemente, defendemos que nuestra enmienda lo que intenta y lo que hace, y en el redactado se ve perfectamente en su literalidad, es que el corredor o la corredora necesita acreditar un poder por escrito para que el vendedor pueda tener seguridad jurídica de que sus actos están validados ante su principal, que responde a su mandato y que asume sus actos contractuales.

Vamos a ver, si ustedes lo que hacen es enmendar diciendo que no necesita el corredor tener ese poder, pero que, en caso de duda, él o la principal podrá exigir que pruebe la exigencia del mandato, no entendemos ahí de qué forma se está protegiendo al agricultor productor más que en nuestra enmienda, que lo que determina es que siempre tiene que existir ese poder por escrito y que no hace falta llegar a la duda.
Porque, ¿qué pasa?
¿Que el corredor no necesita acreditar su mandato del principal pero, ante un problema, el principal se evade si el corredor no puede probarlo?
Y, ¿qué pasa con el productor?
¿Quién le responde?

Nuestra enmienda lo que busca es darle seguridad jurídica, por supuesto, al agricultor y al corredor o corredora antes de llegar al caso de duda.
Y esta duda no se producirá si el corredor o corredora y sus actos están validados ante su principal, que responden de su mandato y que asumen sus actos contractuales.

Pero pasando a otras enmiendas, a las que no nos hemos referido antes por falta de tiempo y que nos parecen también muy importantes, hablaríamos, por ejemplo, de dos enmiendas de Esquerra Unida que lo que buscan es acabar con el artículo 46, del ejercicio del derecho a recuperación, en el que dice que si la persona arrendadora es una persona física, podrá poner fin al arrendamiento, pidiendo para sí el cultivo de la finca, con obligación de cultivarla de manera directa, aunque no sea personalmente como titular de la explotación agraria, durante un término mínimo de dos años.

Pues bien, es una cláusula abusiva, en opinión de Esquerra Unida, dar al arrendatario la posibilidad de recuperar la tierra cuando pueda convenirle.

Por ejemplo, si los productos de la tierra van a la baja es problema del arrendatario.
El arrendador cobra igual.
Y si van al alza, ¿puede el arrendador recuperarla y explotarla directamente contratando personas a sueldo?
Pues la posición de Esquerra Unida es que no.
Estaríamos vulnerando el derecho del arrendatario a continuar con su explotación agraria y el objetivo de la ley de dar continuidad a la explotación que viene de la ley de 1988.
Además, los prejuicios.
.
.
, los perjuicios -perdón- para el arrendatario no estarían compensados por la indemnización que le correspondería.

La anterior Ley 6/1986, artículo 4, que está ratificada por el Tribunal Constitucional, donde rechazó la impugnación por el estado de la Ley de la Generalitat valenciana 6/1986, de arrendamientos históricos valencianos, decía: «Tendrá la conceptuación de contrato de duración indefinida, por lo que propietario de la tierra de cultivo cede esta para su incorporación a la explotación agraria del cultivador.
» Por tanto, por ello y como contrato indefinido, no puede ser rescindido unilateralmente por la propiedad y solo por acuerdo, indemnización compensatoria de los derechos adquiridos.

Por tanto, desde Esquerra Unida pedíamos suprimir este artículo, porque supondría la quiebra del principio de temporalidad consustancial al arrendamiento.

Y, después, por supuesto, el artículo 47 de transformación urbanística de la finca, que hemos coincidido absolutamente todos los grupos de la oposición, creemos que complican la situación, ingiriendo en casos contemplados muy detalladamente en la Ley urbanística 16/2005.
Creemos que eso ya está regulado y que, por tanto, no cabe que en esta norma se vuelva a regular.

En un proyecto urbanístico que reparcela un suelo para su urbanización ya figuran detalladas las plusvalías y cargas de la urbanización.
Y cuando se hacen constar estimaciones de lo que está detalladamente medido en otro lugar, solo puede generar discrepancias y conflictos.
Por tanto, creemos que no es necesario y que, además, puede crear mayor inseguridad jurídica, de hecho.

Por tanto, desde Esquerra Unida, y como a las organizaciones agrarias, evidentemente, les parecen y les son muy útiles que las figuras contractuales tradicionales les aportemos mayores garantías con los acuerdos de compraventa, con la seguridad jurídica de responder con una normativa adecuada, nosotros no vamos a votar a favor, pero tampoco vamos a votar en contra.
Nos vamos a abstener, porque consideramos, a tenor de lo expuesto, que hay muchísimas lagunas en cuanto a los mecanismos de aplicación de esta normativa y porque creemos que, por tanto, no se da una seguridad jurídica completa.

Y, además, creemos, por tanto, por lo último que hemos podido referirnos, que además entra en contradicción con otros desarrollos normativos y, además, no entendemos.
.
.

El senyor president:

Vaya concluyendo.

La senyora López Barceló:

.
.
.
-sí, señor presidente- no entendemos qué mecanismos de sanción o punitivos se podrán dar en el caso de que se incumplan estos casos.

Haremos un seguimiento desde Esquerra Unida de la aplicación.
.
.

El senyor president:

Muchas gracias, señora López.

La senyora López Barceló:

.
.
.
de esta ley, pero nos abstendremos.

Gracias, señor presidente.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Pel Grup Parlamentari Compromís, senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, president.

Mire, senyora Hernández, he plantejat tres línies diverses.
M'ha contestat a una.
Crec que les altres dos s'han quedat.
.
.
, supose que me contestarà en la segona intervenció, en la qual jo no tindré ja rèplica i, per tant, ahí quedarà.
Aixina no podrem debatre sobre l'assumpte.

Jo sí que m'he de ratificar en tot el que hem dit.
He fet una consideració, ¿per què se fa una llei?
Una llei sempre se fa per un.
.
.
, hi ha aspecte fonamental sempre, que és per necessitat.
Si no és necessària, no se fa.
Però, damunt, ha de tindre altres aspectes.
¿Per què se mamprén quan n'hi ha una necessitat?
O per voluntat o per pressió.
Me fa a mi la impressió que, tal com va el debat, esta llei se fa més pressió que per voluntat.

I aleshores, se fa, per una part, un text escrit, però, com ja vaig dir en la presentació de la llei ací al plenari, me pareix que no hi ha massa voluntat d'aplicació, perquè no hi han mecanismes per a aplicar-la, perquè s'obliden del que és el capítol de reglamentar el que són el tipus de faltes i sancions.

Això ja ens ho diu molt clar, una llei que no contempla què passa quan no se complix, difícil aplicació tindrà.
Molt difícil aplicació tindrà.
Més encara, quan he parlat dels tres aspectes, que me pareixen fonamentals que no perguem la visió global de la llei.
Si la visió o la finalitat és protegir al productor agrícola, supeditar la seua producció a projectes urbanístics, perquè se supedita, si hi ha un projecte urbanístic, se destruïx, perquè ja diuen les condicions en què.
No, que hagen de negociar ahí, que s'hagen de negociar cara a cara, i vorem ahí si les condicions són les oportunes o no.
Que se protegisca el propietari (inintel·ligible) .
.
.
el productor en el que són els contractes d'arrendament perquè marque.
.
.
, també.
No hi ha contestació, he dit, supose que me contestarà després.
Però no, no són ahí.
Ahí hi ha d'haver.
.
.
hi ha d'haver acord entre ells, perquè hi ha un acord.

Si jo dic que jo tinc un contracte per un número d'anys, no he de tindre unilateralment cap capacitat de trencar eixe contracte.
Imagine's que quan fem una contractació per a viure en una casa, el llogater té la capacitat d'indemnitzant, tirar-lo al carrer.
No, no hi ha indemnització.
La llei contempla altres aspectes, però el contracte marca el mínim.
No, hem d'anar al mutu acord.
Són coses massa importants com per a deixar la possibilitat de trencar-les unilateralment.

Dic, són aspectes per a nosaltres, per a Compromís, per a la nostra visió de Compromís summament importants, que no han tingut en este moment contestació des de l'estrada i, per tant, demanem que si després (inintel·ligible) .
.
.
ja no podrem replicar a esta.

Per tant, amb els dubtes que tenim d'aplicació, amb els dubtes -i els ho vaig dir, com dia, en la presentació-, vostés no han tingut molta pressa en redactar esta llei.
No arriben a tres articles per any que estan governant.
No han arribat a fer tres articles per any des que governen.
O siga, que molta pressa, molta pressa no han tingut.

Ara, la presenten, perquè hi ha una necessitat, hi ha una pressió social.
Han fet intents per no arribar a la llei.
Van fer el codi de bones pràctiques -hagueren pogut fer la llei aleshores-, van fer el codi de bones pràctiques que no va servir per a res, perquè no hi havia obligatorietat d'aplicar-lo.
Era un aspecte voluntari.

Estem en una relació comercial en la qual les cadenes comercials, que són les que estan marcant els preus i les que estan deixant el preu residual per a l'agricultor, no atenen eixos criteris.
No atenen.
Vostés mos volen mantindre amb un apretó de mans com si encara avui el comprador fóra la persona que té al costat de casa.
Avui, el comprador simplement és un fenomen més en una part més de la transacció amb una gran cadena comercial que està.
.
.
-una gran cadena distribuïdora- que està situada no sé sap ben bé on.
I, per tant, ahí, diem eixe contracte verbal no val.
Eixe contracte verbal no té cap sentit.
Eixe contracte verbal avui és anacrònic, anacrònic.
I vostés diuen que açò el defensa.
No, açò, l'eternitza.
Açò, l'eternitza, perquè no van a aplicar la llei i, a més, els contractes verbals seguiran tenint.
.
.

Ja els hi he dit abans, i ho mantinc, que esta llei, amb tots els mecanismes de control i de sanció, seria molt difícil, perquè hi ha una tradició enorme, hi ha una supeditació del que és el productor al comprador, que serà difícil de saltar.
Si, damunt, és tan laxa en la seua aplicació esta llei, em tem que no va a donar resultats, com tampoc el va donar el codi de bones pràctiques.
Perquè no és més que això, un codi de bones pràctiques elevat a categoria de llei, però que no contempla què passa quan no se complix.
Per tant, difícil camí.

Si és així, si és així, com he dit, la llei era convenient.
.
.

El senyor president:

Vaja concloent.

El senyor Pañella Alcàcer:

.
.
.
-acabe, senyor president- la llei era convenient.
No anem a votar en contra.
Però si, lògicament, no se modifica cap d'estos tres apartats que nosaltres hem posat sobre la mesa, tampoc li donarem recolzament.
Ens mantindrem expectants i, segurament, tindrem temps posteriorment.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies.

El senyor Pañella Alcàcer:

.
.
.
de poder presentar millores.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Pel Grup Parlamentari Socialista, senyora Crespo.

La senyora Crespo Domínguez:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Mire, nosaltres continuem mostrant bona voluntat des del Grup Socialista perquè esta llei arribe a bon port amb el major consens possible, i és perquè la Llei de La Generalitat de contractes agraris i altres relacions jurídiques, és un text elaborat amb una gran tècnica jurídica.

En conseqüència, són poques les observacions que li podem efectuar com a tal, però sí hem vullgut recalcar com milloraríem, des del nostre punt de vista, certs aspectes mantenint esmenes.

Quant a les observacions, senyora Hernández, que vosté fa a l'esmena sobre contractes escrits que des del meu grup hem presentat, continuem afirmant-mos que l'article 8, doncs, deuria ometre el que és la distinció entre contracte verbal i escrit i deixant sols contracte escrit, el que comportaria també, doncs, que desapareguera el val de compra.

Si entrem en detalls en este article, al referir-se als elements formals de la venda a ull o estimada, doncs, establix la possibilitat que el contracte puga ser verbal o escrit.
Fins a eixe punt, des del nostre grup, cap objecció.
Però si després mirem l'apartat segon, doncs, la veritat és que creguem que entra en contradicció al dir que el contracte no estarà subjecte a cap formalitat, i, clar, nosaltres realment estem.
.
.
, creguem en el que és un contracte de compravenda i, en conseqüència, entenem que tècnicament haguera estat més adequat parlar del que és l'obligatorietat del contracte per escrit, tant si el preu és al comptat com si és ajornat.
Crec que li ho he aclarit.

També entenem que és complicat trencar amb costums i usos i que fer una llei com la que estem debatent no és cosa fàcil, per això mostrem bona voluntat.
Trencar amb el costum dels contractes verbals o a través dels vals de compra, doncs, és trencar amb costums i usos que porten lustres funcionant, però que hui en dia ja no són vàlids per a garantir una cosa que el sector ve reclamant des de fa anys i és seguretat jurídica en les seues transaccions comercials.
I esta llei ho fa, eradica la venda a resultes, una xacra que porta anys sofrint el sector i dóna una garantia amb els contractes escrits.
Ens agradaria que constara sempre escrits, perquè, amb bona voluntat, tot es pot fer, si no ara, més endavant, és una de les nostres esmenes fonamentals, i l'anem a mantindre i continuem i continuarem insistint, perquè considerem que és també una garantia per a la renda dels llauradors.

Senyories, malgrat que esta llei no vaja a resoldre tots els problemes dels llauradors, dels xicotets productors que al mateix temps comercialitzen els seus productes, sí que pretén adaptar a la realitat socioeconòmica del segle XXI els costums i els usos tan arrelats en el món agrari valencià.
Per això, ens decepciona una miqueta que no siguen més flexibles en acceptar més esmenes al nostre grup.

Sincerament, esperem que el nostre vot positiu a esta llei que regula i aclarix molts conceptes, doncs, puga evitar litigis.
Puga evitar litigis en vendes verbals, costums que fins ara era la utilitzada per la venda per arrovat i per la venda a ull; litigis en la figura de l'alfarrassador, ahí també continuarem insistint per a millorar; litigis en el tornallom, litigis en els arrendaments rústics històrics.

En definitiva, senyories, si el nostre Estatut en el seu article 18 diu que des del reconeiximent social i cultural del sector agrari valencià i de la seua important labor en l'activitat productiva, en el manteniment del paisatge, del territori, del medi ambient, de la cultura, de les tradicions i costums més definitoris de la identitats valenciana, La Generalitat adoptarà mesures polítiques, fiscals, jurídiques i legislatives que garantixquen els drets d'este sector, el seu desenvolupament i producció, així com el dels agricultors i ramaders, doncs, nosaltres, des del Grup Socialista, amb eixe esperit votarem «sí» a una llei que també recupera totes eixes figures històriques en matèria de caràcter comercial i fa del dret positiu tot allò que ve del dret consuetudinari.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Pel Grup Parlamentari Popular, senyora Maritina Hernández.

La senyora Hernández Miñana:

Moltes gràcies, president.

Senyores i senyors diputats.

En primer lloc, per descomptat, agrair a la senyora Crepo i al Grup Socialista el suport a esta llei, una llei que, com molt bé ha dit la senyora Crespo, incorpora totes les figures tradicionals de la compravenda en camp, per tant, fa dret positiu dels costums, però que a més té alguns altres aspectes fonamentals que ella també ha destacat, com declarar nuls de ple dret els contractes a resultes, que és una demanda tradicional del sector i que mosatros creguem que verdaderament és un pas endavant i és un dels aspectes que més pot ajudar, per descomptat, a la part de què tots estem parlant, als llauradors, als productors, a més d'alguns altres aspectes que verdaderament coadjuven en este sentit.

En relació als grups d'Esquerra Unida i Compromís, dir-los que, efectivament, i també a la senyora Crespo, que el conseller se va comprometre ací a desenrotllar el reglament que incorporara tot el tema relacionat amb les faltes i sancions.
Per tant, no serà una llei que no tinga una aplicació pràctica en eixe sentit, sinó que, efectivament, el reglament va a incorporar tots eixos aspectes per a dotar-la de totes les màximes possibilitats a la mateixa llei.

Però n'hi han dos aspectes dels quals ha dit que hi volia fer especial referència.
Un d'ells és a l'article.
.
.
, a les esmenes que tots vostés han presentat a l'article 8, que fa referència al contracte verbal o escrit, segons projecte que hui ací anem a aprovar.
I, miren, jo ahí dir-los que jo sempre he segut partidària dels contractes escrits, però jo crec que la nostra obligació no és plasmar ací allò que mosatros, de forma natural, podríem pensar que és el més correcte, sinó el que no podem és obviar les realitats dels camp i de quin tipus de llei estem parlant, i la realitat en el camp és que n'hi han unes transaccions comercials, una primera comercialització, precisament entre els xicotets llauradors, que se realitza de forma verbal i amb pagament al comptat, i eixa és la verdadera dimensió i la verdadera importància d'eixa compravenda.

La venda a l'ull, al comptat, al comptat, i quan se tracta de xicotets llauradors, no podem obviar eixa realitat i el que tenim de fer és donar-li garantia jurídica a eixa realitat que n'hi ha en el camp.
Mosatros considerem que la forma escrit deu.
.
.
, pot i deu mitigar els riscos d'incompliment de pactes prèviament establits, però no deu eradicar la forma verbal en les condicions en què esta llei la fica sobre la taula, en eixe costum d'un xicotet llaurador que fa una primera venda del seu producte al comptat.
Sempre que n'hi ha pagament ajornat, ajornat, estem parlant de contracte escrit.
Per tant, obviar eixa realitat, com obviar altres realitats, que algunes de les seues esmenes plantejaven, no faria d'esta una bona llei, i sobretot no seria una llei que respondria als usos i costums del camp valencià.

Per una altra part, això li dóna una certa agilitat i manté eixa estructura en el camp que un xicotet llaurador puga continuar fent eixa primera venda sense majors restriccions jurídiques, però sí amb tota la protecció jurídica, que és del que tracta la llei.

I jo crec que també és molt important, fent referència en este moment a l'article 46 i 47, ficar negre sobre blanc quins són tots els motius que puguen determinar acabar amb l'arrendament rústic històric.
Tenim l'obligació de, en esta llei, definir-los clarament.
I quan estem parlant en l'article 45 del dret de recuperació, mosatros, com a grup polític, per descomptat, creguem en eixe dret de recuperació i l'acotem a unes condicions que creguem que són les que tots estem defenent: mantindre el cultiu, en este cas, almenys deu anys, i que el pagament a l'arrendatari siga abans del cessament del contracte de l'arrendador.
Per tant, amb les màximes garanties, de nou, a la part més dèbil, al llaurador, al productor.

I exactament el mateix quan parlem de la transformació urbanística, obviar la realitat de les transformacions urbanístiques no faria d'esta una bona llei i no estaria protegint el llaurador perquè obviaren eixa realitat.
La nostra obligació com a legisladors i, per descomptat, com a grup que està protegint este aspecte, és el d'acotar i precisar quines són les circumstàncies de l'acabament d'estos contractes d'arrendament i, amb eixe acotament d'eixes circumstàncies de forma sistemàtica i de forma.
.
.
, atenent tota la jurisprudència que ja n'hi ha sobre este aspecte, aconseguir eixa protecció del llaurador.

Per tant, jo.
.
.
, m'agradaria acabar felicitant l'equip que ha preparat la llei, felicitant-los i diguent que han tengut una gran valentia en fer dels usos i costums del camp agrari valencià una llei que protegixca els llauradors, que protegixca el productor i que permeta.
.
.

El senyor president:

Vaja concloent.

La senyora Hernández Miñana:

.
.
.
que el llaurador continue fent del paisatge valencià un dels millors territoris que podem encontrar-se.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Acabat el debat, anem a passar, en primer lloc, a la votació de les esmenes presentades per cada un dels grups parlamentaris.

En primer lloc votarem les esmenes presentades pel Grup Parlamentari Socialista, esmenes 4, 7, 11, 19, 34, 37, 41, 50 i 54.
Comença la votació:.
.
.
(Veus) Anem a vore.
.
.
Si són tan amables.
.
.
(Veus) Anem a repetir la votació en qualsevol cas, ¿eh?
(Veus) Anem a repetir la votació, ¿eh?
, (veus) donades les possibles fallades tècniques que hi puguen haver hagut.

Esmenes, com he dit, del Grup Parlamentari Socialista 4, 7, 11, 19, 34, 37, 41, 50 i 54.
Comença la votació:.
.
.
(Veus) Pareix.
.
.
(Veus) Anem a vore.
.
.
Un moment, per favor.
Deuen haver.
.
.
(Veus) Anem a vore si.
.
.
(Veus) Jo crec que hi deuen haver algunes fallades que m'agradaria consultar amb els tècnics abans de començar la següent votació.
Per favor.
.
.
(Veus; pausa)

Me diuen els tècnics que fa falta una revisió del sistema i que tarden aproximadament deu minuts.

Aleshores, se suspén el ple, que se reprendrà en deu minuts.
Ja els avisarem.

(Se suspén la sessió durant uns minuts)

El senyor president:

Vamos a comenzar la votación, en el punto en el que lo hemos dejado en el momento anterior.

Vamos a comenzar de nuevo las enmiendas del Grupo Parlamentario Socialista 4, 7, 11, 19, 34, 37, 41, 50 y 54.
Comienza la votación.
43 votos, sí; 44 votos, no.

Enmiendas 10 y 26.
Comienza la votación.
32, sí; 45, no; 5 abstenciones.

Enmiendas 27, 31, 45 y 53.
Comienza la votación.
36 votos, sí; 45 votos, no; 6 abstenciones.
Tengo que anunciarles a sus señorías que ha habido una dificultad esencialmente en esta terminal, en la que la (inintel·ligible) .
.
.
está organizándose desde la parte inferior, cuando yo, por megafonía digo «comienza la votación».
Pero ese terminal de votación no funciona.
Por lo tanto, como ustedes han podido apreciar, el voto de la presidencia queda en blanco en cada una de las votaciones.
Por tanto, si les parece, como hemos hecho en alguna ocasión donde ha habido dificultad con una terminal, el voto de presidencia será favorable al voto de mis compañeros de grupo parlamentario.

Vamos a pasar, a continuación, a las enmiendas presentadas pel Grup Parlamentari Compromís.
Totes les esmenes presentades pel Grup Parlamentari Compromís.
Comença la votació.
42 vots, sí, 46 vots, no.

Totes les esmenes del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.
Comença la votació.
42 vots, sí; 46 vots, no.

A continuació, passem a votar l'articulat.
Com he dit ja abans, no diré el vot meu perquè.
.
.
per a no embolicar la pantalla, però que s'entenga en acta.

Articles de l'1 al 7.
Comença la votació.
89 vots a favor.

Article 8.
Comença la votació.
46 vots, sí; 11 vots, no; 32 abstencions.

Article del 9 al 22.
Comença la votació.
89 vots, sí.

Article 23.
Comença la votació.
77 vots, sí, 4 vots, no; 6 abstencions.

Article 24.
Comença la votació.
45 vots, sí; 43 abstencions.

Article 25 i 26.
Comença la votació.
89 vots, sí.

Article 27.
Comença la votació.
46 vots, sí; 38 abstencions; 5 vots, no.

Article 28.
Comença la votació.
47 vots, sí; 35 abstencions; 6 vots, no.

Article 29 a 33.
Comença la votació.
89 vots, sí.

Article 34.
Comença la votació.
46 vots, sí; 32 vots, abstenció; 11, no.

Article 35.
Comença la votació.
89 vots, sí.

Article 36.
Comença la votació.
46 vots, sí; 37, abstenció; 6 vots, no.

Article 37.
Comença la votació.
88 vots, sí.

Article 38.
Comença la votació.
47 vots, sí; 31, abstenció; 11 vots, no.

Article 39 a 45.
Comença la votació.
89 vots, sí.

Article 46.
Comença la votació.
46 vots, sí; 32 abstencions; 11 vots, no.

Article 47.
Comença la votació.
46 vots, sí; 43 vots, no.

Article 48.
Comença la votació.
56 vots, sí; 32 abstencions.

Article 49 a 53.
Comença la votació.
87 vots, sí.

Article 54.
Comença la votació.
45 vots, sí; 42 abstencions.

Disposició addicional primera.
Comença la votació.
57 vots, sí; 32 vots, no.

Disposició addicional segon i tercera.
Comença la votació.
57 vots, sí; 32 abstencions.

Disposició transitòria primera i segon, disposició derogatòria única i disposició final primera, segon i tercera.
Comença la votació.
89 vots, sí.

Exposició de motius.
Comença la votació.
89 vots, sí.

Votació final de la llei.
Comença la votació.
78 vots, sí; 11 abstencions.

Per tant, és aprovada la llei favorablement per 79 vots i 11 abstencions.

Declaració institucional de suport a l'empresa Galmed

El senyor president:

Seguidament anem a passar a la declaració institucional que dóna suport a l'empresa Galmed, per part del secretari primer.

El senyor secretari primer:

Muchas gracias, señor presidente.

«Declaració institucional de suport a l'empresa Galmed.

»A pesar de les nombroses negociacions entre representants dels treballadors de l'empresa Galmed, a Sagunt, i a la direcció de Thyssenkrupp encaminades a evitar el tancament de la factoria, el dia 1 de juliol s'ha iniciat el procés d'ERO que pretén l'acomiadament col·lectiu de 165 treballadores i treballadores.

»La unanimitat aconseguida entre totes les forces polítiques a nivell municipal, autonòmic i estatal no ha pogut dissuadir l'empresa de tancar i no vendre Galmed.
Es tracta d'una decisió injustificada i injusta ja que no han pogut demostrar que la factoria saguntina no siga rendible, amb la qual cosa queda en evidència que ens trobem davant d'una deslocalització en funció dels interessos alemanys i, en aquest sentit, d'una política proteccionista que atempta contra els principis de la Unió Europea.

»Cal continuar lluitant per a evitar el tancament per part de Thyssenkrupp, però el que és inadmissible és que no es venga, sobretot quan sembla que hi ha propostes de compra tal com ha assegurat el consellera d'indústria.

»Esta oferta de compra, tenint en compte la intenció del tancament de l'empresa, és l'única realitat per a mantindre l'activitat i els llocs de treball que, en tot cas, evidenciaria les verdaderes intencions de la multinacional alemanya.

»El paper de la política i de les institucions és clau en este assumpte, més allà de la xifra concreta de treballadors i treballadores implicats, perquè l'altre tancament de la indústria amb beneficis per traslladar la producció a un altre país de la unió és un precedent molt perillós.

»A més, cal tenir en compte que el 90% dels clients de Galmed són factories d'automòbils radicades a l'estat espanyol, entre elles, Ford, que hauran de suportar l'augment del cost del producte derivat del factor logístic.

»Per tot açò exposat, les Corts Valencianes manifesten:

“Primer.
La necessitat d'exigir a Thyssenkrupp que es comprometa a vendre Galmed.

“Segon.
Així mateix, instar Thyssenkrupp a paralitzar qualsevol tipus de procediment de tancament de l'empresa fins que no s'haja resolt la venda de Galmed.

“Tercer.
Que les autoritats públiques competents mantinguen tota la intensitat i la decisió política per a preservar l'ocupació en Galmed i, en general, del sector industrial de la Comunitat Valenciana.
”

»Palau dels Borja, 24 de juliol de 2013.
» Firmat pels quatre portaveus.
(Aplaudiments)

Validació o derogació del Decret llei 3/2013, de 5 de juliol, pel qual s'estableix una reducció en les retribucions dels alts càrrecs de La Generalitat en compliment dels compromisos adquirits en matèria d'estabilitat pressupostària (RE número 59.
668, BOC número 175)

El senyor president:

Tercer punt de l'ordre del dia: validació o derogació del Decret llei 3/2013, de 5 de juliol, pel qual s'establix una reducció en les retribucions dels alts càrrecs de La Generalitat en compliment dels compromisos adquirits en matèria d'estabilitat pressupostària.

Per a la presentació del decret llei, té la paraula l'honorable conseller d'Hisenda i Administració Pública, el senyor Carlos Moragues.

El senyor conseller d'Hisenda i Administració Pública:

Gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Dando cumplimiento a lo establecido en el artículo 44 del Estatut d'autonomia de nuestra comunitat, tengo el honor de presentar en esta sesión de Les Corts para su convalidación el Decreto ley 3/2013, de 5 de julio, por el que se establece una reducción en las retribuciones de los altos cargos de La Generalitat.

Como saben, señorías, La Generalitat, en el marco de los compromisos adquiridos en materia de estabilidad presupuestaria y sostenibilidad financiera, articulados a través del Plan económico y financiero de reequilibrio 2012/2014, viene adoptando un conjunto de medidas destinadas a continuar en la senda del cumplimiento de la consolidación fiscal.

Como consecuencia de la situación de crisis económica, se ha potenciado la incorporación de políticas de austeridad y de optimización en la asignación y utilización de los recursos en orden a asegurar, no solo el equilibrio de las cuentas públicas, sino también que el nivel de prestación de servicios públicos fundamentales quedaran garantizados para los ciudadanos de nuestra comunitat.

Así, he de decirles que la responsabilidad, la transparencia y el compromiso adquiridos por el gobierno de la comunitat con los ciudadanos, y que caracterizan la actuación del Consell, ha motivado la adopción de medidas como la que contiene este decreto ley que hoy presento ante esta cámara para su convalidación.

En tal sentido, y en uso de las atribuciones en materia de autoorganización y política económica, el Consell adoptó un conjunto de medidas de impulso y ahorro, entre las que se incluía -calificada como «medida de ajuste»- la vinculación de los sueldos de los altos cargos al déficit del año 2012.
Esta medida, señorías, pretendía dejar constancia del compromiso del Consell, y por extensión de todos los altos cargos que colaboran de manera directa e inmediata en el desarrollo de su acción de gobierno, en hacer efectiva las políticas de austeridad y eficiencia que aseguren la consolidación de nuestras cuentas en la senda de estabilidad presupuestaria y sostenibilidad financiera.

La elaboración de los presupuestos de ese año quedó condicionada, entre otros aspectos, por un contexto económico y fiscal muy restrictivo caracterizado por un elevado déficit y un fuerte endeudamiento, vinculados ambos tanto a la fuerte caída de los ingresos soportada por el conjunto de las administraciones públicas como por las dificultades para la contención de unos gastos vinculados a la prestación de servicios públicos esenciales.

Como ya saben, el gran esfuerzo que hemos realizado por reducir el déficit, pese a encontrarnos en el peor escenario económico de los últimos veinte años y a la deficitaria financiación que acumula nuestra comunitat, ha permitido que, de acuerdo con los datos oficiales, la Comunitat Valenciana cerrara el ejercicio 2012 con un déficit de 3.
513 millones de euros, lo que representa un 3,52 del PIB y supone un 29% menos de déficit que en el año 2011, año en el que se alcanzó más de 5.
000 millones de euros de déficit y éste se elevó al 5%.

Y a pesar de ese gran esfuerzo de ahorro realizado en el ejercicio 2012, cercano a los 2.
000 millones de euros en términos primarios, dentro de un escenario económico grave, se da la circunstancia de que nos encontramos sujetos a un modelo de financiación donde nuestra comunitat se ve perjudicada de forma considerable en la financiación per cápita respecto al resto de las comunidades autónomas.

Pues, bien, señorías, en este escenario y en consonancia con el compromiso adquirido por el Consell de La Generalitat que les he mencionado, y una vez conocido recientemente el déficit de la Comunitat Valenciana determinado por la Intervención General de la Administración del Estado, se ha considerado urgente y necesario el cumplimiento del mandato de reducción en las retribuciones como una medida de responsabilidad y solidaridad con el conjunto de los ciudadanos valencianos.

El régimen de reducción que contiene este decreto ley se ordena en torno a las siguientes características:

En primer lugar, el importe de la detracción, que se fija en un 2,02%, que es el resultado de la diferencia entre el déficit del 3,52 frente al 1,5 autorizado sobre el PIB regional.

En segundo lugar, por el que se refiere al ámbito subjetivo, por la naturaleza y carácter excepcional de la medida, ésta tiene un alcance concreto y limitado en cuanto al personal que se ve afectado por ella, es decir, primero aquellas personas que ocupen puestos de altos cargos del Consell o de la administración de La Generalitat, y, segundo, los treinta y un puestos de carácter directivo del sector público empresarial y fundacional, tal y como quedaron definidos en el artículo 26.
2 de la Ley de presupuestos de La Generalitat para el ejercicio 2012, según el cual tiene la consideración de personal que ocupa puestos directivos los presidentes, consejeros delegados, directores generales, gerentes y titulares de otros puestos de trabajo o cargos asimilados que ejerzan la función ejecutiva de máximo nivel con sujeción directa al órgano de gobierno de las empresas públicas y fundaciones del sector público de La Generalitat, a las que hace referencia el artículo 2 del Decreto ley 1/2011.

Se prevé, asimismo, que la minoración regulada en el decreto ley que les presento solo se aplicará a las personas a las que se refiere este apartado cuando éstas hubiesen ocupado, a lo largo del año 2012, un tipo de puestos de los definidos anteriormente.

En tercer lugar, esta medida tiene carácter no consolidable.

En cuarto lugar, para su cálculo se toma como referencia el importe anual de las retribuciones correspondientes al ejercicio del compromiso, es decir, del año 2012.

Y, por último, se articula inicialmente mediante el prorrateo mensual de la misma.

Con estas premisas, el importe máximo de ahorro previsto en el presupuesto de 2013 por este decreto ley que les presento asciende a la cantidad de 155.
433 euros.
Quiero decir a este respecto, señorías, que no estamos ante una medida de ajuste propiamente dicha, sino que se trata del cumplimiento de un compromiso que el Consell adquirió con los valencianos -como anteriormente he mencionado.

Asimismo, señorías, quiero decirles que la medida se ha adoptado a través de la institución del decreto ley, como consecuencia de que las retribuciones de los altos cargos se incluyen en las leyes anuales de presupuesto, y esto requiere que cualquier modificación de las mismas se realice mediante un acto con fuerza de ley.

Esto y el hecho de que se trate de una medida extraordinaria puesto que el único supuesto en todo el estado español en donde las remuneraciones de los altos cargos se han vinculado al déficit anual, lo cual, unido a la necesidad de asegurar no solo que la reducción se ejecutara durante el presente ejercicio, sino que también su aplicación no genera perjuicios no deseados entre los afectados, constituyen el hecho habilitante de extraordinaria y urgente necesidad que l'Estatut exige en su artículo 44 para la adopción de un decreto ley.

Las razones expuestas justifican la utilización del recurso del decreto ley para el cumplimiento efectivo del compromiso del Consell.

Como ven, el cambio de gestión basado en la cultura de la eficiencia, el ahorro, la austeridad y la transparencia es una hoja de ruta que preside la actuación del Consell de La Generalitat, y es una hoja de ruta que ya nos sitúa en posiciones destacadas de ahorro y de ajuste.

Si nos comparamos con otras comunidades autónomas, señorías, las medidas adoptadas son más elocuentes, si cabe.
Concretamente, con datos presupuestarios de 2013, en la comunitat el coste de los altos cargos es de 5,5 millones de euros al año.
En comparación con esto, Cataluña duplica nuestras cifras; su coste de altos cargos son 12,6, mientras que la Comunidad de Madrid y en Andalucía el coste de altos cargos asciende a más de 9 millones de euros.

El president Fabra es el cuarto presidente autonómico que menos cobra de tota España con una retribución bruta anual de 66.
274,80 euros, de tal manera que cobra menos de la mitad que el presidente de Cataluña, 144.
030,12 euros, siendo, asimismo, el salario de los consellers de nuestra comunitat -56.
467,58- inferiores al de los consejeros de la Comunidad Autónoma de Madrid, que son 64.
665 euros, o de la Junta de Andalucía, 62.
800,84, y la mitad del de los consejeros de la comunidad de Cataluña, 108.
576,84 euros.
Además, somos la tercera comunidad con menos altos cargos por habitante, con 17 altos cargos por cada millón de habitantes.
En total, hemos reducido desde el 2011 en un 30% los altos cargos y personal eventual.

Asimismo, señorías, dentro de la política de austeridad iniciada por el Consell, con la finalidad de generar un sector público viable y sostenible financieramente, La Generalitat ha llevado a cabo la reestructuración del sector público empresarial y fundacional más ambiciosa emprendida en toda España, y ya cuenta con treinta y dos empresas y fundaciones públicas menos.
Ello ha supuesto desde el principio de la legislatura la supresión del 45% del personal directivo que no tiene la consideración de alto cargo.

A fecha de hoy, se han ejecutado cerca del 70% del proceso de reducción previsto, algo que ha sido reconocido por el Ministerio de Hacienda y Administraciones Públicas que certifica en su informe de reordenación del sector público el compromiso de La Generalitat en el cumplimiento de los objetivos marcados y en el que destaca que la reducción efectuada o próxima a completar por la comunitat a 1 de enero de 2013 sobre el compromiso inicial es del 166,67%, muy por encima del resto de las comunidades autónomas.

Entre 2011 y 2013 el presupuesto de las empresas públicas se ha reducido en cerca de mil quinientos millones de euros -en concreto, 1.
483-, lo que supone un 53%, con caídas interanuales superiores al 30% en los dos últimos ejercicios.
El gasto del sector público empresarial supone ya menos del 10% del presupuesto consolidado de La Generalitat, habiéndose reducido su presencia en más de ocho puntos en los últimos dos ejercicios, desde el 17% en 2011 al 9% en 2013.

Pero, además, y por aplicación del artículo 19 y de la disposición transitoria segunda del Decreto ley 1/2011 por lo que se limitan las retribuciones a percibir por el personal directivo del sector público valenciano, se ha conseguido un ahorro de 358.
000 euros en cómputo anual por la adaptación de los contratos de este personal.

La homologación de las retribuciones de este tipo de personal, establecidas anualmente en las respectivas leyes de presupuestos de Generalitat para los directores generales de nuestro sector público empresarial y fundacional, puede considerarse ajustada puesto que las retribuciones de este tipo de personal de nuestro sector público se corresponden con las más bajas de los sectores públicos de las administraciones del estado y demás administraciones.

Por último, quiero puntualizar, también, que los miembros de los órganos de gobierno del sector público empresarial no perciben dietas de asistencia a los consejos de dirección o a los consejos de administración de las empresas públicas.

En definitiva, señorías, la medida que contiene el decreto ley que hoy les presento para su convalidación es un paso necesario pero no suficiente para hacer efectivo nuestro compromiso, porque hemos de ser capaces de crear las mejores condiciones para disponer de todos los instrumentos en aras a cumplir con nuestra función y deber, trabajando de forma seria y responsable.

Con este decreto ley el Consell de La Generalitat cumple con sus compromisos, inspira confianza, es creíble, y todo ello porque trabaja para la consecución del bienestar de todos y por el interés general y colectivo.

Es por esto que solicito, en nombre del Consell, su convalidación por esta cámara.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Per al torn a favor, en representació del Grup Parlamentari Popular, té la paraula l'il·lustre diputat Ricardo Costa.

El senyor Costa Climent:

Muchas gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Señor conseller.

Mi grupo parlamentario va, lógicamente, a dar el apoyo al decreto que ha presentado el gobierno valenciano porque pensamos que es razonable con los mensajes que estamos trasladando a la opinión pública, al empresariado, a las pymes, a los autónomos de ser un gobierno predecible, serio y que cumple lo que dice, en estos momentos, además, donde la inestabilidad económica genera grandes tensiones y, fundamentalmente, genera gran inseguridad.

Y lo que tenemos que trasladar, desde esta cámara, desde los gobiernos, es tranquilidad, seguridad y trabajo.
Y, fundamentalmente, hacerlo respaldando todos los anuncios que los gobiernos, y en este caso el gobierno valenciano.
.
.
, hace de forma que se quede de manifiesto que esos compromisos son asumidos, son cumplidos y son ejecutados.

Yo creo que este decreto, a juicio de mi grupo parlamentario, combina tres grandes aspectos que desde que usted es conseller le vengo escuchando y que creo que es importante que recalquemos desde mi grupo.

En primer lugar, su objetivo fundamental: la credibilidad del gobierno, la estabilidad económica y presupuestaria, el ahorro; el luchar contra el déficit es hacer una administración más austera, más manejable, más cercana al ciudadano; el cumplir con nuestros compromisos, por ejemplo, como en el plan de estabilidad financiera; el hablar de austeridad no solamente en el gasto de las grandes partidas, sino en el gasto que supone las pequeñas representaciones que suponen los salarios de los altos cargos del gobierno; la optimización de los recursos; la garantía de que todo eso tiene que servir para seguir manteniendo los servicios públicos básicos y esenciales, como son la sanidad, la educación o los servicios sociales.

En segundo lugar, combina otro mensaje que, a nuestro juicio, es básico en el discurso del gobierno y, especialmente, y sin que moleste a ningún otro conseller, especialmente, en el discurso del conseller de hacienda, que es el cumplimiento de un compromiso puntual por parte del presidente del gobierno valenciano, por parte del señor Fabra.

Un compromiso que puso de forma voluntaria sobre la mesa, que lo dijo en esta cámara, que es el único presidente y el único gobierno autonómico que ha puesto de manifiesto y ha vinculado su retribución al cumplimiento de un objetivo, que ha sido el del déficit, y eso plantea la diferencia entre tener autoridad para poder exigir planteamientos, para poder realizar políticas, y no tenerla.
Y en este caso, desde luego, si alguien, día tras día, pone de manifiesto que tiene toda la autoridad moral para exigir que se cumplan los objetivos de austeridad, de ajuste de este gobierno es precisamente aquel que, de forma voluntaria, se los aplica en sus propias retribuciones.

Y lo hablamos, además, en un momento donde, cuando comparamos y cuando se hace el anuncio y se compara el déficit real de esta comunidad con el déficit aprobado para el conjunto de comunidades autónomas y por el Gobierno de España, vemos que la diferencia es importante.
Hay una diferencia aproximadamente de dos puntos y algo, entre el uno y medio y el tres y pico, que ha cerrado el año 2012 el gobierno valenciano su presupuesto.

Muchos han intentado plantear esa cuestión como una falta de rigor, como un incumplimiento.
El déficit en esta comunidad no es un déficit producido por un exceso de gasto.
Se pueden ir a las liquidaciones del presupuesto, de la intervención, a las liquidaciones del propio Gobierno de España.
Estamos cumpliendo a rajatabla nuestros compromisos de reducción del sector público y de austeridad: 2.
000 millones de euros de ahorro en el año 2012, 2.
000 millones de euros.

Si hoy en día tenemos un déficit superior al aprobado para el conjunto de comunidades autónomas no es por falta de diligencia en la gestión de las cuentas públicas, no es por falta de cumplimiento de los compromisos asumidos por gobierno valenciano.
Es porque tenemos un sistema de financiación nefasto, que llevamos pidiendo que se cambie desde el año 2004 y que el gobierno socialista entonces, y el Grupo Parlamentario Socialista en esta cámara, se opuso paulatinamente, reiteradamente y claramente en contra de los intereses valencianos para que esta comunidad tuviera los ingresos acordes a su población.
(Aplaudiments) Esa es la realidad.

Y una tercera cuestión que creo que también agrupa este decreto.
Ya está bien de escuchar en esta cámara.
.
.
, porque, al final, yo entiendo que el debate político, la confrontación de ideas, de propuestas, de programas es importante; incluso, la propia demagogia política en esta tribuna, es la vieja historia del mundo de la política.
Pero cuando estamos en una situación donde la percepción ciudadana es que no nos entendemos, que nos convertimos en problemas más que en soluciones, creo que habría que ajustar esos discursos lo máximo posible a la realidad.

No se puede plantear que la Comunidad Valenciana es la comunidad más derrochadora de España, cuando los datos lo que dicen es que es la administración más barata de España.
Eso, a mi juicio y a juicio del grupo parlamentario, es una gran irresponsabilidad política.

No se puede hacer, cuando hemos reducido el coste de los altos cargos -no solamente el número, sino el coste- a cinco millones y medio.
A uno le puede parecer mucho, a otro le puede parecer poco.
Pero, oiga, esto hay que compararlo, compararlo con comunidades autónomas de nuestra magnitud, de nuestro mismo techo competencial.

Claro, en Cataluña, son 12,6 millones de euros.
Será mucho o poco.
Desde luego, es más del doble que nosotros.
Y en Andalucía, donde ningún otro partido que no sea el Partido Socialista ha pisado ninguna consejería andaluza o una presidencia del gobierno andaluz, son nueve millones de euros.
Yo no sé si es mucho o es poco, pero es más de lo que se destina aquí a los altos cargos.

Somos la tercera comunidad que menos altos cargos tiene.
Yo no sé si eso es un mérito o no es un mérito, pero, desde luego, es un dato objetivo, es un hecho empírico.
Que no se puede venir aquí y decir que está todo lleno de altos cargos -de nombramiento de altos cargos- para poner en tela de juicio la política de austeridad del gobierno del presidente Fabra, porque el recurso y la comparación.
.
.
, es sencilla.
A lo mejor en Andalucía se necesitan esos nueve millones.
No lo sé.
Pero es obvio que son casi cuatro millones más de lo que nos gastamos aquí en los altos cargos.

Como en los sectores públicos, oiga.
Yo no sé por qué Andalucía necesitará 370 entidades y empresas públicas.
No tengo ni idea.
A lo mejor las necesita, pero es que es casi el triple de las que existían aquí.
Será bueno o malo, no lo sé, pero es un dato objetivo.

Nosotros, en el sector público empresarial, ahorro de 1.
500 millones de euros el año pasado y reducción de 32 entidades públicas en solo un año.
Será para ustedes suficiente.
Desde luego.
.
.
, o no suficiente, o será poco.
Pero, desde luego, es prácticamente el cumplimiento del 100% de lo que se comprometió el gobierno valenciano con el conjunto del estado español.
Si quieren, les saco la comparativa de otras comunidades autónomas, pero ninguna llega a nuestro grado de cumplimiento.

Por lo tanto, yo que creo que, dentro de los datos económicos, dentro de la coherencia del discurso del Partido Popular y del gobierno del Partido Popular, fundamentalmente hay una coherencia de un presidente del gobierno que de forma voluntaria, única en España, complementa, condiciona su retribución al cumplimiento de un objetivo, que no es otro que el cumplimiento del déficit público.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señor Costa.

Per a exercir el torn en contra, per part del Grup Parlamentari Socialista.
.
.
(Veus) No hi ha torn en contra.
Perfecte.

Per a fixar posició.
.
.
fixar posició, de menor a major per tant, la senyora Marga Sanz té la paraula.

La senyora Sanz Alonso:

Señor presidente.

Señorías.

Señor conseller.

Realmente estamos ante un decreto ley que nosotros definimos de imagen, de maquillaje del Consell ante los gravísimos problemas del paro y de la corrupción que nos están golpeando y que se suman a los escándalos relacionados con la supuesta financiación del Partido Popular, el caso Bárcenas, los sobresueldos que afectan a los diputados del Partido Popular en las Cortes, y en este contexto viene este decreto.
No es más ni menos que en ese contexto.

A nosotros esto nos dice que hay que rescatar no solamente a las personas, sino también a la democracia.
Pero vamos a entrar en el cumplimiento de este decreto, como ustedes han planteado.

Porque sus compromisos de imagen los van a cumplir evidentemente.
Se plantea el reducir sueldos a los altos cargos por el incumplimiento del déficit.
Pero sepan que, por mucho que se rebajen los sueldos los altos cargos, de ninguna manera van a compensar los desaguisados económicos y políticos a los que nos tienen acostumbrados con despilfarros, comportamientos ventajistas, casos de corrupción encubierta y falta de transparencia en la gestión pública.

Vienen a decirnos en el preámbulo que su Capavant ha venido a ser un cap al fons, que su política de recortes de gastos ha estado acompañada de una más que previsible caída de los ingresos -lo dijimos en los debates-, por lo cual no han alcanzado el 1,5% del déficit, que arbitrariamente se nos puso desde la troica, el señor Montoro asumió y ustedes lo cogieron como propio.
Hoy lo tienen en el 3,52% del PIB autonómico y, claro, dicen que la infrafinanciación no ha ayudado.
Claro que no ha ayudado, pero tampoco ustedes han trabajado por ella y tampoco han trabajado por cambiar las políticas, cosa que, evidentemente, no han hecho a lo largo de todos estos años.

Pero obvian, en su preámbulo, decir de la dramática situación de insolvencia y de incumplimiento del presupuesto que nos tienen acostumbrados y que padece la Generalitat valenciana.

Y lo dijimos en su momento, se trata, no de gastar menos, sino de saber en qué se gasta.
No es lo mismo endeudarse en inversiones que producen retornos económicos y beneficios sociales que en fiascos inversores a crédito y con sobrecostes.

Y sobre todo, les dijimos, presupuesto tras presupuesto, que había que actuar sobre los ingresos.
Pero el Partido Popular, el Consell, bajo el lema de «Progresividad fiscal, no gracias», se permitía desgravar, bonificar impuestos a las rentas más altas, a patrimonios y, también, perdieron la oportunidad de gravar a las entidades financieras que actuaban en nuestra comunidad.

Ahora, claro, se intenta compensar injustamente con más tasas, más IVA, más impuestos indirectos.
Y las salida es acudir al crédito estatal, que lo único que hace es duplicar el endeudamiento de esta comunidad, duplicar la espiral de intereses a pagar y, por tanto, contraer el gasto y la inversión que deprimen aun más nuestra economía.

Dicen ustedes también en su preámbulo que el recorte del 2% de los sueldos lo hacen por un sentido de responsabilidad y de solidaridad.
De responsabilidad en el desastre de la comunidad, desde luego, la tienen toda.
Ahora, de solidaridad, ¿con quién?
¿Con quienes en el 2012 recortaron los sueldos, quitaron la paga extraordinaria, llevaron al paro?
¿Con aquellos a quienes ustedes no están dando los servicios públicos que les corresponden, los servicios sociales?
¿Con los acreedores de La Generalitat?
Con esos, solidaridad ninguna.

Pero es que si entramos en el contenido del decreto ley sorprende la insignificancia económica del recorte.
Son 155.
000 euros en un año.
Es la mitad de los sobresueldos que en el 2012 cobraron los diputados de las Cortes del Partido Popular.
.
.
¡Es menos que el sueldo bruto de tres altos cargos!
.
.
.
¿Y eso genera responsabilidad?
, ¿eso genera confianza en los ciudadanos?

Claro, además, sonroja, porque mientras que la desviación del déficit tiene efectos permanentes sobre las cuentas públicas por el incremento de la deuda que habrá que devolver y por los intereses de esa misma deuda, que es cada vez mayor, las retribuciones se reducen exclusivamente de forma puntual, no se consolida, dice el presupuesto.
Y, además, no afecta, lógicamente, a dietas, complementos por vivienda y otros sobresueldos que hacen que se engrosen muchísimo las retribuciones reales de todos los altos cargos, claro.

Miren, pues, mire, el problema no es del déficit, pese a que el déficit se haya incumplido, se haya desviado en un 235% del que se había previsto, del que ustedes habían previsto, sino las políticas que ustedes han hecho y están empeñados en mantener.
No ayuda a salir del pozo en el que ustedes han ido excavando sus políticas de recortes de retribuciones, de recorte de gasto social o de inversiones, de reducción del sector público, que imposibilitan el impulso económico.
Porque, señores, habrá habido recortes y reducciones, ustedes dicen que sacrificio, nosotros decimos que son dramas sociales, que es paro, y en ese sentido es en el que nos tenemos que aplicar y es en el que se tienen que aplicar, no es el déficit, son las políticas.

Y si realmente están interesados en mejorar la vida de los ciudadanos, pueden quedarse con las retribuciones que les corresponde y devolver las cantidades que han malgastado en proyectos inútiles, muchas veces en beneficio de los que les son afines política y familiarmente.
Y no se reduzcan sueldos, reduzcan los altos cargos y personal de confianza, y apliquen una fiscalidad progresiva, y exijan la deuda histórica que nos corresponda y una financiación justa para el País Valenciano, y asuman que cada vez que.
.
.
, los recortes,.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Vaya finalizando.

La senyora Sanz Alonso:

.
.
.
que ustedes aprueban recortes, contribuyen a empequeñecer la economía valenciana y a hacerla cada vez más pobre, cuando lo que queremos es una economía más potente, más eficiente y una sociedad más justa, más cohesionada y.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias.

La senyora Sanz Alonso:

.
.
.
más sostenible.

Y, para acabar, dejen de comportarse como niños, con castigos ejemplarizantes, y hagan una política.
.
.
, de la política una actividad digna, con trasparencia y eficiencia, y así también contribuiremos a recuperar confianza y dignificar lo que en estos momentos estamos haciendo, intentando trabajar por el futuro para el País Valenciano.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora Sanz.

Per part del Grup Parlamentari Compromís, la il·lustre diputada Mireia Mollà té la paraula.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Senyories, avui se'ns planteja un debat per part del govern valencià que, de veritat, resulta prou insultant, prou ridícul.
Davant de la tràgica situació que patix la nostra economia, la nostra societat, davant de la greu crisi institucional i política que vivim, el Partit Popular està mancat completament d'iniciativa per a eixir, efectivament, d'estes crisis, i, tot el contrari, les està agreujant amb la seua manca d'explicacions i també amb mesures que contraresten aquesta greu crisi.

Efectivament, avui el senyor Moragues mos ha tingut molt entretinguts, entretinguts per a resumir: «Vengo a anunciar que esta medida es populista, lo sé, pero tampoco que nadie se crea que cobramos por encima de nuestras posibilidades.
» Al final, ha segut el resum, ¿per a què posar tant de pedaç per a explicar que els alts càrrecs del govern, doncs, no cobren tant com en altres llocs?
I, bé, sí, açò és per a quedar molt bé, és la solidaritat que hem de fer els alts càrrecs amb esta crisi que estem patint els ciutadans, etcètera, etcètera.

Però, clar, ho ha deixat molt clar, que conste, açò no és una mesura d'ajust.
.
.
Ai, clar, perquè, efectivament, quan vostés li han donat quantitat específica, diuen que, màxim, seran 155.
000 euros, una quantitat irrisòria quan vostés, efectivament, en el mateix decret parlen d'un ajust de més de dos mil milions d'euros que ha eixit, efectivament, dels serveis públics i dels drets dels treballadors i treballadores de la funció pública i no a costa de la manca d'iniciativa política del govern popular.

De fet, vosté, a més, no ha explicat que, efectivament, hi ha mesures que sí que podrien ser mesures d'ajust i que no apliquen.
No és cert que el govern valencià estiga sent auster en l'administració pública.
De fet, des de 2012 fins ara portem més de cent persones nomenades eventuals, la famosa dedocracia en l'administració va en augment.
A eixes persones no els arriba aquestes mesures d'exemplaritat i de solidaritat, estes queden al marge.
Efectivament, vostés omplin els segons i tercers escalons d'esta dedocracia en l'administració de personal eventual i, efectivament, no els apliquen cap tipus de retallada.

El cas és que Ricardo Costa, el senyor Costa, ho ha explicat molt bé, vostés han de donar-li sentit al president de La Generalitat, un sentit que ara no té, autoritat moral deia, per al senyor Fabra, «credibilidad de este gobierno».
Efectivament, tenen vostés una necessitat imperiosa de fer el senyor Fabra el president que no és i que no serà, i també de fer este govern un govern capaç de fer alguna iniciativa, però en canvi se queden en una qüestió populista que no vindrà a solucionar i a pal·liar la greu situació econòmica i social que estem vivint.

La percepció ciutadana, han dit ací.
Doncs, bé, la percepció ciutadana és que vostés tenen «molt de morro», ¡així!
En qualsevol conversa, en qualsevol conversa del carrer, si un li pregunta què li sembla aquesta mesura, el que diuen és que «el sobre del mes que viene estará más abultado».
Estos, els sobres, que no van buits, que van plens de diners, que encara no han donat vostés cap tipus d'explicació, que, efectivament, no saben si ho han declarat o no, efectivament, el mes que ve probablement siga més «abultat» que l'anterior, perquè, clar, eixa és la veritable percepció ciutadana, que vostés estan actuant a l'esquena, que estan cobrant sobresous, que es neguen a donar explicacions, que, efectivament, fan pagar els plats bruts d'esta crisi als ciutadans que ho estan passant malament, però que vostés no estan fent el seu deure com a govern.

M'ha sorprés el senyor Moragues.
Sempre, en totes les declaracions diu i afirma: «No tenemos un déficit de gasto, sino un déficit de ingresos.
» Senyor Moragues, no mos faça perdre el temps amb estes mesures.
Si, efectivament, no tenim un problema de despeses i vostés estan carregant les retallades en les despeses públiques, en els serveis públics, solucionen el problema dels ingressos.
Eixa és la veritable faena que deuria fer un govern seriós, responsable, solidari amb la crisi i amb ganes de tindre iniciativa de govern.
Si no, efectivament, se quedarà en el govern que deuria ser i que tampoc és ni serà.
Com el president.

Res més.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Mollà.

Per tal d'explicar.
.
.
i fixar posició, en representació del Grup Parlamentari Socialista, il·lustre diputat senyor Rafael Rubio, té la paraula.

El senyor Rubio Martínez:

Sí, señor presidente.

Señoras y señores.

Señor Moragues, el decreto ley que usted nos ha subido aquí es una.
.
.
, si me permite la expresión, una estupidez parlamentaria.
(Remors) De entrada, una estupidez parlamentaria, que no pasa nada, no se ponga así.
Es un decreto que no tiene absolutamente ningún sentido.

Si ustedes querían cumplir de verdad sin publicidad, con el anuncio que hizo aquí el señor presidente, era muy sencillo: van, hace un ingreso en las arcas de La Generalitat y aquí paz y allí gloria.
El ingreso por la cantidad que hubiese querido.
Pero no nos somete hoy aquí a un espectáculo como el que nos ha traído, publicitario, para decir lo bueno que ustedes son.
Es una auténtica estupidez parlamentaria, este decreto, y usted lo sabe.
Este es el tercero, el tercer decreto ley de este año.

El primero era de medidas de estabilidad, en la cual han fracasado.
Solo falta ver los datos ayer que publicó el ministerio de economía y hacienda.
El segundo, el de las ayudas a las pymes, que también ha fracasado.
Y ahora un tercero, de medidas publicitaria, diciendo que vamos a devolver a las arcas públicas un dinero, porque ha habido un exceso en el tema del déficit.
No acertaron ustedes, no es que ha habido un exceso en el déficit del 2012, es que han más que duplicado el déficit previsto.
Por tanto, desde ese punto de vista, es un fracaso claro de la gestión.

Habla usted del decreto ley, que ha costado más hacer el decreto ley y los informes de los técnicos del decreto ley que lo que ustedes van a ahorrar.
Y mire si es sencillo.
¿Ve esto?
Esto es una circular, de la subsecretaria de la Conselleria de Presidencia, de este señor que hoy no ha venido, (veus) fechada en marzo, y que dice ya cómo y de qué manera los altos cargos deben de devolver el exceso del déficit.
¡Mírela!
, la tengo yo, si la tengo yo, seguro que la tiene usted, y perfectamente lo podía haber hecho sin hacernos perder hoy el tiempo.
Pero han tenido que informar todos, la abogacía de La Generalitat, la subsecretaría correspondiente, el secretario autonómico correspondiente, etcétera, etcétera, etcétera.

Además, ustedes vienen hoy aquí a intentarnos dar una lección.
¿Una lección de qué, señor Moragues?
Señor Moragues, si ustedes.
.
.
-está más atento a la conversación con su antecesor, creo que es importante-, si ustedes lo que tenían que haber hecho era haberse aplicado lo que les aplicaron a los funcionarios.
En el año 2012 les quitaron la paga extra a los funcionarios, que supuso una pérdida de un 7% más o menos del sueldo anual de los funcionarios; y ustedes, en vez de aplicarse lo mismo, simplemente se recortaron en aquel momento el 1,7%.
Si a ese 1,7% de aquel momento le suma los 2 puntos de ahora, es una pérdida del 3,7%.
A cualquier funcionario de la administración autonómica le han hecho perder el doble.

Y, luego, con otra condición: cualquier funcionario ha perdido la paga extra del año 2012 y no sabemos si en el 2014, cuando ustedes elaboren los presupuestos, la recuperarán o no la recuperarán.
Ya le digo yo que no la recuperarán.
Pero ustedes hoy aquí lo que se aplican es: nos bajamos el sueldo, pero eso no es consolidable, me lo bajo solo este año, el año que viene ya me lo subiré de la manera que considere oportuno.
Por tanto, señor Moragues, esto no tiene ningún sentido.

Y nos ha hablado usted de los altos cargos.
Mire, lo de los altos cargos es.
.
.
¿Qué entiende usted por alto cargo, señor Moragues?
¿Usted entiende por alto cargo aquella persona que es nombrada sin un concurso de méritos?
¿Entiende usted que eso es un alto cargo?
Si eso es así, en la Generalitat valenciana hay más de seiscientos.
.
.
Si eso usted lo entiende así, hay más de seiscientos en la Generalitat valenciana.
Si usted no lo entiende así y lo entiende de otra manera, pues, bueno, ya veremos.

Además, aquí, en la trona, han seguido con el mantra habitual a que nos tiene acostumbrado usted y el representante del Partido Popular: «Los ocho años de gobierno de Zapatero han sido un gran problema para la financiación de la Comunidad Valenciana», y durante ocho años, cuando subían a esta trona, ustedes decían que cuando gobernase el Partido Popular eso se resolvía en un plis-plas.
Llevan ya dos años gobernando en Madrid, señor Moragues, y ustedes no han conseguido resolver absolutamente nada, y yo ya no sé si usted va de conseller allí y de verdad participa activamente, o se limita a entrar los cafés, con todo el respeto del mundo.
Porque esa es la impresión que me da de lo que usted hace en Madrid.
(Veus)

Y le querría aplicar el último tema, este no se lo puedo decir a usted, porque no sé si lo sabe, pero, al señor Fabra, al señor Ciscar, a la señora Catalá ausente, y al señor Castellano, que sí que está, la aplicación esta de carácter pedagógico que ustedes dicen, ¿se la van a aplicar también a los sobresueldos que pueden recibir de su grupo parlamentario?
(Aplaudiments) ¿O eso no se lo van a aplicar?
¿O el sobresueldo del grupo parlamentario, como bien reconoce su portavoz, que dice que nadie cobrará más que el señor.
.
.
, el señor Fabra, el señor presidente, con lo cual implícitamente quiere decir «lo están cobrando, pero nadie va a cobrar más», eso no se lo van a aplicar?
¿O le van a subir el sobresueldo el 1,3% (veus) para compensar?

Eso es lo que nos gustaría saber, y lo demás son.
.
.
¡puro artificio!
, ganas de hacernos perder hoy aquí una discusión sobre este tema, señor Moragues.
¡Porque yo entiendo que usted tendrá algo más importante que hacer esto!
De verdad, el teórico ahorro que ustedes han producido, que es solo teórico, se nos ha ido en los informes que hay que hacer.

Eso sí, hemos avanzado, importante, yo creo que las cosas.
.
.
, y hay que decirlo, yo por eso quiero felicitarlo, señor Moragues, esta vez no ha tenido que ir externamente a contratar (veus) a un conocido bufete de abogados para que le hagan eso, porque como las demás cosas van siempre al mismo bufete para que se lo arregle, incluido el sector público empresarial de la Comunidad Valenciana, en algo hemos ido avanzando.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el president, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer)

El senyor president:

Muchas gracias.

A continuació, passarem a la votació de la validació o derogació del decret.
Seguixc insistint, especialment per a que conste en l'acta arreplegada, en això del vot corresponent, ¿eh?

Comença la votació: 47 vots a favor, 42 abstencions; el que significa 48 vots a favor i 42 abstencions.
Queda validat el decret.

Algun grup demana la tramitació com a projecte de llei?
Si no queda ningun grup, passem al següent punt de l'ordre del dia.

Proposta de creació d'una comissió d'investigació sobre la situació relativa als possibles pagaments de comissions, a canvi de contractes públics, produïts presumptament entre càrrecs de la Generalitat valenciana i el grup empresarial Esabe, amb les seues diferents denominacions socials, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 55.
985, BOC número 167)

El senyor president:

Quart punt de l'ordre del dia: proposta de creació d'una comissió d'investigació, presentada pel Grup Parlamentari Compromís, amb el registre d'entrada número 55.
985, relacionada amb el grup empresarial Esabe.

Per a torn a favor, té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Compromís, la il·lustre diputada Mònica Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Bon dia, senyories.

Senyories, el 20 de desembre de 2012, la cúpula directiva de l'empresa de seguretat Esabe va ser detinguda en una operació policial a Madrid.
Se'ls acusa d'alçament de béns, insolvència punible, falsedat documental, blanqueig de capital i de defraudar 30 milions d'euros a la seguretat social i de pertinença a organització criminal.

El propietari d'esta empresa, Juan José Prados del Pino, aconseguia escapar d'esta operació policial i hui en dia encara està fugit de la justícia, concretament fugit del jutjat d'instrucció número 37 de Madrid.

Els interrogatoris als directius d'Esabe han desvelat pagaments en negre als seus treballadors i suborn per aconseguir contractes de l'administració pública.
En concret, als directius d'Esabe se'ls va preguntar en els interrogatoris quina explicació trobaven a què la seua empresa haguera encadenat contractes milionaris amb l'administració pública, malgrat dels seus constants deutes amb la seguretat social i els treballadors i treballadores.
Alguns dels directius d'Esabe van revelar que tenien constància que per aconseguir contractes de l'hospital La Fe de València havien subornat un tal Eloy de la Generalitat valenciana.

Esabe, amb esta denominació o d'altres, ha rebut des de 2006 més de vint contractes del Consell, per un valor de 47 milions d'euros, per serveis de seguretat i per serveis de neteja en edificis públics.
Dóna la casualitat que moltes adjudicacions d'estos contractes amb Esabe foren firmades pel senyor Eloy Jiménez Cantos, en la seua etapa com a director de Recursos Econòmics de Sanitat.
Este senyor Jiménez disfruta, o un tal Eloy segons els testimonis, disfruta ara d'un retir daurat com a director de la fundació Fisabio de la Conselleria de Sanitat.

La Conselleria de Sanitat va adjudicar a Esabe en 2011 cinc lots de seguretat en departaments de salut valencians, per un valor de quasi dotze milions d'euros.
Es tractava en concret dels departaments de salut de la Plana, València La Fe, Requena, Elda i Sant Vicent del Raspeig.

L'aleshores director general de Recursos Econòmics de la Conselleria de Sanitat, senyor Eloy Jiménez, va signar estes adjudicacions el 19 de gener de 2011.
Tres mesos avanç, el 12 de novembre de 2010, el sindicat USO de la Comunitat Valenciana va comunicar, pel registre d'entrada de la conselleria, al mateix Eloy Jiménez que Esabe estava sent investigada per la inspecció provincial de treball de València per impagaments als seus treballadors i treballadores.
També USO alertava Eloy Jiménez, encarregat de dirigit este concurs públic, que Esabe es trobava immersa a nivell estatal en nombroses denúncies, entre elles per frau a la seguretat social i a hisenda.

Segons la legislació vigent, senyories, vostés saben que en matèria de contractació pública qualsevol d'estes situacions denunciades pels representants dels treballadors hauria d'haver suposat que s'apartara Esabe de qualsevol concurs públic.
El seus deutes amb la seguretat social i hisenda haurien d'haver obligat a apartar-los d'estes adjudicacions.
Però no va ser així.
Els contractes foren adjudicats en esta ocasió com en altres a Esabe.

Les empreses del grup Esabe han rebut en tot l'estat innumerables denúncies i condemnes per vulneració de drets laborals, ja que era pràctica habitual l'impagament de nòmines als seus treballadors o la subcotització.
També han sigut condemnades per no estar al corrent en els pagaments a hisenda i a la seguretat social, pel que ha rebut nombroses sancions.

Així mateixa, els treballadors d'Esabe han arribat a denunciar greus deficiències en el servei que prestava aquesta empresa, que comprometia la seguretat dels edificis que vigilaven.
Recorde en concret algunes preguntes que aquest grup parlamentari va fer perquè tot l'hospital de la nova La Fe algunes nits es trobava només amb un vigilant, òbviament molt insuficient per al volum de La Fe i per a garantir la seguretat, tant dels pacients com dels seus acompanyants com dels treballadors i treballadores del centre sanitari.

Des de Compromís registràvem peticions de documentació per a obtindre còpia dels documents que certifiquen estar al corrent amb hisenda i la seguretat social, aportats per les empreses del grup Esabe, en els contractes firmats amb totes les conselleries.
En estos documents, que ens ha facilitat el Consell, es pot constatar com Esabe ha anat presentant certificacions de delegacions territorials d'hisenda i la seguretat social de diferents llocs de l'estat espanyol, com Toledo, Barcelona o Sevilla.
Esabe també ha aportat certificacions de la mateixa conselleria d'hisenda de la Generalitat valenciana.

Este és un dels punts claus que hauria de tractar en la comissió d'investigació d'esbrinar i que hem d'obrir en estes Corts per a tractar d'esbrinar els contractes adjudicats a Esabe pel Consell.
Com és possible que una empresa amb eixos antecedents haja pogut ser adjudicatària de la Generalitat valenciana de manera constant?
Què ha fallat?
On està l'escletxa per on s'han pogut colar estos acusats de formar part d'una organització criminal?
Són falses les certificacions aportades per Esabe?

En els escorcolls policials han trobat en dependències d'estes empreses segells d'institucions públiques, entre elles de La Generalitat.
Quin control ha fet La Generalitat sobre estes certificacions?
Quin control fa La Generalitat per a que les certificacions siguen vertaderes?
Hi han hagut suborns per aconseguir-les o és el sistema d'informació de la seguretat social i hisenda el que falla?
És necessari canviar la legislació sobre contractació pública?

Tots estos interrogants s'han d'esclarir en una comissió d'investigació, senyories, perquè estos són els interrogants que des de la política hem de fer-nos quan fallen tots els mecanismes de control.
I estos són els interrogants als quals només des de la política se pot donar resposta.
Perquè òbviament el procés judicial donarà resposta a les responsabilitats penals que puga haver-hi, tant dels directius de l'empresa o del holding com de possibles funcionaris o directius del govern valencià.
Però no donarà resposta perquè aquestes qüestions no tornen a passar.
I eixa resposta només se pot trobar en una comissió d'investigació, en la política.

Esabe ha sigut premiada sistemàticament pels diferents governs del Partit Popular amb contractes de vigilància de nombrosos edificis públics, malgrat les gravíssimes irregularitats per les quals des de fa anys s'ha condemnat esta empresa de seguretat i malgrat que el sindicat USO per registre d'entrada havia advertit La Generalitat d'aquestes irregularitats.

Amb tot el que sabem ens podem ja fer una idea de quan començà este cas de corrupció, qui pot estar darrere i fins on s'ha estés.
Una resolució del ministeri d'Hisenda, publicada en el BOE el 19 de juliol de 2001, féu pública una sanció d'Esabe per la qual es prohibia esta empresa contractar amb l'administració pública per un període de cinc anys per haver incomplit la llei de contractes.

L'any 2002, la Conselleria de Benestar Social, amb el senyor Rafael Blasco de conseller, va contractar esta empresa de seguretat sota una de les seus múltiples denominacions, en este cas Esave, amb v baixa, van canviar la b altra per la v baixa, per a burlar la inhabilitació que queia sobre ella.

Eixe mateix any, un altre dirigent del Partit Popular, el senyor Serafín Castellano, llavors al capdavant de sanitat, va decidir incrementar un 70% els diners destinats per la seua conselleria a la seguretat en hospitals i centres de salut.
D'este exageradíssim increment pressupostari, les empreses del holding Esabe van ser les més beneficiades.

Entre els anys 2003 i 2005, ja amb el senyor Vicente Rambla de conseller de Sanitat, una de les empreses d'Esabe, en este cas davall la denominació de Bubo Seguretat, va aconseguir l'adjudicació de la vigilància i seguretat de diversos hospitals de la xarxa pública valenciana, per un import de 7 milions d'euros.
Blasco, Castellano i Rambla, noms il·lustres del PP valencià, també noms il·lustres que cada dia se vinculen més amb la corrupció i en este cas relacionats amb un entramat corrupte, com és el d'Esabe, que s'ha estés per l'administració pública valenciana fins que la justícia està desarticulant.

Es tracta d'una relació molt fosca i difícil de justificar entre els governs del PP i esta empresa, que ha de ser investigada també des de l'àmbit polític.
Les irregularitats d'Esabe eren de sobra conegudes pels governs del Partit Popular, pels consellers, pels seues dirigents.
I, malgrat tot, la llista de dependències públiques valencianes en les quals esta empresa ha tingut adjudicat el servei de vigilància i neteja és llarguíssima.

Estem davant un cas de corrupció molt greu, amb molts milions d'euros pel mig, amb molta desviació de diners públics, amb impagaments als treballadors i treballadores, amb irregularitats gravíssimes davant hisenda i de la seguretat social, amb molt de patiment darrere.

La comissió d'investigació ha de delimitar la magnitud de l'espoli de les arques públiques valencianes que s'ha produït, ha de delimitar els responsables polítics i també ha de delimitar com ha passat, què ha fallat i què hem de fer perquè açò no torne a passar en un futur.
També, per últim, òbviament, ha d'esbrinar qui són els responsables polítics i ahí segurament es trobaran moltes de les seues senyories que hui encara ocupen un escó.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Per a torn en contra té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Popular, l'il·lustre diputat senyor Rubén Ibáñez.

El senyor Ibáñez Bordonau:

Gracias, presidente.

Señorías.

La verdad es que a partir de este punto iniciamos el último serial de comisiones de investigación que nos propone la oposición.
Creo recordar que con esto estaremos llegando en lo que va de legislatura aproximadamente a las cien y multiplicamos casi por más de diecisiete las de la pasada legislatura.
Es una forma de hacer política, una forma de hacer política diferente.

Pero antes de ahondar un poco en este tema, señora Oltra, permítame que le diga que no voy a permitir que utilice esta tribuna para insinuar sin ningún fundamento y manchar el nombre de tres diputados de esta cámara, como ha hecho, el señor Blasco, el señor Castellano y el señor Rambla.
(Aplaudiments)

Usted acaba de hacer un gesto de política subterránea, esa que parece que usted se mueva bien en ella, pero que al final lo que mancha es el nombre de la política en mayúsculas.
Piense muy bien qué favor le está haciendo usted a la política intentando manchar el nombre de tres diputados sin ningún fundamento y que no tienen absolutamente nada que ver en el caso que nos ocupa.
Es una patada adelante, es un seguir, es un seguir manchando.
A usted le va esto, el jaleo, la insinuación.

Yo, de verdad, me siento ofendido, y fíjese que no formo parte de ninguna de los tres, pero me siento ofendido como compañero de estas tres personas.
Porque creo que ya está bien, ya está bien que cualquier cuestión acabe usted ligándola al nombre de un compañero, de un diputado de esta cámara.
Me parece que ya está bien, señora Oltra.
Me parece que hay otra forma de hacer política, otra forma más seria y más rigurosa que esta.

Desde luego, yo creo que usted tiene capacidad para hacer algo más.
Desde luego, lo único que está claro es que la oposición lo que ha hecho fundamentalmente en esta legislatura ha sido presentar comisiones de investigación, como he dicho, una forma muy particular de hacer política que al final, si me lo permiten, demuestra una cierta mediocridad, porque ante la falta de proyectos, falta de ideas o a falta de alternativas se esconden en un artificio legal, recogido en nuestro reglamento, pero hacen de la norma excepcional una norma corriente y ordinaria.
Y creo que no es esto lo que en realidad se pretende.

Una comisión que no es de investigación, señorías, es una comisión absolutamente política.
Usted lo que pretende es una comisión política, usted busca, ya lo ha hecho aquí, ya lo ha insinuado, usted busca la caza del hombre, a quién me como hoy.
Eso es lo que usted pretende.
Su apetitito político no tiene límites, es capaz de devorar lo que sea, es un tema de supervivencia, debe ser, entiendo.
Pero creo que esa no es la forma, como le he dicho antes, de hacer política.
Si usted quisiera una comisión de investigación, lo que pretendería sería saber la verdad de algo que ha ocurrido.

Pero, fíjese, de qué nos ha estado hablando aquí.
Porque, claro, es que parece, señorías, si aquí alguien ha metido la mano en la caja o aquí alguien ha hecho algo, de una empresa que tiene unas deudas importantes con seguridad social, según dicen los medios de comunicación y según se afirma y que estará judicialmente.
Pero aquí quien tendrá interés en resolver este caso será la tesorería de la seguridad social, entiendo yo.
¿Y qué tiene que ver el gobierno valenciano o qué tienen que ver las personas que usted ha nombrado o qué tiene que ver este parlamento en eso, señoría?

Mire, usted ha dicho una cosa que ha pasado muy de puntillas, porque, claro, no sea que vaya a decir la verdad.
Y, claro, si usted dice la verdad se desmonta la paraeta y con esto podríamos acabar y usted se queda ahí y yo me quedo en mi sitio, votamos y se acabó.
Pero usted dice, «y solicitamos la documentación sobre el expediente».
Y dice, (el diputat parla amb veu baixeta) «y se nos facilitó».
Lo dice pequeño, pero no dice qué ponía esa documentación.
Esa documentación ponía que cuando se contrató, cuando se hizo el expediente y cuando se adjudicó, la documentación que obra en el expediente es de estar absolutamente al corriente de pago de todo.
Está inmaculado, el expediente.

¿Puede tener la valentía de decir aquí que es verdad eso?
¿Puede decir usted aquí arriba que es verdad que el expediente.
.
.
-usted lo ha visto, y sé que lo ha visto, se le otorgó creo que fue el 17 de junio, creo, más o menos, si no recuerdo mal- puede decir que es verdad esto?
¿Podría, de verdad, en un acto heroico, subir aquí y decir «voy a decir la verdad, reconozco que he visto el expediente y que está bien, y que está correcto, no tengo nada que decir, pero sigo buscando a alguien.
Mi saciedad no me la cumple ver el expediente.
Quiero a alguien, quiero una presa»?
Dígalo, dígalo porque es que eso es la verdad.
Es decir, el expediente está correcto.
Otra cosa es si usted dice que si se ha podido falsificar los certificados de la tesorería de la seguridad social, de hacienda.
.
.
Pero, vamos a ver, señoría, quien tendrá interés en esto será la seguridad social, hacienda y quien esa, pero, desde el punto de vista administrativo hay una pulcritud en cuanto al expediente.
No hay nada que objetar, no hay nada que objetar.

Al final, ustedes hacen política de la conjetura, única y exclusivamente.
No tienen un indicio pero voy a lanzar una sombra por si acaso, porque esto vende, porque esto vende.
Esto se acaba muy fácil.
Mire, señoría, yo subo aquí y le digo que no vamos a apoyar su comisión de investigación.
Y me bajo.
Usted ya tiene el titular y nos ahorramos todo el tiempo.
Esto es al final lo que va a quedar.
A usted no le interesa nada más que esto.
Todo el rédito que puede sacar de esto es decir que nosotros nos oponemos a esta comisión.
Pues sí, nos oponemos.
Pero, además, porque no tiene fundamento, porque no tiene nada que ver, señoría.
Yo tengo ahí también los certificados.
¿Están al corriente de pago?
Sí.
¿Son falsos?
Yo no lo sé, pero no me incumbe a mí.
Le incumbirá a las tesorerías si alguien ha falsificado.
Y no es tan difícil, ¿eh?
, saberlo, no es tan difícil.
Y no es una potestad que tengamos nosotros ni tan siquiera una competencia que tiene este parlamento, señoría.
Simplemente hay que seguir la huella digital del certificado y saber si se ha falsificado o no.
Pero, repito, ¿quién es el máximo interesado en que esto se sepa?
La tesorería de la seguridad social, que es quien en su caso recuperaría el dinero.
Pero es que aquí no se ha defraudado a nadie.

Es que, claro, yo creo que ya está bien, ya está bien de hacer esta (inintel·ligible) .
.
.
Y es más, le digo una cosa: si usted, de verdad, se cree todo lo que ha dicho aquí, no sé qué hace aquí.
Ya está tardando para ir al juzgado, porque será colaboradora necesaria de un presunto delito tal y como usted ha dicho.
Váyase ya, váyase, si quiere nos esperamos a.
.
.
no se lo digo, que se vaya, para que desaparezca de esta cámara sino que váyase al juzgado, presente la correspondiente denuncia o querella y ya está.
Porque al final sería usted colaboradora necesaria.
.
.
Usted es conocedora de un presunto delito ¿y no lo denuncia?
No tiene ningún sentido.
Pero no nos meta a nosotros en sus dudas.
Yo no quiero formar parte de sus dudas, señoría.
A mí no me interesa lo más mínimo sus dudas.
A mí, lo que me interesa es que usted no manche el nombre de nadie mezclándolo con alguien que no tiene nada que ver en esta cámara.
Eso sí que me preocupa.
Me preocupa como diputado, pero me preocupa como ciudadano que se esté utilizando la política para estas cosas.
Y usted lo está haciendo reiteradamente.

Por lo tanto, señoría, si tiene dudas, disipe sus dudas, pero disipe sus dudas donde las tiene que disipar, que es en el juzgado.
No nos haga a nosotros partícipes de algo que ni somos parte ni queremos saberlo.
Yo creo que usted hoy tiene una magnífica ocasión, primero, para subir aquí y decir la verdad.
Si ha visto el expediente, ¿qué dicen los certificados que hay en ese expediente?
Y, segundo, decir aquí que como usted mantiene sus dudas, y estas dudas son un tema absolutamente judicial, que mañana se va a ir al juzgado y a presentar la correspondiente denuncia.
Ya está.
Y se acabó.
No nos mezcle, no nos haga partícipes de sus dudas, de verdad.
A mí, sus dudas no me interesan.

Por lo tanto, no vamos a apoyar su comisión.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Señora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Senyor Ibáñez, jo el felicite a vosté per no tindre dubtes en la vida.
Deu ser vosté una persona molt afortunada.
O molt inconscient.
Jo sí que en tinc de dubtes en la vida.
Molts.
Moltíssims.
Es veu que vostés, no.

I ve vosté ací a acusar-me a mi de muntar un serial.
Disculpe.
A banda de no tindre dubtes en la vida és vosté prou atrevit.
Perquè ací, el serial, el culebrón, l'estan protagonitzant vostés.
El problema, i és el que a mi m'importa, és que ho estan fent amb diners públics, perquè que vostés tinguen el nivell moral que tenen, que vostés tinguen el nivell de corrupció que tenen, m'importaria ben poc si no fóra perquè amb això s'estan enduguent a muntó de diners públics, que és la seua obligació i la meua defensar ací hui.
I clar que açò és una comissió política, senyor Ibáñez!
Estem en el parlament.
¿Recorda vosté que vosté és diputat?
¿Recorda vosté que quan vosté puja ací a la trona té el pes de representar el poble valencià en les esquenes i no pot fer el paperot que acaba de fer ací?
¿Vosté ho sap, que quan vosté ací se degrada, degrada la representació que ostenta?

Perquè clar que és una comissió política!
, no de caza al hombre.
És una comissió política per a esbrinar les responsabilitats polítiques i per a que estes coses no passen més.
I si vosté ha escoltat el que jo he dit, el que he dit és, han fallat els filtres de control?
Haurem de canviar eixos filtres de control.
Les certificacions que consten en els expedients són falsificades perquè els escorcolls policials han demostrat que tenien segells d'institucions públiques?
Quina defensa té l'administració enfront d'això?
Quina defensa té l'administració enfront de segells falsificats i certificacions falsificades?
No li interessa a vosté això?
Senyor Ibáñez, no té dubtes sobre això?
Això li té igual?
Li té igual?
Li té igual que se publicara un anunci en 2001 en el BOE que deia que no se podia contractar amb esta empresa durant cinc anys i que en eixos anys successius, eixos cinc anys, hi va haver contractes amb l'administració pública?
Independentment dels certificats.
N'hi havia una sanció a Esabe, publicada en el BOE, per la qual no podien contractar amb cap administració pública.
No li interessa a vosté això?
I qui estava al davant de les conselleries?
El senyor Rambla, el senyor Castellano i el senyor Blasco; per cert, sembla que el grup de no adscrits ja té portaveu, senyor Blasco.
Me pareix molt bé que vosté s'haja erigit en el portaveu del Partit Popular i del grup de no adscrits.
Igual prompte en té més, el grup de no adscrits, mire.

Però a vosté, això no li interessa?
No vol que l'administració se puga defensar enfront d'este tipus d'atacs?
No vol saber què ha passat?
47 milions d'euros, senyor Ibáñez.
A vosté no li interessa la queixa dels treballadors, les denúncies dels sindicats?
Que no hagen cobrat?
Que La Generalitat haja pagat uns diners i l'empresa no els haja pagat als treballadors, això a vosté no li interessa?
Perquè vosté cobra, no?
, a final de mes?
No li interessa que la resta no cobren.
És això?
(Remors) Bufa, bufa.
Això?
.
.
.
A vosté sí que li apleguen.
I a vostés, en nòmina i en sobres, no?
(Remors) No els interessa?
No els interessa?
No els interessa que La Fe se quedara amb un vigilant, tot l'edifici de La Fe?
No els interessa la seguretat dels pacients, la seguretat dels edificis públics?
Vosté no té dubtes?
Tot això li té igual, no?
Què li importa, aleshores a vosté?

Si no li interessa això, què li importa a vosté?
Perquè ací el que hem demanat, i hem donat totes les dades que estan en els expedients i publicades -jo no he amagat res ací- és això.
A vosté no li interessa saber si és veritat açò que s'ha dit en l'Audiència Nacional, i és que se subornava un alt càrrec de La Generalitat per a aconseguir els contractes?
Això, vosté no té dubtes sobre açò?
Li té igual?
No li importa?

I el que dic, les responsabilitats penals no necessiten anar al jutjat, senyor Ibáñez.
Si vosté ha escoltat la meua intervenció, haurà vist que açò ja està instruint-se.
El procés penal està en marxa.
El que nosaltres estem plantejant ací -i no és un serial- són els mecanismes polítics per a evitar que estes coses puguen passar.

I les preguntes han estat molt clares.
Hem de canviar la llei de contractació?
Hem de fer filtres que vegen si els documents són reals o estan falsificats?
Com pot l'administració pública defensar-se enfront d'este tipus d'abusos?
A vosté no li interessa?
Pot ser perquè a vosté no li interessa el que és públic?

El senyor president:

Vaja concloent.

La senyora Oltra Jarque:

-I acabe-.
I no li interessen els diners públics?
I per això no els interessen els desviaments de diners públics.
Però a nosaltres, sí.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Ens interessa defensar el que és públic.

El senyor president:

Senyor Ibáñez.

El senyor Ibáñez Bordonau:

Muchas gracias, presidente.

Bueno, en primer lugar le diré que no me erijo portavoz de nadie.
Me erijo portavoz de mi grupo que es el que ha decidido que en este momento actúe.

Pero, a diferencia de usted, entiendo lo que significa ser una persona, utilizarla y mancharla.
Y eso, desde luego, estando yo aquí en esta tribuna no se lo voy a permitir, sea el señor Blasco, sea cualquiera de sus señorías, como si son de mi grupo.
Le he dicho antes que usted está haciendo una política de subsuelo político.
Pero es que creo que está permanentemente asentada en ese subsuelo, porque es su modo de vida, su supervivencia.

Mire, no ha dado un solo dato, no ha tenido la valentía a la que le he retado yo.
«Pedí el expediente (el diputat parla amb veu baixeta) y me lo dieron.
» Es lo que usted ha dicho.
«Pedí el expediente y me lo dieron.
» Pero no ha dicho lo que vio.
Claro, es que lo que vio «no me gusta», porque los certificados uno.
.
.
, (soroll de papers) dos.
.
.
tres.
.
.
cuatro.
.
.
, todos los certificados dicen que están al corriente de pago.
¿Hay algún problema en la tramitación administrativa?
¿Tiene usted capacidad, tiene usted capacidad para que alguien, que toda la documentación técnica está conforme, haga un certificado en contra?
¿Pretende usted que los funcionarios de La Generalitat prevariquen?
¿Está usted diciendo eso?
Porque, claro, si una empresa se presenta a un concurso con toda su documentación correcta y el informe fuera negativo, ¿qué estarían haciendo los funcionarios?
¿Qué estarían haciendo los funcionarios?
(Remors)

Mire, señora Oltra, yo entiendo que se ha quedado sin argumentos y quiere seguir hablando.
Yo no me voy a bajar para que usted vuelva a subir, ¿entiende?
Lo podía haber dicho, todo lo que quería lo podía haber dicho antes.
Es usted así de simple, ¿qué vamos a hacer?
Es la mediocridad política.
Es que si no da para más, no da para más.
No vamos a liarla más.

Pero, al final, usted, lo que está haciendo es una invitación clara y diáfana a que los funcionarios prevariquen, porque tienen una documentación administrativa que está correcta y quiere que hagan un dictamen en contra.
¿De verdad eso es todo lo que usted puede pensar?
Porque, claro, ¿quién forma parte de la mesa de contratación?
¿Usted lo sabe?
Los funcionarios.
En esta administración, los funcionarios.
Además, por un real decreto de, creo que es el 817 del 2009, que desarrolla la Ley de contratos del sector público.

Señoría, es así.
Del 21 al 30, creo que es el artículo.
Son los funcionarios.
¿Usted está intentando manchar también el nombre de los funcionarios?
¿No tiene bastante con manchar todos los santos días a este grupo que también quiere manchar a los 125.
000 funcionarios que hay en la Generalitat valenciana, señoría?
(Aplaudiments) ¡¿De verdad llega hasta ese extremo?
!
¿Puede usted ser más seria y rigurosa?
¿Puede ser más seria y más rigurosa?

Por lo tanto, administrativamente no ha fallado nada.
Si después de la documentación que hay usted presume, intuye o cree que ha habido una falsedad documental, serán las administraciones a las que hayan falsificado el correspondiente certificado, las primeras, las primeras que querrán que eso se sepa.
Por supuesto, no hay mayor interés que el que puede tener la tesorería de la seguridad social, ¡pero no las Cortes, pero no este parlamento, señoría!
Será la tesorería de la seguridad social y, por eso, hay una causa abierta y se estará a lo que la causa diga.
Pero aquí no ha fallado nada, señoría, aquí no ha fallado nada.
No, señoría, se ha seguido escrupulosamente la contratación, se ha seguido escrupulosamente la contratación.
Y usted no ha tenido lo que hay que tener para subir aquí y decir que era verdad eso.
Porque ha visto el expediente, no uno, dos.
Los ha visto, los ha tenido, tiene la copia, y no ha sido capaz de decirlo.
No ha sido capaz de reconocerlo.
Y ya se lo digo, y usted no es capaz de decir la verdad cuando sube aquí por una sencilla razón, porque vive permanentemente en lo más subterráneo de la política, y es ahí donde usted hace la política, y es ahí donde, desde luego, a nosotros no nos va a encontrar y espero que a nadie de la cámara.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Per a fixació de posició d'altres grups parlamentaris.

Per Esquerra Unida, il·lustre diputat senyor Lluís Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Orange Market, Nóos, Taroncher, Ortiz e hijos, Over Marketing, EMARSA, Tauroni, Teconsa, Naranjax, Esabe, moltes empreses implicades en processos molt greus de corrupció i totes elles tenen un denominador comú, o, millor dit, dos, dos lletres: PP, Partit Popular.

Esta d'Esabe té una col·lecció de delictes molt gruixuda -segons la investigació policial-.
No vaig a repetir-los perquè els ha esmentat abans la diputada senyora Oltra, delictes contra la seguretat social, 30 milions d'euros; insolvència punible, etcètera, etcètera, etcètera, a més d'una llarga, llarguíssima trajectòria perquè en diferents noms i coses ens en podem anar fins als anys 90 o abans, de fallides empresarials, contractes públics i irregularitats.
I la seua cúpula ara està detinguda per formar part d'un entramat empresarial en l'àmbit de seguretat privada -segons les paraules textuals de la policia- per obtindre beneficis il·lícits a través d'activitats econòmiques de seguretat privada i neteja bàsicament amb administracions públiques.
En el cas valencià és AVT, cinc adjudicacions de seguretat en l'àmbit de la sanitat, de la Plana, València, La Fe, Requena, Elda i Sant Vicent del Raspeig, i ha tingut diversos contractes de neteja: en 2008 va ser el de La Fe per 11 milions d'euros; el 2009 per un conjunt d'hospitals que haurà acabat La Fe i el General d'Alacant per 35 milions d'euros, i ha tingut permanentment problemes.

S'ha dit ací, s'ha acusat de suborn per obtindre eixos contractes, però vosté diu ací, «és que l'administració no sabia res».
USO va alertar Sanitat del frau d'Esabe a la seguretat social tres mesos abans d'adjudicar-li els 11 milions d'euros.
Sanitat va renovar amb Esabe a pesar d'estar condemnada pel pagament en negre d'hores extra.
I, a més d'això, ha tingut tota una sèrie de problemes d'impagaments reiterats als seus treballadors, de vagues reiterades.

Per tant, ¿què diuen vostés ací que no n'hi han irregularitats?
¿Com poden vindre ací a dir que no s'havien res d'això, que els expedients estan immaculats?
¡És que no és de veres!
¡És que no és de veres que no n'hi hagen irregularitats!
Jo no sé com estan els expedients perquè jo no els he vist, però que les irregularitats són manifestes, són evidents.
I, per tant, si n'hi ha una incongruència entre els expedients i la realitat, això és motiu d'investigació.

Senyors, açò té dos cares, ¿val?
, la cara judicial que ja està, ja té el seu curs, que està sotmesa a una sèrie de formalismes, de procediments, de garanties i que n'hi ha tota una sèrie de qüestions que s'han de demostrar, ¿val?
¿Què cal fer ací?
Cal saber si n'hi ha fets, en el cas judicial caldrà provar-los judicialment o no, si n'hi ha executors i si n'hi ha responsables.
I si els fets existixen, perquè existixen, objectivament existixen, caldrà saber què és el que ha passat, no sols pel que ha dit la senyora Oltra que, evidentment, s'ha de fer, és a dir, si han passat coses que no haurien d'haver passat però, a pesar d'això, han passat, caldrà saber com han passat per a tractar d'evitar que no tornen a passar en el futur.
Però, també, caldrà vore si n'hi ha responsables, ¡responsables!
, i no responsabilitats penals o judicials, que eixes tenen el seu curs; una persona podrà haver fet una cosa i, en un procediment judicial, per defectes de forma resultar exonerat de qualsevol càrrec.
I això no vol dir que no ho haja fet, i això no vol dir que no s'haja fet el que està allí.
I això és el que s'investiga quan es tracta d'investigacions de Les Corts.

Miren, Nixon no va ingressar mai a presó, però va haver de dimitir per la seua manifesta responsabilitat política en l'afer Watergate, ¿no?
I ací algú hauria d'assumir la responsabilitat d'aquest i de la resta de casos de corrupció perquè ¡existixen!
I la comissió és una via.

Si el PP no sap qui i no sap com, haurien de ser vostés mateixos els que digueren, «anem a esbrinar qui i com per a traure'ls fora»; si no -ho han fet en algun cas com, per exemple, el de la CAM- estan admetent responsabilitats i estan fent-se còmplices d'això.
No passa res, vostés diran ací a aquesta i a altres comissions, que no.

Esperem que en les pròximes Corts…

El senyor president:

Vaja concloent.

El senyor Torró Gil:

…n'hi haja una altra majoria i no faja moltes comissions d'investigació, faja una,…

El senyor president:

Moltes gràcies.

El senyor Torró Gil:

…la comissió de la veritat, de la corrupció del Partit Popular.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Pel Grup Parlamentari Socialista, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Subías.

El senyor Subías Ruiz de Villa:

Señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Estamos ante un tema ciertamente complejo, muy complejo por lo que se ha dicho aquí y por muchas más cosas; complejo como la situación que tienen ustedes, señoras y señores del Partido Popular, y que no hace falta que repitamos.

Miren, nosotros hemos pedido al conseller de Sanidad, en este caso, la comparecencia que para diera explicaciones sobre este tema, comparecencia que lamentablemente no se ha sustanciado como tantas otras, y, por lo tanto, vamos a apoyar esta comisión de investigación.
Y voy a internar dar una serie de razones para ello.

Habría que hacer un poco de historia y comenzamos en el año 2001, cuando la empresa Esave -con uve- tenía prohibido concurrir a concursos públicos por un período de cinco años.
Toma el relevo la empresa Bubos que, al parecer, sustituye a la anterior pero que entre 2001 y 2002 tenía una deuda de más de doscientos mil euros con la tesorería.
Posteriormente, la empresa Esave -con uve- desaparece y surge la empresa Esabe -con be-, pero si se mira la estructura organizativa de ambas resulta que muchos de los nombres son comunes.

Existe -como ya se ha dicho aquí- una investigación abierta desde el grupo operativo de fraudes y, al parecer, hasta se ha producido una redada para detener a alguna de las personas que forma parte de este entramado de empresas -según informaciones, además, aparecidas en medios de comunicación.

La conselleria, lamentablemente, en este caso, de Sanidad, pero las demás consellerias también han hecho caso omiso a todas las denuncias que han tenido de los sindicatos, fundamentalmente del sindicado USO, y, también, de las que hemos realizado en estas Cortes desde el Grupo Socialista, desde los años 2000 en diversas ocasiones, y ustedes han seguido realizando contrato tras contrato.
Pondré algunos ejemplos de diversas denuncias e informes.

Informe del Gabinete de Seguridad e Higiene a Esabe Vigilancia en el hospital La Fe por tema de riesgos biológicos en zonas de tratamiento de metadona y en el departamento de infecciosos.
Concluye dicho informe en que la exposición de los trabajadores a ciertos agentes es intolerable, agentes como la tuberculosis, el virus de la inmunodeficiencia humana, el virus de la hepatitis B, virus de la hepatitis C y Neisseria meningitidis.
Y ¿saben por qué?
Porque no se han ofrecido las vacunas eficaces, porque los trabajadores se tenían que limpiar la ropa en su casa, porque no tenían taquillas independientes, porque no han recibido ni formación ni información para estos casos y porque las revisiones médicas son voluntarias.

Hay sentencias que dicen que se ha vulnerado el derecho a la libertad sindical y de garantía de indemnidad.
Hay denuncias a la Conselleria de Sanidad sobre vigilantes que estaban realizando labores de recepción de pacientes, de toma de datos, de triaje de urgencias, de atención al teléfono, de administración de documentos.
Denuncias en el 2007 sobre los centros de salud de Burjassot, Quart, Mislata, Manises y Paterna.

Mire, hubiera sido sencillo, hubiera bastado con que ustedes hubieran entrado en los servicios de información empresarial para ver con rapidez dichos aspectos negativos.
En este informe recomiendan no contratar con Esabe porque la probabilidad de impago es del cien por cien -insisto-, probabilidad de impago del cien por cien, y, asimismo, resaltan diversas incidencias con la Agencia Tributaria.

Hay escritos a la dirección económica de La Fe en los que se la avisaba de los problemas para contratar con el sistema público por la empresa Esabe.
Hay denuncias contra estas empresas por irregularidades en la percepción y retribuciones, porque no cotizaban ante la tesorería de la seguridad social y porque se abonaban horas extras fuera de nómina.

En fin, como ven, son múltiples las denuncias y las situaciones y otras muchas que no digo y que requieren explicaciones claras y que requieren, cómo no, una comisión de investigación.

Mire, yo he pedido los concursos -y se me han entregado algunos- con diversas empresas, y les puedo decir que en los últimos años con Bubos se ha contratado por 7 millones de euros, con Esabe Vigilancia por más de treinta y cinco millones de euros y por Esabe Limpieza por más de treinta y cinco millones de euros.
Consideramos -insisto- que todo ello requiere explicaciones.

Ustedes, señoras y señores del Partido Popular, no pueden seguir haciendo la política de avestruz, no pueden seguir mirando para otra parte, y menos cuando en unas declaraciones de un imputado se dice que se pudieron realizar contratos con Sanidad porque hubo quien admitió sobornos.
Yo creo que todo esto es motivo para que, al menos, se investigue.
No se pueden ustedes conformar con decir que no es posible, que colaborarán con la justicia.
Pues, ¡no faltaba más!

Es necesario realizar una comisión de investigación y, si no la realizan ustedes, tendrán que dar cuentas en la comisión de sanidad, en la comparecencia que seguiremos manteniendo del conseller.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Acabat el debat, anem a passar a la votació del quart punt de l'ordre del dia.
Comença la votació.
42 vots sí; 46 vots no.
És rebutjat el quart punt de l'ordre del dia.

Proposta de creació d'una comissió d'investigació sobre les adjudicacions de contractacions entre les diferents conselleries o sector públic empresarial valencià i els empresaris Augusto César Tauroni i Arturo Tauroni, a les empreses gestionades o participades per ells, bé en solitari o bé en UTE, des de l'any 2000 fins a l'actualitat, i sobre les possibles implicacions i responsabilitats polítiques, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 56.
320, BOC número 167), a la qual s'acumula la presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida (RE número 57.
676, BOC número 173)

El senyor president:

Quint punt de l'ordre del dia: proposta de creació d'una comissió d'investigació presentada pel Grup Parlamentari Socialista amb el registre d'entrada número 56.
320, acumulada a la proposta de creació d'una comissió d'investigació presentada pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida amb el registre d'entrada número 57.
676, sobre la contractació de les mercantils de l'empresari Agustí César Tauroni.

Per al torn a favor té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Socialista, la il·lustre diputada senyora Clara Tirado.

La senyora Tirado Museros:

Gracias, señor presidente.

Señorías, hoy no habrá noticia.
Esta solicitud de comisión de investigación no será atendida.

Hoy, nada, ¡nada!
cambiará en este parlamento controlado por quienes con su complicidad facilitaron el nacimiento y expansión de una de las mayores redes de corrupción política de este país.

Todos los diputados y las diputadas que hemos subido a esta tribuna para impulsar -sin éxito- la creación de comisiones de investigación relacionadas con la corrupción hemos intentando explicar la diferencia obvia para todo demócrata, necesaria para la pervivencia de este sistema que ha de existir entre la responsabilidad política y la responsabilidad penal.
Todos hemos construido nuestros argumentos sobre la ficción de que quienes nos oían a la derecha de este hemiciclo también nos escuchaban.

Durante meses, señorías, durante años hemos intentado encontrar, entre los cincuenta y cuatro diputados del Partido Popular, a un grupo suficiente de hombres y mujeres decididos, de verdad, a ejercer como ciudadanos pero también como políticos conscientes de su responsabilidad, pero, una y otra vez, solo hemos encontrado, desgraciadamente, a cincuenta y cuatro disciplinados secuaces del brazo político de una estructura tramada para saquear el dinero público.
(Aplaudiments)

Hoy, no habrá noticia.
Subirá, después de mí, algún diputado o diputada del Partido Popular a repetirme seguramente su argumentario de políticos, de teles de plasma, y lo hará con la misma arrogancia con la que han hundido en la ruina a esta comunidad.

Me leerá o me recitará de memoria el indecente rosario de la impunidad y de la impudicia.
Ese rosario, señorías, ese rosario de vergüenza, cuyas cuentas acarician en todas sus comparecencias con la vana esperanza de que les salve de la cárcel.
Ese rosario, que empieza por «ustedes no son ni jueces ni fiscales», que pasa por el misterio de la presunción de inocencia y acaba con el credo, acaba con el credo a la única mayoría absoluta a la que, a día de hoy, ustedes pueden aferrarse, la de un grupo parlamentario plagado de imputados por corrupción.
Porque, señorías del Partido Popular, la mayoría social ya hace mucho tiempo que la perdieron.

Miren, ha sido imposible en todos estos años hacerles entender que sí, que sí, que son la policía, sí, que es la fiscalía y que son los jueces quienes defienden con su acción la línea que separa lo legal de lo ilegal.
Sí.
Pero es a los parlamentos -este al que ustedes pertenecen y al que ustedes torpedean con su desprecio por las leyes y reglamentos que lo regulan-, es a nosotros, señorías, es a nosotras a quien nos debe ocupar trazar con nitidez los límites entre lo decente y lo indecente.

Miren, esconden ustedes hoy aquí, bajo las podridas cerdas de su pleno escoba, la última posibilidad, la última posibilidad de dar dignidad a un parlamento al que este gobierno ha puesto una y otra vez al servicio de presuntas tramas de delincuentes.

Miren, arrojar luz sobre los procesos administrativos y las decisiones políticas que permitieron medrar a las diferentes tramas Blasco-Tauroni desde 2001, establecer qué controles fallaron, qué medidas podemos adoptar para que esto no vuelva a suceder.
Poder investigar, en definitiva, las causas de este escándalo daría, en definitiva, a este parlamento una oportunidad de verdad, una oportunidad de verdad de redimirse ante la ciudadanía por tanta vergüenza perpetrada, por tantos años de mirar ustedes hacia otro lado, mientras otros les advertíamos de lo que estaba pasando.

Pero hoy nadie podrá contar esa noticia, porque hoy todo va a seguir igual en el Grupo Popular, mientras paradójicamente todo ha cambiado a su alrededor.
Porque, señorías de la derecha, desde la extrema hasta la imputada, que ustedes permanezcan petrificados en su estrategia de silencio no ha impedido para nada que la atronadora indignación de la ciudadanía, «harta», harta de sus desmanes, se cuele por todas las grietas de este parlamento en el que han querido ustedes construir su búnker.

Viven ustedes una gran mentira.
Viven ustedes una gran mentira que esconde un gran fracaso.
Aguantan ustedes, señorías del Partido Popular, bajo el paraguas del silencio, aguantan el chaparrón de una verdad que no cesa, que no cesa en las portadas de los periódicos, que no cesa en los autos judiciales.

Pero, señorías del Partido Popular, siento decirles que su tormenta no va a escampar, porque lo que les empapa de verdad, lo que les empapa es el pantano de porquería al que sus bárcenas, tauronis, bigotes, correas y brugales (aplaudiments) canalizaron las cañerías que ustedes -sí, ustedes- ordenaron construir.

En todas las votaciones, absolutamente en todas las votaciones propuestas por mi grupo, se cansaron sus señorías de poner sus manos en el fuego, en el fuego del botón del no.
Y hoy, con ese cinismo, con ese mismo cinismo que en su delirio de impunidad creen que les mantiene a cubierto, aplauden con sus manos quemadas a la Abogacía de La Generalitat a la que, ante la monumentalidad de las evidencias, no le ha quedado más remedio que pedir once años de cárcel para el que no hace tanto usted idolatraban, para el que fuera el mayor proveedor de extras para aquellos mítines multitudinarios que hoy ya no convocan por miedo a que no aparezcan más de los 2.
400 afiliados que, según su contabilidad, de verdad pagan la cuota.

Su voto en contra de hoy, señorías del Partido Popular, solo certificará el fracaso de su estrategia de acoso a este parlamento, porque da igual, da igual cuanto nos hostiguen, da igual cuanto nos insulten o, en el caso que nos ocupa, da igual cuanto nos amenacen, nosotras, señores del Partido Popular, y nosotros, también, también, somos este parlamento.

Somos muchos los diputados y diputadas que no hemos dado la espalda al espíritu del mandato ciudadano que confiere a esta cámara el mayor de los privilegios, la mayor de las responsabilidades, que es representar a los ciudadanos.

Ustedes saben.
.
.
saben en conciencia que si hoy interpretaran la voluntad de quienes les votaron, deberían votar «sí» a esta comisión.
Porque quienes les votaron, votaron «sí» a quiero saber dónde está mi dinero, votaron «sí» a quiero saber cómo pasó, «sí» a por qué nadie hizo nada, votaron «sí» a denme una explicación, votaron «sí» a pídanme disculpas y votaron «sí» asuman su responsabilidad.

Pero ustedes, señorías del Partido Popular, ya hace mucho tiempo que solo se representan a sí mismos y solo interpretan un interés, el de su causa política o judicial.
Así que hoy no les voy a pedir un voto que ya nadie espera de ustedes, ni me voy a extender en las razones, que no las conclusiones, para una comisión que están detalladas en los expedientes de la vergüenza que custodia su gobierno en el sumario del caso Cooperación o en el escrito de su propia abogacía.

Hoy, nos acercaremos un poco más hacia ese día en el que todos llegamos a entender que cuando deja de ser noticia que un gobierno democrático decide impedir la investigación parlamentaria de una trama de corrupción, cuya existencia sus informes técnicos reconocen y sus servicios jurídicos persiguen en los tribunales, cuando eso pase, estaremos ante la mayor noticia de todas, la peor: que el problema, señorías, no es Tauroni, nunca fue Tauroni, que el problema son ustedes y los 54 votos en contra a esta comisión que se disponen a emitir.

Esa, señorías del Partido Popular.
.
.

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident primer:

Le ruego finalice.

La senyora Tirado Museros:

.
.
.
es la lamentable noticia que nos van a dar ustedes hoy.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora Tirado.

Per al torn a favor, té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Esquerra Unida, la il·lustre diputada Marina Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Si en aquesta cambra es debatera sobre el futur del funambulisme al País Valencià, estic convençuda que seria el senyor Blasco qui ens donaria una lliçó magistral de com passar d'un lloc a l'altre fent equilibris impossibles sobre un filferro.

Aquest artista, de caire circense, ha travessat el més ampli espectre ideològic, traint contínuament qualsevol principi que se li creuara pel camí, per tal d'assolir allò que realment sempre ha perseguit, i que no es altra cosa que obtindre benefici propi de la seua activitat pública.

Amb una capacitat innegable per estar en cada moment on més li convenia, Blasco ha estat un personatge fosc que ha passat de ser un revolucionari del FRAP a un neoliberal del Partit Popular sense despentinar-se.
Un autèntic artista de l'equilibrisme que ha jugat sempre fent trampa, sempre amb una xarxa baix els peus que el protegia de les seues caigudes.

Però ara sembla que la xarxa ha començat a foradar-se.
L'advocacia de La Generalitat demana ara per a Rafael Blasco onze anys de presó per presumptes delictes de malversació, prevaricació, tràfic d'influències i falsedat documental en la peça del cas Cooperació relativa a les ajudes a la Fundació Cyes, on sembla ser que els diners per a construir pous en Nicaragua van acabar en la compra de pisos en València.

I encara n'hi ha al tribunal superior de justícia una altra peça del cas Cooperació relativa al desviament de fons de la conselleria de solidaritat a una trama corrupta: el presumpte desviament dels diners per als països empobrits per a la lluita contra la fam, contra la sida, contra l'analfabetisme, contra la desnutrició, contra la misèria, diners que es van desviar de l'ajuda als més desfavorits que van a acabar en butxaques particulars, presumiblement, de l'entorn de l'exconseller vitalici.

Moltes voltes ha estat Blasco a la vora del precipici, però ja déiem que sempre amb una xarxa protectora dels seus correligionaris preparada.
Potser per això mai ha caigut, però sembla que aquesta volta, més que a la vora del precipici, està ja a les portes de Picassent.
I allí dins l'espera el seu amic César Augusto Tauroni.
I imputats també estan l'equip de Blasco: Alexandre Catalá, Josep Maria Felip, Marc Llinares, Xavier Llopis i Tina Sanjuán.

Però ni Blasco entrà en política en 2007 en la conselleria de solidaritat, ni Tauroni és la primera volta que contracta amb La Generalitat, ni Marc Llinares o Tina Sanjuán és la primera volta que formen part de l'equip de Blasco.

Si mirem els personatges i les empreses implicades en el cas Cooperació, ens adonem que açò és sols la punta de l'iceberg d'una trama corrupta que ha tingut una continuïtat històrica, com si de la sèrie Els soprano es tractara, els capítols on Rafael Blasco apareix com a protagonista és multipliquen.

Ens adonem que les mateixes persones i contractes amb les mateixes empreses es repetixen els últims anys en les diferents conselleries per les quals ha passat Rafael Blasco.

Blasco ha segut conseller amb Lerma, Zaplana, Olivas i Camps.
Però fixen-se en les conselleries que ha tingut després de la seua conversió, més que res perquè en les d'abans, si n'hi havia alguna il·legalitat, doncs ja haurà prescrit.
Des de l'any 1999 ha segut conseller d'ocupació, benestar social, territori i habitatge, sanitat i cooperació.

I quan ens posem a mirar els contractes de les empreses lligades al cas Cooperació i l'empresonat César Augusto Tauroni, ens adonem que aquestes empreses, General de Comunicaciones y Servicios, Lonerson o Dinamiz-e, han tingut contractes també amb benestar social o sanitat o en territori en les èpoques en què Blasco era conseller.

I no sols es repetixen Blasco i Tauroni i les seues empreses, també l'equip de Blasco, també Llinares i Sanjuán apareixen relacionats amb els contractes de Tauroni en la major part de les conselleries de Blasco, especialment en sanitat.

Tauroni ha contractat amb, per exemple, en benestar social, el telèfon d'atenció al major, el teleassistència o el telèfon al menor.
Tauroni va gestionar també l'Abucasis, el programa informàtic de la sanitat valenciana.
Una persona, que en estos moments es troba empresonada en el centre penitenciari de Picassent, s'ocupava de nombrosos telèfons d'assistència social o de la base de dades clíniques de la sanitat pública valenciana.

I eixa és una mostra de les decisions temeràries i que responien a interessos foscos i inconfessables que ha estat prenent el Partit Popular durant l'època àlgida de la cleptocràcia al País Valencià.

Curiosa ens ha semblat sempre la versatilitat d'aquestes empreses, que igual es dedicaven a programes de lloguer d'habitatge, que avaluaven un projecte de cooperació, que igual instal·laven programes informàtics en sanitat, que construïen un hospital en Haití.
Bé, dir que construïen és molt.
.
.
és molt de dir, perquè ja sabran vostés que l'hospital que s'havia de construir a Haití, amb diners de la cooperació valenciana, s'ha esvaït i ja no sabem on han parat tots aquells diners.
Però bé, eren empresas para todo; això sí, mentres Blasco, mentres el Partit Popular estiguera prop.

De fet, açò ho vam entendre bé quan la imputada Maribel Castillo va definir molt bé la presumpta trama, referint-se a la Fundación Hemisferio en una conversa telefònica punxada per la policia.
.
.
Va dir: «La están aguantando hasta ver dónde cae Blasco, y cuando lo sepan, según dónde caiga, cierran la fundación y montan otro chiringuito.
» Sense dubte, aquesta és una de les declaracions més il·lustratives, «la cierran y montan otro chiringuito» depén d'a on estiga Blasco.

Les empreses de Tauroni es dedicaven a sanitat, si Blasco era conseller de sanitat; es dedicaven a la teleassistència, si Blasco era conseller de benestar social; i es dedicaven a la cooperació internacional, si Blasco era conseller de solidaritat.
I si a més de les empreses i els personatges, es repetix la mateixa forma d'actuar, és a dir, la mateixa forma de desviar diners públics cap a interessos privats, o cap a butxaques privades, això ho determinarà la justícia, evidentment.

Però Tauroni no és un delinqüent qualsevol, sinó que és un delinqüent que ha contractat amb la Generalitat valenciana, i Blasco no és un simple diputat no adscrit, Blasco ha segut conseller, de fet, ha segut el polític valencià que més voltes ha sigut conseller.
Blasco, per molt que ara estiga assentat en l'altra bancada, és seu, Blasco és dels seus, del Partit Popular, ha segut conseller amb vostés i tot açò que estem relatant ha passat amb el govern del Partit Popular.
I, per tant, aquestes Corts hauran de determinar les responsabilitats polítiques al voltant de la trama, perquè no estem parlant d'un cas alié a La Generalitat o d'un cas alié al Consell, no estem parlant de delinqüents que res tinguen a vore amb el Partit Popular, i per això volem una comissió d'investigació, perquè no són personatges aliens al Consell.
Les qüestions penals, als jutjats; les polítiques, a Les Corts, evidentment, i com en aquest cas, que se barregen les dues coses, doncs, als dos llocs, als jutjats i al parlament.

Una comissió d'investigació és necessària per a vore quants contractes majors i menors ha tingut César Augusto Tauroni de manera directa o indirecta amb La Generalitat, per saber de quants diners estem parlant, de quants diners s'han desviat cap a butxaques privades, per saber quins són els responsables polítics que han contractat amb Tauroni i per què han contractat amb Tauroni.
Perquè això de Blasco està clar, ¿però algú més?
, ¿n'hi ha per ahí algun conseller o ex conseller més que haja contractat amb Tauroni?
També caldria vore-ho.

Miren, senyories del Partit Popular, avui tenen una oportunitat per a acabar amb la seua més que vergonyosa actuació com a grup parlamentari, com a Partit Popular, respecte a Blasco.
No només l'han estat mantenint de conseller tots aquests anys, quan ja n'hi havia indicis i denúncies públiques de les seues formes obscures de fer política i del seu clientelisme.
No només ha segut el seu síndic, pràcticament fins a l'últim moment, sinó que, a més, després de la imputació, després que l'advocacia demanara onze anys de presó, l'han forçat a anar-se'n del Grup Popular sols per criticar el president.

No l'han apartat per estar imputat, ¡clar que no!
De fet, ahí continuen la resta, ahí està Martínez i Such i Serra i García i Castedo i no sé quants més i companyia, ahí estan tots per estar imputats.
Blasco no està de diputat no adscrit per ser imputat, Blasco està ahí perquè li ha plantat cara, o ha criticat, al president.
No l'han apartat perquè li demanen presó per furtar diners de la lluita contra la fam i la misèria, no, únicament l'han apartat perquè ha plantat cara al president o perquè ha criticat el president en una televisió, i eixa és la catadura moral d'aquest Partit Popular que està podrit, que castiga la deslleialtat amb els seus, però que empara aquells que s'aprofiten dels diners públics per a fer-se rics.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Albiol.

Per part del Grup Parlamentari Popular, senyor Maluenda, il·lustre diputat, té la paraula.

El senyor Maluenda Verdú:

Molt excel·lent senyor president.

Senyories.

Senyora Tirado, mire, amb arrogància, no, no li vaig a contestar amb arrogància, per descomptat que no, vaig a contestar-li amb humilitat, sense desqualificacions, com vosté ha fet, sense insults, amb humilitat i demanant perdó, si és el cas, als ciutadans valencians, si en alguna cosa hem pogut fallar.
(Remors) Amb eixa humilitat.

Vosté parla del respecte als jutges i als jutjats.
Doncs, sí, sí que me pareix molt bé que se parle, però que es faça, que respecten vostés els jutges i els jutjats d'Andalusia i que respecten vostés els jutges i els jutjats del Tribunal Suprem, (aplaudiments) perquè vostés només quan els afavorixen les sentències ho recolzen.
Quan no, per descomptat, tracten de desqualificar.

I quan parla de l'«extrema».
.
.
, espere que no estiga referint-se al meu grup.
.
.
Tinga la seua senyoria vergonya i pense les coses abans de dir-les, ¿val?
, no la veig, ¿on.
.
.
?
, ara sí, (veus) sí, sí.
Parla vosté de porqueria i corrupció, ¡però jo no sé si està referint-se al PSOE!
(Remors) Jo sí que puc acusar amb noms i cognoms el PSOE de porqueria i corrupció.
Vosté és massa jove i no sé si a vosté li sona allò de Filesa, si sap allò de Malesa, (veus) si coneix l'Aída Álvarez, si sap el cas de Corcuera, el cas de Roldán, això dels fons reservats, això del terrorisme d'estat en l'època del senyor Felipe González, això dels germans Guerra, això dels ERO fraudulents d'Andalusia i les comissions de l'AVE.
.
.
Vosté és molt jove, però jo recorde encara quan els seus companys de partit anaven en romeria a Guadalajara, al carrer Amparo.
.
.
, al carrer Amparo, que és a on està la presó, que allí és a on estaven empresonats alts càrrecs del govern del senyor Felipe González, i que vostés.
.
.
, perdó, jo no he dit vosté, vosté és molt jove, companys del seu partit, des de València anaven en romeria a visitar-los.

La senyora Albiol.
.
.
Bé, des del seu criteri antisistema vol fer reflexions sensates que ningú pot donar credibilitat a elles, perquè tots sabem que càrrecs del seu partit, d'Esquerra Unida, participen ¡en assalts als supermercats!
.
.
.
¡Que entren amb el carret a Mercadona i el trauen ple sense pagar!
(Remors) Que estan.
.
.
, companys de vostés a Andalusia estan com a llops, com a rabosots, amb la boca ben oberta, esperant pegar la dentellada a aquelles persones, a aquelles que tenen pocs mitjans econòmics i que s'han vist perjudicats per desnonaments de vivendes, i estan pegant.
.
.
, esperant pegar la dentellada per a quedar-se-les a baix preu.
(Veus) Sí, ¡sí!
, això, sí,.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyories.
.
.

El senyor Maluenda Verdú:

.
.
.
això, sí, efectivament, jo sé que els molesta escoltar-ho, però tenen d'acostumar-se, tenen d'acostumar-se a ser educats i respectuosos en les intervencions, perquè no se pot vindre a la trona i dir el que se vol.
.
.
, (remors) dir el que se vol sense mirar-se primer a l'espill, sense mirar-se primer a l'espill.
Només faltaria que la senyora Albiol vinguera ací a la trona a defensar la llibertat d'expressió, això ja seria el súmmum.

Mire, la iniciativa que hui han presentat i que coincidix el Grup Parlamentari Socialista i el Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, és crear una comissió d'investigació que gira entorn d'un empresari, que no anem a defensar, sinó tot el contrari, volem que la justícia actue fins a les últimes conseqüències, i el que la faça, que la pague.
.
.
, el que la faça, que la pague.
No anem a defensar, faltaria més, este senyor Tauroni ni ninguna de les seues empreses, al qual no coneixem.
.
.
(Veus) ¡Al qual no coneixem!
, afortunadament, i que mai, mai, haguérem tengut el gust de conéixer, perquè no, perquè estem en contra de qualsevol persona que puga infringir l'ordenament jurídic, i este senyor és un presumpte delinqüent, i està en la presó.
¿Com podríem mosatros fer una comissió d'investigació que girara entorn del senyor Tauroni, si està empresonat?
¡No vindria mai a comparéixer!
, no podria vindre a comparéixer.

Jo crec que les seues senyories tenen de llevar-se eixa vocació que tenen d'inquisidors, llevar-se de damunt eixa vocació.
.
.
, vocació que tenen d'inquisidors, que jo crec que el Torquemada no els arribaria a vostés a la planta de la seua sabata, no els hi arribaria, perquè estan obsessionats amb crear comissions constantment.
¿Saben les seues senyories quantes comissions han demanat en esta legislatura?
¡84 comissions d'investigació!
Senyories, siguen seriosos, siguen seriosos.
El reglament de Les Corts, i l'Estatut d'autonomia, establix quan se deu demanar una comissió d'investigació: (veus) quan hi haja.
.
.
, quan hi haja una alarma social important sobre una qüestió.
Però que vinguen aquí a demanar comissions d'investigació en qüestions que estan investigant els jutjats, jo pense que, com a mínim, és una falta de respecte en eixes institucions de la justícia que estan intentant arribar a les últimes conseqüències de què és el que ha ocorregut i qui són els culpables, i quines responsabilitats de qualsevol tipus tinguen d'aplicar.

¡Vostés el que volen aquí és muntar la paradeta!
, ¡volen muntar el sarau de sempre!
Vostés volen muntar aquí un sarau i, amb l'acusació constant que fan de qüestions que vostés mateixa són els que alimenten en els mitjans de comunicació per a considerar que existix una alarma social, quan a la societat valenciana no li preocupen eixes qüestions, perquè creuen en la justícia i saben que, si estan sent investigats pels jutjats, cal respectar i no fer juís paral·lels, deixar-los actuar.
Això sí, «col·laborar» amb la justícia, conforme fa el govern del Partit Popular i conforme fa el Grup Parlamentari Popular, a disposició de la justícia i a col·laborar, però mai a unir-mos a eixe sarau, a eixe desgavell que vostés volen convertir les Corts Valencianes.

Senyories, és un abús de dret que el Grup Parlamentari Socialista, el Grup Parlamentari d'Esquerra Unida i el Grup Parlamentari Compromís, perquè eixes 84 peticions de comissions d'investigació són dels tres grups, són dels tres grups.
.
.
, mosatros no anem a col·laborar a eixe desgavell que vostés volen traslladar aquí, com si aquí tots estiguérem sempre acomodats en la il·legalitat o en la irregularitat, quan som el primer grup parlamentari en condemnar situacions no solament d'irregularitats i d'il·legalitats, i diem que actuen els tribunals i que posem tots els documents que ha-hi en l'administració pública valenciana a disposició.
.
.
, com hem fet recentment, a disposició dels tribunals de justícia.

Però vostés estan obcecats amb esta qüestió, no els preocupa vindre ací, a la tribuna, i plantejar qüestions alternatives a les polítiques que ve desenrotllant el president Fabra al front de La Generalitat, no els preocupa parlar de desocupació, no els preocupa parlar de necessitats per a atendre.
.
.
, les necessitats (inintel·ligible) .
.
.
socials de la gent de la Comunitat Valenciana.
Només volen fer l'algaravia, organitzar aquí la tangana, eixir en eixos mitjans de comunicació que els secunden i que en algunes ocasions els donen fins iniciatives, ¡els marquen la línia a seguir!
Només els preocupa això, cara a la galeria, donar a entendre que condemnen les irregularitats i que estan en contra de les il·legalitats, sent que, quan ocorren en la seua banda, resulta que les justifiquen, resulta que en Andalusia, vostés, uns i altres, ¡miren al sostre i xiulen!
.
.
.
, miren al sostre i xiulen, amb el que està caent en Andalusia, amb el que està caent en Andalusia, que ara ja ha anunciat el senyor Griñán que dimitix.
Diu, sí, clar, «dimito, antes de que.
.
.
», ja saben, (veus) ¿eh?
, ¡clar!
¡Sí, sí!
, ¡sí, sí!
, ¡sí, sí!
, estem parlant del president d'Andalusia, (veus) estem parlant d'Andalusia, sí, sí, «me'n vaig abans que.
.
.
», ¿eh?
, «abans que.
.
.
» (Veus) ¿I?
¡Ah!
Això ja.
.
.
, això ja no interessa.

El senyor vicepresident primer:

Senyories, per favor.

El senyor Maluenda Verdú:

Doncs, eixa és la realitat, eixa que vostés tenen,.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyories, silenci.

El senyor Maluenda Verdú:

.
.
.
vostés tenen.
.
.
, vostés tenen dos cares, una cara per a exigir als altres, una cara per a exigir als altres, i altra cara per a justificar el que estan fent en el seu partit.

Esquerra Unida és còmplice, amb el Partit Socialista, del que està ocorreguent en Andalusia, i, per contra, aquí pareix que siguen ¡els més dignes!
, quan a Andalusia, ho he dit, xiulen i miren al sostre, (veus) se posen de perfil, ¡no volen saber res!

Doncs, miren, no, (remors) qui és defensor de la legalitat, la té de defensar sempre, quan el beneficia i quan el perjudica, i el Grup Parlamentari Popular ho té molt clar, volem que actuen els tribunals de justícia, que arriben fins a les últimes conseqüències, estarem i estem sempre a disposició de col·laborar amb la justícia per a que els culpables ho paguen, aquí no defensem a ningú, només demanem justícia, i a vostés, responsabilitat, a vostés, responsabilitat per a que permeten i respecten les actuacions de la justícia, no per a que munten estos saraus que munten, que mos hi tenen acostumats últimament i que els ha fet que perguen tota credibilitat.

El problema és que, al perdre vostés eixa credibilitat, com són l'oposició, com són el tripartit, alguns diuen el «front popular», jo sóc dels que dic el «front popular», però, val, quan perden eixa credibilitat, estan perjudicant la imatge institucional de les Corts Valencianes, que és la que té la representació directa del poble valencià, senyoria.

Senyora Tirado, senyora Albiol, senyors i senyores del Grup Socialista, senyores i senyors del grup d'Esquerra Unida, els demane serietat, responsabilitat i col·laboració amb els tribunals de justícia per a que se puga arribar a les últimes conseqüències.
Qui la faça,.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies.
.
.

El senyor Maluenda Verdú:

.
.
.
que la pague, però no mos munten circs que no.

Mire, vostés (inintel·ligible) .
.
.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Maluenda.

El senyor Maluenda Verdú:

.
.
.
¡cada dia un numeret!
(Inoïble) .
.
.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Maluenda.

Senyora Tirado, per a rèplica, té la paraula.

La senyora Tirado Museros:

Gracias, señor presidente.

Señor Maluenda, pero qué cinismo, qué cinismo, de verdad.
Mire, desde mi juventud, a la que usted aludía.
¿Sabe usted cuál es la diferencia entre usted y yo?
Se la voy a decir.
Sí, hay muchas, pero hay una fundamental, y es que yo detesto a los corruptos.
(Aplaudiments) Detesto a los corruptos vengan de donde vengan, si los hubiera en mi partido también, de los otros partidos políticos, del suyo.
Y la diferencia ¿sabe cuál es?
Que ustedes utilizan los presuntos corruptos de otras formaciones políticas para defender a los suyos, para defender a sus amigos más íntimos.
Sí, señor Maluenda.

Ustedes, no lo ha explicado, yo le voy a explicar esa comisión de investigación.
Por cierto, una comisión de investigación que ustedes dicen que no necesitan, pero que los ciudadanos estafados sí necesitan en esta comunidad.
Ustedes no aprueban esta comisión de investigación por dos cuestiones.
En primer lugar, porque han sido cómplices durante todos estos años del señor Blasco y de la UTE Blasco-Tauroni y lo siguen siendo y porque aprobar esta comisión de investigación sería, precisamente, incriminarse a sí mismo.
Y, en segundo lugar, porque ¿para qué van a aprobar una comisión de investigación, para investigar todo aquello que ustedes ya saben?
¿Para investigar todo aquello en lo que ustedes son los únicos en esta comunidad que conocen perfectamente y con detalle lo que venimos denunciando la oposición?

Mire, señores del Partido Popular, cuando el síndic portavoz de mi grupo parlamentario, entonces diputado Antonio Torres, fue el primero en el año 2001 en señalar ante la sociedad valenciana a Tauroni como lo que hoy sabemos que presuntamente es, ustedes no hicieron nada.

Cuando el 15 de octubre de 2010, el diputado Ángel Luna y yo misma comparecimos en rueda de prensa para denunciar las diferentes tramas Blasco-Tauroni urdidas desde su responsabilidad de gobierno, ustedes no hicieron nada; no hicieron nada cuando Blasco echó las raíces de un sistema corrupto y extendió todas sus ramificaciones a lo largo de los años y a lo largo de los diferentes gobiernos del Partido Popular con la complicidad de empresarios, como el que hoy está en la cárcel, el señor Tauroni.

Mire, solo con las empresas del señor Tauroni, que sepamos a tenor de las respuestas parlamentarias, existen un total de 23 contrataciones que han realizado ustedes con el amigo empresario de Blasco.
Pero cuando nosotros le solicitamos conocer, como hoy, las relaciones cruzadas entre las empresas de Tauroni y las diferentes consellerias dirigidas por el propio Blasco, ustedes no hacen nada.

Ustedes no hacían nada mientras se activaban empresas dormidas y se establecían como pantalla frente a la administración para conseguir contratos públicos.
Sí, más de veintitrés contratos, esos que usted ni conoce, ni sabe, ni nada de nada, a través de todas las consellerias por las que ha pasado Blasco.
Más de treinta y dos millones de euros para malversar y prevaricar, señor Maluenda, más de treinta y dos millones de euros.

Así que, este es un buen ejemplo para ilustrar, como dice el secretario general de mi partido, que la corrupción que corroe el gobierno valenciano es sistémica.
Y que no hablamos del caso Blasco, ni el caso Brugal, ni EMARSA, ni Gürtel, que hablamos del caso Partido Popular.
(Aplaudiments) Y fíjense si esto es así que el señor Lorenzo Agustí ni siquiera quiere venir aquí a sentarse con ustedes en un escaño, ni siquiera quiere hacerse la foto con ustedes.

Por eso ustedes, señores del Partido Popular, no lucha contra la corrupción, simplemente maquillan sus actitudes para que parezcan proactivas, defendemos que la justicia haga lo que tenga que hacer, eso es lo que ustedes dicen, y no lo hacen, no lo hacen, no luchan contra la corrupción, porque luchar contra la corrupción es luchar contra su estructura y contra sus propios intereses.

Miren, ustedes tenían hoy una oportunidad de invertir el diseño que han impulsado durante estos dieciséis años y de permitir que esos escaños dejen de ser el muro aforado tras el que se ocultan los saqueadores para volver a ser, de verdad, volver a ser la mayor garantía de que ese mismo saqueo no volverá a producirse jamás.

Pero la verdad es que poco importa que no hayan aceptado una sola comisión de investigación sobre la corrupción que les asola y que ya ni ustedes niegan por los pasillos, poco importa, de verdad.
Porque, acabo como empezaba en mi discurso inicial, la ausencia de noticias de hoy, señorías, de Gürtel, señorías, de EMARSA, señorías, de Brugal, señorías, de Blasco y, señorías, de Taroncher, es la noticia seguro que les espera mañana.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Tirado.

Senyora Albiol, té la paraula.

La senyora Albiol Guzmán:

Senyor Maluenda, malgrat la seua veterania jo ja l'he vist més d'una volta fer el ridícul des d'aquesta trona.
Però jo crec que avui s'ha superat i per molt.
Avui ha comparat el repartiment del menjar entre persones sense recursos en Andalusia, ha comparat això amb furtar els diners dels pobres per a posar-los a la butxaca per a fer-se rics.
Si per a vosté això és comparable, ja ho ha dit tot.

Vosté per a votar en contra de la comissió d'investigació s'ha hagut de remuntar a casos de fa trenta anys i parlar d'Andalusia.
I eixa és la demostració que vostés no tenen més arguments i que vostés l'únic que fan és continuar defensant els seus interessos econòmics.
I per això voten en contra de la comissió d'investigació, per a defensar els seus interessos, els dels Partit Popular.
Perquè al final Blasco, Brugal, Bárcenas, Gürtel, tot és el mateix, tot és Partit Popular.

Mire, Maluenda, no tenim una obsessió… (remors)

El senyor vicepresident primer:

Senyoria, per favor.

La senyora Albiol Guzmán:

-Senyor Maluenda-, senyor Maluenda, disculpe, disculpe, ha sigut un lapsus.

Senyor Maluenda, no és tinguem obsessió amb les comissió d'investigació, és que sembla que n'hi han massa diputats o membres del Partit Popular que estan obsessionats en omplir-se les butxaques i massa obsessionats en continuar guanyat diners a costa de les arques públiques.
Eixa és l'única obsessió.
I d'eixa obsessió vénen les 84 comissions d'investigació que nosaltres demanem.

Ara diu vosté que no coneixen Tauroni, que vostés no coneixen el senyor Tauroni.
Bé, sembla que tampoc coneixien el Bigotes o a la millor resulta que ara la senyora Castedo tampoc coneix el senyor Ortiz o resulta que el senyor Castellano tampoc coneix Taroncher.

Mire, no pot dir que vostés el que fan es portar les coses a la justícia, perquè no és cert.
Perquè a Blasco no se l'està jutjant perquè vostés hagen portar res a la justícia, absolutament res, i tampoc amb Bárcenas.
Si Bárcenas en estos moments està en els tribunals no és pel Partit Popular, és per la querella que presentà Izquierda Unida.
Per tant, vostés no són els qui col·laboren amb la justícia, no són vostés.
(Aplaudiments)

Miren, Tauroni està a la presó per saquejar els fons de la cooperació, però és que Tauroni no és un empresari que passava per ahí.
Tauroni ha tingut contractes amb les conselleries i, evidentment, els ha tingut perquè algun conseller o algun alt càrrec ha signat eixos contractes.
Pot ser que hi hagen responsabilitats penals, això ja es vorà, però també hi ha responsabilitats polítiques, perquè hi han hagut actuacions polítiques.

Anem a vore, igual que Bárcenas no és un delinqüent tampoc que passava per ahí, és el seu delinqüent.
Blasco tampoc és un diputat no adscrit que està ahí perquè sí, Blasco és seu, és el seu imputat.
I, per tant, vostés, quan estan votant en contra aquesta comissió d'investigació, ho fan perquè l'estan emparant.
I votant en contra d'aquesta comissió, tornen a demostrar el mateix que ens estan demostrant els últims anys.
Tornen a demostrar que són el partit de la corrupció, el partit dels imputats i els còmplices dels delinqüents i són vostés els qui estan emparant i donant cobertura a tota eixa corrupció votant en contra d'aquestes comissions d'investigació.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Albiol.

Senyor Maluenda, té la paraula.

El senyor Maluenda Verdú:

Molt excel·lent senyor president.

Senyories.

Senyora Tirado, no, no és eixa la diferència que hi ha entre vosté i jo.
La diferència que hi ha entre vosté i jo és que, si bé jo també deteste els corruptes, jo deteste els corruptes en general siguen del partit que siguen; la diferència és que vosté no.
Vosté només detesta els corruptes que puguen ser d'altra formació política i vosté s'empara o justifica els presumptes corruptes del seu partit.
I jo diria que si és de veritat que vosté pensa aixina, què fa ahí, vaja-se'n del PSOE.
¿O és que vosté no coneix la història més recent del PSOE?
Si no la coneix, haurem de recordar-li-la.

Mire, jo també he vist notícies a la premsa, jo també he vist notícies a la premsa.
Però jo he de respectar la presumpció d'innocència, faltaria més.
Jo també he vist hui a la premsa, en vozpópuli que denuncien la senyora de Rubalcaba pel presumpte delicte de tràfic d'influències.
I jo no m'ho crec, jo sí que li concedisc el benefici del dubte, jo si que li concedisc la presumpció d'innocència.
I jo espere que els tribunals, jo espere que als tribunals quede demostrat que eixa senyora no té res a vore i que és una falsa acusació, com tantes falses acusacions a les que mosatros ja venim acostumant-nos.
(Aplaudiments) Espere i desitge, espere i desitge que esta notícia que acabe de llegir, com vosté n'ha llegit altres, espere i desitge que quede tot molt clar i que esta bona senyora no tinga res a vore amb el que se l'està acusant.

Jo sí, perquè jo sóc aixina; jo sóc aixina; vostés, no.
Vostés només veuen presumptes corruptes.
.
.
, no, vostés ni respecten la presumpció, vostés parlen de corruptes en les files del Grup Parlamentari Popular.
Mire, jo no vull corruptes ni en les files del Grup Parlamentari Popular, ni en les files de ningun altre partit.
I jo lluitaré, com sempre he lluitat, en contra de la corrupció.

Per això li dic a vosté, senyoria, si vosté pensa com jo, no sé què és el que fa en el PSOE on la història demostra la sèrie i el llistat de corrupcions que hem assistit almenys els qui tenim, almenys jo en el meu cas, prou anys més que vosté i hem viscut eixos sinsabors que afectaven tota la classe política i eixes justificacions que des de les files de l'esquerra d'este hemicicle se feia de persones que no tenien justificació.

Senyora Albiol, no, jo no l'he acusada de repartir menjars, no, no.
Jo, el que he acusat és de càrrecs d'Esquerra Unida que roben en els supermercats.
(Veus) Amb qui s'ho repartixen?
Escolte, no ho sé, a la millor vosté ho sap, a la millor vosté ho sap, jo no ho sé.
Hauria d'haver-ho dit amb qui s'ho repartixen, perquè jo no ho sé.

I també acuse altres, per exemple el vicepresident de la Junta d'Andalusia d'Esquerra Unida, que no passava per ahí de casualitat, de pegar la dentellada i apropiar-se i beneficiar-se de la desgràcia de persones desnonades per perdien el seu pis, que havien anat a oferir-li prèviament per un preu i deien, «no, no, mira, no m'interessa», però després a la baixa, al quitament amb la entitat bancària, sí.
Això sí que és aprofitar-se dels més dèbils, això sí que és aprofitar-se del tràfic d'influències per a benefici propi.
Això és un presumpte delicte.

I, mire, mire, parlem de notícies.
Jo vull recordar-li una altra notícia.
Jo no sé si vosté ho sap, senyora Albiol, segur que algú del seu grup sí que ho sap i possiblement vosté també, que al portaveu d'Esquerra Unida en el parlament d'Astúries, que també és notícia, se li ha obert juí oral, se li ha obert juí oral.
Llisca, llisca vosté les notícies.

I, clar, quan parlem de notícies, la notícia que més els preocupa a vostés i a vostés no és el que jo li acabe de dir, no és el que vostés han dit.
La notícia que més els preocupa a vostés i a vostés és la de demà, la de demà, que no és la de Griñán, que no és la d'esta senyora, que no és la que vosté ha dit, la de demà, que és que la desocupació a Espanya i a la Comunitat Valenciana continua cap arrere, que cada dia hi ha més treball a Espanya i a la Comunitat Valenciana gràcies a les polítiques encertades que el Grup Parlamentari Popular, el Partit Popular, està desenrotllant tant al govern de l'estat com a la Comunitat Valenciana.
Eixa és la notícia de demà.
I eixa és la notícia que més els molesta a vostés, perquè vostés no volen el bé dels valencians.
Vostés volen generar dubtes, vostès volen parlar constantment de corrupció, corrupció que moltes voltes vostés s'imaginen, que no té res a vore amb el que volen parlar els valencians, amb el que volen saber.
I el que volen saber és eixa noticia de demà, que demà l'atur va cap arrere a Espanya i a la Comunitat Valenciana.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Maluenda…

Per a fixar la posició d'altres grups que no han intervingut, té la paraula, per part del Grup Parlamentari Compromís, la il·lustre diputada Mireia Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Tres anys.
.
.
, i alguns parlen de la notícia de demà.
Tres anys que fa que acudírem a la justícia; aportàrem nombrosa documentació que avalava la trama de corrupció en la conselleria de cooperació, afavorida pel senyor Rafael Blasco.
Tres anys que ens vam dedicar a posar davant dels seus nassos constantment, amb preguntes, interpel·lacions, peticions de compareixença, peticions de comissió d'investigació.
.
.
, eixa documentació davant dels seus nassos.
Tres anys suportant la negativa i, efectivament, la posada la mà en el foc per part dels membres del Partit Popular.
I cares noves n'hi han poques, poques que puguen mirar amb la cara alta, després de tres anys d'haver sentit vostés documentat aquest cas de corrupció.

Però aquest cas era diferent, però no perquè arribara el senyor Fabra, era per Blasco.
Perquè Blasco és diferent.
I va fer una maniobra que li va eixir molt mal.
Va portar ací, en esta mateixa cambra, que la sindicatura informara sobre uns determinats contractes de solidaritat.
I la sindicatura no li va llavar la cara en eixe informe.
Ahí és quan va caure en eixa pedra que ell mateix se va posar en el camí.
I, clar, una vegada feta una maniobra diferent a la que havien fet la resta -Camps, costes, rambles i companyia- d'amagar el cap baix de l'ala, aleshores calia actuar diferent.
I també perquè, efectivament, vostés.
.
.
, i en boca de Ciscar ho diuen constantment, este tema sí que provoca alarma social.
Ho han dit vostés.
O és que avui li volen llavar la cara al senyor Ciscar?
Este tema és diferent també.

Aleshores, en este context, comencem a rodar i rodar i arriba l'informe de l'advocacia de La Generalitat en juny de 2013.
I este informe diu literalment: «El señor Tauroni obtuvo contratos en la práctica totalidad de las conselleries de las que Rafael Blasco fue máximo responsable, y así ocurrió con los departamentos de bienestar social, territorio y vivienda o sanidad.
Posteriormente se han producido contrataciones con otra empresa también de Tauroni y se ha contrastado, por documentación hallada en el registro de ésta, que adaptaba sus actividades societarias a las necesidades de la conselleria con la que se fuera a trabajar, según la influencia política del señor Rafael Blasco Castany.
En conversaciones de Maribel Castillo se llega a poner de manifiesto la capacidad de su jefe para montar chiringuitos próximos a las actividades del ex conseller.
Coincide esta actuación con lo declarado por la secretaria del entonces conseller -por la secretaria del entonces conseller- que dijo que el tipo de relación que tenía con Augusto Tauroni el señor Blasco no lo tenía con ninguna otra persona de alguna ONG o fundación.
»

Mos va estranyar que el senyor Blasco davant la jutgessa diguera que: «Comprobé a posteriori que Tauroni contrató con alguna de mis conselleries.
».
Senyor Blasco, si vosté en 2006 en la setena planta de la Conselleria de Sanitat se va reunir amb el senyor Tauroni i amb dos persones més, i amb dos persones més.

A la millor, el que passa és que vosté sap que sabem més.
I el problema és que si ho sabem, sabem on s'ha d'investigar per a, efectivament, validar i documentar que vosté va afavorir un modus operandi corrupte, juntament amb el senyor Tauroni, per totes les conselleries de què vosté va tindre responsabilitat.
Ho diu l'advocacia, que era.
.
.
, vinga!
, per a Fabra «esta nueva época del PP», de «ahora somos legales», no?
, era el que valia, l'informe de l'advocacia i que s'obrira juí.
I, aleshores, ¿vostés per on s'estan passant este informe de l'advocacia?
¿Per on s'estan passant este informe de l'advocacia que diu que se produïa eixe modus operandi per les diferents conselleries?
M'ho volen contar a mi?
És que açò no val per a res?
¿Algú de vostés ha tingut.
.
.
, ha tingut la mínima decència de perdre un poquet el temps i llegir-se'l?
, perquè és demolidor i efectivament ve a validar el «sí» a esta comissió d'investigació, li dóna tota la forma.
Si és el problema que té el senyor Blasco, que este informe el portarà a la presó.
Perquè, efectivament, a la millor en això de Cyes li passa com a Mata, sap?
, primer sis anys i després nou mesos.
Però quan vinga la resta, senyor Blasco -i vosté sap que ja s'està investigant i l'advocacia li dóna validesa-, aleshores és quan la suma el portarà a vosté, no sé si a la mateixa cel·la, però sí acompanyant el seu benvolgut amic de qui no se va separar mai, mai, pel seu pas en les conselleries.

Si vostés no volen investigar açò, ja li dic, crec que vostés no fan política,.
.
.

(Ocupa la presidència el president, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer)

El senyor president:

Vaja concloent, senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
no fan política.
El que fan té un altre nom, però política no és i digna tampoc.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Acabat el debat, anem a passar a la votació per separat.
En primer lloc, la votació corresponent a la proposta de creació pel Grup Parlamentari Socialista.
Comença la votació.
42 vots, sí; 45 vots, no.

Següent votació, proposta de la creació de la comissió proposada pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.
Un moment, per favor, anem a vore.
.
.
(Se sent una veu que diu: «Ya tenemos el lío otra vez.
») Esperem que.
.
.
Anem a passar a la votació.
Comença la votació.
43 vots, sí; 45 vots, no.
És rebutjada la mencionada comissió.

El ple se reprendrà esta vesprada a les quatre i mitja.
Recorde als senyors portaveus que anem a tindre Junta de Portaveus i (inintel·ligible) .
.
.
en el lloc de costum.

(Se suspén la sessió a les 14 hores i 13 minuts)

(Es reprén la sessió a les 16 hores i 30 minuts)

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

Proposta de creació d'una comissió d'investigació sobre les concessions de les ajudes Ruralter-Leader i Ruralter-Paisatge, dins del PDR 2008-2013, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 56.
652, amb correcció d'errades RE número 56.
962, BOC número 171), a la qual s'acumula la proposta presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida (RE número 57.
025, BOC número 171) i la presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 57.
265, BOC número 173)

El senyor vicepresident primer:

(Inoïble) .
.
.
i Ruralter-Paisatge dins del PDR 2008-2013, que presenta el Grup Parlamentari Socialista, amb el registre d'entrada número 56.
652, amb una correcció d'errades en el 56.
962, acumulada a una proposta de creació d'una comissió d'investigació sobre el mateix tema, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida amb el registre d'entrada número 57.
025, acumulada a una proposta de creació d'una comissió d'investigació sobre el mateix tema, que presenta el Grup Parlamentari Compromís, amb el registre d'entrada 57.
265.

En torn a favor, i en representació del Grup Parlamentari Socialista, té la paraula la il·lustre diputada Vicenta Crespo.

La senyora Crespo Domínguez:

Bona vesprada, senyories.

Puge a esta trona per a defensar la proposta de creació d'una comissió d'investigació sobre les concessions de les ajudes Ruralter-Leader i Ruralter-Paisatge dins del PDR 2007-2013.

Senyories, demane, en nom del Grup Socialista la creació d'una comissió d'investigació que pretén traure a la llum la veritat sobre l'ús que s'han fet de 61 milions d'euros, diners destinats per la Unió Europea a les mesures 413 i 431 de l'eix 4, dins del PDR 2007-2013, i altres 61 milions corresponents a Ruralter-Paisatge.
Una comissió amb un objectiu clar, que s'investigue el perquè la conselleria ha fet una interpretació corrompuda d'unes ordres europees, estatals i regionals, que marquen els procediments i els criteris a seguir a l'hora d'atorgar ajudes als projectes presentats dins de l'eix 4.

També pretén aclarir el perquè la conselleria d'agricultura, a través de l'Agència Valenciana de Foment i Garantia Agrària, ha pagat projectes de dubtosa elegibilitat i que brillen per les nombroses irregularitats que contenen.

I una altra cosa digna d'investigar, senyories, és el repartiment partidista i caciquil dels presidents dels huit GAL obviant tota objectivitat i equitativitat a l'hora de fer una avaluació dels projectes que allí arriben.

Senyories, no els enganye si els dic que el que més puntuava perquè un projecte fos elegible i obtinguera una ajuda era el color polític de l'ajuntament que el demanava, de l'associació afí, del restaurant que convidava, de l'empresa amiga que pagava viatges a les Bahames.
Perquè tinguen les seues senyories una referència d'eixa manera de fer partidista i caciquil els posaré un exemple.
L'Orxa, alcalde del PP i president del Fevader: rep 200.
000 euros per a convertir la població en una ecoaldea; Villena, alcalde del PSPV: un projecte similar, 20.
000 euros.

Continuem amb l'alcalde de l'Orxa, un home que per tres vegades rep de la subsecretaria del Servei de Supervisió de Projectes informes desfavorables i proposta de devolució del projecte titulat «Centre d'interpretació del futur museu d'energies alternatives en l'Orxa», que va nàixer vaig un altre títol, «Creació de centre d'interpretació del patrimoni industrial vinculat a la producció de paper i a l'aprofitament de l'energia hidràulica en l'Orxa».

Ens podrien explicar, senyors del Partit Popular, per què demanen una cosa i volen fer-ne una altra?
No vull pensar que al senyor Moratal, president del Fevader, la conselleria li donava butla per a tot.
És una qüestió que demana ser investigada.
Butla per a trossejar una memòria en tres, i així no complir amb l'article 122 de la Llei de contractes del sector públic.

Però, senyories, el relat és més llarg.
De moment, apareix en la caràtula de la memòria un altre promotor diferent a l'ajuntament, el Ceder Aitana, escrit a mà damunt de «Ajuntament de l'Orxa».

Senyories, han de saber que si el promotor és un ajuntament, l'ajuda que rep és del 100%, però si el promotor és privat, l'ajuda és fins al 37,5%, en este cas, i no passa res.
Ahí tenim un projecte elegible a petició d'una entitat local amb una subvenció del 100%, fent un ús fraudulent de diners que vénen d'Europa, diners del Feader, una obra, senyories, i això ho hauran d'aclarir, senyors del Partit Popular.
Requerix o no d'un projecte?
O amb una simple memòria n'hi ha prou.
Requerix del compliment del projecte a la normativa vigent, o no?
Estic parlant d'irregularitats en la normativa autonòmica, estatal i europea i, per això, senyor del PP, no haurien de posar cap entrebanc per a que es cree la comissió d'investigació que demane.
És un simple exercici de transparència, el que estic proposant-los, perquè els fa falta a la bancada popular començar a donar explicacions del que han fet amb diners públics.
Els fa falta trencar amb eixe silenci habitual que avala i corrobora totes les malifetes que han pervertit el funcionament de l'administració pública valenciana.

Conten la veritat, no una veritat amañada per a eixir del pas, senyors del Partit Popular, la veritat amb noms i cognoms.
Estic demanant una comissió d'investigació perquè hi ha milers de persones afectades per la gestió partidista i caciquil que s'ha fet dels fons Feader dins del PDR 2007-2013, perquè vostés decidiren ometre una aplicació equitativa dels criteris que marquen les diferents convocatòries d'ajudes als programes Ruralter-Leader i Ruralter-Paisatge.
Estic parlant d'irregularitats en centenars de projectes pagats, i amb l'etiqueta d'elegible i que formen part d'una trama.

Una més, senyories, que ens ha portat a que la fiscalia òbriga una investigació al president del Fevader; a que la comissió antifrau de la Unió Europea també estiga mirant, i nosaltres hauríem, el més aviat possible, ací, en les Corts Valencianes, començar a desfer la madeixa dels embolics del PDR 2007-2013.
Si no ho fem voluntàriament, ens obligaran, perquè el que és evident és que els huit GAL, el Fevader i la conselleria d'agricultura necessiten d'una neteja.

Tres-cents setze municipis de la Comunitat Valenciana que patixen majors problemes de despoblament i envelliment i que es mereixen una explicació de com s'han gastat fons Feader destinats a ells i que han anat a parar a comprar programes informàtics als rectors.
Hauran d'explicar quina és la ruralitat d'eixe projecte, o tampoc cal?
A comprar un despatx per a la presidenta d'una associació d'ames de casa, a la compra de maquinària al constructor amic, o a pagar un vídeo al fill de l'alcalde afí per a promocionar en Califòrnia una comarca que no ha vist ningú.
Ai!
, els famosos viatges a l'estranger per a promocionar la ceràmica d'un poble que no té eixa activitat.
Algú em pot explicar com pot ser que més del 50% del pressupost haja anat a pobles de dubtós ruralisme?
Com pot ser que Quartell reba més de tres-cents mil euros de subvencions?
Qui està d'alcalde allí?
Quin favor s'ha de pagar?
Com té tant de poder per a escudellar-se tants diners públics este home?
O els famosos projectes d'il·luminació?
Com pot ser que a Titaguas li subvencionen un projecte en un 64%, 33.
000 euros?
I el de Paiporta en un 100%, 105.
000 euros?
Paiporta, rural, senyories?

I la guinda, senyories, Alcàsser!
Sembla la població més rural de tota la Comunitat Valenciana amb diverses subvencions que sumen més d'un milió tres-cents mil euros.
És el poble on naixqué la que fou consellera d'agricultura.
Segur que alguns la volen molt, però el dubte que tinc és que si la resta dels més de cinc-cents pobles valencianes la voldran també quan sàpiguen el repartiment partidari de diners que s'ha fet.

Senyories, raons en sobren per a aprovar una comissió d'investigació.
Massa irregularitats en el que havia de ser oxigen per a molts municipis de l'interior de la comunitat, en situació de crisi demogràfica, i que mitjançant l'aplicació de l'estratègia Leader, que no pretén més que aconseguir una igualtat d'oportunitats entre els ciutadans del medi rural i urbà, fent possible que accedisquen a serveis, a llocs de treball i a una renda digna, s'ha convertit en un altre cas de corrupció dels molts que ja formen part de l'ADN del Partit Popular.

Nosaltres, els socialistes, tenim la responsabilitat d'exigir al Consell, d'exigir a l'actual conseller que, per cert, tampoc ens acompanya esta vesprada; d'exigir en estes Corts que es depuren responsabilitats polítiques per a tots aquells que han obrat malament, fent un ús fraudulent dels diners europeus Feader, pagats amb el vistiplau de la conselleria a través de l'organisme Agència Valenciana de Foment i Garantia Agrària.

Demanant el vot a favor d'esta comissió no faig més que demanar justícia i que sigam capaços de netejar la imatge de la comunitat tan degradada i bruta per tots els casos de corrupció que la colpegen.

De moment, res més, senyories.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Crespo.

En torn a favor, també, en representació del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, la il·lustre diputada Esther López.

Té la paraula.

La senyora López Barceló:

Gracias, señor presidente.

Bien, desde Esquerra Unida también hemos pedido una comisión de investigación acerca de estos fondos, de estas ayudas gestionadas por la conselleria de agricultura.

El otro día, además, en comisión de agricultura, también tuvimos la ocasión, desde los grupos de la oposición, para poder realizar una comparecencia al secretario autonómico, desgraciadamente no al conseller, a pesar de que así lo requerimos, pero ya sabemos que normalmente cuando son este tipo de casos por los que se piden comparecencias, los consellers, al final, lo que hacen es comparecer a petición propia, y eso ya sabemos lo que significa, que mandan al secretario autonómico de turno para que se coma el marrón.

Pues bien, en aquella comparecencia pudimos ver cómo el secretario autonómico, sin embargo, reconocía algo, y decía: «Se han detectado debilidades y vamos a hacer lo posible por corregirlas.
» Eso fue lo que los medios de comunicación publicaron al día siguiente, a tenor de aquella comparecencia.

Lamentablemente no son solo debilidades, pero ya esta frase, excusatio non petita, accusatio manifesta, debería de hacernos pensar que si realmente el secretario autonómico reconoce que hay debilidades, eso quiere decir que hay irregularidades y bien gordas y, por tanto, desde Esquerra Unida aquí pedimos que se depuren las responsabilidades políticas de todos los millones que se han gestionado desde la conselleria que deberían de haber ido a programas de desarrollo rural y que muchos de ellos carecen de ese objetivo.

Pues bien, el vicepresidente y conseller, José Ciscar, también aseguró desconocer que se estuvieran investigando estos hechos por parte de la fiscalía, pero, sin embargo, a pesar de que la fiscalía haya archivado estos hechos, lo que ha hecho, realmente, ha sido enviarlos a la Olaf, a la oficina antifraude en la Unión Europea.

Por tanto, estamos hablando de que no es que no vean ningún indicio sino que realmente quien los tiene que ver es la oficina antifraude.

Pues bien, además de todo esto, y por lo que dijo el secretario autonómico cuando nos dijo a los grupos de la oposición que es que no teníamos el porqué de pedir esa comparecencia porque no veía ningún tipo de indicio que nos hiciera llevar a pedirla, yo voy a hacer una recapitulación de todo lo que sí nos hace a la oposición pedir responsablemente cuentas acerca de este.
.
.
de la gravedad de los hechos ante esta situación.

Hay una inspección interna, una auditoría interna, que es todavía un borrador, que tiene cuarenta y una páginas y que se refiere específicamente al sistema de control establecido por la conselleria para asegurar el fin de la línea de subvenciones cofinanciada por Bruselas, que resulta estar absolutamente llena de lagunas.
Al parecer, la fecha de elaboración y aprobación del plan de control por el órgano competente, por ejemplo, estaba escrito a mano.
El índice del plan no coincidía con el contenido del mismo.
A lo largo del plan -dice la auditoría interna- se hace referencia a normativa derogada que ya no es de aplicación.
Se detectaron la ausencia de estos.
.
.
de referencia entre la normativa.

La auditoría solo analiza, evidentemente, un muestreo de los miles de proyectos cofinanciados por la Unión Europea, en la línea de Ruralter-Leader, pero, por ejemplo, sí que hacían alusión a un caso que ha comentado ya mi predecesora en la palabra, que es el concedido al Ayuntamiento de Lorcha, dirigido por Juan Guillermo Moratal que, por cierto, es el presidente del Fevader, casualidades de la vida.

Al parecer, a la vista de la certificación presentada por el ayuntamiento, resultaba bastante sorprendente que la subdirección de desarrollo rural hubiera admitido dicho documento como justificación de una subvención dada su imprecisión y vaguedad.
La oficina de supervisión de proyectos realizó una larga serie de observaciones y, pese a ello, se dieron las ayudas sin que constase dicha modificación.
El ayuntamiento no ofreció ningún documento justificativo de los precios que figuraban en el proyecto ni de las ofertas solicitadas.

Entendemos, pues, que ante uno de los pocos casos que ha podido ver esta auditoría, entendemos que tendríamos nosotros que tener acceso o que, por lo menos, estuviéramos seguros de que se hace un informe especial por parte de la conselleria para que satisficiera nuestras preguntas y estos casos de irregularidades.

Además, también se habla en esa auditoría de que no existe el personal suficiente como para poder atender, de la forma adecuada que lo requieren, esos miles de expedientes que han sido aprobados, pagados o que tienen concedidas ayudas y que son.
.
.
, estamos hablando de cifras millonarias.

En algunos casos, por ejemplo, decía la auditoría, los inspectores carecen de los medios técnicos necesarios para hacer los controles: no disponen de cámara fotográfica, como en el caso de Alicante; no disponen de equipos básicos como GPS.
Y también hablan de que la ley obliga a realizar controles sobre el terreno sobre al menos el 2% de los expedientes aprobados para el pago y controlar al menos el 5% de los gastos financiados por el fondo europeo Feader.
Sin embargo, en la extracción de la muestra de los expedientes, según la auditoría, no consta el cumplimiento de estos requisitos.

Pero no solamente tenemos este indicio como para pedir aquí la comisión de investigación, sino que, además, tenemos también la casualidad de que en menos de un año cuatro personas que trabajaban en el departamento encargado de estas subvenciones lo abandonaron; casualmente, decían por motivos personales.
Una subdirectora general y dos jefes de servicio, por voluntad propia.
Y la cuarta persona es -qué casualidad también- la funcionaria que ha denunciado la existencia de irregularidades en el reparto de fondos y -oh, qué casualidad- resulta que se ha visto expulsada de la administración valenciana al no renovar la comisión de servicios en la conselleria.
Por supuesto, entendemos que es también casualidad.

Además, según fuentes consultadas por un periódico, el periódico El País, se diferenciaban de la versión oficial en que las dimisiones venían provocadas realmente por la tensión generada por la urgencia de cerrar a toda prisa expedientes técnicamente complejos que habían sido aprobados y pagados y que presentaban irregularidades de casi imposible subsanación.

Señorías, además estamos hablando de otros indicios, y que es que no es la primera vez.
Es que el tribunal, el tribunal de la justicia europea ya nos ha multado por la mala gestión de los fondos europeos para estos y otros fines.
En el caso del País Valencià, se nos ha reducido en 115 millones, por infracciones cometidas entre 1994 y 1999 del Fondo Europeo de Desarrollo Regional.

Por tanto, deberíamos de preguntarnos cuánto dinero estamos perdiendo por esta mala gestión, además de preguntarnos cuánto dinero en multas estamos teniendo que pagar desde el erario público para subsanar todo este saqueo y todas estas irregularidades que constatan auditorías internas y que constata también el tribunal de la justicia europea.

Pero es que, además de todo eso, hay muchas más irregularidades que se tienen que explicar.
¿Por qué si está todo tan transparente, como decía el secretario autonómico, a pesar de esas debilidades de las que también hablaba, por qué hay esa falta de publicidad?
No están publicados los destinos de las ayudas.
No se cumplen las fechas.
Señorías, aquí nos vamos a remitir a la obligación de publicidad de la denominación de las operaciones subvencionadas.
Según el reglamento de la Unión Europea, habla de que hay que publicar las denominaciones de las operaciones.

En la ley de subvenciones, en el artículo 18, de publicidad de las subvenciones concedidas, se dice que hay que publicar la finalidad o finalidades de la subvención.
Es decir, estamos hablando de que dos leyes nos están diciendo que se tienen que publicar las denominaciones y las líneas.
Pero, sin embargo, esta ley se incumple, puesto que no tenemos ni las de Ruralter-Leader de la convocatoria 2010 publicadas en el DOCV y, además, hablamos de que, según el reglamento de la ley de subvenciones, se deberían realizar durante el mes siguiente a cada trimestre natural esas publicidades.
Y esta es la realidad.

Se incumple, de forma reiterada, las normas de publicidad de la Unión Europea y nacionales, como la Orden 36/2010, del 26 de octubre de 2010, de Ruralter-Leader que, sin embargo, no está publicada, como decíamos, y que tampoco están publicadas las Ruralter-Paisaje 2011.
Por tanto, entendemos que si hay transparencia en la conselleria, ¿por qué no se da publicidad a las operaciones subvencionadas en todas las convocatorias?
Y, por supuesto, queremos la publicidad de los beneficiarios Ruralter-Paisaje 2011 que nos son desconocidos.

Por otra parte, esa falta de infraestructura de personal y de medios que hizo que la conselleria, en vez de utilizar los servicios territoriales, como debería, y los ingenieros y los técnicos que realmente conocen de la materia, utilizaran a personal del Fevader, que no sabemos.
.
.
-y que ya hemos dicho quien era el presidente- no sabemos muy bien qué categorías profesionales tienen, ni qué número son, como para poder tramitar esos más de mil ochocientos expedientes, no todos concedidos, por supuesto, pero que sí se tuvieron que trabajar una vez que fueron registrados.

Por otra parte, hablamos de que hay expedientes a empresas relacionadas con la construcción, que, por otra parte, quiero dejar claro que, según lo que dice la normativa, esas denominaciones de líneas deberían.
.
.
, de las subvenciones, a pesar de que muchas no están publicadas, cuando lo están, son vaguedades tan grandes como, por ejemplo, en cuestiones de material para empresas de construcción, decir: «camión de volquete, grúa, camión de volquete, grúa».
Se supone, según la normativa, que eso tiene que estar absolutamente justificado, como que es modernización, ampliación, y que nunca -y eso lo dice muy claramente- nunca podrá ser comprar algo nuevo en una creación de empresa.
No sabemos si es que realmente se está subvencionando a empresas que están realmente trabajando ya para esos ayuntamientos.

Luego, tenemos expedientes a iglesias.
Como se decía anteriormente, tenemos casos en que se han subvencionado directamente, por ejemplo, elementos informáticos, material informático para parroquias.

No entendemos dónde está el objetivo de desarrollo rural en todas esas ayudas, pero no solamente eso, sino que, aunque no lo entendamos y eso fuera legal, es que en muchísimos casos.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Ruego finalice, señoría.

La senyora López Barceló:

.
.
.
no lo es.

Gracias, señor presidente.

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señora López.

Pel torn a favor, té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Compromís, l'il·lustre diputat Josep Maria Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, senyor president.

El Grup Parlamentari Compromís ha presentat també la proposta de creació d'una comissió d'investigació amb la finalitat de comprovar que els fons dels programes Ruralter-Leader i Ruralter-Paisatge s'han destinat als projectes subvencionats i que les seues justificacions s'han fet adequadament d'acord amb les bases d'aquests programes.

Hem de defendre en este moment la proposta que hem presentat.
Intentarem fer-ho amb argumentacions objectives al màxim possible.
Perquè se'ns diu, quan parlem d'estes coses, si estem parlant ja de sentenciar, de marcar el final.
.
.
No, en absolut.
Però sí que demanem que s'aclarisca, sobretot perquè hi han indicis, i els indicis estan clars.

Sobretot, perquè, mire, este matí parlàvem de.
.
.
, els hem recordat que hem presentat l'oposició la proposta de 84 comissions d'investigació.
En este cas, esta seria la 85.
¡Ah!
Estava comptada, és la 84.
Aleshores, senyories, jo els preguntaria.
.
.
, no, no, la pregunta és: ¿què fan vostés per a meréixer-se açò?
¿Què estan fent vostés perquè 84 demandes de comissions.
.
.
?
Perquè ara li diré, ¿per què presentem esta?

Mire, en principi, perquè açò és la crònica d'un desastre anunciat ja.
Ho diguí l'altre dia en la compareixença que tinguérem en la comissió, però vaig a repetir-ho perquè pense que és bàsic que mirem que és un procés que vostés han dissenyat i que, al final, ha arribat on havia d'arribar.
L'única qüestió no programada era que això isquera a la llum pública, tal com ha eixit.

Mire, primer cas.
Vam dir: la primera fase és la creació dels programes de desenvolupament rural, amb la seua funció, que se van crear també els grups d'acció local, els GAL.
Els GAL eren els grups que estaven destinats a programar, a preparar els projectes, a preparar les activitats, a gestionar la realització íntegra de tot el programa que ells havien (inintel·ligible) .
.
.
Eren autònoms.
Autonomia és totalment contrària a manipulació i clientelisme, dos dels objectius més fonamentals que té el Partit Popular des que està governant en este país.
Eixa és la primera fase, fase positiva hem dit, perquè se creen els GAL, s'està funcionant i no havia presentat fins aquell moment cap problema.

Però entrem en la segona.
La senyora Hernández -Maritina Hernández-, consellera d'agricultura, proposa una modificació i dugué a terme una modificació profunda del que era el funcionament dels GAL.

Conseqüència primera: tots els programes de desenvolupament rural passen a estar baix el control del Partit Popular, tots.
I el Fevader, que és el que associa a un grup de GAL, que després parlarem del que significa un Ajuntament de l'Orxa, per exemple, que de 800 habitants aconseguix un programa que supera el milió d'euros, en el qual -ja s'ha parlat- el senyor Guillem Moratal, que és el cap també del Fevader, bé, doncs tenim una mostra ja que és del control i la utilització privativa dels diners públics dirigint-los a fer un clientelisme exagerat -segon capítol.

Ara entrem en el tercer.
Tercer, ja comencem amb les conseqüències.
La justificació no se fa correctament.
La justificació.
.
.
, i a més, això ho podem demostrar, perquè, miren, busquen vostés el Diari de Sessions i trobaran la compareixença que vam demanar, precisament, per la modificació del que són les normes dels programes de desenvolupament rural i tota l'organització, vagen al Diari de Sessions de l'anterior legislatura.

I en trobaran una altra més recent, que és la compareixença deguda a la dimissió de la directora general de Desenvolupament Rural, Maria José Bayarri, a la qual s'estava pressionant per donar via lliure a tots els expedients i la seua negativa a firmar-los sense haver fet les oportunes inspeccions van provocar al final la seua dimissió i el deixar «ahí ho teniu, jo no em responsabilitze d'açò».
Tampoc ho dic ara.
Vagen, acudisquen a la compareixença que també es va demanar per este mateix motiu i que està en el Diari de Sessions de la comissió d'agricultura.

I ara, arribem a l'últim fase.
Li he dit que vull ser objectiu, per tant, vaig marcant.
L'última fase són denúncies concretes per irregularitats.
Denúncies que jo no estic en situació en este moment -i crec que ningú- de dir que siguen reals.
Però hem parlat de sí hi han indicis racionals que puguen haver-hi problemes en el que és la justificació i, per tant, que s'haja fet una tramitació irregular dels expedients.
I d'això estem parlant: denúncies, denúncies tan concretes com les que fa una funcionària de la conselleria d'agricultura.
Denúncies que, per cert, ahir, el secretari autonòmic no coneixia.
Denúncies que, si vol vore, ací estan.
Ací està l'expedient, i ací estan, perquè el secretari autonòmic les desconeixia.

¿Com és possible que el secretari autonòmic diga que desconeix les denúncies que s'han presentat sobre el funcionament dels grups d'acció local de la mateixa conselleria?
Sospitós.
Sospitós, i estic parlant d'indicis, estic parlant d'indicis.
¡I no estic condemnant ningú!
El que vull és que vinguen ací i aclarisquen que això no és aixina.
Perquè eixos indicis mos parlen que eixes denúncies.
.
.
, no només parla això, mos parla que la fiscalia investiga la irregular gestió de 128 milions d'euros en els programes Ruralter-Leader i Ruralter-Paisatge.

Senyories, que la fiscalia investigue perquè (inintel·ligible) .
.
.
no, no, és que la fiscalia -ho ha dit també la senyora López- és que la fiscalia això ja ho ha deixat.
No, no, no, ho ha remés als organismes europeus perquè fagen la revisió, especialment, especialment, un cas, el cas de l'Orxa.
El cas de l'Orxa especialment, ¿eh?
, perquè és diu, i allí citen especialment -i no ho afirme jo, ho afirma la denúncia- que no es sol·licitaven projectes d'obra que eren obligatoris per a poder entrar en estos programes, que no.
.
.
que no s'estan subvencionant materials i compres que realment no pertanyen dins dels programes estos.

Li pose exemples, com el RTL/10/05/0004, que és en Chiva, que diu: és, com a títol, centre, que va a una associació i que, en lloc de fer el centre, el que se compren són instruments musicals, per exemple.
O que hi han factures repetides, amb el mateix número, que en una se compra un piano i en l'altra, del mateix número, se compren tres cellos.
Això ho diu la denúncia.
És que això ho posen ahí, ¿eh?
O la de l'Ajuntament de Tuéjar que diu que hi ha un títol del projecte que no té res a vore amb el contingut del projecte, perquè al final se va comprar material esportiu en lloc de fer infraestructures.

Aleshores, no ho afirme jo.
Agarren exactament com ho dic.
Jo no ho afirme.
Això consta en denúncies i, per tant, el que demane és que això vinga ací i que en una comissió se demostre que no és aixina, perquè si no.
.
.
, lògicament si avui ens voten que no a esta comissió, van a demostrar que no sé si al 100%, però que en una part molt important açò és (inintel·ligible) .
.
.
I ho és també, perquè parla de més coses esta denúncia.

Hi han altres denúncies que fan referència a les organitzacions de productors de fruits i hortalisses, a una empresa justament de Beniflà, que fa una inversió en Huelva, en Andalusia, que té, a més, una subvenció de 3,8 milions al 50% procedent del Feaga -dels fons europeus- i que parla que quan havia de fer infraestructures de regadiu -hi ha denúncies d'açò-, diu que ho hi ha ni projecte, ni certificacions, que se fea tot en factures pro forma, i en factures normals després les justificacions, que a l'empresa se li requerix documentació que no se molesta ni en contestar.
Això és el que diu.

A més, des de.
.
.
, parlem d'Andalusia, a vostés els agrada molt, els agrada molt, doncs parlem d'Andalusia en este moment.
Allà mateixa, en Andalusia, se'ls han fet diversos expedients, que han acabat en sancions econòmiques, per utilització d'aigües que no tenia concessió, ¿eh?
, per desbrossament i moviment de terres que no estaven contemplats en els projectes, que no tenien l'autorització ambiental integrada, etcètera, etcètera.
Una empresa com a mínim sospitosa en la seua forma d'obrar, i vostés tenen ahí uns diners invertits que, a més diu la denúncia que no estan justificats correctament.
I, li ho repetixc, no ho assevere, no ho assevere, senyories, amb tot el coneiximent, però hi ha una denúncia que diu això i creem imprescindible en este moment que ací, a Les Corts, se fagen les actuacions determinades per a que no tinguen cap sospita.
És a dir, ací està clar, ahí tenen la justificacions.
Molt bé, xapó, senyories.
Però si vostés diuen que no, (remors) és perquè estan amagant algunes coses.
Sobretot perquè han vingut represàlies, i aixina ha denunciat la funcionària que va fer les denúncies, represàlies.

Perquè, primer, abans de fer la denúncia esta funcionària, esta funcionària va fer-ho saber als seus superiors, i l'efecte va ser retirar-la del lloc a on estava per a que no tocara més expedients de programes de desenvolupament rural.
Esta funcionària estava en comissió de serveis, en este moment s'ha acabat la comissió de serveis, sé que tenen la potestat, ¿eh?
, de no renovar-la, no se li ha renovat i està al carrer, curiosament, però després d'haver-la canviat diverses vegades (veus) de lloc del seu destí de treball.

Per tant, no és prou això, senyories, estic parlant de qüestions purament objectives.
L'auditoria, s'ha parlat de l'auditoria, i l'auditoria parla d'irregularitats, parla d'irregularitats que van ser advertides en el seu moment sense que se prenguera cap mesura correctora a l'efecte; parla que la llei obliga a fer controls sobre el terreny, que no consta el compliment dels quals, i li recorde que açò me coincidix a mi amb la dimissió de María José Bayarri, precisament, amb els motius de la seua dimissió, perquè no s'havien fet, precisament, eixos controls sobre el terreny d'aquelles obres que estaven subvencionades i aquelles factures que estaven presentades com a justificació.
Per tant, i ja ho dic, si algú no ho creu, que repasse (inoïble) .
.
.

El senyor vicepresident primer:

Li pregue, finalitze, senyor diputat.

El senyor Pañella Alcàcer:

.
.
.
-disculpe, senyor, acabe de seguida, senyor president- repasse la intervenció en la compareixença que (inintel·ligible) .
.
.
i demostrarem que és aixina.

Per tant, crec que en tot açò que acaben de dir hi han suficients criteris objectius no per a condemnar ningú, però per a exigir que se vinga ací, a esta casa, que és a on realment representem tot el poble valencià, a fer les gestions oportunes.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

El senyor Pañella Alcàcer:

.
.
.
per a demostrar que això no és així.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Pañella.

Per al torn en contra, en representació del Grup Parlamentari Popular, il·lustre diputat Fernando Giner, té la paraula.

El senyor Giner Giner:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyora Crespo, ha fet vosté una interpretació en la seua intervenció i s'ha atrevit a dir que mosatros hem actuat en este tema d'una manera corrompuda.
Mosatros pensem que la interpretació no és corrompuda per la nostra part, sinó que la interpretació corrompuda és la que fa vosté i la resta de grups que presenten esta petició de comissió d'investigació.

Mire, al final, per la seua intervenció i de la dels altres grups, ací s'ha parlat molt de l'Orxa, però és que per a això podrien vostés haver demanat una comissió d'investigació del cas de l'Orxa, perquè de la resta no aporten més que generalitats, vaguetats, quan no obertament falsedats.

Mire vosté, mosatros entenem que no n'hi ha res a investigar, perquè ninguna instància competent, ni interna ni externa, ha assenyalat que hi puguen haver indicis d'irregularitat en la gestió dels fons públics, ni europeus ni estatals ni autonòmics.

Vostés, en este cas, com en tants altres, fan una autèntica política d'albelló, de tarquim pudent.
Això és el que estan fent absolutament vostés, (veus) perquè vostés saben, se'ls ha donat complida informació en compareixences del conseller, l'altre dia la del secretari autonòmic, en resposta a preguntes de vosté, saben perfectament que La Generalitat no té, i li ho van dir fa a penes quaranta-huit hores, ninguna constància de suposades denúncies i investigacions que ha publicat la premsa.
Fins ara ni la fiscalia ni l'oficina antifrau de la Unió Europea ni ningun altre organisme, ha comunicat que s'haja obert una investigació, ni s'ha demanat documentació o informació de ningun tipus, en relació a les ajudes Ruralter.

Per contra, si fem com vostés i mos remetem a les publicacions de la premsa, sí que tenen de saber vostés, i els ho vaig dir l'altre dia, que es van publicar en el Levante, en El País, en La Razón, es va publicar que el fiscal de l'Audiència Provincial de València havia arxivat eixa denúncia que ací airegen com si fóra una cosa.
.
.
El mateix fiscal, el mateix fiscal, ha arxivat eixa denúncia que vostés ací plantegen com una veritat d'eixida.

Per tant, senyories, vostés han tengut complida informació.
Jo, sincerament, pense que després de la compareixença, de les explicacions que s'han donat ací, el que caldria, si no n'hi haiggueren interessos bastards, havera segut retirar la petició d'esta comissió d'investigació, perquè és totalment fals que.
.
.
, el que vostés afirmen, que no haja existit ningun control.
Tot el procediment de gestió de les ajudes Ruralter-Leader s'han desenrotllat sempre d'acord amb la normativa corresponent i s'han realitzat els controls necessaris.

Mire, l'auditoria que menciona la premsa és un esborrany.
Se n'han seleccionat algunes frases, vostés mateixa han fet això ací, la senyora López, en la seua intervenció ha dit, literalment, que el secretari autonòmic va reconéixer l'altre dia que n'hi havien unes debilitats.
.
.
Mire, el menys que es pot ser és seriós, i quan puja ací, a la trona, és dir la veritat, i la veritat és que el.
.
.
, i vosté la té de conéixer necessàriament, el document definitiu de l'auditoria està datat en març i en l'apartat del dictamen diu literalment el següent, li ho vaig a llegir: «A través del trabajo de auditoría interna llevada a cabo sobre los controles en el eje 4, ayuda rural Leader, en el marco del PDR Comunidad Valenciana, se ha obtenido la evidencia necesaria para poder afirmar con seguridad razonable que el plan de control 2012 se elabora conforme a la normativa comunitaria, estatal y autonómica de aplicación, que los controles de las ayudas concedidas bajo el enfoque Leader, se llevan a cabo conforme a dicha normativa, que la actuación de los inspectores se ha desarrollado con un nivel de eficacia razonable.
» I seguix afegint: «No obstante, como consecuencia de la auditoría realizada, se han detectado una serie de debilidades -que és el que vosté comentava- que se exponen en forma de observaciones en relación con diversos aspectos de los controles de los expedientes.
» Però vosté, que coneix això, omet deliberadament el següent, esta frase, que és molt important: «Dichas debilidades no afectan al dictamen emitido.
»

Per a això es realitzen les auditories, senyories, per a detectar possibles punts dèbils que puguen millorar-se o que calga canviar.
El servicis de la conselleria que gestionen les ajudes Ruralter estan estudiant eixe dictamen i es prendran les mesures necessàries.

Això no vol dir que tot el que diga l'informe d'auditoria siga indiscutible, per descomptat, però, mire, les ajudes Ruralter han estat subjectes a controls d'auditoria en totes, absolutament en totes les fases, conforme al que s'exigix en el Reglament 885/2006, de la Comissió Europea, de 21 de juny de 2006, en la fase primera, respecte al procediment de documents i estructura organitzativa; en la fase segona, respecte a la gestió d'expedients i pagament; respecte a la fase tercera, amb controls en març de 2013.
En tots eixos casos es conclou que l'actuació és conforme a la normativa comunitària, també a l'estatal i l'autonòmica, que els gestors han actuat amb el necessari nivell d'eficàcia i que el funcionament és adequat als fins de gestió de Leader.

En abril del 2013, l'Agència Valenciana de Foment i Garantia Agrària, que és, com saben, l'organisme pagador de les ajudes Leader, ha segut també auditat per la intervenció general, a fi de dictaminar el manteniment o no de l'autorització com a organisme pagador de fons europeus.
L'auditoria ha examinat la gestió dels exercicis 2010 a 2012 i ha segut favorable a eixa renovació, cosa que indica que tampoc ha detectat ninguna irregularitat ni ningun descontrol.

La Comunitat Valenciana no ha tingut fins al moment ninguna correcció financera per part de la Comissió Europea.
Apunte's: ¡ninguna!
, respecte a la Comissió Europea que afecte al Leader, a l'eix Leader, ni a ningun dels altres eixos de desenrotllament rural.
Per contra, altres comunitats sí que ha tingut correccions financeres en el desenrotllament rural, per exemple, en Extremadura, per una investigació iniciada en 2010, quan estava governada pel PSOE.
La Comunitat Valenciana, senyories, ha actuat amb ple respecte a la legalitat.

I, senyora Crespo, ha fet vosté menció en la seua intervenció.
.
.
, desvetlant, deixant caure que en el Partit Popular, doncs, hi ha hagut un amiguisme.
.
.
Mire, li diré una cosa que vosté sap perfectament: els GAL són representatius dels seus territoris, i la realitat política de la Comunitat Valenciana és la que és, senyora Crespo.

En la passada legislatura, quan es van aprovar les ajudes Ruralter, dels 542 ajuntaments valencians, resulta que el Partit Popular tenia en 324 ajuntaments majoria, és a dir, un 60%; el PSOE, 175 ajuntaments, és a dir, un 32%; el Bloc, 13 ajuntaments, un 2%; Esquerra Unida, 5 ajuntaments, un 1%; altres partits, 25 ajuntaments, un 5%.
Doncs, bé, en les tres convocatòries Rural Leader 2008-2010, s'han aprovat 1.
190 projectes: 691, que representen el 58%, senyoria, corresponen a ajuntaments del PP; 389, que corresponen a un 33%, a municipis amb ajuntaments del PSOE; 27, és a dir, un 2,3, a municipis governats pel Bloc o Esquerra Unida.
En les tres convocatòries de Rural Paisatge s'han aprovat 364 projectes.
Doncs, bé, el 60% a municipis del PP, 31% (veus) del PSOE, 7% per al Bloc o Esquerra Unida.

¿A on està eixe favoritisme que vosté ve ací i denuncia?
, ¿a on està?
Perquè les xifres canten, i eixes xifres, l'única cosa que estan demostrant.
.
.
, estan palmàriament demostrant que reflectixen una realitat política que n'hi ha en tots els ajuntaments de la Comunitat Valenciana.

Per tant, vosté sap perfectament això.
Si té vosté algun problema personal amb l'alcalde de l'Orxa, doncs, escolte, jo l'altre dia ja el vaig intuir en la comissió, hui pareix ací una altra volta que vosté tinga una monomania, una fixació amb l'alcalde de l'Orxa.
Doncs, serà un problema de la comarca o, si vol, li demane una comissió d'investigació per al cas de l'Orxa, però no generalitzen i vinga ací a plantejar una comissió d'investigació quan saben perfectament que les decisions sobre baremació i aprovació de projectes les han pres els GAL.
.
.
, no els presidents del GAL, sinó les juntes directives dels grups; que tots els acords s'han adoptat vàlidament i que, a més, tot això ha segut perfectament, perfectament, controlat, perfectament auditat.

Per tant, jo crec que les seues crítiques, que s'han limitat a açò a què he fet jo referència i al de sempre, que els ix la vena anticlerical, doncs, bé, després, en la rèplica tindré ocasió de poder-los demostrar com estes ajudes, que tenen perfectíssima cobertura legal, a més, doncs, són freqüents en qualsevol dels països europeus i, per descomptat, en altres comunitats autònomes de l'estat d'Espanya.

I no res més, senyor president, moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Giner.

Per a rèplica, senyora Crespo.

La senyora Crespo Domínguez:

Gràcies, senyor president.

¿Res a investigar, senyor Giner?
¿Totalment fals el que jo dic?
(Soroll de papers) «Buch elude poner la mano en el fuego por la gestión de fondos europeos de sus antecesores.
» Això és un titular d'un conseller que s'assenta ací, en estes Corts.
(Aplaudiments) ¡I tant que no posarà la mà, perquè es cremaria ben cremat!
, senyor Giner, en la foguera que vostés porten díhuit anys alimentant de casos de corruptela en esta comunitat.

Miren, senyors del PP, vostés hui tenen una gran ocasió de demostrar que no els fa por ser transparents, que no els acovardix pillar el bou per les banyes i afrontar una realitat molt dolenta i que no serà altra que esta comunitat tindrà de tornar diners a la comunitat europea per eixa gestió partidista i caciquista de fons europeus.
És indigne, senyors del PP, que es neguen a investigar tota l'acció política que s'ha portat estos últims cinc anys en el que és l'aplicació del PDR 2007-2013.

Crearen el Fevader, i volem, volem tots els valencians que ens diguen quants diners han passat per ahí, volem tots els valencians saber com s'han gastat els diners el Fevader.
Col·locaren els seues amics, efectivament que col·locaren els seus amics, no és una mania meua, senyor Giner.
Per exemple, la germana de la senyora Montoro, alt càrrec sense cap vinculació al medi agrari.
Volem els noms de tota la nòmina, perquè sembla que són regidors (veus) del PP contractats, senyor Giner, i és així, no m'ho invente jo, està blanc sobre negre.

Miren, tota la feina administrativa que eixes persones digitals estan fent i de control d'este programa s'haguera pogut fer des de les oficines comarcals d'agricultura.
Quants diners, volem saber, ens ha costat esta decisió d'enxufar personal vinculat a amics i afiliats del Partit Popular?
Ho torne a dir, senyories, neteja de la imatge de la comunitat, no contribuïxquen a que s'embrute més negant la comissió d'investigació sobre concessions d'ajudes a través de Ruralter- Leader i Ruralter-Paisatge.

Mire, poblacions, altres que no siga l'Orxa, Benlloch, Tuéjar, parròquia de Los Ángeles.
.
.
És que qualsevol dia el retor ens dóna la comunió per Internet amb tant de subministrament informàtic!
(Aplaudiments) Chiva, Yátova, Benilloba, Alcalà de Xivert, Siete Aguas, Alfara de la Baronia, una escola, què bé li haurà vingut a la senyora Catalá.
Entre altres, són exemples clars de projectes on vostés han estampat el segell d'elegibles i que no complixen amb cap normativa vigent per a rebre fons europeus i s'han pagat sabent el responsable polític de torn, eixe digital de la conselleria, que tenien irregularitats, que podien ser motiu perquè des d'Europa ens feren retornar els diners que ens havien donat.

I què dir de l'(inintel·ligible) .
.
.
Ginero y Asociados, senyors del Partit Popular, tampoc veuen necessari que s'investigue com s'han envolat 3,8 milions a Huelva?
Perquè, que jo sàpiga, les convocatòries no especifiquen que també es podien finançar projectes d'amics fora d'esta comunitat, i s'ha fet, senyories, amb l'agreujament que eixos diners de segur que en València, Castelló i Alacant hagueren estat molt bé aprofitats per ciutadans valencians amb grans necessitats, com són els habitants del món rural.
És un robatori als valencians i valencianes, és un atemptat contra les zones rurals de la comunitat, conseqüència de la mala gestió, d'eixe desviament de diners públics per part del Partit Popular per a afavorir a empreses amigues com la SAT Ginero y Asociados de Huelva.

Miren, siguen valents i aproven esta comissió d'investigació, perquè sols així podrem posar fi a la nefasta i mafiosa gestió dels fons europeus de desenvolupament rural.
No es deixen coaccionar per persones que l'únic mèrit que aporten al seu currículum per ocupar un alt càrrec és que el sogre és un dels propietaris de Agricultores de la Vega, un altre enxufat, perquè quan la Unió Europea multe a La Generalitat, quan s'hagen de tornar els diners dels fons europeus, ja serà tard per exculpar esta situació caòtica dient que eren càrrecs polítics i que assumiran les responsabilitats polítiques.

Els valencians amb la negativa de hui, senyors del PP, tenen cada dia més clar que a vostés durant tots els anys de govern sols els ha interessat fer una gestió partidista i de clientelisme per a guanyar de forma bruta uns escons que no són molts de vostés dignes d'ocupar.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Crespo.

Senyora López, té la paraula.
(Remors)

Un moment.
Per a rèplica a la senyora Crespo?
Sí, té dret vosté a replicar, sí senyor.

El senyor Giner Giner:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyora Crespo, el primer que vull dir-li, no dir-li, exigir-li, un major respecte a les creences i a la fe de la resta de persones i no fer mofa d'aspectes que per a molts són sagrats, per a vosté segurament no, però per a moltes persones sí.
Aixina que, per favor, li exigix que retire l'afirmació que ha fet vosté en la seua intervenció.
(Aplaudiments)

I vull dir-li també, senyora Crespo, que poquets arguments de fons té vosté!
Perquè, senyories, no obliden ací que estem fent.
Ací estem debatent la petició d'una creació d'una comissió d'investigació.
I, clar, quan es demana una comissió d'investigació dic jo que caldrà plantejar qüestions concretes.
I a excepció de l'anècdota de l'alcalde de l'Orxa, no res més, ací no hi ha res, perquè se'ls ha donat sobrada informació, als grups parlamentaris se'ls ha donat tota la informació que han demanat i tota la que demanen se'ls facilitarà exactament igual.

Per això, senyora Crespo, quan vosté entra, no en les qüestions de fons, perquè fons no n'ha portat cap, i planteja qüestions anecdòtiques, mire, permeta'm que jo també li parle d'algunes qüestions sí vinculades a Ruralter però no gens anecdòtiques.
Per exemple, senyora Crespo, vosté coneix el senyor Marset, Ximo Marset, veritat que és molt amic de vosté?
Mire, li vaig a dir, en el marc de la iniciativa comunitària Leader 1, el Ceder de la Muntanya era el grup d'acció local encarregat de gestionar les ajudes al desenrotllament rural amb finançament europeu i estava president pel seu amic, Ximo Marset, alcalde socialista de Cocentaina.
El municipi de Cocentaina va rebre ajudes del Leader 1, per un import d'1.
380.
214 euros, el 45% de les ajudes concedides al Ceder de la Muntanya, que eres 3.
051.
000 euros.
L'ajuda mitjana dels quaranta municipis de la Muntanya, ¿sap quina va ser?
41.
781.
La bona gestió del senyor alcalde va ser escudellar-se 1.
380.
000 euros.

En el marc del Leader 2, el senyor Marset va ser també president del Ceder La Muntanya i alcalde de Cocentaina.
En este municipi es van escudellar 775.
203 euros, el 15% de tot el concedit en una zona que eren 5 milions, poc més de cinc milions.

El Ministeri d'Agricultura, senyora Crespo, li ho dic per si vosté no ho sap, reclamà un milió d'euros en l'any 2000 per irregularitat en la gestió de les ajudes Leader.
El GAL Ceder de la Muntanya ho va recórrer.
Però, ¿sap que va passar?
Sí que ho sap.
Que l'Audiència Nacional va confirmar la resolució del ministeri.
Aleshores, ni vosté ni el seu grup va demanar ninguna comissió d'investigació, mire per on; ara per allò de l'Orxa, sí.

Però, mire vosté, senyora Crespo, José Marset, junt a l'alcalde socialista també de l'Alqueria d'Asnar, Jaume Pascual, que també coneixerà i l'exregidor Marcos Llorens, estan imputats, ells sí que estan imputats.
Ací, en esta qüestió, no n'hi ha ningun imputat i eixos senyors estan imputats per un suposat delicte de malversació d'un milió d'euros per la gestió de les ajudes al desenrotllament rural del Leader 1 en Cocentaina.
La denúncia que es va presentar en el seu dia està viva.

I un altre exemple podria ser el GAL dels Ports Maestrat, integrat per 25 municipis, entre ells el de Morella.
Per cert, que vostés critiquen en les seues intervencions que es donen ajudes per a suports informàtics.
Mire, el seu líder, el secretari general, s'ha escudellat una ajuda important per a qüestions de suport informàtic al seu poble, d'on és alcalde, a Morella.
I d'això vosté ací no ha dit ni paraula, ni mu.
Caldrà tindre més coneixement de causa o almenys no ser tan partidista, senyora Crespo.

En el GAL dels Ports Maestrat, integrat per 25 municipis, senyora Crespo, Morella acaparava el 49% de les ajudes.
La seua població és el 16%.
Imagine's vosté, senyora Crespo.
I encara s'atrevix vosté i té l'osadia de vindre ací i pujar a esta trona i acusar de partidisme el Partit Popular com si s'haguérem repartit… No, senyora, jo ja li he explicat quina era la relació percentual d'alcaldes i com al Partit Popular, per baix d'eixe percentatge, i com a vosté, en moltes ocasions, per d'alt d'eixe percentatge.

I acabe i li dic una cosa.
Li recorde que en tot cas, senyora Crespo, les concessions d'eixes ajudes no les fa el govern, no les fa la conselleria, les fan els mateixos grups d'acció local.
I no les fa el president del grup d'acció local, les fan en junta directiva, per votació, i totes s'han acordat o per unanimitat o per majoria absoluta.
(Aplaudiments)

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Giner.

Senyora López.
(Veus)

La senyora López Barceló:

Gracias, señor presidente.

Mire, aquí se ha hablado de que no teníamos ningún tipo de trellat, decía el señor Giner, a la hora de plantear el porqué queríamos pedir esta comisión de investigación.
No sé, aparte de todo lo que le he comentado anteriormente, como por ejemplo que se nos han reducido las ayudas en un porcentaje de cantidades millonarias para poder pedir ayudas europeas, que por ejemplo, como decía la señora Crespo en su anterior intervención, el señor Buch en comparecencia a mí personalmente no quiso poner la mano en el fuego por la trayectoria de sus anteriores compañeros en las consellerias, acerca de lo que decía la Sindicatura de Cuentas sobre los fondos europeos, que decían no sabemos a dónde ha ido a parar el dinero que sí que se ha ingresado desde el ministerio para fondos finalistas.
.
.

Aquí tengo yo el informe de auditoría de cumplimiento de la legalidad, que habla de la Agencia Valenciana de Fomento y Garantía Agraria que, como usted bien ha dicho, el señor Giner, es el organismo pagador de estas ayudas.
Y en lo referente al cumplimiento de la legalidad en materia de subvenciones y ayudas concedidas, se habla de que… Un simple ejemplo: se dice que en el ejercicio 2010 la agencia realizó pago de subvenciones concedidas por importe de 8 millones de euros, con cargo a la cuenta corriente de la Generalitat valenciana, a la que previamente se había efectuado un traspaso desde otra cuenta corriente cuyos fondos tenían una finalidad distinta.

En tres resoluciones, otro ejemplo, se indicaba que en caso de no efectuar ingresos al Fega, antes del 1 de marzo de 2011, se procedería a descontar de las futuras peticiones de fondos que se realizasen por cuenta de la Agencia Valenciana de Fomento y Garantía Agraria, como organismo pagador, circunstancia esta que ha sucedido con las peticiones de fondo realizadas en julio de 2011.
Esto no lo dice la oposición, esto es una auditoría, una auditoría de la Agencia Valenciana de Fomento y Garantía Agraria.
¿Esto también lo hemos escrito nosotros, señor Giner?
A ver si es usted el que está seleccionando la información.

Y aquí no hemos hablado solamente del caso de Lorcha.
Le hemos hablado del caso de Lorcha que es, del muestro que ha hecho esa auditoría interna, uno de los casos que ha tocado.
Pero, además, es que usted en vez de replicar diciendo «es que lo de Lorcha no es así, ahora le voy a presentar yo aquí los informes y las subvenciones para justificárselo», en vez de eso, lo que usted ha hecho ha sido decir «ay, pero si antes ustedes hacían lo mismo que hacemos nosotros».
¿Eso qué es?
¿Qué justificación es esa?
Le ha estado diciendo a la señora portavoz del Partido del Partido Socialista que al parecer ustedes saben que hay irregularidades cometidas por gobiernos anteriores y que les da igual, porque ustedes, como están haciendo lo mismo.
.
.
Eso ha sido.
.
.
Repase y reflexione acerca de su intervención aquí para justificar las acciones del Partido Popular en el gobierno y en la conselleria.

Porque además cuando le hablamos, por ejemplo, del equipamiento informático en las parroquias, señor Giner, no estamos hablando de que seamos anticlericales, además de que me parece bastante extraño que usted nos llame anticlericales, porque queremos aplicar la normativa.
Es que no estamos hablando de anticlericalismo.
Estamos hablando de que estamos en un estado aconfesional, según la Constitución.
Y lo que no puede ser es que con dinero del desarrollo rural se estén amparando todo tipo de acciones en iglesias, en parroquias, en ermitas, etcétera, etcétera.
Incluso algunas que, luego ustedes dicen que somos la oposición, y ustedes lo utilizan como una arma arrojadiza, que somos catalanistas, como si eso para ustedes es algo peligrosísimo y, sin embargo, ustedes están dando dinero constantemente al obispado de Tortosa, que está en Tarragona.
Es que, señorías, no me entero de nada.
Porque, sin embargo, para dotar de equipamiento informático al obispado de Tortosa, ¿eso sí que es desarrollo rural?
Y resulta que somos los catalanistas los de la oposición.
No lo entiendo, señoría, no lo entiendo.

Ustedes, aparte de dar dinero en equipamiento informático a una parroquia en Tarragona, aparte le dan dinero con las (inintel·ligible) .
.
.
de la empresa del señor Ginero, unos millones de euros para que hagan unas empresas de cítricos allí en Huelva.
No entendemos absolutamente nada.
Al final nos hacen hablar hasta de Andalucía a nosotros.

Pues, mire, señor Giner, cuando ustedes hablan del equipamiento informático que es anticlericalismo, el equipamiento informático en iglesias, ermitas, etcétera, yo le voy a explicar qué deberían de hacer esas entidades, esas parroquias e iglesias para que se les pudiera aplicar, aunque el equipamiento informático no está de ninguna forma en la ficha de medidas de la orden en renovación y desarrollo de pueblos, que es en la que se basan ustedes, dice que tiene que, durante al menos siete años, de modo que quede asegurada la valorización turística del bien, haber un acuerdo entre el propietario y la administración autonómica.
¿Todas estas iglesias y parroquias me dice usted que tienen un convenio de siete años con la administración?
¿Y me puede decir usted cómo puede ser que se haya subvencionado al cien por cien, en muchísimos de esos casos, cuando al cien por cien se dice que solamente, dice la normativa, se puede subvencionar a aquellos que sean pymes?

Es que, señorías del Partido Popular, en el caso de la parroquia pone que la entidad es una pyme, es un empresario, empresario individual.
En este caso, el suministramiento de equipo informático para la parroquia del obispado de Tortosa, por supuesto, como decíamos, en Tarragona, en el municipio de Tortosa.
¿Cómo puede ser que sea una pyme la iglesia?
¿Es una pyme el obispado de Tortosa?
¿Son pymes absolutamente todas las iglesias en las que se ha invertido dinero para el fondo de desarrollo rural?

Miren, señorías, si tienen tan claro que lo han hecho todo absolutamente bien, creen la comisión de investigación y nos callan la boca aquí a todos y a todas.

Gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el president, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer)

El senyor president:

Muchas gracias.

Señor Giner.

El senyor Giner Giner:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyora López.

Home!
, jo puc comprendre que vosté es faça algun embolic en allò referent a les províncies eclesiàstic.
I per suposat que l'embolic se l'ha fet, i guapo, perquè ha vingut vosté a esta trona i ha recriminat que s'haja donat una ajuda al bisbat de Tortosa com si mosatros mos havérem convertit al catalanisme que vostés pregonen, no?
(Veus) I vosté no s'ha enterat que en el bisbat de Tortosa és que n'hi ha una part de Castelló nord -entre ells Morella- que pertany al bisbat de Tortosa i que, hui per hui, excepte que jo estiga equivocat, doncs, seguix sent Comunitat Valenciana i no altra cosa.
(Veus) No, català vol ser vosté, però eixe és el seu problema.
(Aplaudiments)

Jo lamente esta vesprada moltíssim també.
.
.
La veritat és que l'altre dia, farà quaranta-huit hores, en la reunió de la comissió corresponent d'agricultura hi va haver una compareixença del secretari autonòmic.
I jo li vaig dir que havia sigut molt didàctica, perquè ho va ser, ho va explicar el secretari autonòmic meravellosament bé, va explicar tots els procediments, tot allò que era motiu de subvenció, el que no era.
.
.
Xe!
, però que poquet èxit va tindre el pobre secretari autonòmic!
És que vostés han demostrat esta vesprada ací que no es van enterar de res o que no volen enterar-se.
Mira que ho va explicar bé!
, doncs, res, vosté puja ací esta vesprada a la trona i dale que te pego una altra volta amb les mateixes històries i amb les mateixes confusions.

Mire, s'ha reiterat en la qüestió de que si n'hi ha una irregularitat o n'hi ha.
.
.
, i que la Comissió Europea.
.
.
Mire vosté, un membre del Parlament Europeu, el senyor Garcés, va presentar una pregunta -ho dic perquè aixina a vore si ja queda constància que no és.
.
.
, jo crec que no és sospitós de ser pro PP, pro PP.
.
.
- (Remors) Deixe'm que acabe, deixe'm que acabe.

El senyor Garcés.
.
.
Per cert, en la forma a què mos tenen acostumats els seus companys dels tripartit, doncs, va fer una pregunta que, realment, quan la lliges, quan l'analitzes, dius: «Bé, ¿com és possible que un valencià faça una pregunta d'estes característiques en una institució europea?
», perquè la veritat és que està formulada de tal manera -la invite a que la rellisca- que, una volta més, doncs, tira porqueria sobre la Comunitat Valenciana sense absolutament ninguna prova ni ningun motiu.
I una de les qüestions que plantejava deia literalment: «¿Tiene constancia la comisión de irregularidades cometidas por parte del gobierno de la Generalidad valenciana en la gestión y uso de los fondos anteriormente mencionados?
».
I, mire, li ho vaig a llegir perquè s'ho grave açò.
La contestació és: «La Comisión Europea no tiene constancia de ninguna irregularidad por parte del gobierno de la Generalitat valenciana en relación con la gestión y el uso de los fondos anteriormente mencionados.
La comisión sigue muy de cerca la ejecución de los programas y aplica los procedimientos previstos por la normativa cuando se detectan deficiencias en los sistemas de gestión y control o irregularidades en los estados miembros.
» Ho dic perquè és important, perquè és una informació vital i perquè vostés, que hui ací estan demanant la creació d'una comissió d'investigació, tinguen constància d'una cosa que jo li he dit anteriorment: les auditories internes i les externes, absolutament tot clar.
I li torne a dir, en nom del meu grup, qualsevol informació que han demanat l'han tingut; i la que vullguen, la tindran també.

Vosté ha fet referència també a que s'han demanat i s'han donat ajudes a qüestions que no tenen.
.
.
I ha fet.
.
.
Ací s'ha parlat fins d'un piano i dos cellos.
Doncs, mire, li vaig a dir una cosa, per exemple, un ajuntament.
.
.
És que és molt difícil ficar-li exemples d'ajuntaments d'Esquerra Unida perquè és que com en tenen tres o quatre en tota la comunitat, doncs, això és fa complicat; però governen en coalició amb altres.
Per exemple, en Macastre el PSOE va tindre accés a una subvenció al cent per cent, al cent per cent -per allò que deia vosté dels percentatges-, de 81.
823 euros.
¿Saben, senyories, per què era, entre altres coses, la subvenció?
(Veus) Per a comprar-se un esquellot -saben què és un esquellot?
, un «cencerro»-, per a comprar un esquellot, «un cencerro, una pandereta, una mesa de percusión, un campanólogo, un vibráfono, dos flautas traveseras.
.
.
» (Veus) Bé, no vull seguir perquè, aparentment, pareix que siga de broma, no?

Dit això, ara li conteste el que està incitant.
L'ajuda està ben concedida.
Sí, l'han concedit els GAL, no mosatros, els GAL; i està ben concedida, i és legal, i és exactament igual de legal eixa del cencerro i les flautes i totes estes coses a un ajuntament del PSOE com les altres que vostés han ficat com a exemple ací, com si havérem matat ací Manolete.
.
.

El senyor president:

Vaja concloent, senyor Giner.

El senyor Giner Giner:

.
.
.
i no és aixina.
La realitat és que estan tan ben donades unes com altres.
Però vostés s'agarren al que els interessa.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Giner.

El senyor Giner Giner:

.
.
.
i el que no, silenci pel fòrum.
(Aplaudiments)

Gràcies, senyor president.

El senyor president:

Senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Senyor Giner, quina oportunitat ha perdut!
Vosté i tot el Partit Popular quina oportunitat han perdut molt, molt, molt, molt gran.
Perquè nosaltres, almenys, jo he intentat -ja li he dit- no fer cap acusació, entrar en allò que són indicis raonables de que poden haver-hi actuacions incorrectes, i he parlat o he intentat almenys fer-ho de manera objectiva, des del meu punt de vista, que és una contradicció, però amb elements objectius.
I vosté no ho ha fet.

En lloc de contestar ací, ha vingut a parlar-nos de la política d'albelló, de la pudor que fan els albellons.
.
.
No, no s'equivoque; l'albelló no en fa, de pudor.
(El senyor Giner, amb el micròfon desconnectat, diu: «Ah!
, no?
») No.
El que fa pudor és tot el que hi ha dins de l'albelló, que està tot corrupte com està ací.
I, en este moment, sentim la pudor de tota la corrupció que tenim en esta casa i que està esguitant tot allò que es fa.
Això sí que fa pudor.
Això sí que fa pudor.
(Veus) No, no sé.
Fa pudor perquè ací hi ha massa corrupció i la traslladen, la traslladen vostés a tota la seua forma d'actuar.
Sí, senyor.
I l'han traslladat a l'actuació dins del que són els programes de desenvolupament rural.

I, mire, tant si li agrada com si no, els programes, les subvencions, les ajudes, el control dels programes de desenvolupament rural fan pudor.
I li hem donat l'oportunitat de que ací se rente eixa mala imatge, eixa mala imatge que no la donem al denunciar-ho, que la donen aquells que fan un ús il·legítim, un ús incorrecte dels diners públics.
I eixa és la realitat.

I ací no me vinga a mi diguent: «I tu, més».
A la millor ara traurà un cas, no ho sé, perquè el desconec.
És que me dóna igual, és que me dóna igual, me dóna igual.
Vostés han donat les subvencions.
I, si un ajuntament ha fet una petició que no és correcta haurien hagut de dir que no o no haver-la acceptat; això és el que correspon dir.

Vostés estan amagant les seues responsabilitats, responsabilitats de govern, en altres.
Són vostés els qui han acceptat les justificacions, i són els seus funcionaris els qui diuen que eixes justificacions no s'haurien d'haver acceptat.
I si això no és prou greu, senyor Giner, si això no és prou greu en la magnífica situació en què estem ací, en el País Valencià, líder en atur, invertim o donem els diners perquè s'invertisquen en altres comunitats, (remors) a algun amic també, a algun amic.
Perquè llocs de treball que produir en Huelva, per exemple, no es produïxen al País Valencià, (veus) no es produïxen al País Valencià, es produïxen en un altre lloc.
(Veus)

Aleshores, senyor Giner, parle d'això.
Parle de per què se n'han anat quasi quatre milions d'euros dels programes de desenvolupament rural destinats ací, al País Valencià, se'n van a Huelva, damunt en les condicions de què hem parlat, no cal insistir-ne més.
Però, per què se'n van a Huelva?
Perquè se n'han anat a una empresa que també la seua forma d'actuació és igual que la seua, saltar-se totes les normes.
.
.
Sí, al final tots s'ajunten, tots s'ajunten, la corrupció per un costat i per l'altre.
Sí, sí, és que.
.
.

Mire, ací al final passa igual que en l'aeroport de Castelló, (veus) sí, igual, igual, igual.
Mire, al final hem tingut tràfic en l'aeroport de Castelló.
En l'aeroport de Castelló hi ha hagut tràfic, tràfic d'aus protegides, però hi ha hagut tràfic, al final algun tràfic hem tingut.
Doncs, també, que havia d'haver d'una gestió similar?
Al final, corrupció fins i tot en el falconer, fins i tot en el falconer -clar, li van pagar mig milió d'euros.

Doncs, mire, és que estem igual.
Tot està brut.
I vostés tenien la possibilitat d'esta segona intervenció meua estalviar-se-la i parlar.
.
.
, i vindre ací i dir: «Sí, senyor, ho posarem negre sobre blanc -o blanc sobre negre, com vostés vullguen-, ho posarem ací ben clar.
» No, vostés han vingut a dir: «I tu, més.
» El «tu més», si és veritat, no el justifica en absolut, embruta més.
I després vostés diran: «Quina imatge que donem!
».
Vostés són aquells que diuen: «I tu, més.
» Nosaltres estem diguent: «Vinga ací, aclarisca el tema.
Fique-ho ben clar ací damunt, que jo li ho acceptaré -li ho he dit aixina-, li ho acceptaré, però demostrant ací davant.
.
.
».

No, no.
No me vinga a dir informes que no tenen.
.
.
, com ha dit vosté?
No tenen constància de què?
Serà com Cospedal: «No tengo constancia de los sobres», pero haberlos haylos, o no?
, perquè n'hi havien fins i tot ací, els sobres, mig milió en sobres que vostés s'han repartit també ací, en el grup de les Corts Valencianes, (veus) mig milió.

Per tant, facen el favor, facen el favor.
Podien haver-se estalviat totes eixes rialles.
Podien haver-se estalviat i prendre-s'ho seriosament.
.
.

El senyor president:

Vaja concloent, senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

.
.
.
i vindre -acabe de seguida, senyor president- i vindre ací a explicar, a explicar que anàvem a fer una comissió perquè no quedaren dubtes.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

.
.
.
que açò s'havia fet bé.

Moltes gràcies a vosté, senyor president.

El senyor president:

Senyor Giner.
(Veus)

El senyor Giner Giner:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyor Pañella, ve vosté ací pontificant, diguent que vosté mos dóna.
.
.
Vosté no mos dóna res.
Vosté no és qui per a donar-mos a mosatros cap de.
.
.
Oportunitat de què?
Aixina també li podria dir jo a vosté: «Si vosté havera rectificat -com deuria haver rectificat-, doncs, s'havera alforrat la rèplica que ara s'ha d'escoltar per la meua part.
»

Perquè vosté ha vingut ací i, a falta d'arguments per a demanar.
.
.
, arguments per a demanar una comissió d'investigació, arguments vinculats als programes Leader, com no té arguments, doncs, s'ha dedicat a fer la demagògia més rastrera que jo he vist ací en moltíssim temps, fent al·lusions a altres qüestions, però al fons de la qüestió ni una paraula.

I ve ací i, una volta més, posa l'accent en una cosa que és un error per la seua part.
Sí, sí, sí, vosté ha parlat ací d'unes ajudes que se n'han anat a Huelva.
Però, escolte, eixes ajudes són d'indústria, són fons europeus, però no són fons Leader.
És que no s'ha enterat?
És que encara no s'ha enterat?
Doncs, entere's.
Eixes no tenen res a vore amb els fons Leader.
Com són europees, per això tenen un caràcter supracomunitari, de comunitat autònoma, poden desenrotllar-se d'eixa manera.
Però això és un problema que haurà vosté d'informar-se al respecte d'ell.

I, com a més m'ha punxat i m'ha ficat l'espineta, doncs, ara vaig a llevar-me l'espineta.
Perquè diu: «I ara vindrà ací i ficarà algun exemple de.
.
.
» Doncs, mire, vaig a ficar-li un exemple, a petició de part.
Vostés governen en l'ajuntament de Potries, no?
, el Bloc, en Potries.
Bé, doncs, vostés han tingut una subvenció de 79.
420 euros; una subvenció, senyories, per cert, al cent per cent, val?
(Veus) Bé, ¿sap per a què ha sigut la subvenció, amb tanta filosofia que ha vingut vosté ací a desenrotllar?
¿Sap per a què el seu ajuntament de Potries ha tingut eixa subvenció i l'ha aplicat?
Miren, senyories, atents, «para la adquisición de carpas y mobiliarios para acontecimientos sociales, culturales y festivos».
(Veus) Això és per al que ho ha demanat.
I mosatros ho critiquem?
No, estava contemplat, és correcta l'ajuda.
Però si això ho havera fet un ajuntament del Partit Popular haveren vingut ací: «És que vostés es gasten els diners europeus en carpes, en saraus, en no sé què cultural.
.
.
».
La diferència és que ho han fet vostés.
Mut.
Ho fan la resta, això és un delicte.
Doncs, això és el que han fet vostés, eixa és la inversió que han fet vostés, la decisió d'ells.

I vull recordar-li una volta més que estes actuacions són tan legítimes com totes les que han obtingut ajudes, senyor Pañella, per suposat; però no més que totes les que s'han mencionat en la premsa en estos dies passats traguent -com fan vostés- de context les qüestions, manipulant i fent demagògia de la més burda.
I vullc dir-li una cosa al respecte del que vosté ha afirmat en diferents ocasions.

Mire -anteriorment ha fet referència vosté a això també-, els GAL no sols seleccionaven els projectes, sinó que gestionaven les ajudes i pagaven.
I ha vingut ací i ha volgut fer una crítica a l'anterior consellera que -jo crec- va fer una cosa molt concreta amb l'esperit de la normativa europea, perquè l'altre dia els ho van explicar però amb poc d'èxit, no van entendre el que era allò de «ascendente y descendente», i ací és clar que la filosofia europea és «ascendente», va d'avall cap amunt, no imposada «descendente», de dalt cap avall.

Doncs, bé, eixe sistema que vosté ha ficat ací com si fóra… no era ninguna panacea, no era ninguna panacea ni de transparència ni de garanties de ningun tipus.
Els exemples més clars, doncs, mire, els que li he ficat abans de Cocentaina i de Morella, inclús.

Este model dels GAL com a gestors i pagadors de les ajudes de Leader s'aplica, també, a altres comunitats autònomes com, per exemple, Andalusia.
Doncs, bé, no obstant, ara, en les reunions de coordinació que tenen totes les comunitats autònomes pareix que la majoria volen impulsar en el pròxim període un model més paregut al que tenim ací, a la Comunitat Valenciana, per encertat, per més fidel a l'esperit de les ajudes Leader europees que tenen eixe caràcter ascendent, i per respecte a eixa autonomia que vostés o no han entés o no han volgut entendre i per això l'han manipulat reiteradament al llarg del debat.

I jo acabe diguent, les decisions en el GAL per les juntes directives, els controls i les auditories internes i externes, totes perfectes.
Tenen vostés tota la documentació al seu abast, tot el que necessiten.

Després d'escoltar-los, raons per a la creació d'una comissió d'investigació, ¡ninguna!

El senyor president:

Vaja concloent, senyor Giner.

El senyor Giner Giner:

¡Ninguna!

El que havien de fer és retirar esta proposta.

Moltes gràcies, senyor president.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Acabat el debat, anem a passar a les tres votacions corresponents.

En primer lloc, respecte a la creació demanada pel Grup Parlamentari Socialista.
Comença la votació.
40 vots, sí; 44 vots, no, més 1, 45.

En segon lloc, la creació demanada pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.
(Veus) Un moment, per favor.
Si és tan amable, senyor lletrat.
Anem a votar la creació de la comissió presentada pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.
Comença la votació.
40 vots, sí; 44 vots, no.

I, per últim, la creació proposada pel Grup Parlamentari de Compromís.
Comença la votació.
39 vots a favor; 45 vots en contra.

Proposta de creació d'una comissió d'investigació que investigue la gestió que l'empresa Marina Salud està desenvolupant a l'hospital de Dénia, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 57.
672, BOC número 173)

El senyor president:

Sèptim punt de l'ordre del dia: proposta de la creació d'una comissió d'investigació presentada pel Grup Parlamentari Compromís, amb el registre d'entrada número 57.
672, per a la investigació de l'empresa Marina Salud en l'hospital de Dénia.

Per al torn a favor té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Compromís, la il·lustre diputada senyora Mònica Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Bona vesprada, senyories.

Senyories, quasi diàriament ixen escàndols de la mala atenció a l'Hospital Marina Alta de Dénia.
La gent, per fi, està animant-se a parlar, està perdent la por a parlar gràcies a les accions, sobretot, de la Plataforma per la defensa de la sanitat pública de la Marina Alta -alguns dels quals estan hui ací i els donem la benvinguda-.
Açò vol dir que les accions de la plataforma estan empoderant la població que -com dic- està perdent la por a queixar-se, a dir la seua opinió, a parlar.

Probablement, si tot el món diguera el que pensa d'este hospital ja haurien rescindit la concessió privada de l'empresa que gestiona este hospital públic perquè, fins ara, tant la gent com els professionals tenen por de parlar per la política d'assetjament de l'empresa que amenaça els seus professionals, i només aquells que són estatutaris s'atrevixen a alçar la veu per la qualitat dels serveis públics perquè són els que no se juguen el lloc quan alcen la veu, encara que sí que se juguen, òbviament, la comoditat del silenci.
Però -com dic-, la gent està perdent la por, i això és important, sobretot quan ixen notícies com aquesta: «Una dona passa tres dies en urgències i se'n va sense que li facen proves.
»

Quan una persona se sent maltractada per un hospital, o per qualsevol servei d'atenció pública, i va directament a parlar amb la premsa en lloc de fer una reclamació formal al SAIP, és perquè la gent ha perdut la confiança en les institucions públiques i han perdut la confiança perquè saben que qui gestiona en eixes institucions públiques no donen resposta mai.
Això és perquè quatre anys de reclamacions a Marina Salut han caigut en sac trencat, la gent diu -i pensa- que les reclamacions no aprofiten.
I això és molt greu i parla molt malament de la gestió de la Conselleria de Sanitat quant al control de l'empresa concessionària.

La població de la Marina Alta se sent abandonada, discriminada i traïda pels poders públics en matèria de salut que haurien de defensar-la i no defensar els interessos de l'empresa, els interessos dels diners, els interessos dels beneficis, haurien de defensar els interessos dels pacients, dels ciutadans, d'aquells que van amb algun dolor a ser atesos en esta àrea de salut.

La Plataforma de defensa de la sanitat pública de la Marina Alta ha redactat un manifest en defensa de la qualitat de la sanitat i en el que demanen recuperar la gestió pública directa.
Aquest manifest ha sigut recolzat pels municipis de la Marina Alta, fins i tot per regidors i regidores del seu partit, senyories, i açò hauria de fer-los pensar.
En aquest manifest se fa un diagnòstic del que està suposant la gestió privada d'aquesta àrea de salut i es demana el següent: recuperar la gestió pública directa del departament sanitari a Dénia; iniciar de manera immediata converses amb els representants dels treballadores i treballadores del departament sanitari de Dénia per tal de restituir els drets laborals -que en molta mesura s'han perdut-; l'obertura dels centres d'atenció continuada de Pedreguer, Gata, Ondara i el Verger, que han estat tancats en horari nocturn per l'empresa Marina Salud -ara fa gairebé un any-; el compliment escrupolós dels acords als que es va comprometre Marina Salud -i que estan incomplint- pel que fa a completar la infraestructura de l'atenció sanitària als ciutadans i ciutadanes de la Marina Alta; encetar dues auditories, una financera i una sanitària, que aclarisca la gestió de l'empresa Marina Salud, SA; i posar tots els mecanismes necessaris junt amb els treballadors i treballadores del departament sanitari de Dénia, així com de la ciutadania, per tal que l'hospital de Dénia recupere el prestigi i la confiança perduda en aquestos anys de gestió privada.

Nosaltres proposem aquesta comissió d'investigació perquè entenem que només des de la investigació, només des del rigor podrem delimitar fins a quin punt s'han incomplit els plecs de concessió a l'empresa que gestiona l'àrea de la Marina Alta.
L'empresa concessionària no té cap intenció de millorar, més bé al contrari; té intenció de continuar retallant els serveis, el nombre de professionals -com estan fent des d'esta primavera, des del mes d'abril, en què els acomiadaments han sigut continus- per a incrementar els beneficis que a l'any 2012 -segons la mateixa empresa- han sigut de 5,6 milions d'euros, senyories, 5,6 milions d'euros de beneficis i, enfront d'això, acomiadaments de personal, incompliments del plec, incompliment de les infraestructures promeses i moltes irregularitats més.

Amb aquesta quantitat de diners es podrien haver mantingut obertes -sobradament- les urgències nocturnes dels centres d'atenció continuada d'Ondara, el Verger, Pedreguer i Gata; se podrien haver enviat tots els malalts que ho necessitaren a l'HACLE de La Pedrera que, en este moment, no s'estan enviant perquè a l'empresa això no li convé monetàriament; haver contractat tots els professionals que hi falten per a donar una atenció sanitària digna.
I, en lloc de fer tot això, l'empresa ha optat per fer caixa, per fer diners, que és per al que les empreses que volen guanyar diners estan en el món, però no amb la nostra salut.

L'anomenen «Marina taüt», ja que té vosté ganes de parlar, senyor diputat, sàpiga que els ciutadans de per allí li diuen… (Veus) ¡No!
, parle al diputat, al diputat parlanchín.
¿Se sent vosté al·ludit?
¡Ah!
(Veus) Com pregunta vosté i, a més, no deixa vosté de parlar.
L'anomenen «Marina taüt».
El primer any de funcionament va tindre més del doble de reclamacions que La Fe, que és cinc vegades més gran que l'hospital de Marina Salud; s'ha reduït progressivament el nombre d'especialistes, de 10 pediatres en 2009, per exemple, ara n'hi han 6, i així en cada especialitat; mentre, el nombre de caps no sanitaris -les bates i les corbates-, les corbates es multipliquen per dos, de 10 a 28, més per dos, ¿eh?
, quasi per tres.

I, miren, casualment tinc ací el quadre del que cobren estes corbates comparades amb el que cobren els directius dels hospitals de gestió directa.
Un gerent a càrrec de Marina Salud cobra anualment 148.
570 euros, un salari equivalent en conselleria són 52.
252, ¡ah!
; el director de recursos 124.
834, en la pública 47.
305; el director assistencial 116.
976, en la pública 48.
705; el director metge 105.
200, en la pública 48.
705; el director de recursos humans 80.
084, en la pública 43.
930; el director financer 88.
806, en la pública 36.
786; director de sistemes 79.
284, en la pública no existix este càrrec; directora d'infermeria 86.
200, en la pública està el cap d'infermeria però no la directora; director control gestió 62.
000 euros, en la pública no està esta despesa; director de servei jurídic 63.
856 euros, en la pública no està esta despesa.
En comparació, 955.
380 enfront dels 277.
683, un 244% més.
Aquí està el forat, senyories, aquí i en els beneficis de l'empresa se'n va el forat.
Esta és l'explicació.
¿Volen saber de números?
Ací els tenen.

S'han tancat -com dic- les urgències nocturnes dels centres de salut d'Ondara, Verger, Pedreguer i Gata sense cap justificació quan l'empresa té beneficis.
La conseqüència de tancar aquests punts d'atenció, més el tancament de llits d'hospitals, són situacions com les que va patir la dona que -diguem- se'n va anar després de tres dies sense atenció, o al jove que van enviar a casa després d'una operació de càncer, a l'endemà, perquè no n'hi havia llits.

Nosaltres entenem que cal obrir una investigació seriosa, rigorosa en aquesta casa per a vore fins a quin punt l'empresa concessionària, en pro dels beneficis, està incomplint el plec de condicions de la seua concessió i, per tant, està incomplint amb el deure que té de prestar un servei sanitari digne als ciutadans d'aquesta comarca.

La gent ha dit: «Ja n'hi ha prou.
» La gent ja ha dit: «Prou».
I nosaltres, com a representants del poble, hem d'esbrinar fins a quin punt arriben les responsabilitats, fins a quin punt arriben les corbates enfront de les bates, i per això fem aquesta proposta, perquè se sàpiga la veritat.

Probablement, vostés voten en contra, com fan sempre, perquè vostés són enemics dels serveis públics, però, també, i sobretot, són enemics de la veritat i de la llibertat.

El senyor president:

Vaja concloent.

La senyora Oltra Jarque:

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyor Ibáñez.

El senyor Ibáñez Gadea:

Presidente.

Señorías.

Muy buenas tardes.

Vamos a ver, el fondo del tema que usted ha propuesto es un tema recurrente, visto en distintas modalidades de presentación parlamentarias -preguntas, PNL, mociones subsiguientes- y hoy, bajo la forma de una petición de comisión de investigación de la gestión de la empresa Marina Salud.

Es obvio y evidente que a ustedes no les gusta el modelo de asistencia pública y gratuita, con gestión privada, que tenemos en el 15% de nuestro territorio y que prefieren el modelo que tenemos instaurado en el 85% restante como gestión pública o directa.

Han sido muchos los debates y muy clara la postura del Grupo Popular, que ha defendido este modelo como válido después de muchos años de experiencia y con altas cotas de satisfacción por los usuarios.

Después de haberle escuchado hoy, y habiendo sido oyente en otras intervenciones de este tipo, lamento, una vez más, el daño que, desde mi punto de vista, hacen estas afirmaciones que usted realiza con frecuencia y hoy le cuestiono contundentemente.

La imagen que usted nos ofrece de Marina Salud no se corresponde, a pesar de lo que ha dicho, con la realidad del día a día de los habitantes de la Marina Alta.

Por darles a sus señorías datos recientes, les diré que, a efectos de enero de 2013, la población incluida en tarjeta sanitaria asciende a 175.
000 habitantes en la Marina.
El contrato de gestión fue adjudicado y el plazo de concesión fue de quince años, prorrogables a veinte.

Uno de los objetos del contrato fue la construcción del nuevo hospital de Denia, que fue inaugurado en 2009, y de los centros de salud integrados de Calpe y de Denia, en funcionamiento desde 2010.

El antiguo hospital se transformó en un HACLE, que es un hospital de crónicos y de larga estancia.
El nombre del hospital es La Pedrera.
De este modo, la Marina Alta tiene como característica, aparte de una red importante de atención primaria, disponer de dos hospitales: uno de agudos y otro de crónicos.

La realidad del nuevo hospital es evidente, con una arquitectura vanguardista, dispone de 212 habitaciones individuales y un total de 266 camas -antes, con el hospital antiguo, 156 habitaciones-; tiene 14 quirófanos -antes, el hospital antiguo tenía cinco-; 64 consultas externas -antes, tenía 14-; 19 boxes de guardia, más 14 puestos de observación; un área de urgencias de 1.
450 metros; una UCI con 14 camas -antes, tenía seis-; equipamientos de primer nivel entre los que se incluyen TAC, resonancia magnética y un equipo bascular digital; una amplia cartera de servicios en atención primaria y especializada que se ha incrementado, a pesar de lo dicho, con nuevos y novedosos servicios; 15 especialidades médicas, más nueve especialidades médico-quirúrgicas, más 11 servicios especializados centrales, más unidades de apoyo de UCA y COF.

En el año 2012, los ingresos externos fueron 12.
167; el índice de ocupación camas, 82,3; la estancia media, 5,2; las urgencias atendidas, 52.
540; las consultas externas, 174.
322, y las intervenciones realizadas, 11.
729.

He hablado de miles de casos, y usted repite siempre los mismos ejemplos en todas sus intervenciones, de un número limitado de situaciones que podíamos encontrar como controvertidas y discutibles.

Estamos hablando de un área sanitaria en la que trabajan en total 1.
214 personas entre los pertenecientes a la Agencia Valenciana de Salud y los que pertenecen a la plantilla de la concesión.
Antes teníamos 123 médicos y ahora tenemos 349.
Antes teníamos 147 personal de enfermería y ahora tenemos 333.

Este es un hospital que, además, tiene unos avances tecnológicos, una avanzada historia clínica que le ha servido para recibir, a pesar de todo lo dicho aquí, un premio nacional de informática para la salud y otras menciones, galardones y reconocimientos.

Por otra parte, es un edificio con empleo de luz natural, que alcanza el 80%, y esta situación de bienestar proporciona una calidad asistencial a pacientes, familiares y profesionales.

Pero, a pesar de todo esto que digo de forma resumida porque tengo muchísimos datos, yo le cuento con satisfacción todo lo hecho, por.
.
.
a pesar del esfuerzo de los profesionales al frente de todos los servicios por hacer bien su trabajo, y no tolero y no cuestiono el descalificativo que se ha dicho desde su boca diciendo el nombre de «Marina taüt».
Eso es intolerable e inadmisible y un parlamentario no debe decir eso por respeto a los profesionales que respetan los ciudadanos de aquella comarca, reconociendo el trabajo y el prestigio que allí tienen.
(Aplaudiments)

Usted pide una comisión de investigación después de cuestionar y poner en tela de juicio la labor de la concesión y el cumplimiento del pliego de condiciones, y verbalmente expone una serie de ejemplos, quejas, reclamaciones y pone su voz como altavoz de plataformas sociales.
No es ninguna novedad.
Es lo que hace usted habitualmente, y los que estamos aquí ya conocemos su forma de ejercer la política.

Pero, sin entrar en todos los puntos que ha dicho antes, sí quiero hablar de los que ha presentado por escrito a la Mesa de las Cortes.
Usted quiere investigar la derivación de pacientes enfermos de cáncer a clínicas privadas y hace extensiva la posibilidad de que se haga con otras enfermedades, en contra de la opinión de médicas y médicas, como usted dice, «metges i metgesses».

La respuesta a esta grave cuestión que usted plantea fue dada por los responsables de los servicios de una forma clara y contundente, y desmintiendo lo publicado punto por punto y calificándolo en otro escrito como una calumnia.
Ese es el primero de sus puntos.

En otro punto usted habla de las derivaciones de pacientes y de captación de otros de forma interesada económicamente -siempre lo dicen-.
Con esto, usted cuestiona el trabajo profesional del comisionado y su equipo, y desconoce cómo funciona la facturación intercentros y el control de las derivaciones.
Todo lo que se hace es autorizado o denegado por el comisionado.

En otro punto habla de la emisión fraudulenta de tarjetas SIP.
La Conselleria de Sanidad no ha detectado o registrado ninguna irregularidad o denuncia.
Existe una actualización mensual específica de la cápita poblacional que detecta altas, bajas y recuperaciones.
Y ni la dirección general competente ni la inspección de servicio le consta nada de lo aludido.

A pesar de todo lo anterior, y de la buena actuación profesional y de los resultados de las encuestas con carácter positivo, pensamos -y así lo ha manifestado el conseller- en seguir mejorando y corrigiendo aquellos aspectos que mejoren y faciliten la atención a los ciudadanos.
Y no dude, no dude que la conselleria actuará de forma precisa si en algún lugar con gestión pública o privada no se trabaja de la forma que esperamos.

Por otra parte, también quiero añadir, como ha anunciado el conseller, que en estos momentos se descarta este modelo concesional a otros departamentos y se ha descartado que vaya haber ningún rescate.

La conselleria respeta lo que piden los ayuntamientos que exigen el rescate de la gestión, pero Denia seguirá siendo lo que es en la actualidad.
Aunque si existe algún problema con la concesión, se solventará lo antes posible.
Como ejemplo, el conseller manifestó en una reciente visita a Denia que se tomarán las medidas adecuadas para la derivación de pacientes a La Pedrera.

Por lo tanto, su comisión de investigación no tiene sentido desde ningún punto de vista, ni de la gestión y actuación del gobierno, que es para lo que existen estas comisiones, y mucho menos para fiscalizar la actuación de un órgano de gestión cuyo único responsable es la Conselleria de Sanitat.

Por todo lo expuesto, rechazo su propuesta.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Per al torn de rèplica, té la paraula la il·lustre diputada senyora Mónica Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Senyor Ibáñez.

«Usted es la voz de las plataformas sociales.
» I vosté, ¿per què no?
La pregunta és: vosté, ¿per què no?
Vosté, ¿que està ací tancat en este búnquer?
¿No se parla amb ningú?
No m'estranya.
És tan difícil parlar-se amb algú sent del PP hui en dia.

«Dénia seguirà sent el que és en l'actualitat.
» Doncs, no senyor.
No senyor.
En el que se referix a la concessió a una empresa privada de la sanitat pública, el departament de Dénia passarà a gestió directa en quant vostés passen a la història.
Anote-s'ho.

Vosté hauria de preguntar-se per què no li entren angoixes i no li entren dubtes sobre les propostes ciutadanes quant a la gestió del departament de salut de la Marina.
¿Per què a vosté no li preocupa açò?
Vosté, que està en la Comissió de Sanitat, ara que la senyora De Miguel ha dimitit supose que passarà a ser vosté el jefe, ¿per què no li preocupa això?
Eixa és la pregunta.
¡Vosté és metge!
¿A vosté no li preocupa que, en contra de l'opinió professional dels metges, envien pacients oncològics a la clínica de Benidorm?
¿Això a vosté no li preocupa?
¿Per què?
¿Per què no li preocupa?

¿A vosté no li preocupa la denúncia sobre targetes fraudulentes SIP que han llastat les arques públiques i, per tant, han minvat les possibilitats de tindre eixos diners per a la sanitat pública perquè algú ha donat d'alta targetes que no havien d'haver-se donat d'alta?
Això, ¿no li preocupa?
Això ha eixit en la premsa i ha segut notori.
¿Per què no li preocupa això?

Vosté diu: «Ja sabem que vostés estan en contra del model privat.
» Bé.
Estem d'acord.
Vostés poden estar a favor d'un model privat i nosaltres, no.
Però, ¿vostés estan a favor d'un model privat que incomplix les clàusules del contracte?
¿Vostés estan a favor d'un model privat fraudulent?
¿Per què?
¿Vostés estan a favor d'un model privat que incomplix els drets dels pacients per a guanyar més diners?
Això, ¿vosté li ho pot explicar als ciutadans de Dénia i de la comarca?

¿No s'adona vosté que.
.
.
?
Val, nosaltres ideològicament estem en les antípodes de vostés i estem per una gestió pública directa, i vostés no.
Però jo, de deveres, li pregunte, ¿vosté està per una gestió privada fraudulenta?
¿Vosté ve ací a defensar això?
I si no, ¿per què voten en contra que s'investigue si és fraudulenta o no esta gestió?
¿Per què?
Vosté no pot defensar un model privat basat en el frau.

A La Pedrera.
.
.
Vosté sap perfectament que no deriven pacients a La Pedrera perquè els costa diners.
Ho sap, perquè vosté és metge i ho sap.
¿Per què tolera vosté això quan és un recurs que està a l'abast de la ciutadania, dels malalts crònics que ho necessiten, i no se'ls desvia a La Pedrera per a no perdre diners?
¿Vosté defensa això?
¿El conseller de Sanitat defensa això?
¡Clar!

I a mi me té igual que l'arquitectura siga avantguardista, ¿val?
Si un vol arquitectura avantguardista, se'n va a vore Calatrava, que mos ha costat molts diners.
¡Molts!
I té ahí arquitectura avantguardista, «xapussera», de tot.
Ahí ho pot trobar tot, neogótico moderno.
Ho pot trobar tot.
A un hospital un va a que li curen.

I vosté me diu a mi: «No hi ha dret que vosté diga ací allò de “Marina taüt”».
Si és que no ho dic jo.
Jo no tinc tanta inventiva, senyor Ibáñez.
¡Això ho diu la gent!
I pareix mentira que vosté, com a diputat i representant del poble, no s'haja assabentat que això ho diu la gent.
Perquè vosté hauria de ser ací la veu del poble i no la veu de l'empresa privada.
Eixe és el problema, que vostés, senyories del PP, vénen ací a ser la veu de l'empresa privada, i dels beneficis privats, i del lucre privat a costa del que siga.

I ací se ve a defensar els drets dels pacients, els drets dels ciutadans i el benestar públic.
No se ve a defensar els interessos particulars d'algunes empreses que després donen sobres a Bárcenas.
¡Esta és la qüestió!
Que vostés encara no s'han enterat que ací la qüestió és defensar la gent.
No defensar els particulars que després a vostés els retribuïxen per darrere.

Aixina és que no parle vosté d'avanços tecnològics, no parle vosté d'especialitats que després se queden en dos dies a la setmana, perquè com no te done l'infart en dimarts o en dijous, estàs llest, perquè, per exemple, eixa especialitat d'hemodinàmica ara només funciona en dies determinats, clar,.
.
.

El senyor president:

Vaja concloent, senyora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

.
.
.
-i acabe, senyor president-, clar que se venen grans especialitats, però després els retalls fan mentida eixes especialitats.
¡Pura propaganda, señor Ibáñez!

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

¿Per què.
.
.
, -acabe senyor president, deixe'm acabar la frase- per què no volen vostés destriar el gra de la palla i vore si estan complint o no?

El senyor president:

Moltes gràcies.

La senyora Oltra Jarque:

Volen privat, però que siga fraudulent.

Gràcies.

El senyor president:

Senyor Ibáñez.

El senyor Ibáñez Gadea:

Esperaba algo más novedoso en su intervención, pero no ha sido así.
(Veus)

En concreto, ustedes se han reunido con quien han considerado conveniente, en este caso, con la plataforma que asiste aquí, y sabe que también tiene la voz de este diputado para cualquier reunión y hablar de lo que consideren oportuno, ya que se me abre la posibilidad en estos momentos, pero ustedes no son los únicos que se reúnen, viajan y hablan con la gente, esa exclusiva no la tienen ustedes, esa exclusiva también la tenemos en este grupo.
Y como somos muchos, llegamos a muchas personas.

Mire, aquí, en estos momentos, la realidad de los ciudadanos de la comarca de la Marina Alta es que tienen un hospital vanguardista del que se sienten orgullosos.
Esto es una realidad y, además, como he dicho antes, es un hospital bonito, especialmente.
.
.
, (veus) divino, como usted dice.
Entonces, dicho esto, dentro de este hospital trabajan profesionales, jefes de servicio y toda la pirámide que cuelga de esos departamentos, que esta forma de hablar de usted lo único que hace es daño a su esfuerzo cotidiano.
Usted no se da cuenta, yo soy médico, usted es abogado, y esto que está diciendo de la clase sanitaria, esto es un insulto a la profesión sanitaria, que vuelvo a decir ¡que no se lo admito!
(Aplaudiments)

Le puedo admitir.
.
.
, le puedo admitir que en esta concesión, o en otra concesión, o en un hospital público, en un momento determinado puede ocurrir algo que sea lo suficientemente importante para ser tratado y cuestionado.
Aquí nadie es perfecto, aquí la única que parece perfecta es usted, que, además, vaticina que cuando gobiernen quitarán esto.
Pues yo ya le vaticino que cuando ustedes gobiernen por lo menos ya se habrá acabado lo que es el periodo de prórroga que tiene esto.
O sea, que quedan muchos años por delante, porque usted, para poder gobernar, tiene que cambiar la estrategia.
Así no convence a nadie.

Aquí lo único què sirve es el cartel, la publicidad, el ruido, el apoyo, pero la realidad del día a día es que en el hospital de Denia y en toda su área de influencia, hay grandes profesionales.
Me lo decía hoy una persona, dice: «Es un lujo y una suerte tener profesionales como los que tenemos.
» Cuando estás en el hospital, cuando eres atendido, esto es la realidad, y las encuestas de satisfacción que a usted supongo que no le importarán en absoluto, porque es completamente distinto a todo lo que usted ha dicho, aquí tengo unos datos publicados, esto usted no lo dice, que dice que el 83,4% de los encuestados recomendarían este centro a sus familiares.
.
.
El 82% demuestra una satisfacción con la atención sanitaria recibida; el 82% no encuentra ningún problema en lo que son la atención en las consultas; las unidades de cuidados intensivos, la unidad de hospitalización a domicilio, la hospitalización tanto pediátrica como obstétrica como quirúrgica, son reconocidas y con datos importantísimos en las encuestas de satisfacción; la unidad de hemodiálisis, rehabilitación, farmacia, etcétera, etcétera.
Esto es la realidad, y mal que le pese, mal que usted pueda encontrar algún fleco o alguna cosa, pues, la realidad es que esto funciona todos los días y, además, con unos profesionales que están a la altura de las circunstancias.

Las medidas, que se hace responsable La Generalitat a través de la Conselleria de Sanidad, y el control que tiene sobre la concesión, esto nuestro trabajo.
No quiera usted tener nuestro trabajo, para eso hay que ganar unas elecciones, (veus) y ustedes no ganan o no ganan las suficientes para poder decir lo que yo estoy diciendo aquí.

Por lo tanto, respetemos el trabajo de los profesionales de la conselleria, respetemos el trabajo de los profesionales de la concesión, y sobre todo tenemos que aprender a valorar.
Con sus palabras, se lo diré siempre que tenga un micrófono, lo único que hace es daño a la imagen de la Comunidad Valenciana.
En otras intervenciones, en otros aspectos, pero hoy a la profesión sanitaria, y a la profesión sanitaria, siendo un simple miembro de la Comisión de Sanidad, le digo que por ahí yo no voy, por ahí me va a encontrar siempre enfrente y no admito afirmaciones sobre esto que ha dicho de «Marina taüt», ¡eso es intolerable e inadmisible!
(Veus)

Así que mi respeto (aplaudiments) a los profesionales, mi respeto al esfuerzo de las personas que día a día lo que pretenden es hacer las cosas mejor.
Y si.
.
.
, lo que he dicho antes, si encontramos en el camino algo que mejorar, así se hará.

Así que, por lo tanto, desde el Grupo Popular, abiertos a escuchar a cualquier plataforma, a cualquier ciudadano, y eso lo hacemos y ustedes lo saben.
Así que no tengo nada más que decir y reiterar lo dicho: no a la comisión de investigación.

Y ahora, en estos momentos, los altavoces de este tripartito dirán más de lo mismo que ha dicho usted.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Per a fixar posició per part d'Esquerra Unida.
.
.
Per a fixar posició pel Grup Parlamentari Socialista.
.
.
(Veus) Doncs, anem a fer la.
.
.
(Veus) Senyors, s'ha fet la crida que se fa habitualment per a votar i, per tant.
.
.
(Veus) A vore.
.
.

Anem a vore, si vostés tenen la seua estratègia, que me pareix molt normal, ací tenim de fer complir (veus) les normes habituals i, per tant, vostés saben perfectament, en bé del seu vot i de tots els d'esta cambra, vostés saben perfectament.
.
.
(Veus) Senyors diputats, per favor, vostés saben perfectament que quan està intervenint l'últim (veus) que té l'ús de la paraula, se fa la crida per a que entren tots les diputats que estiguen fora, (veus) ¡i això és el que hem fet!
(Veus)

Per tant, senyors, anem a passar a la votació del sèptim punt de l'ordre del dia.
(Veus) Comença la votació: 38 vots a favor, 41 vots en contra.
(Veus)

Octau punt de l'ordre del dia.
.
.
(El vicepresident primer diu amb el micròfon desconnectat: «No, no, no hay, no hay explicación de voto, ¿eh?
, no hay.
») No té previst en estos temes l'explicació de vot.
Ho senc moltíssim.
(Veus; el vicepresident segon diu amb el micròfon desconnectat: «Sí, sí, tienen derecho a explicación de voto, Juan, no han explicado.
.
.
, no han intervenido para defender su.
.
.
») Vamos a ver.
.
.
(Veus; el vicepresident primer diu amb el micròfon desconnectat: «No, no tiene, no tiene derecho.
.
.
, no tiene derecho.
») Anem a vore, per favor, (veus) ¡un moment!
Perdó.
.
.
¡Mire vosté, la vergonya la pot tindre vosté!
, ¡esta mesa ordena el debat!
, (algú crida: «¡No!
») per tant, esta mesa ordena el debat.
(Veus) No té vosté la paraula.
(Veus)

Anem a vore.
.
.
(Pausa; veus)

El senyor vicepresident segon:

(Amb el micròfon desconnectat) Si no es réplica, no ha habido.
.
.

El senyor vicepresident primer:

(Amb el micròfon desconnectat) Ella no ha ejercido su (inoïble) .
.
.

El senyor vicepresident segon:

(Amb el micròfon desconnectat) ¡Que no era réplica!
, que no era réplica.
.
.

El senyor vicepresident primer:

(Amb el micròfon desconnectat) No ha tenido.
.
.
Ella podría haber fijado posición.
¡No lo ha pedido y ya está!
 (Veus; algú diu: «¡Juan, Juan!
.
.
.
»)

El senyor president:

Sí, perdone un moment.
.
.
(Veus) Anem a vore, senyors diputats, calmen-se un moment.
.
.
, (veus) per favor, ¿se calmen un moment?

Vostés han tengut la possibilitat d'intervindre, han renunciat a eixa intervenció (veus; el vicepresident primer diu amb el micròfon desconnectat: «Y ya está.
») i, per tant, ha acabat eixe debat.
(Veus) Per tant, no tenim més (inintel·ligible) .
.
.

Anem a passar a l'octau punt de l'ordre del dia, (veus) moció subsegüent.
.
.
(Veus) Senyors diputats.
.
.
(El vicepresident primer diu amb el micròfon desconnectat: «¡Yeee!
») Anem a vore, a vore.
.
.
, (veus) senyor diputat.
.
.
Senyors diputats, per favor.
.
.
¿Sí?
(El vicepresident primer diu amb el micròfon desconnectat: «¿Pero a ella para qué le das la palabra aquí?
») ¿Per a què demana la paraula?
, un moment.
.
.
(Veus) Sí, un moment, per favor.
(Veus) Si és tan amable, la portaveu d'Esquerra Unida.
(El vicepresident primer diu amb el micròfon desconnectat: «¿Per a què demana la paraula?
No hay ningún gran desorden en la sala.
»)

La senyora Sanz Alonso:

Señor presidente, yo quisiera saber en qué artículo del reglamento de la cámara se dice que la diputada Marina Albiol no tiene derecho a hacer uso de la palabra para la explicación de voto.

Muchas gracias.

El senyor president:

Muy bien, muchas gracias.
(El vicepresident primer diu amb el micròfon desconnectat: «Usted es la que tiene que citar un artículo para reclamar su aplicación.
»)

Sí, cíteme usted el artículo.
.
.
, por lo cual.
.
.
(Veus) ¡Perdone un momento!
(Veus i crits) Anem a vore, cuando.
.
.
(Veus)

Senyora.
.
.
¡La demane a l'ordre per primera vegada!
¡La cride a l'ordre per segona volta!
, (el vicepresident primer diu amb el micròfon desconnectat: «I li advertixc que l'expulsaré.
») i li advertixc que l'expulsaré, si la tinc de citar altra volta.
(Veus)

Vamos a ver, señores diputados, vamos a intentar ordenar esta tarde el debate, si es posible.
Ustedes han tenido sus turnos correspondientes.
.
.
(Veus; el vicepresident primer diu amb el micròfon desconnectat: «Ahí he subrayado.
») El artículo 88, apartado 3, dice: «No habrá explicación de voto cuando la votación haya sido secreta o cuando todos los grupos hubieran tenido oportunidad de intervenir en el debate precedente.
» (Remors; el vicepresident primer diu amb el micròfon desconnectat: «Y no lo han utilizado.
») Por lo tanto, ustedes no lo han utilizado y vamos a seguir el orden del día.
(Veus; El vicepresident primer diu amb el micròfon desconnectat: «Claro, ¡ya está!
»)

Moció subsegüent a la interpel·lació, pel procediment especial d'urgència, al conseller de Governació i Justícia, senyor Serafín Castellano Gómez, sobre la política general de la conselleria en matèria d'infraestructures judicials al nostre territori, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 59.
256, BOC número 173)

El senyor president:

Octau punt de l'ordre del dia: moció subsegüent, d'interpel·lació pel procediment especial d'urgència al conseller de Governació i Justícia sobre la política general de la conselleria en matèria d'infraestructures judicials (veus) al nostre territori, presentada pel Grup Parlamentari Socialista.

Per a la presentació i defensa de la moció, té la paraula en representació del Grup Parlamentari Socialista la il·lustre diputada senyora Verónica López.

La senyora López Ramón:

(Veus) Gracias, señor presidente.

Señorías, cuesta, cuesta subir ahora mismo a hablar de justicia después de que esta presidencia impidiera una votación (aplaudiments) porque no cumplía con sus intereses.

El senyor president:

Cíñase usted a la cuestión, por favor.

La senyora López Ramón:

Esa es la cuestión, esa es la cuestión,.
.
.

El senyor president:

Sí, pues esa es la cuestión, por favor, cíñase usted a la cuestión.

La senyora López Ramón:

.
.
.
esa es la cuestión.
(Aplaudiments i veus) Esa es la cuestión, señor presidente, la justicia y la democracia.

Señorías, subimos a esta tribuna a pedir justicia, (veus) a pedir.
.
.
, si el señor Maluenda me permite, (veus) a pedir.
.
.
, a pedir justicia y a pedir la mejora de las infraestructuras judiciales de nuestra comunidad.
Queremos intentar que se corrijan algunas deficiencias, algunas de las más graves e inexplicables del panorama de nuestros edificios judiciales, queremos abordar remodelaciones que no pueden esperar ni un minuto más sin acometerse.
Pedimos que se ponga en marcha de forma urgente un plan de evaluación y reparación inmediata de las sedes judiciales que presentan deficiencias.

En segundo lugar, que se eliminen todas las barreras arquitectónicas de nuestras sedes que aún hoy existen, que se garantice la separación entre víctimas y agresores, para que no tengan que coincidir en los mismos espacios, como ocurre hoy en día en muchas dependencias; que se cierren los acuerdos oportunos con los ayuntamientos, con los que a día de hoy sigan pendientes, para poder efectuar los traslados correspondientes y la permanencia pacífica de las sedes judiciales en aquellos casos en los que ya se han producido los traslados.

Y, en último lugar, abordar de manera urgente la remodelación integral de la Audiencia Provincial de Alicante.
.
.
(Veus)

El senyor president:

Señores diputados, por favor.

La senyora López Ramón:

.
.
.
del palacio de justicia de Benalúa y del Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana.

Señorías, estos cinco puntos nos parecen irrenunciables como punto de partida en la mejora de nuestros edificios judiciales y, en este sentido, esperamos que el pleno también así lo considere.

¿Por qué planteamos estas cuestiones como irrenunciables en nuestra moción?
Porque no podemos permitir que determinadas infraestructuras que requieren de remodelaciones urgentes sigan esperando un minuto más a convertirse en prioritarias para el señor Castellano.

Si bien es cierto que las obras de la Audiencia Provincial de Alicante se han iniciado, en la interpelación al Consell…

El senyor president:

Señor diputado, por favor.
Señor Maluenda, guarde usted el orden en la sala.
(Remors)

La senyora López Ramón:

Se me está acabando el tiempo, señor Maluenda, y no me está permitiendo llevar un debate ordenado de esos que a usted le gustan.

El senyor president:

Señores diputados, por favor.

La senyora López Ramón:

El mes pasado pusimos de manifiesto la preocupación de los trabajadores de la audiencia por la imposibilidad, que se está demostrando que es así, de compatibilizar el uso del inmueble con las obras en curso.
Y así está ocurriendo, señorías.
Seguimos a la espera de que el señor conseller, ausente, como el resto del Consell, nos haga entrega del estudio de seguridad y salud que debe acompañar al proyecto de remodelación de la audiencia y de los pocos datos que conocemos es que, tal y como se preveía, la compatibilidad es imposible.

Funcionarios de la audiencia han tenido que pedir a los operarios que trabajaban con taladros que dejaran de hacerlo, porque se encontraban trabajando en el informe final del fiscal en un juicio por un asesinato de violencia machista.
Pocas bromas, señorías, con estas cuestiones.
Los derechos y las vidas de los ciudadanos y ciudadanas no pueden estar sometidas a la ineptitud y a la falta de control de un conseller más pendiente de su situación personal con la justicia que de dotarla de los medios necesarios para poderla llamar así, justicia.

La reforma del palacio de justicia de Benalúa, una vez descartada la construcción de la ciudad de la justicia, debe abordarse con carácter inmediato.
Sus condiciones de insalubridad, su falta de espacio y el mal estado de su interior y fachada no permite que esta situación pueda prolongarse en el tiempo.
Y, como muchas de las señorías del Partido Popular ya conocen, la situación del Tribunal Superior Justicia de la Comunidad Valenciana es exactamente igual.

En cuanto al estado de algunos inmuebles, que siguen a la espera de alcanzar acuerdo de compensación con los ayuntamientos, la falta de capacidad de diálogo y negociación de la conselleria no puede seguir obstaculizando el traslado o la permanencia pacífica de los inmuebles.

Los mismos ayuntamientos a los que el Partido Popular quiere quitar sus competencias, llevan años soportando la dejación de funciones de La Generalitat, una dejación que les obliga a invertir casi un 30% de su presupuesto en competencias que son de La Generalitat.

Por estas razones pedimos al Consell que se comprometa a ejercer sus competencias, que acabe con la situación que está provocando, que en muchos municipios las infraestructuras se encuentren en un punto muerto con difícil solución y fatales consecuencias.
Mientras la situación se encuentra bloqueada, tenemos una Conselleria de Justicia que, en relación con el palacio de justicia de Alcoy, por ejemplo, sigue incumpliendo un mandato de la inspección de trabajo que le obliga a producir el traslado en un plazo de tres meses, plazo que venció el 31 de mayo.

El señor Castellano consiente que el palacio de justicia de Alcoy siga abierto sin tener adecuadas una instalaciones para las personas con problemas de movilidad, por no hablar del hacinamiento de los trabajadores.
Y mientras esto permanece en el tiempo, el conseller de justicia, en lugar de dar ejemplo y cumplir con las normas, algo que no le gusta demasiado, incumple sin pudor la normativa y además deshace un camino que sí anduvo el señor Cabré intentando cerrar una vía de diálogo con estos ayuntamientos.

Señorías, estamos muy preocupados por el estado de nuestras infraestructuras judiciales.
Creemos que esta situación no se puede mantener en el tiempo ni un minuto más.
Los archivos almacenan causas en el suelo, las ventanas están selladas con cinta, los calabozos tienen problemas de plagas de pulgas, esos mismos calabozos de los que los detenidos se escapan, porque sus cristales están rotos.

Hace menos de dos meses, una inundación en los juzgados de San Vicente afectó a piezas de convicción que había sido trasladadas de la audiencia después del incendio.
Estas situaciones son esperpénticas.
El palacio de justicia de Onteniente requiere de unas obras de 10.
000 euros para que no se inunden, pero la prioridad del señor conseller es cero.
Convendrán que es necesario tener todas las deficiencias evaluadas y plantear su reparación inmediata y así se lo pedimos.

Si me permiten, con el tiempo que me queda, en cuanto a los dos puntos que restan creemos que es una cuestión innegociable.
Eliminar todas las barreras arquitectónicas y acabar con los espacios que se comparten dentro de los palacios de justicia entre víctimas y agresores, no puede ser una cuestión que se demore en el tiempo.
Que en pleno siglo XXI se tengan que compartir espacios entre las víctimas y los agresores y las dependencias judiciales sigan manteniendo barreras arquitectónicas, es una vergüenza y una irresponsabilidad.

En la memoria de la fiscalía superior de la Comunidad Valenciana de los dos últimos años se denuncia las sedes judiciales que siguen manteniendo dependencias con barreras.
En la fiscalía de Alicante hace menos de un año un agente judicial con movilidad reducida tenía que solicitar ayuda de sus compañeros cada vez que trasladaba un expediente.
La fiscalía de Gandia, exactamente igual.
Alcoy lo mismo.
Y así podemos seguir con un largo etcétera de situaciones que son una vergüenza, señorías.
No podemos permitir que la conselleria no ponga solución a estas graves deficiencias.

Ayer mismo comparecía en sede parlamentaria el síndico de agravios y en su memoria hacia mención a este tema.
Y decía que había que eliminar todas las barreras como condición indispensable para superar las situaciones de desigualdad a las que se ven sometidas las personas discapacitadas.
Y él iba más lejos, pedía, además, que se eliminaran las barreras en el ámbito público y también en el privado.
Señorías, ambas cuestiones son innegociables.

Saben que a día de hoy en palacios de justicia, que son relativamente nuevos, si víctimas y agresores no coinciden es por el trabajo loable de los funcionarios, que ya tienen los expedientes amontonados, los aprovechan para construir pasillos paralelos y evitar que se encuentren.
Pero esta cuestión, señorías, no puede depender del buen hacer de los funcionarios y tampoco del azar.
Hay que ponerle solución inmediata.

Señorías, les pedimos su ayuda para que el conseller de justicia entienda y responda a la necesidad de atender a la prioridad y a la inversión en nuestras sedes judiciales y a que asuma de manera firme su compromiso de incumplir, como así ha dicho, de incumplir la propuesta de reforma de la ley de demarcación y planta del señor Gallardón, para que no se elimine ningún partido judicial y tampoco se cierre ninguna sede judicial.

Esperemos que el señor Castellano incumpla, como digo, la ley del señor Gallardón, que es a lo que se ha comprometido en sede parlamentaria.
De lo contrario, el señor Castellano, llevaría varias intervenciones mintiéndonos a nosotros y a los ciudadanos, algo que esperamos, de verdad, que no sea así por el bien de la escasa credibilidad que le queda al señor Castellano y también, sobre todo, por la justicia.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Senyories, saben com diuen en el futbol quan un àrbitre és casolà, no?
Quan un àrbitre pita en favor d'un dels equips?
Allò d'árbitro comprado, pito regalado.
Algú s'ho hauria de fer mirar.

El cas és que anem a parlar de la justícia.
I jo vaig a llegir breument quatre notícies que s'han produït en els últims quatre mesos.
El 10 d'abril de 2013: «Cae una parte del techo de la sede del TSJ en Valencia.
Oposición y sindicatos denuncian las deficiencias del edificio del palacio de justicia.
» 8 de maig de 2013: «Dos heridos al caer un trozo de la fachada de la Ciudad de la Justicia de Valencia.
Los cascotes han caído a la altura de la puerta principal del edificio, que aloja la Audiencia Provincial de Valencia.
Una mujer ha resultado herida con una brecha en la cabeza y el otro afectado, que es vocal del Consejo General del Poder Judicial -que també és casualitat- Pío Aguirre, ha resultado lesionado en un hombro.
» 27 de maig de 2013: «Las pulgas acosan a sus señorías.
Varias plagas se suceden en el juzgado de guardia de Alicante.
» 2 de juliol de 2013: «Los juzgados de Orihuela piden adelantar las vistas por falta de aire acondicionado.
Los técnicos han medido hasta 30 grados en las dependencias judiciales.
»

Quatre notícies en quatre mesos.
N'hi han més, eh?
Són quatre notícies d'àmbit autonòmic que van eixir en tots els mitjans de comunicació.
I jo crec que manifesten clarament en quina situació es troben les infraestructures d'un servei públic bàsic, com és la justícia.

També s'ha de dir que no sols passa en la justícia, que també cauen els sostres, també es desploma el terra en col·legis públics, en edificis sanitaris, etcètera, etcètera.
Però la justícia, junt a eixos serveis socials, és un servei públic fonamental, ha de garantir el compliment, el respecte escrupolós dels drets dels ciutadans i les ciutadanes, incloent-hi els drets fonamentals.
I per això entenem que s'ha de treballar, per part dels funcionaris públics, i s'ha de poder acudir a la justícia en unes condicions mínimament dignes.
Supose que estem tots i totes d'acord.

També el senyor Gastaldi, secretari autonòmic de Justícia, que segons consta en el Diari de Sessions, a una pregunta meua responia de la següent manera i llig literalment: «Reparaciones que tienen que practicarse para que el edificio reúna las condiciones mínimas de uso por funcionarios públicos y por el personal que accede al mismo.
Reparaciones que tienen que practicarse para que el edificio reúna las condiciones mínimas de uso.
» És a dir, en estos moment l'edifici no reunix les condicions mínimes d'ús, això ho reconeix el segon més alt càrrec responsable de la justícia del País Valencià.
Saben vostés de quin edifici parlava?
Del Tribunal Superior de Justícia, ni més ni menys, de la més alta instància judicial.

També s'ha de dir que esta tampoc és l'excepció sinó la regla, que s'ha parlat i es parlarà de Gandia, de Dénia, d'Alacant, d'Orihuela, d'Alcoi, etcètera, etcètera, etcètera.
I s'ha parlat i es parlarà de falta de climatització, de caiguda de sostres i façanes, de falta d'espai.
Seria molt instructiu, perquè el senyor Castellano, el senyor Gastaldi, responsables polítics de la justícia en el País Valencià, que tenen la competència, perquè l'Estatut d'autonomia així ho diu, mitjans materials i humans de l'administració de justícia, sempre parlen dels milers de metres quadrats que han construït per a la justícia.
Podrien parlar també del nombre de jutjats on no hi hagen expedients en terra, expedients en terra, piles, muntanyes d'expedients en terra en els corredors, fins i tot en els banys, en qualsevol indret dels edificis afectant tant la seguretat com sobre tot la custòdia d'eixos documents.

És que qualsevol pot anar a un jutjat i endur-se un expedient o deu o vint expedients perfectíssimament.
I això, evidentment, és perquè falten mitjans, perquè no hi ha espai, perquè no hi ha suficients prestatgeries.
Però és que també parlem de plagues de puces i de panderoles.
I, i això em sembla absolutament greu, de falta d'accessibilitat per a persones amb problemes de mobilitat.
Deu anys després de la llei que havia de garantir que les persones amb discapacitat pogueren accedir a tots els edificis, i en este cas parlem d'edificis públics d'un servei fonamental, encara ens trobem que a molts jutjats i moltes seus de la fiscalia això no és possible.

Per això anem a votar a favor de la moció, em sembla que planteja qüestions bàsiques, que no pot haver-hi discussió política.
.
.

El senyor president:

Vaja concloent.

El senyor Blanco Giner:

.
.
.
sobre estes sinó, en tot cas, establir prioritats pressupostàries, perquè disponibilitat n'hi ha per a l'aeroport de Castelló, per exemple.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

El que volem és que es destine a la justícia.

El senyor president:

Pel Grup Parlamentari Compromís, té la paraula il·lustre diputat senyor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

El Grup Socialista demana el nostre vot favorable per una moció subsegüent d'un debat que vam tindre sobre infraestructures judicials i el nostre grup votarà a favor.
Votarà a favor, perquè considerem que la proposta és justa, és correcta, limitada però va en una bona direcció.

I nosaltres considerem que només d'una visió de la memòria del Consejo General del Poder Judicial o d'altres informes objectius sobre quina situació tenim en les infraestructures judicials i quin són els recursos que destina el govern valencià a una qüestió bàsica, com és la justícia, veiem que també som líders.
Som líders en falta d'inversió en un servei públic bàsic.
No ho diem nosaltres, ho diu qualsevol informe objectiu i la memòria del Consejo General del Poder Judicial.
I no podem tancar els ulls a esta gravíssima realitat.

En l'anterior punt s'ha parlat de los niveles de satisfacción de los usuarios del hospital… Però, clar, eixos informes els fa l'empresa, eixos informes els fa l'empresa; els fa una empresa privada que ha decidit guanyar diners a costa de la sanitat dels ciutadans de la Marina Alta.

O en el tema de la justícia hem d'obrir els ulls; i que el president del Tribunal Constitucional haja sigut militant del Partit Popular ens indica la gravíssima situació que estem patint.
Mos estem fent trampes al solitari.
(Veus)

O la gestió del debat i la votació que ha tingut lloc ací, doncs, evidencia una arbitrarietat tan majúscula que indica que estem fallant des de la lletra «a» fins la lletra final, fins la lletra «z».

Per tant, esta situació d'arbitrarietat, d'opacitat, de falta d'inversió, de falta de rigor és una situació que ja no es pot aguantar i no se poden utilitzar arguments per a ocultar la gravíssima situació que patim.

Senyories, la pregunta és: ¿per què no n'hi ha inversió o la inversió suficient en les nostres infraestructures judicials?
Perquè no n'hi ha un duro.
Perquè els diners dels valencians ens els hem gastat o se'ls ha gastat el govern responsable en coses que no tocaven; o els diners que havien de vindre no han arribat com venien.
I això qui ho paga?
Ho paguen els ciutadans que, tenint uns governants que no fan el que han de fer, eviten que n'hi haja inversió -en este cas en infraestructures judicials- per a atendre el nostre benestar.
I eixa falta d'inversió en el que són materialment aspectes bàsics del nostre benestar, se traduïx en desocupació.
Ara és quan caldria una inversió pública, una actuació decidida d'estímul de l'economia a través d'inversió productiva, i no els diners dels valencians pagar-ho en interessos del deute -més de mil tres-cents vint milions d'euros se'n van a pagar els interessos de la gran festa, del gran balafiament o dels diners que no han arribat per falta d'ambició o de reclamar un model de finançament com ens toca.

I eixos diners que havien d'anar a l'estímul de l'economia també en les infraestructures judicials per a tindre-les, segons la memòria del Consejo General del Poder Judicial, a l'altura d'altres comunitats autònomes de l'estat, doncs, no arriben.
I ací tenim la situació que tenim, en tants jutjats i en tantes dependències judicials i en tanta carestia.
.
.
, com els més de cinc mil cinc-cents funcionaris de l'administració de justícia, treballen molts d'ells en unes condicions penoses.

Demanar a estes altures del segle XXI que els agressors estiguen separats de les víctimes per una mampara, sobretot en processos judicials de maltractaments, és una vergonya col·lectiva que ens hauria de fer reflexionar a tots.
Que això no ho tinguen a centres, jutjats de violència de gènere, és una vergonya.

O qüestions que haurien d'estar ja solucionades, com eliminar les barreres arquitectòniques de la majoria dels centres judicials, de jutjats, és una vergonya que ens hauria de fer reflexionar a tots.

I, després, el que s'està demanant és posar en marxa, de forma urgent, una sèrie d'inversions.

Per tant, demanar açò és una qüestió de justícia.
I si vostés, senyors del Partit Popular no ho accepten, no ho aproven, és que tenim un gravíssim problema.

Torne a dir, no ens podem continuar fent trampes al solitari.
Els informes de Marina Salut els fa l'empresa.
Ací n'hi ha una arbitrarietat en gestionar este ple.
I, després, hauríem de fer ràpidament.
.
.
, exigir la dimissió del president del Tribunal Constitucional, que ha sigut militant destacat del Partit Popular.

Per tant, senyories, la situació és de tal gravetat, de tal gravetat, i este sistema no s'aguanta, que vostés no poden continuar ahí impassibles l'ademán.
Vostés han de dir: «Ja està bé, prou d'esta situació i plantem-nos davant un desficaci general provocat per la seua gestió.
.
.

El senyor president:

Vaja concloent, senyor Morera.

El senyor Morera Català:

.
.
.
al capdavant del govern de la Generalitat valenciana.
»

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.

En representació del Grup Parlamentari Popular, la il·lustre diputada senyora Verónica Marcos.

La senyora Marcos Puig:

Gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Intervengo en nombre del Grupo Parlamentario Popular para argumentar por qué mi grupo piensa, señora López, que esta moción era totalmente innecesaria después de las explicaciones que dio aquí, en esta cámara, el señor Castellano, como conseller de Gobernación y Justicia.

Podría renunciar, como hacen ustedes, a mi turno de intervención porque ya se han dado las explicaciones más que suficientes y porque lo que está claro es que ustedes aquí no vienen a hablar de justicia, sino que vienen a hacer su numerito de todos los días, señorías.
Podría renunciar a mi turno.
Pero este grupo parlamentario es respetuoso con la cámara y también es respetuoso con los diputados de la oposición, aunque no sean ellos mismos los que… (veus)

El senyor president:

Señor Morera, por favor.

La senyora Marcos Puig:

…aunque no sean ellos mismos los que demuestren el respeto en esta cámara todos los días, señoras y señores diputados.
(Aplaudiments)

El punto número 1 de la moción, que sí que habla de justicia, porque ustedes redactan aquí las cosas para luego hablar de otras cosas… Pero yo le digo que, tremendamente respetuosa, argumentaré punto por punto por qué mi grupo parlamentario votará en contra.

En primer lugar, plan de evaluación y reparación de las sedes judiciales.
En la actualidad, saben sus señorías, como se publicó en el diario oficial de la Generalitat valenciana, que existe un contrato en vigor sobre servicio de mantenimiento y conservación de las sedes judiciales de la Comunidad Valenciana, que fue adjudicado en el año 2011 y que, como he dicho anteriormente, se publicó en el diario oficial de la Generalitat valenciana.

Quisiera destacar, señoras y señores diputados, que, con la nueva aplicación informática de mantenimiento e infraestructuras judiciales, la Conselleria de Gobernación y Justicia tendrá un conocimiento actualizado de las posibles incidencias y de las patologías existentes de los distintos inmuebles.
Se ha implantado esta experiencia piloto en el municipio de Paterna y se implantará en el resto.

Señoras y señores diputados, en este momento están en trámite diversas obras de reparación por un valor de 1,5 millones de euros.

Barreras arquitectónicas.
Para la Generalitat valenciana ha sido una prioridad la supresión de barreras arquitectónicas en las sedes judiciales.
Prueba de ello es que ha sido el gobierno del Partido Popular, fue el gobierno del Partido Popular en el año 1998 el que aprobó una ley para, precisamente, eliminar todas estas barreras arquitectónicas.
Así, por ejemplo, en este momento se encuentran en fase de redacción: el anteproyecto general de mejora de condiciones en Játiva, por valor de 500.
000 euros; en Alcoy, por valor de 1.
000.
000 de euros; y también los ascensores de Gandía, a los que aquí se ha hecho referencia, señoras y señores diputados.

Acuerdos con los ayuntamientos para compensación y cesión de infraestructuras.
Miren, señorías, por parte del Partido Popular y del Consell de presidente Fabra existe una clarísima voluntad para solventar la situación y llegar a acuerdos en los ayuntamientos.
Tenemos la firme voluntad de alcanzar, en todos los casos, una solución satisfactoria para las administraciones implicadas.
Y lo que se espera este Consell, este gobierno, este grupo parlamentario y el Partido Popular es que exista esa misma voluntad por parte de los ayuntamientos y que algunos de los que han incumplido unilateralmente los acuerdos que se habían llevado a cabo… Porque, claro, esa es la especialidad de los bipartitos, tripartitos, etcétera, romper acuerdos, aunque eso signifique que los ciudadanos oriolanos y los alcoyanos no tengan esos palacios de justicia, que en este momento estaría todo completamente arreglado, señores.
Romper acuerdos, ésa es la especialidad de los bipartitos y los tripartitos, señorías, como está ocurriendo tanto en Alcoy como en Orihuela.

Y, bien, hablaba también usted en su moción de la reforma de la Audiencia Provincial de Alicante, del palacio de Benalúa y del Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana.
En este momento, la remodelación del palacio de justicia de Benalúa, cuyas obras está previsto iniciar a finales del presente año… Se completará con este palacio la dotación de infraestructuras judiciales de la ciudad de Alicante y su adecuación a las necesidades de la misma.
La contratación de las obras, en este momento, se iniciará una vez esté finalizada la redacción de proyectos necesarios que, actualmente, se encuentran en fase de licitación.

Las obras para la reforma integral de la Audiencia Provincial de Alicante se iniciaron el pasado 15 de julio, señoras y señores diputados.
Por lo tanto, es una cosa que ya estamos trabajando y estamos llevando a cabo.

Y tenga usted la seguridad, señora diputada del Partido Socialista, que no se va a cerrar ninguna sede judicial en la Comunidad Valenciana, tal y como ha afirmado -y usted lo ha dicho aquí también- el conseller de gobernación, el señor Castellano-.
Y le diré por qué.
Porque éste es un partido, éste es un Consell, éste es un gobierno que antepone los intereses de los valencianos a los intereses partidistas, no como ustedes que pegan la cabotà cuando gobiernan en el gobierno de la nación y luego vienen aquí y reclaman lo que ustedes han sido incapaces de hacer cuando gobernaba en la nación su partido.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Señora López.

La senyora López Ramón:

Señor presidente, muchas gracias.

Señorías.

En primer lugar, agradecer el voto favorable de Esquerra Unida y de Compromís por el bien de la justicia.

Se ha dicho aquí de todo.
La señora Marcos se ha atrevido a decir que lo que contempla esta moción subsiguiente es innecesario.
Señora Marcos, le pido que responda.
¿Es innecesario eliminar las barreras arquitectónicas de los palacios de justicia, que existen, le duela a usted o no, le pese o no?
Señora Marcos, ¿es innecesario evitar que se sigan encontrando en los palacios de justicia las víctimas y los agresores?
¿Esto para usted es necesario?
Es importante conocer su opinión, porque refleja la posición de su partido.

¿Dice usted que yo hablo de otras cosas?
No.
Yo he denunciado una injusticia y un déficit democrático, que es de lo que se habla, de justicia.
Pero en este contenido de esta moción aparecen los puntos para mejorar la administración de justicia y nuestras sedes judiciales.

Dice usted que a través de la herramienta informática se tiene un conocimiento actualizado de cuáles son las deficiencias.
Si el conocimiento actualizado lo tiene la conselleria, si el señor Castellano lo conoce, si los operadores jurídicos llaman diariamente a la conselleria para informar de cuáles son las carencias… Lo que no hay es solución, lo que no hay es prioridad y lo que no hay es inversión.

Dice que aprobó el Partido Popular una ley para eliminar barreras arquitectónicas.
Y es verdad, si esto no lo hemos negado.
Si a ustedes les da exactamente igual incumplir sus normas, que las del estado, que las de cualquier administración.
Son ustedes unos perfectos maestros en el incumplimiento de las normas.

Mire, en el caso de Alcoy usted ha mentido.
No existe ningún acuerdo elevado a público.
Y, si lo tienen ustedes, háganlo saber al consistorio y a los alcoyanos y alcoyanas a los que ustedes pretenden hurtarles, por la vía de los hechos, dos millones y medio de euros que les corresponden a los alcoyanos y alcoyanas, señora Marcos.
Las matemáticas no fallan.

Yo no sé si usted tiene el informe de valoración de patrimonio, pero, si no, se lo hago llegar porque es interesante cuando se sube aquí defender lo que es justo, pero no lo que es falso.
En este informe de valoración, cuando usted se va a las sumas, puede descubrir fácilmente que la conselleria no suma el valor del suelo del palacio de justicia que tiene que ceder el ayuntamiento; con lo cual, se produce una merma económica para las arcas alcoyanas.
Y esto, señora Marcos, se llama prevaricar.
(Aplaudiments)

Mire, ha dicho usted, entre otras cosas, que es imposible, que no se va a cerrar ninguna sede judicial.
Y yo me alegro de que usted reafirme el compromiso del señor Castellano porque le devuelve algo de credibilidad a la que ya le queda poca.
Y eso lo va a hacer incumpliendo el proyecto del señor Gallardón porque, si no, es imposible.
Porque el proyecto del señor Gallardón, señora Marcos -le informo por si usted no lo sabe-, lo que dice es que ninguna comunidad autónoma podrá invertir en los palacios de justicia que no tiendan al modelo que quiere implantar Gallardón.
Por lo tanto, si el Partido Popular, si el señor Castellano va a incumplir la normativa de Gallardón, desde el Partido Socialista nos alegraremos enormemente porque es un proyecto que busca alejar la justicia de los ciudadanos y busca, como en casi todas sus directrices políticas, acabar con el estado de derecho.

Mire, efectivamente… (Veus) Sí, sí, sí.
Miren, ¿sabe lo que pasa?
.
.
.
Y ha dicho usted que no agachan la cabeza, que no agachan la cabeza y que son valientes ante el señor Gallardón.
Nos alegramos de que esto ocurra por una vez porque, hasta la fecha, lo único que ha ocurrido es que nos hemos encontrado con un señor Castellano que sólo ha agachado la cabeza ante el señor Gallardón y sus políticas, ante el señor Gallardón, ante el señor Rajoy y ante todos los ministros con los que se ha ido encontrando el señor Castellano.

Y, miren, efectivamente así es.
Los valencianos y valencianas les piden valentía, les piden arrojo y les piden que defiendan sus intereses y sus derechos, y les piden que no se produzcan situaciones como la que ha provocado la señora Ana Mato, su colega, por la que discrimina a las mujeres lesbianas o solteras, sanas, impidiendo acceder a la reproducción asistida.
Y usted me dirá que esto no tiene nada que ver con el tema, pero esto es justicia.

¿Sabe lo que ocurre?
Que ustedes tienen que confesar ante los curas lo que no se atreven a confesar ante los jueces.

¿Sabe lo que ocurre?
Que ustedes no tienen prioridad ni por la justicia ni por el estado de bienestar.

Y ¿sabe lo que ocurre, señora Marcos -y esta mañana estábamos hablando aquí de corrupción y el señor Maluenda hacía un alegato de las maneras de combatir la corrupción-?
Y ¿sabe qué pasa?
Que como no se combate la corrupción es con un conseller de justicia que a lo que va a los palacios de justicia, a las sedes judiciales, es a hacerse fotos con sus alcaldes imputados.
Esto es lo que no puede pasar en el territorio valenciano.
Y cuando esto no pase, y cuando el señor Castellano tenga prioridad en invertir en las infraestructuras judiciales, a lo mejor…

El senyor president:

Vaya concluyendo, señora López.

La senyora López Ramón:

…podemos subir aquí y hablar de justicia.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Señora Marcos.

La senyor Marcos Puig:

Señora López, yo no he dicho que no fuera importante resolver todos los problemas que tiene la justicia en la Comunidad Valenciana; yo he dicho que era innecesario que yo hablara aquí para establecer el turno en contra porque el conseller ya le contó exactamente cómo estaba toda la situación punto por punto de la moción que usted ha presentado hoy aquí.

Mire, yo no falto a la verdad, y por supuesto que me atrevo a hablar de Alcoy, como me atrevo a hablar de cualquier otro municipio de la Comunidad Valenciana previamente informada, señora López, por supuesto que me atrevo.
Usted aquí no tiene la patente de tener la palabra y en posición de la verdad de todo.
Aquí, todos intentamos, ¿eh?
, que se llegue a un acuerdo, y el Consell está intentando que se llegue a un acuerdo.

Y, mire, señora López, mire si conozco el tema que sé perfectamente que los jugados de Alcoi se ubican en un edificio propiedad de La Generalitat sito en la plaza Al-Azraq, del Ayuntamiento de Alcoy.
El ayuntamiento construyó un nuevo palacio de justicia en la plaza de la Mare de Déu.
El traslado de los juzgados de Alcoy al nuevo palacio de justicia en la Mare de Déu no ha podido realizarse tal y como estaba previsto.
Y, ¿sabe por qué?
Porque hubo una decisión unilateral por parte del equipo de gobierno de Alcoy para incumplir los acuerdos que en su día se establecieron con la Generalitat valenciana, y eso que la Generalitat valenciana había puesto 750.
000 euros correspondientes a las instalaciones de seguridad y telecomunicaciones.
Fue el equipo de gobierno de Alcoy el que unilateralmente rompió el acuerdo que estaba establecido, señoría, y es el equipo de gobierno de Alcoy el que en este momento no quiere llegar a un acuerdo, y es el Consell el que ha hecho una propuesta y la ha puesta encima de la mesa para que el Ayuntamiento de Alcoy responda.

Pero, ustedes -ya le digo-, como no se ponen de acuerdo entre ustedes y ahí hay un bipartito, luego tripartito, etcétera, etcétera, pues, claro, pasa lo que pasa: el lío y la algarada, que es en lo que ustedes son totalmente especialistas.

¡Igual que ha ocurrido en Orihuela!
Igual que ocurre exactamente en Orihuela, que ustedes, señoras y señores diputados, cuando se hace el cambio de gobierno en Orihuela ha ocurrido eso, que se ha roto también el acuerdo unilateralmente por el equipo de gobierno de Orihuela.
Y la conselleria está ofreciendo un acuerdo que -creo- es muy justo, que es ceder dos locales -previamente reformados por un millón y medio de euros- totalmente gratuitos al Ayuntamiento de Orihuela, y el Ayuntamiento de Orihuela no quiere, señoría, porque ustedes son expertos en cargarse proyectos del Partido Popular sin mirar los intereses de los oriolanos y los alcoyanos.
Y eso es lo que hacen ustedes; y nosotros, nosotros, todo lo contrario, señoría.

Y por eso le he dicho que estese usted tranquila que no se va a cerrar ninguna sede judicial, porque el Partido Popular antes de todo vela por los intereses de los valencianos, no como ustedes, que llegan a los gobiernos y se cargan todos los proyectos solo por el hecho de que vengan de la mano del Partido Popular.

Y, mire, a usted al final de su intervención y al final de su réplica se le ha visto el plumero, y es que ustedes vienen aquí a hablar de su libro, y me enseña aquí unos fotos del señor Castellano… ¡Oiga!
, el señor Castellano por supuesto que se ha recorrido todos los juzgados de la Comunidad Valenciana hablando con fiscales, hablando con jueces, hablando con los ayuntamientos y hablando con todos y cada uno de los trabajadores para ver cuáles son las necesidades de todos los juzgados de la Comunidad Valenciana.
¿A usted también le molestan esas fotos, señoría?
¿A usted también le molesta que tengamos un conseller que va a pie de juzgado a ver cuáles son las necesidades?
Es que parece que a ustedes eso también les molesta.
Si lo hacen, mal; y, si no lo hacen, también mal.

Eso son ustedes, los del Partido Socialista y los de la oposición, les da exactamente igual lo que les ocurra a las infraestructuras judiciales, ustedes han venido aquí a montar su numerito y a hablar de su libro.
Les da igual que estén las cuestiones encima de la mesa y se estén arreglando.
Les da igual que el presupuesto dedicado al capítulo VI, de infraestructuras judiciales, se haya aumentado para este ejercicio y sean 20 millones de euros los dedicados a esta cuestión, señorías.
A ustedes eso les da igual y presentan mociones por presentarlas.
Y a ustedes les da igual que el conseller venga aquí tantas veces como haga falta para dar explicaciones sobre este tema y sobre otras cuestiones porque ustedes lo que quieren es, evidentemente, poner al Partido Popular en tela de juicio y no les interesa absolutamente nada la justicia.

Por eso, señorías, yo les animo a que a partir de ahora dejen de lado ese argumentario rancio de manual de la izquierda y velen realmente por los intereses de los valencianos en estas Cortes y fuera de estas Cortes.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Anem a passar a la votació de l'octau punt de l'ordre del dia.
(Remors) S'ha fet la crida oportunament, com se fa sempre.
(Remors) Anem a passar a la votació.
Comença la votació.
37 vots, sí; 44 vots, no.

Moció subsegüent a la interpel·lació al conseller d'Economia, Indústria, Turisme i Ocupació, senyor Máximo Buch Torralva, sobre les línies generals de la política de La Generalitat respecte als instituts tecnològics, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 59.
264, BOC número 173)

El senyor president:

Nové punt de l'ordre del dia: moció subsegüent de la interpel·lació al conseller d'Economia, Indústria, Turisme i Ocupació sobre les línies generals de la política de La Generalitat respecte els instituts tecnològics, presentada pel Grup Parlamentari Compromís.

Per a la presentació i defensa de la moció té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Compromís, l'il·lustre diputat senyor Fran Ferri.

El senyor Ferri Fayos:

Senyories, puge ací per a defensar la moció de Compromís per a intentar donar solució als problemes que tenen els instituts tecnològics per culpa del govern del Partit Popular.
I ho fem perquè hem conegut, avui, que el govern popular ha tornat a incomplir una de les seues promeses, que era pagar 1,1 milions d'euros que havien d'haver arribat el 15 de juliol i que es van prometre als instituts tecnològics.

I, això, senyories, no fa més que generar desconfiança en allò que el conseller -ja vaig fer l'altre dia un relat de totes les mentires que havia dit el senyor Buch-, i açò només fa que generar més desconfiança sobre les paraules del senyor Buch.
Arribats a este punt, convé començar per l'inici.

¿Quins són el problemes dels instituts tecnològics?
No és la seua grandària, no és si n'hi ha menys o més instituts tecnològics, si es fusionen o no.
Eixa no és la problemàtica dels instituts tecnològics, i, per tant, les solucions no han d'anar per eixa via, qualsevol solució que vaja per eixa via és un engany.

El deute que manté La Generalitat amb els instituts tecnològics és un problema que tenen els instituts tecnològics; les retallades en el pressupost per als instituts tecnològics que aplica el Consell és un dels problemes dels instituts tecnològics; i la fugida de treballadors i treballadores perquè no tenen d'on cobrar i, per tant, la destrucció d'ocupació, els ERO que hi han hagut en els instituts tecnològics és un dels problemes dels instituts tecnològics, com també és un dels problemes per a las investigacions que s'han dut a terme.

Per un costat, si anem al detall, tenim un deute de més de sixanta milions d'euros des de l'any 2010: 6 milions en 2010; 26 milions de 2011; i 29 milions de 2012 que, per cert, no inclou el senyor Buch en la seua promesa del pagament mitjançant el FLA.
Mentrestant, els instituts tecnològics han de destinar 6 milions d'euros cada any a interessos a la banca, diners que haurien d'anar destinats a la investigació, al desenvolupament i a la recerca i que ara mateix van destinats a la banca, diners, 6 milions d'euros que vostés calculen quants salaris d'investigadors i investigadores podríem pagar amb eixos 6 milions d'euros.

I si fem referència a les retallades, són també molt clares: a l'any 2010, La Generalitat invertia 50 milions d'euros; l'any 2011, els 43; en el 2012, 36; en el 2013, 30 que, per cert, encara no ha tret la resolució de les ordres; i, en 2014, ja va anunciar el senyor conseller que estaria al voltant dels quinze milions d'euros.

Ahir, en El País, l'exconseller García Reche feia un càlcul: el cost de tota la xarxa d'instituts tecnològics per als pressuposts de La Generalitat era equivalent al que costa la construcció de 5 quilòmetres d'autovia, simplement.
Ara, això sí, en el 2014 no seran 5 quilòmetres, seran 2,5 només.

I la qüestió que es planteja La Generalitat és si ens podem permetre tindre uns instituts tecnològics amb el seu model actual.
La pregunta és errònia, la pregunta hauria de ser: ¿ens podem permetre acabar amb el model valencià d'instituts tecnològics?
¿Ens podem permetre hipotecar el futur, el canvi de model productiu que necessita la nostra terra?
¿Ens podem permetre renunciar a la innovació en milers de xicotetes i mitjanes empreses que formen el teixit industrial de la nostra terra?
La resposta és: no, no ens podem permetre renunciar a 1.
800 milions d'impacte econòmic de la xarxa d'instituts tecnològics perquè La Generalitat no vol pagar 30 milions d'euros, que és el pressupost que aporta d'ell enguany.
¿No veuen que no té sentit?

I, finalment, el tercer problema, el gran problema, la pèrdua de treballadors i treballadores.
Sense investigadors no n'hi ha investigació, i als instituts tecnològics ja s'han destruït 700 llocs de treball, 700 persones que han perdut el seu lloc de treball, 700 persones amb uns coneixements que, ara, ho han marxat, o bé no estan invertint eixe coneixement i, per tant, una pèrdua de projectes i una pèrdua de valor afegit per als nostres productes i per a la nostra terra.

La situació és límit, cada dia que passa, cada promesa incomplida pel Consell és un pas enrere en el necessari canvi de model productiu.
Per això presentem esta moció amb els punts que creiem que podrem assumir tots els grups parlamentaris.

En el primer punt proposem aprovar de forma immediata un pla de pagaments.
Vosté em dirà, «el conseller ja ha proposat un pla de pagaments»; que ho faja per escrit, que ho faja per escrit.
Un pla de pagaments per a dir-los quan se'ls pagarà, en quines quantitats, de quina forma i que no s'incomplisca, perquè ja s'ha incomplit este mes.
Un pla de pagaments és un mínim, i és el mínim que se li pot demanar a una administració que deu més de sixanta milions d'euros, de tres pressupostos per cert, de tres anys consecutius, i amb un triple objectiu: evitar la desaparició dels instituts, frenar la destrucció de llocs de treball i garantir la nostra economia, que la nostra economia puga ser més competitiva.
No podem pretendre competir amb costos laborals i afavorir el dumping social a nivell global, hem de competir amb innovació, amb reducció de costos per altres vies, i això, això, només ho podem fer amb els instituts tecnològics.

El segon punt és impulsar una llei de foment i coordinació dels instituts tecnològics que el mateix Partit Popular promet en campanya electoral, que l'exconseller Rambla va prometre i que l'exconseller Verdeguer va dir que portaria al Consell i sembla que es va perdre pel camí.

Cal diàleg amb la xarxa Redit per a consensuar un sistema de pagament que siga útil per a tots i totes, no esbroncar-los -com fa el senyor Buch- quan aquests demanen que se'ls pague.
I cal un sistema que siga previsible perquè els instituts puguen treballar amb previsions d'ingressos; actualment, amb la no-resolució de les ajudes d'enguany, els instituts estan treballant sense saber si, realment, finalment van a cobrar allò pel que estan treballant.

Una llei no és una solució màgica, ho tenim clar, caldrà voluntat i diners per a pagar, però seria un pas endavant, un compromís per escrit i consensuat a Les Corts per a poder donar eixida a la greu situació que estan vivint els instituts.

La tercera proposta que recollim en la moció contempla descartar formes de pagament que comporten un minorament en les ajudes ingressades als instituts tecnològics.
I açò, ¿per què?
Perquè -com vam explicar al mateix conseller- proposant este mecanisme de pagament als instituts tecnològics, a través de les entitats financeres que seran les que reben directament els fons Feder i, després, aquests retiraran un 3,75% del pressupost dels instituts tecnològics, resultarà un quitament innecessari, un quitament que podria anar directament a la investigació i a pagar salaris de treballadors i treballadores.
Pensem que este mecanisme no és acceptable i que, per tant, proposem estes Corts es posicionen en contra d'un mecanisme com aquest i que La Generalitat ho assumisca.

Amb el quart punt de la moció volem garantir que els fons Feder per als instituts tecnològics vagen destinats a aquesta finalitat, vagen destinats a allò per al que han sigut creats, que és pagar les subvencions als instituts tecnològics, i la justificació és molt senzilla: en el 2012, el conseller Buch, en declaracions a la premsa, va dir que la culpa dels impagaments als instituts tecnològics era que els fons Feder no arribaven, era culpa d'Europa, que Europa no volia pagar els fons Feder i, per això, el Consell no pagava els instituts tecnològics.
Això sí, una vegada van arribar els fons Feder, el fons Feder han desaparegut i els instituts tecnològics no han vist ni un euro d'eixos fons Feder.
I una vegada van arribar, el conseller va dir que eixos fons Feder no eren finalistes i que, per tant, anaven a la caixa comuna.

I ací, en este país, en este territori, ja sabem allò de la caixa comuna què significa.
Anar a la caixa comuna vol dir que eixos diners aniran segurament a pagar el servei del deute, que és la tercera conselleria d'este govern.

I la proposta és senzilla i de sentit comú, els fons d'R+D+I que arriben d'Europa han d'anar a l'R+D+I, tan simple i tan senzill.

I finalment, proposem fixar-nos un objectiu a mitjà termini: duplicar la inversió en R+D+I sobre el PIB autonòmic, situant-la a nivell de territoris més industrialitzats de l'estat, com podien ser.
.
.
, doncs no podem permetre'ns ací estar per darrere de territoris com Euskadi, com Navarra, com Madrid, que invertixen un 2,03%, un 2,02% i un 2,07% del seu PIB, mentres nosaltres només estem invertint un 1,07%, mentre que allò que generen els instituts tecnològics -tot el moviment econòmic que generen els instituts tecnològics- suposen un 1,8% del nostre PIB en tot el seu conjunt.

No podem permetre esta pèrdua de competitivitat respecte a altres territoris amb un component industrial, perquè nosaltres hem sigut una terra industrial.

Hem de fixar-nos un nou objectiu a mitjà termini que convertisca el discurs de la innovació en realitats.
Perquè no és creïble el discurs de canvi de model productiu que vostés d'ací no res anunciaran en l'EPI i que firmaran amb tot el món, no és creïble eixe canvi de model productiu si no ve reflectit en els pressupostos i en les prioritats del govern valencià.

En definitiva, proposem cinc punts que haurien de ser assumibles, almenys.
.
.
, sí, almenys pels quatre grups d'esta cambra.
Creguem que podrien ser assumibles i per això demanem el seu vot favorable.

Senyories, voten a favor de la proposta, voten a favor dels instituts tecnològics i voten a favor de la innovació.

Res més i moltes gràcies.

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Ferri.

Per a fixar la posició dels diferents grups parlamentaris, en primer lloc, i per part del Grup Parlamentari Esquerra Unida, l'il·lustre diputat Lluís Torró té la paraula.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

En poc temps fem el tercer debat sobre el tema dels instituts tecnològics.
I és normal fer estos debats ací perquè estem en una època de retallades.
Retallen en sanitat, retallen en educació, retallen en serveis socials, retallen en justícia i retallen, també, en la inversió productiva, com és en este cas la política industrial i la política d'investigació, recerca i innovació.

I jo em pregunte: ¿hi ha alguna prioritat que no siga, com ha dit abans el senyor Ferri, el servei del deute?
Pot ser, però, per descomptat, aparentment no es veu.
I ací, ja els he fet aquesta reflexió en alguna ocasió, no en relació als instituts tecnològics, però en qüestions paregudes, resulta realment estrany, com a mínim, que vostés estiguen plantejant-se este tipus de política.
Resulta que estan dedicant-se, institucions públiques valencianes, diners a acomiadar personal altament qualificat per a resoldre una situació que vostés mateixa diuen que és merament conjuntural.
És a dir, d'ací dos o tres anys no tindrem este problema.

Mentrestant, en compte de dedicar-se a gastar-se diners en mantindre al personal que ens ha de garantir el seu futur, perquè són els que tenen el coneiximent, dediquen diners a pagar els seus expedients de regulació d'ocupació; en este cas, indirectament, perquè ho fan els instituts tecnològics, però que són instituts que depenen de la xarxa Impiva.

I és un personal qualificat insubstituïble.
I estem parlant que en estos moments ja n'hi han 18 expedients de regulació d'ocupació acumulats en els instituts tecnològics, que han passat d'ocupar 1.
700 persones a ocupar-ne 1.
200.
Per tant, 500 persones, la major part d'elles investigadors, estan en estos moments en el carrer o, el que ha tingut més sort, estarà en Alemanya, en Anglaterra o Estats Units transferint el seu coneiximent, aprés i format ací, a altres països.
No sé si vostés s'adonen de l'absurd que suposa això, però jo crec que per a la majoria dels mortals ho és.

I hem de vindre ací a remarcar la importància dels instituts tecnològics.
Jo, sincerament, pensaria que això no és necessari.
Però, clar, quan es veu que el deute que té el Consell amb eixos instituts tecnològics puja ja a 60 milions d'euros, quan es veu que els problemes dels instituts tecnològics són problemes generats per eixos impagaments i quan es veu que les solucions que aporta el Consell són fusions, que de nou són eufemismes per a parlar de més retalls, doncs realment ens quedem un poc estranyats.

Tenim un model d'ajuda de transferència tecnològica a un teixit empresarial dominat per la petita i mitjana empresa.
Clar, això era quan l'Impiva es dia Impiva.
Ara ja no es diu Impiva, ara es diu Institut Valencià de Competitivitat Empresarial.
És a dir, posem a la mateixa altura Mercadona que l'autoservei Carmen, d'Alpatró, que és on vaig jo a comprar en estiu, i d'ací poc espere poder estar allí.
Dos coses que no tenen absolutament res a vore, més que en principi són dos empreses, es posen al mateix nivell des del punt de vista conceptual i des de la pràctica.

Estem parlant d'un mecanisme insubstituïble.
Perquè, a més, els instituts tecnològics, a més de generar valors que són difícilment quantificables, en genera altres que sí que ho són.
Són una màquina de fer diners, de fer diners, perquè la mitat del seu finançament és privat i l'altre 15% prové de fons estatals i europeus.
És a dir, tan sols el 35% d'eixos diners provenen de La Generalitat, ¿val?
Diners que generen més diners, perquè, clar, si invertim 35 euros, en tindrem 65, però si n'invertim 350, en tindrem 650, i així successivament, una progressió que crec que és fàcil d'entendre per a un nivell elemental de matemàtiques.

Però, en canvi, dels 49 milions d'euros que tenien pressupostats en 2009, que ja era una quantitat ridícula, han passat a 30 el 2013 -una caiguda del 36%- i la previsió per a l'any que ve és de només 15 milions.
És a dir, una caiguda acumulada que suposarà fins un 70%, però que en la pràctica serà molt més gran, perquè passarem d'un percentatge en els programes que financen els fons Feder, que era de 20%-80% a un percentatge de 50%-50%.
Per tant, la caiguda en termes reals encara serà molt pitjor.

Per tant, les coses que es plantegen en la moció que ha presentat Compromís són absolutament lògiques, de caixó, i haurien de ser de consens absolut per part de tots els grups parlamentaris.

Sense política industrial i sense política d'innovació, recerca i innovació no hi ha futur, senyors diputats del Partit Popular.
Pensen que la responsabilitat en aquest camp recau exclusivament en les seues pròpies esquenes.

(Ocupa la presidència el president, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Torró.

Pel Grup Parlamentari Socialista, l'il·lustre diputat senyor Francisco Toledo.

El senyor Toledo Lobo:

Gracias, señor presidente.

El otro día, en una conversación, alguien decía que los diputados no podemos cometer abuso de autoridad, porque no la tenemos, porque eso es propio del poder ejecutivo.
Bueno, pues hoy hemos visto que alguien sí que puede cometer ese abuso de autoridad al retrasar una votación invocando algo que no está previsto en el reglamento.
Y yo no puedo llamarle al orden, pero sí que le pido que reflexione porque eso degrada a esta cámara.

Y nuestro grupo apoyará esta moción, y la apoyará por tres motivos.
Primero, porque hemos presentado iniciativas similares reiteradamente, ya que los institutos tecnológicos, desde la llegada del señor Fabra, están asfixiados financieramente por los impagos y por la falta de apoyo político que tiene del Consell.
En todos los casos, nuestras iniciativas han sido votadas en contra, ya lo saben.

En segundo lugar, la apoyaremos porque, de aprobarse y cumplirse esta moción, se resolverían los problemas que el Consell crea a los institutos tecnológicos y en gran parte a la I+D+I que se hace por parte de las pymes.

Y, en tercer lugar, porque votar en contra sería una insensatez.
¿O es que no es una insensatez votar en contra de un plan de pago a los institutos tecnológicos?

Tendrían que existir esos planes de pago para los institutos, para los ayuntamientos, para las universidades, para los proveedores.
.
.
Nosotros lo hemos reclamado aquí insistentemente y siempre ha sido votado en contra.

¿Qué credibilidad tiene una generalitat que, además de no pagar lo que debe, no es capaz de comprometer una fecha de pago?
Cero.
Credibilidad cero.
¿Qué ejemplo está dando con esa morosidad ilimitada?
¿Saben cómo se sienten los ciudadanos y los empresarios a los que La Generalitat cobra recargos si se demoran un solo día en pagar sus impuestos y, a la vez, La Generalitat les debe importantes cantidades sine díe?
Extorsionados, se sienten extorsionados.

Mire, a los institutos tecnológicos La Generalitat les adeuda 60 millones de euros.
Hay pagos pendientes de 2012, 2011 y 2010, más de 10.
000 millones de pesetas.
Estos impagos actúan como una de las palancas de desmantelamiento del Consell de los institutos tecnológicos.
No es la única palanca, también están los recortes.
En 2013, se les ha dedicado 30,7 millones de euros del presupuesto.
En 2010, era un 50% más, eran 47.

Como consecuencia de los impagos se han producido 18 ERE y ha habido más de quinientos despidos.
Despedir a investigadores es muy fácil, pero crearlos, crear equipos de investigación cuesta muchos años y mucho dinero.
Por tanto, el daño que se está produciendo es difícilmente reversible y costará mucho el recuperar todo ese tejido de I+D+I.

Hace dos semanas un diputado del PP nos quería hacer creer, en la comisión de industria, que la deuda era «solo» -entre comillas- de 30 millones de euros.
Y, en ese momento, el conseller de hacienda estaba reconociendo ante la prensa.
.
.

El senyor president:

Señores diputados, por favor.
.
.
-un momento, señor Toledo- señores diputados, si son tan amables.

Siga, señor Toledo.

El senyor Toledo Lobo:

.
.
.
que eran 60 millones y que se pagarían con el FLA.
Eso sí, en octubre.
No corre prisa.
Pero ya han incumplido varias veces lo de que iban a pagar algo.

Curiosamente, hace dos meses, aquí, presentamos esa propuesta, que se pagara con el FLA, y el Partido Popular votó en contra de ella.
Pero es que esto de que el PP diga una cosa y la contraria es la marca de la era Fabra, es la marca del desgobierno, de la falta de liderazgo.
La marca que tiene como consecuencia el florecimiento de decenas de taifas en el PP a lo largo de la Comunidad Valenciana, o la de que haya diputados del PP que abandonan el barco antes de que se hunda; otros, a los que les toca al barco del Grupo Parlamentario Popular y dicen que no, gracias, que no quieren hundirse con el Titanic.

Probablemente, esta moción sea votada en contra por el PP, por ese voto compulsivo en contra de todo lo que presenta la oposición por más razonable que sea.
Así lo hicieron cuando le pedimos la recuperación del impuesto de patrimonio.
Y con la de petición del déficit asimétrico del año pasado, no solo votaron en contra, sino que lo intentaron ridiculizar.
Intentaron ridiculizar nuestra propuesta, nuestras propuestas.
Y, ahora, los que subieron aquí a ridiculizarlas son los que quedan ridiculizados porque eran razonables y las tienen que asumir.
Eso está pasando todos los días.

Votar en contra, como hicieron con el impuesto de sucesiones, de eliminar la bonificación o como hicieron con el de los depósitos bancarios, está causando un mal a la Comunidad Valenciana.

Mire, en el punto 2 reclaman una ley de fomento y coordinación de los institutos tecnológicos.
Ese era un compromiso del programa electoral del PP.
Lo deberían de votar a favor.
Pero no era un compromiso cualquiera.
Un vicepresidente del gobierno valenciano, la pasada legislatura, en periodo preelectoral, prometió en la sede de Cierval, en la presentación de un estudio del impacto socioeconómico de los institutos tecnológicos, como el que se presentará mañana, que esa ley sería la primera en desarrollarse por el nuevo gobierno, la primera.
Estoy seguro que ese conseller hubiera cumplido su palabra, porque era de los pocos consellers del PP que tenía palabra, que cumplía su palabra.
Pero no tuvo ocasión de repetir.

No sé lo que hoy votará, sabiendo que, tras dos años.
.
.

El senyor president:

Vaya concluyendo,.
.
.

El senyor Toledo Lobo:

.
.
.
no hemos visto ni una coma de esa ley.

El senyor president:

.
.
.
señor Toledo.

El senyor Toledo Lobo:

Los institutos, si no existieran, habría que inventarlos.
Fueron una de las excelentes decisiones del gobierno de Joan Lerma en su día, vanguardia de la I+D+I empresarial.
Hay que apoyarlo y hay que conocer su realidad, como estamos haciendo nosotros los socialistas.
.
.
 

El senyor president:

Muchas gracias, señor Toledo.

El senyor Toledo Lobo:

.
.
.
recorriéndolos con nuestro secretario general.
Háganlo ustedes también y, seguramente, cambiarán de opinión.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Pel Grup Parlamentari Popular, il·lustre diputat senyor Antonio Peral.

El senyor Peral Villar:

Buenas tardes, presidente.

Señorías.

El Grupo Compromís presenta una moción para que Les Corts insten al Consell a llevar a cabo una serie de actuaciones en relación con la política de La Generalitat respecto a los institutos tecnológicos.
Actuaciones que, a nuestro modo de ver, se argumentaron y explicaron suficientemente por el conseller de Economía, Industria, Turismo y Empleo en la interpelación que realizaron.
Y, por tanto, entendemos que es innecesaria la moción subsiguiente que ahora presentan, por cuanto que su objeto y alcance se encuentra perfectamente atendido por las políticas y actuaciones de la referida conselleria sin que, bajo ningún concepto, quepa la aprobación de la presente moción subsiguiente que creo que ya he explicado en este mismo lugar, que una moción subsiguiente a una interpelación de un conseller es un acto de reprobación.
Como comprenderán, el grupo mayoritario que respalda al gobierno no va a aprobar jamás una moción subsiguiente.
Si no les ha quedado claro, pues, yo se lo recuerdo.

Aunque, como les digo, el tema ha sido ampliamente debatido y explicado, en el escaso tiempo que dispongo, intentaré contestar a las propuestas que formulan, reiterando la información expresada por el conseller y por este diputado el pasado 10 de julio en la Comisión de Industria, Turismo, Comercio y Nuevas Tecnologías.

Solicitan ustedes que se apruebe un plan de pagos a los institutos tecnológicos.
Respecto a esto, señoría, el criterio que se aplica es, como saben, que una vez reconocida la obligación de realizar el mismo, este se efectúe en el plazo más breve posible que la disponibilidad de tesorería y el proceso administrativo de trasferencia al beneficiario permitan.

En el periodo 2008-2013, el apoyo directo a los institutos tecnológicos desde la conselleria ha supuesto más de doscientos cincuenta millones de euros.
De ellos, a 18 de julio de 2013, señor Toledo, se han acreditado gastos, a 18 de julio, se han acreditado, «acreditado», gastos e inversiones por 217,1 millones de euros.
De esta cantidad, se han abonado 184,5 millones de euros, es decir, el 85%, y le aseguro que tengo la información directamente de la conselleria, no la he leído en una nota de prensa.

Se adeudan, por tanto, a 18 julio, 32,6 millones de euros.
Probablemente, se deban hasta 60, pero no estaba acreditados a 18 de julio, ni mucho menos a 10 de julio, como yo le dije a usted en mi intervención en la comisión de industria.
Un 15% del total acreditado en el periodo que se espera trasferir próximamente.
En esta deuda se incluyen 1,02 millones correspondientes al ejercicio 2012, que ha comenzado a certificarse, y de los 31,6 millones restantes, un total de 23,6 se han incluido en el mecanismo extraordinario de financiación para el pago a los proveedores de las comunidades autónomas, que se espera se haga efectivo en breve.

Por lo tanto, señorías, el pago de las cantidades pendientes, un 15% del total acreditado, se encuentra ya planificado y con un plan de pagos perfectamente definido, por lo que estamos seguros de su completa resolución.
Por otro lado, sobre el impulso de una ley de fomento y coordinación de los institutos tecnológicos, cabe reiterarles, en línea con lo ya expresado en la respuesta del conseller a su interpelación, que el plan director para la red de institutos tecnológicos elaborado en 2010 para el quinquenio 2011-2015, y actualmente en desarrollo, recoge y concreta el enfoque de los institutos como elemento esencial en el fomento de la innovación tecnológica y empresarial en nuestra comunidad.
(Veus)

Señorías, el respaldo del Consell a la política de I+D+I y de los institutos tecnológicos está perfectamente refrendado y recogido en el citado plan director de la red de institutos tecnológicos.
Por lo tanto, de momento se hace innecesaria la elaboración de ninguna ley que pueda desarrollar algo que ya se está desarrollando en otro órgano legislativo regulador.
Como consecuencia, y sin dejar de apoyar a la red de institutos que se considera vital e imprescindible para el soporte de un crecimiento de la Comunidad Valenciana basado en la innovación, se reformularán en breve los mecanismos de apoyo de La Generalitat a los institutos tecnológicos.

Como no me queda mucho tiempo, y tendré tiempo de contestarle en la réplica, (veus) señorías, le debo manifestar que desde el Grupo Popular y en las complicadas circunstancias económicas en las que se encuentra nuestra economía, entendemos que el Consell está realizando un esfuerzo extraordinario para garantizar la sostenibilidad de nuestra red de institutos tecnológicos y, asimismo, seguir apostando con firmeza por el I+D+I valenciano, que, sin duda, es fuente de oportunidades, excelencia y competitividad para nuestras empresas y para nuestra.
.
.

El senyor president:

Vaya concluyendo, señor Peral.

El senyor Peral Villar:

.
.
.
comunidad en su conjunto.

Por todo ello, como ya le anuncié al inicio de mi intervención, le reitero que vamos rechazar su moción subsiguiente.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Senyor Ferri.

El senyor Ferri Fayos:

Això que el grup que suporta el govern no aprova mai mocions subsegüents, serà el grup del Partit Popular quan suporta el govern.
.
.
(Veus; algú diu: «En qualsevol parlament.
») No, en qualsevol parlament, no, ja voran vostés,.
.
.

El senyor president:

Per favor.
.
.

El senyor Ferri Fayos:

.
.
.
ja ho voran vostés com quan (veus) vostés no siguen el grup que suporta el govern, com sí que s'aproven mocions subsegüents, (veus) ja ho voran vostés.
I farem.
.
.
, i se faran esmenes i tot, (veus) i se faran esmenes i de tot, i explicacions de vot, si mos deixa.
.
.
, si.
.
.

El senyor president:

Senyors diputats, per favor.

El senyor Ferri Fayos:

.
.
.
mos deixa el president.

Em deia que està perfectament recollit en les actuacions del govern.
.
.
¿Què està perfectament recollit en les actuacions del govern?
Si em presta atenció el senyor diputat, li ho puc explicar.

¿Està perfectament recollit en les actuacions del govern que eixe 1,1 milions que s'havia de pagar el 15 de juliol.
.
.
?
, ¿està perfectament recollit?
Això no s'ha pagat.
¿A on està eixe 1,1 milions que havia promés el govern en el seu pla, en la seua actuació, que es pagaria?
, ¿a on està eixe 1,1 milions d'euros?
, ¿a on estan?
(Remors)

Primer incompliment del pla de govern sobre la proposta que acabem de fer ací.
Però, bé, vosté ha dit que no van a votar-la encara que hi estigueren totalment d'acord, perquè és una moció subsegüent.

Mire, els instituts tecnològics suposen 1.
540 professionals, 6.
000 empreses associades, 12.
248 empreses clients, que suposen un 23,5% de tota la facturació.
.
.
, de tota la facturació del nostre territori, i l'11% de les exportacions que es fan fora de la Unió Europea també del nostre territori; un impacte econòmic de l'1,8% del PIB, 1.
800 milions d'euros, i només li suposen a La Generalitat un 33% del seu pressupost, un 33% del seu pressupost que La Generalitat és incapaç de pagar, per això demanem un pla de pagaments.

I un pla de pagaments no és dir que està contemplat en el pla director i no sé què i que no se pot saber.
Si que.
.
.
Un govern responsable hauria de saber, o hauria de ser capaç de poder fer un pla de pagaments, no només, com ha dit el senyor Toledo, per als instituts tecnològics, hauria de poder-lo fer per a qualsevol.
.
.
, per a qualsevol tipus de pagament.
Un govern responsable, un conseller d'hisenda responsable.

Mire, mentres en 2010, 2011 i 2012 La Generalitat deu 6 milions, 26 milions i 29 milions d'euros, respectivament, en tres anys també el govern del senyor Fabra ha destinat més de cinquanta-tres milions d'euros a la fórmula 1, més de cinquanta-tres milions d'euros a la fórmula 1, i ací es veuen les prioritats.
Vostés, quan han de prioritzar entre política industrial o han de prioritzar entre grans esdeveniments, que no aporten tant de PIB com els instituts tecnològics, vostés prioritzen sempre el grans esdeveniments.
¿Per què?
Perquè segurament ahí poden tirar més mà a la butxaca.
(Veus) Això, segur.

Vosté parla de disponibilitat pressupostària.
La disponibilitat.
.
.
, ja li ho dia jo abans, un govern responsable hauria de saber quan va a tindre eixa disponibilitat pressupostària i poder fer un pla de pagaments, assentar-se, parlar-los cara a cara a les persones que estan patint eixos impagaments i dir-los quan van a tindre.
.
.
, quan van a cobrar eixos diners.

I el que li deia abans, en 2013, estem en 2013, estem a mitat de 2013, i hem passat la.
.
.
, hem passat l'equador de 2013 i el govern valencià encara no ha resolt les ajudes als instituts tecnològics d'enguany, 30 milions d'euros que els va prometre i que els instituts tecnològics han d'endevinar.
.
.
, han d'endevinar, d'alguna manera, si els els van a donar o no.
¿Vosté creu que això és lícit?
, ¿vosté creu que això és lògic?
, ¿creu que tota la xarxa d'instituts tecnològics del País Valencià pot funcionar així, sobre una cosa que han d'endevinar?

Fins a novembre, el senyor conseller no ha dit que els diran les resolucions.
Mentrestant, els instituts tecnològics continuen treballant sense saber si realment els van a aprovar les ajudes o no els van a aprovar les ajudes, i això, senyor, no és lícit.

Parlem de la llei d'instituts tecnològics.
Vosté no ha dit res d'això, vosté ha dit: «Está en el plan director», però en el pla director.
.
.
¿I en l'EPI què?
, una EPI que es va anuncia a bombo i plateret, que només va servir per a fer-se una foto, i vostés ací ja ho han confirmat.
I, damunt, portant-ho en el seu programa electoral, vostés són incapaços de complir-la.

En el 2011 ho deia Rambla, en maig; en juliol.
.
.
, en juliol, ja el nou govern, ho anunciava el senyor Verdeguer, «que lo llevaría al pleno del Consell».
.
.
Se va perdre pel camí.
I després ja va vindre tota l'odissea de mentides del senyor Buch, que si FLA, que si «los Feder que no llegaban», que si hispanobonos, ara que si els bancs, ara no trac el FLA.
.
.
I així, mentrestant, mantenint els instituts tecnològics en una inanició insuportable.

Vostés ara tenen ací l'oportunitat de votar a favor de demanar-li al govern acció per a salvar els instituts tecnològics, per a salvar el nostre model d'innovació, recerca i desenvolupament, (remors) tenen eixa oportunitat.
Fagen el que creguen que han de fer, però l'oportunitat l'estan tenint ara mateixa.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyor Peral.
.
.
Senyor Peral.

El senyor Peral Villar:

Presidente.

Señorías.

Dice usted.
.
.
, dice usted que van a.
.
.
, cuando gobiernen, van a aprobar las mociones subsiguientes que se presenten.
.
.
Bueno, en primer lugar, me lo fía usted larguísimo, sin lugar a dudas, porque de aquí a que usted gobierne van a pasar.
.
.
, (veus) van a pasar varios lustros y, además, si es.
.
.
, si el ejemplo me lo pone usted por las.
.
.
, por el papel que hacen sus tripartitos en los ayuntamientos en donde gobiernan, que pasan ustedes el rodillo de forma (aplaudiments) increíble, por no decir una palabra peor, que venga usted a darnos lecciones aquí de rodillo, que es lo que ustedes mismos hacen en los ayuntamientos donde gobiernan, pues, ¿qué quiere que le diga?
, deja mucho que desear.

Y, bueno, yo creo que me voy a ahorrar el discurso.
.
.
Sí le voy a decir, porque ha mencionado usted la EPI, precisamente, la estrategia que presentó el conseller el pasado 8 de julio, que sin duda usted debería conocer, en el observatorio de la industria y los sectores económicos, donde perfectamente se recoge el apoyo.
.
.
, el apoyo del Consell para el periodo 2011-2015, y creo que está demás que yo le siga insistiendo sobre este tema.

Pero sobre la base de su moción, (veus) de esa moción subsiguiente que usted ha creído oportuno presentar y que todavía tiene la oportunidad de retirar, pues, yo creo que debería usted, ya que le encantan las notas de prensa.
.
.
, también a algunos de sus compañeros de tripartito, pues, yo creo que debería usted haber leído la que ha hecho esta misma tarde Damián Frontera.
¿Sabe usted quién es, Damián Frontera, verdad?
, seguro, el presidente de la red de institutos tecnológicos (inintel·ligible) .
.
.
.
Dice Damián Frontera, ese.
.
.
, que según usted no ha habido un plan de pagos y que los pagos no están claros y que no se fían.
.
.
Yo no sé quién ha escrito esa nota de prensa en la que usted denuncia algo que no es verdad, que se deba en este momento, porque usted lo que no conoce es que el gobierno lleva una relación con estos institutos muy fluida, y eso no es algo que se esté inventando este.
.
.
(Veus) Sí, claro, claro, claro, todo lo que no le convenga a usted va a ser porque es que no.
.
.
, vamos, se han sometido al yugo, porque (veus) igual que el otro día.
.
.
Perdone, señoría, usted no está en el turno de la palabra.

«Redit confía en el cumplimiento del calendario de pagos de la conselleria de economía.
» Fíjese usted, ¡es un comunicado de prensa!
, ¡de hoy!
, no tiene más que meterse en Google y buscar: «Redit», y le sale, inmediatamente.
Sí, pues, hágalo, hágalo, porque yo lo he encontrado enseguida.

Y, además, fíjese usted lo que dice: «El presidente de la red de institutos tecnológicos de la Comunidad Valenciana, Damián Frontera, ha mostrado su confianza en el cumplimiento del calendario de pagos.
El plan de pagos que se dio a conocer ha sido renegociado con Redit desde economía, y se dijo desde economía que se realizaría un pago único en el mes de julio, concretamente, durante la semana del 29 de julio, que incluiría el montante previsto para el 15 y el 1 de agosto, por un valor superior a los tres millones de euros.
» Fíjese usted si tiene usted idea de lo que está aquí hablando cuando sube a decir las cosas que se les ocurre aquí expresar por su.
.
.
, porque, vamos, porque les parece bien.

Según ha explicado Frontera, «confiamos en el cumplimiento de estos pagos -y son comillas- tan necesarios para nuestros institutos en la actual situación».
Asimismo, el presidente de Redit ha agradecido que desde la conselleria se haya establecido un calendario de pagos y que exista una comunicación «fluida» (veus) entre ambos organismos.

Por otro lado, en octubre está previsto que los institutos reciban a través del plan de pago a proveedores, y esto lo dice el señor Frontera, más de veintiséis millones de euros, con lo que se saldaría la deuda de 2010 y gran parte de la de 2011.
¿Cuál es ese desconocimiento de los institutos tecnológicos sobre el plan de pagos?
(Veus)

Perdona,.
.
.

El senyor president:

Señor, por favor.

El senyor Peral Villar:

.
.
.
leo lo que me parece más conveniente en mi intervención.
(Veus; algú diu: «¡Ah!
») Bueno, lo voy a (inintel·ligible) .
.
.
Tengo tiempo,.
.
.

El senyor president:

(Inoïble) .
.
.

El senyor Peral Villar:

.
.
.
tengo treinta y ocho segundos.

Pues, bien, dice: «Los institutos esperan cobrar más de tres millones de euros, antes de que finalice la próxima semana, y en octubre está previsto que se abonen más de veintiséis millones de euros, a través del Plan de pago a proveedores.
» ¿Qué es lo que quiere usted que lea?
Dígamelo.
¿Qué?
¿Qué?
¿Qué me falta por leer?
(Aplaudiments) Bueno, pues es que a ustedes les encanta ridiculizar a la persona que está en la tribuna, a ver si me pone usted nervioso.
¿Ese es su respeto hacia sus compañeros parlamentarios?
(Aplaudiments)

Simplemente tengo muy poco más que decir, que vamos a votar en contra, que vamos a votar en contra, señor Ferri, de la moción subsiguiente que han presentado.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Anem a passar a la votació.
Comença la votació.
36 vots a favor, 44 vots en contra.

Moció subsegüent a la interpel·lació, pel procediment especial d'urgència, al Consell sobre la política general per a evitar i pal·liar la malnutrició infantil en territori valencià, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida (RE número 59.
247, BOC número 173)

El senyor president:

Dècim punt de l'ordre del dia: moció subsegüent a la interpel·lació pel procediment especial d'urgència al Consell sobre la política general per a evitar i pal·liar la malnutrició infantil en territori valencià, presentada pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.

Per a la presentació i defensa de la moció té la paraula, en representació del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, la il·lustre diputada Esther López.

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident primer:

Senyories, pregue silenci, per favor.

La senyora López Barceló:

Gracias, señor presidente.

Señorías.

Esta moción tiene la voluntad de garantizar que ningún menor pueda quedar privado de una alimentación suficiente y equilibrada por motivos económicos.
Una garantía que debe dar la administración en un momento en el que se constata por diversas entidades que trabajan en ámbitos de la pobreza y de la exclusión social, que los niños y niñas constituyen el grupo de edad donde la pobreza ha impactado en mayor medida.
Ahí están los estudios de Cáritas y de Unicef, escalofriantes.
La crisis no tiene miramientos.

Señorías, entre 2007, desde 2007 a 2010, han aumentado en un 120% los hogares con menores que tienen todos los adultos en paro.
Ha aumentado un 8% los hogares con menores que no pueden permitirse una semana de vacaciones al año fuera de su hogar habitual.
Los hogares con menores que no pueden afrontar un gasto imprevisto han pasado del 28% al 37 y aumenta un 53% la pobreza crónica de la infancia.

Señorías, los niños y las niñas son los últimos responsables de la crisis.
Y, sin embargo, están sufriendo sus consecuencias de forma tan o más grave que otros colectivos y grupos sociales.
Y son, sin embargo, los que menor, por no decir nula, capacidad tienen individual y colectiva para enfrentarse a los efectos nefastos de la crisis y a sus consecuencias más graves, sin duda, por culpa de las políticas neoliberaciones del Partido Popular.

Los niños y las niñas sufren la crisis en los hogares cuando sus progenitores se quedan sin trabajo y sin ingresos, cuando ellos y sus familias son desahuciados, cuando a consecuencia de los menores ingresos familiares se empobrece la calidad de su alimentación, cuando se deteriora el ambiente familiar o cuando no pueden costearse tratamientos médicos no incluidos en los sistemas públicos.

Pero también repercuten en ellos las decisiones políticas de reducción del gasto público en ayudas a las familias, en becas escolares de comedor o libros de texto y no son ajenos al impacto de las decisiones generales en materia de impuestos y deuda pública o a la reducciones de presupuestos destinados a servicios sociales, educativos o salud o a los impagos de la Generalitat valenciana, en cuanto al sistema de protección de menores, etcétera, etcétera, etcétera.

La pobreza infantil es la peor consecuencia de la desigualdad generada por un sistema injusto que ha antepuesto los intereses del mercado a la garantía pública de la satisfacción de las necesidades humanas y de los derechos sociales.
Y pobreza infantil existe en el País Valencià.

En el País Valencià tenemos unas cifras de impacto en el paro que alcanza el 29%, cuatro puntos por encima de la media estatal.
Y en la población joven del 57%, tres puntos superior.

Desde la explosión de la crisis hasta hoy, la pobreza se ha incrementado en un 40%, afectando a personas que con anterioridad nunca habían precisado recurrir a los sistemas de protección social.
Y ahí hablamos de menores, de niños y de niñas.
Tenemos un 23,7% de los menores de 18 años en riesgo…

El senyor vicepresident primer:

Señores, por favor.
Señorías, la señora López está hablando de un tema muy importante.
Ruego silencio, señorías.
No voy a nombrar a nadie, pero ruego silencio y respeto al tema que está tratando la señora López en este momento, por favor.

Continúe, señora López.

La senyora López Barceló:

.
.
.
-muchas gracias, señor presidente- en riesgo de pobreza relativa.
Y dentro de estos datos están aquellos menores que viven en entornos…

El senyor vicepresident primer:

Señora Linares, la llamo al orden por primera vez.

Continúe, señora López.

La senyora López Barceló:

.
.
.
-gracias, señor presidente- y dentro de estos datos están aquellos menores que viven en entornos familiares que están en situación de privación material severa, que son los casos más graves de pobreza, que constituyen el 5,6% de los menores, un porcentaje que ha experimentado un incremento de 2,4 puntos desde el año 2008.

Ante la cronificación de estas situaciones existen numerosas familias con menores que no solo están en riesgo de pobreza y exclusión sino que ven amenazada una garantía básica, como es la alimentación.
Esta situación adquiere una especial virulencia en poblaciones y barriadas donde se ha constatado un mayor riego de marginalidad y pobreza.

El profesorado, señorías, nos habla de que necesitan del comedor escolar para garantizar una comida digna al día.
Las familias, tras el cierre de los comedores en junio, acuden con sus hijos a la casa de la caridad para poder darles de comer.
Se habla de hambre y de malnutrición infantil, como un elemento que se ha introducido en la vida de las aulas.
Y Cáritas nos dice que de las 101.
775 personas atendidas en el último año, 30.
000, un 32% de ellos, eran menores.

Y frente a este drama, que es un drama del presente y puede serlo del futuro, porque se ceba en quienes tendrán en sus manos el futuro de nuestra sociedad en pocos años, la protección del menor, por parte del Consell, no está ni en un lugar relevante de su agencia política, ni entre sus prioridades presupuestarias.

El mismo Síndic de Greuges abrió en 2012 una queja de oficio para investigar y conocer las políticas sociales de la Generalitat valenciana, para luchar contra la pobreza en el País Valencia.
En concreto, en la memoria anual de 2012 sobre sector de familia, infancia y juventud, señala el incumplimiento de las obligaciones de guarda y tutela de menores en situación de desprotección por parte de la conselleria con las demoras en los pagos a los centros y las familias de acogida.
Es una situación que debe cambiar radicalmente.
Lo que no se haga por los menores hoy no se hará en el futuro, en ese futuro en que habrán dejado de ser menores, porque lo que hoy dejen de tener nadie podrá ya restituírselo más adelante.

Señorías, seguro que estamos todos y todas de acuerdo en que la pobreza no puede ni debe tener cara de niño o de niña.
Y la alimentación tiene que ver no ya con el bienestar sino que la supervivencia misma, con el desarrollo de la infancia en todas sus manifestaciones.
Por eso planteamos que el Consell debe garantizar las tres comidas diarias a los menores en estos momentos de crisis, con un plan de solidaridad y garantía alimentaria.

Y, por ello, y con este objetivo, hemos planteado esta moción subsiguiente.
Son simplemente tres mandatos y prioridades, que solamente dependen de la voluntad política del Consell.
Ampliar las becas de comedor escolar a todo el período lectivo, también los meses de junio y septiembre, para todos los escolares, incluidos los escolarizados en centros sin comedor.
Garantizar también en verano, en colaboración con administraciones locales y servicios sociales, las tres comidas al día a los niños y niñas en riesgo de exclusión social, para conseguirlo se habilitarían los comedores escolares si fuera necesario.
Y en la etapa de secundaria obligatoria, en los institutos públicos se pondrá en marcha un plan de almuerzo saludable para el alumnado en riesgo de exclusión social; un plan que deberá presupuestarse adecuadamente, agilizando a su vez el pago de las deudas con los comedores escolares y, en todo caso, que en el curso 2013/2014 se incluya la gratuidad absoluta del servicio de comedor escolar para las familias con una renta per cápita inferior al salario mínimo interprofesional.

Mire, señorías, la respuesta del Consell tiene que ser urgente ante una situación de emergencia social como esta.
Una situación denunciada por Cáritas, por Unicef, por organizaciones, que estamos seguros y seguras que tienen todo el apoyo de todos los grupos parlamentarios de la cámara.
Tiene la obligación, el gobierno del Partido Popular, y las competencias que le confiere la Ley 12/2008, de protección integral de la infancia y la adolescencia de la Comunidad Valenciana y la misma carta de derechos sociales de la Comunidad Valenciana, Ley 4/2012, que prevé la promoción y defensa de los menores de edad.
Señorías, otras comunidades autónomas ya han puesto en marcha este plan, no hace falta que digamos cual.

Señorías del PP, ningún menor sin comida suficiente y adecuada, es una cuestión de justicia social.
En sus manos está hoy salir de aquí con este plan totalmente realista y totalmente justo y necesario o salir de aquí con su voto en contra, mostrando la cara más injusta de un Consell que solamente busca los intereses económicos de los más privilegiados, pero no paliar la situación de gravedad urgente que se vive en las calles.

Gracias.

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora López.

En turno de fijación de posición, en primer lugar, la representante del Grupo Parlamentario Compromís, ilustre diputada Mònica Oltra, tiene la palabra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Senyories, anem a votar des del Grup Compromís que sí a esta proposta.
Però és més, creiem que no es pot votar que no a esta proposta.
Paradigmàticament és l'últim punt de l'últim ple d'este període de sessions i crec que si esta proposta no s'aprova serà un fracàs col·lectiu.
Òbviament amb la responsabilitat d'aquells que polsen el botó del no i sobre la consciència a més d'aquells que voten «no» a esta proposta.

Jo els demane a totes les seues senyories que tinguen en la ment votar que no, perquè ja s'ha dit ací que totes les mocions subsegüents s'han de votar que no, que pensen el que estan votant, que senten el que estan votant.
I que pensen que la desnutrició i la malnutrició infantil és una de les pitjor conseqüències d'un sistema econòmic que aboca a la injustícia, a la exclusió, a la desigualtat, al patiment a moltes persones.
Però, en este cas, a més, parlem de les persones més indefenses, que són els menors, els menors nascuts.

Jo crec que no se li pot donar l'esquena a la gent que patix, que no se li pot donar l'esquena a la gent que patix fam, com va denunciar el director del banc d'aliments.
Tanmateix, la pobresa infantil i la seua cara més amarga, que es la desnutrició i la malnutrició, són una de les pitjors cares d'aquest joc de monopoli en què sempre perden els mateixos.

Segons dades d'Unicef, al món hi ha 600 milions de xiquets i xiquetes que viuen en la pobresa absoluta i, si afegim més de dos-cents milions de xiquets i xiquetes que pateixen explotació laboral, el balanç no es pot qualificar sinó de fracàs absolut a nivell planetari.

Però, senyories, en este moment no estem parlant d'açò.
Estem parlant de la fam a casa nostra, estem parlant dels xiquets que en este moment no tenen un menjar decent al dia, ni un; estem parlant de xiquets que se desmaien en classe; estem parlant de la desesperació de professors que saben que els xiquets arriben a classe sense el menjar suficient; estem parlant de la pobresa al costat nostre, per molt que vulguem romandre impassibles o vulguem invisibilitzar el problema.
El problema està ahí i són xiquets que passen al nostre costat, que creuen el carrer enfront nostre, que van amb els nostres fills als col·legis; són els xiquets que conviuen amb nosaltres, són els xiquets que no sé com els anem a explicar la paraula esperança.

Jo de veres que no entenc com podem seguir suportant xifres, com ser el lloc 26 de 29 en pobresa infantil dels països industrialitzats.
El 26 de 29.
No sé si són vostés conscients que en els últims anys ha crescut un 120% els llars on tots els seus membres estan a l'atur i, per tant, no hi ha cap ingrés.

No sé si són vostés conscients de com s'acarnissa la pobresa amb els més dèbils, de les conseqüències que té per a la seua salut, la malnutrició i la desnutrició infantil a llarg termini.
No vull recordar ací les paraules dels membres del govern, quan vam abordar este tema per primera volta en esta cambra, parlant de l'obesitat; un sarcasme, senyories, perquè estem parlant de malnutrició i desnutrició directament relacionada amb la pobresa, amb la falta de mitjans, amb la falta de diners per a comprar menjar.

Senyories, si davant esta moció vostés no són capaços d'una bona vegada de trencar eixa disciplina partidista estúpida que els du a votar les coses que no poden pensar ni sentir, perquè no me crec que vostés -la majoria- no estiguen a favor d'esta proposta, si no són capaços de fer-ho per açò, sense dubte, no seran capaços de fer-ho per res.
Si vostés no són capaços de menejar les seues consciències i traslladar-los a la seua votació en este moment, en este tema, o almenys tindre la decència d'eixir-se'n de la sala, sense dubte, miren-se a l'espill a vore si se reconeixen vostés.
Jo no els podré reconéixer.
Però, el que és més, molts ciutadans i ciutadanes, tant dels qui patixen com els qui veuen com al seu costat es patix, tampoc els van a reconéixer.
No sé si podran vostés suportar la seua imatge, que li torne l'espill de sa casa.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Oltra.

Per part del Grup Parlamentari Socialista, il·lustre diputada Pilar Sarrión.

Tiene la palabra.

La senyora Sarrión Ponce:

Presidente.

Señorías.

Como ya se ha dicho, el último punto del último pleno de un período de sesiones.
Un período de sesiones donde hemos podido comprobar, desde la oposición, que ninguna de todas las mociones que se han presentado, ninguna moción subsiguiente ha sido ni siquiera tenida en cuenta mínimamente, ni siquiera se ha enmendado, ni siquiera se ha intentado hacer una aproximación; no se ha hecho nada y nada es lo que esperamos, aunque desgraciadamente, que haga en ésta el Partido Popular.

Miren, al Partido Popular parece ser que no les está importando lo más mínimo lo que están sufriendo día a día muchas familias de nuestra comunidad.
Y me remito a la moción ésta, me remito al principio de esta moción, cuando en el último pleno, en la interpelación que se hizo desde Izquierda Unida, a una interpelación el conseller de Sanidad contesta.
Y contesta, cuando se le habla de niños que no pueden alimentarse, nos habla de los planes que tiene el Consell o que está desarrollando el Consell.
Nos habla de la bulimia y la anorexia.
Nos habla de la lactancia materna.
Nos habla de los planes que hay en los centros y de los programas que se están preparando en los centros educativos para una alimentación saludable.
¿Ustedes saben que familias que no tienen dinero bastante hacen con darles algo que llevarse a la boca?
¿Cómo pueden hablar de una alimentación saludable?
Saludable para ellos es cualquier cosa, cualquier cosa menos irse a la cama o menos irse al colegio con el estómago vacío.
Y es lo que está pasando.
Es lo que está pasando, que no solucionan charlas ni solucionan programas ni solucionan ningún documento.

Esto lo soluciona un plan, esto lo soluciona un presupuesto y lo soluciona acciones; acciones que desde el Consell se delegan en ayuntamientos, en el mejor de los casos; ayuntamientos que, con buena voluntad, intentan dar esas comidas de forma caritativa y, si el ayuntamiento es del PP, aparte de ser una forma caritativa, es un voto comprado en muchos casos… «Te doy la comida.
Me lo traes a este sitio.
Lo verán todos…» (Veus) Sí, señores del PP.
«…Lo verán todos y me lo tendrán que agradecer, porque les doy de comer.
» Y cuanto más pequeño es el pueblo, más pasa.
Votos comprados que juegan con la alimentación y juegan con los sentimientos de las personas.
(Veus) Sí, sí, señor Ballester, sí.
Sí.

(Veus) ¿Que pida perdón?
Perdón deberían de pedir ustedes.
Ustedes deberían de pedir perdón por la situación a la que han llevado a esta comunidad.
(Veus) Deberían de pedir perdón porque la situación de paro que tenemos, que afecta a estos menores, afecta también a dependientes, afecta también a enfermos crónicos que no pueden comer, es gracias a su gestión de dieciocho años.
¿Ése es el perdón que ustedes nos piden que pidamos?

Miren, sobre la moción que se presenta hoy y que, evidentemente, el Grupo Socialista vamos a votar que sí y no por costumbre, sino porque la respaldamos al cien por cien.
Y me extraña que ustedes no hayan comparado otras comunidades autónomas, como Andalucía, que sí que tiene el decreto ley que regula esto.
Compárenlo.
Ya que nos copian en otros temas, cópiennos en esto, donde dice a cada municipio en concepto de qué les va a dar la financiación para poder paliar esta situación de crisis que aquí nos han llevado ustedes.

Porque este problema no se puede cubrir con la voluntariedad.
No se puede cubrir pensando en Cáritas, en el Banco de Alimentos, en la Cruz Roja o en muchas ONG que trabajan voluntaria y solidariamente, a coste cero, cubriendo una gestión que ustedes, como gobierno, no están cubriendo y estas asociaciones lo están haciendo.

No queremos ni pedimos caridad.
No queremos ni pedimos que se haga nada que no se deba.
Exigimos.
Exigimos esos derechos que ustedes han ido recortando.
Exigimos que cumplan con su compromiso de gestión; que no se escuden en esos votos que les dan la mayoría, como hemos comprobado aquí en otras votaciones hoy mismo en esta cámara.
Porque, ¿qué pasa con los niños de cero a tres años que no van al comedor?
¿Qué pasa con los niños que ya no están en primaria, pero son menores?
¿Dónde han de comer, en comedores sociales -y se felicitan por haber creado dos: uno en Paterna y uno en Valencia, palabras del conseller que constan en el Diario de Sesiones?

Miren, nos vamos de vacaciones.
Nosotros vamos a estar pensando, meditando con nuestras familias.
Habrá niños que no se podrán comer ni un solo helado estas vacaciones.
Sólo les pido una cosa: reflexionen, mediten, cambien sus políticas, sus políticas de corrupción y recortes, y hagan unas políticas sanas y saludables; se lo agradecerán los valencianos y también su conciencia.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora Sarrión.

Por el Grupo Parlamentario Popular, la ilustre diputada María José Masip tiene la palabra.

La senyora Masip Sanchis:

Compartim amb la seua proposta la preocupació per la situació alimentària de xiquets i xiquetes a la Comunitat Valenciana.
Sabem que qualsevol dèficit nutricional en l'etapa de creixement compromet no sols el desenvolupament físic sinó també el desenvolupament psíquic del menor.

Disposem d'una ràtio de pediatres per xiquet més favorable que la mitjana de l'estat espanyol, així com sistemes de vigilància específics per a la infantesa i adolescència, amb controls somatomètrics que elaboren o preparen un programa de supervisió del desenvolupament i de totes aquelles malalties que són diagnosticades de manera precoç i que poden ser tractades vinculades amb la malnutrició, per excés o per defecte.

Compartim també amb la seua proposta que, si bé és esta una qüestió prioritària, ho és més encara en moments com aquestos, on la situació econòmica d'algunes famílies pot comprometre l'accés a una alimentació suficient, completa, variada i equilibrada.
Sabem que la situació nutricional, sense cap dubte, perilla i empitjora quan també ho fa la renda familiar.
Per això, la conselleria d'educació de la Generalitat valenciana destaca, en l'ordre per a este proper curs 2013-2014, la renda familiar com a criteri determinant per a la concessió de beques, sense deixar de costat circumstàncies socials com l'acolliment o l'orfandat, consolidant-se en este cas la conselleria d'educació i esta autonomia com la que més diners destina a que els xiquets mengen en els menjadors escolars -76 milions d'euros-, eixe espai, eixe lloc on trobar eixa alimentació saludable.
Perquè això també ho compartim amb vosté.
Entenem que el menjador escolar i l'escola és el millor marc per a oferir eixa nutrició.
De fet, este curs passat les beques de menjador -que és un punt en què vosté referix molt la possibilitat d'ampliar les beques de menjadors en la seua proposta- es van ampliar per a alumnes del segon cicle d'Educació Infantil.

Compartim amb vosté -i eixe és un dels punts també de la proposta- la preocupació pels retards als pagaments dels menjadors escolars, estant esta una prioritat del govern valencià perquè, com ha dit algú, que no hace falta que digamos de qué autonomía: «Quien no tiene problemas de retraso en el pago es quien ha decidido cerrar los comedores escolares».
I no, no som nosaltres qui ho hem fet.
Vaga en menjadors escolars en quatre províncies; retardaments en el pagament a menjadors escolars, retards en el pagament a menjadors escolars.

No seré jo qui diga allò de mal de muchos, però sí que és deveres que les dificultats de liquiditat no són exclusives ací, a la Comunitat Valenciana.

Compartim amb la seua proposta la necessitat de la implicació de l'administració local, dels equips socials base, dels educadors dels ajuntaments que, juntament amb els centres escolars, identifiquen, monitoritzen i atenen eixos xiquets i xiquetes amb risc d'exclusió social i, amb la proximitat i coneixement del medi que dóna el poble, són atesos en tots els aspectes de la seua vida i, com no?
, en este que és el més prioritari: el menjar i la fam.

I, per això, amb tots eixos punts de coincidència, no entenem com en la seua proposta s'obvien les actuacions de les conselleries d'educació, de benestar social i també de sanitat que, en polítiques directament dirigides als menuts, a la seua família o als ajuntaments -l'autonomia dels quals vostés reivindiquen sempre-, es troben en disposició de vigilar, pal·liar i donar resposta a la qüestió que ens ocupa.

A més a més, la incertesa i la dramàtica durada de la crisi econòmica actual està generant reaccions complementàries de totes les administracions.
I, en este cas, no puc deixar de nomenar el programa d'assistència nutricional de la diputació de València amb 500.
000 euros només per a l'estiu.

Tots els camins condueixen a Roma.
El que este govern ens ofereix treballa directament amb els menuts i les seus famílies i dóna la paraula, l'última paraula, als municipis que, amb personal específic, detecta els xiquets en risc d'exclusió social.
I, o bé amb fons municipals propis: que pot fer-se amb fons del conveni general de serveis socials de la Conselleria de Benestar Social -en el qual estan dotats tots els pobles-, amb fons de la diputació, amb el treball coordinat de les ONG o amb programes especials com este de la diputació de València, podem dir en este moment que estem vigilants i som capaços de detectar els problemes de nutrició, de fam i donar-los solució des dels nostres pobles.
Eixe és el nostre camí, sense tancar les portes a ninguna actuació addicional, com la que he nomenat de la diputació i les que siguen necessàries, i, per suposat, sense baixar la guàrdia.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Senyoria, seria.
.
.
Senyoria, per favor, per a coneixement de la cambra seria important que fixara la posició del grup respecte a la qüestió.

La senyora Masip Sanchis:

Jo pense que ha quedat clara.

He dit que tots els camins condueixen a Roma, i el nostre és el del treball directe, donant protagonisme als municipis.

Tot i que moltes de les mesures que vosté ha comentat estan fent-se d'una o altra manera per la suma del treball de totes les administracions, el nostre vot no serà favorable.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyoria.

Senyora López, per a rèplica.

La senyora López Barceló:

Gracias, señor presidente.

Señora Masip, entiendo que le haya costado unos segundos poder decir «no» a votar esta moción subsiguiente, porque entiendo que estaba pasando por una de las situaciones más -yo creo- desagradables por las que habrá tenido usted que pasar, que es por intentar justificar lo injustificable que es no aprobar este plan que con un poquito de voluntad política y muy poco presupuesto se podía consolidar gracias, entre otras cosas, como decimos, a la ayuda de los municipios.

Pero no seremos nosotros los que no demos importancia a lo que hacen los ayuntamientos y sus servicios sociales.
Por eso estamos en contra de esa reforma de la ley de bases de la administración local que ustedes están intentando aprobar en el Congreso y en la que plantean que se acabe con los servicios sociales en los ayuntamientos, que son los que están realmente intentando paliar y paliando la situación de miles de familias, las que, por cierto, están recibiendo las ayudas, por ejemplo, de la renta garantizada de ciudadanía -que saben que es una ayuda de extrema necesidad y un derecho subjetivo- gracias a que los ayuntamientos están haciendo pagos indebidos, y ustedes no están asumiendo la deuda de La Generalitat para con todas esas familias.

Mire, señora Masip, cuando usted habla de que son los profesionales de los centros educativos los que están garantizando, monitorizando, educando…, no sé qué otros verbos ha utilizado para hablar de cómo actúan los profesionales, que no le quepa duda, es que gracias a los profesionales, tanto en educación como en el sistema de protección de menores… Son los que están de verdad defendiendo los intereses del menor y están ellos mismos poniendo las quejas al Síndic de Greuges, están ellos mismos creando plataformas para defender la garantía alimentaria y la garantía de protección a los derechos de la infancia que ustedes vulneran sistemáticamente, y no lo decimos nosotros en Esquerra Unida, lo dice el Síndic de Greuges, señora Masip, lo dice el Síndic de Greuges, léase el informe extraordinario acerca de la defensa de los derechos de la infancia de cero a seis años que, por cierto, presentó antes de ayer el señor Cholbi en la Comisión de Peticiones y que le habría servido bastante a la hora de venir aquí a decirnos las veleidades que hace el Consell para con los menores cuando, evidentemente, la realidad es otra completamente.

Señora Masip, cuando usted habla de que se destina la mayor cantidad de dinero a paliar la malnutrición infantil y para dedicarlo a educación en cuanto al sistema de atención a los menores, creo que no sé de qué me está hablando, ¿me está hablando del dinero que está presupuestado o del dinero que está ejecutado, según el presupuesto?
Porque, señora Masip, a lo mejor se lleva una sorpresa porque no sé si fue el otro día cuando ustedes directamente eliminaron la partida a otros menores que necesitan de la garantía de los derechos del Consell como, por ejemplo, los hijos de las víctimas mortales de la violencia de género, a la que la Conselleria de Bienestar Social acaba de eliminar la partida presupuestaria con la que se aprobó en los presupuestos del 2013 a bombo y platillo por parte de la conselleria y vergonzosamente para decir que eran los que más iban a hacer por las víctimas de violencia de género y han acabado con las dos partidas presupuestarias que intentaban ayudar con un fondo de emergencia social a las víctimas de esa lacra social, han acabado con los 200.
000 euros del fondo de emergencia social y con los 75.
000 para los hijos e hijas de víctimas mortales, de víctimas de violencia de género.

¿Me está hablando de esos presupuestos?
¿Me está hablando de esas cantidades de dinero que ustedes presupuestan una vez pero que, luego, eliminan de las partidas o directamente no ejecutan?
¿Me está hablando usted de que con esa orden de la conselleria de educación se va a acabar con esta precariedad absoluta en los derechos de la infancia en cuanto a becas de comedor cuando ustedes están sin pagar las becas de comedor y están sin pagar a los servicios de cáterin que están en los comedores?

Señora Masip, cuando usted ha leído esos recortes de prensa supongo que serían del País Valencià porque es absolutamente lamentable y deplorable cómo se encuentra el sistema educativo, cómo tenemos que traer aquí día tras día las situaciones totalmente desastrosas en cuanto a cómo se encuentran las instalaciones educativas, por ejemplo, con lo que pasó en Santa Pola, con lo que hemos denunciado en Rojales, por ejemplo, por atenerme solamente a las comarcas del sur.

Mire, señora Masip, no pueden ustedes sacar pecho acerca ni del sistema educativo ni de las cantidades presupuestarias que se destinan cuando se deben millones de euros a los centros de atención a menores, de menores tutelados por la conselleria, señora Masip.

Si ustedes no pagan y ustedes mantienen en esa situación absolutamente miserable a los sistemas de protección de atención a menores, de menores tutelados por el Consell, es decir, que son hijos e hijas jurídicamente del Consell, señora Masip, ¿cómo ustedes diciendo «no» a esta moción subsiguiente, que establece tres pautas absolutamente posibles y realistas, me están diciendo que ustedes están apoyando a que la nutrición infantil de manera digna sea una realidad en el País Valencià para las familias en riesgo de exclusión social?

Señora Masip, le ha tocado aquí una tarea bastante lamentable como es la de justificar lo injustificable, como es la de decir que no a garantizar con un plan muy realista y muy adecuado a la realidad presupuestaria del Consell…

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora…

La senyora López Barceló:

…la garantía de que los niños y niñas no estén pasando hambre este verano.

Es absolutamente vergonzoso.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora López, gracias.

Señora Masip, para cerrar el debate.

La senyor Masip Sanchis:

Gràcies.

¿Prioritats pressupostàries?
¿Remoure les consciències?
76 milions d'euros a l'any en beques de menjador, la comunitat autònoma amb més pressupost absolut i relatiu en este camp.
Este és el botó del sí.

80.
000 escolars beneficiaris de les beques, places de menjador disponibles per al cent per cent dels menuts escolaritzats.
(Remors) Este és el botó que no dóna l'esquena.

(Ocupa la presidència el president, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer)

El senyor president:

Senyora…

La senyora Masip Sanchis:

Cent per cent de les despeses de funcionament de menjadors pagats per la conselleria, 1,54 euros dia per alumne tinga o no tinga beca.
Este és el boto del sí.

Un pediatra per cada 951 xiquets -este és el botó que no dóna l'esquena- enfront d'un pediatra per cada 1.
029 xiquets que és la mitjana espanyola.

48.
000 milions d'euros en programes d'atenció social.
Este és el boto del sí.

20.
399.
520 milions d'euros per al Pla concertat de prestacions bàsiques de serveis socials.
Este és el botó que no dóna l'esquena.

500 professionals en els equips base de treballs socials pagats per la conselleria.
És el botó del sí.

6,5 milions en ajudes individualitzes d'emergència.
Este és el botó que no dóna l'esquena.
(Veus)

500.
000 euros del Programa d'assistència nutricional de la diputació de València.
Este és el botó del sí.

¿I este?
¿Quin número és este?
(Veus)

El senyor president:

Senyors diputats.

La senyora Masip Sanchis:

És un número molt menut després de números tan grans.

Una xicoteta llicència.
El quatre, en les matemàtiques, és el cuadrado perfecto.
M'agraden les matemàtiques.
Són quatre els elements.
Són quatre els temperaments gastats en medicina: sanguini, colèric, melancòlic, flemàtic.
Són quatre els grups sanguinis.
(Remors) Són quatre… -també Los Fantásticos- les estacions, els punts cardinals, els genets de l'apocalipsi.

El senyor president:

Senyora diputada,…

La senyora Masip Sanchis:

El quatre és el número de la mala sort per als xinesos i els japonesos, i són quatre, en la província de València, els ajuntaments governats per Esquerra Unida; quatre ajuntaments, quatre, el boto del sí, on també n'hi ha pobresa infantil; on també n'hi ha pobresa crònica; on també los niños y las niñas son los únicos que no son responsables de la crisis; on també los niños y las niñas no son responsables de que los padres se queden en el paro; on també los niños y las niñas tienen riesgo de pobreza relativa; on també, en eixos quatre ajuntaments de la província de València, governats per Esquerra Unida, existen menores en familias que necesitan ser protegidas.
¿O és que els menors d'estos quatre pobles no tenen drets?
¿Ací no n'hi ha vergonya?
La desvergonya que vosté crítica ¿és la que nosaltres no tenim?
(Veus) (Aplaudiments)

Estos quatre ajuntaments ni tan sols s'han molestat en sol·licitar places perquè els seus menjadors continuen oberts en l'estiu.
Estos quatre ajuntaments governats per Esquerra Unida han tingut l'oportunitat que els seus menors en risc de pobresa, en risc d'exclusió social, pogueren continuar menjant durant l'estiu en els menjadors escolars, que és precisament el que vosté demana, i no s'han molestat en sol·licitar-ho.
(Veus)

¿Que no ens importa el sofriment?
Això sí que no anem a admetre-ho.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Anem a passar a la votació del dècim punt de l'ordre del dia.
Comença la votació.
39 vots a favor; 43 vots en contra.

La presidència regracia molt Les Corts pel servei prestat en l'actual període de sessions i el declara clos.

S'alça la sessió.

(S'alça la sessió a les 20 hores i 25 minuts)