Untitled Web Page



**Ple de les Corts Valencianes celebrat el dia 21 de febrer de 2001.
Comença la sessió a les 10 hores i 40 minuts.
Presideix la Molt Excel·lent Senyora Marcela Miró Pérez.
Sessió plenària número 37.
Primera reunió.**

 

 

***Elecció del Síndic de Greuges de la Comunitat Valenciana, d'acord amb la proposta de candidatura elevada al Ple de les Corts Valencianes per la Comissió de Peticions.
(BOCV número 84).***

 

 

 

**La senyora presidenta:**

 

Per favor, pregue ocupen els seus escons.

El primer punt de l'ordre del dia és l'elecció del Síndic de Greuges de la Comunitat Valenciana, d'acord amb la proposta de candidatura elevada al Ple de les Corts Valencianes per la Comissió de Peticions.

Senyories, pregue silenci.

El procediment per a l'elecció serà el següent: La senyora secretària segona de les Corts donarà lectura a l'acord de la Comissió de Peticions.
La senyora secretària segona per ordre alfabètic cridarà nominalment les diputades i els diputats, després els membres del Consell que siguen diputats i al final votarà la Mesa.
Cada diputat exercirà el seu dret a vot en la papereta facilitada i podran votar el candidat proposat o en blanc.
La resta de paperetes es consideraran nul·les.

Finalitzada la votació es realitzarà l'escrutini i serà elegit com a Síndic de Greuges el candidat proposat per la Comissió de Peticions, sempre i quan haja obtingut al-menys les dues terceres parts dels vots dels membres de la Cambra.

Té la paraula la senyora secretària segona per tal de donar lectura a l'acord de la Comissió de Peticions.

 

**La senyora secretària segona:**

 

Gracias, presidenta.

"La Comisión de Peticiones de las Cortes Valencianas, en su reunión celebrada el día 2 de febrero de 2001, de conformidad con lo establecido en el artículo 2.
3.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, per favor.
Gràcies.

 

**La senyora secretària segona:**

 

"La Comisión de Peticiones de las Cortes Valencianas, en su reunión celebrada el día 2 de febrero de 2001, de conformidad con lo establecido en el artículo 2.
3 de la Ley de la Generalidad Valenciana 11/1988, de 26 de diciembre, del Síndic de Greuges, ha acordado elevar al Pleno de las Cámara la candidatura como Síndic de Greuges de don Bernardo del Rosal, propuesto por el Grupo Parlamentario Popular.

Palau de les Corts Valencianes.
Valencia, 2 de febrero de 2001".

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora secretària segona.

Anem a continuació a procedir a la votació.

La secretària segona té la paraula per a cridar per ordre alfabètic els senyors diputats i a les senyores diputades.

 

**La senyora secretària segona:**

 

Gracias, presidenta.

*(La senyora secretària segona procedeix a la crida per ordre alfabètic de les senyores diputades i els senyors diputats per tal que dipositen el seu vot en l'urna)*

**La senyora presidenta:**

 

Finalitzada la votació, anem a passar a continuació a l'escrutini.

*(La senyora presidenta procedeix a l'escrutini de les paperetes)*

*(S'interromp la gravació)*

 

El resultat de la votació és de 43 vots a favor de Bernardo del Rosal, 32 vots en blanc i cap vot nul.
Per tant, no s'ha obtingut la majoria de les dues terceres parts dels vots dels membres de la Cambra i, per tant, no ha hagut elecció del Síndic de Greuges.

Passem a continuació al punt dos: debat de totalitat del projecte de llei de creació i gestió d'àrees metropolitanes de la Comunitat Valenciana.
Esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida.

Per a la presentació del projecte de llei part del Consell, té la paraula l'honorable conseller de Justícia i Administra-cions Públiques.
*(S'interromp la gravació)*

***Projecte de llei de creació i gestió d'àrees metropolitanes a la Comunitat Valenciana.
Esmena a la totalitat presentada pel GP Esquerra Unida del País Valencià (RE 23.
202, BOCV número 85).***

 

 

**El senyor conseller de Justícia i Administracions Públiques:**

 

*(Inoïble)* .
.
.
y señores diputados.

Comparezco ante el Pleno de las Cortes para presentar el proyecto de ley de creación y gestión de áreas metropolitanas en la Comunidad Valenciana, un proyecto de ley destinado a fijar el marco general de constitución y funcionamiento de estas entidades locales reconocidas en la ley de 2 abril de 1985, reguladora de las bases de régimen local, y que tiene como referencia y premisa, entre otros, los principios de desburocratización, agilidad y eficacia, buscando fórmulas operativas para delimitar el rendimiento de los servicios públicos.

Como saben, la ley reguladora de bases de régimen local, de obligado acatamiento para el legislador autonómico, configura la tipología de las agrupaciones supramunicipales, y concretamente en su artículo 43 el de las entidades metropolitanas.

Así vemos que, previa audiencia de la administración del Estado, de los ayuntamientos y diputaciones afectadas, las comunidades autónomas pueden crear, modificar y suprimir mediante ley áreas metropolitanas, de acuerdo con lo dispuesto en sus respectivos estatutos.

No estamos, pues, como algunos interesadamente han intentado explicar, ante una ley de creación de una determinada área metropolitana.
Estamos, señorías, ante una norma de carácter general, ante un marco normativo unitario y común que en sí mismo no obliga nada a nadie, sino que establece las bases esenciales para la posterior creación de las áreas que se constituyan mediante leyes particulares.

Evidentemente, la creación de áreas metropolitanas específicas por parte de la Generalitat, en razón de la incidencia que tienen en la autonomía local, sólo pueden adoptarse cuando se den los requisitos previstos en los artículos 42.
1 y 43 de la ya citada ley de bases y que, en definitiva, podemos concretar en la existencia de unos intereses comunes entre varios municipios que hagan necesaria la planificación conjunta y la coordinación de determinados servicios y obras supramunicipales.

La finalidad de este proyecto de ley es dar una respuesta adecuada de carácter organizativo y funcional, que permita el cumplimiento de actividades y prestación de servicios de la manera más eficaz y al menor coste posible.

Conocen sus señorías que los municipios gozan de autonomía para administrar sus asuntos propios.
Así viene reconocido en la Constitución, en nuestro Estatuto y en la ley reguladora de bases de régimen local.

Dicha autonomía, garantía máxima del interés local, está unida de forma indivisible a un interés supramunicipal, siendo este el sentido en el que hay que entender la expresión del Tribunal Constitucional cuando dice que "la autonomía es un derecho de la comunidad local a participar, a través de órganos propios, en el gobierno y administración de cuantos asuntos le atañan".

Esta autonomía es totalmente compatible con el interés supralocal, razón de la creación de los entes metropolitanos, aunque sólo sea porque las características de la actividad política pública que constituye su objeto exceden de la capacidad de gestión de los propios municipios.

Por todo ello, no cabe duda de que el presente proyecto de ley respeta la autonomía local, como así lo ha ratificado el dictamen emitido por el Consejo Jurídico Consultivo.

El fenómeno metropolitano está extendido por todo el mundo.
En la Unión Europea, por ejemplo, el 70% de la población reside en este tipo de áreas.
En un ámbito más cercano, el análisis de la realidad geográfica y humana de la Comunidad Valenciana pone de relieve la existencia de determinados flujos y aglomeraciones urbanas interdependientes y la necesidad de crear entidades metropolitanas para la planificación conjunta de servicios y obras.

Este proyecto de ley viene a cubrir esta necesidad existente en nuestra comunidad y que, a tenor de las circunstancias, era necesario atender.
A ello se ha comprometido este gobierno, por cuanto que las leyes anteriormente vigentes, al carecer de carácter global y de regularización general que esta norma posee, no alcanzaron el objetivo de desarrollo armónico e integrador del artículo 46.
3 de nuestro Estatuto de Autonomía.

Por su parte, y pasando ya a la estructura del proyecto de ley de creación y gestión de áreas metropolitanas en la Comunidad Valenciana, este queda definitivamente conformado por una parte expositiva o exposición de motivos, una parte dispositiva de quince artículos agrupados en tres capítulos y, finalmente, tres disposiciones adicionales, una derogatoria y una final.

El artículo primero, comprensivo del capítulo inicial, fija el objeto y contenido de la ley, que es la regulación de los instrumentos básicos de actuación de las áreas metropolitanas, como es la creación y coordinación de las mismas, para la realización de actividades y prestación de servicios.

Dicho en otras palabras, la finalidad única de la ley es configurar un régimen general a modo de modelo de referencia, destinado a evitar la dispersión normativa de posteriores leyes de creación de áreas.

Precisamente en este artículo se contienen los requisitos para constituir áreas, al definir esta como aquella entidad local integrada por los municipios de grandes aglomeraciones entre cuyos núcleos de población existan vínculos urbanos, económicos y sociales que hagan necesaria la planificación conjunta y la gestión coordinada de determinadas obras y servicios.

En definitiva, para crear áreas metropolitanas son necesarias tres características: grandes núcleos urbanos, que existan vínculos y la necesidad de planificación conjunta y gestión coordinada.

Se trata, como hemos reiterado anteriormente, de un concepto clásico tomado del artículo 43.
2 de la ley reguladora de bases de régimen local, y donde destaca su carácter finalista al configurarse intencionada y expresamente las acciones de planificar y coordinar la gestión como elementos esenciales a tener en cuenta.

Por su parte, la creación de los entes metropolitanos se encuentra delimitada en el artículo 3.
Estamos ante un precepto que recuerda que en la constitución de las áreas metropolitanas se debe contar siempre, y de manera obligatoria, con la participación, opinión, puntos de vista, pros y contras de las entidades implicadas, sin ningún tipo de imposición, sino más bien con el objeto de armonizar y canalizar las competencias de todos hacia un superior interés común.

Seguidamente, después de establecer la obligatoriedad de la inscripción en el registro de entidades locales, el proyecto de ley atiende a otro elemento fundamental: la organización de las áreas, sus órganos y respectivas atribuciones.

En el artículo quinto cita así tres órganos necesarios en toda entidad que se constituya: la asamblea, el presidente y la comisión de gobierno.

La asamblea, considerada como órgano plenario de la entidad, ostenta la representación de todos los municipios integrados en el área.
Cada uno de sus miembros, elegidos por el respectivo ayuntamiento, contará con un número de votos ponderados que garantice la real participación de los mismos, así como una justa distribución de las cargas entre ellos.
En particular, cada representante dispondrá, como mínimo, de un voto, además de otro por cada tramo completo de 10.
000 habitantes del total de la población de referencia.

Así mismo, y con el objeto de recalcar más si cabe, el artículo 6 señala también "que cada representante de la localidad con población de derecho inferior a 10.
000 habitantes contará siempre con un voto a los efectos de manifestar su postura y criterios como corresponda".

De igual modo, los representantes de los municipios en la asamblea serán renovados tras la celebración de las elecciones locales, dentro del mes siguiente a la constitución de los ayuntamientos.

Esta regla, lógica, por otra parte, supone una adecuación al dinamismo democrático que toda institución debe tener, al tiempo que asegura la no perpetuación de ningún tipo de mayoría, salvo aquellas que los ciudadanos, en ejercicio de su libertad de voto, hayan asignado a las fuerzas políticas en sus respectivos municipios.

Las funciones de la asamblea, establecidas en el artículo 7, podemos resumirlas en las propias de un órgano que este tipo posee: adopción de acuerdos, aprobación, coordinación y control.

El presidente, por su parte, es el órgano de gobierno unipersonal elegido por la asamblea de entre sus componentes.
Se exige mayoría cualificada de dos tercios del número legal de miembros, en una primera vuelta, y, si procede, de mayoría absoluta en la segunda.

Finalmente, la Comisión de Gobierno, con funciones de asistencia al presidente, propone modificaciones organizativas y funcionales y las demás previstas en el artículo 9; está integrada por el propio presidente y el secretario, así como ocho vocales elegidos de manera que se permita la representación de los municipios de todos los tramos de población.

De otro lado, para facilitar el fin u objeto esencial que tiene el proyecto de ley, al artículo 10 menciona la posibilidad de creación y participación de entes instrumentales, sean éstas sociedades mercantiles u otras entidades de carácter público mixto, siempre que con ello se logre una mayor calidad y eficacia en la prestación de los servicios.

Igualmente, dada la naturaleza de entidad local de las áreas metropolitanas, el artículo 11 se remite, con alguna especialidad mínima, a la normativa de régimen local en materia de funcionamiento, sesiones y adopción de acuerdos, en coherencia con el ordenamiento jurídico en vigor.

Por otra parte, si importantes resultan todos los preceptos de la norma, mención especial merece el artículo 12 para reflejar de modo genérico las competencias a desempeñar por las entidades que se constituyan, y, en consecuencia, mencionar el contenido tangible que los ciudadanos, destinatarios últimos del actuar de las administraciones, van a percibir realmente.
Indica dicho artículo que será competencia de cada entidad metropolitana la gestión supramunicipal de obras y servicios, a determinar en su ley de creación, que se referirán en todo caso al ámbito territorial de una área metropolitana que requiera de una coordinación o planificación conjunta de los mismos.
Para ello, dice el apartado segundo, se elaborará y aprobará un programa de actuación con el fin de establecer y prestar los servicios que correspondan.

Pues bien, el motivo por el que merece subrayarse este precepto no es otro que el de deslindar de una manera definitiva cuál va a ser la funcionalidad de los futuros entes metropolitanos.
Así, conocen sus señorías que los municipios tienen reconocidas por ley una serie de competencias, competencias que en sí mismas no pueden ser sustraídas por ningún otro ente creado, puesto que, como bien dice el Tribunal Constitucional, Sentencia 214/1989, "ello sería aleatorio contra la autonomía local".
Por el contrario, lo que nos está diciendo la ley es que cada área constituida en base a su personalidad jurídica y su plena capacidad para el ejercicio de sus competencias procederá a gestionar obras y servicios siempre y cuando por sus circunstancias o naturaleza no puedan ser administradas por un municipio individualmente.
Lo que conlleva, en definitiva, no a restar competencias, sino a cooperar a su más eficaz y, por qué no, más prudente ejecución.

Hay que insistir, pues, en que las áreas metropolitanas se crean para la planificación conjunta y coordinación de determinados y, por tanto, concretos servicios y obras, y no para gestionar o administrar todo el conjunto de competencias de los municipios integrados, matiz importante éste, que creo que hay que entender y valorar objetivamente como merece.

De otro lado, debido a que el ejercicio de los fines presupone medios para lograrlos, el artículo 13 hace referencia a los recursos económicos de los entes que se configuren.
De tal enumeración, conformada por ingresos tanto de derecho público como de derecho privado, quiero hacer referencia expresa a la participación en los tributos del Estado y de la comunidad autónoma, las transferencias de la Generalitat Valenciana y otras subvenciones e ingresos públicos, así como los recursos contemplados en la Ley reguladora de las haciendas locales y las aportaciones de los municipios integrados en la entidad, caracterizadas estas últimas por su justa y proporcional distribución entre los mismos.

Otro aspecto a mencionar, y al que el proyecto de ley dota de especial énfasis, es el relativo a la coordinación regional en la prestación de los servicios públicos.
El capítulo III, representado por el artículo 15, crea el Consejo Asesor Mixto de Coordinación Regional como ente integrador de todas las áreas metropolitanas existentes.
Dicho organismo posee funciones de informe, proposición y adopción de iniciativas de mejora de la gestión, así como, en general, de superior coordinación a todos los niveles.
El Consejo, presidido por el conseller con competencia en administración territorial, contará con representantes de todos los entes metropolitanos creados, de los órganos del Gobierno de la Generalitat Valenciana, así como de los entes instrumentales constituidos.

De igual modo, con el objeto de profundizar y ahondar en el servicio real al ciudadano, la propia Generalitat, por medio de instrumentos de planificación y coordinación territoriales, determinará las directrices y objetivos prioritarios a atender en su gestión por las áreas metropolitanas.

El fin de esta norma es conseguir únicamente una unidad mínima de común actuación, sin perjuicio de la actividad posterior que los citados entes locales desarrollen y perfeccionen en su beneficio.

De otro lado, el proyecto de ley adopta una serie de medidas concretas.
.
.

**La senyora presidenta:**

Senyor conseller, vaja finalitzant.

 

**El senyor conseller de Justícia i Administracions Públiques:**

 

Sí.
De otro lado, el proyecto de ley adopta una serie de medidas concretas materializadas en las tres disposiciones adicionales.
En las dos primeras se crean sendas entidades metropolitanas destinadas, respectivamente, a gestionar los servicios hidráulicos y el tratamiento de residuos en el área territorial de las localidades integrantes del extinto Consell Metropolità de l'Horta.
La garantía en la continuidad de prestación de tales servicios, se mantiene a través de las empresas Emarsa i Fervasa, ahora como entes instrumentales aludidos en el artículo 10.

Finalmente, si de garantía hablamos, la disposición adicional tercera permite a los funcionarios del suprimido Consell Metropolità de l'Horta, la posibilidad de integrarse en las nuevas entidades, respetando en todo caso criterios de racionalidad organizativa y de inexistencia de duplicidades, con lo que se previene una posible inflación burocrática, como algún sector ha pretendido insinuar.

En resumidas cuentas, señorías, considero que estamos ante un proyecto de ley que busca la integración y la armonización intermunicipales por encima de cualquier otra consideración.
La autonomía local, siempre asegurada, es uno de los parámetros más cuidadosamente considerados dentro del necesario equilibrio que debe haber entre administraciones públicas y ciudadanos.
Se trata, por tanto, de un proyecto de ley objetivo, racional y, sobre todo, básico, centrado en instituir un marco estable y coherente respecto de futuras regulaciones.

Estoy convencido de que por encima de manifestaciones particulares, la finalidad de la norma resulta lógica, clara y evidente, además de dotar a la Comunidad Valen-ciana de una legislación necesaria para su desarrollo local e institucional.

Muchas gracias.

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor conseller.

Per a la defensa de l'esmena a la totalitat té la paraula el senyor Oltra en representació del Grup Parlamentari Esquerra Unida.

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyors i senyores diputats i gent d'Elx, que ens acompanya avui.

En principi, senyor conseller, al sentir la seua intervenció, la veritat és que la impressió que se li queda a un és que aquí hi ha d'haver un error, perquè és que declaracions seues de defensa de l'autonomia municipal, eficàcia ­he pres nota d'unes quantes coses­, millor prestació de servici, dinamisme democràtic, ahí hi ha d'haver un error: o s'ha equivocat de discurs o està parlant d'un altre projecte de llei, perquè les dos coses no casen en absolut, inclús m'atreviria a dir que justetament el contrari.
A més, a les proves ens remetem.

Vostés anuncien ací un projecte de llei de creació d'àrees metropolitanes.
Al Partit Popular, una volta va obtindre la majoria absoluta, li va faltar temps ­estem parlant de l'any 99­ per a suprimir l'única àrea metropolitana que hi havia al País Valencià, que era l'Àrea Metropolitana de l'Horta.
O siga, no els agradava.

Per què no els agradava?
­perquè d'ahí vénen gran part dels problemes que tenim ara sobre la taula­.
No els agradava simplement perquè havien perdut la majoria en eixa entitat.
I com vostés primen els interessos de partit davant dels interessos.
.
.
que ara diuen en el discurs que volen defensar, doncs, lògicament, d'un "plumasso" se la van carregar.
.
.
Ara tenen el problema que tenen, i esperem que quede ahí, perquè probablement tindrà incidències judicials, com ja comença a tindre, i ara necessiten cobrir eixe buit, necessiten cobrir eixe error *garrafal* que feren, presentant un projecte de llei que no ve a resoldre eixa qüestió, però és que, a més, complica la gestió també per altra banda.

I vostés, diguen el que diguen, vostés no plantegen la creació d'àrees metropolitanes, vostés, en tot cas, i sent generosos, plategen la creació de microàrees.
Perquè és que la proposta seua d'entitats metropolitanes del sector hidràulic, del sector de residus, del sector de no sé què.
.
.
O siga, tot això, la consistència, la possibilitat de funcionament, la burocràcia, la carestia de gestió, és increïble.
O siga, això no és una àrea metropolitana, o no és una àrea metropolitana com pensem molts que deuria ser.

Per tant, la veritat és que ha sigut, home, frustrant, diria frustrant, en tot cas, ho esperàvem també, perquè vista la seua actuació, esperàvem que vostés ací, doncs, hagueren incorporat una mica de tot ­digam­ el debat aquest que s'està produint en la societat valenciana, especialment, més en uns llocs que en altres, quant al tema del Projecte de llei d'àrees metropolitanes.

Veem que, efectivament, no ha servit per a res, continuen presentant el mateix model, han sigut insensibles a totes les manifestacions, a totes les visites, a tots els escrits, etcètera, etcètera.
Vostés són insensibles a això, ja m'imagine que ens diran després que per alguna cosa han guanyat per majoria absoluta les eleccions, la qual cosa està bé, però també continua estant bé ser permeable a la societat.
I en eixe aspecte vostés, la veritat, és que tenen un impermeable absolut.

El text que ara ve ací a debat a aquestes Corts, és el segon, en tot cas, perquè el primer ja se va presentar en el seu moment, va anar a informe del Consell Jurídic Consultiu, i es va publicar.
Aquell projecte.
.
.
bé, aquest és roín, però aquell era encara pitjor, en el sentit que incorporava tota una sèrie de figures: el famós delegat del Consell, el famós comissari eixe que havia d'estar en totes les entitats, el tema de la sobrerepresentació de les capitals de província, el tema del caràcter monofuncional ­que el mateix Consell Jurídic Consultiu ha dit que això és que no se pot entendre de ninguna manera­; i després, unes condicions tan peculiars que l'únic que faltava en una d'elles era posar el nom d'Elx i el nom d'Alacant, perquè pareix que era una carta d'amor, o de desamor, destinada a aquests dos municipis i a eixe objectius que vostés tenen.
Allò era jurídicament un *bodrio* i políticament una proposta absolutament impresentable.

I lògicament, davant de les queixes nostres, davant de les queixes per escrit del mateix Consell Jurídic Consultiu, el problema que vostés mateixos han creat en la ciutat d'Elx, que inclús s'ha endut per davant un portaveu del grup municipal ­cosa increïble, perquè mira que s'havia demanat la dimissió d'esta persona per diferents raons, i va ser precisament per aquesta­, posicionaments de gent del Partit Popular clars i rotunds en el sentit que això era una cosa infumable.
Doncs, tot això els ha obligat a vostés no a millorar la llei, simplement a fer un llavat de cara.
Un llavat de cara en el qual algunes d'estes qüestions més cridaneres han estat suprimides, però els canvis són absolutament aparents.

Malgrat això, què és el que tenim en aquest projecte de llei?
Nosaltres no compartim en absolut la definició que vosté ha fet ací.
Nosaltres seguim considerant que és un projecte de llei absolutament innecessari, d'entrada, absolutament innecessari.
No hi ha urgència en la Comunitat Valenciana en el tema de les àrees metropolitanes; eixa no és, de cap manera, la primera urgència que tenim en estos temes.
Sí que hi ha urgència en el tema de l'Horta, però hi ha urgència per culpa de vostés, que han sigut els que han suprimit de mala manera l'única àrea metropolitana, l'únic consell metropolità que estava en estos moments.
Ahí sí que hi ha urgència, perquè s'ha produït un buit legal amb greus conseqüències per a tots.
I podríem parlar des del tema de residus, del tema de les empreses públiques, de moltes coses que probablement no tindrem temps d'això.

Per tant, no hi ha urgència, i el que diga el contrari és que no s'entera del que passa en el nostre territori.
Probable-ment, doncs, el fet de tant d'escó buit, que estan per ahí de viatge, eixes coses influïxen en el desconeixement de la realitat del nostre territori, no?

I hi ha altres urgències a la nostra comunitat.
Per exemple, la sempre promesa, però que mai arriba, llei d'ordenació del territori.
Això sí que fa falta.
Fa falta posar ordre en eixe tema, en el sentit de vore que per fi els municipis col·laboren, coordinen esforços, se deixa de fer eixe urbanisme a la carta que està duent-se a efecte per tot arreu.

Ahí sí que fa falta coordinar esforços, que pareix que no els interessa, perquè tot són promeses i no, i res de res.

El tema de les comarques, que és un tema també molt important, que també ve en el mateix article de la llei a què vosté fea referència, però, en canvi, no l'ha anomenat.
Un tema molt important, que altres comunitats autònomes sí que han resolt ja, i en canvi nosaltres no: la llei de règim local valencià.
Eixe sí que és un tema important, que vindria molt bé als ajuntaments i que inclús és un compromís que es va signar en la Federació Valenciana de Municipis i Províncies, en la cèlebre assemblea de Castelló, dos o tres mesos abans de les eleccions municipals, això és cert, que se va aprovar per unanimitat.

I és un document molt interessant, està ací.
Jo sé que molts de vostés el tenen, no?
, i que s'ha incomplit absolutament.
Faltaven dos mesos per a les eleccions autonòmiques, també és cert, i, probablement, això va influir el que en algun partit es donara a *bombo y platillo* que eixa era la voluntat.
Va ser arribar al govern amb majoria absoluta i eixe paper que està ací arraconar-lo en un calaix.

Altres urgències també en el tema municipal.
La creació, que també ve d'ahí eixe compromís del Fons de Cooperació Municipal, els famosos 5.
000 milions de pessetes que es van dir que vindrien a millorar, a ajudar al finançament dels ajuntaments.

Després, és un projecte de llei agressiu amb l'autonomia municipal.
És justetament el contrari del que vosté ha dit; agressiu amb l'autonomia municipal, perquè no val dir això que es donarà audiència als ajuntaments.
Home, fins ahí podríem arribar!
Però, això no vol dir que es farà cas del que l'ajuntament diga, en absolut.
O siga: "vosté diga el que diga i jo faré el que a mi em done la gana".
Eixe és el projecte que vostés han presentat.
Si això és el concepte de l'autonomia municipal que vostés tenen, ¡*apaga y vámonos!* I, a més, interfereix clarament en les competències municipals: fins i tot hi ha articles dedicats a teledirigir com ha de ser l'activitat dels ajuntaments.
O siga, els ajuntaments que estan demanant més capacitat, més autonomia pròpia, passarien a estar més teledirigits per la pròpia Generalitat Valenciana, justetament el contrari del que es diu i, justetament, el contrari, fins i tot, del que està fent-se per ahí, fins i tot en algunes comunitats autònomes per gent del seu propi partit.

Després, és un projecte de llei molt burocratitzador.
O siga, crea entitats sectorials per a cada cosa.
Això és molt difícil de gestionar.
I, a més, què ha de vore això amb la realitat d'una hipotètica àrea metropolitana?
O siga, el que passe en una àrea metropolitana el tema del residu, això una estructura pròpia, amb la seua assemblea, el seu president, la seua comissió de govern.
El que passe en el tema de residus, el mateix.
El que passe en el tema de transports, el mateix.
Així, al final, la única cosa que aconsegueixen, certament, és tots col·locats, perquè, clar, falta gent per a col·locar-se en eixe tipus de coses.
Però, això no vol dir que les coses funcionen.
Per què ho fan tan complicat?
Per què no creen una única àrea, que podria ser el consell metropolità de torn on estiga recollit tot eixe tipus de qüestions.
Això sembla molt més operatiu.

Després, home!
, és un centralista, ja ho he dit abans, és absolutament centralista i trenca el model pel qual s'ha d'apuntar i trenca el model que des del la Federació Valenciana de Municipis i des de la Federació Espanyola de Municipis s'està defensant, també és cert que no amb molt d'èxit hui en dia, no?
, però s'està defensant per part de molts ajuntaments.

Després, hi ha una qüestió també molt important pel negatiu, i és un projecte de llei que té un greu dèficit democràtic.
I dic això perquè la representació que vostés donen als ajuntaments la tindrà una única persona; la persona que el ple de cada ajuntament designe per a estar ahí.
Eixa persona representarà el cent per cent de l'opinió d'eixe ajuntament.
Jo no sé si vostés és que encara no s'han enterat, però els ajuntaments valencians per sort són ajuntaments plurals.
O siga, no hi ha un sol partit polític.
Això estava ans.
Però, jo crec que és un model que tots tenim clar que no hem de tornar ahí.
Pense.
No sé.
Este model apunta en eixa direcció, en tot cas.
O siga, eixa pluralitat que tenen els ajuntaments vostés la tallen d'arrel, absolutament.
Per què no deixen que eixa pluralitat es manifeste?
Cadascú amb la força que tinga.
Però, eixa pluralitat s'ha de manifestar perquè enriqueix el debat, enriqueix l'opinió dels diferents ajuntaments.
Vostés aposten clarament per un model presidencialista, un model que nosaltres pensàvem que ja ningú anava a proposar.
Mira, per a on, el Partit Popular del País Valencià enyora, continua defensant aquesta proposta.

Després, hi ha una qüestió que, evidentment, i més hui, no podem deixar de costat.
Aquest projecte de llei suposa un atac directe a Elx, a la tercera ciutat del País Valencià.
Per què?
Què li hem fet la gent d'Elx perquè vostés ens ataquen d'eixa manera?
En tot cas, podrem sospitar alguna cosa, i és que allí no han guanyat vostés mai.
Pot ser una raó.
Segurament és la raó, inclús m'atreviria a dir.
Però, estes coses no es fan, senyor conseller, senyors del Partit Popular, estes coses no es fan.

Elx, de totes maneres, té les esquenes ben amples.
En la història d'Elx consta la lluita durant molts anys, en plena Edat Mitjana, per defensar-se de la voluntat del senyor feudal.
I això està ahí.
Ara pareix que el nou senyor feudal és el senyor Zaplana.
Ens defensarem també d'això, i guanyarem, que conste que guanyarem eixa batalla perquè eixa batalla la guanyarem amb tota garantia.
I amb la participació de tothom, inclosa molta gent que vota al Partit Popular a Elx, inclosa, perquè han vingut a signar i a manifestar-se públicament; càrrecs públics, no, evidentment, després del que va passar amb el portaveu municipal.
Fins ahí podríem arribar!
Però, gent de base del Partit Popular, fins i tot, ha vingut a dir-nos eixa qüestió.

Jo crec que ací s'han equivocat i s'han equivocat greument.
I, a més, no han fet cas en absolut de la campanya de recollida de signatures, de la campanya d'adhesió d'empreses, d'entitats cíviques de tot tipus, de reunions que s'han fet amb vostés, han estat absolutament insensibles, han menyspreat olímpicament l'opinió majoritària, molt majoritària, de la tercera ciutat del País Valencià.

I els dic una cosa: Elx això no ho va a perdonar.
Si els obliguen a admetre-ho.
.
.
I no em diguen ara que és que el d'Elx o Alacant no figura en la llei, ja sabem que no figura en la llei, figurava d'aquella manera l'altra llei, sabem que l'objectiu és aquest perquè, fins i tot, hi ha gent seua per ahí, per Alacant i tal.
.
.
, vertaderes *bocazas*, perquè és que, fins i tot, en eixe aspecte flac favor els han fet dient que això sí, *va en serio* i que estan entusiasmats en eixa idea.
Això és molt negatiu per a nosaltres, ja dic, i lluitarem, lluitarem perquè això no es duga endavant.

Per tant, per què, senyors del PP, que són els que manen en aquesta comunitat, en lloc de treballar per a resoldre els problemes que en molts casos vostés mateixos han creat, actuen d'una manera que no solament no resolen eixos problemes, sinó que, a més, creen problemes nous on no hi havia eixos problemes, que és el que passa amb aquesta llei?
Per què no fan el que qualsevol persona amb una certa lògica diria: "anem a fer una llei específica de creació, ja que l'han dissolt, de l'àrea metropolitana o de l'horta de València".
Ahí sí que fa falta fer una llei.
Que, en tot cas, serà millorable el que estava fent-se?
Sens dubte.
Entre altres coses per les dificultats de tot tipus que no tindré temps d'entrar en això.
Ahí sí que fa falta fer eixa llei i ahí sí que podríem debatre sobre una realitat que està ahí, que és necessària, i cada volta més, i que té suficient entitat com per a tirar endavant.
Però, això no ho fan, entre altres coses perquè m'imagine que seria reconéixer que ficaren la pota en el seu moment, i això, en política, doncs, és difícil de fer.
Però, eixe és el vertader problema i d'ahí naix tot el que tenim en estos moments davant.

Aquesta llei, realment, no és més que un intent de camuflar eixe error seu i, de pas, intentar preparar el terreny per a l'assalt a la tercera ciutat del País Valencià que curiosament no està en mans de vostés.
I vostés, evidentment, vostés no poden fer lleis bàsiques, simplement perquè ho tenen prohibit.
Per això, fan una llei que el propi Consell Jurídic Consultiu diu que és una llei orientativa, o siga, el terme que utilitza el Consell Jurídic Consultiu és que és una llei orientativa, en el sentit que les futures lleis.
.
.
Però, sí que estan marcant vostés en aquest projecte de llei la línia política, el fons polític en el que pensen desenvolupar eixes posteriors lleis de creació de cadascuna de les àrees metropolitanes.
Per tant, no és que nosaltres sospitem d'una cosa que no pot ser, estem sospitant d'una cosa que està sobre el paper i que vostés mateixos en les seues intervencions ho estan dient.
Per tant, tenim claríssim que no podem fiar-nos en absolut de les qüestions que vostés plantegen.

Per tant, Esquerra Unida ha presentat aquesta esmena a la totalitat demanat la retirada del projecte, perquè crec que seria el millor per al País Valencià que vostés retiraren este projecte de llei i presentaren un altre de manera que intentaren complir el buit que vostés mateixos han creat en el tema de l'horta.
Eixe seria el millor favor, el millor treball que vostés podrien fer a aquesta comunitat, no creant nous problemes, sinó resolent els que en estos moments tenen ahí.

Amb eixa idea hem presentat eixa esmena a la totalitat.
M'imagine el resultat, vist el que fins ara ha passat, però, evidentment, si això no va, lògicament, nosaltres hem presentat també tota una sèrie d'esmenes parcials.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Oltra.
.
.

**El senyor Oltra i Soler:**

Acabe de seguida, senyora presidenta.

.
.
.
en els quals el tema de la voluntarietat és un tema que no es pot deixar de costat.
O siga, no es pot forçar a cap ajuntament en estes futures noves àrees metropolitanes a integrar-se perquè ho diga València.
Això és un principi de respecte a l'autonomia municipal que ha de quedar recollit, no en les seues paraules, sinó en el text.
Si eixe principi no s'accepta, tindran problemes en el sentit que les imposicions als ajuntaments han passat la seua època.

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments)*

**La senyora presidenta:**

 

Ruego a los invitados en la tribuna que no pueden hacer manifestaciones de aprobación o desaprobación de ningún tipo.
Es, espero, el único aviso; si no, me veré obligada a expulsarles.

Torn en contra.
Té la paraula el senyor Moliner, en representació del Grup Parlamentari Popular.

 

**El senyor Moliner Colomer:**

 

Molt honorable presidenta.

Il·lustres senyores i senyors diputats.

Senyor Oltra, vosté ací en esta trona sempre actua de la mateixa manera.
En este cas, tot el que el Govern Valencià propose, a vosté, naturalment, li pareix malament.
Així és com el coneixem en esta trona.

Vaig a contestar-li a la seua intervenció, però no entrant en polèmica, sinó explicant-li resumidament el projecte de llei d'àrees metropolitanes i el motiu de la seua creació, que em sembla que ho ha deixat molt clar el conseller.
La seua intervenció ha estat molt brillant, molt clarificadora, molt tranquil·la, i crec que vosté ja ho tenia també tot preparat com per a anar en contra, diguera el que diguera.
Jo no entre ja en altres valoracions de la seua intervenció, perquè ací venim a explicar a tots els parlamentaris i el públic per què venim a fer les coses, com es fan i, si pot ser, que ho entenguen tots.

El projecte de llei de les àrees metropolitanes té com a caràcter essencial l'apertura, la flexibilitat i el marc en el qual es puguen crear les entitats metropolitanes.
Les principals modificacions són la suspensió de requisits quant a volum de població, distància entre municipis afectats per a la constitució d'una àrea metropolitana.
Ara es determinant que es constate l'existència de dades fàctiques configurador del fet metropolità, és a dir, que existisquen grans aglomeracions urbanes en els nuclis de població que existisquen i hi hagen vinculacions econòmiques i socials.

En esta llei s'elimina la figura del delegat del govern i s'atribueix a un consell assessor mixt la coordinació regional, la facultat d'informar en caràcter previ a les actuacions de coordinació i planificació regional dels respectius àmbits d'actuació de les entitats metropolitanes.
En este sentit, s'elimina de l'anterior anteprojecte la consideració de cada capital de província de set vots pel mer fet de la seua condició de capitalitat.

En el nou text serà un vot per cada 10.
000 habitants i un vot per cada població de menys de 10.
000 habitants.
Quant a la representació dels municipis en l'assemblea, es proposa que siga cada ajuntament en ple el que designe els seus membres com a representants, la qual cosa creem que és la forma més democràtica i participativa.

Els principis que han regit el text del projecte han estat la desburocratització, descentralització, eficàcia, agilitat i menor cost, buscant fórmules operatives eficaces per a utilitzar el rendiment dels serveis públics.
Així s'ha optat de la forma d'entitats metropolitanes sectorials, és a dir, entitats que tinguen assignada la representació o la presentació d'un servici específic a la realització d'una activitat determinada en una simplificada estructura operativa menys polititzada.
De manera immediata, este projecte ja preveu la creació d'ens metropolitans per a la prestació dels servicis hidràulics i el tractament de residus de demarcació territorial de l'horta i les disposicions addicionals primera i segona.

Este projecte de llei persegueix primar els municipis més xicotets, repetisc, primar els municipis més xicotets, ja que en imputar un vot a cada municipi i un altre més a cada tram de 10.
000 habitants ixen beneficiats els de la població més reduïda, respectant així l'acord en l'article 45 de l'Estatut d'Autonomia de la Comunitat Valenciana i l'article 43 del 2 d'abril de bases de règim local.
Per tant, és competència autonòmica la creació, modificació i supressió d'àrees metropolitanes i correspon, doncs, al legislador de la Comunitat Valenciana, que són en este cas les Corts Valencianes, no sols la creació de les àrees metropolitanes, sinó també la seua organització i els seus recursos.
Tot això ha estat rectificat en sentència del Tribunal Constitucional manifestant que es tracta, en conseqüència, d'unes entitats amb un alt grau d'interiorització autonòmica.

Vosté ha parlat abans de la injustícia quant al vot, quant a la forma d'actuar en la pluralitat.
Jo li recorde que la Femp, Federació de Municipis i Províncies, la va constituir el Psoe i Esquerra Unida, i també cada ajuntament té un únic representant i un sol vot en cada població i l'alcalde.
I també recordar-li que l'Ajuntament de Còrdova, que crec i vosté sap que està regit per vostés, la representa Rosa Aguilar, i també en este cas, de la mateixa manera, per tant, vosté mateixa diu que no hi ha pluralitat en l'Ajuntament de Còrdova.

Per una altra part, si hi hagut alguna informació interessada o demagògica en algun poble interessat, que són d'esta manera i d'esta forma els qui vostés ho han creat, jo dic que ací no hi ha cap problema.
Esta llei és una norma general que per sí mateixa no obliga res a ningú.
Per tant, es pretén fer una nova àrea metropolitana i on es pretén fer eixa àrea cal fer una llei específica demanada pels ajuntaments que ho desitgen passe al Consell; una vegada es complisquen els requisits ha de ser aprovada per estes Corts Valencianes.

Per tant, senyories, estem davant un marc normatiu unitari i comú que en sí mateix no obliga a res a ningú, com repetisc.
I tot això no cap dubte que el present projecte de llei respeta l'autonomia local, com així ho ha ratificat el dictamen emés pel Consell Jurídic Consultiu.
Es pretén fer àrees metropolitanes de gestió, d'acord a les necessitats, i evitar, per la forma d'elecció, mitjançant el vot al seu representant, que es convertisca en un òrgan polític i que cada vegada siga més burocratitzat.
Això és el que volem evitar, que no siga un òrgan polític i que no estiga burocratitzat.

I, a més, amb esta llei anem a garantir, igualment, el llocs de treball a tots els treballadors actuals que en estos moments es mantindran en el seu servici en les dos empreses, com són Fervasa per a l'eliminació de residus i Emarsa pel tractament hidràulic i depuració d'aigües.
Esta és la forma i la manera de presentar-nos nosaltres davant vostés en esta llei i, per tant, llevar fantasmes, llevar demagògia, i esperant que siga una bona llei per a tots els valencians, que és el que pretén esta Cambra.

De moment, no res més i moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Moliner.

Per a rèplica, té la paraula el senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

Gràcies, senyora presidenta.

Bo, la rèplica del Partit Popular és com una rèplica que estava escrita per algú, tampoc era sorprenent, ha dit el que li han dit que havia de dir.
Home, nosaltres la llei la coneixem prou bé, perquè hem llegit esta, hem llegit també l'altra i la coneixem bastant bé.
I quan parlem d'ella sabem del que parlem.
Però no sols nosaltres, és que la gent d'Elx també la coneix molt bé.
I a mi em pareix molt greu eixe tipus d'insinuacions ací de què és que aquella gent se li ha enganyat o se li ha dit una cosa, com si la gent d'Elx fora, no sé, tonta o alguna cosa així.
Crec que no, crec que vostés amb eixa apreciació estan despreciant a gran part de la població de la tercera ciutat del País Valencià i això no es pot admetre, eixe insult.
O siga, la gent d'allí el qui ha volgut signar ha signat i el que no ha volgut signar no ha signat, però té les coses clares, tan clares que ahí està eixa campanya que està fent-se i que tots els dies motiva adhesions i tots els dies motiva sol·licituds.
I em consta que a gent seua, de la que està ací i en altres llocs, estan dient-li que què és el que passa amb eixe tipus de qüestions i que per què no rectifiquen.
Perquè, clar, vindre ací a parlar de les meravelles de la llei i de que açò i tal i no sé què, tot això és pura propaganda.
Perquè el millor favor que li poden fer vostés a aquesta Comunitat i a les àrees afectades és retirar esta llei.
Això seria el millor que podrien fer per a evitar problemes innecessaris i tensions innecessàries.
Això seria el millor.

I si de veritat pensen dur endavant alguna àrea metropolitana amb aquesta llei segur que no la duen, amb aquesta llei duran el que he dit abans, microàrees en tot cas; microàrees que a més van a estar en contra del que vostés diuen, totalment polititzades, burocratitzades, amb una gestió molt deficient, cara, i a més amb molt poquets recursos.
Per tant, per ahí no van els tirs, per ahí no van els tirs.
Ho dissimulen molt bé si pensen que amb aquest projecte de llei van a complir eixos objectius.

Nosaltres diem el que diem abans en la primera intervenció: el País Valencià, la comarca de l'Horta en especial, necessita una nova llei, perquè eixa llei que tenia, eixe consell metropolità que tenia, eixe personal que tenia.
.
.
que això faltava, que el tiraren vostés al carrer, ¿és que cal agrair que no els tiraren al carrer?
Si és que eren funcionaris i eren persones que estaven que ahí i a més hi ha acords signats, inclús la llei que va suprimir el Consell Metropolità de l'Horta garantia el traspàs d'estos funcionaris.
Però què ens estan dient?
És que volien tirar-los al carrer de veritat o és hi ha alguna cosa més que agrair per ahí?
O siga, ahí sí que havia una necessitat i una realitat física que necessitava d'eixa llei.
I vostés, en un afany revengista, revengista, perquè, bo, han estat ahí, durant cert temps estaven, però quan han perdut les eleccions els va faltar temps per a dissoldre de mala manera eixe organisme, l'únic que havia a la Comunitat Valenciana.
Per tant, no ens diga res de què van a fer el que fins ara no solament no han fet, és que han fet justament el contrari.
O siga, que fa falta una voluntat de creure en el que fins ara no han fet que, la veritat, jo no la tinc, no sé si algú la té per ahí, llevat de vostés, però fins ara no la té cap.

Per tant, és un projecte de llei que no va resoldre el principal problema, que és l'Horta, i crea un problema molt greu.
Jo no sé si vostés s'han donat compte del problema greu que pot crear açò, este projecte de llei, en algunes zones i en especial la zona d'Alacant i Elx.
I vostés, lògicament, en la seua intervenció, és que ni contesten al tema de la voluntarietat, el tema de que si els ajuntaments tenen o no tenen dret a posicionar-se sobre la qüestió de la inclusió o no inclusió en un àrea metropolitana.
Perquè això de l'audiència ja ho havia dit abans.
L'exemple que vosté em posa de l'alcalde de Còrdova o de l'alcaldessa de Còrdova, què vol?
Que hi hagen dos o tres alcaldes, un per a cada partit?
Home, això és una cosa un poc infantil.
Hi ha uns moments que el qui ha de representar a l'ajuntament és l'alcalde i hi ha altre tipus d'institucions que és la pluralitat de l'ajuntament, com passa en tots els llocs absolutament.

Ja dic, en el tema aquest vostés insisteixen en mantindre un projecte de llei que considerem molt negatiu, considerem absolutament necessari que este projecte de llei és retire, perquè vostés han ficat la pota, simplement això, han ficat la pota.
La ficaren ja quan suprimiren d'eixa manera el Consell Metropolità de l'Horta i tornen a ficar-la, l'altra pota ara, amb la presentació d'aquest projecte de llei.
I açò és un flac favor que se li fa a la Comunitat Valenciana.
I, a més, pel que veig no solament votaran ara en contra de l'acceptació de les esmenes a la totalitat, però és que a més no li observe voluntat de voler modificar ni de voler millorar cap dels articles que planteja la seua llei.
La supeditació a la voluntat de la Generalitat Valenciana, la supeditació dels ajuntaments a la voluntat del que mane en València, Generalitat, la no acceptació de la voluntarietat, que és un tema important.
Jo no sé si vosté ha estat en ajuntaments o no ha estat.
Però, mire, als ajuntaments els ha costat sang, suor i llàgrimes defensar la seua autonomia, fins a qualsevol poder, històricament ha sigut una reivindicació crònica.
I mire què casualitat que ara arriba.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

Senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

Gràcies, senyora presidenta.

.
.
.
arriba el Partit Popular i una cosa que tant ens ha costat als ajuntaments, siguen ara del Psoe, d'Esquerra Unida o del Partit Popular, vostés pensen carregar-se-lo.
I això crec que no és admissible.
Si tinguérem altre tipus de defensa amb institucions com la federació espanyola, la federació valenciana, també es menejaríem.
Com els tenen també d'aquella manera, passa el que passa.
Però açò és una agressió amb tota regla a la vertadera autonomia municipal.

Gràcies.

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Té la paraula el senyor Moliner per a rèplica.

 

**El senyor Moliner Colomer:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyors diputats.

Senyor Oltra, estem convençuts que ha estat manipulada molta gent per vostés, estem convençuts i no retire res del que dic i a més a grau màxim.
De revengismes, nosaltres res.
Nosaltres hem hagut de suprimir eixe organisme perquè no operava últimament bé i perquè cada vegada el assumpte s'agreujava per moments, tant en gestió com econòmicament.
Vosté també ha dit que es desdiu en tot açò que diu que no podem constituir microàrees.
.
.
per què mentix quan diu que va a constituir-se una macroàrea Elx-Alacant?
Això no és veritat.

Per tant, jo, entrant en la seua esmena a la totalitat de la llei, sobretot jo veig que vostés incideixen molt en el tema dels motius, els motius de la creació i la gestió i sobretot en els motius de l'exposició.
Està clar que la seua esmena a la totalitat, suprimint la base, que és l'exposició de motius, és la que més afecta a tot açò.
A continuació proposen, en tota la seua argumentació, una sèrie de bateries, una bateria d'esmenes de modificació que substituixen paràgrafs sencers i uns altres que vostés proposen que, tal i com ens tenen acostumats, no diuen res clar.
Compliquen la compressió i el desenrotllament i, en definitiva, creem que vostés s'oposen per sistema a qualsevol llei a proposta del govern, sense millorar en res el contingut de les propostes.

La seua oposició, o la de vostés a esta exposició de motius, que és on vostés més incideixen, i per tant a esta llei, és la major prova de tot el que li dic.
M'he llegit paràgraf per paràgraf l'exposició de motius, sincerament no veig cap paraula que definisca o aclarisca millor l'explicació de motius que la que conté la proposta del govern.

La llei per a nosaltres és bona, és necessària, però té una pega, té una pega: que l'ha elaborada el Govern Valencià del Partit Popular i això a vostés no els agrada.
Mire, vaig a dir-li una reflexió: si la llei que nosaltres hem fet en cada article i en els mateixos termes que vostés ens proposen l'hagueren posat sense que vostés ho sapigueren, o siga, si haguérem fet la llei com vostés proposen, sense vostés saber-lo, segur, i estic segur, que hagueren fet les mateixes esmenes o més per oposar-se.
I això és el sino, la creu de la política, que quan un fa una cosa, inclús estant bé, a l'oposició li pareix mal.
I això pareix el sistema.

En este cas, la llei no priva de res, li repetisc, a ningú; manté respecte a l'autonomia que confereix la Llei de règim local en esta matèria, i al mateix temps facilita la bona gestió dels servicis, que és en definitiva pel que s'ha fet esta llei.
Estem, per tant, davant una bona llei que al mateix temps no dóna només que qualitat i capacitat de gestió al sistema, és més eficaç i, en unes participacions democràtiques pels ajuntaments, més justa.
Per tant, menys politització en la gestió dels servicis i possiblement una economització de la despesa de funcionament, que pot redundar en una baixada d'impostos o, com a mínim, en un manteniment dels mateixos.
Eixe és l'esperit d'esta llei i no el que vostés en certa manera ens proposen.
Per tant, anem a mantindre el text íntegre i fins i tot esperem que vostés es donen compte que van equivocats i reconsideren la retirada la seua proposta, que crec que és el millor que podrien fer.

Per tant, l'esmena a la totalitat no l'anem a assumir, perquè no aporta res millor de la que hui en dia es presenta, perquè vostés la fan poc entendible, la compliquen en volta d'aclarir el motiu de la llei.
Per tant, anem a anunciar-li el nostre rebuig a la seua petició.
Després, el dia que corresponga i en comissió, ja vorem les esmenes que puguem assumir, per suposat.
Però de moment és el que li he de dir.

No res més i moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Moliner.

Correspon el torn de fixació de posició.
Senyor Ros, té la paraula.

 

**El senyor Ros Piles:**

Gràcies, senyora presidenta.

Compartim tot l'esperit i la intervenció que ha fet el representant d'Esquerra Unida respecte a l'esmena a la totalitat que ha presentat sobre la Llei d'àrees metropolitanes, la votarem a favor l'esmena a la totalitat.
I en el següent punt de l'ordre del dia ja donarem nosaltres totes les explicacions sobre el particular.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Ros.

Correspon, a continuació, la votació ordinària al debat de totalitat del Projecte de llei de creació i gestió d'àrees metropolitanes a la Comunitat Valenciana, l'esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.

Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 35 vots a favor, 43 en contra, cap abstenció, queda rebutjada l'esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida.

Senyories, se suspén la sessió per deu minuts.

 

 

***Projecte de llei de creació i gestió d'àrees metropolitanes a la Comunitat Valenciana.
Esmena a la totalitat amb text alternatiu presentada pel GP Socialista­Progressistes (RE 23.
684, BOCV número 85).***

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, es reprén la sessió.

El punt tres de l'ordre del dia és el debat de totalitat.
.
.
*(pausa)* ­senyores diputades, per favor­ *(pausa)* debat de totalitat del Projecte de llei de creació i gestió d'àrees metropolitanes a la Comunitat Valenciana, l'esmena a la totalitat amb text alternatiu presentada pel Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.
Té la paraula, per a la defensa de l'esmena a la totalitat amb text alternatiu, el senyor Ros en representació del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

Bon dia, senyora presidenta.
Bon dia, senyores i senyors diputats.

Ens trobem ací per a debatre l'esmena a la totalitat en text alternatiu a la Llei d'àrees metropolitanes que ha presentat el govern de la Generalitat.
Llei que el conseller de Justícia i Administració Pública ens ha fet una presentació este matí ací a primera hora de la sessió.
Escoltant el senyor conseller, escoltant el que ha dit el senyor conseller este matí, pareixia, donava la sensació que partíem de zero.
Pareixia i donava la sensació que ací no hagueren antecedents de lleis metropolitanes.
Pareixia i donava la sensació que fins ara no hi havia història.

I la història existix, i a més, senyor conseller, és una història molt recent, i a més, senyor conseller, és una història dolenta, dolenta.
Perquè les coses este govern les fa així, fa que les coses fàcils siguen difícils, les complica.
I al final, senyor conseller, tenim les sentències judicials.
Sentències judicials, que canviant la política que este govern i el de Madrid duien, que fins fa uns mesos era dir "nosotros no opinamos, acatamos"; des que les sentències judicials estan eixint en contra de les decisions del govern, "no solamente no opinamos, opinamos; no solamente no acatamos, recurrimos", i al final ens trobem que els missatges que este govern dóna, són missatges que només aprofiten en cada moment i en cada circumstància segons els interessos partidistes, en cap cas davant els interessos de la societat o l'interés general de la ciutadania.

Vosté ens ha fet una exposició i ens ha dit que és una llei que és un marc general.
Això podria estar d'acord jo, que és una llei que és un marc general, però a continuació ens ha dit que han sigut consultats els ajuntaments i les diputacions afectades.
Si és un marc general, és un marc general per a la Comunitat Valenciana, perquè és una llei que és un marc general.
.
.
que després podran derivar a altres lleis, però si és un marc general, és una llei que afecta a tot el territori: el que vol dir és que tot el territori havia d'haver sigut consultat.
I en este cas no ha sigut així.

Els nostres amics que es troben ací dalt, ciutadans que han vingut d'Elx, *(remors)* després del debat, després d'este primer debat, després d'estes primeres intervencions, jo crec que la clarividència de les situacions que s'han donat la poden entendre i la poden entendre bé.
És una llei que té un dèficit democràtic impressionant.
Per què no es demana l'opinió de la gent?
Per què no es demana l'opinió de tots els ajuntaments?
Per què no es demana l'opinió de tots els col·lectius?
¿Per què no es demana l'opinió dels afectats, dels qui han de sofrir les conseqüències, si esta llei, tal qual està, s'aprova?

És una llei que ­ho hem repetit en moltíssimes ocasions­ desvertebra el territori de la Comunitat Valenciana.
Açò no hi ha per on agarrar-ho.
Mai tindrem ocasió de tindre una Comunitat Valenciana organitzada.
Mai tindrem ocasió de tindre una Comunitat Valenciana vertebrada, i mai sabrem per on anem si esta llei, al final, tenim la mala sort que s'aplique.

Àrees metropolitanes per a tot.
Hui se'n creen en esta llei dues.
Però àrees metropolitanes per a tot.
Per què no tenim una conselleria de ports, o de carreteres, o de depuradores, o de ponts?
Seguint la filosofia legislativa d'esta llei, que anem a tindre una àrea metropolitana per cada un dels servicis, ¿per què no tenim una conselleria de carreteres, de ports, d'encaixament de rius, de depuradores?
Doncs sí que tindríem una Conselleria d'Obres Públiques que gestionaria bé el territori i les necessitats d'infrastructures del territori.
Doncs açò és exactament el mateix.
Però en xicotet, a nivell d'àrees metropolitanes.
Hui se'n creen dues, demà vostés poden crear l'àrea metropolitana dels escorxadors, i despús-demà la de control de acequias de riego, i el mes que ve, per això que els camins estan intercomunicats, crearan vostés el área metropolitana de mantenimiento de caminos rurales.

Hem de ser seriosos, hem de preocupar-nos un poc pel nostre territori.
Podem perdre una ocasió històrica de regular i estructurar el nostre territori.
És una llei, senyor conseller, que burocratitza molt la gestió.
Molt.
Vostés diuen que no, no van a dir el contrari.
Vostés diuen que, a quin sant, és una llei que no és política, que el que anem a fer és gestionar.
És una llei que burocratitza.
És una llei que tindrà dos gerents, que tindrà dos presidents, que tindrà dos interventors, que tindrà dos secretaris i que tindrà no sé quants funcionaris, i com fins ara només hi havia un despatx per al president del Consell Metropolità, n'haurem de fer un altre.
I un altre, i un altre, i un altre, cada volta que anem creant àrees metropolitanes.

Imagine's si burocratitza la gestió, i imagine's si encarix la gestió.
No respecta, senyor conseller, en cap cas els resultats electorals.
Queda molt bonic això de dir.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Ros.
Senyor Ros, li recorde que vosté s'ha de dirigir tècnicament a tota la Cambra.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

Jo em dirigisc a tota la Cambra i també al senyor conseller, senyora presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

 

A tota la Cambra, senyor Ros.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

Senyores i senyors diputats, disculpen que no m'haja dirigit a tots vostés abans, i les paraules que li he dirigit al senyor conseller, donen-les vostés per rebudes.
*(Remors)(Pausa)*

Senyores i senyors diputats.
Ens han presentat una llei que no respecta els resultats electorals.
Ens han presenta una llei, com he dit abans, en dèficit democràtic.
Ens han presentat una llei que anul·la la voluntat dels ciutadans que votaren en cadascun dels nostres municipis.
I que en cadascun dels nostres municipis, senyors diputats i diputades, n'hi ha representants del PP, del Psoe, d'Unió Valenciana, d'Esquerra Unida, i d'un altre grapat de partits que estan a nivell local.

Ningú de tots eixos, si no tenen la sort de ser alcaldes, prendran decisions en el Consell Metropolità, en temes tan importants, tan importantíssims com són la gestió de l'aigua, la gestió del fem, la gestió del transport; qualsevol de les matèries que afecten a la llei metropolitana que estem debatent.
Això no és democràcia.
Això no és participació.
Això no és respectar la voluntat dels ciutadans.
Això és una altra cosa: el poder pel poder, el voler assumir-ho tot, el tindre-ho tot controlat, que totes les competències siguen meues, ací no es fa res si jo no ho dic.
Això és el que esta llei, senyors diputats, arreplega.

És una llei que no deixa clar el finançament.
Tornem a patir del mateix.
L'únic finançament que deixa clar esta llei, és que els municipis han d'aportar un percentatge de diners que reben del fons, que ho aprovarà l'assemblea.
L'única cosa que deixa clar.
Damunt que estes Corts no han complit el compromís de fer el fons de finançament autonòmic per als ajuntaments, damunt, esta llei ens vol llevar, a través de l'assemblea, un dels pocs diners que ja rebem de l'Estat.
És l'únic finançament que queda clar.
Perquè de la resta, diu que la Generalitat ho finançarà, però no diu quan, ni com, ni per a què; no diu quan, ni com, ni per a què.

Hauran d'anar els consells metropolitans fent de *pedigüeños*, com passà en l'última legislatura, a vore si el govern de la Generalitat disposa d'alguna pesseta per a què el Consell puga funcionar.
I del finançament estatal, nada de nada, res de res.
Si vostés es lligen l'article de la llei quant al finançament estatal, diu: "si ve al cas".
No, no, no.
Si ve al cas, no.
A Madrid cal anar a demanar el que ens correspon, que altres àrees metropolitanes, per exemple la de Barcelona, rep 8.
000 milions de pessetes de l'Estat.
A Madrid cal anar, a més de a grans esdeveniments editorials, a demanar el que els valencians i les valencianes necessiten i per dret tenen, i és el finançament per a poder tirar endavant les àrees metropolitanes.

No, senyors diputats, l'únic finançament ­i ací hi ha alcaldes també­, és la dels ajuntaments, les altres estan totes per l'aire.
Front a açò, front a açò ens hem vist en l'obligació de presentar un text alternatiu, un text alternatiu que les seues senyories supose que tenen.
Un text alternatiu que recull la filosofia que el Grup Socialista té del nostre territori, com entén el nostre territori.
Un text alternatiu que vertebra les àrees metropolitanes que es puguen crear en el futur.
Un text alternatiu d'àmplies competències.

Si una àrea metropolitana no té competències en urbanisme, no té competències en transport, no té competències en residus sòlids, no té competències en el cicle hidràulic, si no té eixe tipus de competències, i es puga vore el territori en una amplitud de mires i sobretot en una amplitud de futur, de veres que l'única cosa que estem fent són capelletes.
De veres que estem perdent la possibilitat, l'oportunitat, una volta més, de vertebrar territoris que siguen autèntics motors del desenrotllament del nostre territori i de les nostres àrees, i que siguen també autèntics motors de la prestació dels nostres serveis.
Menys buròcrata que la que ha presentat el govern, que recull la representativitat electoral.

¿Quina culpa tenen els votants del Partit Popular d'un municipi que hi haja alcalde socialista, de no estar representats en el govern del Consell Metropolità?
¿O quina culpa tenen els votants d'un partit, d'un ajuntament on hi haja un alcalde del PP, de no estar representats?
Simplement i planerament perquè la llei ho planteja així.
La llei és una llei controladora, és una llei de moltes curtes de mira, Perquè quan ho planifica els vots i els representants que han de tindre cadascun dels ajuntaments, està pensant en la situació actual, en la situació d'este moment, en les àrees metropolitanes que es creen ara.

I les àrees metropolitanes que es creen ara, un ajuntament només té el 48%.
I quan vostés pensen així, pensen perquè creuen que van a estar tota la vida manant.
I això és un tema que se'ls acaba, afortunadament, i se'ls acaba prompte.
Però nosaltres, a pesar que eixa llei el dia que manem ens puga beneficiar, tindrem en compte els plantejaments que hui estem fent ací, i intentarem modificar-la per a què siga en eixe sentit el més representativa possible.

No recull en cap cas o d'una forma ambigua els drets dels treballadors.
Els drets dels treballadors de l'extint Consell Metropolità.
Eixe Consell Metropolità que fa un any i dos mesos es carregaren.
Que fa sis mesos havia d'estar resolt el problema i que no s'ha resolt el problema.
I hui este matí estem ací discutint una llei que ja vorem si el pot resoldre, perquè tal qual s'està plantejant esta llei, difícilment i en cap cas es podran resoldre els problemes.

També cal tindre en compte la situació dels treballadors.
Abans pareixia, en les intervencions que he escoltat, que se'ls perdonava la vida, que se'ls deia "si tindreu una cadira, si segurament tindreu un despatx per seure-vos".
No, no.
Una cadira, un despatx, perquè tenen dret, no perquè se'ls perdone la vida.
Perquè tenen dret, i així ho recullen els acords que es firmaren, i que està en estos moments treballant-los la Comissió Mixta, que és una comissió molt mixta i que dura ja molt més en eixe sentit del que deu durar.

Mireu, jo crec que estem creant en comptes d'àrees metropolitanes, diputats i diputades, estem creant àrees de negoci.
Àrees de negoci.
Que no se sap això com funciona, que no se sap què hi ha darrere.
Hi ha molt d'interés en sectoritzar els negocis.
El negoci de l'aigua, el negoci del fem, el negoci del transport.
Què passa ací?
¿Ens passarà igual que a Dosaigües, que també tenim una sentència que ja vorem com se la lleven de les mans?
O és que allò de Dos Aigües no era un negoci?
¿O és que allò de Dosaigües no s'adjudicà en contra de tots els informes a qui no es devia, i ha hagut de ser el jutjat el que diga que això no pot ser aixina.
I hem perdut un any o any i mig de temps.
Ja vorem quan resoldrem el problema eixe, ja vorem com el resolem.
Jo sí que sé com l'anem a resoldre: pagant els valencians i les valencianes, costant-nos tot més car.

Havent una àrea metropolitana només, diputats i diputades, vos he de dir que la gestió del Partit Popular estos quatre anys féu que el servici del fem apujara el 70% en quatre anys, el 70% en quatre anys.
No és *moco de pavo*, el 70% en quatre anys.
Imagineu-vos si ara hem de desfer l'embolic que ens va muntar l'anterior Consell en l'abocador de Dosaigües, imagineu-vos això.
Imagineu-vos que això són diners que repercutiran en el rebut del fem.
Imagineu-vos que hem de traure un altre concurs.
Imagineu-vos que ara anem a crear un ens metropolità amb tota l'estructura per a dur això, quan allò abans ho duia una àrea metropolitana en el seu conjunt.

La veritat, senyores i senyors diputats, un desastre, un desastre que pagaran els valencians i les valencianes; la mala gestió, els valencians i les valencianes.

He volgut deixar per a l'últim el tema del respecte a l'autonomia municipal, autonomia municipal que, per molt que isquen ací els diputats i diputades del PP a dir que es respecta, no es respecta l'autonomia municipal.
Primer que res, ja no se'ls ha consultat.
El mínim que es podia fer: consultar tots els ajuntaments, ja que és una llei general.
I no s'ha fet.
En segon lloc, ací en esta tribuna es diu que sí, que són "voluntarios", que es respecta l'autonomia municipal, que "no hemos pensado en esto".
No, no, que no es diga en esta tribuna, a pesar que queda en el *Diari de Sessions*; que es diga en la llei.

I heu sigut tan imprudents i heu fet les coses tan mal que heu alarmat socialment una quantitat indeterminada de ciutadans i ciutadanes de la nostra comunitat: comarques de Castelló que no saben si seran metropolitanes o no, comarques d'Alacant que no saben si seran metropolitanes o no, una ciutat com la d'Elx, que li volem ficar el dit en la nafra.
No sé per què, no sé per què li volem ficar el dit en la nafra.
I els ciutadans d'Elx, amb tota la raó del món, han muntat en còlera.
Són prou intel·ligents, suficientment autònoms, tenen el seu ajuntament, per a saber què volen i quan ho volen.

I esta llei, senyores i senyors diputats, no respecta l'autonomia municipal.
Si és aixina, vos emplace que quan es discutisca en la comissió hi haja un article que quede claret on diga que les àrees metropolitanes que es creen a partir de l'entrada en vigor d'esta llei que es pot aprovar es crearan exclusivament si els ajuntaments que la integren es pronuncien a favor.
I aixina sí que podríem dir que hi ha autonomia municipal.
I aixina sí que podríem dir que es respecta l'autonomia dels ajuntaments.
Però recordeu-vos.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Ros.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

.
.
.
del que vos dic.
­Acabe ja, senyora presidenta.
­ Recordeu-vos del que vos dic a tots, senyores i senyors diputats.
Eixa esmena no s'acceptarà en el debat de comissió.
I quan vinga al Ple no s'acceptarà, perquè el rerefons, senyores i senyors diputats, no és ni açò ni allò altre ni vertebrar el territori, el rerafons són les àrees metropolitanes, monofuncionals o com vulguen dir-los, perquè cada dia els diuen d'una manera; però sobretot i allò més fonamental són les àrees de negoci, que això sí que pica, sí que té importància, i els interessos, sense cap de dubte, són interessos de futur.

Moltes gràcies, senyores i senyors diputats.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ros.

Torn en contra?
El senyor Díez, en representació del Grup Parlamentari Popular, té la paraula.

 

**El senyor Díez Cuquerella:**

 

Senyors consellers.

Senyores i senyors diputats.

Amb el seu permís, senyora presidenta.

Senyor Ros.
Permeta'm que en primer lloc em dirigisca a vosté per a dir-li que, escoltant-lo, he arribat.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Díez, dirigisca's a tota la Cambra.

 

**El senyor Díez Cuquerella:**

 

Em dirigisc a tota la Cambra, i fent menció especial a la intervenció que m'ha precedit, com és lògic, perquè en definitiva la meua intervenció ha de ser la de contestar a estes propostes que es fan des de l'oposició.

I jo he arribat a unes conclusions escoltant el diputat que m'ha precedit en l'ús de la paraula, conclusions que inclús poden ser alternatives, perquè pense que el diputat que m'ha precedit en la intervenció segurament no ha tingut res a vore amb l'esperit del text alternatiu que ací presenta el Partit Socialista, i possiblement no haja tingut res a vore amb la redacció d'eixe text alternatiu.
O alternativament, si ha tingut alguna cosa a vore amb l'esperit o amb la redacció del text, llavors l'altra alternativa que concloc és que el discurs que ell ha fet hui ací li l'ha redactat una tercera persona.
Perquè la incongruència i la incoherència respecte del que s'ha manifestat ací en relació al que és l'esperit i la lletra de la llei, del text alternatiu que ací se'ns presenta, és molt evident.

Es dia ací que, escoltant el senyor conseller, pareixia que partíem de zero.
No, no.
Evidentment, no partim de zero; partim de menys zero.
I això està reconegut en el text alternatiu, en la seua exposició de motius, quan textualment diu que les lleis de la Generalitat Valenciana de 1986, de creació del Consell Metropolità de l'Horta i la llei de 1995, de l'àrea metropolitana de València, les dos lleis, no havent pogut afrontar, ni molt menys resoldre, el fenomen metropolità, originant una inestabilitat legislativa en l'àmbit de València i la seua comarca, oblidant la resta del territori de la comunitat.
.
.
Estes paraules no tenen desperdici, perquè, efectivament, no és que estàvem partint de zero, estàvem partint de menys zero, i aixina ho reconeixen vostés en el text alternatiu que presenten.
Però no sols és això, que diuen que s'ha originat una inestabilitat legislativa, sinó que a més apunten i diuen en l'exposició de motius que aquelles lleis varen oblidar la resta del territori de la comunitat.

Miren, este text alternatiu que vostés presenten té, a més, altres moltes contradiccions, o almenys en contradicció amb les paraules de vosté.
Vaig a recordar-los que en l'article 3, quan parlen de la competència, diuen que en les matèries bàsiques i específicament metropolitanes que conformen els cercles competencials imperativament vaja un esperit democràtic i vaja una voluntarietat dels ajuntaments que han de tindre en este text alternatiu que vostés presenten.
Imperativament, les àrees metropolitanes han d'actuar en els següents apartats.

Molt bé, vostés allò que volen és imposar una voluntat, i quan diuen: "no, perquè nosaltres el que volem és que els ajuntaments tinguen la voluntarietat de participar o no participar en les àrees metropolitanes".
Sí, això ho fan per a d'ara endavant, però quan vostés van crear el Consell Metropolità de l'Horta, quan ara ací en este text alternatiu estan referint-se al que era l'antic Consell Metropolità de l'Horta, ahí no donen voluntarietat als ajuntaments.
Ni llavors la van donar, quan van crear el Consell Metropolità, ni ara, en este text alternatiu, donen la voluntarietat, sinó que diuen: "de l'àrea metropolitana de València, tots els ajuntaments que estiguen ahí".
A on està eixe voluntarisme dels ajuntaments?
A on està?

Però a més, he de recordar-los que les competències de la Generalitat Valenciana estan molt definides no sols en l'Estatut d'Autonomia, no sols en la Constitució, sinó, allò que és més important, les competències dels governs autonòmics en matèria de creació d'àrees metropolitanes estan perfectament definides en una llei que vostés no deuen oblidar i que vostés deuen recordar, perquè és una llei, és la Llei 7/1985, que era la Llei reguladora de les bases de règim local.
En l'any 1985, en el govern central i en el govern autonòmic estava governant el Partit Socialista.
A on estaven vostés en l'any 1985?
A on estaven vostés?
Per què no llavors van fer les accions que estan fent ara perquè eixa Llei de bases de règim local no nugara les mans als governs autonòmics?
A on estaven?

Ací partim, precisament, d'una llei que va ser votada en Corts per vostés que obliga o limita les facultats dels governs autonòmics per a la creació d'àrees metropolitanes, i es fa un *corsé*, ni més ni menys.
I eixa llei és de vostés, únicament i exclusivament de vostés.
Llavors podien haver fet autobusos, llavors podien haver anat a Madrid, llavors podien haver reivindicat l'autonomia municipal perquè eixa Llei de bases de règim local haguera permés als governs autonòmics i als municipis tindre eixes facultats que vostés, en la llei de 1985, els varen negar.

Parlen també vostés que esta llei té un dèficit democràtic, perquè no hi ha una representació de tots els partits polítics que estan representants en tots els ajuntaments de la Comunitat Valenciana en aquelles àrees concretes que es creen o que es vulguen crear.

El que vostés estan pretenent no és que existisca un instint o una situació democràtica en l'elecció de representants; vostés el que estan pretenent és que, a través d'eixe *artilugio* que vostés anomenen "dèficit democràtic" el que pretenen és transformar qualsevol àrea metropolitana en una cambra de debat polític, privant-la moltes vegades que es prenguen decisions que van en benefici dels ciutadans.
Vostés el que volen és deixar amb absoluta carència de gestió a una àrea metropolitana perquè, en el joc que vostés diuen democràtic, s'impedisca la gestió en la forma que demanda la societat.

La democràcia ha de començar en els ajuntaments, i si ací s'està establint, en el text que presenta el govern de la Generalitat, una representació de tots els ajuntaments.
És obvi que el dèficit democràtic a on en tot cas podria produir-se seria en els ajuntaments a l'hora d'elegir els seus representants.
I no és menester que profunditze més en això, perquè crec que en el cap de tots està.
Si hi ha un representant en un municipi, és evident que la democràcia dirà que eixe representant siga del partit polític que estiga governant en eixe municipi concret.
I si, pel contrari, un ajuntament té dret a més d'un representant, el caràcter democràtic d'eixe ajuntament és el que determinarà si a l'àrea metropolitana va a representar-lo únicament gent o persones del partit governant o, pel contrari, va a donar eixe ajuntament participació a l'oposició en la representació de l'àrea metropolitana.
Ahí és on hem de buscar si va a existir o no va a existir dèficit democràtic.

Traslladar la representació política de tots els ajuntaments a tots els partits que, en oposició o en govern, estiguen en els municipis implicats, la conseqüència que du és la que els he dit, que es convertiren eixes àrees metropolitanes en una segon cambra de debat polític, cosa que el Partit Popular no desitja.
Perquè el Partit Popular vol fer gestió i no vol debat polític en unes àrees que el que es necessiten és activitat, bona gestió i bons resultats econòmics.

Parlen vostés també que no es preveu el finançament, i que, com sempre, el finançament d'eixes àrees metropolitanes va a carregar-se en els municipis, i que ací en esta llei que nosaltres proposem no es definix quina va a ser la forma i l'esforç de finançament.
Estan definides quines són les fonts de finançament: tributs amb participació de l'Estat, amb participació de l'ens autonòmic i amb participació dels ajuntaments.

Però el problema, el problema no està que es definisquen ací o que es definisquen després en l'àmbit de la gestió de l'assemblea de cada una de les àrees metropolitanes, ahí no està el problema.
El problema on està és que els ajuntaments no responguen a les seues obligacions.
Ahí és on està el problema, que és el problema que ha tingut el Consell Metropolità de l'Horta, que és el problema que s'arrossega, que és el problema que s'ha trobat la comissió mixta paritària.
Perquè hi ha ajuntaments, en diré alguns, com per exemple, Paterna, que en via executiva deu 119 milions de pessetes al Consell Metropolità de l'Horta; Mislata, en deu 70.
I mire, Torrent, en deu 122 milions de pessetes en executiva, a part el que estiga en voluntària.
Eixe és el problema del finançament de les àrees metropolitanes.
Eixe és el problema.
No el que ací estiga definit o deixat de definir.
Eixa és la qüestió.

També parlen vostés que hi ha un dèficit en l'autonomia municipal, que esta llei trenca amb l'autonomia municipal i que ací vindríem els diputats del Partit Popular a dir que això és mentida, que això no és de veres.
I venim a dir que no és de veres que esta llei ataque a l'autonomia municipal, però no com una postura, digam, dialèctica, sinó perquè realment l'autonomia municipal no sols és que no es veu atacada en esta llei, sinó que a més està potenciada.

I ahí els he de dir també: on estaven vostés en l'any 1985, quan es va aprovar en les Corts Generals la llei de bases de règim local?
On estaven vostés?
Perquè en aquella llei de bases de règim local s'establia quines eren les competències que anaven a tindre els ajuntaments ­i feien una relació vostés­, competències que puguem dir mínimes.
Eixes competències mínimes estan absolutament respectades.
Agarre vosté el text de la llei de bases de règim local, agarren-lo vostés, repassen i a vore si en alguna d'eixes competències mínimes, que són aquelles que són responsabilitat directa dels ajuntaments, han de cobrir.
I a més d'eixes competències, diu el text de llei de bases de règim local unes altres que han de ser competències compartides.
En la llei de bases de règim local tenien vostés l'oportunitat d'haver dotat als ajuntaments d'una autonomia il·limitada i no haver-los clavat un *corsé*, i no haver-los clavat un *corsé*.
Però no ho van fer i ara volen, per una via que no és correcta, que no és legal.
.
.
volen tampoc, ho diuen, però en el text alternatiu no es diu.
En el text alternatiu no es diu, ho diuen de boqueta.
Per això li deia l'esperit i la redacció del text alternatiu no l'ha feta vosté, o a vosté li han fet el discurs que havia de dir ací hui.

I després ens trobem amb manifestacions per a una volguda ciutat alacantina, que no sé d'on ve ­vaig a dir-ho amb paraules que tots entendrem­, no sé d'on ve este muntatge, no sé d'on ve esta demagògia, no sé d'on ve la moguda, valga l'expressió vulgar, que s'ha produït, quan vull que em diguen en algun article del text que proposem l'aprovació d'esta Cambra, en quin moment s'està mencionat alguna ciutat, en quin moment s'està dient que el pas següent vaja a ser la creació d'una àrea metropolitana a Castelló o a Alacant.
Vull que m'ho diguen on ho diu esta llei, perquè del contrari, he de dir-los que vostés estan utilitzant una demagògia lamentable, lamentable, que no és pròpia del sistema democràtic que vostés pregonen.
*(Remors)* 

Però, mire, com estic mirant el rellotge i estic acabant, no vull incidir en algunes qüestions, que estic segur que tindré ocasió en un següent torn de paraula, després d'escoltar la intervenció del representant del Grup Socialista.

Gràcies, senyor president.

*(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor José Cholbi Diego)*

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Díez.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

Per a rèplica, l'il·lustre diputat del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes, senyor Ros, té la paraula.
*(Remors)*

 

**El senyor Ros Piles:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Bé.
La intervenció del diputat que m'ha precedit no l'entenc, perquè no sé si està.
.
.
*(Remors)* No, no.
Perdoneu.
No, no, no l'entenc.
L'únic que entenc són les xifres que deuen els ajuntaments, que mira quina casualitat va i només ha anomenat ajuntaments del Psoe.
Quan traguem les del PP, sabrem el que deuen els ajuntaments del PP.
I jo els diré per què es deuen eixos diners.
Després els ho explicaré.

No l'entenc, perquè en compte de parlar de les àrees metropolitanes, ha estat parlant de la llei de 1985 de bases de règim local, que no sé que ha de vore amb açò.
*(Veus)* No, no.
Perdona.
Que no sé que ha de vore amb açò.
I gràcies a la llei de bases de règim local, i a algunes altres llei que férem nosaltres, estem hui tots ací, *(remors)* estem hui tots ací.
Gràcies a les lleis que el Partit socialista impulsà quan no es podien impulsar moltes coses.

Però, és clar, al diputat que m'ha precedit li he de dir que si ell considera que el text alternatiu no té res a vore amb la meua intervenció, només poden ser dues coses, només poden haver passat dues coses: primera, que no se l'haja llegit, que és el més probable; segona, que per a construir el seu discurs, haja equivocat les fitxes i siguen fitxes d'un altre text, d'una altra llei, d'una altra cosa.
I llavors, el més probable és que en construir el seu discurs, ha equivocat vostés les fitxes i ha vingut ací.
.
.
Però, bé, no passa res.

I, clar, és que al final, com ho ha mesclat tot, "artilugios democráticos, déficit democrático, utiliza unos artilugios.
.
.
" No, no, no.
No s'equivoquen.
Ací els únics que utilitzen *artilugios* democràtics perquè hi haja dèficit democràtic són vostés.
I una prova evident és el que passa en esta Cambra, eh?
, una prova molt evident és el que passa en esta Cambra, que s'utilitzen, amb tota la finor del món, els *artilugios* democràtics perquè ací no es raone, i no es diga, i no es debatisquen les coses que s'han de debatre.

Bona gestió, volem una bona gestió.
No volem burocratitzar, no volem polititzar.
Creem àrees funcionals per a prestar servicis, una bona gestió, perquè volem que als veïns les coses no se'ls encarisquen, no els isquen cares.
Que la gestió dels quatre últims anys qui l'ha feta?
Unió Valenciana?
A vore si ara ho paga Unió Valenciana que no està ací.
La gestió dels quatre últims anys passats, que l'han feta vostés, la tona de fem ha apujat el 70'% en quatre anys.
Una bona gestió, una cosa pareguda a l'IPC, una cosa pareguda a l'IPC, que feren una gestió adequada.
I si van per este camí, que estan duplicant els tràmits, la burocràcia, els funcionaris, els presidents, les comissions de govern, no serà un 70%.
Ja vorem dins de quatre anys què és el que apuja això.

I, és clar, hi ha coses que em fan riure, i perdoneu que ho diga aixina.
Perquè ja sé que açò és una trona seriosa, però em fan riure.
"El talant democràtic es vorà quan un govern o un ajuntament que governa equis nomene el representant en el Consell Metropolità de la i, de l'altre partit".
Senyories, açò que vostés diuen s'ho estan creient?
Jo, quan l'Ajuntament de València, en els consells metropolitans que s'han creat, nomene al representant del Psoe en el consell metropolità, el meu ajuntament farà el mateix, el meu farà el mateix.
Que som xiquets per a vindre a contar-nos *chistes*?
Que algú de vostés que mana en algun ajuntament va a nomenar al consell metropolità el representant de l'oposició?
Això és talant democràtic?
Això és burlar-se d'esta Cambra, enganyar-nos, contar-nos *chistes* a tots els que estem ací que ens creguem allò de l'àrea metropolitana, les seues conseqüències, i on vostés, sense cap de dubte, ens van a dir.

I li he de donar las gràcies al senyor diputat que ha intervingut anteriorment, perquè s'ha atrevit a anomenar al poble d'Elx.
Li he de donar les gràcies, perquè en les intervencions que hi ha hagut a primera de la sessió i les intervencions que hi ha hagut abans quan ha intervingut el company d'Esquerra Unida, es referien a poblacions, a gent, a ciutadans que estan manipulats, que estan enganyats, que els estem equivocant.
No.
Vosté, efectivament, li he de reconèixer que ha tingut la valentia de dir que es tractava de la ciutat d'Elx.
Ni els estem enganyant, ni els estem manipulant, ni els estem mal informant.
Els ciutadans d'Elx són majors d'edat.
Per això hi ha hagut 179 associacions d'eixe poble ­que no parle ni de una, ni de dos, ni de tres­, 179 associacions d'eixe poble que han creat la comissió cívica i que han firmat un manifest.
Alerta, que estem dient-los demagògics, mal informats i que es deixen manipular als representants de 179 associacions.

I estem dient-los tot això també a les més de 12.
000 firmes que s'han arreplegat a la ciutat d'Elx, perquè no estan a favor d'esta intromissió del govern en la gestió del seus assumptes, perquè volen ser autònoms, perquè tenen la suficient capacitat per a defendre els seus interessos.
I dir-los en esta Cambra a 12.
000 ciutadans que han firmat que estan manipulats, que són uns demagogs, que no saben per on van, és molt greu, senyories, dir en esta Cambra el que vostés estan dient.
És molt greu.
I això s'ho han de pensar, perquè 12.
000 ciutadans, encara que en fóra un, perquè els ciutadans, tots, encara que en fóra un, es mereixen el respecte a les seues opinions.

Però 12.
000 ciutadans i 179 associacions d'una ciutat tan important, com és la ciutat d'Elx, que ací en esta Cambra, en este Parlament, pel Grup Parlamentari Popular, estiguen sent.
.
.
­anava a dir una paraula que no la dic­, però se'ls acuse d'estar manipulats, d'estar mal informats, de no saber el que volen, de pensar el que no deuen pensar.
.
.
Damunt de pensar el que no deuen pensar!
Clar que pensen, com lliures que són, com a hòmens i dones lliures que són, que pensen i defenen els seus interessos.
Un mal paper estan fent-li a la democràcia, un mal paper estan fent-li a l'autonomia municipal, un mal paper estan fent-li als ciutadans i ciutadanes que s'oposen a esta llei que ­perdoneu-me l'expressió­ és una llei que és una barbaritat: desvertebradora de tot el que s'ha de desvertebrar, creadora de negocis obscurs.
.
.
i cara, i cara.
Perquè el més important és que és cara, el més important és que ací quaranta no sé quantes ­perquè hui totes les senyories no han vingut, alguns estan de viatge, totes les senyories no han vingut­, quaranta i tantes senyories van a fer que els ciutadans i les ciutadanes de la Comunitat Valenciana, a partir de l'entrada en vigor d'esta llei, paguen més pel fem, paguen més per l'aigua i paguen més per tots i cada u del servicis que a vostés se'ls ocorrega crear àrees metropolitanes.
És greu això?
Sí que és greu.
Això.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyor Ros, vaja acabant, per favor.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

Sí, senyor president.
Acabe en un minut.

D'això tindran.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

En un minut, no.
Molt menys d'un minut.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

Molt menys.

Vostés hauran, efectivament, de donar resposta del que hui estan fent ací.
Però es més: alguns representants del PP que s'assenten en estes Corts hauran de donar resposta als seus ciutadans dels seus pobles, que tampoc estan d'acord, per suposat, que una llei mal feta, mal planificada i tècnicament horrorosa puga fer possible que les coses del dia a dia els costen més diners.

Gràcies, senyor president.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Ros, il·lustre diputat.
*(Aplau-diments des d'un sector de la Cambra)*

El señor Díez tiene la palabra, ilustre diputado.
Quan vulga.

 

**El senyor Díez Cuquerella:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Jo esperava, de veres, esperava que el representant del Partit Socialista, del Grup Parlamentari Socialista, en esta trona es dedicara a defendre el seu text alternatiu.
Com he vist que no ho feia en la primera intervenció, he esperat i he dit: "Bé, ho farà resumit, però defendrà el seu text alternatiu".

Però resulta que no, que per a l'únic que ha pujat ara ací en este segon torn de paraula l'il·lustre representant del Grup Parlamentari Socialista, ha sigut per a defendre a la ciutat d'Elx.
Eixa és la seua responsabilitat, que no la meua.
I és una pena, és una pena que no es diga quasi ni mitja paraula del que és el text alternatiu, que és, en definitiva, el debat que ací ens duu.

I després diu que és que "así no estamos debatiendo".
Home!
, vosté entre al debat que deu entrar i no tergiverse el que hauria d'haver sigut, amb seriositat, com vosté diu, i amb respecte a esta Cambra, amb seriositat el que hauria d'haver sigut la intervenció.
Perquè ací hi ha mitjans de comunicació que estarien esperant desitjosos vore quin era el text alternatiu que presentava l'oposició al text del Govern Valencià, i em pense que ens hem quedat tots amb les ganes de saber-ho.
Tots.

Però clar, què passa?
És que eixe text alternatiu té molt poca defensa, té molt poca defensa, perquè és contradictori, és.
.
.
amb tots els respectes per a qui l'haja redactat, m'atrevisc a dir que és, quasi quasi un *bodrio*.
I com vosté no l'ha defés, doncs, permeta que almenys jo parle d'ell, i parle d'ell en el sentit en què jo ho sent verdaderament.

Mire, no vull deixar-li passar unes acusacions que vosté ha fet en la primera intervenció i què jo he omés, doncs, a la millor deliberadament, a la millor deliberadament.
Mire, quan vosté ha dit que ací hi havia una llei que no s'havia consultat amb els ajuntaments, vosté estava faltant a la veritat, estava faltant a la veritat.
Perquè esta llei ha sigut consultada a la Diputació Provincial, ha sigut consultada a la Federació Valenciana de Municipis i Províncies, i ha sigut consultada, i això és la audiència, a absolutament a tots els ajuntaments, a tots els municipis de l'Horta.
Absolutament a tots.
I, a més, per si hi haguera algun dubte, ahí està l'informe del Consell Jurídic Consultiu, que ens està diguent la legalitat d'esta llei i que s'han complit els tràmits que la Llei de bases de règim local ens imposa.

I li he de dir: per què he nomenat la Llei de bases de règim local?
Home, evidentment, això ho havia de saber vosté, però, clar, com no ho saben, per això han fet un text alternatiu que se la passa, a la Llei de bases de règim local, doncs, la passa *de largo*, la passa *de largo*.
La Llei de bases de règim local és el text bàsic que excedeix de l'autonomia del govern autonòmic, i per això li l'anomene, perquè eixe sí que és el text bàsic.

Anem a vore.
Després, també, deliberadament, també, he fet per a esta segona intervenció fer la menció de la demagògia que s'ha utilitzat quant als llocs de treball, quant als treballadors.
Senyores i senyors diputats, el text del Govern Valencià que s'ha dut a estes Corts d'Àrees Metropolitanes establix en la seua disposició addicional tercera, expressament, que tot el personal que estava treballant en l'antic Consell Metropolità de l'Horta, tots ells, podran integrar-se en "*las entidades metropolitanas que se crean*".
I hi ha un respecte, total i absolut a eixos llocs de treball.
Home, que a la millor, en compte que nosaltres hem dit "podran integrar-se" vostés haveren dit "*se integrarán*", imperativament, igual que diuen en la disposició de motius, bé, això ja és *talante*, no?
Però ací està absolutament respectat els drets de tots els treballadors de l'antic Consell Metropolità de l'Horta, que ­repetisc­ podran integrar-se en les entitats metropolitanes que se creen.

I, per últim, un aclariment, perquè el temps s'acaba.
He d'aclarir-los, per si vostés al llegir el text no se n'han adonat, que esta llei és ­conforme ha dit el conseller­ una llei general.
.
.

 

*(Ocupa la presidència la presidenta, senyora Marcela Miró Pérez)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Díez, vaja acabant.

**El senyor Díez Cuquerella:**

 

.
.
.
una llei genèrica.
.
.
­vint-i-quatre segons­ que després s'haurà de desenrotllar cada àrea metropolitana que se vullga crear, cada àrea metropolitana tindrà la seua llei.
I esta és una norma general que volem establir des del Govern Valencià.
Al mateix temps que creem les dos entitats metropolitanes sectorials, perquè entenem que això ens pot dur a una bona gestió, donada l'experiència que tenim de l'anterior Consell Metropolità de l'Horta.

Res més.
Moltes gràcies.

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Díez.

Fixació de posició.
Té la paraula el senyor Oltra, en representació del Grup Parlamentari Esquerra Unida.

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Per a manifestar que el Grup Parlamentari Esquerra Unida votarà a favor de l'esmena a la totalitat que ha presentat el Grup Socialista, perquè coincidim en la defensa que s'ha fet i tenim els mateixos objectius.

Moltes gràcies.

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Correspon a continuació la votació ordinària al debat de totalitat del Projecte de llei de creació i gestió d'àrees metropolitanes a la Comunitat Valenciana.
L'esmena a la totalitat, amb text alternatiu, presentada pel Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.

Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 36 vots a favor, 42 en contra, cap abstenció.
Queda rebutjada l'esmena a la totalitat amb text alternatiu del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.

 

 

***Debat i votació del Dictamen de la Comissió no permanent d'investigació sobre l'actuació dels serveis de salut pública i mediambiental de la Generalitat Valenciana, així com les responsabilitats que se'n puguen derivar en relació amb els successius brots de legionel·la apareguts a Alcoi des de setembre de 1999 (BOCV número 80).***

 

**La senyora presidenta:**

 

Punt 4 de l'ordre del dia: debat i votació del dictamen de la Comissió No Permanent d'Investigació sobre l'actuació dels servicis de salut pública i mediambiental de la Generalitat Valenciana així com les responsabilitats que es puguen derivar en relació als successius brots de legionel·la apareguts a Alcoi des de setembre de 1999.

En primer lloc, i per acord de la Junta de Síndics, té la paraula, per a la presentació del dictamen, el president de la Comissió.

**El senyor Clemente Olivert:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Para ser de la mayor brevedad posible, no daré lectura a la síntesis de tramitación parlamentaria de este dictamen, ni asimismo a las consideraciones preliminares; solamente citar que hubo por parte de los grupos Socialista­Progresista y de Izquierda Unida un abandono de la Comisión, prácticamente en su inicio, y en este dictamen ­que insisto, en honor a ser lo más breve posible, no voy a leer­, se hace una valoración negativa de este abandono que se produjo.

Bien, señorías, sobre el calendario de la Comisión y los elementos de la investigación constitutivos y la suficiencia de los mismos, también seré breve.
Solamente destacar que se constituía para paliar la alarma social existente entre la ciudadanía y singularmente en la ciudad de Alcoy.
Asimismo, destacar que aproximadamente trescientos documentos de diverso carácter llegaron a esta Comisión de Investigación y que la información provino de 16 comparecientes: distintos miembros del Consell, miembros y ex miembros de la administración local de Alcoy, así como personal sanitario responsable.

Sobre la cuantía del trabajo realizado, destacar el importante volumen del trabajo ejecutado, así como el importante nivel de recursos humanos que tuvimos.
Evidenciar el esfuerzo en coordinación administrativa y en actos de erradicación y prevención de la enfermedad.

Asimismo, quisiera destacar alguna de las citas que de manera literal los distintos comparecientes hicieron en esta Comisión al destacar que se había trabajado mucho en esta Comisión.
Sobre la supuesta implicación de la administración sanitaria de nuestra comunidad en el diseño de las actuaciones en contra de la legionelosis a nivel de Estado, he de destacar que ha quedado certificado ante la Comisión el hecho esencial de que la autoridad sanitaria valenciana, a través de sus técnicos, ha participado en la elaboración de instrumentos como el libro *Recomendaciones para la prevención y control de la legionelosis*, editado por el Ministerio de Sanidad y Consumo, el cual constituye la base de las actuaciones de los sistemas de salud pública contra esta enfermedad.

Se ha testificado por los expertos que, cito de manera literal, "tenemos la seguridad de que las autoridades valencianas conocen esas recomendaciones, y no sólo las conocen, sino que personas de esta comunidad participaron en su elaboración y, además, nos consta que están muy difundidas las recomendaciones".
Estas manifestaciones garantizan la corrección y adecuación de las distintas recomendaciones emitidas por la autoridad sanitaria valenciana y que éstas se fundamentan en la obra básica antes citada.

Tercera.
Sobre la complejidad de la legionelosis desde el punto de vista epidemiológico, valoración del decreto del Consell y del estudio epidemiológico del primer brote, destacar: ha quedado demostrado a partir de las intervenciones de los expertos que la legionelosis es una enfermedad que presenta rasgos complejos en lo que se refiere a su epidemiología, especialmente por las condiciones de su hábitat y de aquellos focos de proliferación susceptibles de ocasionar epidemias.

Se ha puesto de manifiesto que por ello plantea problemas a la hora diseñar las estrategias de prevención y erradicación de los brotes.
Problemas que, según los expertos, están en estos momentos siendo objeto de estudio tanto a nivel de España como de Europa, señalándose por dichos expertos la inminencia de la publicación de cierta normativa local, tanto por parte del Gobierno español como por las instituciones europeas, tendente a dar respuesta y cobertura legal a este tipo de situaciones.

En este contexto, los expertos han manifestado ante la Comisión su opinión favorable a la normativa dimanada del Consell ­Decreto del Consell de la Generalitat Valenciana por el que se establecen las condiciones higiénico-sanitarias que deben reunir los equipos de transferencia de masa de agua en corriente de aire con producción de aerosoles­, normativa que hace que nuestra comunidad se constituya en pionera en esta materia.

Los expertos han manifestado, cito: "El decreto me parece muy oportuno y muy deseable, es algo muy favorable para el desarrollo del control de la enfermedad que nos atañe".
Final de la cita.
Otra: "Quizá ustedes, con este decreto que acaban de aprobar, estén dando el preámbulo para lo que debería existir en nuestro país, que es el decreto estatal, el decreto a nivel de todo el Estado".
La complejidad del abordaje epidemiológico de la enfermedad, que ya se ha reseñado, hizo que las autoridades sanitarias de nuestra comunidad, una vez conocida y detectada la existencia del brote, lo cual se efectuó precozmente, demostrando el adecuado funcionamiento de la red de vigilancia epidemiológica, buscaran un acuerdo de colaboración con el Instituto Carlos III.

Como ya se ha dicho antes, se insiste en que se ha trabajado mucho y que se ha trabajado de forma intensa.
Otra cita literal: "Yo, de lo primero de que me di cuenta es de que se había actuado con rapidez y yo me atrevería a decir, con perfección".

Cuarta.
Sobre la coordinación de los trabajos iniciales.
Ha quedado probado que junto al planteamiento del estudio epidemiológico, se iniciaron prontamente actuaciones tendentes a la coordinación entre las administraciones intervinientes.
En este sentido, se constituyó una comisión tripartita, de la que formaban parte responsables políticos y técnicos del Ayuntamiento de Alcoy, miembros de la Conselleria de Sanidad y miembros de la Conselleria de Medio Ambiente.
Algunos de los componentes de esta comisión tripartita han comparecido antes esta Comisión de Investigación y han reconocido unánimemente que, a pesar de las dificultades iniciales que supone el abordaje de una situación novedosa y estresante, la coordinación entre las administraciones implicadas fue.
.
.
y que se trabajó en equipo.
En relación con ello, se ha dicho por los comparecientes, cito: "Yo creo ­y se refiere al Ayuntamiento de Alcoy­ que obtuvimos una respuesta muy eficaz por parte de la Generalitat, que permitió que se constituyera esa comisión y que nos permitió ya de alguna manera empezar el proceso de un trabajo coordinado, a la búsqueda de lo que serían los focos causantes de la enfermedad".

Asimismo, se ha manifestado por otro de los comparecientes: "En todo momento, estuve al lado de las dos consellerias, formamos un equipo y trabajamos con un objetivo".

Quinta.
Sobre las actuaciones a partir del estudio epidemiológico del primer brote.
El estudio epidemiológico elaborado conjuntamente por la Dirección General de Salud y el Instituto de Salud Carlos III, fechado el 10 de abril del 2000, que ha concitado las valoraciones positivas de los expertos mencionados con anterioridad, supone un exhaustivo estudio del primer brote de la enfermedad, y si bien no se consiguió mediante él detectar el foco u origen concreto del brote, sí que se determinó con claridad que se trataba de una infección de origen ambiental, relacionada con aparatos del tipo torre de refrigeración.
También en las conclusiones de dicho informe se daba una serie de recomendaciones para la erradicación de nuevos brotes y para el control del brote.

Ha quedado demostrado fehacientemente que el informe se trasladó inmediatamente a las autoridades municipales de Alcoy, y se tradujo en una serie de normas instrumentadas en forma de protocolos sucesivos que se aplicaron a la situación existente.
Ha quedado demostrado que, cuando se conoció la naturaleza ambiental de la enfermedad y su relación probable con las torres de refrigeración, se actuó en consecuencia y siempre siguiendo las recomendaciones del informe epidemiológico, a pesar de lo cual se produjeron dos brotes más: un segundo brote de menor intensidad, cuya existencia pone en duda algunos de los expertos; y otro tercer brote con mayor adscripción de los casos.

Queda acreditado ante la comisión que estos nuevos brotes responden a la complejidad ya reseñada de la propia epidemiología de la enfermedad, la ubicuidad y difícil localización de los posibles focos de reproducción de la legionela, e, incluso ­como se ha apuntado por algún experto de su relación­ con el reinicio de la actividad industrial en el mes de septiembre, tras los calurosos meses de verano.
Así mismo, en el propio informe epidemiológico se ha hablado de la influencia del régimen de viento, y, por algunos expertos comparecientes, de la influencia de la ubicación especial de las industrias de la ciudad de Alcoy, aunque aún no ha quedado acreditado con absoluta certeza el origen del foco.

La existencia de coincidencia entre los cultivos procedentes de torres y cultivos procedentes de enfermos hace pensar a algún experto ­como así lo ha testimoniado­ que la continuación de los trabajos de erradicación del germen en las instalaciones proclives a su proliferación habrá de resultar eficaz para la lucha contra el brote, y las medidas establecidas por el Consell en su decreto vendrán a impedir su reproducción posterior.

Sexta.
Sobre la existencia de legionelosis, independientemente de los brotes epidémicos y la problemática que ello plantea.
Los expertos han señalado el carácter ubicuo de la legionela y la existencia de casos endémicos o esporádicos, es decir, no ligados al brote epidémico.
Extremo éste que hay que tener presente y que hay que valorar cuidadosamente por todos a la hora de presentar nuevos casos.
Se dice de manera literal: "Probablemente algunos de los casos de los 140 que hay, seguro que aquí han de estar los casos de la endemia local, que no son los de la epidemia".
Fin de la cita.
De un 3 a un 6% de las neumonías que se diagnostican en el instituto de las muestras que nos llegan son por legionela, y, en estos casos, normalmente, son esporádicos, es decir, que la enfermedad existe y ha existido desde que se describió.
Y es de señalar que en nuestro instituto se reciben muestras de toda la geografía española, de manera que existe prácticamente en todas las comunidades.

Ha quedado claro por las manifestaciones de los expertos que, por tanto, existe legionelosis endémica, esporádica o no ligada a brote en nuestra comunidad.
Y así, se ha dicho que en un estudio efectuado en la Comunidad Valenciana para conocer cuál era la importancia de la legionela en el origen de las neumonías comunitarias que ocurren habitualmente sin que existan brotes epidémicos, resultó lo siguiente: en este estudio se encuentra una cifra muy significativa, y es que la segunda causa de neumonía adquirida en la comunidad es legionela neumófila, concretamente con el 13,06% de los casos.
Esos estudios se han realizado también en otras partes, por ejemplo, en la comunidad catalana, con posterioridad, y en otras partes del mundo, y, realmente, en todas ellas se llega a la conclusión de que en muchos lugares la legionela es la segunda causa de neumonía cuando se investiga su existencia.

Séptimo.
Sobre la eficacia de la red de vigilancia epidemiológica y la aplicación de la más avanzada tecnología diagnóstica y sus consecuencias.
Dudas sobre la existencia del segundo brote.
El correcto funcionamiento de la red de vigilancia epidemiológica en nuestra comunidad ha quedado comprobado con la detección precoz de los casos.
Así mismo, es de señalar que en nuestra comunidad se han aplicado con prontitud los nuevos métodos diagnósticos de carácter incruento: el análisis del antígeno de legionela en orina, que permiten un diagnóstico rápido y fiable de los casos y de los cuales se dispone sólo desde hace aproximadamente año y medio, ya que antes no existía.

Los expertos confirman que la aplicación de esta metodología diagnóstica y la búsqueda orientada de casos puede haber hecho que el número de diagnósticos de legionela aumente.
Así mismo, algún experto ha indicado que la sensibilización de la población ante el problema y el temor inducido puede haber hecho que las legionelosis leves, extrahospitalarias, que antes pasaban como procesos respiratorios inespecíficos, al acudir a los servicios médicos y practicarse en búsqueda activa y orientada los análisis de legionelosis hayan proporcionado nuevos casos que antes pasaban desapercibidos.

Cito de manera literal: "No hay diferencia en los últimos cinco años en las curvas de incidencia de atención a pacientes.
El único problema para saber si allí había o no legionela es que no existía esa prueba a la que antes me he referido".

También se ha dicho: "Efectivamente, yo creo que la situación de este segundo brote ­que es el tercero, oficial, entre comillas, como he indicado antes, que este experto duda de la existencia del segundo brote­ es distinta en cuanto a su cuantía precisamente porque el temor que existe en la población.
.
.
, en lo único en que se diferencian es en la altura del segundo brote respecto al primero, y eso puede ser motivado: primero, porque haya una búsqueda más activa de los casos; segundo, porque la población cuando tose, cuando tiene fiebre elevada o cuando se encuentra con mal estar va al hospital y se diagnostican más casos de los que se diagnosticaron el año pasado".

Una nueva cita.
Una de las expertas dijo: "Yo creo que no tiene nada que ver con los gobernantes el que aparezcan estos brotes.
No.
Estos brotes aparecen y esta es la realidad.
Efectivamente, han coincidido en el tiempo, en el último período han coincidido tres brotes, que, bueno, cada uno tiene su importancia, pero yo creo que vamos a asistir a un tiempo en que esta mejora en la detección de la legionelosis nos va hacer acercarnos a la realidad, y vamos a ver cuál es la magnitud de la legionelosis, que yo creo que hasta ahora estaba, no solamente infranotificada, sino también infradiagnosticada".

Octava.
Sobre la mortalidad debida al brote y sobre la real importancia clínica de la legionelosis, sobre la alarma social y la importancia de la información y educación sanitaria.
El esfuerzo del dispositivo clínico epidemiológico ha permitido el diagnóstico y localización de 144 casos.
La intensa búsqueda ha reducido también.
.
.
en una precocidad en el diagnóstico, tanto que, sin duda, ha influido en una baja mortalidad.
Junto a su complejidad epidemiológica todos los expertos consultados han coincidido en relativizar su importancia clínica, dado que ­un ejemplo que se ha reiterado por ellos­ la legionelosis tiene una menor morbilidad y mortalidad que la gripe.
Cita: "A la gripe nadie le tiene miedo porque está todos los años con nosotros y porque se conoce desde muy antiguo, pero, sin embargo, fallecen muchas más personas de gripe que de legionela".

Se ha producido, pues, la paradoja de que la legionelosis que ocasiona en Alcoy, como en todas partes, menos enfermos y muchos menos fallecidos que la gripe, ha alcanzado una enorme notoriedad, y ha supuesto para los habitantes de Alcoy un motivo de preocupación que, a tenor de lo unánimemente expresado por los expertos, resulta desproporcionada respecto a la potencialidad agresiva de la enfermedad.
Hay que contribuir este hecho al peculiar tratamiento mediático que esta enfermedad ha tenido en nuestra comunidad, dado que la epidemia de Alcoy ni es la que más casos ha producido en nuestro país ni con mucho la que más víctimas ha ocasionado, como se ha dicho.
Sólo se ha documentado un caso de fallecimiento en relación causa-efecto con la enfermedad.

Esta situación de alarma social, artificialmente creada, también ha sido puesta de manifiesto por los expertos que, al respecto, por ejemplo, han señalado.
Cita: "Yo echo en falta mensajes tranquilizadores a la población.
Les invito a que miren ustedes la hemeroteca y verán ustedes cómo no ha existido ningún mensaje tranquilizador a la población en el sentido al que yo me refiero de educación sanitaria".
Y también, otra cita: "Miren ustedes, yo no entenderé ni entiendo por qué los medios de comunicación siguen publicando los casos que dice el director de un hospital frente a los casos que dicen determinados sindicatos.
Me parece una falta grave de responsabilidad".

Novena.
Sobre la coordinación y adecuación de las actuaciones de las administraciones intervinientes a lo largo de todo el proceso.
La numerosa documentación puesta a disposición de la comisión por el Consell, y que ha sido examinada, demuestra fehacientemente la intercomunicación entre los diversos departamentos del Consell con competencias en la materia.
Es precisamente esta numerosa documentación, cuya naturaleza ya se ha comentado con anterioridad, la que constituye la más clara evidencia de una actuación de interconexión que garantiza la actuación coordinada.
Así mismo, y para esta comisión, el exhaustivo corpus documental patentiza la transparencia con que la Administración se ha conducido al afrontar su relación con la misma.

En general, los expertos, los cargos políticos y los técnicos que se han manifestado sobre el grado de coordinación de la Administración a lo largo de sus actuaciones lo han hecho en el sentido de que ha existido una buena o muy buena coordinación, en ocasiones, incluso, con expresiones más rotundas ­que se han recogido con anterioridad­: "se ha actuado con rapidez y perfección".
Únicamente uno de los expertos ha discrepado matizadamente de esta opinión general, pues, si bien reconoce la actuación adecuada en el primer brote ­en el que el instituto al que pertenece participa activamente­ afirmando textualmente que se ha trabajado mucho y se ha trabajado intensamente, manifiesta con posterioridad su opinión de que ha existido una insuficiente coordinación.

En aras a abreviar lo más posible, intento extractar lo más significativo.
.
.
"Por los documentos que tengo veo que a las reuniones acuden personas representantes de las diferentes ramas de la Administración, fundamentalmente Conselleria de Sanidad, Conselleria de Medio Ambiente y administración municipal, y que los documentos, la mayor parte de ellos, son firmados por los tres".
Fin de la cita.

Por último, en cuanto a la coordinación a nivel municipal con las consellerias competentes, ya se ha indicado en consideraciones previas los numerosos testimonios de cargos públicos con responsabilidades a todo lo largo de las actuaciones y técnicos municipales: alcalde actual, exalcalde, concejal de sanidad actual y exconcejala de sanidad, técnico de inspección del servicio de aguas, que han reiterado el alto grado de coordinación prontamente conseguido.

Señorías, voy a proceder a la lectura de las conclusiones de dicha comisión.

De todo lo anteriormente considerado se deduce, lógicamente, las siguientes conclusiones:

Primera.
Las administraciones públicas actuantes en esta epidemia han desarrollado un importante volumen de trabajo y han comprometido en el mismo una importante dotación de recursos humanos, extremos ambos adecuados para afrontar la situación planteada.

Segunda.
Las actuaciones de las administraciones públicas se han fundamentado en las recomendaciones sanitarias más actualizadas y avanzadas, dimanadas de las autoridades sanitarias del Estado en cuya confección en su momento participaron activamente técnicos de la propia administración autonómica.

Tercera.
La normativa legal dimanada del Consell destinada a la prevención de la legionelosis es pionera en España en esta materia.
Su promulgación ha sido oportuna y deseable, mereciendo las felicitaciones por parte de expertos.

Cuarta.
Los sistemas de vigilancia epidemiológica han funcionado con eficacia en esa situación epidémica.

Quinta.
La coordinación de las administraciones a lo largo de todo el proceso ha sido la debida, así como la diligencia en la toma de las medidas tendentes a erradicar y prevenir los brotes.

Sexta.
Independientemente de la actuación de las administraciones públicas y, a pesar de cualquier tipo de medidas actuales o futuras, existe y existirá la legionelosis como enfermedad infecciosa endémica, esporádica o no ligada a brote.

Séptima.
En la evolución de la situación epidemiológica han intervenido factores de carácter complejo desde el punto de vista epidemiológico que están siendo analizados en este momento por los expertos, pero que no guardan relación con la actuación de las administraciones actuantes en el caso.

Octava.
Las administraciones sanitarias han aplicado al diagnóstico del brote la tecnología diagnóstica más avanzada, lo que ha permitido aflorar casos que antes pasaban desapercibidos; algunos de estos casos pueden corresponder a la legionelosis endémica o esporádica.

Novena.
La detección precoz y el adecuado tratamiento de los casos ha posibilitado que la mortalidad de la epidemia se haya situado muy por dejado de lo que es habitual en estos casos ­según los expertos­ para una enfermedad que ya de por sí ­y según los mismos expertos­ tiene una morbilidad y mortalidad muy inferiores a la bien conocida gripe.

Décima.
En esta epidemia se ha producido una situación de alarma social desproporcionada, atribuible a la reiteración de informaciones alarmistas.
Los expertos expresan la necesidad de, en este tipo de situaciones, emitir informaciones ponderadas de carácter tranquilizador, apuntando hacia la búsqueda de una mejor educación sanitaria a todos los niveles.

Undécima.
De lo anteriormente considerado y concluido, se deduce que la actuación de los servicios de salud pública y medioambiental de la Generalitat Valenciana, así como de las restantes administraciones intervinientes, ha sido correcta y adecuada en cada momento a la situación planteada, de modo que no cabe atribuir a las mismas ningún tipo de responsabilidad política.

Recomendaciones.
Durante el desarrollo de los trabajos de la comisión y de la reflexión que los miembros de la misma han efectuado sobre la información recibida y la documentación analizada, se ha podido constatar la conveniencia de efectuar las siguientes recomendaciones:

Primera, las fuerzas políticas más representativas de nuestra comunidad deberían hacer un esfuerzo de consenso y lealtad mutua a la hora de plantear sus estrategias de actuación en situaciones que afectan a la salud pública, con la finalidad de que la legítima confrontación de ideas no suponga distorsión de la realidad sanitaria con la consiguiente generación de alarma social.

Segunda, aquellos sectores y agentes sociales con capacidad para influir en la opinión pública deberían en el mismo sentido madurar estrategias de actuación ante emergencias sanitarias de modo que la ponderación y objetividad primasen sobre cualquier otra consideración en aras del bien común.

Tercera, por quien proceda se deberían llevar a cabo las actuaciones pertinentes con el fin de continuar mejorando el nivel de educación sanitaria de la población, en este sentido uno de los comparecientes ha destacado la importancia de la educación sanitaria, concebida formalmente como disciplina universitaria susceptible por su interés de ser incorporada a los procesos formativos de diversos tipos de profesionales, tanto sanitarios como no sanitarios.

Nada más y muchas gracias.
*(Remors)*

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Clemente.

Per acord de la Junta també hi haurà un torn a favor de quinze minuts, un torn en contra de quinze minuts i fixació de posició deu minuts, i per últim la votació.
Correspon per tant el torn a favor de quinze minuts.
Té la paraula.
.
.
¿torn a favor?
*(Remors)* Me lo imaginaba, señora Mendoza.
Torn a favor, té la paraula el senyor Font de Mora.

 

**El senyor Font de Mora Turón:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Pensaba que la señora Mendoza había recapacitado a lo largo de estas semanas y había pedido el turno a favor.
Me ha dado un pálpito de repente, pero veo que no.
De todos modos, intentaré a lo largo de mi intervención convencerla a ella y convencerles a todos ustedes, aunque sé que es empeño difícil *(remors, rialles)* ­a todos ustedes si se consideran Cámara acabo de decir­, intentaré convencer a ella y a todos ustedes, señorías, de varias cuestiones que considero interesantes.
¿Por qué el Grupo Parlamentario Popular se posiciona a favor de las conclusiones y de este dictamen en general?

La primera razón es porque pensamos que con esta comisión y con este dictamen y con esta actitud a lo largo de todo este proceso estamos asistiendo a una actitud mucho más abierta y mucho más tolerante de lo que había sucedido en otras ocasiones en que se habían manifestado cuestiones parecidas.
Recordemos, por ejemplo, y seré muy breve, que en el famoso caso Ardystil que afectaba también a la sanidad pública, no se creó ninguna comisión, se rechazó el que se crease ninguna comisión.
Recuerdo que cuando se creó alguna comisión, como fue el caso Cosistel, no hubo ningún experto, ninguno, ni ningún compareciente solicitado por el Grupo Parlamentario Popular entonces en la oposición, ninguno, que fuera aprobada su comparecencia.

Ahora, señorías, se ha procedido de modo diferente.
Ahora, han comparecido nueve cargos públicos, cinco expertos científicos *(so per interferència d'un mòbil)* y dos expertos técnicos.
Y de los planes de trabajo y comparecencias de los grupos de la oposición se deduce lo siguiente: el Partido Socialista pedía diecisiete comparecencias de cargos públicos y de los diecisiete que pedía, siete han comparecido ante la comisión.

El Partido Socialista pedía siete expertos para que comparecieran en la comisión, y de ellos, de los siete, dos han comparecido en la comisión.
Izquierda Unida pedía la comparecencia de once cargos públicos; de ellos, siete han comparecido en la comisión, de los que figuraban en su lista, y pedía únicamente tres expertos, de los tres uno de ellos ha comparecido ante la comisión.
De manera, señorías, que nos encontramos ante una actitud completamente distinta, muchísimo más abierta, muchísimo más tolerante, y si me permiten la expresión, muchísimo más democrática de lo que entonces sucedía.

Y esto nos hace todavía más difícil de comprender y de ahí la primera parte del documento que aquí se ha leído, nos hace más difícil de comprender actitudes como las que se dieron de abandono masivo de la oposición.
Pero es que si consideramos no solamente cuantitativamente el hecho de que hayan comparecido más o menos personas, más ahora que antes, desde luego, porque antes no comparecía ninguna, incluso en el estilo y en las maneras, lo digo, lamento que no esté aquí el portavoz adjunto, señor Perelló, muy aficionado a estas materias, pero se lo comentaré luego en privado, incluso en el estilo y en las maneras de producirse entonces y ahora, también se observa un cambio significativo.

Miren, señor Leandro Picher, diputado entonces, caso Ardystil, 1993: "La propuesta del Partido Popular de crear la comisión de investigación es fruto de la rabieta popular y por tanto no se puede aceptar".
Otra frase del señor Picher: "El Partido Popular sólo quiere politizar el tema y sacar rentabilidad electoral en contra de los intereses de la comarca, de los afectados y del criterio mayoritario de la Cámara.
Por tanto, no puede haber en absoluto comisión de investigación".
Otra frase, esta le puede interesar a los miembros de Izquierda Unida.
"Es patético ­dice el señor Picher, decía entonces­ que las propuestas del Partido Popular no hayan contado con el respaldo de ningún otro grupo".
Se trataba de crear una comisión de investigación, y no se contaba con el respaldo de ningún otro grupo.
Cuando llegamos al caso Cosistel, en que por fin se crea una comisión, gracias a Dios se crea una comisión, entonces resulta que viene el señor Maluenda, que era el portavoz del Partido Popular entonces, y hace una serie de peticiones.
Yo tengo las actas, se votan de una en una y todas, sistemáticamente, son rechazadas.
De consellers, del Síndico de Cuentas, de diversos técnicos y expertos, todas, una a una, rechazadas.
Bloqueo total.

Y qué hace el señor Maluenda, señorías, el señor Maluenda, me refiero al coco, al coco ese que ustedes dicen, "es que el señor Maluenda".
.
.
, a la bestia negra de la Cámara, qué hace el señor Maluenda?
Pues miren, *(remors)* miren lo que hace el señor Maluenda.
.
.

**La senyora presidenta:**

 

Silencio, por favor.

 

**El senyor Font de Mora Turón:**

 

Ya sé que ustedes, ya sé que ustedes le aprecian, sé que ustedes le aprecian *(Remors)* No tanto como yo mismo, pero le aprecian.
*(Remors)*

Bien, pues miren lo que hace.
En lugar de levantarse y en lugar de marcharse, les voy a leer el extracto del acta de aquella sesión.
Miren lo que dice el señor Maluenda cuando el Partido Socialista, entonces con mayoría absoluta le niega todo.
Miren lo que dice, dice: "Y yo, como comprenderán, señorías, tengo que acatar y aceptar la decisión de la mayoría que todavía ostentan.
Faltaría más, ¿cómo no la voy a aceptar?
Pero sí lo que no estoy dispuesto en absoluto es a compartir sus criterios; creo, señorías, que al margen de lo que ustedes puedan decidir con su voto legítimamente, creo que la opinión pública está suficientemente sensibilizada de este asunto y creo que se han llegado a esclarecer los hechos y los errores cometidos en la propia administración".

Ahí el señor Maluenda, creo, señorías, que en ese momento retrospectivamente les dio a ustedes una pequeña lección de democracia, si me permiten la expresión, porque ante una mayoría absoluta que imponía su criterio y que imponía su criterio de manera muchísimo más radical que ésta, el señor Maluenda se plegó a la voluntad de la mayoría y continuó trabajando en la comisión y continuó aportando su esfuerzo a un órgano parlamentario.

Pero bien, si este ejemplo les puede servir en el futuro, yo creo que el señor Maluenda está aquí para poderles ampliar la información.
*(Remors)* Y decía también incluso decía incluso también que en las maneras, señorías.
Miren ustedes, yo voy a coger un recorte de un periódico poco sospechoso de proclividad hacia el Partido Popular, y con eso ya saben ustedes cuál es, y que dice: "El conseller ­no diré el nombre­, el conseller llama insuficientes mentales a quines dicen que el brote de *legionella* no sé qué pasó".
O sea, el conseller de su gobierno, a los que discrepaban entonces de una cuestión les llamó insuficientes mentales.
Bien, probablemente por eso esos insuficientes mentales dejaron que él dejara de ser conseller y que ustedes pasaran a la situación en que están y los insuficientes mentales a otra.
¿Comprenden?
Supongo que será por eso.

Incluso, incluso es significativo el cambio de criterio en algunos medios de comunicación.
En algunos medios de comunicación, que en este caso han sido tan absolutamente requirientes de información abierta, miren lo que se escribía en relación al brote de Benidorm: "Quizá la Conselleria de Sanidad ­y estamos hablando de un brote de legionella, el titular és *La legionella como test*, pues bien, como test miren qué test­, quizá la conselleria ­1993­ tendría que haber contado hasta cien antes de desvelar dónde contrajeron la legionella los ancianos de Navajas sin que por ello dejase de adoptar cuantas medidas creyese conveniente.
Medidas que a nuestro modo de ver deberían de haberse aplicado forzosamente de manera asaz discreta, en atención al carácter turístico de la capital de la Costa Blanca, y a que no es menester ser un lince para saber que cualquier precaución que se adopte en cuestiones susceptibles de provocar alarma social será poca".
Fíjense lo que ha cambiado una cosa desde 1993 para acá.
*(Remors)*

¿Qué ocurre?
Pues naturalmente ocurre.
.
.
Yo ya sé que les molesta a sus señorías mirarse en el espejo del pasado, porque en el espejo del pasado sólo se refleja una cosa, que es su intolerancia, señorías; y no es lo malo que se refleje su intolerancia en el pasado, es que en esa intolerancia reflejada en el pasado, se refleja su futura intolerancia, y eso sí que nos interesa subrayarselo al pueblo.
Es que ustedes no eran las ovejitas que decían a todo que sí y que esta Cámara era todo transparente y que se discutía de todo y que aquí venían todos los comparecientes y que aquí era esto el florilegio del paraíso, no, no, esto era una cámara cerrada a cal y canto, y eso sí que era violentar a las minorías y no lo que se hace ahora, que se crea una comisión, se traen aquí comparecientes y se obtiene como respuesta a eso el me levanto y me voy porque no eres demócrata.
Pues si eso no es democrático, que venga Dios y lo vea.

Bien.
*(Remors.
Pausa)* Una cuestión por la cual también hemos apoyado y apoyamos el dictamen es porque ha conseguido lo que se pretendía.
Miren, fue un acierto el planteamiento del Partido Popular, y ahora retrospectivamente se demuestra, la agilidad en el planteamiento de la comisión, porque ustedes y nosotros, todos los que estamos aquí estábamos de acuerdo en que existía una situación de alarma social, y esa situación de alarma social, de haber seguido sus propósitos y sus planes todavía estaríamos a día de hoy, todavía estaríamos con investigaciones, comparecencias, etcétera, etcétera.
Y estaríamos mareando la perdiz y generando más alarma social.

Las aguas han vuelto a su cauce, y se ha visto en qué ha quedado todo: un brote, efectivamente muy serio, importante, que ninguno minimiza, ni el brote ni sus consecuencias, porque un sólo paciente que padezca ya es suficiente para tener en consideración.
Pero lo que no cabe la menor duda es que de haberse seguido los criterios que sus señorías planteaban se hubiera hecho todavía más mal en este efecto pernicioso de generación de alarma social.

Y no hemos oído objeciones sobre bases serias a las conclusiones del informe.
Porque si hubiera habido la más mínima objeción seria, hubiera sido enseguida recogida por los foros científicos y hubiera sido magnificada enseguida por aquellos agentes sociales que tienen como misión poner estas cosas de manifiesto.
Lo único que han podido ustedes organizar son esos foros fantasmales que pretendían sustituir la función de la comisión de investigación y que en realidad se han diluido como un azucarillo porque no tenían ningún sentido ni tenían ninguna razón de ser.
Un foro que, además, y para mayor inri, se presentaba con las conclusiones ya escritas.
Su primera sesión era: "conclusiones provisionales".
¡Vaya eficacia, vaya eficiencia!

Ha dado, pues, creemos, esta comisión cobertura a todas las expectativas existentes, sociales ¡y políticas!
Porque se trataba de venir a esta Cámara en tiempo y forma y traer una iniciativa y discutirla en la Cámara.
Tantas veces cuantas se dice que los asuntos de la Cámara se retrasan, y ahora, cuando un teme se trae con esta magnitud y esta importancia, rápidamente, entonces se dice que no, que hay que esperar dos, tres, cuatro meses, "hasta que nuestro interés político sea servido".

Por eso, señorías, hay que criticar que ustedes hayan abandonado esta comisión.
Porque yo sé que tienen un turno en contra, pero un turno en contra que es espurio, porque un turno en contra ¿de qué?
De algo en lo que ustedes no han participado, de algo en lo que ustedes democráticamente han elegido ausentarse.

Y eso es, como digo y repito, también una muestra de intolerancia, porque si es verdad que se puede ser intolerante desde el gobierno, también se puede ser intolerante desde la oposición, y muchas veces, muchas veces, la intolerancia en la oposición, en esta que tenemos, es manifiesta.
No a la presencia en la comisión de investigación, no a ninguna otra cosa.

Sí, señor Moreno, cuando decía que el abandono era otra cuestión, era una erosión de las instituciones, además de una muestra de intolerancia es una erosión de las instituciones, porque alguien decía hoy aquí que nos había costado mucho llegar a estos foros, que habían tenido que hacerse muchas leyes, y que se había tenido que trabajar mucho para poder discutir.
Pues bien, si cuando se tiene la oportunidad de discutir en foro público, en foro democrático, entonces se coge y se dice: "ahí te quedas, yo me voy, porque no quiero saber nada de lo que tú me digas", pues para ese viaje democrático no hacían falta estas alforjas.

Una dejación, además, de sus obligaciones como partido político, porque ustedes, señorías, no están aquí simplemente para ejercer un papel de puro teatro.
Ustedes están representando a un pueblo, a la fracción de un pueblo que les ha votado democráticamente.
Y esas obligaciones de representación ustedes las han abandonado.
Y, en definitiva, y con esto acabo sobre esta materia, ha sido además una torpeza política de primera magnitud que se escribirá en los anales de las torpezas parlamentarias.

Y ustedes dirán "pues, bien, esto lo piensa.
.
.
" Yo sé que algunos de ustedes también lo piensan eso.
Es más, como las torpezas en política siempre se pagan, aquellos que preconizaron en su momento la toma de este tipo de actitudes verán en su momento cómo esa actitud les pasa sus cuentas.
Porque en un momento se les dirá: "¿tú no fuiste aquel que dijiste que había que irse de aquella comisión?
".
Al tiempo, y verán ustedes como esos déficits democráticos y esas actitudes intolerantes pasan factura.

En cuanto a las conclusiones, han sido expuestas con largueza por el señor presidente de la comisión.
Y sólo decirles una cosa: procuramos los ponentes, y así fue refrendado por los restantes miembros de la comisión, ser absolutamente objetivos en una cuestión, es decir, no cimentar nada del texto en opiniones propias, sino ir cimentando todas y cada una de las consideraciones con manifestaciones de los expertos y de los técnicos, básicamente.
Y en algunos puntos concretos en que esto no era posible, porque no se habían pronunciado los técnicos, nos basamos en los políticos locales, pero en los ajenos al Partido Popular, no en los del Partido Popular.
De manera que incluso en algún medio de comunicación se dice: "es que no se han considerado las manifestaciones del conseller de Sanidad".
¡Caramba!
Si llegamos a fundamentar nuestro informe en las consideraciones que hace el conseller de Sanidad, de partidistas y sectarios nos hubieran puesto hasta aquí.
Por eso preferimos marginar de la información la información que nos provenía de fuente, digamos, oficial, y recoger aquella de técnicos y expertos.
Y cuando no tuvimos más remedio de poner.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

Senyor Font de Mora, vaja finalitzant.

**El senyor Font de Mora Turón:**

Voy finalizando.

.
.
.
de responsables políticos se prefirió elegir a responsables políticos no de nuestro partido.
En la mayoría de los casos, han visto, las manifestaciones son tajantes.

Sólo quiero, para finalizar, centrarme en una cuestión destacable, y esto es muy importante que lo entendamos todos.
Hace poco más de año y medio se pone por primera vez en el mercado un test fiable y fácil para diagnosticar la legionella en orina, un test para diagnosticar la legionella a través de un análisis de orina.
Eso no existía.
Eso hace que el panorama cambie radicalmente.
A partir de ahora se dispone de un medio, diagnóstico, fácil y rápido del que antes no se disponía y el panorama va cambiando absolutamente.
Y eso nos da luz a muchas cosas que han pasado a lo largo de este brote.
Tenemos que reducir la cuestión de la legionella a parámetros de normalidad.

Y enlazo con esto ­y acabo con su permiso, señora presidenta­ con el tema de la alarma social creada.
Miren, la alarma social creada.
.
.
Ya sé que siempre se dice matar al mensajero.
No es verdad.
Nosotros creemos que los medios tienen una función nobilísima e importante.
Pero voy a escoger mi opinión expresada a través.
.
.
he encontrado justamente un periodista que lo dice muy bien.
Dice, miren: "si nos atenemos a la definición canónica de la OMS, que es la de salud como ausencia de enfermedad, más la propia sensación de bienestar que esa ausencia produce, la sociedad mediática ha conseguido.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

Senyor Font de Mora.

 

**El senyor Font de Mora Turón:**

Acabo, señoría.

.
.
.
merced a un esfuerzo encomiable, que no haya una sola persona sana en toda la tierra".
Cualquier atisbo subjetivo de salud viene machacado por informaciones reiteradas y sucesivas sobre enfermedades habidas o enfermedades por haber.
Creo que una reflexión en esta Cámara sería importante y si de ello sacamos buenas consecuencias todos, pues mejor.

Por estas y otras razones, señorías, el Grupo Parlamentario Popular presta su apoyo a lo que aquí se ha dicho como conclusiones de la comisión.

Nada más y gracias.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Font de Mora.

Correspon, a continuació, el torn en contra.
Té la paraula, la senyora Mendoza per quinze minuts.

 

**La senyora Mendoza García:**

Señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Después de haber escuchado dos turnos a favor de la gestión del gobierno, el informe de la comisión es parcial, es valorativo, no cita a las personas que utiliza sus citas textuales, *(veus)* no las cita y saca de contexto cuando le interesa todas y cada una de las frases.
Desde luego, la actitud de nuestro grupo parlamentario ha sido de la máxima responsabilidad.
En estos momentos celebramos claramente que no se hayan presentado más casos en la ciudad de Alcoy, pero en aquel momento, en aquel momento, insisto, ante la sospecha fundada, como posteriormente se ha podido comprobar, de que su gestión, la gestión del gobierno, había sido pésima, había sido incompetente en un problema de salud pública y que eso era un claro síntoma, decidimos hacer nuestro trabajo parlamentario, que era el control de la gestión del gobierno y de la administración que está bajo su responsabilidad.

Nos enfrentamos en septiembre, hablo de septiembre del año 1999, a un problema de tipo epidémico que no es desconocido y que no es excepcional.
El objetivo de nuestra intervención no fue denunciar que la culpa de la existencia de la legionella en el mundo mundial era del gobierno del Partido Popular de la Comunidad Valenciana.
Eso nunca.
Eso ustedes, como no saben cómo justificar y no han explicado lo que aparece claramente en la documentación, que es una falta de dirección y de coordinación, una falta de asunción de responsabilidades por parte de la autoridad sanitaria en el control, en el control del brote epidémico, el brote epidémico se prolonga más de 16 meses y convierten un brote epidémico habitual, conocido, del que se sabe cómo hay que actuar y controlar, en una verdadera crisis sanitaria.

Mire, Cosistel, la comisión no fue gracias a Dios, señor Font de Mora, sino a la mayoría de esta Cámara, sino a la mayoría de esta Cámara, porque sin los votos mayoritarios y del grupo mayoritario no se habría constituido la comisión.
Y, desde luego, en las conclusiones y el dictamen que elabora el Grupo Popular ­porque es una comisión unipartidaria­ no hay un solo indicio de que estén dispuestos a cambiar de rumbo.
Desde el principio de las actuaciones, cuando aceptan, en un gesto de pillería política, no de responsabilidad política, de pillería política, porque habían perdido la credibilidad de los ciudadanos valencianos, aceptan que de manera rápida se constituya la comisión.

¿Pero cuándo entregan ustedes los más de 300 documentos, cuándo entrega el gobierno?
El día 7, una vez se ha iniciado el debate de la comisión.
Y eso es lo que obliga al Grupo Parlamentario Socialista a abandonar la comisión, precisamente el no haber dispuesto de la documentación necesaria.
Al menos la cortesía de 48 horas para poder formular después a los consellers, que comparecían ese mismo día, las preguntas pertinentes.
Dedican más de seis páginas del dictamen a descalificar a la oposición, a declarar su muerte civil.
Y eso, desde luego, nuestro grupo parlamentario no lo acepta.

Deploramos la crítica que a lo largo del todo el informe ustedes hacen a los medios de comunicación.
Ha sido la falta de claridad, la falta de puntualidad.
Las cosas no solo hay que hacerlas bien sino que para que estén bien hechas hay que hacerlas en el momento oportuno.
La falta de veracidad y la falta de transparencia en la información es lo que ha provocado que la prensa, cumpliendo con su función, que es básica en un sistema democrático, se adelantara sistemáticamente a la información.
Ahora, eso sí, el Gobierno Valenciano, como hemos visto esta mañana, pretende que sus actuaciones sean siempre bendecidas, por todo el mundo, que no exista discrepancia, ni un ápice de discrepancia.
Y ustedes aspiran a tener patente de corso para cualquier actuación.
Y eso, en democracia, desde luego, es imposible de obtener.

Ustedes vetan a los comparecientes de las administraciones, a aquellos técnicos y directores generales de las administraciones, que eran el objeto de la comisión de investigación, los directores generales de Calidad Ambiental y de Salud Pública y los responsables de microbiología, servicio de urgencia y neumología del hospital de Alcoy, ustedes los vetan.
Pero esa no fue la razón, la única razón por la que nosotros abandonamos la comisión.

Ustedes se encuentran que cuando los expertos comparecen le tienen que decir "señor Font de Mora, la doctora Pelaz, ante su insistencia.
.
.
" Porque usted lo único que pretendía es que no contaran lo que había ocurrido sino "si lo habíamos hecho bien".
Porque en esa identificación que usted tiene con el gobierno, que es lo que le corresponde, evidentemente, "lo hemos hecho bien, Dios mío, lo hemos hecho bien".
Le tienen que decir "mire, yo no puedo valorar, yo no me veo capacitada para juzgar esto porque no tengo la información; he venido aquí y no tengo la información sobre el estudio global".
*(Veus)*

Usted insiste en buscar argumentos.
Se ha trabajado mucho.
Una administración en un país como este, con veinte años de desarrollo de la administración en un marco claramente democrático y con un desarrollo de los servicios de salud pública, lo menos que puede hacer es generar trabajo ante un brote epidémico.
El problema no es trabajar mucho, es trabajar bien.
Y trabajar bien quiere decir considerar una situación epidémica, que tiene la importancia que tiene, pero que no deja de ser una enfermedad de declaración obligatoria, y eso es porque tiene algún valor y alguna importancia desde el punto de vista de la salud pública, y además es una enfermedad de declaración urgente, de obligado cumplimiento cuando hay un brote, ustedes intentan decir "que si son los casos de la endemia, que si legionella ha habido y siempre habrá".
Pues, evidentemente, es una verdad de perogrullo tras otra verdad de perogrullo, porque ese no era el debate.

Si de 152 casos, 10 pertenecen o no a la endemia, ese no era el debate; el debate es que ¿qué hacen ustedes desde el 10 de abril de 2000, cuando tienen un informe epidemiológico riguroso que se hace a instancias de una oferta que hace alguien desde la unidad de vigilancia epidemiológica del centro nacional de epidemiología?
¿Qué hacen cuando ustedes tienen, desde la A hasta la Z, qué es lo que pasa en Alcoy y qué es el que hay que hacer para controlar el brote, porque el informe dice que no está localizada la fuente de infección, y eso quiere decir que está abierta y puede ocurrir lo que efectivamente ocurrió?

En septiembre del año 2000 nos encontramos con la misma situación que en septiembre del año 1999.
Porque las actuaciones que se hacen desde la Conselleria de Sanidad y desde la Conselleria de Medio Ambiente en todo ese período son actuaciones que corresponden a la sensación subjetiva de que es un brote epidémico que está acabado y cerrado.
Y ese es el quid de la cuestión.
¿Qué es lo que el Gobierno Valenciano hace entre el 10 de abril y el 7 de setiembre de 2000?
Ahí está el problema, porque no es verdad que se maximicen esfuerzos desde el 29 de julio, porque es que su informe, es que es tan partidista que precisamente dice que se ponen a trabajar el 29 de julio, que si hubieran trabajado y hubieran hecho lo que tenían que hacer, el brote no vuelve a ocurrir el veintitantos de septiembre, porque vuelve a aparecer un número, en este caso multiplicado por cinco, de casos en septiembre de 2000.

Evidentemente, la coordinación de los trabajos iniciales, cuando la epidemia empieza el 20 de septiembre, empiezan las actuaciones el 21 de octubre, se produce el 29 de noviembre por la insistencia del alcalde de Alcoy en aquel momento.
Y no lo digo yo, lo dice un informe técnico de un jefe de servicio de la Conselleria de Medio Ambiente y está en la documentación.
Porque nosotros sí que nos hemos leído la documentación desde la primera hoja hasta la última.
Pero a usted no le hace falta esa lectura de la documentación para conformar opinión.

Desde luego, es absurdo insistir, y es un ejercicio escolar, y a veces es una desfachatez tanta obviedad.
Que si la legionella existe independientemente de quién gobierne, que si la endemia o no la endemia, que si qué bueno es este gobierno que ha sido capaz de detectar que había enfermos de legionella.
Han cumplido con una obligación.
Hay una ley, que todavía está firmada por una ministra socialista, por María Ángeles Amador, que establece la red de vigilancia epidemiológica y convierte a la legionella en una enfermedad de vigilancia que hay que diagnosticar, porque evidentemente para poderla declarar hay que diagnosticarla, hay que sospecharla, hay que buscarla y hay que declarar los brotes.
Eso no es una heroicidad.
Porque, bueno, ustedes eso de lo público no se lo acaban de creer.
Entonces, cuando funciona, cuando funciona lo normal les parece que es algo extraordinario.

Y la colaboración de la Conselleria de Sanidad del Gobierno Valenciano en la elaboración del libro, que lleva fecha de 1998, es igual que la del resto de comunidades autónomas.
Y es un trabajo en positivo desde los servicios centrales de salud pública.
Es, como si dijéramos, la culminación de un trabajo que empieza muchos años antes, al menos en el año 1994.

Desde luego, sus conclusiones reiteran las valoraciones, reiteran la falta de objetividad, la falta más absoluta de objetividad.
Aquí ­insisto­ hemos oído dos turnos a favor, dos turnos a favor del gobierno.
Ustedes obvian cualquier recomendación técnica utilizada en sentido estricto.
Mire, cuando se detecta la presencia de legionella en la red de abastecimiento de agua potable de la ciudad de Alcoy, ustedes tienen una emisión de la Conselleria de Sanidad, del día 17 de noviembre, que dice que hay que hiperclorar el agua a quince partes por millón.
El día 24 de noviembre hay otro documento de la Conselleria de Medio Ambiente, que no tiene la firma, ni nombres ni apellidos ­no sabemos si firma el señor conseller de Medio Ambiente o la directora general, y es un documento administrativamente impresentable­, que dice que no, que de 15 a 20 que no, que dos partes por millón.
Y entre el 24 y el 25, ante la presión de un medio de comunicación, tienen que reconocer públicamente que, efectivamente, había indicios de la posible presencia de legionella en la red de distribución de agua de la ciudad.

Pero es que además, la propia recomendación del ministerio dice que no hay que esperar al último resultado microbiológico para intervenir y para tomar precauciones.
Efectivamente, tenían una analítica, posiblemente del día 16 de noviembre de 2000 ­el famoso día que constituyen, constituyen después de quince meses, una comisión de dirección del brote­, seguramente ese día, porque las muestras están cogidas del día 13, ese día ya sabían lo que estaba pasando en la red de distribución de la ciudad de Alcoy.
Afortunadamente ese no era el origen.

Porque ustedes, además, en una incompetencia técnica manifiesta, y hablo de incompetencia técnica, buscaven la legionel·la per tot arreu, la buscaven per tot arreu menys on l'havien de buscar, donde los informes epidemiológicos decían que había que buscar la legionela.
Porque un informe epidemiológico, que es lo que ustedes tuvieron en su mano, un informe epidemiológico realmente que es todo un ejemplo de rigor científico y técnico, ustedes lo tenían en la mano el 10 de abril.
Y ahí decía claramente qué es lo que había y dónde había que buscar.
Y no se trataba de buscar legionel·la per tot arreu d'Alcoi i per tot arreu del País Valencià.
Se trataba.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Mendoza, vaja acabant.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

.
.
.
de identificar la fuente de infección de una manera clara.

Pero eso, su impericia, su impericia que ha rayado en la más absoluta irresponsabilidad, es lo que ha conseguido que una situación que era normal y controlable se convirtiera en una crisis de salud pública.
Y ustedes aquí hoy, después de sus dos turnos a favor, no han conseguido comunicarnos qué información tienen que realmente ponga en evidencia que la actuación del gobierno ha sido la adecuada en este caso.

Mire.
El objetivo de su grupo con esa celeridad, porque hay muchas comisiones de investigación que están en el congelador, fue, y actuó, con pillería política porque estaban desgastados ante los ciudadanos.
Después de mucho tiempo, ustedes saben que un problema de salud pública no se perdona.
No asumieron responsabilidades políticas, no dimitió quien tenía que dimitir, que era el conseller, no dio explicaciones el presidente Zaplana, que fue capaz de mentir y negar la evidencia.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Mendoza, acabe.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

.
.
.
en esta Cámara.

Y, desde luego, ustedes sólo tenían un objetivo: exculparse, no asumir ninguna responsabilidad y, además, no aprender nada, porque en ninguna de las conclusiones, en ninguna de las conclusiones realmente asumen que hay que mejorar los servicios de salud pública.
Y si aquello fue un síntoma, su manera de abordar el problema es un mal pronóstico para los ciudadanos de esta comunidad.
Ahora, eso sí, le ha dado al corazón de la convivencia democrática, porque ha decretado la muerte civil.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Mendoza.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

.
.
.
de los dos grupos de la oposición.

Muchas gracias.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Mendoza.

Senyor Font de Mora.
*(Remors)* Per favor, pregue silenci.
Senyories.

Té la paraula per a réplica, el senyor Font de Mora.
*(Remors)*

 

**El senyor Font de Mora Turón:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Señorías.

Señora Mendoza, tengo la evidencia física de que usted no se ha leído este informe.
Mire, se lo voy a demostrar.
Usted dice que no se citan las procedencias de las citas literales de los autores.
Claro que no se citan.
Pone: "Nota importante.
Los números que figuran a continuación de cada compareciente se utilizan en este texto para referenciar las citas literales que se hacen para sus intervenciones".
Lista de comparecientes, número cada uno, y cuando usted se va al texto, dice: existe prácticamente tal cosa en todas las comunidades.
Seis.
Seis corresponde a doña Cecilia Martín Bourgón, experta en salud pública.

Usted, literalmente.
.
.
*(remors)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Silencio, por favor.
*(Remors)* Senyories.
.
.

Continue, señor Font de Mora.

 

**El senyor Font de Mora Turón:**

 

Muchas gracias.

Intentaré seguir, a pesar de tanto rumor.

Bien.
No se ha leído, por tanto, esto.
Usted se mueve por el mismo criterio que siempre, y es el criterio de la oposición por la oposición.

Debe usted haber batido un difícil récord.
Es la única portavoz de la oposición que ha conseguido, en el tema de la legionella, ha conseguido sacar eso que los periodistas son tan aficionados a poner: "baja para abajo", un periódico.
Otro periódico, el limón, María José Mendoza.
¿Por qué ha conseguido eso?
Porque se le ha visto a usted el plumero, señoría.
*(Remors)* Usted, cuando se facilitaba la información decía que se causaba.
.
.
cuando no se facilitaba la información decía que había falta de información.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, per favor.
Per favor, pregue silenci, respecte a l'orador i educació en la Cambra.

Continue, senyor Font de Mora.

 

**El senyor Font de Mora Turón:**

 

Muchas gracias.

Es que yo sé que las verdades son molestas de oír.
Y bueno.
.
.
*(Remors)*

Decía que ha conseguido por fin dar la cara y que todo el mundo la conozca en su actitud de oposición sistemática.
Cuando no se facilitaban los datos para no generar alarma social, usted decía que se ocultaba información, y cuando se facilitan, ahora dice que es que se alarma a la población.
Con usted, señoría, sabe usted que lo tenemos perdido porque siempre somos lo peorcito que se despacha en el panorama político.

Pero, mire, nadie ha dicho que la legionelosis sea desconocida ni sea excepcional.
Eso lo ha dicho usted.
Falta de coordinación, lo dice usted, porque es que los expertos no dicen eso.
Le pongo las citas literales de los expertos.
Claro, que usted si me coge los detalles, en una intervención como esta en la que intervienen tres consellerias, los servicios de salud de Alcoy, el hospital de Alcoy, el área de salud, los servicios de vigilancia epidemiológica, el Instituto de Salud Carlos III, si le dan a usted encima 300 documentos, porque al fin tiene usted los documentos, cosa que no tuvo mi representante en la comisión de Cosistel, que los tuvo tarde y mal, y muchos se los negaron y algunos se los falsificaron.
.
.
*(Remors)* Sí, sí, se los falsificaron.
Pues cuando usted tiene esos documentos.
.
.
*(Remors)*

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, per favor.

 

**El senyor Font de Mora Turón:**

 

Bien.
Hoy parece que tenemos el síndrome.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Vamos a intentar continuar.
.
.

 

**El senyor Font de Mora Turón:**

 

.
.
.
de lo loco.

 

**La senyora presidenta:**

 

.
.
.
con orden este debate.

 

**El senyor Font de Mora Turón:**

 

Intentemos continuar con este debate.

Decía que cuando usted dispone de 300 elementos de juicio y usted va entresacando este papelito por aquí o este papelito por allá, alguno encontrará en que haya una pequeña discrepancia, como es lógico.
Pues no están ustedes todos cohesionados como están.
Si miramos sus documentos internos, seguro que alguno pillamos así descabalado.

Y otra cosa, otra.
.
.
­iba a decir bola, pero no me atrevo­ otra incertidumbre o inexactitud.
Dice usted: "Es que la epidemia se ha prolongado durante 16 meses".
No señor, no señor.
Estoy en absoluto desacuerdo.
Ha habido brotes distintos, porque en teoría, si todos los brotes no se aíslan uno de otro, estamos en situación epidémica en toda España desde hace un montón de años, pero en todas las comunidades.
Ha habido tres brotes, tres brotes, y uno de ellos incluso puesto en duda por uno de los expertos, diciendo que puede responder a una incidencia normal cuando se conozca a partir de los nuevos análisis cuál es la incidencia normal.

Pillerías políticas, señoría, las suyas.
Pillerías políticas, aquí no comete nada.
Porque si pillería política es cuando hay un problema sanitario convocar una comisión de sanidad, ¿qué será no convocarla?
Porque ustedes no la convocaron.
Eso ya, en vez de pillería, será herejía política, que es lo que hacían ustedes.

Bien.
¿Descalificación a la prensa?
Ninguna.
Al contrario: petición de colaboración.
Esto no lo hemos dicho tampoco nosotros.
Aquí ha venido un experto, nos ha hablado de la incidencia que tiene en la patología infecciosa el temor de las poblaciones.
Incluso uno de los expertos nos dijo que probablemente se diagnostiquen más en el tercer brote porque la gente se va más a hacer los análisis, porque está muy sensibilizada, y las legionelosis no siempre son graves y a veces pasan desapercibidas como simples procesos catarrales.

Por tanto, falta de respeto a la prensa, ninguna.
Lanzamos aquí una petición de colaboración.
Incluso hemos hecho referencia a que la propia prensa en otro tiempo pensaba de manera distinta a la hora de emitir información.
"Quizás ­decía un periodista muy notable­ habría que ser más cuidadosos a la hora de plantear informaciones".

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Font de Mora.

 

**El senyor Font de Mora Turón:**

 

Termino.
Por reiterar una cosa.
Mire, al principio, cuando se habló de este problema, evidentemente dentro de ustedes hay un sector más duro, el sector talibán, del que usted forma parte, *(remors)* con el que es difícil.
.
.
con el que es difícil ponerse de acuerdo, pero yo vislumbro entre sus señorías algunas otras personalidades más proclives al acuerdo.

Y termino lanzando una oferta que se hizo aquí: en materia de problemas de salud pública, igual que se ha hecho con las vacas locas, en lugar de que usted venga aquí y me tire del moño y yo le diga cuatro cosas, podríamos sentarnos y hablar; podríamos sentarnos y hablar en materia de salud pública.
.
.
.
*(Remors)* No, no.
Es una oferta que yo le hago.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Font de Mora.

 

**El senyor Font de Mora Turón:**

 

Yo termino con esto, señoría, y espero contribuir con el fin de mi intervención a la tranquilidad del Grupo Socialista que hoy está un poco alborotado.

Nada más y muchas gracias.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

**La senyora presidenta:**

 

Tiene la palabra.
.
.
Senyor Perelló, ¿per a què demana la paraula?
*(Remors)* Diga'm per a què demana la paraula.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

 

Intento decirlo, pero me gustaría que constara para qué la pido.

La pido para usar la prerrogativa que el artículo 66 nos concede cuando sentimos el decoro de nuestro grupo afectado ante las impertinencias del señor Font de Mora cuando nos llama talibanes a no sé quién.
Porque nosotros también.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Señor Perelló, señor Perelló, yo le he dicho que tiene la palabra para qué preguntaba y para qué quería la palabra.
La palabra la concede esta presidencia cuando estima.
.
.
No haga la argumentación previa a tener la palabra.

Tiene la palabra antes de la intervención de la señora Mendoza, por alusiones ­entiendo que es ese artículo­, por un minuto.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

 

Señora presidenta, en los acaloramientos de las discusiones se puede consentir cualquier cosa, pero es de relativo mal gusto el que llame talibanes, porque, en cualquier caso, si esto fuera una república como Afganistán, los talibanes no estarían sentados en estos bancos, estarían en otro lugares.
Aquí estamos en el lugar de la defensa de las libertades, cuando otros estaban entretenidos en planchar algunas camisas de celeste color.
*(Remors)* Por tanto ­y eso nunca lo hemos dicho en esta tribuna­, por tanto le rogaría que cuidara más el lenguaje el señor Font de Mora.

Muchas gracias.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Perelló.

Per a què demana la paraula, senyor Font de Mora?
*(Remors i rialles)*

**El senyor Font de Mora Turón:**

 

Señoría.

Sí, en mis manifestaciones he utilizado un sinónimo de la palabra fundamentalista, pero si mis.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Señor Font de Mora, un momento.
*(Remors)*

Señor Font de Mora.
.
.
Señor Font de Mora, per a què demana la paraula?

 

**El senyor Font de Mora Turón:**

 

*(Parla sense micròfon)* Para retirar las manifestaciones que hubiera podido*.
.
.
(inintel·ligible)*

**La senyora presidenta:**

 

¿Quiere pulsar, por favor, para concederle la palabra?

 

**El senyor Font de Mora Turón:**

 

.
.
.
me la había quitado usted, señoría.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Tiene la palabra por un minuto.

**El senyor Font de Mora Turón:**

 

No.
Simplemente, yo no necesito el minuto para disculparme, si he podido ofender a sus señorías y a alguno de ellos llamándoles talibanes; era una expresión de un cierto fundamentalismo, pero la retiro en todo caso si se han sentido molestos.
Y espero que lo mismo sea posible a la recíproca.
Y si es posible, a lo mejor la próxima vez nos entenderemos mejor si nos dejamos hablar mutuamente.

Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies.

Té la paraula ara la senyora Mendoza per a rèplica del debat.
*(Remors)*

**La senyora Mendoza García:**

 

Señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Lo que pasa en Alcoy es algo tan simple, porque al final sólo son 152 enfermos, esto es el año 99, esto es el año 2000, y aquí en la misma semana vuelve a pasar exactamente lo mismo pero multiplicado por cinco.
Ustedes tenían que haber hecho algo.
.
.
Mire, usted tiene la desgracia de que entiende de la profesión, y yo también.
Pero yo he visto vivos toda la vida, y cuando uno tiene una neumonía, *(remors)* cuando uno tiene una neumonía subjetivamente se encuentra mal y va al médico.
Se diagnostique por legionella o no, es un cuadro subjetivamente grave, es grave y se trata.

Una cosa es que se afine y se llegue al diagnóstico con nombres y apellidos, pero la legionella se trata.
Entonces está claro.
Digo como profesional.
Lo siento.
Está claro, está claro que lo que pasa en Alcoy, y lo que nosotros intentábamos vislumbrar a través del análisis de la documentación, es qué trabajos se habían hecho, y si esos trabajos eran los que decía el informe epidemiológico que había que hacer para controlar el brote.
Porque ustedes no optimizan ni maximizan recursos hasta el día 16 de noviembre del 2000.
No lo hacen.
Y no hacen cosas más que de puro trámite y ahí está la documentación.
Y me la he leído toda.

Entonces yo digo: el doctor Ferrán Martínez Navarro dice, y lo dice textualmente, lo que se hace, es lo que se hace cuando se da por cerrado un brote.
Y no lo que dice el informe epidemiológico que hay que hacer porque el brote no está controlado.

Y yo sí que cito a la persona y la cita textual, porque le entregaré una copia de mi documento donde están una por una sus citas y su documento analizado.
Analizado y contrastado con lo que dice de manera objetiva la documentación que hemos podido efectivamente utilizar para hacer este análisis, porque fue el Grupo Parlamentario Socialista, y no la gracia del Partido Popular, el que solicita la creación de la comisión de investigación.
Y nuestro calendario finalizaba la semana pasada con la comparecencia en el Pleno.
Y el señor Maluenda expone el informe en la comisión y dice que nosotros íbamos a prolongar los trabajos hasta marzo.

Pues no señor, nuestro calendario acababa el 7 de febrero, 7 u 8 de febrero.
Y ustedes han hecho que el debate llegara hasta aquí.
Hemos utilizado el mismo tiempo.
.
.

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, per favor, silenci.
.
.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

.
.
.
exactamente el mismo tiempo, y lo que no hemos podido es contrastar todas y cada una de las cuestiones.
Pero sí que tenemos ya una opinión conformada, porque estuvimos trabajando tanto o más que los parlamentarios del Grupo Popular, porque nos leímos toda la documentación, seguimos todas las comparecencias en tiempo y momento, y nos hemos podido leer y releer.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Un momento, señora Mendoza, por favor.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

.
.
.
todos los boletines de la comisión.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Mendoza, un moment.
.
.
Pregue silenci.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

Mire, usted no puede comparar, usted no puede comparar el talante democrático con lo que he dicho antes: pillería política.
Ustedes habían perdido la credibilidad de los ciudadanos.
Ni un sólo medio de comunicación en aquel momento daba cinco pesetas por su buena gestión en ese problema de salud pública.
Y en un acto de querer tener de nuevo la bendición del mundo mundial, se atreven a aceptar la comisión de investigación, pero en unas condiciones que la hacen inviable para que en condiciones de reglas de juego democrático, los grupos de la oposición pudieran permanecer en esa comisión.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Mendoza, vaja finalitzant.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

Desde luego, señor Font de Mora, no me impresiona nada su repetida referencia a la radicalidad de nuestros planteamientos.
La defensa de los intereses de los ciudadanos, la defensa de la salud de los ciudadanos, es la obligación de este grupo parlamentario y de esta parlamentaria.
La radicalidad es la contundencia y el rigor, y si hace falta trabajar catorce horas diarias, se trabajan catorce horas diarias, y si hace falta trabajar en Navidades se trabaja en Navidades.
Y eso, como usted comprenderá, no es en absoluto un insulto, sino.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Señora Mendoza, acabe.
.
.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

.
.
.
una demostración de que estamos, efectivamente, cumpliendo con nuestra obligación.

Gracias, señora presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Mendoza.

Senyor Font de Mora, per a què demana la paraula?

 

**El senyor Font de Mora Turón:**

 

Por alusiones, señora presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Font de Mora, té la paraula per un minut.
*(Remors)* Senyor Font de Mora.

 

**El senyor Font de Mora Turón:**

 

Sí, muchas gracias.

Me ha parecido deducir de sus palabras, y si no, le pido que me perdone a mi vez, una velada alusión a una actividad profesional médica que es tan noble como cualquiera.
Pero para su tranquilidad le diré que si esa actividad no le parece suficiente, yo también soy profesor titular universitario de medicina interna, por si algún día le hago falta.

Nada más y muchas gracias.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Mendoza, per a què.
.
.
*(Remors)* Per favor, pregue silenci.
Senyora Mendoza, per a què demana la paraula?
*(Remors)* Senyora Mendoza.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

Yo creo que se ha entendido perfectamente.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Señora Mendoza, espere que le dé la palabra.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

Sí.

 

**La senyora presidenta:**

 

Ningún diputado tiene la palabra, y ruego que se lean el Reglamento, hasta que esta Presidencia no se la da y no entiende que tiene la palabra.
Tiene la palabra por un minuto.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

Sí.
Simplemente yo creo que en el contexto del debate se entendía perfectamente que aportaba una experiencia frente a otra experiencia profesional, pero no minusvalorando una u otra.

Yo no discutiría nunca de aspectos técnicos de una autopsia con el señor Font de Mora.
Desde luego, con el doctor García Lomas y con el señor Font de Mora, sobre si la gente cuando tiene una neumonía como había ambiente de miedo en Alcoy, va o no, estoy en condiciones de discutir, porque evidentemente ésa era la referencia del debate.
*(Remors)*

**La senyora presidenta:**

 

Gracias, señora Mendoza.

Senyor Maluenda, per a què demana la paraula?
*(Remors)*

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Per al·lusió, per al·lusió que m'ha fet la il·lustre senyora Mendoza en la seua intervenció, perquè crec que Maluenda ací només estic jo.
*(Remors.
Rialles)*

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Maluenda, té la paraula per un minut.
*(Remors)*

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyora Mendoza.

Jo lamente que les meues paraules servisquen per a la seua crítica.
Ho lamente enormement, però són manifestacions que jo tinc el dret a fer en l'ús de l'exercici del meu càrrec.
Si a vosté no li agraden, pot fer com fan alguns mitjans de comunicació afins a la seua idea, portar-me als tribunals.

Res més i moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Maluenda.

Podem continuar el debat?
*(Pausa) (Remors)*

Senyora Mendoza, per un minut.
Vol polsar?
Gràcies, un minut.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

Simplemente no ha sido una alusión personal evidentemente, sino que hay una declaración textual en el *Diario de Sesiones* de la Comisión, que dice que nosotros queríamos prolongar los trabajos hasta primeros de marzo.
Y nuestro calendario está registrado en el registro de estas Cortes.
Y yo digo, bueno, pues que si es una inexactitud, esto se corrija, nosotros teníamos como propuesta de trabajo hacer la sesión plenaria el día 7 de febrero, 7 u 8 de febrero.
Y simplemente he dicho que no le importaba cometer una inexactitud con tal de desprestigiar un poquito más a este grupo parlamentario.

 

**La senyora presidenta:**

 

Gràcies, senyora Mendoza.

Senyor Maluenda, senyor Maluenda, pregue que sega.
*(Remors)*

Per favor, per favor, són les dues i mitja però cal continuar el debat.

Per a fixació de posició, té la paraula la senyora Llinares en representació del Grup Parlamentari Esquerra Unida.
*(Remors)*

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Esquerra Unida, després d'estudiar i analitzar les actuacions realitzades per les autoritats sanitàries al voltant del brot, del rebrot i del requetebrot de la legionel·la sorgit a Alcoi i al Comtat, ha tret les següents conclusions.

La primera cosa que es detecta en analitzar el comportament de les autoritats sanitàries i del partit del govern en el seu conjunt, i això està plasmat en les conclusions de la comissió, és la concepció tan minsa, tan xicoteta, que tenen de l'organització sanitària.
Per al Partit Popular les organitzacions de salut pública no cal que existisquen.
I així ens anà a Alcoi i la legionel·la.
Aquella organització que contava en cossos nacionals de metges, de veterinaris, de farmacèutics titulars, d'epidemiòlegs de l'Estat, als que tanta referència fan les novel·les de Galdós, i que eren els encarregats de vetlar per la salubritat i per la salut pública, a vostés no sols no els interessen, sinó que no ho consideren.
No entren dins de la concepció que vostés tenen de quina ha de ser l'estructura sanitària.

Per al Partit Popular la medicina sols és malalt, metge, medicaments i tal vegada llit d'hospital.
Doncs és una concepció molt pobra de la salut.
La concepció de medicina curativa menyspreant la medicina preventiva no sols empitjora la salut pública, sinó que l'encareix.
Això sí, dóna lloc a molts negocis i molts guanys al seu voltant.
Ací al País Valencià hi havia, quan vostés van pujar al poder, centres de salut pública, centres de salut comunitària, dotats des d'epidemiòlegs, fins a laboratoris en material suficient, passant per medioambientalistes i higienistes d'aliments.
Hui la salut pública està degradada i em fa la feta que en franca liquidació com s'ha vist perfectament a Alcoi.

Des d'ací i ara, li reclamem que se'ls torne a donar importància, relleu i materials a l'escola de salut pública, als centres de salut pública o comunitària, on els recorde que treballaven higienistes d'aliments, tan necessaris cada vegada més, i experts en salut laboral que tant necessitem ací al País Valencià, per a previndre o detectar coses estranyes com l'Ardystil i la legionel·la.
Li exigim que tornen els metges titulars a la seua tasca inspectora, que hi hagen directius clares en higiene dels aliments, i li exigim que es torne a professionalitzar la salut pública, que tornen a ser professionals de la matèria els màxims responsables de la salut pública, i que el clientelisme, l'amiguisme i la política partidista de personal desaparega.

El centre de salut comunitària d'Alcoi ­i li ho dic per si se li ha oblidat o mai no ho han sabut­ va aconseguir descobrir la síndrome d'Ardystil.
I, malgrat eixe antecedent, no es compta amb el centre de salut comunitària de l'àrea de l'Alcoià-Comtat per a un problema sanitari sorgit a Alcoi i a la comarca.
Els recorde a tots que aquest centre, com tots els de salut comunitària, està encarregat d'estudiar la distribució i els determinats dels estats de salut en poblacions específiques, en aquest cas Alcoi i el Comtat, i que no siga el centre de salut comunitària de l'àrea, en especial el seu epidemiòleg, qui dirigisca la investigació, no s'entén.

Però, el que és demencial és que l'informe que este centre fa, junt la Direcció General de Salut Pública i l'Institut de Salut Carles III, fan al primer brot que ningú faça cas.
I això no s'entén.
Ningú pensa que cal seguir les seues directrius.
És desconfiança, senyors del Partit Popular, cap als professionals?
És greu, perquè és jugar amb la salut de la població.
Anteriorment, i en el cas de l'hepatitis C, cas epidemiòleg greu, tampoc van saber encarar-lo.

L'altra cosa que es constata en tot aquest procés és la prepotència del partit que ens governa, prepotència que els duu a ser les autoritats polítiques les que informen sobre el procés de l'epidèmia.
I així ens trobem que cada vegada que el senyor conseller anuncia.
.
.
*(remors)*

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, per favor.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

.
.
.
que s'ha acabat el brot de legionel.
la, sorgeix un nou cas de legionel.
la, a una nova persona se li declara la malaltia.
Els alcoians tremolen quan fa declaracions el senyor conseller no siga cosa que se li ocorrisca parlar de la fi del brot.

Per què no han estat els professionals de l'Administra-ció, responsables de l'estudi i la solució de l'epidèmia els que s'han encarregat puntualment d'informar la població?
És la prepotència del Partit Popular que fa que siguen els seus càrrecs polítics, des de l'alcalde al conseller, els que substituisquen als professionals per així manipular millor la informació?
La prepotència del Partit Popular fa que tinguen el convenciment que la seua política és la millor política, *España va bien*, i, per tant, res mal ha de passar.
I així confien que ja escamparà, algun dia acabarà el brot.
Hem confiat en la seua bona estrella i hem eixit estrellats, perquè el brot eixe sembla etern.
O bé és la incapacitat que té el Partit Popular per a encarar problemes sanitaris de certa envergadura.
Li ho torne a recordar, l'hepatitis c.

La conseqüència directa d'aquesta incapacitat és que l'epidèmia que comença a setembre del 99 no es donen per enterats al Consell, i, per tant, no tenen unes actuacions serioses i efectives fins al tercer trimestre de 2000; 14 mesos tarden en preocupar-se per la legionel.
la d'Alcoi.
És falta de sensibilitat, és incompetència, o són les dues coses simultàniament: legionel.
la i hepatitis c.
Res que se n'isca de la rutina, vostés aclareixen.
No es preocupen ni de fer un registre de torres per facilitar la inspecció, i, per tant, no es preocupen per inspeccionar-les.
Quan ho fan, l'epidèmia de legionel.
la al País Valencià ja és notícia reiterada en la premsa nacional.
I tinc els meus dubtes metafísics que si no haguera hagut notícia en la premsa nacional, se'ls haguera fet alguna cosa.

Esquerra Unida, el 2 d'agost passat, presenta una proposició no de llei per a la confecció urgent d'un protocol de tractament i neteja de les torres de refrigeració.
I mai més s'ha sabut d'això.
Vostés de motu proprio no ho fan fins al 5 de desembre de 2000.
No és la primera vegada, senyors del Partit Popular, que tenim un brot de legionel.
la al País Valencià, però sí que és la primera vegada que s'eternitza l'epidèmia, i s'eternitza perquè els poders públics, els Partit Popular, no posen els mitjans necessaris per acabar amb ella.
Abans d'este brot, Benidorm, Llutxent, ací al País Valencià, o Alcalá d'Henares i la Barceloneta, i altres comunitats, han patit el brot, però sols ací al País Valencià i ara les autoritats no han estat capaces d'acabar ràpidament amb el brot.

Una altra cosa que s'ha posat de manifest molt clarament en el problema epidemiològic d'Alcoi és, no sé com dir-ho, és la por, és el menyspreu o són les dues coses que tenen vostés pels organismes de participació ciutadana.
Representants municipals, sindicals, organitzacions ciutadanes, no s'han interessat de res, i, per tant, no han pogut col·laborar en la resolució del problema.

Al consell de salut de l'àrea sanitària d'Alcoi se'ls ha amagat simultàniament la informació, se'ls ha contat històries per a confondre'ls, i cal recalcar que són els representants del poble d'Alcoi.
Hagueren trobat de seguida totes les torres de refrigeració, a més que és una epidèmia que quan una societat la pateix cal que tota la societat actue posant, per exemple, tots els aspersors amb lleixiu.

És demencial que quan la premsa diu que va a publicar el problema de l'aigua potable és quan el senyor conseller de Sanitat ho publicita.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Llinares, vaja finalitzant.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Acabe de seguida.

Creuen que amagant el problema, els problemes moren i s'acaben?
Està clar, han dit que les dades dels sindicats diferien dels oficials.
Clar!
Els oficials no dien res!
Ahí no hi havia dades ni hi havia res!

No és la primera volta que ho dic a esta trona.
El nostre sistema sanitari està basat en un gran percentatge, amb la confiança que tenen els pacients en el propi sistema.
Però, una desinformació, una informació no vertadera fa que la desconfiança entre en el cap de la població i comence a deixar d'estimar la sanitat pública.
Era eixa una de les intencions, senyors del Partit Popular?

I una altra cosa que s'ha evidenciat.
En aquest cas.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Llinares, acabe.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

.
.
.
és que vostés no són un equip de govern.
No saben, no volen ni poden treballar en equip.
I ací l'exemple és allò de la cloració de l'aigua.
No van fer en cap moment ni els van preocupar de fer un equip que coordinara tot.

Senyors del Partit Popular, està clar que les seues capacitats tal vegada estiguen en fer terres mítiques, en fer ciutats de les ciències.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Llinares,.
.
.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

.
.
.
en fer obres faraòniques.

 

**La senyora presidenta:**

 

.
.
.
ja no té la paraula.

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Però, capacitat per a abordar un problema sanitari no en tenen.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Llinares.
.
.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

.
.
.
i molt menys per a solucionar-lo.

Moltíssimes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Font de Mora, té la paraula per a rèplica.

 

**El senyor Font de Mora Turón:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Señora Llinares, afortunadamente para usted alguno de los criterios que se han expresado aquí no rezan en esta Cámara, porque antes se ha dicho que el que no fuera médico, o, incluso, dentro de la medicina ciertas especialidades, no tenía nada que decir en este tema.
Nosotros no pensamos así.
*(Remors)* Nosotros no pensamos así, señora Llinares, y creemos y defendemos perfectamente que se suba a hablar a la tribuna de este tema, que es un tema de interés social general y puede ser abordado con el adecuado asesoramiento.

Y es precisamente a ese asesoramiento al que me voy a hacer referencia.
A mí me gustaría que revisase sus fuentes, de verdad, señora Llinares, porque decir que con el Partido Popular la organización de la salud pública no hace falta que exista porque hemos desmantelado absolutamente todo, me parece que usted se ha informado en fuentes poco fiables.

Por darle sólo unos datos le diré que, por ejemplo, en los programas de salud pública, en centros integrados de salud pública, hay un aumento del 2000 al 2001 del 12%, y en los programas de salud hay un aumento nada menos que del 49,18% en los últimos presupuestos.
No sé si alguien le ha dicho, señora Llinares, que hay muchos más centros de salud de los que había antes.
Hay 16 centros de salud pública en la Comunidad Valenciana y tenemos trabajando en salud pública, en centros de salud pública, más personal que en ninguna otra comunidad autónoma de nuestro país.

Nuestros programas de prevención y promoción de salud están en permanente expansión, de hecho nos copian algunos en otras comunidades, y usted se ha referido a que no había higienistas de los alimentos, etcétera.
Pues, mire, justamente había buscado yo aquí el dato y se lo puedo facilitar.
En el último ejercicio se han hecho 202.
000 inspecciones alimentarias, lo que nos sitúa en el campo de la inspección e higiene de los alimentos por encima también de cualquier otra comunidad.
Eso comparando con lo reciente; pero si nos vamos a la comparación con el 95 por el cambio de titularidad, tenemos que en el capítulo de personal se ha aumentado nada menos que casi un 40% desde el 95 hasta ahora; la Dirección General de Salud Pública, en los últimos cinco años, ha registrado un aumento del 930%, debido a que se está invirtiendo mucho más en vacunaciones, de vacunas que antes no se vacunaban de esto la gente.
¿Comprende?
Las inversiones de vacunas han pasado de 605 millones en el 95 a 2.
800 millones en el año 2001.

Y que usted me diga que eso no es así, pues, sencillamente, señora Llinares, es.
.
.
, y no porque usted me quiera a mí confundir o engañar, no digo eso, digo que probablemente sus fuentes no están bien informadas y a mí me gustaría luego contrastar esto con usted en el pasillo porque estoy convencido que usted es una persona de muy buena voluntad y podremos deshacer equívocos y entuertos.
Fíjese si es así que en este tema la que ha actuado ahí en primera instancia es la unidad de epidemiología del centro de salud pública, correspondiente, de acuerdo además con el Decreto de 1997, porque fíjese que aquí la red valenciana de salud pública no se crea en la época gloriosa, no, no ­gloriosa me refiero a los años de 1995 hacia atrás­, sino en el año 97, en el año 97, el Decreto 16/97, del Gobierno Valenciano, por el que se crea la red valenciana de salud pública.
Eso es así.
Y ahí está ese decreto y le doy la referencia, 16/97.

Bien, hay que añadir que, además de eso, para este caso se han añadido refuerzos a la unidad de epidemiología del centro de salud pública, se han añadido refuerzos provenientes de la Dirección General para la Salud Pública, concretamente del servicio de epidemiología, que, incluso, algunos de ellos se han desplazado, pero no a trabajar sólo y a volver, sino a vivir allí mientras ha durado la crisis en amplios períodos.
Y, además, hay que añadir la participación de técnico superior de programa de epidemiología aplicada de campo en colaboración con el Instituto Carlos III, que también ha actuado aquí.

O sea que, señoría, esto me parece muy fácil.
Yo comprendo que es fácil y que es muy cómodo venir aquí y decir: "Miren, es que este gobierno ha desmantelado todo olvidándose de presupuestos, olvidándose de organigramas, olvidándose de programas y olvidándose de todo, pero es que la realidad se impone".

Mire, prepotencia nada.
Yo le quiero recordar, señoría, que usted pertenece a un grupo que denegó con el Partido Socialista la comisión Ardystil.
Ustedes se negaron.
Pertenece a un grupo que, en complicidad con el Grupo Socialista, negó a los miembros del Partido Popular, en la votación, negó su voto para que compareciera gente experta en la comisión de Ecosistel.
Por tanto, yo no sé si seremos prepotentes, no lo sé, pero mucho menos prepotentes.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Señor Font de Mora.
.
.

 

**El senyor Font de Mora i Turón:**

 

.
.
.
que ustedes y que los que antes estaban por aquí, seguro que somos.

Y acabo, señoría.
Registro de torres.
El trabajo de localización de torres comienza cuando el Psoe gobierna la ciudad de Alcoy, y, luego, continua.

Ha vertido usted, señoría, una serie de inexactitudes que debería revisar.
Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Font de Mora.

Té la paraula per a rèplica, la senyora Llinares.

Senyora Llinares, vol polsar o ve a la trona?

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Gràcies.

Senyor Font de Mora, no he tingut jo inexactituds.
No, no.

Mire, en estos moments, l'origen del brot de legionel.
la a Alcoi encara no se sap on està: les torres, Alcoi, el País Valencià, Espanya, el món.
Un respecte i una cosa.
Encara no se sap on està.
I sap per què no se sap on està?
Perquè tota organització sanitària, en el moment que hi ha el primer malalt, comença tota una sèrie d'estadístiques i comença tota una sèrie de enquestes amb els diferents malalts i comença a fer un estudi de tots els llocs concèntricament on han estat els malalts.
Sap què passa?
Que a Alcoi 14 mesos després, 14 mesos després comença a fer-se.
.
.
No senyor, no senyor.
14 mesos després es fa això a Alcoi.
I sap què passa?
Que quan l'epidemiòleg alcoià, que sí que és de veres que el tenen allí, que el tenen allí arrimat, "tu calla, estigues ahí" ­i ja en el laboratori crec que ja no té quasi res si no li ho han tornat a posar estos dies, però en fi­, quant l'epidemiòleg, junt amb l'Institut de Salut Carles III, els dos becaris aquells que hi havien per allí, i la Direcció General de Salut Pública fa l'informe del primer brot, vostés no li fan ni cas.
Si l'hagueren fet cas clar que sabrien on estaria el brot i clar que l'assumpte s'haguera acabat més prompte.
Perquè què vol dir?
Que vostés són més burros que qualsevol de la resta d'Espanya, que quan sorgeix un brot en quinze dies l'aclareixen i saben com dur-lo avant?
Això no és possible.
Això no és possible.

L'únic que passa és que jo no dic que vostés hagen desmantellat allò de les instal·lacions de salut pública, però que les estan deixant morir sí que ho dic, sí que ho dic.
I que en la majoria els anàlisis i tot el que s'ha de fer no es fa i que la medicina preventiva vostés estan deixant-la morir.
Allò de les vacunes, això faltaria, que no les posaren, que no posaren les vacunes.
I les vacunes amb tot l'embolic que si passen de data o si no passen de data.
Això faltaria, que no les posaren.
Però tot el demés, tot allò dels metges titulars, tot això, totes les inspeccions eixes.
.
.

Mire, és de veres, és de veres, un està en una casa i diu: "però com, el restaurant de baix munta això a casa i entra i no és respirable" i resulta que no té on anar.
Abans sí que existia el metge titular al que anaves, el que deia sanitat i li ho denunciaves i actuava.
Però hui, hui, no es té grans defenses, no es té grans defenses.
El que vol dir que tota esta estructura de salut comunitària, vostés estan, lenta, tranquil·la i pausadament deixant-la morir.
Perquè estan substituint-la per una medicina, i ho sé molt, crematística.
La medicina de l'acte metge i l'acte metge se li pot donar més a les clíniques particulars i se li pot donar més a totes les empreses que fan eixa medicina que fan, que més bé l'únic que fan és que fan hosteleria en compte de medicina.
I això, senyor Font de Mora, no necessite que cap m'ho conte a l'orelleta, jo simplement ho veig, ho veig en el meu poble.

Moltes gràcies.

 

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyora Llinares.
*(Remors)*

Correspon la votació ordinària al punt quatre.
.
.
Per favor, pregue silenci.
Debat i votació del dictamen de la comissió no permanent d'investigació sobre l'actuació dels servicis de salut pública i medioambiental de la Generalitat Valenciana, així com les responsabilitats que es puguen derivar en relació amb successius brots de legionella apareguts a Alcoi des de setembre de 1999.

Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 43 vots a favor, 38 en contra, cap abstenció.
Queda aprovat el dictamen de la comissió.

Senyories, se suspén la sessió, que es reanudarà a les cinc en punt.

 

*(Se suspén la sessió a les 14 hores i 57 minuts)*

 

***Pregunta número 2.
976/00 al conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, senyor José Ramón García Antón, sobre el transvasament Xúquer­Vinalopó, que formula el diputat Joan Antoni Oltra i Soler, del GP Esquerra Unida del País Valencià (RE 12.
789).***

 

**La senyora presidenta:**

 

Correspon la pregunta 2.
976, al conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, que formula el diputat senyor Oltra.
Senyor Oltra, té la paraula.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller.

La pregunta fa referència.
.
.
Bé, cal tindre en compte, en primer lloc, que la pregunta era del mes de juny, i han passat moltes coses: el transvasament no s'ha fet, inclús hui crec que s'anunciava un nou retard i este tipus de coses.
Però quan els plantejàrem la pregunta va ser en base a unes declaracions que va fer el president de la Comunitat de Múrcia davant del ministre de Medi Ambient, en les quals dia una cosa de quan en quan és recorrent i que ix, i és que és cert que la Confederació del Segura subministra aigua a diversos municipis de la part sud de la nostra comunitat que teòricament estan en la conca del Xúquer, i que això, d'alguna manera, caldria compensar-ho, i que pareix que ell ho plantejava i en eixos moments no es desmentia jo crec que amb la suficient entitat si això és aixina o no és aixina.
Perquè clar, l'únic que faltava, damunt que tenim algunes sospites que l'aigua no va per on es diu que anirà, que damunt aparegueren 50 hectòmetres cúbics que anaren a Múrcia.

I nosaltres voldríem saber l'opinió seua sobre aquestos temes.
Jo tinc ací els retalls de premsa on es van publicar estes notícies.
Què hi ha de veritat en astò i de quina manera es pot assegurar que no es produirà el dia que es faça aquest transvasament?

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Té la paraula l'honorable senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Senyors diputats.

Com vosté diu molt bé, és una notícia que apareix en la premsa ja fa algun temps, farà set o huit mesos, des de llavors a aquí un poc ha plogut també *(rient-se)* i alguna cosa més ha passat.

Des de fa molts anys, és cert que des del govern de Múrcia i des de la Confederació Hidrogràfica del Segura hi ha una petició que des d'eixa conca està donant-se aigua a una sèrie de municipis que estan en la conca del Xúquer.
Però en fi, eixa és una problemàtica que ve des dels temps dels canals del Taibilla i és una problemàtica que està assumida aixina en els plans de conca del Segura i en el Pla de la conca del Xúquer.

Mai en ningun moment ha estat previst què allò que representava al Xúquer-Vinalopó eixos 80 hectòmetres cúbics d'esta primera fase anara a disminuir les aportacions que del Segura estan fent-se a l'abastiment dels municipis de la zona del Xúquer.
Eixos 80 hectòmetres cúbics van, fonamentalment, al regadiu o sobreexplotació de l'aqüífer de la zona del Vinalopó i als abastiments de l'Alacantí i la Marina Baixa.
Aproximadament, crec que és un 50% més o menys per a cada un d'estos usos.

Després de tot açò, com sap vosté, el Pla hidrològic nacional contempla una sèrie de transferències al Segura i una sèrie de transferències al Xúquer.
I en eixes transferències ja es tenen en compte les necessitats que té el Segura, tenint en compte l'abastiment que està portant el Segura a la conca del Xúquer.

Nada más.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

El senyor Oltra té la paraula.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies.

Ens alegra que per part del conseller ens confirme que pareix que no hi haja viabilitat d'aquestes pretensions, que a l'únic que contribuirien seria a agreujar un problema que en estos moments tenim, que ja de per si sol ja s'està agreujant.
Perquè estos dies també hem tingut notícia d'una sèrie de, digam, cessions o utilitzacions de l'aqüífer, del sobreexplotat aqüífer de Villena, cap a, precisament, la zona de Benidorm, amb la qual cosa la garantia que el transvasament hipotètic podria suposar de recàrrega d'aqüífers no solament no ha arribat cap aigua sinó que ja estan sobreexplotant amb noves demandes este tipus de coses.

Nosaltres ens donem per satisfets i suposem que el que ha dit el conseller serà així, i per tant, donaríem per contestada la pregunta.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor diputat.

Vosté sap perfectament que des del Xúquer a la zona de la Marina Baixa i a la zona de l'Alacantí, almenys des de l'any 1999 estan fent-se unes aportacions importants, unes aportacions que, si no fóra per açò, haguera hagut problemes importants en els abastiments dels municipis d'aquella zona.
*(S'interromp la gravació)* Aproximadament, l'any 2000, al voltant de 10 hectòmetres cúbics, i en 1999 crec que van ser 7 o 8 hectòmetres cúbics a l'any, una quantitat que, per a l'abastiment, com dic, de la zona de la Marina o de la zona de l'Alacantí és molt important.

Hui mateix, en la Confederació Hidrogràfica del Xúquer es reunix la junta d'explotació de la conca del Xúquer, que ha acordat també una transferència d'uns altres 10 hectòmetres cúbics per a l'abastiment d'aquella zona, una zona que, com sap, està molt necessitada i que en el Pla hidrològic de la conca del Xúquer es contemplen perfectament eixes possibles transferències, sempre que hi haja possibilitats.

Gràcies a les pluges que hi ha hagut en el mes de gener, desembre i febrer, hui la conca del Xúquer no és que es trobe amb sobrants totals d'aigua, però en una situació millor que la de l'any passat.
I, per tant, és possible eixa connexió d'eixes aportacions d'aigua, i això va a garantir l'abastiment de totes aquelles zones.

O siga, que jo crec que la possibilitat de connexions d'uns aqüífers amb uns altres, la possibilitat d'unes conques amb altres, dóna flexibilitat als abastiments, dóna garanties als abastiments, i eixos 300 o 400.
000 metres cúbics que hagen pogut vindre d'un aqüífer ara van a sobredotar-se com a conseqüència d'eixa aportació que del Xúquer va a fer-se allí, a través del transvasament Tajo-Segura que passa per Alarcón i a través de les conduccions del Taibilla, que per a eixos volums d'aigua sí que ho poden fer.

 

***Pregunta número 3.
494/00 al conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, senyor José Ramón García Antón, sobre les extraccions mineres d'Andilla, que formula el diputat Joan Ribó i Canut, del GP Esquerra Unida del País Valencià (RE 13.
584).***

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Preguntes 3.
494 i 3.
495, formulades.
.
.
*(Remors.
S'interromp la gravació)* Senyor Ribó, per favor.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Sí?

 

**La senyora presidenta:**

 

Per a formular la pregunta?

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Sí, efectivament.
M'havia avançat, perdó.

Donat que en el *Butlletí de les Corts* en la versió valenciana era el conseller de Medi Ambient i la castellana era el conseller d'Obres Públiques, reiterar que està formulada al conseller d'Obres Públiques i que havíem formulat preguntes semblants al conseller de Medi Ambient i prèviament al conseller d'Administracions Públiques.
No sé si este era el problema.

Com li deia, senyor conseller, ho hem formulat abans ja a altres dues conselleries.
Mire, el consistori d'Andilla, com vosté sap i ha de conéixer, va requalificar el seu terme municipal com a sòl protegit no urbanitzable, mitjançant expedient de requalificació de les normes subsidiàries que foren aprovades per la seua conselleria, Obres Públiques, Urbanisme i Transports, en desembre de 1993.

M'atreviria a dir-li que no es van presentar cap tipus d'al·legacions a aquestes normes, segons les nostres informacions.
En conseqüència, és il·legal qualsevol extracció de mineral en aquest terme municipal per estar ubicat en sòl protegit: manca de llicència municipal, etcètera.

Malgrat açò, si un dia vol veure-ho, en el terme municipal d'Andilla s'extrauen com a mínim 6.
000 ­6.
000, li ho repetisc­ tones mètriques per dia, de 250 a 300 camions diaris per a la producció de la indústria ceràmica, incomplint també la Llei de mines, la normativa mediambiental, en no restaurar zones degradades, en realitzar talussos que excedeixen moltes vegades allò permés per la Llei de mines, en ocupar terres alienes a les empreses mineres.
També m'atreviria a dir que estan destrossant moltes vegades jaciments arqueològics, etcètera.

Davant d'aquest problema, li formulem dos preguntes, a més de les que férem en el seu moment a les altres conselleries.
Primera, quines mesures pensa adoptar aquesta conselleria, la seua conselleria, per a fer complir les normes urbanístiques d'un municipi que vosté sap que és molt xicotet, el municipi d'Andilla, però amb unes normes aprovades.
I en segon lloc, si té coneixement, evidentment, la seua conselleria de l'incompliment sistemàtic d'aquestes normes urbanístiques del municipi d'Andilla per causa de les extraccions mineres.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Té la paraula el senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores diputades, senyors diputats.

Com molt bé ha recordat la seua senyoria, esta pregunta ja es va plantejar sobre el mateix tema de les pedreres d'Andilla al conseller de Medi Ambient crec que va ser el passat octubre.

La contestació continua vigent.
Es tracta d'una situació prou complicada, on hi ha una sèrie d'explotacions en funcionament anteriors a la normativa sobre impacte ambiental i a l'aprovació mateixa de les normes subsidiàries d'Andilla.
Estes normes subsidiàries, aprovades en 1993, declaren la pràctica totalitat del terme municipal com a sòl no urbanitzable protegit, obviant l'existència prèvia d'explotacions mineres.
Estes explotacions no s'han col·locat després, no s'han fet després, sinó estaven allí ja quan eixes normes subsidiàries es van redactar i es van aprovar.

D'esta forma, s'ha creat una situació que té una difícil solució, una situació en què la postura de la Generalitat ha sigut d'un estricte acompliment de la legalitat.
El conseller de Medi Ambient va assenyalar en la seua intervenció que no s'ha aprovat ninguna declaració d'impacte ambiental, perquè, d'una altra forma, seria anar en contra de la classificació dels terrenys com a sòl no urbanitzable protegit.
I des de la Conselleria d'Obres Públiques es va denegar la declaració d'interés comunitari que ens va sol·licitar el titular de la concessió minera, i ho vam denegar fundant-nos en els informes desfavorables de l'ajuntament i de la Conselleria de Medi Ambient.
En canvi, esta qüestió va ser recorreguda davant el Tribunals Superiors de Justícia, i la sentència de maig de 1999 estima el recurs i reconeix el dret dels demandants a la concessió de la declaració d'interés comunitari.
Davant d'esta situació, nosaltres el que hem fet és presentar el corresponent recurs de cassació davant el Tribunal Suprem.
Aixina, per tant, pot vore que els titulars de les pedreres també tenen arguments jurídics que estan a favor, en este cas, d'ells.

I per a finalitzar, dir-li que la solució previsiblement vindrà de dos qüestions: d'una part, l'aprofundiment i generalització del protocol firmat entre concessionaris i ajuntaments, i per un altre costat, la futura sentència del Tribunal Suprem, que clarificarà les possibilitats d'actuació jurídica d'aquella activitat i d'aquella zona.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Té la paraula el senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Gràcies.

Senyor conseller.

A mi em sembla molt bé.
Nosaltres celebrem que no es donara la declaració d'interés comunitari.
Però el que vosté no m'ha explicat és una cosa molt clara.
La seua conselleria, encara que no estiguera vosté com a màxim responsable, va aprovar unes normes urbanístiques molt clares que impedeixen en el seu moment qualsevol tipus d'extracció minera.
I açò és una cosa en què, en definitiva, no s'està complint una legalitat urbanística d'una manera claríssima.

I a nosaltres no ens val que hi hagen declaracions anteriors.
Pensem que en el tema de les extraccions mineres sempre estem en la mateixa situació.
És una situació en què nosaltres podem entendre que hi hagen problemes legals, senyor conseller, però per desgràcia, mire vosté, a Andilla, en aquest municipi en el qual hi han problemes, resulta que més del 50% de la matèria primera de la indústria ceràmica posterior s'està extraent d'aquest municipi.

No és només aquest problema.
És que a més hi han ordenances que no es respecten, és que a més no hi ha cap tipus de pagament d'impostos.
Hi ha un conjunt de problemes que, en definitiva, fan que les persones, els grups econòmics, etcètera, que estan produint aquestes extraccions mineres estan actuant d'una forma totalment absent de la legalitat.

Eixe és el problema que li vam plantejar a Medi Ambient, és el problema que li hem plantejat a Administracions Públiques, per la seua referència a l'Ajuntament, és un ajuntament xicotet, evidentment, que no té capacitat perquè es prenga una decisió.
És un problema que s'ha plantejat fins i tot a la fiscalia de medi ambient, i sembla que tothom es torna sord, absolutament sord, senyor conseller, davant d'una problemàtica.
.
.
Sembla que l'enemic és tan poderós que ningú no hi ha manera que els faça complir mínimament la legalitat.
No hi ha manera.
I és un problema molt seriós.
Jo l'invite un dia que vaja vosté i veja com s'està treballant.
Açò recorda moltes vegades paisatges del desert o paisatges estranys, no corresponents a la Serrania.

Nosaltres li demanem que es complisca la llei.
Em sembla que és un element important.
Nosaltres no dubtem que tinguen, concretament, raons.
No ho dubtem, senyor conseller.
Però, mire, no és només el problema de les normes urbanístiques, és que allí sembla que hi han una sèrie de persones, una sèrie de grups econòmics, una sèrie d'extraccions mineres, que poden actuar fora de qualsevol tipus de legalitat.
I açò, entenem que no és comprensible.
Per molts motius.
La Serrania és una zona marginada, no té massa sentit que unes extraccions no revertisquen mínimament, mínimament, en un municipi que, entre altres coses, estan destruint el seu territori.

Jo sé que em parlarà vosté, concretament, del protocol miner.
Jo sé que em parlarà vosté d'açò.
És un protocol que les mateixes companyies d'extracció no han respectat tampoc.
I que, per suposat, en un municipi no s'han plantejat arribar a cap tipus d'acord.
I no s'han plantejat arribar a cap tipus d'acord, concretament, perquè després sembla que tinguen la garantia de tenir patent de cors, i ho hem de dir amb molta claredat i ho repetim en aquestes Corts.
Què és el que passa amb aquestes companyies que poden fer absolutament el que vulguen en un municipi perquè és xicotet?

Em sembla, senyor conseller, i li demane que, d'alguna manera, si vosté és el que ha de garantir el compliment d'unes normes urbanístiques, independentment que hi haja un recurs de cassació, independentment de tots aquests elements, doncs, clar, almenys haurien de complir mínimament una normativa mediambiental.

Sabem que van ser d'abans que és produira la Llei de declaració d'impacte ambiental, però, mire vosté, ahí s'estan produint una sèrie d'elements, s'estan contravenint totes les normes mineres, i jo crec que alguna cosa hauríem de fer, i li dic a vosté, com li diguí al conseller de Medi Ambient, i li diguí al conseller d'Administracions Públiques, perquè és una cosa, per desgràcia, prou transversal i, a més, amb reflexos a nivell estatal, perquè també hi ha competències compartides.

Però al final, Andilla, sembla un territori del *lejano oeste*.
L'únic que passa, que no hi ha xèrif.
Eixe és el problema.

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Senyor conseller.

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies presidenta.

Senyor Ribó, vosté sap que quan un ajuntament tramita unes normes urbanístiques, i hi ha una situació de fet, una situació que fins a eixe moment és legal, d'unes concessions determinades, d'unes actuacions determinades, en este cas, crec que concedides des del 27 de març de l'any 1944, bé, doncs, eixos drets estan ahí i no poden desaparéixer soles per l'aprovació d'un document determinat.
Cal fer alguna cosa.

Si existix una actuació ahí i s'aprova una cosa que va en contra d'eixa actuació, doncs, s'haurà d'indemnitzar, s'haurà de fer alguna cosa perquè puga desaparéixer eixa actuació, però no és desaparéixer i ja està.
I vosté tampoc estaria a favor d'açò, perquè segur que hi ha mà d'obra ahí, segur que hi ha treballadors, empresaris, activitat, que algun dret han de tindre sobre eixa actuació, i, aleshores, jo crec que s'ha de ser respectuós en eixe tema.

Partint d'ahí, i partint que és cert que en l'any 93 s'aproven les normes subsidiàries, i és cert que com a conseqüència d'eixa aprovació de normes subsidiàries, nosaltres, quan se'ns demana una declaració d'interés comunitari diem que no perquè este és un sòl no urbanitzable d'especial protecció.
Però també, no és menys cert, que com a conseqüència d'eixe acte administratiu se presenta un recurs contenciós administratiu contra eixa resolució del conseller d'Obres Públiques de 16 de novembre del 95, denegatòria de la declaració d'interés comunitari, en què la sentència diu: "Segundo.
De lo actuado en el expediente administrativo y en el presente recurso, han resultado probados los siguientes hechos: la demandante, titular de una concesión minera de explotación en término municipal de Andilla, denominada La Milagrosa, registrada con el número 1.
397 de la provincia de Valencia, otorgada por orden del Ministerio de Industria y Comercio de 27 de marzo de 1944, certificado.
.
.
" tal, tal, "obrante en el expediente administrativo, solicitó de la Conselleria, mediante escrito de 10 de julio, la declaración de interés comunitario.
Como consecuencia de todo eso, las normas subsidiarias de planeamiento urbanístico de Andilla que clasificaban los terrenos a ocupar como suelo no urbanizable protegido, se aprobaron en el 93", però, però, "publicándose en el Boletín Oficial de la Provincia el 28 de enero del 94, constando acreditado en autos que el texto íntegro de las ordenanzas urbanísticas de las referidas normas subsidiarias se publicó en el Boletín Oficial de la Provincia número 258, del 29 de octubre del 96".

O sea, hasta ese momento esas normas subsidiarias no entran en vigor en lo referente a este suelo no urbanizable y, por lo tanto, establece, y la sentencia nos obliga, a que nosotros demos esa declaración de interés comunitario.
Hemos hecho lo que creemos que hay que hacer.
Puesto que el Ayuntamiento aprobó con un documento, y nosotros también, ese suelo.
.
.

**La senyora presidenta:**

 

Senyor, conseller.
.
.

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

.
.
.
como no urbanizable de especial protección, pues, continuar con ese recurso de casación, para evitar esa declaración de interés comunitario que, de acuerdo con esta sentencia, nos obliga a dar.

Entonces, yo creo que todos tenemos que respetar las leyes, tenemos que respetar, en este caso, a los tribunales, y vamos a seguir esa línea, y mientras tanto, pues actuaremos con el Ayuntamiento, con Medio Ambiente, para intentar normalizar la situación, pero hoy la situación es esa, y los tribunales nos dicen lo que nos dicen.
Muchas gracias.

***Preguntes números 3.
658/00, 3.
659/00, 3.
660/00 i 3.
661/00 al conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, senyor José Ramón García Antón, sobre el parc d'habitatges, que formula el diputat Joan Antoni Oltra i Soler, del GP Esquerra Unida del País Valencià (RE 13.
960, 13.
961, 13.
962 i 13.
963).***

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Preguntes 3.
658, 3.
659, 3.
660 y 3.
661, que formula l'il·lustre diputat senyor Oltra a l'honorable conseller d'Obres Públiques.

Té la paraula el senyor Oltra.

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Bé, senyor conseller, les preguntes aquestes fan referència a un problema lamentablement prou extens en la nostra comunitat, en tot el territori nacional, que ve com a conseqüència de la utilització en el seu dia d'un tipus de ciment, per dir-ho d'alguna manera, que contenia determinats elements que estan provocant que en aquests moments siga cada volta més freqüent l'aparició del fenomen denominat aluminosi en diferents edificis, no?
; inclús recentment es publicava en la premsa d'Alacant, que el mateix edifici que la Generalitat ha comprat ­a més se diu l'edifici Generalitat­ que també tenia aluminosi, no sé si per això igual li'l van endossar a la Generalitat.
Este tipus de coses a voltes passen, no?
Ja sé que han dit que la reparació serà *xiquica*, a saber.

Però, sí que és cert que suposa un problema.
Nosaltres, bé, tenim informació que per part de Conselleria se disposa d'uns pressupostos, d'unes partides pressupostàries, que s'han fet tota una sèrie d'actuacions en diferents moments, tenim alguna resposta donada a nosaltres i a altres grups, però també ens crida l'atenció, bé, que aquest és un fenomen que, normalment, quan es detecta, o la gent preveu que té aquest problema, normalment recorre a l'ajuntament.
Ens agradaria saber, en eixe sentit, el tema de possible col·laboració amb aquest ajuntament ­perquè, clar, la Conselleria a voltes està molt llunt dels ajuntaments afectats­, tipus de col·laboració amb els ajuntaments mitjançant la signatura d'algun tipus de conveni, de manera que en una primera instància els tècnics de l'ajuntament, els aparelladors, foren les persones que pogueren certificar si eixe edifici té o no té aluminosi.

I després, un tema important, que són els fons econòmics per a resoldre aquesta qüestió.
És cert que la Conselleria, a l'inici del pressupost disposa d'unes quantitats importants, però també sap, i això vosté millor que ningú, que la seua Conselleria ­ja alguna l'he qualificada com una espècie de caixa d'estalvis­, que els seus companys de gabinet, ara que no ens sent ningú, doncs, aprofiten a voltes per a anar rosegant de les partides que vosté no s'ha gastat, no?
I clar, està molt bé tindre eixes partides, però si després es queda sense diners.
.
.
Home, el problema a voltes no se nota, perquè este tipus de coses, doncs, si no s'investiguen i no se treballen, doncs, mira, ahí estan, l'edifici, mentres aguante, no cau.
Però és cert que eixe problema està, i hi ha per ahí informacions que pot tindre un volum important, i que a la millor en alguna ocasió seria convenient fer alguna mesura preventiva abans que a la millor arribe a una situació que tal, no?

Aleshores, sí que ens agradaria que contestara a això, si s'ha pensat o s'està executant algun tipus de convenis, almenys en ajuntaments del quals se sospita.
.
.
jo crec que no fa falta ser molt endeví per a saber de quins ajuntaments podem estar parlant, els que tenien un creixement fort urbanístic en uns determinats anys, algun tipus de col·laboració amb estos ajuntaments.
I després, el tema dels fons econòmics de què de veritat se disposa, però se disposa de veritat i jo crec, bo, no és que s'han de tirar els diners, però que si estan per a això i la necessitat està, que de veritat es gasten.

Gràcies.

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra i Soler.

Té la paraula el senyor conseller.

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor Oltra, ja són moltes les vegades que diu això del pressupost i que si ens deixem algunes partides o no moltes partides.
.
.
Jo crec que en el que treballa vosté, tant com li agrada vore els números, sobretot de la Conselleria d'Obres Públiques, haurà vist el grau de compliment del pressupost de l'any 2000 o de l'any 99; si no, jo no tinc ningun inconvenient a donar-li'l.
És un compliment prou important.
Si no apleguem al 100 %, en algunes partides ens en passem un poquet i en alguna a la millor no apleguem, però estem al voltant d'açò.

O siga, que el pressupost, no a soles és ­jo crec­ un pressupost prou bo, perquè els fets també ho reconeixen ­jo me passe quasi tots els dies o posant pedres o tallant cintes, *(rient-se)* açò vol dir que les obres se fan­, sinó que a més el complim i el complim prou bé.

Entrant en el tema sobre l'aluminosi, he de dir-li que la Conselleria du molt de temps, diversos anys, treballant en el tema del ciment aluminós.
I està donant unes ajudes, les ajudes necessàries en els casos en què l'aluminosi representa una situació de problema, una situació de risc.
Perquè cal tindre també present que eixa presència del ciment aluminós en un edifici no implica necessàriament una situació de risc sempre.
Eixe risc vindrà donat per l'estat de deteriorament que pot presentar l'estructura de la vivenda o l'estructura de l'edifici.

En este cas, l'actuació de la Conselleria s'articula de dos maneres o per dos vies.
Ajudes als particulars, i ahí el que se fa és la primera ajuda que oferix la Generalitat és la destinada a detectar la presència d'eixe ciment aluminós en els edificis.
La Generalitat el que té subscrit anualment és un conveni amb el col·legi oficial d'arquitectes de la Comunitat Valenciana per a realitzar activitats relacionades amb l'arquitectura, i un d'eixos objectius és la redacció d'informes sobre edificis que tenen patologies estructurals derivades de la utilització del ciment aluminós.
Ens pareixia que eixa és una de les fórmules millors perquè no tots els ajuntaments disposen de mitjans tècnics qualificats i suficients per a fer estes actuacions, i molts d'eixos ajuntaments sí que tenen, a través del visat, a través del que siga, una relació amb el Col·legi d'Arquitectes, i fins ara ha funcionat prou bé esta actuació.

Aixina que qualsevol persona que estiga interessada pot dirigir-se a la Conselleria, sol·licitant un informe sobre la situació en què es troba eixe edifici determinat.
La Conselleria traslladarà la petició al Col·legi Oficial d'Arquitectes i al mateix temps encarrega a un tècnic a fi d'inspeccionar la vivenda i tindre el corresponent informe tècnic sense ningun cost per a la persona que ha sol·licitat eixa inspecció.

Quan se confirma l'existència d'aluminosi en l'edifici, els afectats poden sol·licitar les ajudes a la Conselleria, que les tramita a través del Pla de la vivenda.
Estes ajudes són les mateixes que per a la resta de les actuacions protegibles en matèria de vivenda.
És a dir, préstecs qualificats, subsidiació dels préstecs i subvenció a fons perdut.

Vivendes de promoció pública: en eixe cas, en el capítol V del Decret 173/1998, dedicat a la rehabilitació es regula la figura de la rehabilitació de vivendes de promoció pública.
En este supòsit es distinguix entre vivendes integrants o que pertanyien al parc immobiliari de la Generalitat i aquelles altres promogudes per l'Estat, els seus organismes autònoms o ens locals.
En el cas dels organismes autònoms o ens locals, estos poden optar per assumir la gestió i execució de les obres de rehabilitació directament o bé sol·licitar i subscriure la formalització d'un conveni amb l'Ivvsa que s'encarregaria de l'execució de les obres.
En ambdos casos la conselleria fixa la quantitat total de les ajudes.
Fins a la data cap ajuntament ha firmat un conveni amb l'Institut Valencià de la Vivenda per a esta finalitat.

Per la seua part, l'Institut Valencià de la Vivenda, com a organisme encarregat de la tutela i conservació del patrimoni de promoció pública de la Generalitat, s'encarrega també de la rehabilitació d'aquelles vivendes que gestiona i que tenen aluminosi.

Quant als resultats d'estos últims anys és el següent.
Vivendes particulars, edificis en els que s'ha detectat aluminosi.
Durant l'any 1998 es van detectar 71 edificis que tenien aluminosi, 5 a Alacant, 44 a Castelló i 22 a València.
En l'any 1999 van ser 44.
.
.
30 a Castelló i 11 a València.
En el 2000, 80: 6 a Alacant, 44 a Castelló i 30 a València.
En el que duem d'any, en l'any 2001, s'han detectat 5 edificis més, 3 a Castelló i 2 a València.
Fins avui s'han rehabilitat 856 vivendes afectades per aluminosi: 182 en 1998, 431 en 1999 i 229 en el 2000.
I en el que duem d'any, duem rehabilitades 14 vivendes més per aluminosi.
En el patrimoni de la Generalitat, l'Institut Valencià de la Vivenda des de 1998 ha rehabilitat 756 vivendes: 112 a Albaida, 52 a Bocairent, 150 a Manises i a València 442.

En principi, esta és la informació que li puc donar.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyor Oltra, té la paraula per a rèplica.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

Gràcies.

Jo, senyor conseller, estic convençut ­i també ho he dit en repetides ocasions­ que la seua conselleria és una conselleria que necessita molts diners, perquè té molts compromisos que fer, té moltes actuacions a fer.
I actuacions que en molts casos, com per exemple en aquest, són de responsabilitat molt antiga, tan antiga que ni tan sols es pot tirar la culpa als famosos socialistes, perquè açò ja ve de molt endarrere, o siga, que ve de molt allà.
És ara quan les conseqüències, des de fa uns anys, estan aflorant.
Però, clar, això la veritat és que efectivament està molt bé que la conselleria tinga eixa formació quants als edificis detectats, però, evidentment, això no vol dir que allí estiguen tots.
Perquè, clar, este tipus de coses es detecten quan normalment la gent, la gent es preocupa i veu que el problema pot ser, crida, normalment crida als ajuntaments, tinguen o no tinguen.
.
.
el tècnic que tinguen a l'ajuntament i després ve tot el *papeleo* que en alguns casos hi ha ajudes i en altres no hi ha ajudes.

Els diners estan molt bé.
Jo conec les partides que hi ha, però també crec recordar que l'any 2000 es va produir un retall segurament perquè no li va donar temps.
.
.
bo, no li va donar temps, és que també és difícil gastar-se els diners així a principis d'any en este tipus de coses.
Però, segurament, algú va vore que tenia encara vosté ix milions de pessetes i els va retallar, recorde que quasi la meitat de la partida, per ahí per ahí estava, per a uns objectius que no tenien res a vore en este tipus de coses.

Per tant, nosaltres, home, sí que creem que és interessant el continuar amb esta tasca, l'incentivar almenys la corresponsabilitat a nivell d'estudi previ, inclús a la millor d'ajudes econòmiques en alguns ajuntaments de determinades ciutats que han tingut eixe creixement urbanístic en eixos anys.
I això són faves contades, d'això estem parlant de tota una sèrie d'ajuntaments, entre ells, per exemple, el de València, que recentment es publicava ahí que fins a 15.
000 vivendes ­i això s'ha publicat en un diari, no com es diu a voltes, afi o a la millor que no és tan afí­ que podien estar afectades.

Per tant, crec que hi ha ahí un camp molt ample d'actuació que, en eixe sentit, qualsevol esforç que es faça jo crec que es queda curt.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Té la paraula el senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies, presidenta.

Senyor Oltra, vosté sap perfectament que en els últims cinc anys el que és l'ajuda a la promoció de la vivenda i també a la rehabilitació de la vivenda s'ha multiplicat, crec que és, el 400% del que s'havia fet fins l'any 1995, el 400%, a pesar de recorts i a pesar de tot el que vulga.
Sols en l'any 1999 van pagar més diners amb ajuda a la vivenda, a la subvenció i a la rehabilitació que en els últims vuit anys, des de 1994 a 1988, que en els últims vuit anys.
Aleshores, no sé, crec que estem fent un esforç important que fins ara cap que ha vingut amb un problema d'aluminosi ha deixat de trobar l'ajuda tècnica i econòmica per a solucionar el seu problema.
I anem a seguir amb eixe camí.

Aquí tenim al col·legi d'arquitectes, que té una representació en tota la Comunitat, i que té mitjans suficients per a poder fer eixes actuacions només se'ns demande o només vegem que en un lloc determinat hi ha un problema determinat.

Moltes gràcies.

 

 

***Pregunta número 3.
881/00 al conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, senyor José Ramón García Antón, sobre el Pla d'aprofitament integral de recursos hidràulics, que formula el diputat Joan Antoni Oltra i Soler, del GP Esquerra Unida del País Valencià (RE 14.
304).***

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor conseller.

Pregunta 3.
881, a l'Honorable Senyor Conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, de l'Il·lustre Diputat Senyor Oltra.
Té la paraula el senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

Gràcies.

Esta pregunta fa referència a una qüestió que apareix en els distints pressupostos que es presenten tots els anys a aquestes Corts, i entre els objectius figura textualment.
Jo ja no sé si figura textualment per una inèrcia, perquè, clar, és impossible que açò tarde tant en fer-se, o és que probablement no es pensa fer mai, amb la qual cosa en volta d'haver dit "suprimisca's aquesta referència" algú del departament continua ahí escrivint tots els anys el mateix.
Perquè, clar, açò seria.
.
.
és que ni el *Quijote,* de difícil de fer.

Diu que entre els objectius prioritaris, a més, de la conselleria, prioritaris, figura l'elaboració del denominat Pla d'aprofitament integral de recursos hidràulics de la Comunitat Valenciana.
La qual cosa, amb eixe títol, ha de ser fantàstic, perquè hauria de ser, pense jo, el document mitjançant el qual deurien, per una banda, conéixer els recursos de veritat, dic de veritat perquè de mentida a voltes tot el món ací parla, no?
I en base a eixos recursos coneguts, quines serien les seues possibilitats d'utilització racional, no?
Clar, això després parla de transvasaments, de per aquí, per allà, per tot arreu, però el document no apareix.
Si estiguera fet, se suposa que ja no hauria de figurar com a objectiu prioritari el fer-lo.
I si no està fet, no entenc, primera, per què no es fa, i per què continua any darrere d'any figurant com a objectiu.

Aleshores, sí que ens agradaria que ens diguera què passa amb açò, si va de veritat o és simplement això, que caldria haver-se suprimit en el seu dia i no s'ha suprimit.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Té la paraula el senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Senyor Oltra, estem perfectament d'acord els dos en què l'aprofitament integral dels recursos hídrics és un tema absolutament prioritari per a la Comunitat Valenciana i també, amb açò no sé si vosté, però jo sí, absolutament prioritari per al Govern Valencià.

Jo crec que, no error, perquè vosté mateixa, conforme ha fet la pregunta ara o la seua interpretació de la pregunta, donava lloc a açò.
Però tal volta eixe error arranca de què la memòria d'actuacions del pressupost de nosaltres, concretament el programa 512.
10, en el que s'arreplega com a línies d'actuació l'elaboració d'un Pla de aprofitament integral dels recursos hídrics de la Comunitat Valenciana, pot dur o pot motivar una confusió.
I m'explique.

Eixe Pla d'aprofitament de recursos hídrics no es refereix a un document concret, no es refereix que estiguem redactant.
Eixe pla és el resultant de tot el conjunt d'esforços i de programes d'actuació que estem desenvolupant des de la passada legislatura per a intentar que l'aprofitament integral dels recursos siga una realitat.

Jo crec que no es tracta d'estar contant una altra volta quins són els recursos.
Duem més de vint anys contant quins són els recursos i mai ens posem d'acord.
Ens posem d'acord els qui no ens hem de posar, altres sí que estan d'acord.
I no són recursos d'una comunitat normalment, són els recursos d'una conca determinada o d'una altra conca determinada, el Xúquer i el Segura, fonamentalment són les dos conques que ens afecten.

Eixos recursos estan perfectament comptabilitzats en els plans hidrològics de cadascuna d'eixes conques, del Xúquer i del Segura.
Plans de conca que és de veres que han tardat molts temps en aprovar-se, però que per fi, en l'any 1997, es van aprovar pel consell de l'aigua d'eixes conques, tant del Xúquer com del Segura, pràcticament per unanimitat, i en l'any 1998 es van aprovar en el Consell de Ministres.
I que són els que donen lloc al llibre blanc i al Pla hidrològic nacional.

Tot açò són documents que han tingut tota mena de debat.
Jo crec que no hi ha cap projecte en el món que haja sigut més debatut que els projectes d'aigua, els projectes sobre recursos hidràulics que es fan en este estat i en esta comunitat.
Estem tot el dia discutint si hi ha un metre cúbics més, si hi ha dos metres cúbics més, si ha de vindre per allà o ha de venir tal.
I mentrestant passa el temps i moltes voltes les solucions no apleguen.

Jo crec que aquí, més que estar preocupat per eixa partida, calia d'estar preocupats de veres pels recursos de la Comunitat.
I els recursos de la Comunitat tot el món sap que són insuficients, que són insuficients, que ens falta aigua.
I això no té una solució sols aprofitant al màxim el que tenim.
Açò estem fent-lo i cada volta estem fent-lo millor, sinó aprovant el Pla hidrològic nacional i que vinguen les transferències que hagen de vindre.

I ahí és on jo demanaria eixa voluntat a tot el món.
Que ens recolzen, que aleshores la força, si la força del govern i del Partit Popular és important, si vostés, els partits de l'oposició, estigueren recolzant els interessos de la Comunitat en volta d'altres coses, la força de tots seria major.
I eixa partida és una partida, com li dic, que ve a representar ni més ni menys que totes les actuacions que estan fent-se en eixa matèria d'aprofitament integral dels recursos.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor conseller.

Té la paraula el senyor Oltra per a rèplica.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

Gràcies.

Probablement açò que acaba d'anomenar el conseller també siga dels temes més debatuts en aquesta Cambra i el que queda, però amb açò del Pla hidrològic no sé quin any es pensa dur alguna volta, però d'aquí a allà em pareix que queden la tira de debats sobre eixe tema, no?
I jo no sé si inclús els interessos de la Comunitat són més interessants el demanar quanta més aigua millor o plantejar-se altre tipus de qüestions, que això és un altre debat.
O siga, qui està defenent més a la Comunitat?
El que demana quanta més aigua, millor, o el que demana un ús racional dels recursos existents?
Perquè, clar això, a més segur que tindrem oportunitat de debatre això i no una volta ni dos, segurament la tira.
Perquè a més com és un acte de fe per part d'alguns i este tipus de coses, segurament que *(inintel.
ligible)*

Però home, nosaltres pensàvem, ens havíem cregut que quan en les memòries dels pressupostos apareixia aquesta referència, es tractava d'una altra cosa, no es tractava de la suma de tota una sèrie de documents que uns estan per allí i altres estan ja quasi extraviats, en el sentit de dir "bo, sumant tot açò donarà els resultats que ací volem donar".
Home, nosaltres pensàvem que era una qüestió més nostra, més de la Comunitat Valenciana, dir de veritat quines són els recursos; o siga, un estudi seriós de dir de veritat quines disponibilitats tenim, utilitzant qualsevol tipus de recursos, des d'aigües superficials, subterrànies, depuració, reutilització.
Per ahí pensàvem.
Ara, si no és això, la veritat és que quasi val la pena que se suprimisca de les pròximes memòries de pressupostos.
Perquè realment si és per a coses que ja estan en documentació a banda, ja és qüestió d'anar mirant una biblioteca, perquè això és una biblioteca de llibres: el llibre blanc, el llibre menys blanc, el llibre gris, etcètera, etcètera, de l'aigua per anar trobant tot això.
I mentrestant, efectivament, va passant el temps.

Però no està passant el temps gratuïtament, està complicant-se el temps.
Perquè cada volta s'autoritzen o es deixen determinats usos que van demandant més aigua.
Perquè ací tot és demanar aigua per una banda, però també autoritzar usos per tot arreu, per tot el nostre país que cada volta demanda més aigües, des de nous regadius, noves urbanitzacions, etcètera, etcètera.
Eixe debat que tindrem ocasió, segurament, de tornar a repetir-lo, etcètera, etcètera.

Per tant, ja veig en la seua contestació que no van els tirs per on nosaltres pensàvem.
Però sí que demanaria que seria interessant tindre este document; m'imagine que no el tindrem mai perquè políticament no és interessant el conéixer de veritat quins són els nostres recursos de veritat.
Aleshores, sí que ens agradaria, i nosaltres ens havíem cregut que anava a fer-se un document d'aquestes característiques.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Té la paraula el senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

Gràcies, presidenta.

Senyor Oltra.

Jo creia que a estes altures del debat ja estava totalment clar quines eren les necessitats de la Comunitat Valenciana.
Em dóna la sensació que tot el temps que duen vostés aquí en les Corts, i nosaltres treballant, i els altres que ha hagut treballant sobre tota la situació de recursos d'aigües subterrànies, de sanejament, de reutilització.
.
.
Si tot això està.
.
.
Vosté no té el document del Pla hidrològic de la conca del Xúquer?
En açò no té suficient?
¿Ací no està clar el que representa la Comunitat Valenciana i què es el que té i què és el que necessita?
Està claríssim.
La cosa és que estiga d'acord o no.

A la conca del Segura passa exactament igual.
Què vol, que ho tornem a fer?
Fem fotocòpies o canviem alguna de les coses?
No.
Jo crec que en eixe document ha sigut suficientment debatut, i ha sigut aprovat en el consell de la conca del Xúquer, ja dic, pràcticament per unanimitat, unanimitat de tots els usuaris, tots, agricultors, abastiments industrials, tots els usuaris, i sols dues abstencions en una sala que hi hauria jo crec que un centenar de persones.
Dos abstencions, una del Partit Socialista, que va dir que s'abstenia, estant d'acord en el fons del pla, perquè no sabia què havia passat l'última setmana en les negociacions.
I l'altra dels ecologistes.
O siga, fins els ecologistes no van dir que no a eixe pla, sinó que es van abstindre sols.

**La senyora presidenta:**

 

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

O siga, és un document suficientemente debatido, i suficientment clar per a què hàgem de tornar a vore una altra volta eixe tema.
Eixe tema està solucionat.
El que cal fer és donar-li solució a tot açò.
I eixe document acaba ací, i com a conseqüència d'eixos documents, del que passa en esta comunitat i en tota la conca del Xúquer i en totes les conques, ha de vindre el Pla hidrològic nacional, que vostés no volen sentir-lo però està ací, està en el Congrés, s'ha de debatre i els grups han de donar la seua opinió.

I hi ha grups del Partit Socialista, per exemple, a Múrcia, que han escoltat les bases i han dit el que han de votar, van a votar que sí, van a recolzar això perquè estan defenent els seus interessos, els de Múrcia.
I hi ha altres grups que no diuen, no contestan o que no saben.
I la veritat eixe problema existeix.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor conseller, acabe.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

.
.
.
i cal donar-li solució quan abans, deuen votar i saber quines són les necessitats de la comunitat.

 

 

 

 

***Preguntes números 4.
440/00 i 4.
443/00 al conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, senyor José Ramón García Antón, sobre la construcció de bungalows a l'Illa de Tabarca, que formula el diputat Francisco Pérez Baldó, del GP Socialista­Progressistes (RE 15.
131 i 15.
134).***

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Preguntes 4.
440, 41, 42 i 43 a l'honorable senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, que formula l'il·lustre diputat senyor Pérez Baldó.

Té la paraula.

 

**El senyor Pérez Baldó:**

 

Señora presidenta.

Para agrupar la 4.
440 y 4.
443 de una parte, y la 4.
441 y 42 de otra.
Gracias.
*(Remors)* Gracias.

Señor conseller, vamos a hacer un cambio de tercio.
Las preguntas hacen referencia a la construcción de seis bungaloes en la isla de Tabarca, sobre los que recae una paralización cautelar del Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana, a instancias de la Dirección General de Costas, y porque se invade la línea marítimo-terrestre.
Concretamente estas dos preguntas hacían referencia a qué medidas cautelares había adoptado o tenía previstas adoptar su conselleria.
Cuál era su posición ante la suspensión, teniendo en cuenta que estaba pendiente de aprobarse el plan especial de protección de la isla de Tabarca.

Gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies.

Té la paraula el senyor conseller.

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Yo entiendo y comparto la preocupación por la defensa de la isla de Tabarca, y puedo asegurarle que desde el Consell tenemos la firme intención de preservar sus valores, tanto históricos como medioambientales.
Yo creo que, prueba de esta voluntad, prueba de ello, es el Decreto 30/2001, aprobado por el Consell el pasado día 30 de enero.
Este decreto recurre a la posibilidad excepcional que establece el artículo 57.
1.
d), de la Ley reguladora de actividad urbanística, para mantener la suspensión de la vigencia del Plan especial de la isla de Tabarca hasta que entre en vigor el nuevo plan.

Hemos adoptado esta medida, porque ya estaba muy próxima la finalización del plazo de suspensión de concesión de licencias, que la ley concede mientras se revisa el plan especial.
Y con esta prórroga desaparece el riesgo de que se autorizaran nuevas edificaciones que pudieran estar en desacuerdo con lo que establezca el plan especial de protección que ahora se está tramitando.

En efecto, ese decreto permite exclusivamente las actuaciones que estuvieran admitidas, tanto por el plan especial del 84, como por la revisión del plan especial de protección que está ahora tramitándose.
Y siempre además con la condición de que no afecten a las zonas de dominio público, ni a la servidumbres de tránsito y protección, que son las zonas sobre las que se han producido los problemas por las construcciones a las que se refiere su señoría.
Éstas son dos grupos de bungaloes, uno de catorce viviendas, que parece que son diecinueve según mis informaciones.
Y otro de seis.
Ambos cuentan con la oportuna licencia municipal e informe favorable de la Conselleria de Cultura.

Sin embargo, la Dirección General de Costas se opone a su construcción al afectar a zonas de servidumbre.
No procede responsabilidad por la concesión de estas licencias, porque en ambos casos la conselleria competente en materia de patrimonio había dictaminado favorablemente.
Respecto del primer grupo de viviendas, que consta de diecinueve bungaloes, integrados en dos grupos de doce y de siete respectivamente, al carecer de autorización de la conselleria para ocupar la zona de servidumbre de protección, se ha abierto un expediente sancionador habiéndose ordenado la paralización de las obras.

En cuanto a la paralización de seis bungaloes, en ese caso sí hay autorización de la conselleria además de licencia municipal e informe a favor le de Cultura.
Sin embargo, una discrepancia en cuanto a la interpretación de un determinado precepto de la normativa de Costas, entre nosotros y la demarcación de Costas del Estado, es lo que ha motivado la interposición de un recurso, y el auto del Tribunal Superior de Justicia que ordena la paralización cautelar de las obras.

Consideramos que nuestra interpretación es correcta, pero el caso es que mientras el tribunal no se pronuncie tenemos esa suspensión.
Y por supuesto la hemos cumplido.
Por tanto, la posición de la conselleria ante la suspensión cautelar, como no podía ser de otro modo, es acatar la resolución judicial y paralizar las obras, como hemos hecho en ese caso.

Esto es todo y muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Per rèplica, té la paraula el senyor Pérez Baldó.

 

**El senyor Pérez Baldó:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señor conseller.

La diferenciación en dos bloques de las preguntas no es casual, así es que vamos a ir por partes, y voy a recordarle algunos datos.
En esta primera parte estábamos hablando de los seis bungaloes sobre los que recae la orden de paralización.
Vamos a ver, con fecha 12 de agosto del 99, el Ministerio de Medio Ambiente requiere al director general de Obras Públicas de la Generalitat Valenciana, para que se anule la resolución de 17 de julio de 1999; ésta era la que autorizaba la construcción de las seis viviendas en una zona que estaba afectada por una servidumbre de paso y de protección.
Y este requerimiento no fue atendido.

Precisamente por esa cuestión de no ser atendido es por lo que Costas insta la interposición de un recurso contencioso-administrativo en noviembre del 99.
Y es por auto de 14 de marzo del 2000 que la sala de lo contencioso suspende la resolución de 17 de junio del 99 que hemos citado.
Ésta es la situación real por lo que se paralizan las obras, no por una actuación de su conselleria, sino por todo lo contrario.
Por una falta de acción ante el requerimiento del Ministerio de Medio Ambiente.

Y esto ocurre al margen de otra serie de irregularidades, que no tienen naturalmente que ver con su conselleria, que son de ámbito municipal, al sobrepasar esta edificación de seis bungaloes los volúmenes permitidos en la construcción.
Pero estamos hablando, y es conveniente recordarlo, de un espacio especialísimo de la Comunidad Valenciana, se trata de la única isla habitada que tiene un centro histórico especialísimo, que usted ha visitado ­que yo recuerde en el 98­; según fotos en la prensa usted prometió en aquel momento en la isla, cosa que no ha cumplido hasta ahora, que iba a destinar 43 millones de pesetas para arreglar la iglesia; la iglesia, señor conseller, que se ha convertido en un nido de palomas.
Y que se está cayendo.

Y yo aprovecho la circunstancia para recordarle su promesa, ya que en el 2001 intenté modificar los presupuestos con estos 43 millones y me fue desestimado.
Así es que se lo vuelvo a recordar, por si tenemos la oportunidad de reconducir este asunto y solucionar, y que haya más sensibilidad sobre este entorno que debe ser protegido.

Gracias, señor conseller.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Pérez Baldó.

Té la paraula el senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señor Pérez Baldó.

Yo creo que la intención del gobierno de la Generalitat en cuanto a la isla Tabarca queda definitivamente clara.
Yo creo que siempre, pero de una forma muy clara, con el decreto que le decía antes, del 30 de enero del 2001, por el cual se suspenden las licencias en la isla Tabarca, y sólo se puede construir aquello que cumpla con los dos planes, el plan especial que está en vigor y el plan especial que se está tramitando, con lo cual eso creo que está definitivamente claro.

Yo le agradezco el que me recuerde lo de los 40-43 millones de la iglesia de Tabarca.
Es cierto que estuve allí en el año 98 con el señor obispo y que cuando también lo veo también me lo recuerda.
En este caso los 40 millones de pesetas dependen.
.
.
*(rient-se)* dependen de un proyecto que nos tiene que llegar a la Conselleria de Obras Públicas.
Yo, vamos, por lo que sé, creo que ese proyecto está o finalizado o a punto de finalizarse y nos llegará rápidamente.
Le diré al señor obispo también el interés que tiene usted en que construyamos esa iglesia, o la renovemos, la rehabilitemos cuanto antes, y la verdad es que cuando dispongamos del proyecto lo pondremos en marcha en seguida.

Gracias.

 

***Preguntes números 4.
441/00 i 4.
442/00 al conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, senyor José Ramón García Antón, sobre la construcció de bungalows a l'Illa de Tabarca, que formula el diputat Francisco Pérez Baldó, del GP Socialista­Progressistes (RE 15.
132 i 15.
133).***

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Preguntes per tant 4.
441 i 4.
442.
Té la paraula el senor Pérez Baldó.

 

**El senyor Pérez Baldó:**

 

Gracias.

Bueno, efectivamente señor conseller, habíamos dicho que íbamos a tratar el tema de los diecinueve bunlagoes aparte, es que es un tema similar pero no coincidente, no es exactamente igual.
La construcción fue detectada en mayo del 99 por el Servicio de Vigilancia de Costas.
Entonces esta infracción no es lo mismo, porque no se invade la servidumbre de protección de tránsito sino de protección.
Por lo tanto, lo que sucede es que Costas dice que no tiene competencias en este caso, porque existe una licencia de obra desde el 96, y aquí el caso que nos ocupa es que la competencia es de su conselleria, es de su conselleria.

Y la promotora tendría que haberse dirigido a su conselleria, para además de tener la licencia, solicitar la autorización para iniciar la construcción.
Y este es el caso, porque las disposiciones legales ­creo que usted las conocerá­ parten de una sentencia del Tribunal Constitucional, la 149/91, de 4 de julio, sobre interpretación de la Ley de costas del 88.
El Servicio de Costas no puede paralizar la obra al estar amparada por una licencia municipal.

No obstante, para construir en esta zona de protección no basta con la licencia, que es el asunto que nos ocupa, sino que su conselleria tiene que dar autorización.
Así es que nos falta saber si efectivamente la Dirección General de Obras Públicas ha tramitado, ha recibido, se ha tramitado y ha recibido esta autorización, porque concretamente estos bungaloes se están haciendo a marchas forzadas.

Y el tema grave es una cuestión que usted tendrá necesariamente que coincidir conmigo, señor conseller.
Unas veces por acción y otras veces por omisión, se está invadiendo terreno público, espacio público, se está privatizando para uso privado terreno público.
Y eso es verdaderamente grave.
Así es que este es el objeto de estas preguntas, y espero que se puedan dirigir ambas construcciones a la legalidad que corresponda.
Y por supuesto, evitar con esas otras medidas que usted ha anunciado, y que son resoluciones del Consell de 30 de enero, a petición del Ayuntamiento de Alicante, instada por todos los grupos, por todos los grupos municipales, con fecha 23 de enero yo mismo tramité ante la Cámara una proposición no de ley en la cual también solicitaba estas mismas cuestiones.

No vengo a criticar la resolución, porque creo que es oportuna, es oportuna, pero estamos hablando de otro orden de cosas, de otras infracciones anteriores que han invadido el dominio público, que habría que reconducir.
Y, en ese sentido, esperamos la respuesta del conseller.

Gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Pérez Baldó.

Té la paraula el senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gracias, presidenta.

Señor diputado, yo creo que cuando he hecho la contestación al primer grupo de preguntas, de alguna manera también lo estaba haciendo a estas, pero no tengo ningún inconveniente en repetirlo.

Yo insisto: lo trascendental, lo verdaderamente importante, creo que es el plan especial que están redactando, el acuerdo del 30 de enero del Consell, porque acaba definitivamente con cualquier situación transitoria.

Pero con esto no quiero dejar fuera lo que usted comenta de las 14 o 19 viviendas ahora.
Usted sabe que esos 19 bungaloes o viviendas tienen licencia municipal e informe favorable de la Conselleria de Cultura.
Eso a usted le consta perfectamente.

Yo estoy convencido de que una licencia municipal no es un acto caprichoso que se da en función de algo para ocupar una zona de dominio público o no, sino será algo que se da en base a una norma urbanística y, en este caso, a un plan especial aprobado por el propio ayuntamiento en unas condiciones determinadas.
Esas condiciones son las que hacen que entre ese plan especial y la ley de costas puedan haber distintas interpretaciones entre una administración u otra que están defendiendo lo que son sus competencias, dadas en un estatuto determinado, y que interpretan las cosas como creen que se deben interpretar en derecho.
De ahí podemos tomar una interpretación u otra, podemos tomar una interpretación u otra.

Pero ese es el único problema que hay, y ese único problema se resuelve con esa modificación del plan especial, que yo espero que se pongan de acuerdo todos los grupos municipales y que terminen de aprobar definitivamente y acabemos con los problemas de la isla de Tabarca, si es que de verdad lo que nos interesa es la isla.
Ahora, si lo que nos interesa es el debate sobre la isla, esa es otra cuestión que también podemos aceptar.
Si es la isla, aprobemos cuanto antes el plan especial y acabemos con esas cuestiones.

Esos 19 bungaloes, por otra parte, tienen.
.
.
*(Pausa)* Al carecer de autorización de la conselleria para ocupar la zona de servidumbre de protección, se les ha abierto un expediente sancionador, habiéndose ordenado la paralización de las obras.
Y ese expediente sancionador se va a comunicar en breve plazo al promotor en cuanto a la resolución adoptada por la cuantía de ese expediente sancionador, para darles las oportunas.
.
.
vamos, la tramitación correspondiente a ese expediente sancionador.
Pero hay abierto expediente sancionador y hay una paralización de las obras, pero fundamentalmente lo que hay es la voluntad de acabar definitivamente con esa cuestión.
Y por eso, el ayuntamiento que termine cuanto antes la tramitación del plan especial y resolveremos los problemas de la isla.

Gracias.

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.
*(Pausa)*

Senyor Pérez Baldó.

 

**El senyor Pérez Baldó:**

 

Gracias, señora presidenta.

Sí, efectivamente, señor conseller, creo que al haber contestado usted en el primer bloque a las dos cuestiones, los 6 bungaloes y los 19 bungaloes, parecía que la cuestión estaba resuelta.
Pero no.
Son dos cuestiones distintas.

En el primer caso, el de los 6 bungaloes, hay una invasión de la línea marítimo-terrestre, y es Costas la que directamente, porque tiene competencias, insta.
En el segundo caso, lo que yo le preguntaba, al reconocer Costas que no es la servidumbre de paso sino la zona de afectación y ser competencia de la comunidad autónoma, se inhibe Costas en favor de la Comunidad Valenciana, que es la que tiene las competencias.

Pero la licencia de obra, aunque usted dice que naturalmente no es dada a la ligera, no era suficiente, la licencia de obra no era suficiente.
Y el promotor en este caso tenía que haberse dirigido a su departamento para solicitar la autorización, porque se está construyendo en el dominio público, en las inmediaciones del dominio público.
Y, por lo tanto, necesitaba esa solución.

Yo me alegro de la decisión adoptada el día 30 de enero, porque es importante, ya que, si no, la isla hubiese quedado en este momento.
.
.
Porque, como usted sabe, también al plan especial hay una serie de objeciones por parte de Costas, porque en algunas calificaciones puede invadirse la línea marítimo-terrestre.
Y eso tiene que modificarse, y tiene que modificarse también con total respeto a todas las cuestiones referentes al entorno de la isla, a la muralla y a la conservación de su centro histórico.

Entonces, la segunda cuestión era distinta, y era una cuestión de actuación por parte de su conselleria que ante la petición o la no petición del promotor.
.
.
porque está construyendo, señor conseller.
Los bungaloes están ya cubiertos.
En el espacio de seis meses han terminado.
Y le podría facilitar también fotografías, aunque no las traigo, no tan bonitas como las que usted traía ayer ni tan grandes, pero fotografías al fin y al cabo, donde se puede ver que la promoción ha terminado ya de efectuar la cubierta.
Y le faltaba, efectivamente, una autorización que es preceptiva.

Por lo tanto, me alegro de escucharle en este momento de que su conselleria ha tomado el asunto y está en vías de tramitarse esa paralización por parte de su departamento.

Muchas gracias, señor conseller, y queda contestada.
Y creo que el interés es realmente no efectuar un debate, que también es necesario efectuar un debate sobre la isla, sino verdaderamente proteger la isla, efectivamente.

Muchas gracias.

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Pérez Baldo.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Yo creo que está clara la contestación.
No sé si necesita alguna aclaración más.
Pero decirle que no es que estemos pendientes de esperar nada para tramitar.
La orden paralización salió hace mucho tiempo.
Lo que estamos es tramitando el expediente sancionador como consecuencia de haber hecho unas actuaciones en la zona de servidumbre.

 

 

***Preguntes números 4.
628/00, 4.
629/00 i 4.
630/00 al conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, senyor José Ramón García Antón, sobre el parc natural del Montgó, que formula el diputat Joan Antoni Oltra i Soler, del GP Esquerra Unida del País Valencià (RE 15.
518, 15.
519 i 15.
520).***

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Preguntes 4.
628, 29 i 4.
630, de l'il·lustre diputat senyor Oltra a l'honorable conseller d'Obres Públiques.

Té la paraula el senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies.

Senyor conseller, anem a vore.
Ací tenim tres preguntes.
Dos fan referència al tema del cèlebre ferrocarril Dénia-Gandia.
Açò és un tema també d'eixos antiquíssims.
No sé si.
.
.
*(rient-se)* supose que alguna volta ho vorem.
Allò de l'Ave a la millor va inclús més a pressa, però açò, que pareix tan poqueta cosa, fins i tot dóna no sé què de preguntar per ell.
Però és que també en casa del pobre tot són.
.
.
Ara resulta que quan apareixen els primer plànols en l'avantprojecte del que podria ser el traçat del tren, resulta que afecta al Montgó.
Hi ha una part que creua per una de les zones que cauen dins del parc natural del Montgó.
Xe, quina casualitat!
És que damunt de buit, orondo.

Clar, si açò ho sumen al que ja va passar amb la famosa carretera de Cabanes a Orpesa, dius: és que els espais naturals.
.
.
Home, són espais naturals a protegir, i precisament l'administració pública en este cas no hauria de deixar que infrastructures com aquesta, que jo crec que tenen possibilitat de passar per altre lloc, creuen.
.
.
perquè això no crec que siga un bon exemple.

Llavors, sí que ens agradaria saber si s'ha fet algun tipus de gestió per a evitar aquesta afecció.
Igual que l'enllaç de l'autopista A-7, que també toca un tram que inclús també està motivant queixes inclús del mateix ajuntament.
Perquè, clar, és un tema.
.
.
i més ara, que pareix que s'arriba a algun tipus d'acord després de moltes polèmiques en el tema del Montgó, jo crec que no seria res exemplar que dos infrastructures públiques d'aquest calibre, l'enllaç de l'A-7 i el tema del ferrocarril, si és que alguna volta es fa, que jo pense que sí, que acabaren afectant a aquells espais naturals.

Preguntar-li com està el tema aquest i si està plantejant-se per part de vosté, i en col·laboració amb administracions superiors, el tema de la no afecció d'aquest espai natural.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Té la paraula el senyor conseller.

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Señora presidenta.

Señores diputados.

Es cierto que en este momento.
.
.
en este moment estem acabant el que és la redacció del projecte bàsic de prolongació de l'actual línia de Renfe València-Gandia fins a Dénia.
Este projecte molt prompte eixirà a informació pública.

Les senyories coneixen l'interés que va despertar esta iniciativa en els municipis afectats, la importància que té per a Dénia, Oliva i per als municipis de la Marina i de la Safor esta actuació.
I saben també l'interés que té el govern valencià per a dur a terme este projecte, i estem intentant que el Ministeri de Foment, en la seua part d'infrastructures ferroviàries, faça una part important d'esta actuació.

Les preguntes de la seua senyoria, encara que estan formulades com a conseqüència del ferrocarril, també s'interessen per un tema de la carretera, i jo crec que hem de comentar amb certa claredat les dues coses.

En concret, el fet és que en els plànols que estàvem utilitzant i que hem mostrat als ajuntaments al llarg de l'elaboració d'estos projectes del ferrocarril, figurava dibuixat l'enllaç de l'autopista A-7 a Xàbia i Dénia, que era una actuació molt demandada per estos municipis.

En efecte, en la cartografia utilitzada per al traçat del ferrocarril figura com a una mera previsió de reserva de vials en sòl no urbanitzable el referit enllaç, però no té a vore el que és el projecte del ferrocarril amb el tema de la carretera.
Cosa, per una altra part, normal, perquè vostés saben que el nou accés a Dénia i Xàbia, carretera CV-735, va estar exposat per la conselleria a informació pública en 1999, que era eixa la solució que preveia.
Solució que nosaltres creem que és necessària, i pensem de veres que no és una mala solució, encara que açò no vol dir que estiguem disposats a fer-la per damunt de tot.
Ni mucho menos.

Però creem que convindria, en tot el debat que hi ha, tindre-la en compte i vore si hi ha millors solucions o no per a dur a terme este actuació.
Però amb la mateixa rotunditat li dic que no la durem a terme en contra de la voluntat dels ajuntaments afectats.
Ni mucho menos.
Si no estan interessats, buscarem una altra alternativa.

De totes formes, els plànols d'un projecte bàsic ferroviari no suposen, de cap manera, l'aprovació o desaprovació dels projectes de carreteres.
No tenen res a vore.

En allò referent a l'afecció al Montgó, li puc avançar a la seua senyoria que la redacció definitiva del projecte viari de nous accessos a Dénia i Xàbia no afecta en absolut al parc natural.
Si abans penetrava mínimament en el parc, ara ja no afecta en absolut al que és el parc.

Quant a l'afecció de la línia ferrocarril Gandia-Dénia en el parc natural, esta és mínima, i entenem que és una alternativa raonable, difícilment millorable, fins i tot per a l'impacte ambiental.
Però açò, com actualment està tramitant-se el pla d'ordenació de recursos naturals del Montgó, i este és el que va a establir quins són els usos dels distints territoris i òbviament el projecte del ferrocarril, s'adaptarà perfectament al que diga el Porn, el pla d'ordenació de recursos naturals, del Montgó.

Hui afecta.
.
.
anem a vore com acaba el pla d'ordenació de recursos naturals del Montgó.
I, en tot cas, eixe projecte del ferrocarril serà totalment respectuós, com no pot ser d'una altra manera, amb eixe pla.

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Té la paraula el senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies.

Anem a vore si l'he entés, perquè.
.
.
la veritat és que, efectivament, són qüestions distintes.
Hi ha preguntes distintes.
Una és per a l'enllaç de l'A-7 en el terme municipal de Xàbia, en concret per a la partida de la Xara i Jesús Pobre, i que ahí sí que afecta.
.
.
Clar, vosté diu: "Si els ajuntament mantenen el posicionament contrari, direm que no".
Bé.
Jo diria inclús que els ajuntaments digueren que sí, perquè si afecta a l'espai natural, afecta, diguen el que diguen els ajuntaments.

Per tant, sí que demanaria que a vore si en alguna ocasió té prioritat la defensa de l'espai ambiental davant de projectes de construcció d'infraestructures.

I l'altra qüestió.
.
.
Bé, està bé que es reconega, perquè no podia ser d'una altra manera, que sí que existeix aquesta afecció, encara que, efectivament, no és que siga gran cosa.
Bé, es parla de 300 metres, que tampoc és que siga un trosset xicotet.
Diu que se supeditarà al Porn.
Jo imagine que el Porn tindrà en compte també aquest tipus de qüestions.
Però sí que li demanaria, perquè astò ja es coneixia abans del Porn, es coneixia quina era la delimitació, se sabia quan es van fer els plànols que afectava encara que fóra en aquesta superfície, i jo crec que davant d'experiències que han hagut, que no han estat molt exitoses, i torne a citar la de Castelló en concret, crec que s'hauria d'haver estat més cuidadós en aquestes qüestions, i que en tot cas, de cara a noves actuacions, cal ser molt cuidadosos.
Jo crec que la conselleria seua, que està íntimament lligada amb altre tipus de qüestions, en este aspecte ha de donar exemple que les infraestructures públiques sí cal fer-les, però cal fer-les respectant el màxim este tipus de qüestions.

I ens agradaria que inclús abans de l'elaboració d'aquest Porn, que ja du un retard important, que la seua conselleria preparara una alternativa i que eixa alternativa poguérem conéixer-la.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Senyor conseller, té la paraula.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Moltes gràcies, presidenta.

Senyor Oltra.

Li comentava que en allò que fa referència al nou accés a Dénia i Xàbia de la carretera CV-736, allò que és la redacció definitiva del projecte no afecta en absolut al parc natural de ninguna manera, la redacció definitiva d'eixe projecte.

Quant al ferrocarril, el que hi ha és un projecte bàsic que, en la programació i en els estudis que s'han fet, pareixia que era una alternativa adequada i una alternativa que, si bé entrava dins dels límits del que era eixe parc natural, l'afecció al medi ambient i al que existia per allí era menor.

Jo sé que a voltes això pot resultar difícil de vore, d'entendre, però jo li puc dir i en alguns casos com el que ha repetit abans en la zona de Castelló, que l'afecció mediambiental de la carretera Cabanes-Oropesa, que està projectada, va a ser menor que les modificacions, siga la que siga, que es facen, encara que no afecten la delimitació del Desert de les Palmes.
Perquè eixes delimitacions no dic jo que es facen mal, *ni mucho menos*, però han d'acabar en algun lloc.
Els límits d'eixes afeccions a voltes són en zones que no tenen massa interés, en zones que poden ser barrancs o que poden ser fins cultivades d'ametlers o de garrofers en una zona determinada, i que tenen menys interés que a la millor el que hi ha a 200 o 300 metres d'ahí, que no està dins d'eixe límit però sí que té un espai d'una certa qualitat.

I jo el que dic és que ens assentem i que ho vegem, que estem disposats a això, però que es respecten també les opinions de nosaltres.
O siga, no sempre estem en contra, no sempre estem.
.
.
I li puc dir: jo crec que ja no sols en la política sinó els tècnics de la conselleria que treballen en la planificació de carreteres tenen un vertader interés pel medi ambient.
I hi ha una col·laboració íntima amb els tècnics de Medi Ambient.
Podrà haver errors, per suposat, perquè són moltes les actuacions que fem, però eixe interés existix, en un lloc i en l'altre.
I fer compatibles totes les coses a voltes no resulta tan fàcil.

Gràcies.

 

***Preguntes números 4.
645/00 i 4.
646/00 al conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, senyor José Ramón García Antón, sobre la redacció del concurs de l'autovia Castelló-La Pobla Tornesa, que formula el diputat Ramón Cardona Pla, del GP Esquerra Unida del País Valencià (RE 15.
557 15.
558).***

 

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Preguntes 4.
645 i 4.
646, que formula l'il·lustre diputat senyor Cardona, a l'honorable senyor conseller.
Té la paraula el senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller.

Anem a abandonar una miqueta les obres dures i anem a dedicar-nos a un tema de llengua.

Açò, quan vam llegir el concurs d'obres, allò que va eixir de la Pobla Tornesa, el concurs per a fer l'autovia, en l'apartat 6.
c, quan es referia a la llengua en què es podien presentar les ofertes, posava: "llengua o llengües en què s'han de redactar les ofertes", i posava: "espanyol o acompanyades de traducció oficial".
Punt.
I seguia: "També es podran formular ofertes en valencià".

Sobre açò li vaig fer dos preguntes que pràcticament són la mateixa, que és si vosté creu que esta redacció respecta la igualtat entre les dues llengües, si esta redacció respecta l'esperit i la lletra de la Llei d'ús i ensenyament del valencià.
Perquè a nosaltres ens dóna la sensació, evidentment, que es produïx una dissimetria, un tracte diferencial a les dos llengües, cosa que no és allò que la llei diu.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Té la paraula el senyor conseller.

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies, presidenta.

Senyors diputats.

Senyor Cardona.

En primer lloc, vull informar a la seua senyoria que esta és una licitació que, per la seua quantia ­eren 4.
263 milions de pessetes­ estava oberta a la concurrència de.
.
.
o siga, es pot licitar en qualsevol lloc d'Europa, motiu pel qual ha de publicar-se també en el diari oficial de la Unió.
D'ahí que en redactar-se l'anunci es fera un èmfasi especial en la necessitat de la traducció oficial si les ofertes es presentaven en algunes llengües distintes de l'espanyola.

Però he de reconéixer i donar-li la raó en el fet que la redacció de l'apartat 6.
c no és la més afortunada, i hem donat órdrens en eixe sentit perquè eixa redacció siga més afortunada del que ha sigut en este cas.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyor Cardona, té la paraula.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

M'alegre que s'adone d'eixa diferència en el tracte de les llengües, perquè la veritat és que a nosaltres ens pareixia inclús una discriminació soterrada, diguérem, o amagada.
No, no.
A vore.
Si vostés reconeixen que este article pot estar redactat d'una altra manera, a nosaltres ens pareix molt bé.

Jo una miqueta pense que totes les conselleries, que tota l'Administració, té l'obligació de potenciar l'ús del valencià, perquè aixina ve indicat en l'article 7 de l'Estatut d'Autonomia, aixina ve indicat en la Llei d'ús i ensenyament del valencià, i per tant, nosaltres considerem que qualsevol conselleria, Sanitat, Educació, evidentment, però Obres Públiques també, està afectada per este tipus de necessitats i d'obligacions.

Clar.
Jo volia comentar-li un poc que em pareix que s'utilitza.
.
.
Segurament han rebut poques ofertes en valencià al llarg de tot el temps que vosté és conseller.
Això no està en les seues mans, i d'alguna manera la persona o l'empresa que concursa pot fer-ho en el castellà o en el valencià, perquè aixina està establert també en l'Estatut.
Però tampoc sé si en els projectes que vostés han fet, que la conselleria mateixa ha fet, n'han encomanat alguns en valencià o han ficat com a mèrit per a redactar un projecte la qüestió que estiga en valencià.

No vull confondre la cosa, és a dir, el tema tècnic és el tema tècnic.
Una empresa que domine el tema de què tracta, el domina siga en la llengua que siga.
Però pense que en qüestions de potenciació de la llengua també caldria en algun moment posar que el valencià pot ser un mèrit a l'hora d'assignar un projecte determinat, o inclús ficar en les condicions que o bé es redacten en les dos llengües o bé que algun projecte estiga redactat només en valencià.
Perquè no conec cap projecte complet d'Obres Públiques que estiga redactat en valencià de manera originària.
Els plànols, la documentació que arriba, tota està en castellà.

Per tant, ja anant una miqueta més lluny de la pregunta, ja no sols demanant eixa simetria a l'hora de demanar-ho en els concursos sinó ja demanant-li un compliment més favorable de l'article 7 de l'Estatut i de la Llei d'ús i ensenyament del valencià, sí que ens agradaria que, dins de la tasca de la conselleria, dins dels concursos que trau o quan trau a fer algun projecte alguna empresa, tinguera present el tema del valencià com una cosa important en esta comunitat.

Nosaltres pensem que el valencià no se salvarà només per l'escola o només perquè s'ensenye en l'escola, sinó perquè s'utilitze de manera quotidiana en tots els llocs de la vida, i probablement el tema dels projectes d'Obres Públiques siga un tema important.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Té la paraula el senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor Cardona.

Com li dia, en el cas de la pregunta concreta hem donat les instruccions en els òrgans de contractació de la conselleria perquè d'ací endavant s'assegure que, en tots els casos, la redacció dels anuncis estiga d'acord amb el que està disposat en l'Estatut d'Autonomia i les altres lleis valencianes.
Per això jo li agraïsc eixa crida d'atenció, perquè d'alguna manera ens han fet vore una cosa que en este cas no era correcta.

Jo no puc ara dir-li si hi han projectes en valencià o no.
Certament, si n'hi ha, no en són molts, no en són molts.
Però jo crec que estudis i projectes en valencià també en tenim en la Conselleria d'Obres Públiques.

Estudiarem això que vosté comenta, però el fet fonamental.
.
.
bé, no el fet fonamental, o siga, en el tema d'un projecte d'obra pública la llengua és important, perquè és la llengua de nosaltres, els valencians, però també és molt important que tinga molta gent l'oportunitat d'elaborar eixe projecte, de fer-lo, i fer-lo en unes condicions econòmiques i tècniques determinades.
Però preservant açò, que ha de complir-se sempre, jo estic com vosté d'acord que cal anar animant a l'ús i al gaudi de la llengua de nosaltres, els valencians.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyories, se suspén la sessió per deu minuts.

 

*(Se suspén la reunió a les 18 hores i 30 minuts)*

*(Es reprén la reunió a les 18 hores i 49 minuts)*

***Interpel·lació al Consell (resposta del conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, senyor José Ramón García Antón) sobre política general del Govern Valencià pel que fa a la millora de la qualitat de l'aigua per al consum humà a la Comunitat Valenciana, formulada pel diputat Joan Francesc Peris i García, del GP Socialista­Progressistes (RE 10.
890, BOCV número 41).***

**La senyora presidenta:**

 

*(Inoïble)* .
.
.
Interpel·lació al Consell sobre política general del Govern Valencià pel que fa a la millora de la qualitat de l'aigua per al consum humà a la Comunitat Valenciana, formulada per l'il·lustre diputat senyor Joan Francesc Peris i Garcia, del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.
Té la paraula el diputat interpel·lant.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyors i senyores diputades.

Senyor conseller.

Ja per fi podem parlar un poquet de la qualitat de l'aigua per a abastiment humà, després de tres vegades que ha estat en l'ordre del dia i no havíem pogut tractar el tema ­que esta interpel·lació, per primera vegada, va aparéixer en l'ordre del dia del 13 de novembre de l'any passat­, per manifestar la preocupació del nostre grup parlamentari sobre la necessitat de polítiques, sobre la necessitat d'accelerar les polítiques i les actuacions per allò de què aquest matí es parlava: que el debat polític sobretot era important si parlava de la gestió, de les coses a fer.
Doncs aquesta interpel·lació va d'això, de la gestió, de les coses a fer en política de qualitat d'aigua per al consum humà.

A nosaltres ens preocupa l'endarreriment en les actuacions per la millora de l'abastiment de l'aigua, i ens preocupa també l'endarreriment o pràcticament la nul·la actuació del Consell en allò que són polítiques i programes d'actuació en la prevenció de la contaminació, la prevenció de la millora de la qualitat de l'aigua per a consum humà del nostre territori.

Hi han dades reals, de plena actualitat, que el passat mes de novembre, en eixe II Congrés Ibèric sobre la Planificació i Gestió d'Aigua, alguns dels tècnics que participaren en eixe congrés per exemple manifestaven, com el senyor Andrés Sahuquillo, catedràtic de la Universitat Politècnica de València, que manifestava que els aqüífers de la conca del Xúquer es troben, ell dia, abandonats, utilitzava la paraula abandonats, encara que d'eixos aqüífers es nodrixen el 60% dels abastiments del territori valencià.

O encara també, i això nosaltres ho manifestem, no hi ha suficient protecció i prevenció de la contaminació d'aquestos aqüífers, quan sabem també que la tecnologia del tractament d'aigua encara és molt cara i de vegades impossible, algunes es cara i de vegades nosaltres sabem que és impossible.
Per exemple, el tema dels sulfats encara és complicat resoldre eixe problema.

També els nostres rius, malgrat eixes finalitzacions dels plans de sanejament, dels primers plans directors de sanejament, els nostres rius són dels rius, de les conques hidrogràfiques més contaminades.
Les dades del ministeri, una vegada darrere d'una altra, continuen repetint que les nostres conques hidrogràfiques, tant la del Xúquer com la del Segura, són, després de la del Guadiana, de les que més punts de contaminació tenen.

I, clar, després d'eixa realitat d'avui, d'eixes dades tècniques i del propi Ministeri de Medi Ambient d'avui, si tirem enrere, va haver un informe, un informe Gevasa, de l'any 1994, que parlava de la necessitat i feia tot un programa d'actuacions per millorar la situació de l'aigua per a proveïment humà, i feia tota una planificació en el temps, periodizada en cinc anys, i parlava d'actuacions al Camp de Morvedre, a la Plana de Castelló, a la Ribera, a la Safor, a la Plana d'Utiel i a altres comarques.

Eixe informe era fruit d'un debat d'aquestes Corts Valencianes, i una resolució en aquell moment de tots els grups parlamentaris ­que també cal fer història dels temes positius i quan es parla del consens­ en l'any 92, és a dir, d'aquell debat de l'any 1992 eix un informe que se li encarrega a Gevasa en el 1994, i eixe informe i eixes actuacions passen al PDR perquè havia de fer-se de 1994 a 1999.
I en el programa operatiu local de 1994/1999 es defineixen obres a l'horta nord, a la sud, a la Ribera, al Camp de Morvedre i a la Plana per valor de 8.
937 milions de pessetes, a més d'altres obres menors.
Per exemple, en concret, a la Ribera, 2.
001 milió de pessetes; al Camp de Morvedre, 1.
500; a la Plana, 2.
500.

I, clar, quina ha estat la inversió de la Coput en l'aplicació d'eixe pla que, torne a dir, era de 1994 a 1999?
Perquè, clar, les xifres són importants i, sobretot, una bona gestió és també la que ho fa en el moment que pertoca fer-ho, és a dir, en el moment que estava prevista.

A la Plana, en 1998 apareixen unes quantitats; en 1999 apareixen unes altres, i el que es fa és reconéixer a juny de 1999, la mateixa Coput reconeixia que a la Plana estava el projecte en fase d'adjudicació, en 1999 es licitarien per 250 milions; en 2000 per 1.
500; i, en 2001, 1.
575.
És a dir, de 1994 a 1999 cap actuació.
En 1999 es fa un informe i es reconeix que sí, que va a licitar-se a la Plana a partir de 1999.

Al Camp de Morvedre s'inicien les actuacions amb 482 milions de pessetes en 1999; i a l'agost de l'any passat és quan està en període de proves la potabilitzadora de Sagunt, encara no estan fetes les altres actuacions que es liciten el 3 de febrer de 2000 per l'entitat ja de sanejament, una vegada possibilitada l'entitat per a fer aquestes obres, no sols les mesures de depuració, sinó de proveïment d'aigües, és a dir, en 2000, després d'acabat el període que havien d'estar fetes les obres: fase I a Estivella-Gilet, 353 milions; fase II, 2000/2001.

A la Ribera, l'any 1999, el mateix informe reconeixia que el projecte de nous pous.
.
.
no s'havia encara licitat, el pou de la Garrofera, i el 3 de novembre de 1999 es licita el dipòsit de Carcaixent; i, a la Ribera, després d'entrar aquesta interpel·lació a les Corts ix la licitació del que es diu projecte parcial número 2: 2001, 825 milions; 2002, 2.
098 milions, Alzira, Carcaixent, Corbera, etcètera, etcètera.

Eixa és la realitat.
És a dir, del període 1994/1999 cap actuació, i, efectivament, ara sembla que vostés van a agafar el tema.
.
.
Però, i per a quan la prevenció?
Perquè, clar, les obres ja hem vist que ara sembla que ja estan licitant-se.
I esperem que s'adjudiquen.
I esperem que no sofrisquen endarreriments.
Però, clar, quina és la política de la prevenció?
Perquè, clar, la política de prevenció.
.
, estem veient que l'endarreriment, la lentitud i la no actuació és pareguda o pitjor encara.

De la directiva de l'any 1991, a Espanya es trasllada en 1996.
Hi ha un decret de 1996 que parla de la necessitat de preveure i millorar la contaminació dels aqüífers pels nitrats de procedència dels fertilitzants de l'agricultura.
En eixe decret es diu que les comunitats autònomes dissenyaran les zones vulnerables de contaminació per nitrats en sis mesos després de l'aprovació del decret, és a dir, de l'any 1996, doncs, el mateix 1996 o principis de 1997.
S'adjudica l'estudi per a declarar les zones vulnerables en l'any 1998, que es licita per una base de 41 milions de pessetes per a fer un estudi que acaba fent un llistat de 193 pobles, que jo, possiblement, no sé si més val l'haguera fet, però, possiblement, tots els pobles que hi ha agricultura al País Valencià, doncs, són quasi tots proclius a tindre nitrats.
I quatre anys després d'aprovat eixe decret és quan es fa el catàleg aquell de bones pràctiques agrícoles.

Clar, eixe decret parla que amb un màxim de dos anys d'estar fet el mapa de zones vulnerables haurà d'haver programes d'actuació per a previndre eixes zones i per a millorar que no continuen produint-se la contaminació dels aqüífers per nitrats.
Clar, de 1996.
.
.
si s'haguera fet quan pertocava, en dos anys seria 1998, haurien d'estar fent programes d'actuació per a evitar que continuen contaminant-se els aqüífers que, tornant al principi de la intervenció, diu el senyor Sahuquillo que estan abandonats.

La pregunta, efectivament, és ­hui esperem que vosté done resposta­: quan van a iniciar-se els programes d'actuació concrets per a previndre la contaminació dels nostres aqüífers per a evitar que continuen contaminant-se de nitrats, sabent que, a més, en eixes comarques, que ara ja estan iniciades les licitacions, cinc anys després que havien d'haver estat realitzades, continua havent problemes, continuen comarques necessitant d'eixes actuacions, la Plana d'Utiel, vosté sap que hi ha problema, no solament de nitrats, sinó de sulfats importantíssims, i, altres comarques, com la Safor, la Marina, etcètera, que encara no estan ni licitades ni anunciades eixes obres.

Per tant, la interpel·lació és, efectivament, per demanar-li un compromís, una explicació de l'endarreriment d'eixes actuacions, per què de 1994 a 1999 no s'han realitzat eixes obres que, torne a dir, estaven incorporades en el PDR i en el programa operatiu local, i, per tant, imaginem que hauran vingut, no ho sé, partides d'Europa en eixe PDR per a fer eixes actuacions que no s'han fet, i, sobretot, ens preocupa la prevenció, sobretot ens preocupa quan va a abordar-se seriosament la.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Peris.
.
.

 

**El senyor Peris i García:**

 

.
.
.
prevenció de la contaminació dels nostres aqüífers que, com diuen els tècnics, estan molt abandonats i necessitem millorar-los moltíssim ja que som deficitaris de recursos hídrics.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Peris.

Per a la contestació, té la contestació el senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Yo creo que todos ustedes son conscientes de los esfuerzos que estamos llevando a cabo desde el Gobierno Valenciano para equilibrar el balance hídrico claramente negativo que padece nuestra comunidad, situación que en el tema de las aguas para consumo humano viene determinada tanto por problemas de cantidad como de calidad.

Yo cuando oía al señor Peris diciendo que en el año 1994 hicieron un plan donde se marcaban unas zonas con problemas de contaminación o amb problemes de qualitat de l'aigua i de quantitat, jo he dit: xe!
, vam tardar un *chorro* de temps, perquè des de l'any 1983 o 1982 vam tardar quasi 14 anys en fer un plan, obres ni una, plans, *(rient-se)* en l'any 1994 es van acabar.

Vostés van agafar al peu de la lletra, al peu de la lletra, el que diu la llei ­crec que és­ de règim local, que els problemes de proveïment són uns problemes que han de solucionar els ajuntaments i els municipis.
I això és competència de l'ajuntament.
Jo crec que el govern de la Generalitat d'aquella època va dir: "Hay que cumplir la ley, señores.
Eixe problema és dels l'ajuntaments i jo no vull saber res.
Em limite a fer un pla en l'any 1994 quan a la millor vaig a perdre i la resta a vore si fan alguna cosa".
Doncs, jo crec que s'han fet i s'han fet moltes coses, senyor Peris, i vosté és conscient totalment d'això, des d'haver una vertadera voluntat política d'abordar l'actuació d'una forma seriosa i d'una forma de considerar l'aigua en la seua totalitat com un recurs en el que cal fer un aprofitament integral, cal usar-lo en condicions, que aigües per a regar poden haver unes aigües millor que altres, que a la millor eixes aigües nos són bones per a beure.

I tot això, doncs, ho vam posar en marxa, i tot això va ser motiu ­com vosté recordarà perfectament­ que en l'any 1997, per gener o febrer, se signara un conveni entre el ministeri, la ministra i el president de la Generalitat que parlava d'obres hidràuliques, però parlava fonamentalment de l'aprofitament integral de recursos, parlava, fonamentalment, de la modernització de regadius, parlava, fonamentalment, de la depuració, parlava, fonamentalment, de la reutilització i el que era la redistribució de tot això.
I dóna compte, precisament ahí, tenint en compte que fent algunes d'eixes actuacions ens podíem estalviar un munt d'aigua, començàrem a fer el que era la redistribució d'eixes aigües que ens puguem estalviar.
I com a conseqüència d'això, no soles venen unes actuacions, que vosté diu que en el pla de 1994 estaven, pot ser, en el pla de nosaltres també, però no soles estaven en el pla, estan fent-se les obres i, algunes d'elles, estan acabant-se.
O siga, a la Plana de Castelló s'està actuant i este estiu, eixes obres, o la primera fase, amb una quantitat, no me'n recorde del pressupost exacte, però uns 2.
500, 2.
600 milions de pessetes, eixes obres estaran acabades.
D'eixa manera, eixos municipis deixaran de tindre els problemes de nitrats i tindran un aigua de qualitat.
Això està fent-se a la Plana de Castelló.

Però és que, al mateix temps, al Camp de Morvedre també hi ha una actuació que va dirigida en la mateixa línia, i és una actuació que està licitada, està adjudicada i que està en marxa.
És que a la Ribera hi ha una actuació, que totes les fases crec que són 5 o 6.
000 milions de pessetes, hi ha adjudicades dues fases: una ­el que deia de Carcaixent­, una primera fase que diem nosaltres de la Ribera al voltant dels 1.
000 milions de pessetes; i, una altra que s'adjudicarà molt prompte, en este mes o al que ve, de 2.
500, 2.
800 milions de pessetes.

Són realitats, són obres que estan fent-se.
I ja no són els plans, els plans es van fer al molt poquet de temps d'estar i vam començar a fer el que creiem que havia de fer-se: modernitzar regadius.
I per això, algun dels regadius més importants de la comunitat, com és la sèquia reial del Xúquer, estan fent una actuació, que la primera fase són 10.
000 milions de pessetes, que està en obres, i ens voldrem estalviar de l'ordre de cent i escaig hectòmetres cúbics a l'any, quantitat important que créiem que era fonamental i necessari fer-ho.
I tot això és també millorar la qualitat, perquè estalviar aigua és donar aigua de qualitat a canvi d'un aigua que està fent-se un mal ús d'eixa.

Però, és que l'altre dia, doncs, ja tampoc és un pla.
.
.
No, no.
És que a Pinedo ­és que ho he repetit moltes voltes ací, però com em fan les mateixes preguntes jo he de tornar-lo a contestar, no em queda més remei­, però, a Pinedo vostés van fer una depuradora amb un tractament primari i una misèria enorme per a tirar l'aigua al mar.
Com es pot ocórrer això?
Com es pot fer en una comunitat com esta, on la necessitat d'aigua és tan important, fer soles un tractament primari i tirar més de 80 milions de metres cúbics al mar?
Doncs, estem fent ara un ampliació i millora d'eixa depuradora amb un tractament terciari, que serà dels més grans o la més gran d'Europa, que va a poder reutilitzar-se eixos 80 o 100 milions de metres cúbics d'aigua que es tiraren al mar.
Si això no és fer política hidràulica, si això no és preocupar-se per la qualitat, doncs, jo no sé el que ha de ser.

Però, és que hem anat més enllà i vosté ho sap, ja no soles en actuacions puntuals ­i ahir ho vèiem en la Comissió d'Obres Públiques­ a la zona nord de Castelló, a la zona de Els Ports, El Maestrat, bo, de l'ordre de dos mil i escaig milions de pessetes en obres, moltes d'elles estan fetes, per a una població que a la millor en quantitat no és molt important, però en qualitat, com la de tota la Comunitat Valenciana, que nosaltres ens hem sentit en l'obligació de donar-li eixe recurs, donar-li aigua i donar-li aigua en qualitat.
Estem fent pous, estem fent conduccions, estem fent dipòsits en municipis, alguns de menys de 100 habitants, amb inversions que poden anar a més milió de pessetes per habitant, però considerem que l'aigua és un bé que ha de tindre tot el món.
I eixa ha sigut una voluntat d'este govern, inequívoca, una voluntat des del primer dia que estem, i una decisió que està presa aixina, i estem fent-ho.

Però és que va més allà, és que eixa voluntat no a soles va en el que és donar aigua suficient, hui, i de qualitat, sinó en previndre el futur.
I per això vam intervindre d'una forma activa en el que van ser els plans hidrològics de les dos conques més importants que ens afecten a nosaltres, el Xúquer i el Segura.

I, per això, doncs, entre el Ministeri i nosaltres, vam aconseguir que al final eixos plans s'aprovaren, i s'aprovaren pràcticament per unanimitat, i per això estem, després, en una intervenció activa en el que és el llibre blanc de l'aigua.
I després en l'avantprojecte del Pla hidrològic nacional.
I volem que açò se tramite i volem que s'aprove en el Congrés com més prompte millor.
I tornem a demanar que els compromisos que van adquirir aquí, en les Corts, donant suport a eixe pla i donant suport al transvasament de l'Ebre, que es facen efectius i que es duguen a cap, perquè açò és treballar per la qualitat de l'aigua i per la seguretat de l'aigua en la Comunitat Valenciana.

Moltes gràcies.

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Per a rèplica, té la paraula el senyor Peris.

**El senyor Peris i García:**

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller, vosté, en la seua intervenció em contesta de tot.
I, efectivament, em fa una quadre aixina ràpid, quatre pinzellades de la política general de la Conselleria en matèria d'aigua, i fuig del problema que nosaltres avui volem plantejar-li.

Volem plantejar-li, en concret, en eixa política d'aigua, el problema de la qualitat de l'aigua per a abastiment, el problema dels aqüífers, el problema de la contaminació dels aqüífers, el problema que, segons un pla director d'abastiments, preparat per la Coput, que seria seriós.
.
.
El document del primer PDR finançats per fons europeus, eh?
, per fons europeus, en el programa d'abastiment d'aigua, quan parla de l'Horta, del Camp de Morvedre, de la Ribera i de la Plana, es veu que sí que eren compromisos seriosos, quan en l'informe de la Coput de l'any 99 reconeix que fins a l'any 99 només estava en fase de licitació el tema de la Plana.
Per tant, sí que es veu que en l'any 94 hi havia una planificació i que hi havia un finançament.

I, després, la segona part, senyor conseller, el problema de la prevenció.
Nosaltres, en aquesta interpel·lació, a més dels compromisos que prenim ací, de les resolucions que prenim ací, de reconéixer que, efectivament, este país és deficitari de recursos hídrics ­i això ho sabem, i ho hem dit, i ho tornem a dir, a més això compromís és­ per a compliment de l'article 6 del reial decret publicat l'11 de març, que és l'aplicació de la directiva europea que es fa en l'any 96, i ací, fins al 2001 encara no s'ha aplicat, ¿quan van a estar els programes d'actuació per a la prevenció de la contaminació per nitrats dels nostres aqüífers?
Això és el que nosaltres volem que vosté ens conteste en aquesta interpel·lació, no que ens parle globalment del Pla hidrològic nacional o del conveni de l'any 97, de la modernització dels regadius que, efectivament, va molt més endarrerida que el transvasament Xúquer-Vinalopó, efectivament, per posar un exemple.

Però no és eixe el problema.
És a dir, nosaltres volem, en aquest cas, parlar de la qualitat de l'aigua per a consum humà, de l'endarreriment d'eixes actuacions, que en teoria havien d'estar fetes l'any 99, l'any 99, i no estan.
I que, a més, ens preocupa sobretot la prevenció, perquè, si no, els aforaments, per exemple, que s'han fet avui en la Ribera o que estan licitant-se per a fer-se en la Ribera, per a agarrar aigua que en teoria no tinga nitrats, ningú ens assegura que d'ací dos anys no tinga nitrats.
Perquè, efectivament, no s'està abordant la prevenció de noves contaminacions per nitrats de fertilitzants per actuacions dels nostres aqüífers.
Li demanem al Consell respostes en eixe sentit, de si va aplicar-se definitivament, no l'esperit, sinó la lletra d'eixe decret que diu que dos anys després de definides les zones vulnerables per contaminació de nitrats, les comunitats autònomes faran una programació temporalitzada i concreta d'actuacions per a previndre la contaminació.

I, efectivament, això és el que ens preocupa a nosaltres, ens preocupa en eixe sentit.
És a dir, en el Pla director d'Abastiments de la Coput, és a dir, de la conselleria que vosté presidix.
I ­torne a dir­ imaginem que amb els fons d'Europa, que han vingut a este país, a la nostra comunitat del primer PDR, hauran vingut eixes quantitats quan vostés fan una reunió final ­diguérem­ de legislatura i estan planificant en eixa comissió que hi ha que parla de l'aigua, que vosté sap que és transversal, estan donant-li explicacions de "mire, a la Plana estem aixina, en la Ribera estem aixina, en l'Horta estem aixina".
Imaginem que hi haurien uns compromisos de finançament, hi haurien unes partides de finançament europeu i hi haurien unes obres a realitzar.
Això és el que ens preocupa, ens preocupa que ahí no tingam tanta pressa com en altres actuacions.

Ens preocupa que, efectivament, per a, quan díem nosaltres ­per allò que vosté demana responsabilitat a l'oposició­, diem: "Hem de fer els nostres deures per a exigir i per a demanar", doncs, ací en els deures estem un poquet endarrerits, tenim algun examen encara no aprovat, tenim alguna assignatura pendent.
I sobretot ens preocupen els deures del futur.
Anem a fer programes d'actuació?
Vosté va a comprometre's avui ací a fer eixos programes d'actuació per a previndre que continue la contaminació de nitrats en els aqüífers valencians?
Eixa és una pregunta que nosaltres ens preocupa, per això fem la interpel·lació, i esperem respostes concretes, no que ens conte tota la política hidràulica que en algunes coses no anem a criticar-li, i per això en algunes coses no li fem interpel·lacions, li les fem, efectivament, en les que els deures pensem que encara no els té aprovats.

Gràcies, senyor conseller.

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Peris.

Té la paraula, per a rèplica, el senyor conseller.

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies, presidenta.

Senyor Peris, en el que afecta a la responsabilitat de la meua conselleria, sense ningun dubte que anem a complir açò.

Però no a soles que anem a complir, i quan diu si estem invertint o no.
.
.
Si és que està fent-se, si és que està fent-se.
L'obra de la Plana va en eixa direcció, l'obra de la Ribera va en eixa direcció.
Són les zones més afectades.
Estem en eixa direcció.
Estem treballant en la zona de la Marina Alta, en la mateixa direcció.

Però no són plans, ni tal.
.
.
són projectes concrets, i fins i tot els projectes, el que és l'elaboració del document del projecte, l'hem fet nosaltres.
L'hem fet nosaltres i, bé, vam fer el pla, hem fet el projecte, hem licitat l'obra i estem fent l'obra i acabant l'obra.

Hem aconseguit, a més, que l'Entitat de Sanejament, que és una entitat que funciona, des del meu punt de vista, molt correctament, doncs, no soles s'ocupe del que és la depuració i el sanejament, sinó que puga ocupar-se també en alta d'estos temes d'obres i de manteniment d'instal·lacions per a la potabilització de l'aigua o per a la distribució de l'aigua.
Que està funcionant i, per això, Sagunt ha tingut aigua del Xúquer este estiu, sense cap problema, amb la potabilitzadora funcionant correctament.

Han millorat molt els temes de la Marina Alta en unes obres d'emergència de l'estiu passat.
Han millorat molt les actuacions en la zona de Castelló, sobretot en la zona nord, amb actuacions concretes de pous i de conducció, en una situació difícil com va ser l'estiu del 99 i del 2000.
I enguany serà molt millor ­2001­ no a soles per les precipitacions que hi ha hagut, sinó perquè hi ha unes infraestructures que estan en millors condicions.

Aleshores, estem en eixa línia de present, però en eixa línia de futur.
I estem treballant en estalviar aigua, en depurar i reutilitzar eixa aigua, en millorar les condicions.

I jo torne a demanar-li, que pareix que no m'escolten, però jo ho he de dir, i no ho dic aprofitant-me del moment, ni d'una consideració de partit, ho dic sentint-ho de veritat: el Pla hidrològic nacional és fonamental per a la Comunitat Valenciana.
Vostés, en el fons, estan d'acord, perquè, a més, en una resolució aixina ho van dir aquí.
Però és que no soles en el fons, és que van preparar unes actuacions en el 93 que anaven en eixa direcció, però molt més allà; aleshores, com no van a estar d'acord ara?
Cal oblidar un poquet de la política del vot, de la política del partit, i cal defendre els interessos de la comunitat.
Eixe és un tema fonamental, un tema d'Estat, i jo els demanaria que recolzaren a *tope*, com estan fent-ho els seus companys de Múrcia i d'Almeria, passant del que els diguen en Madrid o en Aragó, defenent els seus interessos.
Facen-ho, que la Comunitat els ho agrairia.

Moltes gràcies.

 

 

***Interpel·lació al conseller de Sanitat, senyor Serafín Castellano Gómez, sobre política general de la conselleria per acabar amb les llistes d'espera als hospitals valencians, que formula la diputada Àngela Llinares i Llorca, del GP Esquerra Unida del País Valencià (RE 12.
638, BOCV número 47).***

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Interpel·lació al conseller de Sanitat, sobre política general de la Conselleria per a acabar amb les llistes d'espera als hospitals valencians, que formula la il·lustre diputada senyora Llinares, del Grup Parlamentari Esquerra Unida.

Té la paraula la senyora Llinares.

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Senyora presidenta.
Senyories.

Senyor conseller, la interpel·lació de hui és conseqüència de la no-existència d'un pla de salut.
No em cansaré de retraure-li el pla de salut.

Nosaltres no sabem si és que no el tenen, o no el volen ensenyar.
La cosa és que no es publicita.

Esquerra Unida cada any, i com es veu als pressupostos, proposa l'elaboració del pla de salut.
Perquè nosaltres pensem que sense pla de salut ni sabem quina sanitat vol fer el Partit Popular, ni sabem com la vol dur a cap.
No hi ha cap planificació, ha anat sempre a remolc de la realitat.

I, suposant que vostés planifiquen ­ja, no es desespere­, ho faran amb tot el secret, trobant-nos els valencians i les valencianes amb la desagradable sorpresa ­les ressonàncies magnètiques, sense anar més llunt­ de fets consumats, que mai redunden en la millora de la sanitat pública, però que sempre, sempre, beneficien a alguna empresa privada.

A vore si és veritat que pensa publicar-ho a juny, com va dir el dia del debat de les esmenes als pressupostos, i tots ens enterem de quina és la política del Partit Popular respecte a la sanitat, llevant d'una cosa que ja sabem, que és que volen privatitzar-ho tot.

El dia 19 d'octubre del passat any, va vindre ací el senyor conseller a parlar de llistes d'espera.
A parlar de quina cosa pensava fer per a acabar amb les llistes d'espera.
No va aclarir res.
Igual que sempre.
Va donar dades que no tenien res a vore amb la realitat i res més.
Han passat quatre mesos i tot continua igual o pitjor.

Continuem sense saber els malalts que hi ha en llistes d'espera en cada especialitat.
I el saber-ho té fàcil solució, senyor conseller, sols es necessita que existisquen les històries clíniques fetes com cal.
Però això és un problema organitzatiu que no pareix que vulga ser abordat pel govern del Partit Popular, malgrat les promeses fetes a aquesta Cambra i en resposta a preguntes d'aquesta diputada.

Però aquesta diputada ja ha deprés que les promeses soles són flors que adornen un discurs i, com totes les flors, moren de seguida.

Si vostés tingueren les històries clíniques, en primer lloc, fetes com diu la normativa, i no a mà i amb lletra inintel·ligible, i les tingueren, a més, informatitzades, si tingueren les històries clíniques com diu el Consell Jurídic Consultiu ja en la seua memòria de l'any 94, i continua dient-ho a la del 99, no hauria vosté de donar tantes dades que ningú es creu, i a la millor, fins i tot podria planificar.

Polsant una tecla d'un ordinador sabrien de seguida els malalts que hi ha per cada especialitat en espera d'operació o de visita, però per a fer açò, acabar amb les llistes d'espera, cal que l'interés prioritari de la Conselleria de Sanitat siga el bon funcionament i millora de la sanitat pública.
I eixa no és una prioritat de la Conselleria de Sanitat.

Hui, a Esquerra Unida ens agradaria saber de planificacions, d'organitzacions referides a les llistes d'espera.
En la passada legislatura, l'any 1996, Decret 97/1996, el senyor conseller, i davant el greu problema que constituïa per a la sanitat i, sobretot, per als pacients, les llargues llistes d'espera, va posar en funcionament l'anomenat Pla de xoc.

Com vosté sap, consistia a concertar les operacions més faciletes i sense risc, amb les empreses privades.
No entraven ahí ni els diabètics, ni els hipertensos, ni els qui tingueren cap tipus dels problemes.
Les dificultats quedaven sols per a la sanitat pública.
I perquè el tal pla fora un èxit, als pacients se'ls donava a elegir entre operar-se en una clínica privada o eixir de la llista d'espera i que començara tot de nou.
El més pur neoliberalisme aplicat a la sanitat.

L'optimitzar els serveis públics, que també era una de les consideracions del Consejo interterritorial, a vostés els degué paréixer massa esquerrà.
De vegades els pacients eixien de les llistes d'espera de la sanitat pública i entraven a les llistes d'espera de la sanitat privada on podien esperar mesos que els operaren.
Però d'això, ningú s'enterava.

Aquesta gran mesura va reportar a les clíniques privades.
.
.
jo tinc ací unes dades, però ahir va amanéixer en la premsa que fins a l'any 99, 9.
610 milions de pessetes, una animalada, una animalada.
I mentres els serveis públics funcionaven a mig gas.
Sols en un any, el 1999, entre les clíniques d'Alacant i Valencià van ser més de 2.
726 milions.
I segons les últimes modificacions pressupostàries de l'any 2000, 3.
300 milions s'han dedicat a clíniques privades a més dels mil milions habitualment pressupostats cada any.
I encara, senyor conseller, tenen la humorada ­i això el d'Hisenda­ de dir que els recursos per al Pla de xoc són suficientes.
Caram, faltaria més!

Sols de l'assistència especialitzada, hospitals i centres i d'especialitats, segon el DOGV del passat 22 de desembre, s'han detret 708 milions de pessetes i pico ­el pico el deixarem estar­, per a donar-ho a empreses privades.
Els va tocar la loteria als centres públics eixe dia.
Hem de parlar, aleshores, de degradació de la sanitat pública, perquè més de 700 milions són molt milions.
Per què, aleshores, es va pressupostar?
Feen o no feen falta?
Quina cosa han fet disminuir als hospitals, a més d'empitjorar el menjar ­i torne a dir d'empitjorar el menjar­, funcionen menys els quiròfans, tenen menys material?
Quina cosa ha passat amb el personal?
Els paguen menys?
Han fet desaparéixer l'alcohol i la mercromina?
Perquè alguna cosa els hauran llevat als hospitals i als centres d'especialitats?
708 milions de pessetes menys no són dos quinzets, són molts diners menys.

Sí que hi han dos coses que hauran augmentat amb esta mesura: la llista d'espera i la degeneració de la sanitat pública, que pareix l'interés màxim del Partit Popular.

A principis de l'any 2000, el senyor conseller anuncia nou pla, l'Exprés.
És un pla que denotava una major confiança en la sanitat pública, es firma amb els sindicats el 3 de febrer i comporta una sèrie d'acords sectorials.
Es tractava, segons el senyor conseller, d'aprofitar tots els recursos propis i de mesures d'incentivar els professionals.

Això, la veritat, és que és una miqueta estrany, perquè vostés són els grans defensors i impulsors de la no-incompatibilitat dels caps de servei i de la no-dedicació exclusiva dels professionals en el sistema sanitari públic.
Al mateix temps que miren amb bons ulls o contribuïxen a la proliferació de clíniques privades.

Els prometen 300 milions de pessetes per desenvolupar aquest pla, l'Exprés, que com totes les promeses del govern del Partit Popular són sols promeses sense que s'hagen de complir mai.
Les flors que es moren en un dia.

Els horaris per la vesprada duren molt poc.
Al 1997 s'acaben, i el que verdaderament es fa és canviar horaris del matí a la vesprada.
I quan encara no estava funcionant el Pla Exprés ­ací l'únic que ha funcionant, senyor conseller, de veres, és enviar malalts a les empreses privades­ ix vosté amb el Pla Optimus, del que sols sabem el nom.
En quina situació ens trobem en aquest moment?

A la compareixença del 19 d'octubre passat, el senyor conseller sols parla del resultat del Pla de xoc; això jo ho trobe lògic, l'Optimus no és res, pura propaganda.
El Pla Expres de ser alguna cosa representaria un augment de personal sanitari i tots hem llegit com als pressupostos de 2001 encara estem en l'oferta d'ocupació de 1994.
Un desenvolupament del Pla Exprés els indicaria que ha hagut un augment pressupostari en personal i això no és de veres.
Segons els pressupostos aprovats pel Partit Popular, les despeses de personal augmenten de 134.
000 milions de pessetes i pico a 136.
000 milions de pessetes i pico, o siga un augment de més de 2.
000 milions, o siga l'1,5%, això no és res.
Ni tan se augmenta el seu fals índex del cost de la vida, el que vol dir este 1,5% és que hi ha una disminució real de personal.

Està clar que no entra en el seus càlculs que siga la sanitat pública la que faça disminuir les llistes d'espera.
Una optimització.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

Senyora Llinares.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

Acabe de seguida, senyora presidenta.

.
.
.
Una optimització dels serveis sanitaris públics significaria un augment pressupostari apreciable en despeses de funcionament.
Però el que hi ha als pressupostos aprovats pel Partit Popular és un augment del 6,7%, un funcionament vegetatiu.
Per aquest apartat tampoc es deduïx que vulguen disminuir les llistes d'espera gastant els serveis de la sanitat pública.
Doncs, on estem, senyor conseller?
Quina és la política general de la conselleria per acabar amb les llistes d'espera als hospitals valencians?
Però, té vosté alguna política?

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyora Llinares.

Té la paraula l'honorable senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Senyora Llinares, ha parlat vosté ací en esta trona de tot menys d'allò de les llistes d'espera.
Però per a què no em diga que l'aclapare sempre a dades, a estadístiques, perquè no els interessa, perquè són tots positius, vaig a seguir també el fil conductor de totes aquelles coses que vosté ha anat enumerant perquè puguem tindre un debat que almenys interesse no sols a la Cambra sinó a tots els ciutadans.

Ha començat vosté parlant del Pla de salut de la Comunitat Valenciana.
Vosté mateixa ho ha dit, com jo en reiterades ocasions ho he dit públicament, que el Pla de salut estarà en el mes de juny, que s'han fet ja tots els treballs de camp.
I conforme s'ha anunciat dins de la programació, i vosté així ja ho ha recordat a la Cambra, estarà el Pla de salut, que no sols va a marcar el que és el diagnòstic, les necessitats del que és la sanitat en la Comunitat Valenciana, sinó que també va anar acompanyat ­i això anem a tindre'l molt més abans, jo espere que en unes setmanes ja puguem seure a negociar­ del que és la Llei d'ordenació sanitària, que marca també el que és l'estructura i el funcionament del que és el sistema sanitari valencià.
I crec que és un debat important, no sols per a esta Cambra sinó per a tots els ciutadans i ciutadanes de què parlem amb serietat, de què parlem amb rigor, de què parlem amb responsabilitat del que ha de ser el nostre sistema sanitari.
I ahí es va tindre una oportunitat molt important dins d'unes setmanes que es presentarà el text de la Llei d'ordenació sanitària de la Comunitat Valenciana perquè això siga així i vore qui és el que aposta per una sanitat pública de qualitat, eficient i d'immersió en la mateix i qui és el qui no, i vore quin són els plantejaments que es tenen de cara a fer una societat saludable i una vida saludable per a tots els ciutadans i a totes les ciutadanes.

Ha parlat també de les històries clíniques.
I tinguérem ja un debat en una pregunta parlamentària, crec recordar, en l'últim Ple celebrat per estes Corts i estiguérem comentant-li que, primera, lògicament, les històries clíniques estan realitzant-se conforme al que marca la legislació vigent i que s'ha de fer una millora.
S'ha de fer una millora quant al que nosaltres entenem que és de fer la història clínica electrònica o la història clínica digitalitzada, i que s'està treballant en eixe sentit per a millorar el que és tota la política de les històries clíniques de la nostra comunitat.

I, a part, això s'està veent implementat d'una manera molt important a l'hora d'eixe control a què vosté fea referència també, amb la implantació de la targeta sanitària en la Comunitat Valenciana, que sap que crea un sistema d'informació poblacional, i sap que va a aportar no sols una clarificació, sinó que va a aportar uns beneficis molt importants a l'hora del que és l'ordenació de recursos de la sanitat en la nostra comunitat.
Una targeta que s'intentà moltes vegades fer-la, i no s'ha pogut fer, i que ara, pràcticament, tenim ja quasi quatre milions de targetes repartides i quasi el 100 % del que és les targetes sanitàries.

I això també és importantíssim dins del que és el SIP i dins del que és la targeta sanitària per a les polítiques que vosté estava dient d'ordenació i les polítiques d'estructuració i planificació.

Fa vosté referència, és clar, al pla de xoc.
Al pla de xoc, que jo li he de dir que no solament és que és molt positiu, sinó que a més, anem a continuar dins de les polítiques que portem per a l'elaboració de les llistes d'espera.

I quines són eixes polítiques que portem?
Doncs, mire vosté, les polítiques que portem són les que ja li expliquí jo en l'última compareixença ­que li vaig a recordar, evidentment, amb molt de gusta ara, en estos moments­, i que, a més, per a satisfacció d'este govern, són les polítiques que el Consell Territorial no soles avalà sinó féu seues també, per a satisfacció d'este govern i d'esta comunitat, que estava fent-les ja des de l'any 96.

I en què se basa la columna vertebral d'estes polítiques per a acabar amb les llistes d'espera?
Doncs, mire vosté, en el foment de la cirurgia major ambulatòria ­era una de les qüestions­, la millora de rendiment de les jornades pels matins, que s'ha incrementat ­ja li he dit les dades­ en més d'un 25 %, el que és els índexs d'activitat i el que és la millora de rendiments quirúrgics per al matí, el que era els rendiments i les intervencions quirúrgiques vespertines, és a dir, per la vesprada, i també, el que era el Pla de xoc.

I estes eren quatre de les qüestions bàsiques sobre les quals s'assenten les polítiques per acabar amb el que són les llistes d'espera, i que se van a seguir potenciant.
És a dir, tant la cirurgia major ambulatòria com els rendiments de la jornada pel matí, com l'ampliació de la potenciació de les intervencions quirúrgiques per la vesprada i com el que és el Pla de xoc.

A més, sap vosté també que en estos moments s'està en un treball important dins del si del Consell Interterritorial en el qual s'estan també, dins dels grups d'experts i dins dels grups de treball que hi han conformats en el Consell Interterritorial, temes importants com són la homogeneïtzació d'informació, com és l'establir els criteris d'indicació i d'inclusió i com és el definir els criteris de priorització clínica per a una mateixa patologia i entre patologies diferents.
Un estudi que en estos moments, com dic, està ja avançat dins de les comissions de treball del Consell Interterritorial, i que molt gustosament l'informaré a la seua senyoria, quan tinga eixe tipus de conclusions.

I tot açò, s'està fent ­este Pla de xoc i estes actuacions­ augmentant d'una manera importantíssima tota l'activitat assistencial, tota l'activitat assistencial.
Pels matins i per les vesprades.
Vosté deia que els servicis públics estan a mig gas perquè nosaltres el que fem és derivar els pacients a la sanitat privada, que el que estem fent és intentar fer no sé quin tipus de negocis ­que alguna vegada hauran vostés d'explicar, alguna vegada vostés hauran d'explicar, perquè se'ls ompli molt la boca de parlar de la sanitat pública i de la sanitat privada, però després resulta que els fets són els que són i resulta que mai s'està donant suport a la sanitat pública com li ha estat donant suport este govern.
Mai.
Amb inversió en alta tecnologia i amb una aposta per una universalització del sistema, per una equitat, per una gratuïtat i per una potenciació del que és públic.

Per tant, jo lli he de dir que el que vosté diu que els servicis públics estan a mig gas, és totalment incert, és totalment fals.
I que funcionen menys els quiròfans, que també ha dit vosté, jo li he de dir que això és totalment fals i és totalment incert.

I li vaig a donar, perquè tenia preparada una intervenció, però perquè no me diga que l'aclapare amb dades i que no volia parlar del que vosté ha tret en esta tribuna, vaig a demostrar-li el que li estic diguent.

Mire, en consultes externes, que jo crec que fa molt bé de preocupar-se del tema de les llistes d'espera, com este i qualsevol govern s'han de preocupar, perquè les demores assistencials representen la qualitat assistencial i la qualitat sanitària a qualsevol comunitat autònoma o per a qualsevol territori.
.
.
però, mire vosté, en consultes externes s'ha passat des del 95 al 2000, en més d'un 73 %.
En més d'un 73 %: 413.
000 se feen en el 95; 713.
000 se fan en el 2000.

Però, si parlem de centres d'especialitats, que vosté molt bé diu, no soles d'hospitalaris, sinó també en centres d'especialitats l'increment és encara més espectacular, perquè augmenta en més d'un 72 %, passant de 650.
000 de primeres consultes en centres d'especialitats a 1.
116.
000 dins de l'any 2000 de primeres consultes en centres d'especialitats.

I l'activitat quirúrgica, de 1995 a 2000, augmenta en un 62%, en un 62%.
Vosté dia que els servicis públics a mig gas i que funcionen menys els quiròfans.
Mire vosté, augmentar un 62% i passar de 76.
379 intervencions programades amb anestèsia general en 1995 a 124.
104 intervencions programades amb anestèsia general en l'any 2000 em pense que això no és estar a mig gas, sinó que és augmentar-ho en un 62%.

O parlar de la cirurgia major ambulatòria, que hi havien cinc hospitals que en l'any 1995, per exemple, feen la cirurgia major ambulatòria i ara n'hi han 17 unitats que estan funcionant, i que passen de 2.
078 intervencions que es feen en l'any 1995 a més de 25.
000 que s'han fet, per exemple, en l'any 2000.

I parlava també que pels matins s'havia reordenat la jornada per a obrir les intervencions per la vesprada, i que això no era cert.
Mire vosté, l'activitat programada que hi ha en les vesprades fa que, ni més ni menys, s'hagen intervingut ja des de l'any 1997 més de 38.
984 intervencions amb anestèsia general, 41.
764 amb anestèsia local, i que en exploracions realitzades per la vesprada fins la data siguen més de 244.
814 intervencions, i en consultes externes superen les 119.
000 intervencions.

I vosté dia també el tema del pla de xoc.
Mire vosté, en el tema del pla de xoc cal anar als resultats i cal anar a les dades.
I les dades són que en estos moments són al voltant de 119.
000 els valencians que, lliurement i voluntàriament, s'han adherit a eixe pla de xoc que vostés tant critiquen però que, en canvi, està sent model per a altres comunitats autònomes, i no precisament governades pel Partit Popular; altres comunitats autònomes que estan venent-lo com una gran conquista social, este pla de xoc que nosaltres ja feia quatre anys.
.
.
, perquè s'ha demostrat amb l'experiència que ha sigut efectiu per a rebaixar el que és la demora assistencial.
I en este moment, com sempre, el que fora d'esta comunitat es considera que és una conquista social, com per exemple en la Junta d'Andalusia, ací es diu que és que estem privatitzant i que és que no està tenint resultats.

Jo crec que això sí que és una falta de coherència.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

­Acabe en seguida, senyora presidenta.
­ .
.
.
és una falta de coherència amb eixos plantejaments, perquè si resulta que en altres llocs no sols es diu que és efectiu, no sols es diu que és bo sinó que damunt ho copien, i no estan governades pel Partit Popular, jo crec que serà perquè seran polítiques efectives i perquè són polítiques que s'han experimentat.
I ací la prova la tenim en el fet que 119.
000, 119.
000 valencians, s'han acollit lliurement i voluntàriament a eixe pla de xoc que vosté tant critica.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Per a rèplica, té la paraula la senyora Llinares.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Senyora presidenta.

Senyories.

Senyor conseller.

La veritat és que, senyor conseller, jo no volia ahí un discurs de promeses i d'autobombo i de coses d'eixes.
Jo em limitava que, en fi, vosté explicara la política que tenia la conselleria respecte les llistes d'espera, els hospitals i les especialitats.
No ha sigut així.

A mi m'haguera agradat que vosté en la seua resposta m'haguera parlat de gestió, de com pensa gestionar la sanitat pública amb el mínim de despesa possible i el màxim de qualitat.
Com pensa gestionar la sanitat pública perquè l'espera en intervencions i en visites als especialistes siga sols la raonable.
I raonable vol dir que un malalt no estiga set mesos esperant una operació preferent, que li recorde que són 14 dies les de cor, i que es mora abans que l'operen.

M'haguera agradat sentir-li proposar la creació d'unitats de gestió a les diferents àrees de salut, amb gestors competents i no amb simples enxufats.

M'haguera agradat sentir-li establir criteris, programes d'actuació i valoració de recursos tècnics i humans per a actuar sobre les llistes d'espera.

M'haguera agradat sentir-li dir que està planificant i consensuant amb tot el personal sanitari la manera més adequada i òptima d'utilitzar els recursos propis, tant materials com humans.

M'haguera agradat sentir-li dir que està planificant utilitzar els quiròfans i els serveis de centres d'especialitats escaients per la vesprada fins que les llistes d'espera hagueren assolit el nivell que es pot entendre com zero.
Li recorde que són els especialistes mateixos de cirurgia cardiovascular els que demanen la utilització dels quiròfans per la vesprada per garantir una millor gestió de les intervencions, com recomanen les societats científiques.
Per a vostés, les societats científiques no van a ensenyar-los res, ja ho saben tot, sobretot el que volen fer, que és privatitzar.

M'haguera agradat sentir-li planificar una planificació que acabe amb els nou mesos de llista d'espera a l'especialista per a tindre el diagnòstic, prellista d'espera de la llista d'espera que tants clients li proporciona a la medicina privada.

M'haguera agradat sentir-li dir que va a proposar-nos la desaparició d'alguns privilegis com les compatibilitats del cap de servei, que va a fomentar la dedicació exclusiva.
Però eixa desaparició i eixe foment, que seria l'opció d'Esquerra Unida, representaria enfortir la sanitat pública, i el criteri del Partit Popular és conservar els privilegis de cert sector del personal sanitari i enfortir les empreses privades.

Ens haguera agradat sentir-li proposar una política de personal raonable, una política que acabe amb tants contractes temporals, tant treball en precari.
Més del 50% dels metges de la sanitat pública són tots contractats, i la majoria tenen contractes *basura*.
Hi ha personal que des de 1995 està funcionant amb contractes temporals; des de 1995 al 2000 sols s'han creat 104 ocupacions fixes.

L'estabilitat en la faena és la qualitat del servei, senyor conseller.
No es pot continuar amb eixa burla que és l'oferta pública d'ocupació de l'any 1994.
Cal convocar anualment les vacants de personal sanitari.
Ja sabem que no convocar les places possibilita l'enxufisme i que es cobrisquen les places a dit.
Però la conseqüència directa d'aquesta manera d'actuar és la degeneració de l'assistència sanitària pública i el sorgiment d'una sèrie de problemes, fruit de la incompetència, que després són vostés els que han d'encarar.
I se'ls escapa, no sabem com fer-ho.
Ahí està la legionel·la.
A la llarga, és més rendible el personal competent que el clientelisme.

Haguera estat bé que parlara d'un augment de la plantilla de personal sanitari, perquè el que estem veient en la realitat és una disminució: s'elimina l'especialitat en neurocirurgia del centre d'especialitats de Monteolivete, augmenta la llista del Doctor Peset i es retalla personal.
L'excusa per no aplicar l'epidural a les dones d'Elx és que no hi ha anestesista.
Doncs cree més places, oferisca-les.

És un malbaratament, senyor conseller, que hi hagen metges especialistes cobrant l'atur amb una formació de quatre anys i el MIR acabat.
La societat espanyola no es pot permetre finançar una carrera de metge, els metges no poden estar quatre anys fent una especialitat i fer-la bé cobrant una misèria, i després estar cobrant la misèria de l'atur, mentre hi ha malalts que necessiten ser atesos.
La societat valenciana no s'ho pot permetre.
.
.

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Llinares.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

.
.
.
ni des del punt de vista econòmic ­acabe en seguida­ ni des del punt de vista humà.
Paguen l'atur per no crear la plaça.
Quin malbaratament és este?

No pot funcionar la sanitat pública bé ni acabar-se les llistes d'espera ni les prellistes d'espera sense el personal escaient.
El que sí que es possibilita és l'increment de l'empresa privada sanitària en perjuí de la xarxa sanitària pública.

També ens haguera agradat que ens explicara com pensa unificar davall la direcció de la Conselleria de Sanitat tots els establiments sanitaris.

Però no ha estat aixina, senyor conseller.
Una vegada més, el Partit Popular ha optat per no donar informació, o tal vegada la informació sols siga una: treballar perquè es consoliden, s'enfortisquen i prosperen les empreses privades; el missatge siga que el neoliberalisme exigix que el mercantilisme presidisca l'organització sanitària.
I això és el que nosaltres veem darrere.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Llinares, acabe.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

.
.
.
de la seua desinformació.

Moltíssimes gràcies.
Senyora presidenta, també a vosté.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Llinares.

Té la paraula el senyor conseller per a rèplica.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyora Llinares.

La veritat és que li ho he dit en la meua primera intervenció, i en la segona intervenció jo creia també que estàvem parlant de les llistes d'espera i anàvem a parlar de les llistes d'espera.
Però ací hem parlat de les ofertes d'ocupació pública, hem parlat de la sanitat privada, hem parlat de l'evolució de les clíniques privades ­les seues senyories estan molt interessades en elles­ i hem parlat de totes les qüestions menys de les llistes d'espera.

Pareix ser que no parlen d'això perquè no tenen arguments, perquè som una de les comunitats autònomes, com es reconeix per a esta comunitat autònoma, que tenim menors llistes d'espera i que hem aplicat polítiques noves i valentes per al que és eradicar les llistes d'espera, i que hem de seguir treballant mentre quede tan sols un pacient en llistes d'espera.
Eixa és la nostra funció.

I jo sí que li he dit quines són les nostres polítiques, que a més, li insistisc, són avalades per tot el consell interterritorial i són avalades precisament per les comunitats governades pel Partit Socialista, ja li ho he dit.
Li he dit el foment de la cirurgia major ambulatòria, li he dit el pla de xoc, li he dit les activitats per la vesprada, li he dit incrementar pels matins.
Li puc afegir optimitzar els recursos públics a través de polítiques d'incentivació, promoure citacions reglades amb consultes externes i creuades en xarxa, és a dir, citació d'especialista des del metge d'atenció primària i viceversa.
També, per a tindre un coneixement més exhaustiu de l'evolució de les programacions de les llistes d'espera en consultes externes i en exploracions, estem implantant i es va a implantar de forma progressiva en totes les unitats d'admissió dels nostres hospitals un sistema d'informació integrat que permeta una gestió centralitzada i una eficaç atenció dispensada pels especialistes.
L'augment de l'alta tecnologia, que vosté sempre fa molta referència a l'augment de l'alta tecnologia, i jo eixe debat és un debat en què vull que entrem.
Les polítiques d'incentivació.
Sap vosté que hem iniciat ja.
.
.

**La senyora presidenta:**

 

Silenci, per favor.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

.
.
.
en la mesa sectorial de sanitat allò que és el document de carrera professional, i l'hem iniciat d'ofici la conselleria.
I estem ja negociant sobre el document de carrera professional i sobre les polítiques d'incentivació del personal sanitari per a optimitzar eixos recursos públics que té la xarxa sanitària.

Vosté parlava de l'OPE de 1994.
Evidentment, estem fent ara els exàmens per a acabar ara amb l'OPE de 1994, imagine's vosté.
I estem fent l'VQL 5158 i 2000 conjuntament.
Estem realitzant ara el concurs de trasllats.

I per tant, vosté ací ha vingut a parlar de tot menys del que tocava.
I jo ho entenc, que parlara de tot menys del que tocava, perquè, evidentment, pocs arguments tenia per a parlar contra la política que estem fent amb les llistes d'espera.

I parla i vosté vol que parlem del sistema sanitari.
Nosaltres tenim molt clar el sistema sanitari que volem i els principis rectors d'eixe sistema sanitari: la universalitat, l'equitat, la gratuïtat, l'eficàcia, l'eficiència en el sistema, les formes de gestió.
Ja li he dit que anem a tindre una oportunitat molt important de parlar de la Llei d'ordenació sanitària, i ahí verdaderament es vorà qui té un sistema sanitari modern, de futur, i qui no el té.
I es va a tindre ahí una oportunitat molt important.

Ja li he dit això del Pla de salut, el Pla d'humanització que hem presentat, que crec que és molt important.
I després parla vosté de les societats científiques.
Les societat científiques esta conselleria està treballant colze a colze amb les societats científiques.
I de fet, tots els últims projectes que han sigut trets en els últims dies, com per exemple la cartera de servicis en atenció primària, ha sigut elaborada i feta dins del consell de redacció per la Semfyc, per la Semergen i per la Cesm.
O per exemple, el Pla de salut mental, que també presentarem en uns dies, resulta que ha estat també elaborat per les societats científiques de psiquiatria no sols de la comunitat sinó espanyola també i per la organització mundial.

Resulta que és aixina, perquè estem comptant amb el que són les societats científiques i estem comptant amb el que són els experts en les matèries a l'hora d'elaborar documents importants com els que li acabe d'elaborar del Pla de salut mental o del Pla d'humanització o la Llei d'ordenació sanitària, que anem a tindre ocasió de parlar d'ella.

I vosté diu: "baixos rendiments" i que no s'invertix, parlava del personal, que s'havien augmentat 1.
000 milions.
Mire vosté, en l'any 2000, el pressupost eren 202.
000 milions per al capítol I per a la conselleria.
Estes són.
.
.
més de 212.
000 milions.
No són 1.
500 milions més, ni molt menys.
Són més de 10.
000 milions més, quasi uns 11.
000 milions més que l'any passat en el capítol I.
I ahí estan les dades.
I això és aixina.
I vosté parla de 1.
500 milions.
No senyor.
De 202.
000 a 212.
000.

I vosté parla de les inversions en alta tecnologia.
Mire, en l'any 1995 hi havia 17 TAC.
Ara n'hi ha 34.
Hi havia 4 unitats d'hemodinàmica.
Ara hi ha 9 unitats d'hemodinàmica.
Hi havia 4 angiògrafs digitals.
Ara hi ha 7 angiògrafs digitals.
I aixina li podria fer tota una relació.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

.
.
.
tota una relació d'alta tecnologia.

Per tant, estem apostant per una sanitat pública de qualitat, eficient.
.
.
Hem rebaixat la demora assistencial de manera importantíssima, hem rebaixat les llistes d'espera de manera importantíssima.
I tot això ara, com deia, ­i li insistisc­ anem a tindre l'oportunitat de debatre eixes qüestions, que jo he volgut entrar voluntàriament en elles, perquè no era l'objecte d'esta interpel·lació, però que estic encantat de poder debatre-les amb vosté i amb qualsevol senyoria, sobre el sistema sanitari per a la Comunitat Valenciana.
Sistema sanitari de futur, que està treballant este govern per a una major qualitat assistencial de tots.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyories, se suspén la sessió, que es reprendrà demà a les deu.

 

*(Se suspén la sessió a les 19 hores i 53 minuts)*