Coordinaci%C3%B3%918034.01.21%20macro.html





Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de La Generalitat realitzada el dia 21 de gener de 2015.
Comença la reunió a les 10 hores i 37 minuts.
Presideix el diputat senyor Rafael Maluenda Verdú.
Reunió número 36.

El senyor president:

Bon dia.

Iniciem la sessió de la Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de La Generalitat, i pregue en primer lloc a la senyora secretària comprove el quòrum.

La senyora secretària:

Molt bé, senyor president.

Molt bon dia a tots i a totes.

(La secretària passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

Sí que hay quórum, presidente.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora secretària.

Senyories, en primer lloc, com de costum, tenen en la carpeta l'esborrany de l'acta.
És el moment, si volem fer alguna observació; del contrari, entendrem que estan d'acord en el seu contingut i que s'aprova.
Doncs, veig que sí.
Per assentiment i unanimitat, queda aprovada l'acta.

La presidència proposa l'alteració de l'ordre del dia, tenint en compte que hi ha havut incidències.
La pregunta que figura en el punt quatre, registre d'entrada 90.
374, ha segut retirada.
I la compareixença del punt 6 és ajornada per part del Grup Parlamentari Socialista, donat que té un problema de salut el senyor Moreno, a qui desitgem la prompta recuperació.

Per tant, els punts els reordenaríem de la següent forma: en primer lloc, formularíem la compareixença del conseller d'Hisenda i Administració Pública per a explicar l'execució de les campanyes de comunicació de La Generalitat, que compareix el vicepresident, conforme s'ha comunicat prèviament, atenent les incidències.
A continuació, la pregunta 1.
362, de la senyora Oltra.
I després ja continuaríem en l'ordre dels dos pronunciaments, en l'ordre en què estan, i per últim la compareixença agrupada del punt 7 que substanciarà el conseller de Governació.
Estem d'acord en l'alteració de l'ordre del dia?
Moltes gràcies.
Per unanimitat i assentiment, queda aprovat.

Compareixença del conseller d'Hisenda i Administració Pública, que fa el vicepresident del Consell i conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua, senyor José Ciscar Bolufer, per a explicar l'execució de les campanyes de comunicació de La Generalitat i la justificació de la despesa pública, sol·licitada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 89.
401)

El senyor president:

Ara, ací donem la benvinguda al senyor vicepresident del Consell, que una volta més està present en esta comissió per atendre les preguntes i les compareixences que les seues senyories formulen.
Per tant, passem a l'inicialment punt cinc, que és compareixença, en este cas, del vicepresident del Consell per a explicar l'execució de les campanyes de comunicació de La Generalitat i la justificació de la despesa pública, que ha segut sol·licitada pel Grup Parlamentari Compromís.

Té la paraula el senyor Ciscar.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories, comparec davant d'esta comissió per a explicar l'execució de les campanyes de comunicació de La Generalitat i la justificació del gasto públic en els termes en què ha segut sol·licitada pel Grup Parlamentari Compromís.

Com ja va tindre ocasió d'exposar-los la secretària autonòmica de Presidència en la seua compareixença de 17 de juny de 2014, la Direcció General de Relacions Informatives i Promoció Institucional, sota la dependència de la Secretaria Autonòmica de Comunicació, és el centre directiu encarregat de gestionar la política de La Generalitat en matèria de relacions informatives i promoció institucional.

En concret, el Decret 89/2014, de 16 de juny, pel qual s'aprova el reglament orgànic i funcional de la presidència i de la Conselleria de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua, li atribuïx en l'article 19 les funcions següents: la coordinació i autoritzacions prèvies a la inserció en qualsevol mitjà de comunicació dels projectes de campanyes i insercions publicitàries de La Generalitat.
La coordinació i supervisió de la creativitat i disseny referits a projectes i campanyes publicitàries de La Generalitat.
I la realització d'accions de promoció, publicitat i imatge institucional.

D'acord amb esta regulació, la Direcció General de Relacions Informatives i Promoció Institucional gestiona les accions de publicitat, comunicació i promoció de La Generalitat, en funció de les necessitats de cada moment, tenint sempre present que la publicitat institucional ha de servir amb objectivitat els interessos generals, i que es sotmet als principis d'eficàcia, eficiència i veracitat.
Queda clar, en tot cas, que la publicitat institucional pot realitzar-se en qualsevol tipus de format, suport o mitjà.
Per a la determinació d'estos canals de difusió es té en compte les característiques dels destinataris de la publicitat, l'àmbit d'implantació territorial i social i el nivell d'audiència dels diversos mitjans, i el cost de les insercions publicitàries.

Atés que la Direcció General de Relacions Informatives i Promoció Institucional busca la màxima eficiència per a gestionar la compra de suports i espais en mitjans de comunicació, el compliment d'esta tasca requerix la contractació d'una empresa especialitzada en la funció d'intermediació.

Així, cenyint-me als dos últims anys, durant l'any 2013 es va formalitzar el corresponent contracte per a un període de dotze mesos entre les anualitats 2013 i 2014, licitat per mitjà de procediment obert per un import total d'1.
936.
161,62 euros, és a dir un 1.
600.
133,59 euros, més IVA, i l'empresa adjudicatària va resultar ser Media Planning Levante, societat limitada.
Es tracta d'un contracte en virtut del qual l'adjudicatària, que és l'empresa que oferix més descomptes per insercions en mitjans de comunicació, gestiona la compra de suports i espais.
Això és, l'empresa adjudicatària no proposa la campanya concreta ni la dissenya, sinó que presenta un pla de mitjans i gestiona la compra de suports i espais amb els descomptes compromesos.
Com a exemple, els diré que en la licitació de 2014 l'empresa adjudicatària va oferir descomptes superiors al 60% del preu sobre les insercions a realitzar en mitjans radiofònics, en concret 64%, i en premsa escrita, revistes i suplements especials el 74%.
Cal tindre en compte que negocien grans paquets.

Pel que fa a les campanyes a realitzar, les proposa i aprova la Direcció General de Relacions Informatives i Promoció Institucional, i l'expedient funciona pel sistema de preus unitaris.
És a dir, es paga per servici prestat per mitjà de la presentació de la factura corresponent.
A l'empara del mencionat contracte, es van realitzar en 2013 i 2014 les campanyes següents: campanya per a donar a conéixer als ciutadans les propostes anunciades en el debat de política general en matèria d'impostos, educació, sanitat, infraestructures i ocupació.
Campanya per a la celebració del 9 d'Octubre.
Campanya de donació d'òrgans per a fomentar la donació i sensibilitzar la ciutadania.
Campanya d'adquisició de sòl industrial sense desembossament econòmic inicial, per a promocionar una nova fórmula de comercialització que permet la cessió de sòl públic en condicions molt avantatjoses per a l'adjudicatari.
Campanya d'acolliment familiar per a fomentar esta fórmula d'acollida a menors i sensibilitzar la ciutadania.
Campanya per a la promoció de productes valencians, per a donar suport als nostres sectors econòmics tradicionals.

Campanya de valorització energètica, per a sensibilitzar la ciutadania sobre la possibilitat de transformar els residus no reciclables en energia.
Campanya per a la celebració del 8 de març, Dia Internacional de la Dona.
Campanya «30 anys d'entitat», al complir-se el 30 aniversari de l'aprovació de la Llei 8/1984, de 4 de desembre, per la qual es regulen els símbols de la Comunitat Valenciana i la seua utilització.
Campanya per a la promoció del xicotet comerç.
Campanya d'agraïment als ciutadans, que pel fet d'afrontar les mesures d'ajust aplicades en els últims anys per a poder recuperar la senda de l'estabilitat i creiximent, han contribuït amb el seu esforç al manteniment de l'estat del benestar.
I campanya per a la prevenció d'incendis.

En 2014 s'inicia un nou procediment de licitació que, després de l'informe favorable de l'advocacia de La Generalitat, es publica en el Diari Oficial de la Unió Europea i en el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana.
La mesa de contractació es va reunir el dia 8 i 12 de setembre, i finalment el 24 d'octubre de 2014 es formalitza el contracte amb Media Planning Levante, SL, l'import del qual puja a 3.
509.
000 euros, és a dir, 2.
900.
000 euros més l'IVA.
Vull destacar que les licitacions, tant la de 2013 com la de 2014, s'han realitzat d'acord amb la proposta emanada, les adjudicacions, de la mesa de contractació, en les quals no figuren alts càrrecs i només figura personal tècnic i amb representació de l'advocacia de La Generalitat i de la intervenció.

Les mencionades propostes tenen com a fonament criteris d'eficiència basats en el major percentatge de descomptes oferits, la qual cosa permet més insercions publicitàries amb la mateixa quantitat de diners.
L'increment que esta licitació suposa respecte a la del exercici anterior ve explicat per la conveniència de concentrar en la Direcció General de Relacions Informatives i Promoció Institucional el gasto relatiu a accions i campanyes de comunicació institucional.

A això respon l'acord del Consell de 28 de març, que es va publicar en el diari oficial de 14 d'abril de 2014 i que va ser objecte de la compareixença del passat 17 de juny davant esta mateixa comissió de la secretària autonòmica de Presidència.
El Consell, en l'exercici de la seua acció de govern, pren decisions com les transferències de crèdits si ho considera, com és el cas que es procedirà a un ús més eficaç i eficient dels recursos públics.
I això és exactament el que ha ocorregut en este cas.
No és que haja augmentat la dotació per a la publicitat institucional.
El que s'ha fet és centralitzar en un centre directiu les decisions de gasto que fins a la data gestionaven directament altres unitats administratives d'altres conselleries.
A més, per aglutinar imports en un contracte únic, tots els ciutadans estem beneficiats, ja que aconseguim que els resultats d'informació i sensibilització social que pretenen les campanyes s'obtinguen a un cost menor, gràcies als descomptes per inserció que oferix el contractista adjudicatari.

Així, d'acord amb el contracte formalitzat el 24 d'octubre de 2014, fins al moment s'han realitzat les campanyes següents: campanya per a la promoció «Productes agraris valencians 100% Mediterrani».
Campanya per a l'eliminació de la violència contra la dona.
Campanya per al foment de l'estalvi energètic.
Campanya per a la promoció dels vins de la Comunitat Valenciana, en què figuren les denominacions d'origen de València, Utiel-Requena, Alacant, i la indicació geogràfica protegida «Vi de la terra de Castelló».
Campanya per a la difusió del «Dia de l'emprenedor» i campanya per a la promoció del comerç urbà.

Com poden veure, senyories, totes són campanyes en benefici dels ciutadans d'esta comunitat, de promoció de comerç de proximitat, de sensibilització social, de conscienciació ciutadana.
Són campanyes objectives, sense res a amagar, que l'única cosa que demostren una vegada més és el compromís del Consell amb la societat valenciana, amb els nostres sectors productius i amb els col·lectius més vulnerables i necessitats de protecció.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies a vosté.

En primer lloc, intervé el grup sol·licitant, que és el Grup Compromís, i en el seu nom la il·lustre diputada senyora Mónica Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Bon dia, moltes gràcies, president.

Honorable vicepresident, nosaltres hem demanat aquesta compareixença òbviament perquè ja ens va cridar l'atenció, ja fa anys, ens crida l'atenció la manera en què la publicitat institucional s'empra en benefici partidista del partit que suporta el govern.
Si a més tenim en compte que efectivament, com vosté ha explicat hui ací, el 24 d'octubre de 2014 vostés fan públic un contracte amb Media Planning en el qual enfront de les retallades que estan tenint tots els serveis públics bàsics, n'hi ha un 81% d'increment de la partida per a publicitat institucional, doncs vosté comprendrà que estigam preocupats per la manera en què s'empren els diners públics en benefici propi del Partit Popular, en este cas per una via d'acció de govern en principi legal.

Jo entenc que la publicitat institucional ha de servir perquè els ciutadans i ciutadanes tinguen informació sobre determinats serveis als quals tenen dret o tinguen informació sobre alguna acció que hagen de dur a terme en una situació d'emergència o en una situació fins i tot de normalitat, per exemple, quan es promociona que les dones majors de quaranta-cinc anys vagen a fer-se les mamografies, que això és important, que la gent ho ha de saber.
O se requerixca de la gent un determinat comportament en funció d'un bé jurídic, una línia política que vol protegir un determinat bé jurídic.
El xicotet comerç que vosté ha posat com a exemple.
Si se vol promocionar el xicotet comerç, una campanya que oriente la gent a eixe consum de proximitat en el xicotet comerç perquè té menys petjada ecològica, per moltes coses més.

Bé, però fixe's vosté que en els temes que vostés han nomenat el primer que figura en esta relació de campanyes publicitàries, senyor vicepresident, és fer públiques les propostes del debat de política general, les propostes del president.
Vosté pensa que això veritablement és un tema d'interés general per a fer campanyes publicitàries i gastar-se tres milions i mig d'euros en realitat en promocionar la imatge del senyor Fabra?
I en promocionar la imatge del senyor Fabra en un any electoral on ell aspira a ser candidat a més de la presidència de La Generalitat per un determinat partit.

A vosté no li sembla que això és pagar la campanya electoral amb diners de la publicitat institucional, que és com una mena de Gürtel legal?

Igual que quan parlen vostés d'agraïment de l'esforç dels ciutadans per a l'estabilitat.
Quina campanya és eixa?
Vostés agraïxen als ciutadans la paciència que tenen amb les retallades perquè pel seu sacrosant equilibri pressupostari i ho fan desequilibrant el pressupost, augmentant un 80% una partida de publicitat que no és necessària.
Perquè en realitat el que estan fent vostés és justificar la seua política de retallades amb diners públics.
Facen-ho amb diners del seu partit.
Si a mi me pareix molt bé que vostés defensen la seua política, però no ho facen amb diners de tots els valencians.
Ha d'haver una separació entre el que és publicitat institucional i el que és la propaganda partidista pròpia, que eixa se la paga cadascú amb els diners de les subvencions públiques, de les quatre dels afiliats.
Però, en fi, del pressupost intern del partit, de la caixa A, que és la que tenim els partits que no tenim problemes amb les caixes B, eh?
Però això ho paga el partit.

Igual que el tema de la valorització energètica.
Vostés no estan fent una promoció institucional.
Vostés estan defensant una determinada manera de cessió de residus que correspon al seu partit i que no requerix de la gent.
No és el mateix.
Mire, senyor Ciscar, si vosté m'haguera dit, és una campanya per a promocionar el reciclatge, perquè la gent pose el plàstic en el contenidor del plàstic, el vidre en el contenidor del vidre.
Però és que no és una campanya per a això, és una campanya per a, amb diners públics, fer propaganda de la seua política de gestió de residus.
I per a obrir les portes perquè la gent estiga d'acord amb una determinada manera de gestionar els residus, que és a través de la incineració, que la resta de grups no estem a favor.

I vostés amb diners públics se paguen la seua campanya ideològica, cal?
Aleshores, si vosté pensa que això, a més emmarcat que el senyor Fabra diu «quiero ganar por mayoría absoluta y por eso debemos esforzarnos todavía más».
I en la mateixa s'amplia un 81%, eh?
, d'1.
900.
000 euros a 3.
500.
000 euros la partida, pràcticament se dobla la partida, doncs òbviament el que hem d'entendre els ciutadans és que el senyor Fabra amb diners públics se vol pagar la seua campanya, i això que no és candidat encara.

Aleshores a mi em sembla que açò no és acceptable des del punt de vista de la bona gestió, ni de l'eficiència, ni de l'eficàcia ni de l'objectivitat, perquè no respon a l'interés general a què ha de respondre la publicitat institucional, com vosté molt bé ha dit en la seua intervenció.
La publicitat institucional ha de servir als principis d'objectivitat, interés general, eficàcia i eficiència.
Home!
eficaç per a vosté sí que és, eh?

Però en esta confusió que vostés tenen de partit i institució, interessos del poble valencià, doncs haurien de començar vostés a separar.
A la millor si vostés no tingueren esta concepció política no tindrien els problemes que tenen en els tribunals.
Perquè vostés confonen quotidianament el partit amb la institució, l'interés general amb l'interés particular del Partit Popular, i aixina els va.

Per no parlar després de les insercions, les insercions també servixen per a l'objectivitat?
Vosté diu que se té en compte, òbviament, l'audiència del mitjans de comunicació en concret.
Però, clar, si anem a l'estudi general de mitjans, no?
, que jo crec que tots podem coincidir que és una cosa objectiva, no?
, doncs el diari El País té una tirada, és el que major tirada té, 1.
600.
000, després El Mundo, 1.
006.
000, La Vanguardia, 677.
000, El Periódico, 540.
000, ABC, 498.
000, La Razón, 270.
000.
Val?
Muy bien.

Doncs si anem a les insercions en premsa que vostés han fet i que han pagat amb diners públics, ABC, per exemple, que té quatre voltes menys lectors que El País, té més diners inserits en premsa que El País i que El Mundo, que té més del doble de lectors que ABC.
A mi això me crida l'atenció, perquè no ho acabe d'entendre, com un diari que té quatre voltes més d'audiència, de lectors, o un diari que té el doble de lectors que un altre té menys diners inserits, menys publicitat inserida, quan són, almenys, segons l'estudi general de medis, diaris amb molta més tirada.
A mi això me crida poderosament l'atenció.
O que La Razón, que té 270.
000 lectors, tinga pràcticament les mateixes insercions que El Mundo que té cinc vegades més de lectors.

A això igual vosté té una explicació.
Jo no ho acabe d'entendre.
El mateix passa en les ràdios.
La SER amb quasi cinc milions d'oients és la cadena amb més oients, després Onda Cero amb 2.
600.
00, després la COPE amb 1.
700.
000, Radio Nacional 1.
200.
000 -ja s'han preocupat vostés de baixar-li l'audiència de Radio Nacional- i vostés on més inserixen és en la COPE.

Aleshores és una cosa curiosa, no?
, sent que la SER, per exemple, té més, quasi el triple d'oients, tinga menys insercions.
O que Onda Cero també tinga més insercions que la SER, tenint pràcticament la meitat d'oients.

Jo no sé si això vosté ho pot explicar?
Igual tenen alguna explicació.
Però per a un ciutadà normal i corrent, si el vicepresident el que diu és que se tenen en compte l'audiència dels mitjans de comunicació, eixa és la característica que nomena en primer lloc, i després les insercions no sembla que responguen a les audiències, als lectors, als oients, sinó que igual responen a una altra cosa que a mi se m'escapa, doncs aleshores si vosté m'ho pot explicar igual fins i tot ho entenc.
Però no sembla que servisca molt a l'objectivitat, a l'interés general, a l'eficàcia i a l'eficiència.

Sense dubte, no sembla que eixos principis que vosté ha nomenant i que jo òbviament compartisc s'estiga responent des de la gestió de la publicitat institucional per part del governant que hui mos té ací representat.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies a vosté, senyora Oltra.

l'il·lustre diputat senyor Ignasi Blanco, d'Esquerra Unida, té la paraula.

El senyor Blanco Giner:

Gràcies, president.

Bé, en primer lloc dir-li al senyor vicepresident i conseller de presidència que estic complagut en la seua presència, no és habitual que vosté vinga ací a donar explicacions quan sol·liciten compareixences que afecten als temes de la seua conselleria.
En altres qüestions molt més importants, molt més controvertides, molt més sucoses, vosté ha delegat en secretaries autonòmiques, exactament en la senyora Cristina Macías.
I hui sembla que tenia ganes, no?
, d'entrenar-se i de vindre ací a respondre'ns.
Benvingut.

I respecte al tema de les campanyes de comunicació el primer que preocupa és la seua dotació pressupostària.
Vosté dirà que és la mateixa, que no és superior, que s'ha centralitzar.
Però, mire, gastar vora.
.
.
més de 3,5 milions d'euros en publicitat institucional en un moment en què vostés tenen, a més a més, al seu abast, la capacitat de comunicar, i ho fan dia a dia des dels seus gabinets de premsa, a través de les xarxes socials, etcètera, etcètera, sorprèn i preocupa.

És de veres que els mitjans de comunicació juguen un paper important i que la publicitat en ells és vital.
Si després el que veiem és que hi ha un repartiment desigual d'eixa publicitat institucional, aleshores ens preocupa més, ens preocupa més perquè el que podia ser un recolzament de la tasca dels mitjans de premsa escrita i radiofònics al País Valencià esdevé un suport a determinats mitjans en detriment d'altres mitjans.
I, per tant, ahí hi ha una intenció política.

Jo voldria preguntar-li per quatre coses concretes, que no han quedat clares, de la seua primera intervenció: de la planificació, per l'avaluació, per la distribució i per la justificació d'eixa publicitat institucional.

En primer lloc per la planificació.
M'agradaria saber si quan es licita i d'alguna manera es programa l'anualitat publicitària del Consell ja se sap quines campanyes van a fer-se.
O si s'improvisa?
O si al llarg de l'any d'alguna manera amb criteris que no sabem si són tècnics, professionals o polítics -sospitem que són polítics, evidentment-, el pitjor és que sospitem que són, a més de polítics, partidistes, han vostés ideat noves campanyes, i des del principi no sabem si van a fer-ne una dotzena o quinze, si van a ser sobre els vins valencians o sobre el discurs del senyor Fabra.
M'agradaria saber si hi ha una planificació.
Si la direcció general corresponent ja té la proposta d'alguna manera articulada prèviament a l'inici d'eixa anualitat que es correspon amb el contracte amb l'empresa que fa d'intermediària.

En segon lloc, m'agradaria saber si fan vostés una avaluació de l'impacte d'eixa campanya i dels beneficis que puga tindre per al Consell i, per tant, per a tots els valencianes i les valencianes haver fet eixes insercions publicitàries.
Perquè jo voldria saber quin és el benefici d'una campanya per a justificar les retallades aplicades pel Partit Popular, voldria saber-ho.
Voldria saber quin és el benefici i també quin és l'impacte de la campanya per a donar a conéixer les promeses, que vosté diu anuncis, però moltes vegades són promeses del president en el debat de política general.
No sé.
Jo crec que en les polítiques públiques és el mínim exigible: planificació i avaluació.
Sabem què és va a fer i per quins criteris i avaluar quin és l'impacte, quin és el resultat, quin és el benefici per a poder corregir les coses que no hagen eixit bé.

Per últim, el tema de la distribució.
Vosté ens ha llegit les campanyes, però el repartiment d'insercions publicitàries ha sigut absolutament igualitari entre totes eixes campanyes?
O al final vostés han ficat deu vegades més, per exemple, anuncis respecte a les senyes d'identitat.
Perquè, clar, estan fent campanya política amb una nova llei de senyes d'identitat, li fan campanya publicitària institucional sobre trenta anys de senyes d'identitat, intenten patrimonialitzar les senyes d'identitat.
Això és molt perillós.

S'ha ficat els mateixos diners en els trenta anys d'identitat que en els vint de la Comunitat Valenciana?
S'ha ficat els mateixos diners en la campanya sobre les promeses del president Fabra al debat de política general que en la d'estalvi energètic?
Eixa distribució ens interessa.
Per no parlar de la distribució entre els mitjans que ja la portaveu del Grup Compromís ha assenyalat que no és gens equitativa i sobretot no és gens objectivable, que és el pitjor.
Perquè si hi hagueren uns barems i, com vosté diu, per audiència, per lectors, doncs vostés digueren, a tants milers d'oients.
.
.
Bé, podríem entendre-ho, i després la gent es lliure de sintonitzar una ràdio o una altra, o dirigir un altre diari o el de sempre.

I, per últim, la justificació.
Voldria saber, i vosté ho sap i jo no, com se justifiquen eixes despeses.
I ho dic perquè jo vaig tindre l'ocasió de consultar diversos expedients de contractació amb Over Marketing, no sé si li sona?
, una pre-Gürtel, que va funcionar en la conselleria quan vosté encara estava d'alcalde, vull dir, no té res a vore.
Però sí el senyor Serafín Castellano, per exemple.
I en aquell moment Over Marketing, que en el fons feia d'intermediària, perquè no era, evidentment, ni una ràdio ni un mitjà de premsa escrita, sinó que contractava eixos anuncis publicitaris, no justificava amb factures dels mitjans haver fet eixes insercions, simplement s'emetia una factura de la mateixa Over Marketing i deia «300.
000 euros per haver fet insercions publicitàries», però no tenien les factures en l'expedient de la COPE, de la SER, del Levante, de Las Provincias, de El País.
 No, i sospitem, per tant, perquè està sota una instrucció judicial, que podia haver-hi falsejament en l'expedient i podia haver-hi finançament il·legal.

Voldria saber si ara en les campanyes que contracta la direcció general de presidència a través d'esta empresa intermediària sí que se reben les factures dels mitjans que han fet les insercions per a garantir que tot allò que es paga s'emet i que no hi ha una derivació de pressupost públic cap a altres fins.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Blanco.

Per part del Grup Parlamentari Socialista, l'il·lustre diputat senyor Rafael Rubio té la paraula.

El senyor Rubio Martínez:

Sí.
Buenos días.
Buenos días, señor vicepresidente.

Señoras y señores.

Usted nos ha hecho una sucinta descripción del tema de las campañas publicitarias.
Pero yo le quiero recordar que desde el año 2012, desde el 1 de enero de 2012, prácticamente cinco meses o seis meses después de que el señor Fabra fuera nombrado presidente, ustedes se han gastado en campañas publicitarias 8.
339.
841 euros.
Repito, 8.
339.
841 euros en campañas centralizadas, independientemente de aquellas campañas no centralizadas que determinadas consellerias pues también han realizado.

Usted ha dicho que estas campañas son un tema básico para dar a conocer a los ciudadanos determinados aspectos.
Yo no voy a entrar a discutir eso.
Pero, claro, cuando hablamos de los productos valencianos, a mí me parece muy bien.
Pero yo considero que ese tipo de campaña, no sé si usted me dirá ahora que también se hace con otras partidas, yo no las he encontrado, desde luego, no solamente se tendría que hacer en medios de tirada o medios del ámbito de la Comunidad Valenciana, sino fundamentalmente en aquellos otros sitios donde queremos colocar los productos.
¿Me puede usted decir algún periódico internacional, algún medio internacional, de qué país concretamente se ha insertado algún tipo de publicidad para favorecer en este caso los productos valencianos?

O la contradicción que supone… Usted dice: «Vaya, ¡hombre!
, hemos hecho una de comercio minorista.
» ¿Para qué hacen esas, si luego resulta que se adecuan a lo que le piden las grandes empresas distribuidoras y están ustedes porque abran los domingos?
Es una contradicción en términos.
Quiero decir, que ustedes dicen que apoyan el comercio minorista y, por otro lado, posibilitan que las grandes superficies sigan abriendo absolutamente todos los domingos.
Me dirá que es un tema local, etcétera.
Pregúnteselo a la señora Barberá, que dice que es un tema autonómico.
Pónganse de acuerdo quién tiene ese tipo de competencia.

O el tema del vino.
Por ejemplo, este tipo de campañas que usted ha dicho.
Se le ha olvidado citar una: el Tram, que también hicieron una campaña con motivo de la inauguración del Tram, o van a hacerla.
No, la han hecho ya.
Ese es un aspecto.

Un segundo aspecto es que exista la ley de publicidad institucional, que es del 2003, que no se menciona -Ley de publicidad institucional de la Comunidad Valenciana, ¿eh?
-…, que no se menciona en los expedientes nunca.
En los expedientes de contratación, uno lo ganó Media Planning, como dice usted, el otro lo ganó Zenith…, no recuerdo, Zenithmedia, creo que se llamaba la empresa, o se llama la empresa.
No se menciona absolutamente para nada.
Y fue usted, y fue usted el que en el presupuesto de 2013, en la ley de acompañamiento del 2013, suprimió el artículo 11 de esa ley, que hablaba de la coordinación precisamente de las campañas institucionales, usted, porque vino, en este caso, de vicepresidencia.

Ese es un aspecto.
Usted puede contar lo que quiera.
Si hacemos caso a estos números, que no hay por qué…, que están aquí y no se pueden desmentir, porque es lo que hay, ustedes se habrían gastado cada mes casi 230.
000 euros en inserciones publicitarias -cada mes, ¿eh?
- durante el período del señor Fabra.
O lo que es lo mismo, 7.
700 euros todos los días desde que el señor Fabra es presidente de La Generalitat en este tipo de campañas.

El segundo aspecto.
¿Las campañas son buenas?
¡Hombre!
, pues son buenas.
Hay campañas que sí, pero no las que ustedes plantean aquí todas son buenas.
Me dirá: « ¿Usted no quiere que se promocionen los productos valencianos?
» Sí, ahí donde hay que venderlos.
Los únicos medios no estrictamente locales que ustedes han puesto algo han sido en online, en El Confidencial, El Semanal Digital y La Vanguardia.
Solo en online en esos aspectos.
Con lo cual, las campañas publicitarias luego se han reducido a los ámbitos tanto de la prensa nacional que tiene ediciones en la Comunidad Valenciana como a los ámbitos locales.

Ya se ha dicho el tema del reparto de las campañas publicitarias.
Mire, en esto no hay más historia que una voluntad clara por parte del Consell de apoyar a unos medios y a otros.
Mire, La Razón tiene una audiencia del 1,9% en el ámbito de la Comunidad Valenciana, según la EGM; y ustedes les dan el 7% del gasto en prensa.
El ABC lo tiene del 2,9%; ustedes les dan el 7%.
El Mundo el 9,5; le dan el 8.
El País el 14,6; le dan el 8%.
Las Provincias el 10,7%; le dan el 9.
El Levante 20,1%; le dan el 8%.
Información, el 17,6; le dan el 6%.
O Mediterráneo, que tiene el 6%, le dan el 10%.

En las emisoras de radio es tremendo.
La Ser tiene el 58% y le dan el 17% del soporte.
La Cope, que tiene el 18%, le dan el 20% de los soportes.
Onda Cero, con el 28% de audiencia, el 26% de los soportes.

Y en tema de televisión, solo hay una televisión que reciba todo.
Solo una única televisión en la Comunidad Valenciana recibe todo el dinero de las campañas publicitarias que ustedes desarrollan.

Por tanto, desde ese punto de vista, señor Ciscar, yo entiendo lo que usted dice.
Y además queda bien.
Y dice: «No, si no lo hacemos nosotros.
Lo hace una empresa.
» Pero, claro, lo que…, ha dicho usted, pero es que la empresa sigue las indicaciones no solo de lo que hay que promocionar, sino a quién hay que dárselo.
Eso es lo que ustedes reservan, su dirección general y, en última instancia, usted, como responsable político.

Por tanto, es un tema de voluntad, dígame, entre comillas, de cierta manera de premiar a unos en detrimento de otros.
«Si me dices esto, pues recibes menos.
» «Si dices lo contrario, puedes recibir más.
» En un momento muy difícil, en términos económicos, para los medios de comunicación, fundamentalmente los escritos, los radiofónicos, yo entiendo este tipo de situación, porque ustedes son un cliente importante dentro de la facturación de los medios.

Por tanto, desde ese punto de vista, señor Ciscar, usted podrá decir lo que quiera, hacen ustedes las campañas que hacen…

El senyor president:

Pregue finalitze.

El senyor Rubio Martínez:

…porque -y voy acabando-, porque así entienden que pueden tener una mayor incidencia en doblegar a veces cierto tipo de información.
Y en algunos casos, lo consiguen; en otros, no, afortunadamente.
En algún tipo de casos, lo consiguen.

Y hemos hablado de esa publicidad solo.
Si sumáramos las empresas públicas y si sumáramos el sector público empresarial en su conjunto, aunque ahora es verdad que ha disminuido, las cifras son todavía mucho más escandalosas.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Rubio.

Per últim, per part del Grup Parlamentari Popular, la il·lustre diputada senyora María José García Herrero té la paraula.

La senyora García Herrero:

Gracias, señor presidente.

Señor vicepresidente, en primer lugar, darle las gracias en nombre del Grupo Parlamentario Popular por su presencia y la comparecencia en esta comisión de coordinación para explicar la ejecución de las campañas de comunicación de La Generalitat y la justificación del gasto público.

Comparecencia, señor vicepresidente, que tiene, por parte del grupo peticionario de la misma y del resto de grupos de la oposición, idéntico objetivo que en la que sustanció hace unos meses la secretaria autonómica de Presidencia, en concreto, el 17 de junio de 2014, y que es… yo entiendo que es el de verter dudas y afirmaciones insidiosas y malintencionadas sobre la gestión, en este caso, de las campañas de publicidad por parte de la Dirección General de Relaciones Informativas y Promoción Institucional, que no es más que ejecutar las distintas acciones de publicidad, comunicación y promoción de La Generalitat a través de actuaciones concretas y específicas, cuya estructura y composición depende de las necesidades de cada momento, mejorando y ampliando la información y el conocimiento, informando a los sectores destinatarios y a la sociedad en general de las acciones realizadas, elaborando y publicando estadísticas, formando e informando a la población en diferentes materia y promocionando y difundiendo, entre otros, los programas que figuran en las memorias de actividades de las consellerias de presidencia, educación y sanidad, agrupando esos objetivos y parte de sus dotaciones en esa Dirección General de Relaciones Informativas y de Promoción Institucional.

Y ello, como usted ha dicho, efectivamente, señor vicepresidente, siempre sirviendo con objetividad los intereses generales, con eficacia, eficiencia y veracidad.

De ello, señor vicepresidente, a este grupo, el Grupo Parlamentario Popular, no le cabe la menor duda, y después de las explicaciones claras y precisas dadas por usted hoy aquí, al igual que lo hizo en su momento la secretaria autonómica, tampoco debería quedarle ninguna duda al resto de los grupos.

Pero, claro, una cosa es la actuación clara, eficaz, eficiente y transparente del Consell y otra, señor vicepresidente, es muy distinta la actuación de la oposición, siempre malintencionada, acusatoria, buscando titulares mediáticos y nunca proponiendo…, nunca haciendo propuestas serias y constructivas.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Per a contestar als grups parlamentaris, té la paraula l'honorable senyor vicepresident del Consell.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Moltes gràcies, senyor president.

Bé.
Per a contestar algunes qüestions que s'han plantejat de manera conjunta.
Dir-los que les insercions estan sempre en funció del pla que planteja l'empresa que ha guanyat el procés de licitació -insistisc-, i és que en les meses de contractació no hi ha cap càrrec polític.
Són tots tècnics i hi han uns criteris, que he explicat en la meua primera intervenció, per al que és l'adjudicació, buscant l'eficiència i l'optimització, que amb els mateixos diners es puguen aconseguir el major nombre d'insercions possibles.
Eixe és el criteri que se seguix.

Després, parlen vostés d'un increment del 80% de l'import de la licitació i relacionen açò amb retallades en servicis socials.
I vostés saben que això no és aixina, que els recursos que es destinen al pla de publicitat institucional no afecten cap partida social que siga bàsica.

Els torne a repetir, com ja he dit en la meua primera intervenció, l'increment de l'import de licitació del contracte d'accions de comunicació, que és veritat que passa d'1,6 milions d'euros a 2,9 milions d'euros, més l'IVA, obeïx a criteris d'eficiència i d'eficàcia, perquè la major part de les accions de publicitat institucional que du a terme La Generalitat es beneficien del sistema de descomptes que oferixen els mitjans de comunicació.

El pressupost global en 2014 és veritat que són 3,7 milions d'euros, que estan distribuïts inicialment en unes quantes conselleries.
I el que es fa és centralitzar tots eixos crèdits per mitjà d'una transferència de crèdit, un acord que va prendre el Consell en el seu moment.

I per això, hi havia 1,2 milions d'euros en la conselleria de presidència, 1 milió d'euros en la conselleria d'educació i 1,5 milions d'euros en la Conselleria de Sanitat.
I el que es fa és que s'agrupen per a una única licitació.

I també és veritat que eixa suma total de 3,7 milions d'euros d'eixa transferència de crèdit, d'eixe acord del Consell, després ve minorada per una altra transferència.
En concret, es detrauen 3,7 milions d'euros que van a parar a la Direcció General de l'Aigua per a atendre distints compromisos.

Per tant, ja em diran vostés com poden parlar d'un increment, que en algunes ocasions s'han referit fins al 80% de les partides destinades a publicitat institucional, quan el que es fa és el que hi ha entre distintes conselleries s'agrupa i es trau en únic pla.

Be.
Jo almenys celebre que algunes de les campanyes que s'han tret són del gust dels grups de l'oposició i que, bé, els pareix bé.
Clar, seria molt difícil entendre que pareguera mal que es feren campanyes que tracten d'ajudar als nostres agricultors per mitjà d'una companya destinada al foment del consum de fruites nostres, de fruites valencianes.

Planteja el senyor Rubio: «Sí, però és que això cal fer-ho també fora.
» Clar, és veritat, però és que això ja es fa per altres mitjans.
La Comunitat Valenciana està organitzada en organitzacions de productors, eixes organitzacions de productors tenen aprovats uns plans operatius, que ahí ja n'hi han fons públics de la Unió Europea, n'hi han fons públics de l'estat, de La Generalitat.
I en eixos plans operatius hi han accions de promoció.
Eixes accions de promoció són per a països de la Unió Europea i per a països tercers, per a països de fora de la Unió Europea.
Vull dir, que és que eixe aspecte ja està cobert.

I aquí el que es pretén és conscienciar fonamentalment els nostres ciutadans, els valencians, que el primer que tenim de fer és consumir la nostra fruita, que a més està afectada per una circumstància, que és el vet rus.

Bé, parlem del xicotet comerç, que no és incompatible amb les grans superfícies ni ací ni en cap comunitat autònoma.
I parlem també que s'incentive l'estalvi energètic, l'estalvi energètic.
¿Per què?
Perquè això estalvia diners als ciutadans.

I també parlem que es consumisquen vins valencians, perquè són millors que de la Rioja, els de Castella-la Manxa, els del Priorat i els de qualsevol lloc d'Espanya en el seu conjunt.
És que és veritat.
Tenim un producte de qualitat i tenim de promocionar-lo.

En definitiva, les campanyes totes obeïxen a una finalitat, totes obeïxen…, tenen un sentit.
Inclús, inclús la campanya que té per objecte la difusió de mesures concretes del debat de política general, perquè d'una manera o altra afecten a molts ciutadans i ciutadanes, perquè es tracta de mesures que tenen repercussió econòmica positiva o que suposen una millora de servicis socials bàsics, però que perquè els ciutadans puguen beneficiar-se d'elles, les han de conéixer.
I com les han de conéixer, es fa una campanya de difusió.
Clar, quan s'anuncien en un debat de política general, sis noves rebaixes d'impostos, els ciutadans per a incloure-les en la seua declaració de renda tindran de conéixer-les, i per això es fan eixes campanyes de difusió.

Jo és que crec que a ningú li pot paréixer mal que s'informe els ciutadans que hi ha una nova deducció autonòmica per obres de millora en la vivenda perquè ho puguen utilitzar, o que s'informe que en el 2014 es prorroguen exempcions i bonificacions per a persones emprenedores, o que inclús s'establix una nova bonificació per a jòvens emprenedors per a facilitar o per a incentivar la creació de noves empreses, o que s'anuncie sobre… o es faça difusió sobre l'ampliació del límit de rendes en la deducció per a famílies nombroses de categoria especial.
Per això dic que, en este cas, està plenament justificat tot el que, tot el que s'ha fet també en estes campanyes.

Parlen vostés de la inexistència d'un pla de campanyes, o parlen vostés de criteris per a la…, falta de criteris per a les insercions publicitàries.
Miren, és que La Generalitat no està obligada a comptar amb un pla de publicitat institucional, perquè la legislació autonòmica -la llei que ha citat molt bé el senyor Rubio, que veig que se la sap- no ho exigix.
(Veus)

Ara bé, tinguem en compte que la inexistència d'un pla no pressuposa ni arbitrarietat ni parcialitat i que una campanya pot ser veraç, pot ser oportuna i pot ser objectiva sense la necessitat de tindre prèviament un pla.
I pose un exemple.

Era impossible fer un pla que incloguera una acció concreta que es té en compte perquè hi ha un fet inesperat, que és el vet rus, el veto rus.
I el que es fa en eixa campanya és per a ajudar els nostres agricultors perquè col·loquen uns productes que anaven a Rússia i que ja sabien que no podien anar a Rússia.
Aleshores, això no podia estar dins d'un pla, tenim d'atendre també a les circumstàncies del moment.

Es parla també del que és la justificació del gasto.
Parlen vostés de la justificació del gasto.
Miren, d'entrada, el que són els contractes per a la difusió d'accions de comunicació, el que són les adjudicacions, compten amb el corresponent informe de justificació i oportunitat per a la seua realització i, en conseqüència, per a la realització del gasto.

Alguns de vostés han sol·licitat en diverses ocasions les factures corresponents a determinades campanyes i amb absoluta transparència se'ls han remés i tenen vostés, en eixe sentit, tota la informació.
I jo entenc que es puga discrepar del contingut d'alguna de les campanyes o pot ser que no agrade el format d'alguna de les campanyes o que es tinga de fer més enllà dels mitjans de la Comunitat Valenciana, però el que tot el món té al seu abast és la comprovació que el que es paga, el que es paga, són les tarifes oficials dels mitjans de comunicació que, en general, solen ser públiques.
I això es pot saber revisant les factures que, insistixc, ja s'han remés a alguns de vostés que les han demanades.
Clar, les tarifes, tenint en compte sempre els descomptes que ha presentat l'empresa guanyadora del concurs i que per això se li va adjudicar, fonamentalment.

Vostés tinguen ben clar que l'empresa adjudicatària ha de justificar a La Generalitat totes i cada una de les insercions que contracta perquè, insistixc, és l'empresa adjudicatària qui establix els criteris per a la inserció, i que des d'eixe punt de vista el pagament que després fa La Generalitat està totalment, totalment justificat.
Insistixc, poden agradar més, poden agradar menys determinades campanyes.
Jo veig que vostés ja algunes d'elles consideren la necessitat… Ho dic i ho repetixc… Ho he dit abans i ho repetixc ara perquè en alguna altra intervenció prèvia pareixia que ninguna campanya fóra important.
I el que tenen en comú és donar la màxima difusió a qüestions que entenem que són importants perquè els ciutadans les coneguen.

S'ha fet un procés de licitació… Estan fent-se uns processos de licitació amb total i absoluta transparència, procediment obert, adjudicació segons els criteris del plec i del que diu la mesa de contractació, sense participació de càrrecs polítics -crec que això és important perquè es veja que aquí el que es vol és la més absoluta transparència- i, per tant, insistixc, doncs, utilitat per als ciutadans, que és el que es busca, i la màxima difusió en els recursos públics de què es disposa.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies a vosté, senyor vicepresident.

Per a rèpliques, la senyora Oltra té la paraula.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Mire, jo no puc estar d'acord amb vosté, senyor Ciscar.
Açò no és una qüestió d'interés general.
Vostés no tenen planificades les campanyes, no per les emergències, que, òbviament, tot el món entén que si n'hi ha una emergència del tipus que siga o n'hi ha un imprevist del tipus que siga i s'ha de fer una campanya institucional, atenent eixa emergència o eixe imprevist, òbviament no estarà en el calendari.
Però vostés no ho fan perquè vostés agarren les enquestes, que també paguen amb diners públics i que fins que la justícia no els ha dit que tenen de lliurar-les a l'oposició no ho han fet, eh?
, agarren les enquestes i en funció de les seues necessitats de partit en les enquestes que han pagat amb diners de tots, agarren la publicitat institucional per a afavorir els interessos del seu partit, del Partit Popular, pagant-la també amb diners de tots els valencians.
Açò és el que n'hi ha darrere de tot açò.

I vosté diu, «és que ací no s'afecta cap partida que siga bàsica».
Com que no?
Si se gasten tres milions i mig en fer-se propaganda del Partit Popular, doncs eixos tres milions i mig no estaran per a altres coses!
Com que no s'afecta altres coses?
Vostés estan retallant en sanitat, estan retallant en educació, i la partida de fer-se autobombo la pugen un 81%.
Com explica vosté això?
Quina necessitat objectiva n'hi ha d'eixa pujada?
Diga'm quina és la necessitat, quina és l'emergència que ha motivat esta pujada del 81% justetament en un any electoral.
Clar!
, és que els ciutadans no són bovos, i se'ls veu a vostés el plumero.

Quan parla vosté d'eficiència i eficàcia en la inserció dels mitjans, oiga!
, que és que el Levante té lectors en nombre de 270.
000, eh?
, en les últimes publicacions, val?
, 296.
000; Información, 246.
000; Las Provincias, 145.
000 i, Mediterráneo, 84.
000, i si vosté veu les insercions de la documentació que ens ha passat, està completament desequilibrat respecte als lectors.
Explique vosté això.
I el que li he dit abans, dels mitjans a nivell estatal del que se publica en els mitjans de tirada estatal.

Oiga!
, és que els agricultors no és bo que se'ls diga a la gent que consumixquen fruites bones?
Sí, segurament als agricultors també els agradaria que des d'agricultura el seu govern fera les coses un poquet millor i protegira més els nostres agricultors i no protegira tant els mediadors, i protegira més el xicotet comerç i no tant les grans superfícies, que ara ja, gràcies a la «xapussa» que varen fer vostés en la ciutat de València dels destins turístics, ara ja poden les superfícies comercials obrir quan els done la gana els dies festius.
Aixina és com vostés protegixen el xicotet comerç.
Després, amb diners de tots paguen una campanya per a rentar-se la consciència però les decisions polítiques les prenen en contrari.

De què servix, a més, que vostés facen publicitat institucional intentant promocionar la compra en el xicotet comerç i, després, les decisions polítiques el que fan és afavorir les grans superfícies?
Doncs també, eixa contradicció, alguna vegada se l'hauran de plantejar.

Quan vosté diu que les propostes del debat de política general afecten els ciutadans, no senyor.
El que afecta, en tot cas, són les decisions de govern, no les propostes.
Vostés publiciten un programa, un programa electoral.
No és el mateix que publicitar en el temps que toque l'IRPF, oiga!
, les deduccions que té cadascú, però això se fa en un àmbit determinat, que és en la campanya de l'IRPF i que és explicar a quines deduccions té un dret.
No fer a bombo i platerets publicitat institucional pagada amb diners de tots sobre les promeses que ha fet el senyor Fabra en un debat de política general i que encara no s'han materialitzat en una proposta concreta.
O que no tenen encara la possibilitat, els ciutadans i ciutadanes, d'acollir-se a eixes propostes, perquè no deixen de ser propostes, senyor Ciscar, vosté ho ha dit.
No ha dit «mesures de govern».
Ha dit «propostes».
Vostés publiciten.
.
.
I no és que ho ha dit, és que ho posen per escrit!
És que vosté ho té això posat per escrit.
«La publicitat de les propostes del debat de política general.
» Açò és un disbarat!
No se publiciten propostes; se publiciten accions de govern, en tot cas, que afecten els drets de les persones i, per tant, se publicita allò que requerix una acció per part del ciutadà o ciutadana en el sentit que siga, o un coneixement dels drets propis que té un ciutadà o ciutadana de l'entitat o de l'àmbit que siga.

I el que vostés fan no té res a vore amb una publicitat institucional que tinga en compte el principi de l'interés general, el coneixement dels drets, o que requerixca alguna acció positiva per part d'un ciutadà o ciutadana o en una situació d'emergència requerixca un determinat comportament d'un ciutadà o d'una ciutadana.
No té res a vore amb això.
És pura propaganda institucional.
Tres milions i mig d'euros que vostés se tiren a la pera de la seua campanya electoral.
Això és el que vostés paguen amb els diners de tots.
Mentre, retallen sanitat, educació, cultura, etcètera.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Sí, senyor Ciscar, no m'ha respost a les qüestions que jo li plantejava.
Vaig a intentar-ho per segona vegada.

Li he preguntat si hi ha planificació.
Si la Direcció General de Relacions Informatives i Promoció Institucional, que és, segons vosté, perquè diu coses contradictòries, però al principi ha dit que és qui proposa i aprova les campanyes.
.
.
Se suposa que les campanyes no les proposa i aprova l'empresa adjudicatària sinó la direcció general, amb criteris polítics que no haurien de ser partidistes.

Li he preguntat si té una planificació per a l'anualitat.
Si ja sap quines campanyes va a fer, amb quins objectius, amb quin públic destinatari.
O si va improvisant al llarg del temps segons convinga.
És una pregunta molt concreta, si hi ha planificació?
Vosté me diu, «sí, hi ha planificació, hi ha un document on consta la proposta de campanyes per a tot l'any».
És molt fàcil, «sí» o «no, no n'hi ha planificació; segons passen els dies se'ns acudix que ara convé fer-li propaganda a Fabra o ara convé fer-los publicitat als vins valencians».
Sí o no, una resposta senzilla, i espere que me la done.

En segon lloc, si hi ha avaluació, si després s'avalua l'impacte que ha tingut la campanya, els beneficis que haja pogut generar, perquè si no, no sé, ¿com mesurem si val la pena o no val la pena fer-ho, gastar-se els diners dels valencians i les valencianes retallats en molts àmbits dels serveis públics i de la protecció social per a fer eixes campanyes?

Sobre la distribució, que és la tercera cosa que li he preguntat, ha dit algunes coses però no m'ha quedat massa clar.
Primer diu que el criteri és aconseguir el major nombre d'insercions.
Espere que no siga exactament així, perquè no és el mateix una inserció en un pamflet que lligen cent persones, que en un diari que llisquen cent mil; no és el mateix.
Una inserció, en un cas i, una inserció en l'altre cas, però ho lligen cent persones en un cas i cent mil en l'altre.
És que si no li proposaria jo que ficaren tota la publicitat en el Berca, que és el butlletí del meu poble, perquè segur que els ix més barat i poden fer moltes insercions.

Entenc jo que a banda del nombre d'insercions estarà parlant-se de l'audiència que generen eixes insercions publicitàries en funció del suport que tenen del mitjà radiofònic o escrit, dic jo, eh?
Voldria saber-ho.

I, després, respecte al repartiment d'altres mitjans, m'ha paregut entendre que diu vosté que són criteris de l'empresa adjudicatària, és a dir, que és Media Planning o Zenit o qui siga la que diu que a la Ser el 18% i a la Cope no sé què.
¿Això és de veres, que és l'empresa adjudicatària qui decidix a quins mitjans es dóna publicitat institucional i a quins no?
Vullc una resposta clara perquè després podrem comprovar si és així o no és així i fins a quin punt hi ha una intervenció política.
M'agradaria saber-ho.

I per a acabar, li vaig a contar una experiència personal amb la publicitat institucional que, de vegades, les campanyes semblen molt boniques i molt positives.
Vosté diu que la ciutadania ha de conéixer els beneficis que el Consell posa al seu abast.
Jo visc a València, visc prop d'ací, creuant el riu, a la zona del carrer Almassora, per on passa el tramvia, i un dia vaig vore un tramvia forrat amb una campanya publicitària de La Generalitat on apareixia una cara molt bonica d'un xiquet amb ulleres i on es deia que hi havia una ajuda de La Generalitat per als menors que necessiten ulleres, ulleres i altre tipus de.
.
.
no sé si coses ortoprotèsiques i tal.
I jo anava de la mà del meu fill, que porta ulleres, el xiquet.
I vaig dir, «mira, una campanya de publicitat institucional, és un tema social, una despesa que hem d'assumir les famílies, i jo, en este cas, puc ser-ne beneficiari».
Vam cridar al telèfon que posava allí.
I ens van dir que és que el pressupost.
.
.
que no hi havia pressupost, que podíem demanar-ho però que no mos anaven a donar cap ajuda perquè ja no quedava pressupost.
El mateix dia que el tramvia anava desfilant pel carrer Almassora (rient) tot forrat.
Imagine que valdrà una pasta forrar un tramvia sencer d'una campanya de publicitat institucional per a dir-nos que La Generalitat dóna ajudes a les famílies per a comprar-los ulleres als seus fills.
I no era de veres!
(Remors) No era de veres!

Per tant, jo no sé si eixes decisions, eixes promeses, eixes ajudes que vostés publiciten, en tots els casos són reals o no, perquè la meua experiència és un cas en què vaig pensar que la publicitat institucional m'havia donat a mi informació útil, que es va demostrar que no ho era.
Cent per cent d'error.
La veritat és que espere que no siga sempre així.

El senyor president:

Gràcies, senyor Blanco.

Senyor Rubio.

El senyor Rubio Martínez:

Sí, gracias, señor presidente.

Mire, señor Ciscar, lo que no se puede es faltar a la verdad.
Usted viene y dice, literalmente: «La empresa adjudicataria establece los criterios para las inserciones.
» Mire, el pliego de condiciones, este, le leo, punto cuatro: «La Generalitat antes del inicio de cada una de las acciones informará a la empresa adjudicataria de la creatividad así como del momento en que deberá ejecutarse la actividad publicitaria.
La adjudicataria del contrato presentará ante la dirección general correspondiente un plan de medios que contemplará la compra de espacios publicitarios y deberá contar, en todo caso, con la aprobación previa de la citada dirección general.
» Se acabó el cafetín.
No puede venir aquí y mentirnos, senyor Ciscar.
Es la dirección general la que aprueba el programa de medios que la empresa le establece.
(Remors) No, eso no es lo que usted ha dicho, con lo cual, a partir de aquí pues podemos tomar un café o dedicarnos a otra cosa, porque si usted viene y cuenta aquí una milonga que no es verdad, ¿para qué viene?

Es que usted ha dicho literalmente que es la empresa.
No, la empresa hace una propuesta, pero el visto bueno lo da la dirección general, y si no le gusta el reparto -está aquí el pliego de condiciones y, si no, ahora luego se lo paso- y si no le gusta, lo cambia.
Por tanto, todo es un, un puzle que cuadra.

Mire: «El reparto tiene que ser este y, si no me lo traes, te lo cambiaré.
Tráemelo ya, de acuerdo con los criterios que yo te doy.
» Esa es una cuestión fundamental.
El reparto del dinero depende de usted en última instancia.

Ha dicho: «¡Hombre!
, es que se han juntado varios programas.
La Conselleria de Sanidad, un millón y medio; la conselleria de educación, un millón.
» De todos estos que usted nos ha contado -el vino, la energía, los productos agrícolas, el Tram-, ¿me puede decir cuál hace exactamente mención o relación directa con sanidad?
Será que comamos productos mediterráneos, podemos entenderlo.
¿Y cuál es la que hace exactamente con educación?
Esa es la que no me cuadra.
Como no sea para los jóvenes, el botellón, que el vino este es mejor que el otro, no entiendo dónde está el tema de la educación.
Y dedicaron un millón de las partidas de educación para esa campaña publicitaria.
Y un millón y medio de la Conselleria de Sanidad, más lo que pusieron para cuadrar esta cantidad al final resultante.

Por tanto, desde ese punto de vista, usted también nos cuenta una cosa que no se corresponde.
Porque si hubiera dicho: «¡Oye!
, mira, es que esto es para hacer campañas… -la que sea: las pruebas de la próstata, del cáncer de pecho…».
Pero es que no, de esto no hay absolutamente nada, y en el tema de educación absolutamente nada.

Dice usted también: «¡Hombre!
, señor Rubio, claro que se hacen.
Hay programas en el exterior para la colocación del producto.
» Usted es conseller de agricultura.
Dígame, cíteme dos periódicos europeos de gran tirada en que se haya anunciado la venta de productos valencianos.
Mire que se lo pongo fácil, incluso se los puede inventar; me dice usted Le Monde y Times y ya está, y yo me lo creeré.
En ninguno, en ninguno, señor Ciscar.

Usted me dice: «Es que hay un programa operativo.
» Pues, muy bien, habrá un programa operativo para consumo general.
Programa operativo que yo no he visto en España; debe hacerse en otro lado, pero en España, evidentemente, ese tipo de programa operativo no hay o lo llevan ahora las empresas estas que contratan ustedes a través del Ivace para hacer publicidad o captar inversiones en el exterior.
Esta es la cuestión de fondo.

Y todo se ha justificado diciendo: «¡Oye!
Mire si esto está bien, que todos los que están en el tribunal son funcionarios.
» Perfecto.
¿Y qué?
Ahora, alguno de ellos, como el secretario general administrativo, no lo es por la gracia de Dios, sino designado por usted.
Es decir, serán funcionarios, que yo no lo discuto y seguro que lo habrán hecho perfectamente, que no lo discuto.
Si da igual lo que hagan, lo van a hacer perfecto.
En última instancia, será la dirección general y será usted quien diga cuál es el plan que se tiene que aprobar y cuál no.

Por tanto, usted viene aquí y nos ha contado una cuestión que es una falacia.
Y yo siento decirle eso.
Pero, claro, es que… Ahora me podrá decir: «No me han entendido bien.
» No.
Es que lo he copiado literal: «La empresa establece los criterios para su inserción.
» Sí, es verdad, y la dirección general los cambia si no le gusta ese plan y le obliga a hacer otro, de acuerdo con el mismo pliego de condiciones que tiene usted aquí -que seguro que lo tiene ahí, y, si no, luego le facilito una fotocopia.

Por tanto, desde nuestro punto de vista, usted nos ha contado aquí lo que ha considerado oportuno; y es evidente el gasto que ha habido en campañas publicitarias y, por tanto, en una manera sutil o no tan sutil -porque a veces son un poco bárbaros y la sutileza la dejan a otro lado- de entender las relaciones con los medios de comunicación.

Antes le he hecho la descripción del reparto de dinero en los medios de comunicación, en relación con la difusión de los medios.
¡Oiga!
, y es evidente que no se corresponden unos con otros.
Y en algún caso ha habido, pues, alguna recomendación, como la inserción en la revista Paraula, cosa que a mí me parece muy bien, la revista Paraula, que ustedes hagan inserciones publicitarias en la revista Paraula me parece fantástico.
Además, lo han hecho, creo que era, de la violencia contra la mujer.
Está muy bien.
Podrían haber hecho también la de los productos valencianos, podrían haber hecho otra.
Lo pueden hacer ahí y lo pueden hacer en otro.
¿Alguien me puede decir cuál es la difusión?
A lo mejor más que algún periódico nacional, como La Razón; igual se vende más Paraula que La Razón.
Pero a La Razón le ponen el 8% y a Paraula no llega ni siquiera al 0,5%.
Háganselo ver.
En este caso, interprételo como quiera.

Gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies.

I ja per a concloure, i per temps de cinc minuts, té la paraula el senyor Ciscar.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyora Oltra, mire, les propostes del debat de política general de l'any 2013 es van convertir en llei.
I en la declaració de renda que es fa per a l'any 2014 estan plenament en vigor, per posar-li un exemple.
Per tant, no eren propostes.
Eren propostes en aquell moment, però hi havia un compromís; i eixe compromís passa a ser després llei.

Vull insistir-los, és que no hi ha increment del gasto.
És que el que es feia abans des de sanitat o des d'educació també era publicitat institucional, també, el mateix.

I diu vosté que no hi han campanyes.
Bé, mire, una clàssica és el càncer de mama.
Doncs, en el seu moment, hi haurà una campanya.
En educació recorde que alguna, com la del debat de política general, hi havien mesures concretes molt importants que eren d'educació i que s'incloïen en ella.

I quan es fa una centralització de tots els diners que es destinen, això no vol dir que és que qui aporta haja de tindre les seues campanyes.
No.
Es fan les campanyes que es consideren que són més importants.

A vore, jo ho he deixat ben clar.
El que és la planificació, les propostes de les campanyes que s'han de fer, ho fa la direcció general.
Les propostes de les insercions de cada una de les campanyes les fa l'empresa i, evidentment, clar que ho ha d'aprovar qui paga.
Però jo li puc assegurar a vosté que l'empresa ja, d'entrada, ho fa de manera equitativa, de manera equitativa i amb els criteris que he dit al principi.

Es busca el major impacte possible.
I, per això, de vegades, doncs, has d'anar a uns mitjans, com pot ser la revista Paraula, que té els seus lectors, però que, a la millor, el que està buscant-se és que determinada campanya arribe a determinats sectors de la societat i busque els mitjans més específics, que eixe també és un dels criteris -que jo he citat al principi- a l'hora de plantejar cada campanya.

Senyor Blanco, mire, hi han campanyes que són fixes; doncs, tots els anys sol fer-se la del càncer de mama o la de prevenció d'incendis, per posar algun exemple.
I hi ha d'altres que no poden ser fixes com, per exemple, el tema del consum de la fruita que ve determinat, en un moment determinat, pel tema del veto rus.
Per tant, és que no pots tindre una planificació del principi fins al final.
Tu pots tindre unes campanyes que dius: doncs, estes, en condicions normals, vaig a fer-les i les he de fer.

Miren, jo voldria també destacar alguna que altra contradicció.
És que vosté, senyora Oltra, està criticant en totes les seues intervencions eixe increment, però vosté, el seu grup, un company seu, el senyor Pañella, mos presenta un escrit a la conselleria demanant-mos.
.
.
, felicitant-mos -cosa que és d'agrair- per la campanya «Quin comboi», però demanant-mos que incloem més productes i que fem campanyes sobre la uva de mesa, sobre l'ametla o sobre el torró de Xixona.
Clar, ¿necessitarem destinar més diners per a fer més campanyes?
I vosté bé a criticar-me i, per tant, el seu company ve a demanar-me'n més.

Però, mire, l'exemple més flagrant de la seua contradicció el tenen en un municipi on governen els tres, que és Vila-real.
Miren, l'Ajuntament de Vila-real, en l'any 2014, va gastar 784.
328,73 euros en publicitat i propaganda.
Jo m'he agarrat el cens de Vila-real, i el cens de Vila-real és, per a 2014, 50.
755 habitants.
Si dividim els habitants pel que s'ha gastat en publicitat, cada veí d'eixe municipi ha pagat 15,74 euros.
I ara, després, agarre el cens de la Comunitat Valenciana en 2014, 5.
004.
844 habitants, i dividim pel que es paga en publicitat en esta última adjudicació, i són 2,58 euros.

Si vostés critiquen el gasto que es fa, entre altres coses, que fa La Generalitat en campanyes i parlen d'un increment del 80%, com la senyora Oltra moltes vegades, inclús en mitjans de comunicació, abans del dia de hui -i ahí estan les hemeroteques-, ¿i no diuen res respecte del cas de Vila-real?
No en diuen res?
Clar, és que vostés no poden tindre credibilitat en estos temes.
¿O han dit alguna cosa vostés als seus regidors, qualsevol de vostés, en l'Ajuntament de Vila-real?
Clar, hem de tindre mesura per a poder plantejar les qüestions.

Per tant, senyories, absoluta tranquil·litat en eixe sentit.
De veritat que està fent-se d'una manera equitativa.
I, de veritat, tots els mitjans estan beneficiant-se.
I el que busquem és la major difusió possible en totes estes campanyes, en qüestions que pensem que són d'interés general i que són d'utilitat per a tots els ciutadans.

I, bé, jo crec que he donat complida informació del que vostés preguntaven.
Tal vegada, no els agrada alguna de les coses que els he dit, però és en el que es fonamenta i es justifica esta campanya de publicitat institucional.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies a vosté, senyor vicepresident.

Preguntes

El senyor president:

Passem al punt inicial 4, per a substanciar la pregunta número 1.
362, que formula la il·lustre diputada senyora Mónica Oltra, al Consell, sobre possible condemnes per finançament il·legal.

Té la paraula la senyora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Honorable vicepresident.

Jo també el felicitaré, si fa vosté una campanya de renda garantida de ciutadania perquè la gent sàpiga els seus drets; i el tornaré a felicitar si, a més, la paga.
No és el quant ni el què, és el com.

I així és com valora el Consell la possibilitat que membres.
.
.

El senyor president:

Senyories, per favor, guarden silenci.

La senyora Oltra Jarque:

.
.
.
que membres del Partit Popular siguen condemnats per finançament il·legal.

Esta pregunta jo la vaig formular en juliol.
Des de juliol fins ara, han passat més coses.
Aleshores, a mi m'agradaria que vosté fera una valoració política, òbviament, eh?
, no li estic demanant una valoració jurídica, la qual cosa seria absurda.
Li estic demanant una valoració política sobre en quina situació col·loca això al govern, sent que, òbviament, estem parlant de membres del seu partit els qui estan en eixa possibilitat.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyor vicepresident.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Moltes gràcies, senyor president.

Bé, doncs, com ja hem dit moltes vegades i vosté sap, el Consell no valora sentències que no s'han dictat encara.

La interlocutòria de la sala civil i penal del passat mes de novembre té, com vosté coneix, caràcter indiciari i provisional -jo no tinc dubte que vosté sap el que això vol dir-.
I per la qual cosa, per part del Consell, no és factible fer cap valoració ni jurídica ni judicial ni política perquè, en qualsevol cas, la política estarà en funció també de les conseqüències del procés.

Fins ara, vostés saben que, des del punt de vista polític, ninguna de les persones que figuren en eixa causa són ja diputats autonòmics, ja no ocupen escó.

I més valoracions polítiques, doncs, hauran de ser en el moment en què es conega la sentència.

Moltes gràcies.

La senyora Oltra Jarque:

Sí, gràcies, senyor president.

Honorable vicepresident, mire, jo entenc que vostés no ho vagen a fer.
I ja li ho he dit jo a l'entrada, jo no vull una valoració jurídica, no seria el correcte.
I, a més, això està en via judicial i com menys opinem sobre això, en via penal, millor.

Ara bé, açò té una repercussió política indubtable.
Primer, perquè com que no n'hi ha un delicte de finançament.
.
.
, no existix en el nostre ordenament jurídic un delicte de finançament il·legal de partits, el que sí que existix és un finançament irregular de les campanyes electorals, que és el que està sobre la taula en el processament de dènou persones per finançament irregular d'eixes campanyes electorals.
Això té una repercussió política indubtable, perquè estem parlant de les campanyes en les quals el Partit Popular ha resultat el partit més elegit.
I el que està en qüestió és si eixa elecció té una taca d'il·legitimitat per haver sigut fruit d'un finançament irregular en eixes campanyes.

Té, òbviament, altres innegables conseqüències polítiques.
Hui, en el Congrés dels Diputats, se debat la llei orgànica d'activitat econòmica financera dels partits polítics.
Açò és conseqüència directa, és conseqüència directa d'estos casos de què estem parlant i d'esta possibilitat de condemna de què estem parlant.
I si bé és una llei que a nosaltres, evidentment, ens sembla insuficient, encara que tot avanç que vinga a millorar la possibilitat de la democràcia de blindar-se enfront de la corrupció, doncs, sempre serà benvinguda -se podria haver anat més enllà-.
Però ací s'ha de tindre en compte això.
Són dènou persones que estan processades per presumpte finançament il·legal del Partit Popular valencià.

L'UDEF diu que eixe finançament il·legal ja va començar en l'època del president.
.
.
, el senyor Eduardo Zaplana, que, a més, després de ser president de La Generalitat, va ser ministre de treball.

Nosaltres convivim amb una realitat catastròfica, des del punt de vista de la decència democràtica, en una comparació molt clara li ho pose, senyor vicepresident: en Madrid n'hi ha un exconseller, un, imputat i s'ha muntat un gran escàndol i ha sigut apartat immediatament del partit, no s'han esperat a apartar-lo del partit, un.
Al nostre territori tenim tretze exconsellers o exvicepresidents que estan imputats, processats o condemnats.
Tretze enfront d'un.

Vull dir, ací la situació és absolutament insostenible.
La qual cosa, a més, genera desconfiança en les institucions i en la democràcia; genera desconfiança de la ciutadania enfront d'un sistema democràtic que sembla que no és capaç de blindar-se enfront dels corruptes i dels corruptors, val?

Amb tota la cautela, òbviament, del procés judicial, en el qual no vull entrar, i la possibilitat que d'eixos dènou alguns siguen absolts o tots.
Però, en qualsevol cas, la conseqüència política d'això, que ahir entren en un escorcoll i detenen dos persones en el Palau de les Arts, que les comissions il·legals es veu que són tan generalitzades, lamentablement, com nosaltres hem denunciat moltes voltes en estes Corts.
.
.
I açò necessita d'una repercussió política, senyor vicepresident.
O el govern no se fa càbales sobre açò?
O el govern no pensa legislar ací?
En Madrid almenys ho estan intentant, amb major o menor fortuna, però al Congrés dels Diputats hui es debat esta llei.
Vostés no pensen donar ni un pas polític per a blindar la democràcia enfront dels corruptes i als corruptors?
Pesa més la defensa de la sigla que la defensa democràtica?

Això és el que jo li estic preguntant, atenent que òbviament la corrupció no és un patrimoni del Partit Popular en exclusiva, que això jo també ho sé.
Però que qui té ara el major problema de corrupció en este territori, no cal dir-ho, és el Partit Popular.
Això és un fet innegable, enfront del qual a mi m'agradaria que vosté, en nom del govern ens diguera quina reacció, quines mesures, quin pla B tenen, si tenen vostés algun pla B, a banda de tindre el que pareix que ja és una certesa, una caixa B al seu partit.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Honorable senyor vicepresident.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Moltes gràcies, senyor president.

Mire, ja li he dit que la valoració política es farà en el moment en què es conega la resolució judicial.
I li repetixc, estes persones, com a conseqüència política, ja no estan en l'escó.

Parla vosté de mesures.
Jo crec que el govern del president Fabra en eixe sentit és el govern d'Espanya que més mesures ha pres per a donar una imatge d'exemplaritat a tots els ciutadans.
No n'hi ha cap de govern en què hi hagen hagut tants cessaments per causes d'imputació com és en el cas del govern valencià.

Legislar.
Mire, és que les matèries més importants sobre les quals es pot legislar o sobre les quals s'ha de legislar, que és finançament de partits polítics, que es Codi penal, que és la llei d'enjudiciament criminal, no són competències de La Generalitat.
Si vosté creu que podem legislar en alguna cosa que ajude, no tinc el menor dubte que anem a estudiar-ho.
Però mesures s'han pres totes les del món.

Vosté dóna com a cert una caixa B, un finançament irregular del Partit Popular.
Jo respecte d'això l'únic que li puc dir és que els comptes del Partit Popular de la Comunitat Valenciana han passat pel filtre del Tribunal de Comptes i inclús van eixir publicats en els mitjans de comunicació.
Els comptes del seu partit, més enllà d'alguna ressenya en la pàgina web, no els coneguem, i ens agradaria conéixer els comptes que han passat pel Tribunal de Comptes.
Sí, no parlem de transparència, fem transparència tots.
Els nostres estan publicats, a més per tots els mitjans de comunicació en un moment determinat.
D'eixa manera podríem parlar de transparència.

Mire, n'hi ha una cosa que vosté.
.
.
Certesa d'una caixa B.
Els tribunals no han dit res.
(Veus)

El senyor president:

Per favor, senyor Oltra, respecte la intervenció.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Si…

El senyor president:

Senyora Oltra, que vosté ha tingut el seu torn.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Mire, vaig a fer-li amb tota l'estima del món una consideració.
Si per al procés judicial que servix de base a la seua pregunta té vosté el mateix ull clínic que ha tingut en relació a la senyora Elisa Díaz, anem apanyats, anem apanyats, eh?
El que va dir vosté en al·lusió a esta persona, «se empieza pegando bofetadas y se acaba pegando tiros»… (Veus)

El senyor president:

Per favor, senyories.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Els mitjans de comunicació no diuen la veritat?
Bé, doncs els mitjans de comunicació no diran la veritat.
La meua pregunta és molt senzilla: va vosté a demanar-li perdó quan ixca la sentència a esta persona pel seu exabrupte?
Que una persona com vosté, vosté vol ser presidenta de La Generalitat, que ja ho ha dit, deu tindre l'altura moral, l'altura de mires per a saber reconéixer errors, rectificar, i quan toca demanar perdó, demanar perdó.
I si no ho fa, si no ho fa, si no demana perdó quan ixca la sentència, és que vosté no és digna dels valencians.

Moltíssimes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor vicepresident.

Bé, agraïm la presència del.
.
.
(Veus) No, en les preguntes són directes.
L'al·lusió és constant.
Vosté pregunta i li contesten.
Per tant, el reglament, senyora Oltra (rient).
.
.
Jo comprenc la seua senyoria, però el reglament no preveu eixa possibilitat.
(Veus) No, no, si li està contestant a vosté, ha de ser directa.
Senyor vicepresident, agraïm una volta.
.
.
Senyora Oltra, per favor.
Agraïm una volta més la seua presència en esta comissió, i l'acomiadem desitjant-li bon dia i bona gestió.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Moltes gràcies.

Pronunciament de la comissió sobre la compareixença del senyor José Luis Olivas Martínez per a explicar els fets recollits en l'informe de la Direcció General de Supervisió del Banc d'Espanya relatius a la revisió del grup immobiliari de Bancaixa, integrat en el BFA-Bankia, sol·licitada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 99.
419)

El senyor president:

Senyories, continuem amb l'ordre del dia previst.
Reprenem el segon punt inicial, que era pronunciament de la comissió sobre la compareixença del senyor José Luis Olivas Martínez, per a explicar els fets recollits en l'informe de la Direcció General de Supervisió del Banc d'Espanya, relatius a la revisió del grup immobiliari de Bancaixa, integrat per BFA-Bankia, que sol·licita el Grup Parlamentari Socialista.
Per al torn a favor, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Francisco Toledo.

El senyor Toledo Lobo:

Gracias, presidente.

Bien, Bancaja, como todos saben, era una caja de ahorros, y por tanto una entidad financiera sin ánimo de lucro, de naturaleza fundacional y carácter social, según establecía la ley.
Un banco es una sociedad anónima que se debe a sus accionistas que son sus propietarios y su objetivo es el lucro para conseguir que sus inversores, sus accionistas, obtengan beneficios particulares.
Bancaja, sin embargo, no tenía accionistas, no era propiedad de ningún particular.
Era patrimonio colectivo de los valencianos, patrimonio creado desde hace 134 años, desde que en 1878 la Real Sociedad Económica de Amigos del País fundara la Caja de Ahorros y Monte de Piedad de Valencia.

Así, el consejo de administración de Bancaja nada tiene que ver en su composición con el de un banco, que responde a los intereses de los accionistas, normalmente personas particulares o sociedades privadas.
El consejo de administración de Bancaja, como el de todas las cajas de ahorros, tiene representantes de la sociedad, elegidos en este caso por estas Cortes y por ayuntamientos, según la ley de cajas de la Comunidad Valenciana, aprobada también en estas Cortes, para responder de esta forma a ese carácter social de su fundación y porque es lógico que los representantes legítimos valencianos tengan algo que decir sobre quienes deben administrar una entidad que es patrimonio de todos los valencianos.

Esta distinción es pertinente porque un presidente de un banco debe responder ante sus propietarios que son sus accionistas, mientras que un presidente de Bancaja debe responder ante la sociedad valenciana, y en particular ante estas Cortes, porque recordemos que José Luis Olivas debe su nombramiento como presidente de Bancaja directa e indirectamente a estas Cortes Valencianas.
Y ante estas Cortes es donde debe dar explicaciones de lo que ha hecho como presidente, que ha tenido como terrible consecuencia la desaparición de Bancaja.
Por eso, es pertinente apoyar la comparecencia que pedimos de José Luis Olivas, que no es para hablar de todo lo que ha hecho como presidente de Bancaja.
Podíamos estar toda una legislatura con ello, a raíz de los terribles informes que vamos conociendo, que aparecen cada vez que en el juzgado hay un nuevo caso.
En este caso es para hablar de hechos -recalco lo de hechos- que se recogen en un informe oficial -y recalco lo oficial- del Banco de España, informe que sirvió de base para presentar denuncia ante la Fiscalía.

El informe tiene dos grandes partes sobre las que el señor Olivas debe darnos explicaciones en estas Cortes y para lo que pedimos su comparecencia.
Una primera parte que se dedica a un conjunto de créditos otorgados por Bancaja a cinco grupos empresariales que han producido un quebranto, reconocido por la propia entidad, de más de 1.
700 millones de euros a las cuentas de Bankia, créditos que el informe del Banco de España señala que se concedieron bajo un cúmulo de irregularidades.
Hice referencia a ello en la comisión de investigación que debatimos en el pleno el pasado mes de noviembre y que el PP vetó con sus votos.
Irregularidades como la compra de suelo en las que no era previsible que existieran expectativas de desarrollo urbanístico, que se formalizaron cuando ya todo el mercado inmobiliario mostraba signos evidentes de haber entrado en crisis, con gran número de sociedades intervinientes para dificultar, e incluso impedir, el destino de los fondos; con existencia de plenos poderes para realizar cualquier tipo de transacción en Bancaja sin límite de importe a favor de personas concretas, y no de comités colegiados, como tendría que haber sido, para evitar este tipo de cuestiones; con operaciones de las que no consta su aprobación formal, con operaciones de cuantía significativa que no se comunican al consejo, con operaciones en las que se ha efectuado un desembolso superior al aprobado, con operaciones de cuantías significativas que se conceden sin que existan valoración de los activos en el momento de la adquisición, y operaciones con valoraciones que no resultan fiables.

Incluso con operaciones que anticipan fondos para compra de suelos que finalmente no se adquieren, como los 180 millones de euros, nada menos, dados por Bancaja al señor Cotino y el señor Aspar para que compraran suelo para construir un circuito de motos en Hungría, suelo que no compraron, porque incluso la normativa urbanística de Hungría impedía que se comprara.
Pero se lo dieron de tal forma que no lo han devuelto.
De esos 180 millones, 164 figuran de quebranto.
Porque así como a cualquiera de nosotros si vamos a comprar un piso, vamos a comprar un suelo, el banco nos da el dinero cuando vamos a hacer la escritura, y por tanto cuando tiene la garantía de que se ha comprado, pues al señor Cotino no se le exigió esa garantía.
Se le dio y él se lo gastó en lo que estimó conveniente.
Y si Bancaja lo quiere, que lo busque en una barra de hielo.
Este tipo de cosas son escandalosas y alguien tiene que explicarnos por qué se han hecho así.

Pero, además de estos quebrantos, hay otros quebrantos que hizo Bancaja, presidiendo José Luis Olivas en la compra de activos, condonando deudas del señor Ramón Salvador, del señor Vicente Cotino y del propio señor Enrique Ortiz, los tres grandes conocidos, aliados del PP y amigos del señor Olivas al parecer.
Compras por las que, por ejemplo, el señor Ortiz le costó a Bancaja 84 millones de euros, una parte de una empresa quebrada de Proymet, propiedad del señor Ortiz, o gastó 22 millones de euros en comprar el 20% de la sociedad que promueve las viviendas del plan Rabassa, y compró a precio de oro también activos que no eran activos, sino pasivos, del señor Ramón Salvador y Vicente Cotino.
Esta es la primera parte.
El señor Olivas tiene que venir a explicar todo esto.

Y la segunda parte, que no estaba en la comisión de investigación, porque aquí ya es sobre los créditos, y aquí ya es sobre el informe, y el informe tiene una segunda parte, es sobre las retribuciones recibidas por el señor José Luis Olivas en particular.
En el informe del Banco del Banco de España se recoge que entre 2007 y 2012 el señor Olivas ingresó 3,3 millones de euros provenientes de distintas empresas en las que el señor Olivas figuraba como consejero dominical en representación de Bancaja.
Recordemos que antes del señor Olivas, quien iba en representación de Bancaja a las entidades participadas eran los propios ejecutivos, y después ingresaban en Bancaja lo que cobraban de dietas por esas participadas.
El señor Olivas cambia ese régimen y él mismo se pone como representante, y según este informe recibió 3,3 millones de euros, por eso que se dice pronto, y al parecer, según dice el informe, no lo ingresa en Bancaja.
Además, hemos sabido, por declaraciones del propio José Luis Olivas ante un juez, en una de las múltiples causas judiciales a las que se enfrenta, que en 2011 cobró 656.
000 euros de Bankia, 656.
000 euros.
100.
000 como consejero de Bankia, 100.
000 como consejero del Banco Financiero de Ahorros, y el resto como vicepresidente ejecutivo.
656.
000 en un año.
No es mal sueldo.

Menudo sueldo para un cargo que desempeñaba por ser presidente de Bancaja que, según la ley de cajas de ahorro valencianas, es un cargo honorífico y gratuito.
El artículo 16 de la ley de cajas de ahorro valenciana lo recoge así: honorífico y gratuito.
Pues qué bien parece que se lo montó el señor Olivas, si es cierto que a partir de un cargo honorífico y gratuito acabó ingresando 656.
000 euros de sueldo en un año y 3,3 millones en dietas.
¿Lo ingresó todo esto en Bancaja?
Según informa el Banco de España, parece ser que no.
Pues eso es algo que el señor Olivas debería de explicar en estas Cortes.
Porque más allá de si esos ingresos respetan la letra o no de la ley, está en si respetan el espíritu de la ley, y por tanto tenemos que saber de boca del señor Olivas, que es quien lo puede decir, si los ingresos los ingresó en Bancaja o se los quedó.

En un momento en que el 30% de los valencianos están en riesgo de exclusión social, en el que la Comunidad Valenciana es líder española en pobreza infantil, en que hay tantas decenas de miles de valencianos en cuyos hogares no entra ni un euro a fin de mes, en el que se aprueban copagos infames a dependientes porque no hay más remedio, es insoportable que alguien, por una elección directa e indirecta de estas Cortes acabe lucrándose, acabe haciéndose multimillonario de la forma que aparece en estos informes.

Así que el señor Olivas tiene que comparecer ante los representantes legítimos de los ciudadanos, ante los representantes de quien era patrimonio Bancaja, de todos los valencianos, ante estas Cortes.
Tiene que dar la cara y tiene que explicar qué ha hecho, ratificar o desmentir lo que aparece en los informes.
Y por supuesto, escuchar lo que los representantes de los valencianos tenemos que decir, aunque quizá no le resulte agradable escucharlo.

Hay que decir que el presidente de la CAM ha venido a esta cámara.
Nosotros esperamos que, igual que se apoyó que viniera, el Partido Popular apoye que venga el señor Olivas, porque no entendemos que no pueda dar explicaciones ante los valencianos de lo que ha hecho en Bancaja, y en particular de lo que se recoge en este informe del Banco de España que -lo recalco- son dos cosas: el quebranto de más de 1.
700 millones por los créditos irregulares -según se recoge en el informe- otorgados a cinco grupos empresariales, y los cobros absolutamente escandalosos que hizo el señor Olivas durante este periodo.

Muchas gracias.

El senyor president:

Gràcies a vosté, senyor Toledo.

Torn en contra, il·lustre diputada senyora Elena Bonet.

La senyora Bonet Mancheño:

Muchas gracias, señor presidente.

Mire, señor Toledo, la comparecencia del señor Olivas en estas Cortes por su vinculación con Bankia y Bancaja nos parece, desde luego, inoportuna en un momento en que se están investigando las actuaciones de los dirigentes de la entidad por parte del poder judicial.

Es precisamente el respeto a la labor judicial la que hace que debamos respetar sus tiempos, sus formas y sus medios; solo una vez conocidos los pormenores de estas investigaciones se podría considerar o no esta comparecencia, realizarla en este momento sería simplemente un hecho mediático más que práctico, sería un gesto de cara a la galería más que un verdadero interés por conocer y, por tanto, este grupo no va a consentir que se haga de la noble institución de Les Corts una plataforma mediática para algunos grupos.

Por último, resaltar que es el Banco de España quien, donde corresponda, deberá dar explicaciones del consentimiento que realizó a todas las acciones que se tomaron en Bankia y porque en 2009 y 2010 el Banco de España -recordar- alabó la labor de la dirección y calificó de «solvente» la entidad.
Si algo debiera saberse es cómo un gobierno socialista, con un responsable del Banco de España, ocultó y amplificó el desastre que se escondía en las cuentas de la entidad mientras permitía la emisión de preferentes para engañar a los ciudadanos, por ejemplo.

Así que, en cualquier caso, señoría, el posicionamiento del Grupo Popular en este caso -como ya le he explicado- es la no conveniencia en este momento de la oportunidad de la comparecencia del señor Olivas en estas Cortes mientras no haya un procedimiento judicial y se considere la oportunidad de que pueda ser así en el momento oportuno.

Nada más, señoría, y muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Per a rèplica, senyor Toledo.

El senyor Toledo Lobo:

Señora Bonet, mire, si ese argumento fuese así pues no sé por qué han permitido que vinieran a la comisión de la CAM todos los consejeros de la CAM que estaban incursos en procedimiento judicial, que estaban incursos, es que están imputados y han desfilado por estas Cortes, ¡y no ha pasado nada!
, y el mismo señor Modesto Crespo, que también está imputado y que está declarando en los juzgados todos los meses por tantas causas como tiene abiertas ha venido a estas Cortes y no ha pasado nada.

La verdad es que él particularmente nos dijo bien poco, nos dijo que como tenía todos los líos en el juzgado que tenía pues que no quería perjudicar su defensa y que, por lo tanto, no iba a decir mucho más de lo que ya sabíamos que era que la CAM se había perdido, ¿no?
, pero otros consejeros sí que han dicho, sí que han dicho.

Y, por lo tanto, no se mantiene, de ninguna forma se mantiene el argumento que usted dice.

Miren, ustedes están eligiendo, con esta comparecencia están eligiendo; están eligiendo entre ponerse del lado de los ciudadanos o del lado de José Luis Olivas, y eligen ponerse del lado de José Luis Olivas, están eligiendo entre transparencia, que venga aquí y se den explicaciones, o entre la opacidad más absoluta, y eligen ponerse del lado oscuro, eligen ponerse del lado oscuro, están eligiendo entre defender el interés general o defender el interés particular, sea del propio PP o sea del señor Olivas.

Yo le preguntaría ¿qué quieren tapar?
, ¿a qué tienen miedo?
, ¿no ve que ya no pueden tapar nada?
, la tapa se les ha hecho pequeña, ya tienen catorce personas que han sido consellers del PP que están condenados, imputados o procesados, catorce consellers: cinco de ellos han sido vicepresidentes del Consell; dos han sido presidentes de estas Cortes; y uno, el propio José Luis Olivas, ha sido presidente, catorce.

Ya no pueden tapar nada, ¿qué pretenden tapar ahora?
, ¿no se dan cuenta de que actúan como encubridores políticos de todo lo que figura en esos informes?
, ¿por qué no le dan voz al señor Olivas que venga aquí y lo explique?
, si no tiene nada que ocultar nos lo podrá explicar, si no tiene nada que decir pues nos lo dirá también, pero déjenle que venga y explique.
¿Por qué tienen que encubrir?
, ¿tienen miedo a que hable de otras cosas porque él ha sido presidente de La Generalitat, porque ha sido secretario general del PP?
, ¿qué es a lo que tienen miedo?
, ¿por qué no dejan que hable?

Mire, los vínculos entre estos empresarios que aparecen aquí, el PP, el señor Olivas.
.
.
huelen muy mal, quizá sea eso lo que ustedes quieren tapar.

Si aún les parecen escandalosos los datos de los 3,3 millones de euros, de los 656.
000 euros cobrados en un año, si todo eso les parece la mar de normal, les parece, aparte de que pueda haber delito o no, eso es otra cuestión que lo dirán los jueces, que aquí no se tienen que dar explicaciones, que la persona que se ha elegido por estas Cortes directa e indirectamente -vuelvo a repetirlo- por los dos métodos porque lo eligieron para estar en el consejo general y, después, los miembros que estas Cortes eligieron para estar en el consejo general lo eligieron para ser presidente de Bancaja, pues si no tiene que dar explicaciones ante este parlamento, ante quien le eligió, ante la sociedad valenciana que era la dueña de Bancaja, era patrimonio de todos los valencianos, ¿ante quién tiene que dar explicaciones?
, no legales, no legales, no hablo de responsabilidad legal, hablo de responsabilidad política.

Miren, yo no sé si están meditando lo que están haciendo porque en este momento ustedes tienen capacidad de condicionar que venga y de la forma que vengan en todas las comisiones de investigación, y a partir del mes de mayo no la van a tener, a partir del mes de mayo todas las comisiones que han vetado no van a poderlas vetar, a partir del mes de mayo se podrá activar la comisión del metro, se podrá activar la de Feria Valencia, la de la televisión valenciana, la de Bancaja y la del Banco de Valencia que también tumbaron, la de la fórmula 1, la de los sobrecostes de las obras públicas, les va a ser absolutamente imparable, a partir de mayo tampoco van a poder condicionar el resultado de esas comisiones, todo lo que ustedes no han abierto se abrirá a partir del mes de mayo, y a partir del mes de mayo, si Olivas no ha venido a estas Cortes, vendrá y tendrá que dar explicaciones y, seguramente, en unas condiciones muy diferentes de las que las daría ahora.

Por lo tanto, yo lo que les diría es que se lo repiensen, que se lo repiensen bien porque a sus sucesores en el Grupo Parlamentario Popular les van a hacer un favor tremendo, ¿eh?
, en el sentido negativo, con la herencia que les van a dejar porque, después, todo lo que ahora intentan tapar -que ya no pueden- se va a abrir, pueden taparlo en las Cortes, no lo pueden tapar fuera, pero es que en las Cortes a partir de mayo se va a abrir.

Miren, por decencia política y por respeto a esta institución, precisamente por respeto a esta institución y a la democracia el señor Olivas tiene que venir aquí y dar explicaciones, y tiene que escuchar lo que los representantes del pueblo le tenemos que decir, y si no lo apoyan digan por qué y no den esa excusa.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Toledo.

Senyora Bonet.

La senyora Bonet Mancheño:

Gracias, señor presidente.

La verdad es que no pensaba utilizar el turno de réplica porque creo que lo que había dicho estaba perfectamente claro pero, desde luego, no voy a desaprovecharlo para contestarle, señor Toledo, por la sencilla razón de que usted está lanzando un mensaje trampa intentando dejar mal al Partido Popular sembrando la duda y hablando de falta de transparencia, hablando de oscurantismo, hablando de una toma partidista al lado del señor Olivas y no a favor de los ciudadanos, y eso como no es verdad pues se lo tengo que rebatir.
Desde luego, si el Partido Popular está al lado de alguien siempre va a ser de ser los ciudadanos, como no puede ser de otra manera y como se demuestra, lógicamente, con las políticas del Consell en todos los aspectos.

Pero es que eso lo he explicado bien claro, y usted no lo quiere entender, usted lanza su mensaje y hace su discurso desde la oposición donde está, que yo lo entiendo y además lo hace muy bien, pero, mire, es que el momento procesal oportuno -por así decirlo- no es el adecuado porque este asunto está siendo investigado por el poder judicial, entonces tiene que haber una resolución judicial y cuando llegue ese momento procesal oportuno pues a lo mejor es el momento de que el señor Olivas venga y comparezca en Les Corts, pero no es ahora ese momento, y no por eso el Partido Popular ni el gobierno del Partido Popular es oscurantista, ni esconde nada, ni pretende esconder absolutamente nada.

Y cuando usted hace referencia, también, a la comparecencia de los representantes de la CAM estamos hablando de una comisión de investigación que es algo completamente diferente.

Por lo tanto, no vamos a confundir las cosas y vamos a dejar las cosas donde tienen que estar, que es en su sitio, y en este momento pues no es el sitio oportuno la comparecencia del señor Olivas, lo cual no quiere decir que lo pueda ser en el futuro, lógicamente.

Nada más, señoría, y muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Bonet.

Assumida accidentalment la secretaria d'esta comissió per l'il·lustre diputat senyor Rafael Rubio, a qui agraïm la seua col·laboració.

I ara sí, per a fixar la posició del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, l'il·lustre diputat senyor Ignasi Blanco té la paraula.

El senyor Blanco Giner:

Gràcies.

El meu grup va a votar a favor de la compareixença del senyor Olivas per moltes raons.

En primer lloc, perquè no veiem cap motiu reglamentari que ho impedisca i, per tant, les argumentacions en contra de moments processals són absolutament injustificades, son simplement excuses del Partit Popular que no vol que comparega el senyor Olivas no perquè siga en estos moments imputat en diversos processos judicials, no perquè fóra president de Bancaixa, no perquè fóra president de La Generalitat, sinó perquè va ser -i continua sent, més enllà que es done de baixa voluntàriament o se li òbriga un expedient-, continua sent del Partit Popular.

Eixe és el problema, que el senyor José Luis Olivas és del Partit Popular i, a més, del nucli dur del Partit Popular en uns anys en què es van gestionar uns ingents recursos públics d'una manera completament inapropiada i, a més, que el senyor Olivas va passar de ser el responsable dels sobrecostos de la Ciutat de les Arts i les Ciències, per exemple, a ser el responsable de l'enfonsament de Bancaixa, una de les dos grans entitats financeres que teníem els valencians i, a més -com ja s'ha dit per part del grup proponent-, era president de Bancaixa en funció de l'elecció que van fer les Corts Valencianes i, per tant, ha de respondre davant els representants de la ciutadania.

Irregularitats en la concessió de crèdits a empreses del negoci immobiliari on n'hi ha cognoms il·lustres, Cotino, Ortiz, etcètera, cognoms que apareixen en quasi tots els sumaris de finançament il·legal del Partit Popular, per cert.
Olivas, a més a més -segons un informe del Banc d'Espanya-, es quedava amb les retribucions que percebia per representar a Bancaixa en empreses immobiliàries que eren del mateix grup, per tant una actuació absolutament deshonesta i que va suposar una pèrdua econòmica -crec- important per a una entitat que ha estat, després, nacionalitzada.

De tot això hauria de donar comptes a les Corts Valencianes, i per això anem a recolzar la proposta però, clar, no em sorprén la negativa del Grup Popular perquè és que no és solament amb Olivas, és que el Grup Popular ha votat en contra del pronunciament de la comissió perquè compareguera el senyor Francisco Camps per a explicar-nos la seua actuació en el cas de l'Institut Nóos, de la compareixença de la senyora Rita Barberá perquè fera el mateix, de la compareixença del senyor Gerardo Camps, de la compareixença del senyor Juan Cotino, perquè ens donara explicacions de moltíssimes coses, entre altres, d'estes també, de la seua implicació en este tipus de casos de frau fiscal relacionats amb empreses i inversions en l'Europa de l'est.

I, clar, l'argument del Grup Popular ha anat canviant; un dia que tot açò era una maniobra de l'oposició i una persecució política, l'altre dia no donaven ni explicacions, quan parlava el senyor Ovejero últimament no donava ni explicacions, directament parlava cinquanta segons i descartava recolzar la iniciativa, i hui ens trobem amb una innovació, la innovació és dir que tot açò procedirà quan n'hi haja una sentència judicial, que fins a eixe moment no procedix que comparega ací, en Les Corts, una persona que va ser elegida per Les Corts i que va generar un perjuí tan gran a la societat valenciana com l'enfonsament del sistema financer i de la major caixa d'estalvis que teníem.

No és coherent eixa posició perquè, de fet, el Grup Popular en altre casos, en altres parlaments, en altres comunitats autònomes de les que tant parla sí que demana compareixences de persones que estan implicades en processos judicials, no és coherent perquè res té a veure la responsabilitat política amb la responsabilitat penal però, clar, el Partit Popular igual ens acusa de polititzar la justícia que de judicialitzar la política, el cas és acusar-mos sempre i donar explicacions.

Però jo li vaig a prendre la paraula a la senyora Bonet, i la senyora Bonet ha dit que en el moment que n'hi haja una sentència sí que es podrà estudiar i que sí que procedirà que una persona que va ocupar tants alts càrrecs institucionals, polítics i empresarials i que va estar nomenada per Les Corts comparega ací, quan n'hi haja una sentència judicial.

Li anuncie, senyora Bonet, que el meu grup va a presentar hui mateix la sol·licitud de compareixença, de pronunciament de la comissió per a la compareixença perquè és la fórmula que toca, del senyor Rafael Blasco que ja està condemnat pel cas de desviament de fons de cooperació al desenvolupament, a veure si el seu grup és tan coherent i, una vegada que n'hi haja una sentència judicial condemnatòria a huit anys de presó, aprova la compareixença del senyor Blasco ací perquè ens explique què és el que va a fer i quina és la seua responsabilitat política i la responsabilitat política dels que el protegiren, l'empararen i dels que van donar la cara per ell, que alguns d'ells encara estan en el Consell de La Generalitat i en el seu grup parlamentari.

Ja que vosté diu que és quan n'hi haja sentència quan es pot demanar la compareixença d'alguna persona que estiga incursa en un procediment que està sent investigat o jutjat doncs anem a fer-ho, a demanar la compareixença del senyor Blasco a vore si li donen a vosté l'oportunitat de ser portaveu en eixe debat d'esta mateixa comissió per al pronunciament i si defensa la mateixa tesi o canvien d'argument.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Blanco.

Il·lustre diputada senyora Mònica Oltra fixarà la posició del seu grup.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

La veritat és que jo no recorde cap pronunciament que haja eixit favorable des que estic en Les Corts.
El Partit Popular se nega sistemàticament a les compareixences que no estan estrictament obligades pel reglament, que són les dels consellers.

Nosaltres anem a recolzar-la també i no entenem tampoc els arguments de per què no ha de vindre a comparéixer el senyor Olivas.

Sí que ha deixat entreveure, l'excusa és allò de la sentència, ¿no?
, però, atenció, perquè igual quan n'hi haja sentència -i supose que després exigiran també que siga ferma-, igual ja no pot vindre perquè està en presó, que eixe és el problema (inintel·ligible) .
.
.
les sentències.

Però bé, en qualsevol cas, en qualsevol cas, la raó profunda l'ha deixat clara la representant del Partit Popular quan diu: «És que vostés volen deixar mal al PP.
» Clar, i este és el problema profund de tot açò.
És que no és que nosaltres vullgam deixar mal al PP, és que igual el senyor Olivas és el que està deixant-los a vostés mal.

Però el problema no és eixe, el problema no és eixe.
El problema és que a qui està deixant mal és a esta institució, a Les Corts, que és qui el va votar, encara que alguns no el votàrem.
Però és esta institució la que ha de demanar explicacions a un senyor que ha estat nomenat pel parlament per a fer una gestió al front de Bancaixa, que ha acabat com ha acabat.

I, òbviament, no crec que ningun diputat ací dega preguntar-li sobre qüestions que tenen rellevància penal i que són qüestions del tribunal.
Però hi ha tota una part de decisions polítiques, com a més és la d'haver donat crèdits a entitats insolvents, que totes sabem qui són.
.
.
, a empreses insolvents que totes sabem qui són, que igual no té una rellevància penal, però que òbviament va a ser una línia política de la qual haurà de donar explicacions, de per què se donaren fins a quasi 5.
000 milions d'euros en crèdits d'alt risc que se sabia que les empreses que estaven rebent els diners eren insolvents, i el que s'estava fent era regalar uns diners a troche y moche que després varen obligar al rescat de Bancaixa, o de Bankia.
Al marge, a més, del que suposa el qüestionament ètic, i del qual estes Corts també han de fer control, del senyor que cobra, de manera ja vorem si regular o no, 3,3 milions d'euros.

Però ja només per la qüestió ètica, ja no la que té.
.
.
, la qüestió penal que puga haver-hi darrere, la qüestió ètica.
Escolte, que per a cobrar 3,3 milions, una persona amb un salari de 20.
000 euros necessita treballar 165 anys.
¿Això és normal, que una persona que ha segut nomenada per Les Corts faça això?
És que d'això és del que estem parlant, del saqueig legal.
En este cas, en Les Corts, parlarem de la part legal que òbviament no sembla molt ètica, ¿no?

Aleshores, que vostés se neguen sistemàticament, la veritat és que això és el que jo crec que els deixa en mal lloc al PP.

No és el demanar transparència.
No és que vinguen ací persones que han segut triades.
I, en tot cas, el senyor Olivas tindrà tot el dret del món a cenyir-se al que ell vullga dir i en funció del que també la seua defensa.
.
.
, jo entenc que una persona que està en estes circumstàncies ha de ser molt cautelosa en allò que diu, perquè igual si diu tota la veritat, després se li torna en contra, ¿veritat?
, jo això ho entenc.
Però que haja de comparéixer en un àmbit polític a donar explicacions sobre la seua gestió política i les conseqüències d'eixa gestió política.
No de les conseqüències penals òbviament, però sí de les polítiques.

I, per tant, nosaltres anem a votar a favor d'aquest pronunciament perquè entenem que també ha de vore amb el sanejament de la vida pública.
I que això, a la millor, si ho feren, els deixaria en millor lloc.
I vostés s'enganyen pensant que això els deixa en mal lloc.
És que el que els deixa en mal lloc és barrar la possibilitat que se sàpiga la veritat.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Oltra.

Finalitzat el debat, passem a votar este pronunciament.
¿vots a favor?
Gràcies.
¿En contra?
Gràcies.
7 vots a favor i 8 en contra, queda rebutjat.

Pronunciament de la comissió sobre la compareixença del subdelegat del govern per a explicar quines mesures s'estan adoptant en relació amb les múltiples denúncies de maltractament policial originades en el CIE de València situat al carrer Sapadors, sol·licitada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 99.
504)

El senyor president:

Reprenem l'inicial punt 3, que és pronunciament de la comissió sobre la compareixença del subdelegat del govern per a explicar quines mesures estan adoptant en relació a les múltiples denúncies de maltractament policial originades en el CIE de València situat al carrer Sapadors, que sol·licita el Grup Parlamentari Compromís.

I per al torn a favor té la paraula la il·lustre diputada senyora Mónica Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Demanem aquest pronunciament precisament perquè entenem que és necessària la compareixença del subdelegat del govern davant de la suma de casos als quals estem assistint en els últims temps i que posen molt en dubte el que està passant al CIE de Sapadors i el maltractament, les denúncies de maltractament que n'hi han darrere.

La impossibilitat legal de tancar persones que no han delinquit i l'objectiu d'expulsar del país a aquells que accedixen de manera irregular es va solucionar per l'estat espanyol mitjançant la creació d'estos xicotets guantánamos, dispersos pel territori espanyol, on es tracta com a delinqüents a ciutadans, l'única falta dels quals és haver vingut al nostre país en la recerca d'una vida millor o fugint d'unes condicions de vida miserables.

Així ho va reconéixer en el seu moment el ministre d'Interior, en la seua compareixença del 31 de gener de 2012, quan va dir: «Senyories, és una obvietat que les persones immigrants pel fet de ser-ho no són delinqüents.
» No obstant això, se'ls seguix tractant com a tals, sobretot en el que es referix a la privació de la llibertat, que només patixen els delinqüents condemnats.

La falta d'assistència sanitària en condicions, sense infermeria i sense intèrprets ja ha implicat morts com la de Samba Martínez, segons apunten diferents informes mèdics.

Persones que requerixen de tractaments mèdics permanents per patir malalties cròniques, com és el cas de la sida o de l'hepatitis, no estan rebent-lo, posant en risc les seues vides i, per tant, tampoc complint amb els drets fonamentals de les persones que allí estan.

Els serveis mèdics es presten per empreses privades, la qualitat de les quals ha segut posada en dubte en massa ocasions.

La manca d'intèrprets i la falta d'informació fan que moltes de les persones internes ni sàpiguen per què els han tancat, ni coneguen els seus mínims drets.

Quan els interns requerixen accedir al jutge de control, en alguns centres, com en el de València, no existix un mecanisme que garantisca la confidencialitat, i que les persones internes denuncien represàlies per demanar aquest accés.

Els registren la cel·la sense previ avís, incomplint jurisprudència constitucional, en concret la Sentència 17/2013.

Els porten emmanillats quan no són delinqüents.
Existixen múltiples queixes per maltractament que mai són investigades.
Ni tan sols se'ls informa amb antelació de la data d'expulsió perquè puguen acomiadar-se dels seus sers estimats.

Mitjançant l'existència dels CIE, l'estat està criminalitzant a la gent per ser immigrants i se'ls desposseïx de tot dret, donant-se la terrible paradoxa de tenir menys drets que aquells.
.
.

El senyor president:

Senyories, per favor, guarden silenci.

Continue, per favor.

La senyora Oltra Jarque:

.
.
.
-gràcies- que han segut privats de llibertat per la comissió d'un delicte.

Des de Compromís recolzem la campanya de tancament d'aquests centres, que mai havien d'haver existit, amb la finalitat de treballar per una societat sense discriminacions i un nou model ciutadà basat en la solidaritat i la defensa dels drets de totes les persones, siga qui siga el seu origen.

I a la desigualtat de fet ens neguem a sumar-li la desigualtat de dret.
Cap ésser humà és il·legal, ni ha de ser tractat com a tal.

En l'actualitat ja hi ha un policia imputat per agredir a un ciutadà algerià en el CIE de Sapadors.
L'audiència de València va reobrir la recerca judicial per l'agressió policial a menors algerians en Sapadors.
Les denúncies d'interns a agents de la policia per pallisses i insults racistes se succeïxen, a l'igual que la repatriació d'algunes dones que denuncien agressions sexuals.

L'informe «¿Quin és el delicte?
», informe de la Campanya del Tancament dels Centres d'Internament d'Estrangers, en el cas de Sapadors, denuncia els casos de maltractaments a immigrants que es perpetren als centres d'internaments per a estrangers i, en aquets cas, el de Sapadors, hi forma part de la campanya per al tancament d'estos.

En eixe document es revela que 26 persones van patir maltractaments en el CIE de Sapadors, dels quals huit van prosperar amb una denúncia en els jutjats.

L'informe deixa en evidència la utilitat i el motiu d'existència dels CIE, on es tanca a persones que no tenen regularitzada la seua residència administrativa, encara que no hagen comés cap delicte.

És necessari saber si el govern té previst adoptar alguna mesura per a investigar i posar fi als casos d'abusos sexuals, de pallisses col·lectives i de vexacions que es perpetuen en els CIE; saber per què motiu no s'escomet el necessari i urgent tancament d'aquests CIE o, almenys, la investigació en profunditat d'estes denúncies gravíssimes que han patit les persones que estan allí internades.

El centre d'internament d'estrangers situat en Sapadors acumula 31 denúncies individualitzades de maltractaments i dos casos de pallisses col·lectives.

Tant els interns i les internes, com les associacions de suport a les persones migrants i ONG denuncien el tracte al qual les forces de seguretat sotmeten a aquestes persones que no han comés cap delicte, insistisc.

El cas de l'audiència.
.
.
, va arribar el cas de cinc joves algerians que van denunciar haver rebut colps.
No obstant això, i en ser expulsats immediatament, no van poder comparéixer davant la justícia per a ratificar o esmenar la seua denúncia.

Recentment, l'audiència de València va acordar que s'indagara si algun dels policies identificats pels joves algerians havien pres part en els maltractaments.
Ja s'ha produït la imputació d'un policia pel cas d'estes agressions.

Quan un grup d'immigrants d'origen algerià va iniciar una vaga de fam pacífica en protesta per la seua privació de llibertat en el centre d'internaments de València, segons relata en la seua denúncia Yossaf Alwalid, un dels ciutadans algerians que va iniciar precisament esta protesta, la seua finalitat era exigir un centre on les condicions provoquen tensions entre la gent, humiliacions i malalties per l'aigua freda de la dutxa i l'aire condicionat.
Afirma que la policia va prendre nota dels noms de les persones que es negaven a menjar, una protesta que va créixer l'endemà amb la unió de nous interns, aconseguint vint persones la protesta, exercint el seu dret i amb la finalitat de cridar l'atenció sobre la seua situació, de manera absolutament pacífica.

Les conseqüències no es varen fer esperar.
Dos dels interns, Alwalid i Badrdine, han denunciat que van rebre intimidació, vexacions i agressions físiques per part de la policia, i van sol·licitar en sengles denúncies que s'investigaren els enregistraments del sistema de vídeo de vigilància del dia i les hores de les agressions, que es cridara a declarar als agents identificats i que es cridara als denunciants a declarar perquè els interns que es trobaven en el lloc on van ocórrer els fets pogueren testificar.

Les més de vint associacions valencianes que conformen la Campanya pel Tancament dels CIE denuncien aquestes agressions per part dels policies en un comunicat públic, ajuntant fotografies i un relat detallat dels fets.

A la vista de la gravetat d'estos fets que denuncien els interns i de les proves amb les quals s'expliquen, és necessari conéixer: ¿quines mesures pensa adoptar el govern?
¿Va el govern a investigar els fets denunciats?
¿Va a posar a la disposició de la recerca judicial les proves sol·licitades?
¿Quines mesures valora per a evitar que es produïsquen agressions en el CIE?
¿Com pensen garantir el dret d'asil de les persones?
¿Té previst el tancament del CIE de Sapadors, tal com reclamen múltiples associacions valencianes?

Com no es tracta d'una excepció, no és un cas puntual, davant la possibilitat que estiguem davant d'una manera sistemàtica, és necessari, mitjançant una compareixença, conéixer què està ocorrent en el centre d'internament d'estrangers, evitar flagrants violacions dels drets humans i abordar el tancament d'aquests llocs que han esdevingut en focus de vulneracions de drets humans.
O, en qualsevol cas, saber quin és el pla del govern per a evitar estes flagrants i sistemàtiques violacions dels drets humans.

Necessitem conéixer els protocols d'actuació del centre on s'han produït denúncies de violacions de drets humans, de tracte dispensat a les persones internes, denúncies presentades, agressions sexuals, a més de depurar les responsabilitats òbviament de les persones responsables.

Aquest parlament ha d'actuar per a evitar les violacions de drets humans.
Jo crec que el compromís, encara que la comissió parlamentària de drets humans va desaparéixer, el compromís d'un parlament democràtic amb els drets humans ha de ser quotidià.
.
.
quotidià i ha de ser ferm.

I nosaltres el que volem és que s'investigue, saber què pensa el govern sobre açò i, si és possible, abordar al més prompte millor el tancament dels CIE, els centres d'internaments d'estrangers, perquè són llocs on se tanca a persones i se tracta com a delinqüents a persones que no han comés cap delicte i, per tant, no poden ser privades de la seua llibertat.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies a vosté, senyora Oltra.

Torn en contra, senyora Elena Bonet.

La senyora Bonet Mancheño:

Gracias, señor presidente.

Señora Oltra, mire, usted sabe perfectamente, porque lo sabe, que estas Cortes no es el órgano para conocer los hechos que se relatan, ni el lugar para que comparezca el subdelegado del gobierno por cuanto es un hecho de competencias ajeno a esta noble institución.

Pero es que además usted debería saber, y si no, mire, yo tengo aquí el propio Diario de Sesiones del Congreso de los Diputados, que es en el Congreso de los Diputados donde se han dado todas las explicaciones pertinentes ante las preguntas que se han hecho con respecto a este tema.

Como es una cosa que no compete, como le digo, a estas Cortes, yo, no obstante, le voy a leer -y esto es Diario de Sesiones- algo que creo que puede ser definitivo, y es que «no consta sentencia condenatoria alguna, en ninguno de los órdenes jurisdiccionales, contra funcionarios o miembros del Cuerpo Nacional de Policía destinados en el Centro de Internamiento de Extranjeros de Valencia, derivada de denuncia formulada por ciudadanos extranjeros internos.
Las visitas inspectoras -del Defensor del Pueblo, de los titulares de los órganos judiciales responsables del control e internamiento de los ciudadanos extranjeros y de la fiscalía- constituyen un hecho frecuente y normal.
Hasta el momento no se ha recibido informe alguno de instrucción o recomendación de las autoridades expresadas en el anterior párrafo en el que se concluya que se estén vulnerando derechos fundamentales en el centro de internamiento de extranjeros Zapadores.
Y además no le voy a leer el Diario de Sesiones, lógicamente, pero yo lo tengo aquí, y usted lo puede revisar, en donde se dan todas las respuestas posibles ante las preguntas que se hacen.
¿Y dónde?
En el Congreso de los Diputados, señora Oltra, que es donde se tiene que dirimir o se tiene que responder a este tipo de cuestiones.
Desde luego no en Las Cortes.

Por lo tanto, es así de sencillo.
Y además no voy a utilizar el turno de réplica, de momento, señor presidente, porque es que la respuesta es tan sencilla como que no somos competentes en este caso para solicitar la comparecencia del subdelegado del gobierno, que lo es sí, lógicamente, en el Congreso de los Diputados.

Nada más.

El senyor president:

Claro, claro, señora Bonet, primero tendría que replicar la señora Oltra; si no replica la señor Oltra usted no tiene turno.

La senyora Bonet Mancheño:

Claro, claro, evidentemente.
Gracias.

El senyor president:

Para réplica, señora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Sí.
Molt curt perquè la veritat és que tampoc s'han donat massa a arguments.
Però jo sí que insistisc que jo crec que el compromís d'una institució com la nostra amb els drets humans ha de ser inqüestionable.

Jo entenc que hi hagen persones que no ho vegen aixina, perquè açò és una qüestió de drets humans.
I a més és una qüestió d'un centre en concret que està tenint moltes denúncies i on sembla que eixes denúncies el que vénen és a donar versemblança a una manera d'actuació sistemàtica on la pròpia audiència provincial ha manat reobrir un cas, una investigació d'uns menors algerians que a més havien sigut expulsats.

Imagine's l'absoluta indefensió en què es troben persones que estan tancades, perquè un delinqüent quan està tancat en la presó té el jutge de vigilància penitenciària, i diguem que els seus drets fonamentals tenen una tutela quotidiana.
Però és que les persones que estan en un centre d'internament d'estrangers no tenen els mateixos drets que una persona que està condemnada per un delicte.
I en este cas són persones que no han comés cap delicte, no?

Aleshores.
.
.

El senyor president:

Per favor, senyories, guarden silenci.

La senyora Oltra Jarque:

Aleshores ací el que s'està dient precisament és, oiga, anem a preguntar-li al subdelegat del govern si ell, davant d'estes denuncies, ha pres alguna determinació, alguna actuació política, està investigant, hi ha algun expedient obert, en quina situació està això.
Perquè vosté diu: és que no hi ha condemnes.
Però del que es tracta és d'evitar que passen estes coses i hi hagen condemnes.
És que si se detecta que hi ha denúncies, que moltes voltes no aplega a haver-hi condemnes perquè a les víctimes se les repatria abans que puguen aplegar a juí.
I esta és una de les vulneracions que ja ha passat.
I això ha passat.
.
.
, això ha passat en dones agredides sexualment, se les ha agredit sexualment i se les ha expulsat del país, amb la qual cosa no pot haver-hi una condemna perquè a més la testimoni principal l'han expatriat al seu país.
Com va a haver-hi un juí si acaba de caure la prova sencera del juí?

Aleshores el que estem dient és oiga, anem a investigar açò perquè eixa vulneració sistemàtica de drets humans ens situa en informes i en els observatoris de compliment de drets humans en una situació de país que vulnera els drets humans i que això és intolerable des d'una democràcia avançada.

Que vostés entenguen que no és necessari que vinga el subdelegat de govern.
.
.

El senyor president:

Senyories, si tenen alguna cosa que parlar facen el favor d'eixir fora, no molesten.

Perdone, pot continuar.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Aleshores que vostés entenguen que no ha de vindre el subdelegat del govern a explicar una qüestió de primer ordre com és aquesta, que és el compliment dels drets humans en un centre d'internament d'estrangers i que Les Corts ahí no tenen res a dir, i que la política ahí no té res a dir i la democràcia no té res a dir perquè no hi ha denúncies, a mi em sembla, sincerament, dramàtic.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Per a fixar la posició de.
.
.
Ah!
, sí que vol rèplica.
Té la paraula per a rèplica la senyora Bonet.

La senyora Bonet Mancheño:

Gracias, señor presidente.

Vamos a ver, señora Oltra, usted está cuestionando incluso la propia existencia de estos centros, y estos centros están reglamentados con el consenso de todos los partidos y de los grupos políticos, con las ONG, con colegios de abogados, etcétera, etcétera.
Entonces, no los pongamos en duda porque además no estamos hablando… no son centros penitenciarios, son centros que están bajo tutela judicial.
Y es un juez el que dice si se ingresa o no.
Además, hay novedades… Usted cuando habla con respecto a la falta de derechos humanos.
Pues mire, pueden ver a sus hijos, pueden tener comunicación lógicamente.
Y, en cualquier caso, no solo no se vulneran o entendemos que lógicamente no se tiene que vulnerar.
Pero es que el tema es que si hay que dar una explicación al respecto de cualquier duda que se pudiera generar a instancia de cualquier grupo político es que no son las Cortes, es que es el Congreso de los Diputados.
¿Y quiere decir usted que el Congreso de los Diputados no va a velar por el cumplimiento de los derechos humanos?
Naturalmente que sí, naturalmente que sí.
Pero es el órgano que le compete.
No son estas Cortes.

Entonces, primero, no pongamos en duda esta existencia de estos centros que, como digo, no son centros penitenciarios, que incluso hasta cuentan también, por supuesto, con el consenso del propio Defensor del Pueblo, ¿eh?
, como ya le he dicho antes, y que participan ONG, tiene el consenso de los grupos políticos, del ministerio fiscal, en fin, todas estas cuestiones que usted las está poniendo en duda y, desde luego, entiendo que no es así porque está claro, porque, y ya le digo, con la participación de, bueno, de todas las fuerzas, por así decir, que tienen interés en este tipo de cuestiones.
Y el Congreso de los Diputados, lógicamente, vela por el cumplimiento de los derechos humanos y responde ante cualquier pregunta que se le haga, como así consta en el Diario de Sesiones.

Entonces, solicitar en este caso, aquí, la comparecencia del subdelegado del gobierno, es que, sencillamente, no es procedente porque no somos órgano competente.
Luego el órgano competente es el Congreso de los Diputados.

Nada más, señora Oltra.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Bonet.

Ara sí, per a fixar posició, per part del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, la il·lustre diputada senyora Esther López té la paraula.

La senyora López Barceló:

Gracias, señor presidente.

Pues bien, sí que hay novedades.
Yo quería también anunciar novedades porque hoy mismo, hace apenas unas horas, se ha presentado una nueva denuncia por parte de cuarenta internos del CIE Zapadores que denuncian la situación deplorable en la que se encuentran.

Si quieren les cuento un poco algunas de las cuestiones que están en esta denuncia.

En el documento los internos denuncian que solo pueden hacer uso de un aseo para 80 personas, que sufren aturdimiento después de las comidas, que carecen de zonas de actividades de ocio durante el encierro lo que conlleva a desesperación durante los 60 días de encierro; no existen dispositivos de apertura mecanizada de las celdas, lo que aumenta el peligro en caso de incendio, y el trato discriminatorio por parte de agentes de la policía.
Denuncian insultos racistas, locuciones amenazantes como «si me vuelves a hacer alguna pregunta te rompo la cabeza o cógete un billete y lárgate a tu país».

En el escrito de la defensoría del pueblo, el propio Defensor del Pueblo, solicita facilitar ropa de abrigo a las personas internas que carezcan de ella debido a las temperaturas propias del invierno y el hecho de que el CIE de Valencia carece de calefacción.
Pide el Defensor del Pueblo subsanar el problema de la falta de agua caliente en las duchas del CIE de Valencia, que se viene detectando desde el mes de noviembre.
Ambas cuestiones aparecen reflejadas en el escrito presentado hoy por las personas internas que denuncian la ausencia de ropa de abrigo y ropa de recambio: camisetas, ropa interior, calcetines, sudaderas y la falta de agua caliente durante todo el período invernal.

Por eso, desde la campaña por el cierre de los CIE, exigen que el juzgado ponga en práctica medidas correctoras de los hechos que se exponen en la denuncia, que se garanticen los derechos de las personas privadas de libertad, que ante la imposibilidad de la administración de facilitar condiciones de habitabilidad dignas, salubres e higiénicas para las personas privadas de libertad que se encuentran bajo su autoridad, se clausuren las instalaciones del CIE de Zapadores, que se cierre de forma permanente el CIE de extranjeros de Valencia, que con su mera existencia vulnera los derechos humanos de las personas y en el que se han interpuesto más de treinta denuncias por palizas, maltrato y humillaciones.

Señorías, ésta es la denuncia que han hecho hoy los cuarenta internos del CIE de Zapadores.
Es una novedad.
Como hablaba de novedades la señora portavoz del Partido Popular, yo le doy una nueva novedad, un nuevo hecho que, por tanto, todavía… -gracias, señor presidente-, un hecho que, por tanto, todavía pues no ha podido ni investigarse, ni someterse a ningún tipo de fiscalización.

Por eso nosotros aquí, en el parlamento, tenemos competencia, claro que sí.
Es que si no tuviéramos competencia para poder fiscalizar y para poder preguntar al subdelegado del gobierno, no se habría permitido el paso a trámite de esta petición de pronunciamiento de la comisión.

Tenemos tanta competencia, señorías, que solamente por la voluntad del Partido Popular no va a comparecer aquí el subdelegado del gobierno.
Por supuesto que la competencia es del ministerio, la de hacer cualquier tipo de actuación en el CIE.
Claro, la de fiscalizar, preguntar y exigir una investigación interna es una obligación de las Cortes Valencianas, el obligar y el exigir la defensa de los derechos humanos de quienes residan y quienes estén internos en cualquier lugar del País Valenciano.

Zapadores está aquí al lado, señora Bonet, Zapadores está aquí al lado.
Se pueden estar vulnerando los derechos humanos en el CIE de Zapadores y sin embargo aquí, a unos metros, el Partido Popular niega que pueda venir el subdelegado de gobierno a que le preguntemos si se han tomado medidas para acabar con esos supuestos, esta supuesta vulneración de los derechos humanos -qué paciencia, señor presidente…

El senyor president:

Por favor, señorías.

La senyora López Barceló:

En fin…

El senyor president:

Tengamos paz y armonía.

Continúe, señora López.

La senyora López Barceló:

Gracias, señor presidente.

El senyor president:

Es que se puede hablar más bajito y no… Yo también me siento molestado, de verdad.
¡Por favor!

Continúe.

La senyora López Barceló:

Gracias, señor presidente.

Pues bien, también quería además hacer otra aclaración.
Tanto la competencia de fiscalización y comparecencia para preguntar sobre cualquier tipo de cuestión que afecte al País Valenciano, como ya ha quedado claro que es solamente potestad de quienes estamos aquí dentro y, por tanto, si la voluntad del Partido Popular es que no se comparezca, es que no se hable de la vulneración de derechos en el CIE de Zapadores, son ustedes únicamente los miembros del Partido Popular los que están negando la capacidad de fiscalización y de toma de cualquier tipo de acuerdo por parte de la cámara del parlamento valenciano.
Que quede muy claro.

También que quede muy claro que Izquierda Unida no ha estado nunca en ningún consenso acerca de los centros de internamiento para extranjeros, que desde la directiva de la vergüenza estamos luchando contra estos centros que son campos de concentración dentro del estado español, que vulneran los derechos humanos y que estamos en contra de cualquier centro de internamiento para extranjeros.
Que aquí mismo hemos presentado proposiciones no de ley sobre el tema y tan solo hemos contado con el apoyo de Compromís.
Que quede absolutamente claro.
Ninguna complicidad en la posible vulneración de derechos humanos en ningún CIE, ni éste ni en ninguno del estado español.
Porque Izquierda Unida está absolutamente en contra de que se pueda internar y se pueda tratar como delincuentes a personas cuya única, cuyo único delito en la vida es no haber podido encontrar aquí un trabajo que les permitiera tener los papeles para poder ser una persona con la nacionalidad española.
No tener los papeles es la única falta administrativa que estas personas tienen y por la que se les mete dentro de un centro de internamiento para extranjeros.
Una auténtica vergüenza.

Gracias, señor presidente.

El senyor president:

Muchas gracias.

Per a fixar la posición del Grupo Parlamentario Socialista, la ilustre diputada señora Eva Martínez té la paraula.

La senyora Martínez Ruiz:

Sí, señor presidente.

Quiero decir que intervengo en nombre de mi compañera Clara Tirado, que es la portavoz en estas Cortes de cooperación, de inmigración y de juventud, y que, como ustedes saben, hoy concretamente pues por cuestiones de su reciente maternidad no ha podido estar en esta comisión.

Decirles que el Grupo Parlamentario Socialista va a apoyar la iniciativa presentada por Compromís para que el señor Valderrama, el subdelegado del gobierno, acuda a estar Cortes a explicar qué medidas se están adoptando en relación a las denuncias que se vienen produciendo con carácter sistemático y reiterado en el CIE de Zapadores.
Es algo muy sencillo que, sinceramente, esta diputada cada día más se asombra de las burdas excusas que por parte del Partido Popular se alegan para impedir la comparecencia de personas, en este caso con la única finalidad simplemente de saber si por parte del gobierno se está llevando a cabo alguna medida, la que sea, en relación a estas denuncias.

Por lo tanto, asistimos una vez más a la reiterada negativa y sistemática por parte del Partido Popular de que…, en eso sí que estoy de acuerdo, la competencia es del ministerio, es de la delegación de gobierno, y precisamente por eso se pide la comparecencia de estas personas para que vengan, concretamente el subdelegado, para que explique.

Yo no sé si negando las evidencias y negando la realidad ustedes en lo personal se quedan satisfechos pensando que con eso se está tapando todo.
Yo les digo que no.
Yo les digo que con su negativa no van a hacer desaparecer las reiteradas violaciones de derechos humanos que se vienen produciendo.
Sabíamos que en el pasado año 2014 ascendieron a 30.
Ahora mismo acabamos de conocer nuevas denuncias en este año 2015.
Y como les digo, su negativa no va a seguir, no les va a hacer desaparecer la existencia de estas irregularidades y esas violaciones de derechos.
Y los diputados de la oposición seguiremos denunciando y exigiendo responsabilidades.

Yo no sé si ustedes han llegado a pensar, en lo personal, que el negarse, al menos, a que vengan aquí a dar explicaciones o, al menos, como ha hecho la señora Bonet, bueno, pues que venga el subdelegado de gobierno y que niegue él rotundamente que existe esto.
Ya no usted, que no tiene conocimiento, sino directamente el subdelegado de gobierno.
Porque nuestro grupo siempre lo dice y, una vez más, entiendo que debemos ponerlo de manifiesto.

El problema no es la ley que regula el CIE, y en la que sí que de manera clara se establecen cuáles son los derechos y las garantías que tienen los extranjeros internados.
El problema es cómo el Partido Popular pervierte la ley, el problema es cómo el Partido Popular incumple la ley, cómo se gestiona por parte del Partido Popular, que es el responsable, en este caso, por parte del Gobierno de España y su delegación aquí en la Comunidad Valenciana.

Recordar que ni siquiera han aprobado el reglamento que ustedes prometieron (veus) que iban a aprobarlo y que nunca, y que nunca llegó.

El senyor president:

Señorías, por favor.
(Veus) Señora Bonet, por favor.

La senyora Martínez Ruiz:

Y que, desde luego, el Partido Socialista está a favor de que se habiliten todos los medios de control y de inspección para los fines para los que fueron creados estos centros, los CIE.

Mire, lo más sencillo hubiera sido eso, que ustedes hubieran votado que sí.
Hubiera sido escuchar de primera mano al subdelegado del gobierno si las denuncias que se han presentado son falsas o no, son reales o no, y no negarlas por parte de los diputados de la oposición.

Son ridículas las excusas que ustedes vienen dando.
La señora Oltra lo decía, ella nunca, nunca ha visto cómo el Partido Popular votaba a favor, yo tampoco.
Con lo cual, yo soy más novata que ella, pero parece que esto es reiterado.

Miren, en los casos en los que hay procedimientos judiciales, su excusa se está investigando por la justicia.
En los casos de Bankia, en los que también un presidente de otra entidad bancaria, como la CAM, sí que ha comparecido.
La excusa es que -y me lo he anotado- queremos, pretendemos que esto sea una plataforma mediática.
Y yo les digo: ¿plataforma mediática de qué?
, si son ustedes, el gobierno, el Partido Popular, quien pone en bandeja esa plataforma mediática.
O ¿no lo fue el hecho de que ayer se produjeran dos detenciones en el Palau de les Arts, se viera en todas las televisiones de toda España el hecho de que se registrara durante todo un día con la intendente de Les Arts?
¿Eso no es una plataforma mediática creada, consentida y en colaboración con los gobiernos del Partido Popular durante estos veinte años?

Y miren, lo de la falta de competencia es vergonzoso, porque como diputados, como diputados, más allá de la competencia o no, que yo entiendo que sí que es competencia, más allá… Competencia es todo lo que pase a cualquier persona en nuestra comunidad, sean extranjeros o no lo sean.
Eso es nuestra competencia, enterarnos de lo que pasa, denunciarlo, proponer medidas para que eso no suceda si se está produciendo, que es una evidencia que sí que está pasando y no tirar balones fuera diciendo que es competencia de las Cortes Generales.

Miren, no, no.
Deberían votar a favor, debería el subdelegado de venir aquí, dar la cara, dar explicaciones y explicar qué medidas está llevando a cabo el gobierno, si es que está haciendo algunas, mucho me temo que no, para que esto no siga sucediendo.

Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyories, finalitzat el debat, passem a votar la iniciativa que ha defensat -(veus) Senyora Bonet, per favor-…, la iniciativa que ha defensat el Grup Parlamentari Compromís.
¿Vots a favor?
Gràcies.
¿Vots en contra?
Gràcies.
6 vots a favor i 7 en contra.
Queda rebutjada.

Suspenem només dos minuts per a donar entrada…, dos minuts només, dos minuts només per a donar entrada al conseller de governació.

(Se suspén la reunió durants uns minuts)

El senyor president:

Es reprén la sessió.

Donem la benvinguda a l'honorable senyor conseller de Governació i Justícia, senyor Luis Santamaría, que crec que és la primera ocasió en què mos honra amb la seua presència en esta comissió.
(Remors)

Doncs, l'invitem que vinga en successives ocasions que, aquí, sempre serà, com en la resta de comissions també, molt ben rebut.

Compareixença del conseller de Governació i Justícia, senyor Luis Santamaría Ruiz, per a explicar el paper de la policia autonòmica en la investigació sobre les filtracions de documents referits a contractacions o despeses de la conselleria de presidència o de la presidència, sol·licitada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida (RE número 96.
936), a la qual s'acumulen les compareixences del conseller d'Hisenda i Administració Pública i del conseller de Governació i Justícia per a explicar les actuacions de les seues conselleries en relació amb les accions efectuades per algun membre de la policia autonòmica per a la determinació de possibles filtracions d'informació o documents de l'àrea de presidència, que sol·licita el Grup Parlamentari Socialista (RE números 96.
828 i 96.
829), la compareixença del conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua per a explicar la investigació sobre les filtracions de documents referits a contractacions o despeses de la conselleria de presidència o de la presidència de La Generalitat, que sol·licita el Grup Parlamentari Esquerra Unida (RE número 96.
935) i la compareixença de la secretària autonòmica d'Organització, Coordinació i Relacions Institucionals per a explicar i informar sobre les accions i actuacions que s'han realitzat des d'eixa secretaria per a determinar les possibles filtracions d'informació o documents de l'àrea de presidència, sol·licitada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 99.
404)

El senyor president:

El punt que anem a substanciar és l'inicialment punt 7, que és compareixença del conseller de Governació i Justícia per a explicar el paper de la policia autonòmica en la investigació sobre les filtracions de documents referits a contractacions o despeses de la conselleria de presidència o de la presidència, sol·licitada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida, que està acumulada a la compareixença del conseller d'hisenda i administracions públiques per a explicar les actuacions de la seua conselleria en relació amb les accions efectuades per algun membre de la policia autonòmica per a la determinació de possibles filtracions d'informació o documents de l'àrea de presidència, que sol·licita el Grup Parlamentari Socialista, acumulada a la compareixença del conseller de Governació i Justícia per a explicar les actuacions de la seua conselleria en relació amb les accions efectuades per algun membre de la policia autonòmica per a la determinació de possibles filtracions d'informació o documents de l'àrea de presidència, que sol·licita el Grup Parlamentari Socialista, acumulada també a la compareixença del conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua per a explicar la investigació sobre les filtracions de documents referits a contractacions o despeses de la conselleria de presidència o de la presidència de La Generalitat, que sol·licita el Grup Parlamentari Esquerra Unida i, acumulada, per últim, a la compareixença de la secretària autonòmica d'Organització, Coordinació i Relacions Institucionals per a explicar i informar sobre les accions i actuacions que s'han realitzat des d'eixa secretaria per a determinar les possibles filtracions d'informació o documents de l'àrea de presidència, sol·licitada pel Grup Parlamentari Socialista, i que va a substanciar, com he dit, agrupades, l'honorable senyor conseller de Governació i Justícia, com ja coneixen les seues senyories, per la incidència que va enviar en el seu dia el Consell.

Per tant, benvingut, i té la paraula el senyor conseller.

El senyor conseller de Governació i Justícia:

Bé, moltes gràcies, senyor president, per la seua benvinguda a esta comissió que, efectivament, és la primera vegada que tinc ocasió de comparéixer i mostrar la total meua predisposició per a tornar totes les vegades que els grups parlamentaris d'estes Corts sol·liciten la meua compareixença.

Señorías, comparezco, como bien ha dicho el presidente, en esta comisión, atendiendo a la petición formulada por el Grupo Parlamentario de Esquerra Unida, y también por el Grupo Parlamentario Socialista, números 96.
936 i 96.
829, respectivamente.
Además, como también ha dicho el presidente, se acumulan a estas dos solicitudes otras tres, la 96.
935, presentada también por el Grupo Parlamentario de Esquerra Unida, y la 96.
828 y 99.
404 del Grupo Parlamentario Socialista.

Quiero recordarles también que ya tuve ocasión de dar cuenta en relación con la misma cuestión, en sede parlamentaria y, concretamente, en el pleno del 22 de octubre pasado, respondiendo a dos preguntas orales formuladas por los mismos grupos a los que acabo de referirme y, también, y en ese mismo sentido, quisiera destacar que hasta la fecha desde la conselleria que dirijo se han respondido, con las cautelas legales propias de un caso que está siendo objeto de un procedimiento judicial aún en curso, como bien saben sus señorías, cuatro preguntas escritas y una solicitud de documentación relacionadas todas ellas, también, con el tema que nos trae hoy aquí a esta sesión de la comisión de coordinación.

Abierta, como digo, aún, y todavía viva la vertiente judicial de la que carezco de competencias, evidentemente, para realizar cualquier tipo de valoración jurídica, he circunscrito mi intervención a un relato que quiero que sea preciso, quiero que sea exacto y, por supuesto, sujeto totalmente a la transparencia para explicar las actuaciones que hemos realizado en el ámbito de mi conselleria, también del resultado de las mismas y, por supuesto, de los hechos sobre los cuales se realizaron esas investigaciones.

Creo que ser exhaustivo es una obligación para con la profesionalidad conseguida y alcanzada por la unidad adscrita del Cuerpo Nacional de Policía en la Comunitat Valenciana a lo largo de sus ya veintidós años de servicio a los valencianos y valencianas.
Su prestigio así lo merece.
Y también quisiera destacar que la policía de La Generalitat, la unidad adscrita al Cuerpo Nacional de Policía a la Generalitat valenciana este año ha realizado cerca de 340.
000 actuaciones, un 30% más que el año precedente, lo cual significa que es una policía que está al servicio de los valencianos y es una policía que se encuentra perfectamente identificada con los valencianos y valencianas y que se dedica a resolver los problemas que plantean en los ámbitos que le corresponden los ciudadanos de la Comunidad Valenciana.

Creo que el primer objetivo que tenga es el de ser riguroso, extremadamente riguroso, es una obligación que…, en fin, que contraigo con todos ustedes y que contraje en mis sucesivas intervenciones porque creo firmemente que la transparencia debe ser el principio que debe regir la actuación de, bueno, pues mi actuación al frente de la Conselleria de Gobernación y Justicia, y también creo que es uno de los principios que guían la actuación del Consell.
Rigurosidad y transparencia, es decir, contar con hechos y sobre la base de los hechos y sin ningún tipo de oscurantismo qué es lo que sucedió y responder a las preguntas de sus señorías.

Cosa distinta es que esta exposición sea capaz de colmar las expectativas que algunos grupos puedan haber depositado con respecto a lo que puedan ser especulaciones, relatos, fábulas, en fin, que nada, en principio, tienen que ver con los hechos que quedan constatados en el expediente que tramitamos.

No está entre las responsabilidades de este equipo de gobierno ni dejar volar la imaginación, como digo, ni fabular ni contribuir tampoco a alimentar teorías de la conspiración que no tienen ninguna realidad objetiva y que, por tanto, nada tienen que ver con la realidad de los hechos que pasaré a detallarles a continuación.

Por tanto, mi comparecencia no hablará de conjeturas, no hablará de ocurrencias, no hablará de sospechas.
Única y exclusivamente lo hará de los hechos que tenemos constatados sobre la base del expediente que tramitamos y que, evidentemente, tiene el respaldo de la firma o de la rúbrica de las personas que fueron, evidentemente, entrevistadas.

Hechos, como dio, demostrados tras una investigación rigurosa, objetiva, dirigida por dos funcionarios de trayectoria intachable, comisario, en concreto, con más de treinta años de servicio al servicio -valga la redundancia, perdón- de los valencianos y las valencianas.

Y, señorías, los hechos, las actuaciones que se impulsaron y el resultado de las mismas que paso a detallarles son los siguientes.

El 4 de octubre, un medio de comunicación, en concreto el diario Levante, publicó una información en la que se hacía referencia a posibles interrogatorios policiales llevados a cabo a empleados públicos.
Consideré que dada la importancia de la información publicada era lo suficientemente relevante como para ordenar la apertura inmediata de una investigación interna de carácter reservado, que tuvo tres objetivos: esclarecer la veracidad de lo publicado y, en su caso -perdón, dos objetivos- y, en su caso, dirimir las posibles responsabilidades que pudieran derivarse.

Y así lo hice y, como digo, inmediatamente encomendé la apertura de dicha investigación al jefe de la unidad del Cuerpo Nacional de Policía adscrita a la Comunidad Valenciana.
Se nombró instructor del expediente al comisario jefe de la unidad, asistido en calidad de secretario por otro subinspector del mismo cuerpo.

Como digo, el objeto de la investigación era esclarecer los hechos sucedidos el 22 de julio, según habían sido publicados por la prensa.
Y ese, y solo ese, fue el objeto y la finalidad de una investigación en la que los funcionarios encargados de llevarla a cabo desarrollaron sus labores, como no puede ser de otro modo, con absoluta libertad, del mismo modo que las personas que prestaron declaración lo hicieron, por supuesto, con todas las garantías.

El expediente fruto de esa tarea, como ya dije en sede parlamentaria, constó de trece documentos y, entre ellos, se incluyen las declaraciones de diez personas.

De los informes y declaraciones que lo integran el instructor del mismo extrajo las siguientes conclusiones sobre la base de los hechos que, como digo, están constatados.

En primer lugar, que a la luz de los testimonios e informes recabados en relación con las filtraciones de documentos de La Generalitat, no existía -y repito- no existía ninguna investigación policial alguna.
Nunca hubo ninguna investigación policial al respecto.
La policía de La Generalitat nunca… no ha buscado al topo, no ha habido orden ninguna, ni la hubo en el momento de producirse los hechos y nunca ha sido fruto o parte de la actividad de nuestros agentes.
Y reitero porque creo que resulta de la máxima relevancia, y es que no existía ninguna orden, ninguna investigación policial abierta al respecto de la cuestión que nos ocupa.

En segundo lugar, queda asimismo documentado -y digo «documentado»- que las entrevistas entre el inspector jefe responsable de seguridad de presidencia y el asesor de prensa del vicepresidente del Consell, efectivamente, se produjeron y, concretamente, dos: una, la primera, el 22 de julio en las dependencias de la comisaría de la unidad adscrita en el Pont de Fusta y, la segunda, en el despacho del propio asesor en el palacio de Valeriola el día siguiente, día 23 de julio.
Ambas son solicitadas por el jefe de seguridad y en ambas ocasiones el asesor de prensa accede, como así lo declara, voluntariamente a que se celebren.

En tercer lugar, dentro de las conclusiones del expediente que llevó a cabo el instructor, también quedó documentalmente constatado -y cuando digo «documentalmente constatado» quiere decir que rubricado con la firma en los documentos que forman parte del expediente por quienes prestaron declaración- que esas entrevistas mantenidas por el inspector jefe lo fueron a título individual, como resultado de una iniciativa propia que entendió que era parte de su responsabilidad como jefe de seguridad de presidencia y con el interés de conocer el origen de las filtraciones de determinados documentos y, como digo, así es ratificado y firmado en la declaración del agente de policía.

Y, en cuarto lugar y, por último, decirles que también concluyó el expediente que en base a las declaraciones que constan en el procedimiento existen determinadas coincidencias pero también existen determinadas discrepancias respecto a qué sucedió en el transcurso de esas dos entrevistas.

Entre las coincidencias, además de las señaladas en cuanto a fecha, tiempo y lugar de la entrevista, se encuentran las que hacen referencia al fondo de la misma, confirmando ambas partes que su propósito es el aporte de información o datos sobre la persona o personas que pudieran estar detrás de las filtraciones de documentos que estaban afectando a la seguridad de La Generalitat.

Se coincide también, además, en la existencia de una posterior reunión, como he dicho, el día 23 de julio, en el despacho del asesor de prensa en el palacio de Valeriola y se coincide, también, al resaltar que se acudió, por parte del asesor de prensa, de forma voluntaria.
Y en esa reunión, el señor Botella, transmite la imposibilidad de facilitar datos sobre las filtraciones.

En cuanto a las discrepancias, señalar que el inspector jefe mantiene que toda la entrevista transcurre en condiciones de normalidad sin ningún tipo de presión por su parte, mientras que el asesor indica lo contrario.
En este punto, ambas versiones no pueden ser contrastadas más allá de las propias declaraciones de los afectados, como es evidente, y a la vista de todos los datos y documentación que figura en el procedimiento incoado, la instrucción concluyó con las propuestas que yo, como conseller y al haber nombrado al secretario e instructor, evidentemente, hice mías por respeto, evidentemente, a su trabajo.

Primero, concluyó el expediente que debía darse cuenta de lo actuado a la fiscalía de la Audiencia Provincial de Valencia por si de la documentación obrante y/o de las declaraciones efectuadas, se dedujera algún tipo de responsabilidad o pudiera deducirse algún tipo de responsabilidad que tuviera que ser dirimido en el orden penal.

Como saben ustedes, la fiscalía provincial decidió abrir diligencias de investigación, designó un fiscal instructor el 20 de octubre, y estas diligencias fueron a su vez remitidas al juzgado de instrucción, creo que es el número 15, que, por su parte, incoó diligencias previas que forman parte de un proceso judicial que debo de insistir que está en curso y que se está desarrollando en estos momentos.

La segunda de las conclusiones que, insisto, también hice mías, fue que se debían de iniciar actuaciones en materia disciplinaria para depurar las eventuales responsabilidades que pudieran haberse generado por parte del inspector jefe de la unidad, mediante la instrucción de un expediente disciplinario que habrá de estar a expensas, evidentemente y como marca la ley -quiero resaltar-, de la valoración jurídica final que se haga en el orden jurisdiccional.

Y la tercera conclusión que, evidentemente también hice mía, nos indicaba o nos proponía que, a partir del día siguiente a la difusión ante los medios del resultado del expediente, el inspector jefe dejara de desempeñar sus funciones como jefe de seguridad de presidencia y que esas funciones pasaran a ser desempeñadas por un subinspector de la unidad adscrita.

Como he dicho, estas tres propuestas que provienen del órgano instructor las hice mías, porque también hice mías las conclusiones del expediente tramitado, como he dicho, por un funcionario que lleva más de treinta y cuatro años de servicio en el Cuerpo Nacional de Policía.

Y debo decir que el expediente informativo de carácter reservado, que se abrió, es un expediente…, o son unas actuaciones previas, mejor dicho, tramitadas de carácter o de una manera ejemplar, desde el punto de vista administrativo, que es el que, evidentemente…, pues, dentro del que evidentemente tengo competencias.

Se han llevado a cabo todas las actuaciones en este tema que eran necesarias y que debieron llevarse a cabo, al margen, insisto, del recorrido que pueda quedar una vez se pronuncien los tribunales, y que debemos derivar o deberíamos derivar, en función del resultado, en la vía disciplinaria.

Una nueva fase que, caso de producirse, llegará en su momento.
Y para que no les quepa ninguna duda, aplicaremos, como hemos venido haciendo hasta el momento, lo que dicta el ordenamiento jurídico, el sentido común, la máxima diligencia, como se ha hecho hasta ahora.

Permítanme que concluya esta intervención, simplemente, reiterando que hemos intentado -y yo creo que lo hemos conseguido- actuar de una manera absolutamente objetiva.
Los funcionarios responsables del expediente de tramitación han actuado con total libertad.
Destacar que hemos actuado con total transparencia, explicando y dando cuentas, tanto a la opinión pública como ante esta cámara, cuando ha sido oportuno.
Y que, por supuesto, ha estado toda nuestra actuación guiada única y exclusivamente por una máxima, que es la de cumplir rigurosamente lo que dictan las normas, lo que dicta el derecho.

Muchas gracias, señorías.

El senyor president:

Moltes gràcies, a vosté, senyor conseller.

Per a fixar la posició del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, que és sol·licitant, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Ignasi Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Bé, senyor conseller.

Vosté ve a substanciar ací cinc compareixences, cinc compareixences sobre el mateix tema, però no exactament sobre les mateixes actuacions.

El tema és el topo, ja ho sap vosté.
Però això, al llarg del temps, ha donat peu a diversos escàndols, diversos escàndols pels quals el Consell ha de retre comptes davant Les Corts.
I, concretament, de les cinc compareixences sol·licitades, dos són per este diputat i per este grup, per Esquerra Unida; i jo crec que estaven formulades de manera molt precisa:

Una, al conseller de Governació i Justícia, per a explicar el paper de la policia autonòmica en la investigació.
I vosté ha parlat sobre el tema, no ha aclarit moltes coses que jo li vaig a preguntar, però vosté ha parlat sobre el tema.

Però l'altra era al conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua, per a explicar la investigació sobre les filtracions de documents.
Una altra investigació a la qual vaig poder tindre accés, d'una manera un tant particular, limitada, condicionada, a l'informe de conclusions fa uns dies.

Són dos temes que estan relacionats.
I m'agradaria que vosté es referira als dos.
Ja que s'han agrupat les compareixences, vosté ha de donar resposta a totes les peticions i no únicament a què correspon a la seua conselleria.

Les compareixences es fan perquè ho proposa el síndic del Grup Parlamentari Popular que recolza el Consell.
I, per tant, no pot vosté dir que no té res a vore, no té res a dir respecte a les qüestions de presidència.

Ho dic perquè, tal vegada, el senyor Ciscar està molt content d'haver-se lliurat de comparéixer, està molt alleujat.
De fet, no ha volgut vindre mai per a parlar, pràcticament, del topo; sempre ha enviat la secretaria autonòmica.

Perquè ací hi ha tres escàndols, jo no em cansaré de dir-ho.
I per utilitzar símils animalistes, ja que hem parlat tant del topo -talp en valencià; però, bé, sempre diguem topo-, jo parlaria de la gaviota, del topo i ja del bulldog.

El primer escàndol, que sempre s'oblida: el de la gaviota, el del Partit Popular, el de les despeses personals carregades a l'erari públic, el de les factures de caixa fixa d'alimentació, de begudes alcohòliques, de nits d'hotel, etcètera, etcètera.
No s'ha aclarit.
No se'ns ha donat suficient documentació al respecte que hem demanat, ni suficient explicació.

Els altres dos escàndols pels quals vosté hui compareix ací:

El del topo.
La filtració de factures, de documents, la nòmina del president de La Generalitat, el certificat d'empadronament inclús.
.
.
Tot això també ha d'explicar-se.
I, sobretot, les actuacions seguides per presidència, interrogant funcionaris, i solament funcionaris, per a intentar caçar el talp, el topo.

És curiós perquè en l'informe que jo vaig poder copiar a mà fa uns pocs dies es conclou que no es pot determinar l'autoria de les filtracions, però s'assenyala molt clarament, molt clarament, molt clarament, un subsecretari i un secretari general administratiu de la conselleria de presidència, que eren persones de confiança -un, càrrec polític; i l'altre, funcionarial, però en lliure designació- del senyor Ciscar, que hui s'ha lliurat de comparéixer ací perquè ha vingut vosté.

D'això ens agradaria preguntar-li, primer, ¿per què no se me donà còpia de l'expedient?
¿Per què es va instar la Mesa de Les Corts a declarar secreta.
.
.
, no secreta, però no pública eixa documentació perquè afectava a drets fonamentals?
I, després, quan jo pregunte al personal funcionari que m'atén en la conselleria de presidència quines són les informacions contingudes en eixos documents que afecten drets fonamentals, precisament per a evitar difondre'ls, no se'm dóna cap resposta, no se li dóna cap directriu al personal funcionari que m'atén perquè m'informe de quines són les dades que no es poden fer públiques per afectar drets fonamentals, malgrat que jo ho vaig preguntar i vaig fer constar en la diligència de retirada de la documentació que havia fet eixa pregunta.

Perquè jo ni molt menys vull incomplir la normativa i, sobretot, afectar drets fonamentals.
I per això no vaig difondre els noms, cognoms ni llocs de treball, perquè no pogueren ser identificats, dels funcionaris que havien estat interrogats en eixe procediment.
Però la resta, per suposat que sí, és la meua obligació, aplicar la transparència que el Consell no vol aplicar.

I, després, respecte a l'escàndol del bulldog.
.
.
Perquè, bé, també podem buscar eixe símil, no?
Una actuació parapolicial del cap de seguretat del palau que, al més estil Clint Eastwood, però en l'època de les pel·lícules de policies de Harry el Sucio, no?
, al marge de la llei, «actuaciones individuales, sin recibir orden alguna».
.
.
Seriosament, és que és d'escàndol, eh?
El bulldog, no?
, ahí, grr!
, a vore si.
.
.
La presa sembla que era un assessor de Ciscar, una altra vegada.
Els dos sospitosos de les filtracions eren personal de confiança de Ciscar.
La víctima d'un interrogatori, que no sabem en quines condicions es va desenvolupar perquè ahí hi han contradiccions, com diu vosté, també era un assessor del senyor Ciscar.
¿Per què no agarren directament al senyor Ciscar i l'interroguen, a vore si canta?

L'escàndol del bulldog.
Preguntes.
Primera, ¿no sabien res abans del 4 d'octubre?
¿Va haver-ho de publicar un mitjà de comunicació perquè vostés saberen que hi havia hagut, el 22 de juliol -és a dir, pràcticament tres mesos abans-, un interrogatori a un assessor, a un cap de premsa del vicepresident del Consell?
És una pregunta retòrica, perquè sabem de sobra que dins del Consell, a molts nivells, hi havia coneixement d'eixe fet.
Li puc dir que a mi m'ho ha dit un alt càrrec del seu Consell, que, a més a més, hi havia gran escàndol, gran preocupació i que es parlava en termes molt grossos de què havia passat, molt grossos, fins i tot de detenció il·legal s'estava parlant entre membres del Consell o alts càrrecs d'este.

Per tant, ¿per què no van actuar?
Vostés són coneixedors que hi ha una actuació de Harry el Sucio, parapolicial, suposadament -i anem a creure-s'ho, de moment- sense rebre cap tipus d'ordre ni directriu, d'un policia que anava al marge de la llei, no?
, en unes condicions un tant sospitoses, i no fan res?
¿Ha de publicar-ho un mitjà de comunicació?

Sincerament, és preocupant que la seua conselleria, que té sota les seues ordres la policia autonòmica, i esta persona era un cap de seguretat del palau en funció de ser policia autonòmic, no fera res abans.
¿Què passa, que si el mitjà de comunicació no ho havera sabut o no ho havera volgut publicar, vostés no haveren fet res?
¿Tot depén que es publique en premsa?
¿Solament allò que genera escàndol polític i afecta la credibilitat del Consell és, per tant, investigat per la seua conselleria?

Jo crec que no queden massa ben parats a l'hora de dir que investiguen una notícia publicada en mitjans de comunicació quan, insistisc, ho sabien, ho sabien i de sobra.

En segon lloc, ¿per què no contesten les preguntes que formulem els diputats sobre este tema?

Mire vosté, pregunta formulada per mi mateixa el 23 d'octubre: ¿quines són les deu persones que prestaren declaració en la investigació interna sobre les actuacions del cap de seguretat del president?
És una pregunta molt concreta, eh?
¿Quines són les deu persones?

Segona pregunta: ¿van prestar declaració el president Fabra i el vicepresident Ciscar en la investigació interna sobre les actuacions del cap de seguretat del president?

Són dos preguntes molt concretes.
¿Quines eren eixes deu persones; i si, entre eixes deu persones, estaven el senyor Fabra i els senyor Ciscar?
No sé per què no em responen, perquè la resposta que em diu és que la informació relativa a l'expedient disciplinari obert al cap d'escortes.
.
.
Jo no estava preguntant per l'expedient disciplinari, sinó per la investigació interna; són dos coses diferents, vosté ho ha deixat molt clar.
De la investigació interna es deriva un expedient disciplinari.
Jo pregunte per la investigació interna, no per l'expedient disciplinari.

Però vostés me diuen: «La informació relativa a l'expedient disciplinari obert al cap d'escortes del president forma part de la pràctica d'una informació prèvia, de caràcter reservat, duta a terme per comprovar la veracitat dels fets.
Tota la informació vinculada a dit expedient estava, en el moment de formular-se la pregunta, en mans de la fiscalia provincial, la qual, per decret de 20 d'octubre, va ordenar la incoació de diligències d'investigació que foren enviades al jutjat que va incoar, per la seua part, diligències prèvies que formen un procediment judicial encara en curs.
»

Molt bé.
I què?
¿Quines són les deu persones que van ser interrogades?
¿Van ser interrogats el president Fabra i el vicepresident Ciscar, que sembla que s'espien entre si, que sospiten un de l'altre?
És que eixa és la pregunta meua.

Jo no li estic preguntat si li ho han enviat a la fiscalia i si la fiscalia li ho ha enviat al jutjat, ni si han obert un expedient disciplinari.
Vull transparència, que vosté ha dit que anava a ser rigorós i transparent.
No sé si ha sigut rigorós, però transparent en cap cas.

Li ho vaig preguntar també en una pregunta oral, i li ho pregunte ara -té dos torns-.
¿Quines són les deu persones?
I si vosté considera que no es pot respondre eixa pregunta.
.
.
, que jo no entenc per què, sincerament, no entenc per què, perquè les deu persones supose que seran responsables polítics o responsables policials o, en tot cas, funcionaris de la conselleria de governació, de la conselleria de presidència, dic jo, eh?
I, per tant, hauran de retre comptes de què fan en l'exercici del seu càrrec.
Però, si no, almenys responga'm.
¿Van ser interrogats el senyor Ciscar i el senyor Fabra?
, és que vull saber-ho.

I, per altra banda, diu: «Hay discrepancias respecto al desarrollo de las entrevistas.
Uno dice que fueron con normalidad -és a dir, el policia que va ser amb normalitat- y el otro lo contrario.
» ¿Què vol dir «lo contrario»?
És que jo quan he sentit això m'he ficat a tremolar.
Lo contrario què és?
Tortures?
(Rialles) Amenaces?
Coaccions?
No sé.
M'agradaria saber en quin sentit.
I, per això, vaig demanar -i no se m'ha donat- l'escrit que suposadament va registrar, davant notari, l'assessor de premsa del senyor Ciscar i que també disposa d'una còpia d'este, segons informacions publicades,.
.
.

El senyor president:

Pregue finalitze.

El senyor Blanco Giner:

.
.
.
el Consell de La Generalitat.

Volem saber què és el que diu l'assessor de premsa de Ciscar quan diu que va ser lo contrario que la normalidad.
Volem saber, sincerament, perquè ens preocuparia moltíssim que hi hagueren actuacions que vulneraren els drets humans.
¿A vore si en compte dels drets fonamentals, que diuen vostés que estan afectats per una documentació que me neguen a mi la còpia, de què estem parlant és de drets humans?
, en una història surrealista, vergonyant, de Mortadelo y Filemón,.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies.

El senyor Blanco Giner:

.
.
.
de Torrente, del Superagente 86.
.
.
, no sé ja quin exemple posar, que no crec que siga la millor senya d'identitat, i li ho dic a vosté que està parlant-nos de rigor.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

.
.
.
i mos presenta eixa llei, no?
No crec que siga la millor senya d'identitat del Consell en què vosté, en estos moments, està participant.

El senyor president:

Gràcies.

També és sol·licitant d'estes compareixences el Grup Parlamentari Socialista.
I, per tant, té la paraula ara l'il·lustre diputat senyor Rafael Rubio.

El senyor Rubio Martínez:

Gracias, señor presidente.

Señor conseller, le he escuchado atentamente.
Y estamos ante un tema que no es, desde mi punto de vista, desde nuestro punto de vista, una cuestión de tipo menor ni una anécdota.

Mire, vamos a empezar.
Tras una reunión de trabajo, ocurrida en el palacio de Valeriola, sito en la plaza de Nules, el día 22 de julio, el señor Rafael Piqueras pidió que le presentaran a don Juan Manuel Botella Cubells, periodista que ejercía las funciones de comunicación con los medios de vicepresidencia.

En este diálogo, Rafael Piqueras Lozano le pidió al señor Botella que le acompañara a la comisaría sita en Pont de Fusta, sede de la policía autonómica, para hablar con él y colaborar.

Al llegar a la plaza de la Virgen, ambos se subieron a un vehículo conducido por la persona denunciada.
Y, al ser preguntado por el señor Botella por el tiempo que le llevaría esta gestión, el denunciado, el señor Piqueras contestó: «Una hora, si me dices la verdad, o quizás dormir en el calabozo esta noche.
Eso depende de ti.
La gente, lo digo por experiencia, se ablanda en un calabozo.
Si quieres, puedes llamar a un abogado.
Esto te lo estoy haciendo de un modo discreto por tu bien.
Es el momento de elegir.
»

A continuación, añadir ante la sorpresa del señor Botella por lo manifestado, que se trata de «lo tuyo un delito menor, pero un delito, bien cometido por ti o del que tienes conocimiento, del que puedes aportarnos mucha información».
Al espetarle el señor Botella cómo era posible que iba a necesitar a un abogado y de qué delito se trataba, el denunciado le dice: «Bien, entonces no hace falta que hagamos esto de un modo oficial.
Quiero que sepas que he interrogado a muchos delincuentes en mi vida, incluso homicidas.
Te haré unas preguntas duras, entiéndeme, de poli malo, porque en este caso seré el poli malo porque es mi obligación y trabajo, y tú debes decirme lo que sepas y tu grado de implicación en los hechos.
Te advierto que te sentirás seguro… el deseo de no decirme la verdad.
Pero, no mientas, por favor, porque si no, hoy no sales de aquí.
»

Sigue el tema, tras preguntar por enésima vez el señor Botella cuál es el motivo de estar ahí, el señor Piqueras le dice: «Se te acusa, Juan Manuel, de un delito de revelación de secretos.
Un testigo te ha identificado entregando información al presidente de la Asociación Valenciana contra la Corrupción en un garaje o aparcamiento.
» Tras negar de forma contundente el señor Botella aquello de lo que se la acusaba y pedir que este testigo le viera en persona, porque es seguro que se ha confundido, el denunciado le dijo: «Aún hay más.
Hace meses llevabas el pelo corto, ¿verdad?
» Al responder afirmativamente, el señor Piqueras dice: «Otra prueba más en tu contra.
» No nos riamos.
Esto es serio, ¿eh?
«Y hace meses una persona muy representativa tuvo una conversación privada contigo y te pidió ayuda para encontrar al filtrador de vicepresidencia, porque el topo sin duda está donde trabajas.
Y no se lo proporcionaste.
Y qué casualidad, sabemos que una persona de la asociación de la corrupción comentó días después que se pidiera por presidencia ayuda a alguien que se habían equivocado de persona, lo que te señala nuevamente a ti.
»

A pesar de la negación del señor Botella a lo sugerido por el denunciado, este le dice: «Siempre hay una primera vez para filtrar.
O que el que difunde las noticias es un profesional de prensa como tú.
Todos los indicios apuntan a ti.
Bárcenas también decía que era inocente.
» (Rialles)

Juan Manuel Botella, indignado por lo que estaba diciendo la policía autonómica, le dijo que todo eso era ridículo y que suponía una pérdida y un valor esencial en su profesión.
Piqueras Lozano le dijo: «Te destruye como profesional y contigo va tu familia, pero yo puedo ayudarte.
Y si no estuvieses implicado y colaborases, podrías limpiar tu nombre ante las personas más importantes de La Generalitat.
Tú puedes conseguir que tus amigos periodistas hablen, porque a un policía no le cuentan lo mismo que a ti.
Tú puedes dar el nombre del topo o el indicio que lleve al topo de presidencia.
Con una sola llamada te quedas sin trabajo.
»

Rafael Piqueras le dice: «Decide si doy curso a lo que tengo o se lo paso a un juez, y ya te apañas con él, o si vas a ayudarnos; ahora puedes irte» -después de hacerle una foto con el móvil.
«Voy a dejar que te vayas, pero espero noticias tuyas pronto y, si no, habrá que seguir trabajando en los indicios que tengo sobre ti.
Te aseguro que esto no acaba aquí.
»

Y acaba la relación, el correlato.
Este es el escrito del fiscal.
Señor conseller, ¿a usted le parece esto normal?
¿A usted le parece esto normal?
Esto que nos puede resultar un cuento es el escrito del fiscal ante el juzgado.
Esto es muy fuerte.
Vaya por delante nuestro reconocimiento a la unidad policial, esta cuestión que usted ya ha dicho al comienzo.
Vaya por delante.
Y pensamos que la unidad policial hace un buen trabajo.
No nos va a enfrentar a la unidad policial.
Si hay alguien que no ha hecho bien su trabajo, deberá de asumir la responsabilidad.
Pero esto es intolerable, que suceda en la Comunidad Valenciana del 2015.
¿Pero, esto qué chulería es?
Si es que es verdad, vamos a ver.
Pero es en lo que se ha basado el señor fiscal para irse al juzgado de instrucción.
Esto y la información reservada que usted ha dicho, la 11/2014 de la unidad del cuerpo nacional de la policía adscrita a la Comunidad Valenciana, y la declaración ante la fiscalía del señor Juan Manuel Botella Cubells.
Con lo cual le ha dado el fiscal visos de credibilidad, y el propio juzgado lo admitió a trámite, con lo cual también le da visos de credibilidad.

Cuéntenos de verdad lo que está pasando y no nos cuente una milonga.
Usted ha dicho aquí que no habrá confabulación.
Vengo sobre hechos concretos.
No quiero fabular, no quiero ocurrencias, no quiero sospechas.
Hable sobre esto.
Hable sobre el fiscal.
No me diga que está ahí, que ya lo sé.
No está declarado secreto sumario.
No hay nada.
Usted puede venir y contarnos lo que considere oportuno.
Si usted no lo hace, es evidente que tendrá algún tipo que pagar de algo en este caso a quien dio la instrucción.
Nosotros no habíamos pedido su comparecencia, habíamos pedido la del conseller Moragues para decirle por qué la Inspección de Servicios no ha actuado.
Y habíamos pedido la de la señora Esther Pastor, porque hay muchos indicios que apuntan que podría ser en esa secretaria autonómica donde se inició todo esto.
De verdad, ¿a quién están ustedes ocultando?
Porque, señor conseller, si se abrió un expediente informativo y se cerró el expediente informativo en su momento porque no había ningún indicio - acuérdese lo remitieron a la fiscalía, y la propia fiscalía en aquel primer expediente lo desechó-, ¿qué ocurrió nuevo entre el expediente en que la fiscalía dijo que no había nada con esto?

¿De verdad me va a hacer creer que se levantó un día el señor Piqueras, al cual no conozco, podría estar aquí, no sé quién sería, y se le ocurrió todo esto?
¿Ir en este plan que el fiscal dice?
¿Desprestigiar al cuerpo de la policía de esta manera?
¿Se le ocurrió a él solo?
¿Usted se lo cree?
Yo no.
Yo no me lo creo.
No estoy culpabilizando a nadie.
Simplemente he hecho el relato de este informe de la fiscalía.
Por tanto, seamos serios.
Es más, si ustedes le remitieron este expediente -este segundo, no el primero, que quedó en nada, este segundo- de la actuación del policía a la fiscalía es porque detectarían que había indicios posibles de algunos ilícitos que llevasen a esa situación.
Porque, si no, ¿qué?
¿Es la estrategia de la patada para adelante?
Todo a la fiscalía.
Helga Schmidt, a la fiscalía.
El señor Piqueras, a la fiscalía.
¿Y ustedes para qué están?
Si sobran todos, váyanse.
Nos ahorraremos un dinero.

Ustedes, me imagino que detectarían que había algo.
Ese expediente informativo que usted dice que se abrió y que ahora está suspendido, porque el tema está en sede judicial no hubiera sido óbice para que, ante una situación de gravedad, hubiese habido una suspensión provisional.

Lo contempla la ley que regula, porque es un policía nacional en este caso, el sistema de procedimiento sancionador a los policías nacionales.
Lo contempla, y usted lo sabe, como yo, como una medida cautelar.
Tampoco lo han hecho.
Yo no estoy diciendo que lo hagan.
Estoy diciendo que no lo han hecho.
Por tanto, esto es mucho más serio, esto es mucho más serio.
El jefe de seguridad del palau dice que el topo está en vicepresidencia.
Lo dice.
Y que, como el topo está en vicepresidencia y ya han detectado a quién es el informante del topo, que parece ser, según él, que es el jefe de prensa, pues que ese tipo de actuación… Esto es un estado de derecho.
Yo me lo creo, y usted también, y estas actuaciones no se pueden permitir.
Quien pone a los pies de los caballos sistemáticamente a esta comunidad son ustedes, con este tipo de actitud.
Da igual que sea que ayer se llevasen a dos responsables del Palau de les Arts por un posible delito de tipo económico, o esto cuando hablamos de la defensa y los derechos y libertades de los ciudadanos.
La policía debe estar para defendernos.
Y está, en la mayoría de los casos, para ese tipo de cuestión.
Pero, oiga, en este tipo, en este acto concreto, esto no puede ser.

¿Me podría decir dónde está ahora el señor Piqueras?
Díganoslo ahora luego, porque, claro.
¿Ha ido también a cualquier otro ciudadano a decirnos esto?
¿Puedo salir o podemos salir los miembros de esta comisión tranquilos de que nadie nos abordará para decirle: «¿Llevaba usted…?
» Bueno, yo, la verdad es que siempre lo he llevado corto.
«¿Llevaba usted el pelo corto?
» (Rialles) «¿Es usted el culpable?
» Nos reímos por reírnos, pero de gracia esto no tiene nada.
Nada.
Y le voy a decir una cosa: el comisario, que está por encima del señor Piqueras, debe estar hundido en la moral de que un subordinado suyo haya estado haciendo esto.
Como usted dice, es un buen profesional y debe estar uno realmente fastidiado.

Por tanto, señor conseller, ya que ha venido usted y no han venido ni el señor Moragues para decirnos que su Inspección de Servicios no hace nada, porque él dice que no haga nada, ni la señora Pastor, porque mira para otro lado cuando se indica que hay bastante conexión, pues esto nos deja preocupados.

Y voy a acabando.
Señor conseller, ¿podría usted decirnos por qué el señor Piqueras ingresó en la unidad autonómica?
¿Podría usted decirnos por qué lo hicieron jefe de seguridad del palau?
¿Podría usted decirnos dónde estaba antes y con qué relaciones tenía?

(Ocupa la presidència la vicepresidenta, senyora M.
Âª Fernanda Vidal Causanilles)

La senyora vicepresidenta:

Vaya finalizando.

El senyor Rubio Martínez:

Muchas gracias.

La senyora vicepresidenta:

A continuación, señora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies.

La veritat és que açò és una compareixença delirant.
Jo pensava que ho havia vist tot ací ja, però no.
(Rient) Encara hem de vore més coses.
Jo, si fóra 28 de desembre, pensaria que n'hi ha una càmera oculta.
Però no, açò està gravat per una càmera que tots sabem que està.

Realment la seua compareixença també ha segut delirant perquè vosté ha volgut deixar molt clara una cosa, i és que no es va ordenar la recerca del talp al policia, que açò és una actuació individual, que este senyor després de trenta-quatre anys de servei, el que ha dit vosté, un dia s'alça.
.
.
No sé a la millor si açò no és una qüestió sanitària, més que de fiscalia, perquè un dia este senyor s'alça i se trastorna, i agarra un senyor en el cotxe i li diu tot això que acaba de llegir el senyor Rubio.
A mi és que em sembla delirant.
A vosté no?
I vosté ho ha deixat molt clar, s'ha posat la bena abans de la ferida.
«Aquí nadie le ha dicho a nadie que busque al topo.
¿Alguien le ha dicho a alguien que busque al topo?
» Sap?
És que, de veres, resulta molt poc versemblant.

Entre altres coses, perquè clar, l'última compareixença a què jo vaig assistir sobre tema de la caixa fixa en relació amb el talp, amb el topo, i la Gestopo de què es parlava en eixa compareixença, vingué el senyor Ciscar i el senyor Ciscar dia: «El perfil dels assumptes i documents que havien transcendit als mitjans podrien remetre a delictes de revelació de dades reservades de caràcter personal, o accés a sistemes informàtics.
Articles tal, tal, tal, del Codi penal.
I d'infidelitat de la custòdia de documents i revelació d'informació.
Article tal del Codi penal.
» I ahí explica per què això se denuncia davant de fiscalia i se fa una investigació interna.
Perquè, segons el senyor Ciscar, el que havia passat en la revelació de la documentació era d'extrema gravetat.
I vosté diu ara que això es va acabar, l'interrogatori no se va poder concloure, i que el policia este, el cap de policia va actuar motu proprio.
Es va alçar i va dir: «Vas a ver tú lo que voy a explicarle yo a estos politicuchos que no saben fer una investigació com Déu mana.
Ací vinc jo a fer-la.
»

Clar, el problema d'açò és que si ara açò està en instrucció 15, instrucció 15 que té una vis atractiva per a les coses roïns, perquè ja porta EMARSA, porta açò.
Senyor Vicente Rius, el magistrat deu estar ja prou, en fi, prou desesperat.
Que este senyor diga la veritat, i diga: «No, no, escolte, a mi me digueren que això era de tan extrema gravetat, afectava tots estos articles del Codi penal, i jo havia de traure la informació com fóra.
» I aleshores aquell senyor va dir, probablement com ha dit el senyor Blanco, molt encertat, el símil amb Harry el Sucio, i va anar allí de poli malo a traure-li la veritat.
Com si ací estiguérem en una república bananera.
Però, açò què vol dir?
I mosatros mos hem d'assabentar de tot açò per la premsa?
Vostés no reaccionen?
No els entra una borradura en la pell, democràtica, de dir: «Escolta, estes coses no poden estar passant o a este senyor li ha passat una cosa molt greu eixe dia, que té altres explicacions, a la millor.
» Perquè és que si no és aixina costa molt de creure-s'ho.

L'única explicació que a mi me pot servir és que el senyor Piqueras aquell dia se va alçar, li va entrar un aire i va fer una cosa que no té ninguna explicació dintre d'un estat de dret.
Perquè el que vosté explica és increïble, és molt inversemblant.
I si ho posa en relació amb l'última compareixença del senyor Ciscar, és que és increïble.
I, quan dic «increïble», és que dintre de paràmetres racionals, no se pot creure el que vosté està contant, sobretot perquè vosté ha començat per la negació.
I això és molt revelador.
Quan un comença negant una cosa, «jo no he fet açò», ja s'ha de posar alerta.

M'agradaria que vosté fóra més convincent en la següent intervenció, perquè, no cal dir-ho, entre el que vosté ha dit, el que ha llegit el senyor Rubio, la pel·lícula de Harry el Sucio, açò, de veres que pareix un guió d'una peli prou roín, eh?
Però no pareix que siga una compareixença versemblant d'un govern d'una democràcia avançada, i un representant d'eixe govern.
Això, pose's este vídeo a qualsevol, d'eixa càmera, i ningú se creu que açò està passant en un parlament, que açò és un parlament d'un país avançat i democràtic, i la gent se pensaria que açò és un escenari d'una obra de teatre de l'absurd.
I això, no?
Doncs, Esperando a Godot, o alguna cosa d'estes, de Beckett, perquè, per descomptat, jo a açò no li trobe cap explicació i no isc de la meua estupefacció.

La senyora vicepresidenta:

Gracias, señora Oltra.

A continuación, tiene la palabra por cinco minutos la señora Bonet.

La senyora Bonet Mancheño:

Gracias, señora presidenta.

Muchas gracias, señor conseller, gracias por su comparecencia en esta comisión, gracias por su diligencia y predisposición en aras a la transparencia que usted viene demostrando tantas veces como se le requiere.
Así, usted, ya ha explicado este tema ante pregunta formulada por el señor Rubio del Grupo Socialista, ante el pleno y, también, ante pregunta del señor Blanco de Esquerra Unida, y una cosa es que le hagan las preguntas, usted responde, como no puede ser de otra manera, y otra cosa es que les gusten las respuestas que usted les da que, bueno, eso ya es otra cuestión y, ahora, una vez más, señor conseller, aquí, en esta comisión parlamentaria.

Desde luego, de lo que no cabe duda es del extraordinario interés que este asunto suscita entre los diferentes grupos de la oposición, un interés en buscarle los tres pies al gato y nunca satisfechos de las explicaciones reiterativas que se les ha venido satisfaciendo ante sus requisitorias, es la predisposición a querer obtener algún rendimiento o crédito más allá de la contundencia que los hechos relatan y usted lo ha hecho de manera rigurosa y exhaustiva.

Entiendo que desde el ejercicio de la oposición se estime su comparecencia para que usted dé explicaciones, es lógico, pero es que usted ya las ha dado en varias ocasiones y, una vez más, las ha tenido que dar aquí y -tal como ha dicho al principio de su intervención- con la mejor de las predisposiciones, cosa que le agradecemos una vez más.

Esto pone de manifiesto su carácter democrático y, desde luego, desde mi grupo entendemos sus explicaciones y no podemos poner en duda en ningún momento la diligencia de sus actuaciones, usted lo ha explicado con todo lujo de detalles, aunque otros prefieran seguir guiándose por sus propias fabulaciones e imaginaciones; además, aquí hay una cuestión que a mí me parece fundamental.

Tal como usted ha explicado, estamos ante un caso judicial, aún en curso, y por ello todos debemos de llevar la debida cautela y dejar que sea la justicia la que se pronuncie.
Las valoraciones judiciales se escapan a nuestras competencias, a la suya, a la mía, a las del resto de los diputados, y desde el punto de vista político usted ha hecho exactamente lo que tenía que hacer, y lo ha hecho de manera escrupulosa y eficiente; se abre una investigación interna, reservada y se concluye con el expediente correspondiente, las conclusiones son clarificadoras y el expediente -palabras suyas-, y desde luego estoy absolutamente segura de ello, un expediente ejemplar dentro del único marco competencial posible que es el administrativo y -usted lo ha dicho también su intervención- las conclusiones del expediente las ha hecho suyas y las ha aplicado en consecuencia.

Lo que lamento es, señor conseller, que otros quieran obtener esos réditos electorales utilizando con saña cuestiones que se están dirimiendo en otro ámbito que no es el político sino el judicial, claro que la oposición juega sus cartas y no le interesa lo que usted les ha explicado, una y otra vez, y prefiere seguir lanzando insinuaciones de intrigas palaciegas o de guiones cinematográficos, que me parece que les gusta bastante.

Es por ello que le agradezco su comparecencia, señor conseller, porque sus explicaciones alejan esas sospechas interesadas que vierte la oposición y la rigurosidad de lo expuesto por usted avala el respeto que usted tiene por las personas implicadas, por las conclusiones del expediente y, como no puede ser, por el futuro pronunciamiento judicial, sea el que sea.

Más allá de su paciencia -yo diría que casi bíblica-, darle la enhorabuena por sus diligentes actuaciones y por su buen hacer, así como por su favorable predisposición para dar explicaciones una y otra vez y para comparecer en esta comisión, como no podía ser de otra manera y así lo acaba de hacer.

Así que, una vez más, gracias, señor conseller.

Nada más más, señora presidenta.

La senyora vicepresidenta:

Gracias, señora Bonet.

A continuación, tiene la palabra el señor conseller.

Cuando quiera.

El senyor conseller de Governació i Justícia:

Señorías, evidentemente que no se trata de una cuestión menor y en consecuencia actuó esta conselleria.

Por eso quiero recordarles lo que son los hechos que ustedes no pueden, evidentemente, poner en duda porque están ahí; que ante el conocimiento de unos hechos fue esta conselleria, y en consecuencia fue el gobierno valenciano, quien determinó abrir un expediente para aclarar qué es lo que había sucedido.

Al señor Blanco debo decirle que todas las actuaciones previas que se realizan en el ámbito sancionatorio, disciplinario, forman parte íntegra y se integran dentro del expediente disciplinario, por tanto forman parte de un todo.

Bueno, como no era una cuestión menor, evidentemente, esta conselleria, en aplicación del rigor con el que intentamos trabajar, y siempre dentro de lo que nos marca el ordenamiento jurídico, nos pusimos en marcha, ordenamos la apertura de un expediente interno de carácter reservado, y a la vista de las discrepancias que surgían en ese expediente -que usted ha leído- y que avalan lo que he dicho en mi intervención, que ese era un expediente perfectamente tramitado; de hecho, a la vista de esas discrepancias y de esas declaraciones, lo pusimos en conocimiento de la fiscalía, y eso niega todo su razonamiento, el razonamiento del oscurantismo, el razonamiento de la falta de transparencia y el razonamiento de ningún tipo de connivencia de ninguna clase porque fue el gobierno valenciano quien lo investigó, quien a la vista de las circunstancias que se produjeron y, evidentemente, debo decirle, señor Rubio, que nosotros no tenemos capacidad para valorar jurídicamente cuestiones que deben valorar única y exclusivamente los tribunales, lo pusimos en conocimiento de la fiscalía con todo su contenido íntegro.

De la intervención de sus señorías, debo decir que no es monopolio ni de los partidos políticos a los que ustedes representan tener sarpullidos democráticos ni tampoco la defensa de los derechos y libertades fundamentales en los cuales pues me encuentro plenamente identificado y -creo- a lo largo de la trayectoria tanto este gobierno como la persona que les habla se siente igual de comprometido, no digo más, digo igual que cualquiera de los miembros de los partidos políticos a los que ustedes hacen referencia.

Y tenemos un elemento más adicional que no se trataba por nuestra parte, y es que cuando iniciamos este expediente de investigación de carácter reservado, evidentemente, no teníamos ninguna intención de plasmar lo que nosotros creíamos, no se trata de dar explicación a lo que nosotros creemos, se trata de explicar qué es lo que sucedió y lo que le he tratado de exponerle son hechos constatados y probados -como el señor Rubio ha leído- que forman parte del expediente que remitimos a la fiscalía y que, evidentemente, motiva la lectura del documento que él ha leído porque -insisto- este gobierno fue el que puso en marcha un expediente, el que dadas las discrepancias lo remitió a la fiscalía y que, evidentemente, está a expensas de lo que la fiscalía diga para poder continuar.

Por tanto, niego tajantemente el oscurantismo y la falta de transparencia a la que ustedes hacen alusión.

En primer lugar -y como digo-, en el primer momento, ni el momento del esclarecimiento, desde el primer momento nos pusimos manos a la obra.
Como he dicho, tuvimos, yo tuve conocimiento, efectivamente, por la prensa, lo cual les puede parecer lo que les pueda parecer pero, evidentemente, yo tuve conocimiento por la prensa, y dada la gravedad de esos hechos entendí que debíamos poner en marcha un procedimiento parar aclarar si efectivamente esos hechos se habían producido conforme a ese medio de comunicación indicaba y, en consecuencia, dirimir las responsabilidades penales o administrativas que pudieran derivarse.
Di las explicaciones pertinentes cuando se produjo el mismo día -recuerdo que era una tarde, creo que un miércoles-, cuando evidentemente concluyó el expediente, cuando el instructor del expediente informativo de carácter reservado nos elevó las conclusiones, comparecí ante los medios de comunicación para darles las explicaciones pertinentes dentro de los márgenes que el respeto al ordenamiento jurídico me permite y, además, he contestado a las preguntas parlamentarias, y estoy hoy aquí para, evidentemente, seguir dando las explicaciones que ustedes reclaman y que son oportunas.

Como hecho adicional, se han referido sus señorías, bueno, a que nosotros no hemos facilitado la información que nos ha solicitado su señoría, y no se facilita porque este conseller tenga ninguna especial aversión a facilitarle información porque desde que estoy al frente de la conselleria intentamos -y yo creo que lo conseguimos- ser lo más transparentes posibles y acceder a todas las peticiones de información, alguna de las cuales pues tampoco ha venido a ser recogido.

Pero, bueno, dicho eso, queda al margen, sí que debo decirles que tenemos dos límites a la hora de facilitar la información.

El primer límite -y como usted sabrá porque somos juristas y porque, además, es evidente-, el primer límite se refiere a lo que es la propia naturaleza del expediente disciplinario que incluye datos personales que, evidentemente, deben de ser salvaguardados o protegidos, no porque lo diga yo, sino porque lo dice el ordenamiento jurídico, y este conseller no tiene ningún interés en no facilitar una información salvo, o el mayor interés que tengo es, o el único límite que tengo a la hora de facilitar la información es el que me impone el ordenamiento jurídico.

Y una segunda circunstancia con respecto a esa acusación que nos hacen de no querer facilitar información es que ustedes olvidan el hecho fundamental que -creo- desmonta todas sus argumentaciones, que es que este es un expediente, estamos ante una situación que está siendo objeto de una investigación que está en curso, y que está en curso porque el gobierno valenciano, en el ejercicio de lo que creía que eran sus funciones y con el pleno respeto al ordenamiento jurídico, a la ley y al derecho lo remitió a la fiscalía, por tanto no puede haber mayor compromiso con el estado de derecho, con la transparencia, con lo que es, bueno, ningún tipo de oscurantismo que remitir una cuestión que consideramos que jurídicamente no tenemos capacidad de valorar pues remitirlo para que sea conocido por el orden jurisdiccional penal.

Yo, en fin, les recuerdo que tampoco es que en este ámbito no queramos darle la información, es que existe una circular, la circular -permítame que la mencione expresamente- 4/2013, de la Fiscalía General del Estado, sobre diligencias de investigación, en cuyo apartado 18 dice que se debe llegar a un punto de equilibrio entre el respeto al principio de reserva que debe presidir la fase de investigación por su propia naturaleza, es decir, todos los procedimientos que se siguen en el orden jurisdiccional están sometidos a un principio de reserva.

Y eso y nada más es lo que hay con respecto a facilitar la información, no vean ustedes mayores deseos ni de oscurantismo y que niego rotundamente porque en este caso no tenemos nada que esconder, no tenemos nada que ocultar, no hay ninguna connivencia a la que poner fin porque si fuera así no habríamos abierto un expediente y no habríamos llevado sus conclusiones a la fiscalía, que es quien -creo- debe de resolver esta cuestión.

Hay otra de las cuestiones que, especialmente, yo quisiera también contestar, que es el tema de, bueno, esas actuaciones o acusaciones de connivencia que podríamos nosotros -supuestamente- tener algún tipo de temor y que por eso no tiramos para adelante el procedimiento administrativo.
Y yo quiero recordarle, y estoy a buen seguro que sus señorías y los grupos jurídicos que asesoran a los grupos parlamentarios lo conocen perfectamente, que las relaciones entre el derecho administrativo sancionador del que forma parte el derecho disciplinario y el derecho penal están guiados por dos principios: el principio de supremacía del orden penal sobre la actuación administrativa que obliga a que cuando una administración tiene conocimiento de que un órgano jurisdiccional está actuando debe paralizar sus actuaciones obligatoriamente; y el principio de non bis in idem que significa que un hecho no se puede sancionar dos veces.
Estos son principios fundamentales.

Ha hecho referencia el señor Rubio, también, a la Ley orgánica 4/2010, de 20 de mayo, de régimen disciplinario del Cuerpo Nacional de Policía, es la norma que regula el régimen disciplinario de los funcionarios del CNP.
Y créanme cuando les digo que, probablemente, tanto la Guardia Civil como el Cuerpo Nacional de Policía sean los ámbitos de la función pública -y yo también soy funcionario- que más sujetos están a estrictos controles de legalidad de cualquiera de los otros ámbitos que existen en nuestro país, y lo digo porque lo he vivido de primera mano en mi etapa como subdelegado del gobierno.

Leo textualmente para, también, quitarle hierro a unas cuestiones que ustedes -creo- andan buscando cualquier explicación, confabulación, teoría de la conspirando, a veces tengo la sensación de no sé, en fin, si han presenciado demasiados telefilms norteamericanos ustedes -a los que hacía referencia- y les han influido pero nosotros, simplemente yo me tengo que ceñir a los hechos constatados y, sobre todo, al respeto al ordenamiento jurídico al que me debo, y dice la ley orgánica -que tampoco la he escrito yo- que «para abrir un expediente con calificación de falta grave deberá mediar una condena, en virtud de sentencia firme, por un delito doloso, siempre que no constituya una infracción muy grave o por una falta dolosa cuando la infracción penal esté relacionada con el servicio», es el artículo 8, apartado i), de la ley orgánica a la que he hecho referencia.

Se ha referido, también, el señor Rubio a que podríamos haber adoptado algún tipo de medida cautelar, más allá de la que ya adoptamos, que fue la que nos permite el ordenamiento jurídico, que era separar al funcionario de las funciones que venía desempeñando y dedicarlo a otras funciones, porque parecía lo más aconsejable.
Así nos lo recomendó el secretario instructor del procedimiento y así lo hicimos.

Me ha preguntado usted que dónde está el funcionario.
Pues en la actualidad y desde el 7 de octubre, el funcionario presta sus servicios en la comisaría del Pont de Fusta como adjunto al jefe de la unidad adscrita, desarrollando las funciones propias que desempeñaba antes de ser designado jefe de seguridad de presidencia, que son las de coordinación operativa de los dispositivos de la unidad adscrita en las tres provincias y, para más inri, sus retribuciones son las mismas que recibía antes de ser designado jefe de seguridad.

El funcionario del Cuerpo Nacional de Policía, como cualquier ciudadano, y yo sé que lo que voy a decir puede chocarles, goza de presunción de inocencia.
Y, en consecuencia, la administración que es responsable debe de ajustar su actuación a ese principio de presunción de inocencia.

Y con respecto a las medidas cautelares, y vuelvo a lo que usted decía, me voy a referir a lo que dice el artículo 33 de la citada ley orgánica, que dice que las medidas de suspensión cautelar de funciones, que es en definitiva la suspensión de empleo y sueldo, es la única medida cautelar que podríamos asumir, dice que tienen carácter preventivo, son de carácter excepcional, se aplican en caso de extrema gravedad, atendidas la condición de funcionario policial, conducta o hecho concreto y aseguramiento de la eficacia de la resolución que podría recaer.
Lo cual se concreta jurisprudencialmente en el siguiente principio, y es que los funcionarios… o se adoptan en los.
.
.
asuntos -perdón- en los que aparecen funcionarios policiales encartados en diligencias por delitos graves cuando la autoridad judicial hubiese decretado prisión preventiva.
Es decir, nosotros hemos ajustado nuestra actuación -y vuelvo a reiterarlo- en todo momento a lo que es la ley y el derecho.

Nosotros no podemos suponer qué es lo que ha sucedido, no debemos imaginar qué es lo que ha ocurrido, porque lo que tenemos son unas declaraciones que vienen ratificadas por las personas que las firmaron, que efectivamente dicen que actuaron a título individual, sea creíble o no sea creíble.
Es una cuestión que, como conseller y como administración, no puedo entrar, sino que me tengo que atener a los hechos y aplicar el ordenamiento jurídico, que es el que acabo de decirles.

Insisto, este gobierno no tiene nada que ocultar.
Hemos dado las explicaciones que el ordenamiento jurídico nos permite.
Hemos actuado en un expediente administrativo ejemplar que es la base de la actuación de la fiscalía.
Hemos sido nosotros los que hemos remitido el expediente a la fiscalía.
Y no hay mejor prueba de que no tenemos nada que ocultar, que hemos sido nosotros los que hemos llevado el expediente a la fiscalía.

Yo, señorías, creo que eso es algo que condiciona, evidentemente, todas las valoraciones que ustedes han hecho.

Muchas gracias.

La senyora vicepresidenta:

Gracias, señor conseller.

A continuación tiene la palabra el señor Blanco.
Cuando quiera.

El senyor Blanco Giner:

Mire, senyor conseller, vosté, i també la portaveu del Grup Popular, ¿ens acusa de fabular i d'elaborar teories de la conspiració a nosaltres?

La faula està en les diligències de la fiscalia.
La faula està en la declaració d'un assessor de premsa del vicepresident del Consell del Partit Popular.
¡A vore si és que el senyor Botella al final és d'Esquerra Unida, de Compromís o del PSOE!

És que la persona interrogada, que jo sàpiga, és un assessor personal eventual del Partit Popular.
I, per tant, eixa faula, que ha llegit el senyor Rubio, no sabem si és del tot exacta, però sí que sembla prou versemblant, i així ho ha considerat la seua conselleria, la fiscalia i un jutjat (so d'un telèfon mòbil) com per a no ser completament inventada, no és dels grups de l'oposició.
I eixa és la faula, ¿eh?
, l'interrogatori eixe de «ahora llevas el pelo largo.
.
.
» (Rialles) No, no, antes llevabas el pelo corto.
Ahora lo llevas largo se supone.
(Veus) Li va faltar dir: «Sé dónde vives, y tu família.
.
.
» no sé, de veritat, és que és una actuació absolutament escandalosa.
Allò de Harry el Sucio es queda curt.
De veritat, qui ha vist pel·lícules nord-americanes.
.
.
¡I vosté m'acusa a mi d'haver vist pel·lícules nord-americanes!
, diga-li-ho vosté o bé al policia o bé a l'assessor de premsa que s'ho estaria inventant.
Perquè una de dos, o és de veres o no és de veres, però qui ho conta no és l'oposició, ¿eh?
Qui ho conta és l'assessor de premsa del senyor vicepresident Ciscar.
Del Partit Popular, PP.
Les sigles de la faula són PP, Partit Popular.
La faula de Harry el Sucio.

Així que, per favor, un poquet de respecte, ¿eh?
, perquè ací nosaltres estem simplement escandalitzats i preocupats pel funcionament de la policia autonòmica i per l'espionatge intern dins dels òrgans de La Generalitat, dins de la conselleria de presidència i de la mateixa presidència de La Generalitat.

Després, jo li he formulat algunes preguntes per escrit i oralment, i vosté continua sense respondre-me-les, i no dóna cap tipus de satisfacció.

Mire, me cita vosté una circular de la Fiscalia General de l'Estat.
¿A qui anava adreçada eixa circular?
No, no utilitze vosté maniobres de leguleyo barato.
Una circular de la fiscalia anirà adreçada a les fiscalies, ¿veritat?
Serà una circular interna que estarà parlant dels procediments d'investigació de les fiscalies.
No crec que s'adrece a la Conselleria de Governació i Justícia de la Generalitat valenciana sobre una investigació interna.
I no crec que estiga per damunt d'una circular d'una llei de les Corts Valencianes, com és el Reglament de Les Corts, article 12.
Ni crec que estiga per damunt de sentències que reiteradament diuen que tenim dret a accedir a la documentació conste o no conste en sumaris judicials.
Conste o no conste en sumaris judicials.
Hi han sentències.

Jo no sabia que vosté anava a dir això, però li les duc ací i vosté m'ensenya la circular, una circular interna de la fiscalia adreçada a les fiscalies, que res té a vore amb el cas que estem parlant, i jo li portes les sentències i la llei, i me diu què pesa més en un estat de dret, si una circular interna de la fiscalia o la llei de les Corts Valencianes, que és el reglament d'esta cambra, i les sentències del Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana.

De veritat, és que vosté té una parauleria de po-po-po-po-po, però, al final, el que estan fent és incomplir la llei sistemàticament, ser opacs.
I vosté, també.
Si vosté no em dóna resposta, hauré d'anar de nou al tribunal superior de justícia.
Però li ho torne a formular.
Té l'oportunitat de respondre ara, perquè, a més, no sé en què contravé l'ordenament jurídic.
No sé per què ha de ser reservada una informació com la següent.

Li pregunte: ¿van interrogar vostés el senyor Alberto Fabra Part o el senyor José Ciscar Bolufer en la investigació sobre l'actuació policial que intentava caçar el talp i que el que va fer va ser presumptament vulnerar drets fonamentals?
¿Van interrogar eixes dos persones?
No li demane dades personals, perquè el nom i els dos cognoms ja els conec, i els coneix tota la societat valenciana.
No són dades personals, no estan protegides.
Sols li pregunte si van ser interrogats.

Li he preguntat quines són les deu persones.
Diga'm vosté per què no em pot respondre quines són les deu persones interrogades.
Diga'm quina és la base jurídica per a eixa negativa.
Quin article, de quina llei; en funció de quina sentència, de quina jurisprudència.
I si no, responga'm, ¿quines deu persones?

I en tot cas, eixes dos persones que jo li he nomenat, president i vicepresident de La Generalitat, ¿van ser interrogades?
¿Va ser interrogada alguna responsable política de presidència de La Generalitat?
O, com en el cas de l'altra investigació, ¿únicament va recaure sobre funcionaris?
I no sobre càrrecs directius, assessors, secretaries autonòmiques, directors generals, consellers o president de La Generalitat.
¡És que voldria saber-ho!
Perquè sincerament ens preocupa molt este fet, el fet que els estiguen espiant i, com vosté diu, «sea creíble o no sea creíble».
.
.

La senyora vicepresidenta:

Vaya finalizando, señor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

.
.
.
que va ser una actuació individual.
No és creïble.
Igual que no és creïble que vosté no ho sabera.
Ho sabia el senyor Ciscar des de mesos abans, i vosté també ho sabia.
No és creïble que no ho sabera.

La senyora vicepresidenta:

Finalice, señor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

I, per tant, quan vosté diu que, davant del coneixement dels fets, esta conselleria va decidir obrir una investigació interna.
No, davant la publicació dels fets, la conselleria va decidir obrir una investigació interna.
I si no, és molt preocupant, perquè si el senyor Ciscar ho sap des de l'estiu, des del mes de juliol.
.
.

La senyora vicepresidenta:

Señor Blanco, vaya finalizando.

El senyor Blanco Giner:

…i vosté compartix amb ell el Consell tots els divendres, i el senyor Ciscar no li diu res a vosté, que és responsable de la policia autonòmica, sabent que un policia autonòmic, cap de seguretat del palau, ha interrogat amb eixes formes de Harry el Sucio.
.
.

La senyora vicepresidenta:

Señor Blanco, vaya finalizando.

El senyor Blanco Giner:

…un assessor de premsa de la seua conselleria, la veritat és que tenim un problema molt greu,.
.
.
(veus)

La senyora vicepresidenta:

Vamos a ver, señor Blanco,…

El senyor Blanco Giner:

…tenim un problema molt greu.

La senyora vicepresidenta:

…no tiene el uso de la palabra, ¿vale?
(La vicepresidenta parla amb el micròfon desconnectat) No tiene el uso de la palabra.
Ya se lo he avisado.
Se lo había avisado tres veces.

El senyor Blanco Giner:

Bueno, pues usted corte el micrófono.
A mí qué me cuenta.
Yo estoy hablando…

La senyora vicepresidenta:

Se lo estoy diciendo…

(Inoïble) … minutos, tiene la palabra el señor Rubio.
Muchas gracias.

El senyor Rubio Martínez:

Gracias.

Espero que si me paso un segundo, no me envíen a nadie, pero bueno…

La senyora vicepresidenta:

No, antes se ha pasado veinticinco y no le he…

El senyor Rubio Martínez:

Pues le agradezco la generosidad magnánima de la presidencia que con buen tino lleva este tema.

Bueno, vamos a ver…, con bueno tino.
Mire, señor conseller, grave lo que usted ha dicho: «Abrimos todo esto porque nos enteramos por el periódico.
La primera vez nos enteramos por el periódico.
» Usted es el conseller.
Usted sabe lo que está sucediendo o debe de saberlo.
Me imagino que a usted la unidad adscrita a La Generalitat le pasará los datos correspondientes.
Ustedes hablarán en las reuniones del Consell.
Oiga, ¿y usted se enteró por la prensa?
No me lo acabo de creer.

Ha dicho el Partido Popular que estos son intrigas palaciegas, películas y tal.
Hace escasamente media hora no podía venir el señor José Luis Olivas porque el tema estaba en sede judicial.
Ahora resulta que lo que hace el fiscal, el trabajo que ha hecho el fiscal no deja de ser una intriga palaciega para el Partido Popular.
Pues bueno… Claro, depende, marxistas en función del criterio que quieran.
Marxistas de Groucho Marx: tengo esto y, si no, pues tengo lo otro.
Esto es una cuestión realmente decepcionante.

Señor Santamaría, usted, en última instancia, es el responsable de todo lo que sucede ahí.
Si usted se entera por el periódico, más vale, se lo digo con cariño, que pensase en dejar esto y dedicarse a otra cosa, si se entera por el periódico de verdad.

Si usted de verdad se cree, y nos quiere convencer, que esto fue la actuación individual de un policía, no nos lo creemos.
Y no estamos prejuzgando que sea culpable o no culpable, sino simplemente que no nos lo creemos.

Usted no nos ha dicho qué sucedió desde que se cerró el primer expediente, el que solo se abrió a los funcionarios, y que también se envió a la fiscalía, para que hubiese luego unas actuaciones por parte del jefe de seguridad.

Usted ha dicho en su primera comparecencia que había graves problemas de seguridad en el palau.
No sabemos cuáles son, pero en fin.
Pero exactamente, ¿qué pasó?
Porque si aquello se archivó porque no había nada, de qué se enteró el señor Piqueras entre el cierre de aquel tema y su actuación.
¿Qué pasó de verdad?
Tampoco usted nos ha dicho nada.

Nosotros no le hemos pedido más papeles.
Hemos pedido que contase lo que sabe.
Y usted aquí se ha limitado a decirnos que se abrió un expediente, que no…, tal.

Mire, las medidas cautelares se pueden tomar en cualquier momento de acuerdo con la legislación, en cualquier momento.
Lea bien el artículo.
No lea lo que quiera del artículo y lo que no quiera.
Y no voy a entrar en una discusión de tipo legal, que es donde nos quiere llevar y yo no quiero entrar.

De lo que le acusa el fiscal es un posible delito del artículo 172 y 174 del Código penal.
El 174 del Código penal habla de torturas.
Y me dirá: «¡Qué exagerado es, señor Rubio!
» No, «comete tortura la autoridad o funcionario público que, abusando de su cargo, y con el fin de obtener una confesión o información de cualquier persona o de castigarla por cualquier hecho que haya cometido o se sospeche», etcétera, etcétera.
Estamos hablando de un tema muy serio, muy serio.
Y usted hoy ahí no ha dicho nada.

¿Quién nombró al señor Piqueras responsable de seguridad del Palau de la Música?
¿Me lo puede decir?
¿Lo nombró usted o lo nombró el señor Fabra?
¿Qué méritos tenía y que actuaciones había hecho para tener ese cargo?
Probablemente los tenía.
Le he preguntado que de dónde venía antes para, antes de ser nombrado…, por si ya en su currículum existía ese tipo de trabajo de seguridad de determinados cargos políticos.
¿Dónde había prestado sus servicios?
¡Nos cuenta nada de esto!

Es más, es más, si el Partido Popular tuviese interés de aclarar esto, pediría que viniera el señor Piqueras aquí y nos lo explicara.
Así sí que acabaríamos rápido el asunto.
Nada impide que, aunque esté en disposición judicial, pudiera venir el señor Piqueras y nos explicase exactamente lo que ocurrió.
Y también el jefe de prensa.

Señor conseller, ¿usted está de acuerdo que el señor Piqueras y el jefe de prensa del vicepresidente vengan a esta comisión y expliquen el tema?
¿Usted puede hablar en nombre del Partido Popular diciendo que apoyarían esa propuesta?
¿A usted le parece bien que el señor Piqueras se pueda explicar aquí y nos diga de verdad por qué lo hizo?
Y que también se explique el jefe de prensa del señor Ciscar.

Si usted está de acuerdo, no hay ningún problema.
Y qué mejor que para nosotros los diputados que escuchar de primera mano este tema.
Y si el Partido Popular está por la transparencia, estará encantado de que esto suceda.

Mire, esto no ha sido una confabulación.
Esto no ha sido una ópera bufa.
Esto ha sido realmente lo que le hemos leído.
(Remors) Dice: «Es que han visto muchos telefilms.
»

Mire, yo voy a acabar con los telefilms americanos.
No se trata de telefilms americanos.
Yo le recomiendo, igual lo lee, que lea usted a Petros Márkaris, (veus) -me alegra-, que lea usted a Andrea Camilleri (algú diu: «También.
») -me alegra- y que lea usted a Vázquez Montalbán -me alegra-.
Y en todos estos tipos de cuestiones, y me alegra mucho que usted lo haya hecho, demuestra que es usted un hombre que le interesa esa literatura negra, vería que detrás de todo este tipo de cuestiones siempre subyace algo.

Le voy a decir una cosa, diga usted en nombre del Partido Popular, que es lo único que quiero oírle ahora, si usted estaría de acuerdo en que vengan a esta comisión y comparezcan el señor Piqueras y el jefe de prensa del señor Ciscar.
Quiero oírlo.
Nada impide que eso se pueda hacer, y saldríamos de muchas dudas y sabríamos de verdad quién le dio la orden al señor Piqueras.
Al señor Piqueras le dio la orden un responsable político de presidencia.
Así de claro, un responsable político de presidencia.
Y luego han tenido la cobardía de dejarlo caer.
Aunque también el señor Piqueras, si es verdad todo lo que dice aquí, se lo ha ganado a pulso.

Gracias.

(Ocupa la presidència el president, senyor Rafael Maluenda Verdú)

El senyor president:

Gràcies a vosté, senyor Rubio.

Per a rèplica, té la paraula la senyora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Moltes gràcies, senyor president.
No m'havia adonat que s'havia incorporat.

Bé, senyor conseller, és que sap què passa?
Vosté ens posa davant d'una.
.
.
, bé, en realitat no és un dilema, però una disjuntiva que jo no sé si a vosté li convé posar-nos davant d'eixa disjuntiva, perquè creure'l a vosté, val?
, creure'l, implica tindre una molt baixa consideració de vosté, val?
I no creure'l també implica no tindre massa bona consideració de vosté.
Bé, en eixe sentit sí que és un dilema.

És a dir, si vosté me diu a mi que vosté no sabia res del que havia passat, a mi i a tota la sala esta, i que s'ha enterat per la premsa, doncs la veritat és que no sé si vosté està habilitat per a ocupar el lloc que ocupa ara al Consell.
I si diu que ho sabia i ho està negant ací, si vosté ho sabia i ho està negant, doncs tampoc sembla que siga molt ètic ocultar informació o falsejar la realitat.
El que passa és que vosté ha de triar, és com tot, jo preferiria a la millor que me pensaren malvada que bova, no?
Oiga, o malvada o bova, doncs no, malvada almenys dóna per a més literatura d'eixa que nomena el senyor Rubio.
Ser bovo no dóna per a molta literatura, no?

Clar, com pretén vosté que em crega que a vosté el senyor Ciscar no li parla?
Els divendres no se parlen vostés?
Tan mal estem?
Perquè a més creure'l a vosté implica preocupar-se moltíssim.
En mans de quines persones estem?
Tan mal estan.
.
.
, tan deteriorades estan les relacions que ja no se parlen, ni tan sols per a, en fi, la informació bàsica de l'acció de govern?
Jo ja sap vosté que jo sempre he pensat que.
.
.
i els he dit últimament que són vostés més perillosos per incompetents que per corruptes.
Però, ostres, la veritat és que és difícil arribar a imaginar que puga haver-hi tanta incompetència.
Aleshores al final el que vosté.
.
.
i si damunt no contesta perquè en la segona intervenció s'ha dedicat vosté a dir-nos els principis del dret sancionador, que els que són juristes ja ho sabem i en qualsevol cas no interessen.
.
.

El senyor president:

Senyories, per favor, guarden silenci.

La senyora Oltra Jarque:

.
.
.
-és complicat, no?
-.
Que no mos interessen a ningú i a dir una legislació que, o ja tenim obligació de conéixer o tampoc estava en l'ordre del dia avui, en compte de dir-nos i respondre'ns a les preguntes que li hem fet i als dubtes que açò genera i a fer una valoració política.

Mire, vosté també podria dir, «doncs mire, jo això, si és aixina, el que ha llegit el senyor Rubio i esta actuació de policia malotes, doncs a mi això em pareix que no cap dintre d'un estat de dret».
Seria d'agrair.
Jo ja sé que ací ningú té el monopoli de ser demòcrates.
Jo això no he pretés.
Però li he dit, quan vosté se sent això, no li entra una borradura democràtica, encara que siga fer una declaració aixina, mira, si això és cert i ha passat, això no cap en un estat democràtic.
És una valoració, és vosté conseller.
És vosté un polític d'altura de les institucions de La Generalitat, del Consell.
A vosté li pareix això normal?

Després la marca.
.
.
, açò és la marca Comunidad Valenciana?
Açò és el que vostés a l'exterior volen transmetre que és esta comunitat?
Vull dir, a mi me dóna vergonya, jo ho sent i me dóna vergonya.
Estaria bé que poguérem coincidir almenys, perquè com jo tampoc tinc el patrimoni i el monopoli de la vergonya, supose, doncs, oiga, a mi també me dóna vergonya.
Xe!
, ja hauríem coincidit en alguna cosa.
Estes coses no deuen de passar.
Aleshores igual, o este senyor, Piqueras, li entra un aire pel matí, que pot ser també, escolte, que les persones mos passen coses molt desgraciades, no?
, o algú li va dir que fera això.
Arrisca un trenta-quatre anys de expedientes y de servicios a la policía, trenta-quatre anys de servei!
arriscats perquè li entra a ell un aire?
Si no és que li entrara de veritat, eh?
Si no és que li entrara de veritat, i aleshores sobra tot el que estem dient.
Aleshores mos podria vosté dir, «mire, que és una qüestió que a este xiquet.
.
.
li va passar».
No?

Però si no és, qui se creu que una persona amb este full de serveis, amb estos anys d'experiència fa això si no té una ordre d'algun governant que li diu «has de fer açò i hem de saber la veritat, perquè ací estem molt preocupats de saber qui és el talp».

Cosa que, per cert, haurien d'haver estat més preocupats per saber per què s'havien gastat les factures de caixa fixa, de la manera que s'havien gastat, eh?
, i per a coses que no són d'interés públic, en compte d'estar preocupats de per qui li havien dit a la premsa i li havia d'haver fet un gran favor a esta democràcia, i és fer públic davant de l'opinió pública el mal ús dels diners de tots, vostés hagueren fet millor en investigar per què s'havien gastat els diners malament, per a interessos particulars, en vins, en flors, en no sé quantes coses més, que en haver volgut perseguir a aquells que havien fet això públic a l'opinió pública.
Això és el que havia d'haver fet un govern responsable.
I sobre això doncs tampoc han dit res.

I acabe, senyor president.
El deure de reserva.
Mire, en el tema de documentació.
Hi ha jurisprudència del Tribunal Superior de Justícia, també del Tribunal Suprem, que fins i tot en el cas de secret de sumari diu que això no és impediment per a donar la informació a l'oposició.
I el deure de reserva, igual que vosté és capaç de reservar-lo, els diputats d'esta cambra també, que són els representants de la sobirania popular.
Jo tinc un document amb dades personals, que no puc revelar, vosté no es preocupe que jo no ho revelaré, per què ha de tindre vosté més responsabilitat que jo en això?
El deure de reserva tampoc és una raó per a no donar una documentació.
Això sí, amb el deure de reserva.
.
.

El senyor president:

Li pregue finalitze.

La senyora Oltra Jarque:

.
.
.
-acabe, president-, però és un concepte que crec que també és democràticament molt important.
Vostés donen la documentació i diuen: «Señor diputado, señora diputada, sobre estes dades tenemos el deure de reserva».
I salven la seua obligació i per descomptat li donen la dignitat a esta cambra que té.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies a vosté.

I ja, per a concloure, té la paraula per temps limitat de cinc minuts l'honorable senyor conseller.

El senyor conseller de Governació i Justícia:

Bueno, señoría, yo es que creo que hay cosas que huelgan entre representantes de partidos políticos.
A ver si me entiende.
Por supuesto que nada que es contrario al ordenamiento jurídico tiene lugar en una democracia, y este conseller no apoyará y está absolutamente en contra de cualquier cosa que esté contra el ordenamiento jurídico.

Por eso le decía que tan implicada está usted, el Grupo Parlamentario Esquerra Unida, o el Grupo Parlamentario Socialista, como mi grupo como yo en que no haya nada contrario al ordenamiento jurídico que suceda en esta comunidad.
Me parece que es una cuestión tan evidente.

Pero, sin embargo, yo sí que oigo en la cámara ciertas aseveraciones de determinados miembros de la cámara que están en contra del ordenamiento jurídico estatutario que juraron o prometieron defender.

Aquí hay varias cuestiones.
Se refiere usted a hechos.
Bien, los hechos son los que yo he expuesto y son los que pusimos en conocimiento de la fiscalía.
Y es la fiscalía la que debe decidir si esos hechos son tipificables, y son sancionables y se ha cometido un delito, por el delito del 172 contra la integridad moral de las personas.
No le corresponde a este conseller, y no lo quiero hacer porque hay otro derecho que ustedes habitualmente no consideran, que es de la presunción de inocencia.
Y este señor, yo no puedo hacer esa valoración como conseller, y yo espero que ustedes lo entiendan.
Lo que hago en el ámbito de mi responsabilidad es, ante una cosa que evidentemente, una discrepancia, me parece grave y que me parece que lo que está ahí puede ser contrario al ordenamiento jurídico, lo pongo en conocimiento de la fiscalía.
Si me piden que lo lapide al señor policía en la plaza pública evidentemente no lo voy a hacer.
(Veus) Bueno, discúlpeme, discúlpeme el exceso.

Con respecto a cuestiones internas de mi partido a preguntas que me hacen, yo he venido a comparecer como conseller de Gobernación y Justicia, no como miembro del Partido Popular.
Y la pregunta…, no soy parlamentario tampoco, cuando sea parlamentario, si alguna vez lo soy, pues evidentemente también compareceré en calidad de parlamentario.

Y como conseller de justicia lo que les tengo que decir son los hechos a los que me he tenido que ceñir en mi actuación.
Y vuelvo a decir: hemos sido nosotros, ante la gravedad de una discrepancia, y que la hemos puesto en conocimiento de la fiscalía y que no tenemos nada que ocultar, y que yo no tengo ningún inconveniente en que tengan acceso a todas las cuestiones más allá de los límites que nos marca la norma.
Pero nada personal en esta cuestión.

Las circulares evidentemente son también parte del ordenamiento jurídico, y también nos vincula porque se basan en la aplicación de lo que dispone la Ley orgánica del poder judicial y lo que nos dice la Ley de enjuiciamiento criminal.
No se trata de que sea una circular, como si fuera una resolución que hace la Fiscalía General del Estado para regular una cuestión menor, sino, evidentemente, guían los principios de la fiscalía.

Pero ningún…, insisto, nada que ocultar, (remors) no tenemos nada absolutamente.
Lo hemos puesto nosotros en conocimiento de la fiscalía,…

El senyor president:

Senyor Blanco, per favor, respecte la intervenció.

El senyor conseller de Governació i Justícia:

…lo hemos puesto nosotros.
(Veus) Usted…

El senyor president:

Senyor Blanco, per favor.

El senyor conseller de Governació i Justícia:

Usted habla…

El senyor president:

Que tots han tingut el seu torn, respecten la intervenció.
(Veu del senyor Blanco) Sí, sí.
Bueno, pero no se preocupe, no se preocupe.

El senyor conseller de Governació i Justícia:

Yo pediría que no sé.
.
.
, en fin.
.
.
Hechos son los que les he expuesto y, a partir de aquí, ustedes deducen unas consecuencias que yo no puedo deducir porque me tengo que limitar a los hechos.
Ustedes deducen que a partir de una cosa que yo les he expuesto, hechos que están firmados y ratificados por la persona que ha hecho la declaración, yo tengo que deducir pues que ahí se ha producido órdenes e instrucción, cuando los hechos que yo tengo indican totalmente lo contrario.
Y yo entiendo perfectamente que ustedes estén en esa lógica, pero yo recuerdo algunos programas que ve alguien en la noche un punto en la luz y uno dice «veo un punto en la luz» y otros deducen de ahí que se trata de un objeto volante no identificado, con gente que proviene de otra galaxia en naves más avanzadas y que nos están vigilando para algún día ocuparnos.

En fin, bien, me parece legítimo.
Pero no me pidan que como conseller de justicia lo haga, porque yo me tengo que ceñir a las leyes y a lo que tengo en un expediente.
Y no puedo moverme de ahí, no puedo moverme de ahí.

El senyor president:

¡Por favor, señorías!

El senyor conseller de Governació i Justícia:

Yo insisto, y termino con la idea que he comenzado.

Es decir, este gobierno…, y además, y le voy a contestar con respecto al tema (inintel·ligible) … porque yo, intento no mentir nunca y creo que casi siempre lo consigo, y mucho menos ante esta cámara.

Tuve conocimiento de los hechos cuando se lo he dicho, cuando tuve conocimiento de los hechos, se lo digo, fue cuando fueron publicados el 6 de octubre en la prensa.
Ustedes, la valoración, respeto la que puedan hacer.
Pero yo no me siento responsable, como me imagino que ustedes tampoco se sentirán responsables y son miembros de organizaciones, de las acciones individuales que sin instrucciones de la jefatura se puedan producir en los ámbitos en los cuales ustedes también dirigen a multitud de personas.
Y yo, lo siento, pero no me siento responsable.
Y cuando lo detecté actué en consecuencia, con diligencia, con rapidez, con transparencia, sin opacidad y poniéndolo en conocimiento de la fiscalía, que es el hecho clave.
Lo hemos puesto en conocimiento de la fiscalía porque nos interesa y porque debemos salvaguardar el derecho y debemos salvaguardar los derechos fundamentales si se han vulnerado.
Y por eso lo hemos puesto en conocimiento de la fiscalía.

Yo, señoría, nada más que reiterar pues la ausencia totalmente, ni de connivencia ni (inintel·ligible) …, al contrario, total predisposición para que se aclare esta circunstancia.
(Algú diu: «Muy bien.
»)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor conseller, per la seua presència i la seua informació.

Moltes gràcies, senyories, a tots per la seua col·laboració.

Als servicis jurídics de la cambra, als servicis de majordomia i, com no, als representants dels mitjans de comunicació que ens han acompanyat al llarg del tot el matí.

Gràcies i s'alça la sessió.

(S'alça la reunió a les 14 hores i 27 minuts)