Ind%C3%BAstria%173417.10.30%20macro.html





Comissió d'Indústria, Comerç, Turisme i Noves Tecnologies realitzada el dia 30 d'octubre de 2014.
Comença la reunió a les 16 hores i 32 minuts.
Presideix el diputat senyor Alfredo Cesáreo Castelló Sáez.
Reunió número 10/i II.

El senyor president:

(Inoïble) … comprobar el quórum que hay y pasar lista.

(La secretària passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

Tenemos quórum.

Compareixença del conseller d'Economia, Indústria, Turisme i Ocupació, que fa el secretari autonòmic d'Indústria i Energia, senyor José Mozonís Salvia, per a informar de les actuacions dutes a terme per la conselleria en l'execució i el desenvolupament del conveni signat el 16 de novembre de 2012 entre el seu departament, la Conselleria d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient i l'Ajuntament de Sogorb, per a la promoció de les àrees industrials d'este municipi i també dels èxits concrets aconseguits com a conseqüència de l'execució de les previsions de l'esmentat conveni, sol·licitada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 92.
424), a la qual s'acumula la sol·licitada, a petició pròpia, pel secretari autonòmic d'Indústria i Energia per a informar sobre la política del Consell en matèria de promoció d'àrees industrials prioritàries i, especialment, les actuacions d'impuls de la indústria a Sogorb i la seua comarca (RE número 93.
954)

El senyor president:

Iniciamos la comisión, que, como saben ustedes, es con la comparecencia del secretario autonómico de Industria y Energía, «per a informar sobre la política del Consell en matèria de promoció d'àrees industrials prioritàries i, especialment, les actuacions d'impuls de la indústria a Sogorb i la seua comarca, sol·licitada a petició pròpia, que està acumulada a una petició anterior del Grup Parlamentari Socialista».

Senyor Monzonís, quan vosté vullga pot començar.

El senyor secretari autonòmic d'Indústria i Energia:

Gràcies, president.

En primer lugar, quisiera agradecer la oportunidad de poder explicar aquí la política en materia de áreas prioritarias industriales.

Agradecer también al señor diputado que plantea la pregunta, la misma oportunidad que en estos momentos nos brinda.

Para explicar la política del gobierno en materia de áreas prioritarias industriales, partiríamos, porque no puede ser de otra forma, de la Estrategia territorial de la Comunidad Valenciana, aprobada por Decreto de Consell 1/2011, de 13 de enero, que estableció el modelo territorial propio bajo el prisma de la movilidad y la sostenibilidad.

Dicho documento recomienda en su momento la existencia de suelo industrial donde pueda aprovechar la posición geográfica estratégica y las infraestructuras presentes y futuras de nuestro territorio, para incrementar la productividad y competitividad de los sectores económicos y para atraer nuevas empresas con un coste económico para las administraciones públicas, y por lo tanto para el conjunto de la comunidad, lo más óptimo posible.

De ahí, la relevancia, que ya en su momento se planteó, de contar a lo largo de nuestro territorio con un mapa que priorice las áreas industriales.

Desde entonces, se elaboró, a continuación de esta estrategia, un plan de infraestructuras estratégicas 2010-2020, como marco de referencia para las inversiones en nuevas infraestructuras, estando entre sus objetivos principales el impulsar el crecimiento económico, elevar los niveles de bienestar social y de oportunidades de los ciudadanos y favorecer el uso racional de nuestros recursos.

Ya en aquel plan de infraestructuras, aprobado también en 2010…, o elaborado en 2010, se planteaban como objetivos a alcanzar: abarcar las infraestructuras esenciales, como son carreteras, el transporte, la logística, los puertos, las costas, aeropuertos, hidráulicas, urbanas, energías y telecomunicaciones.

Las áreas industriales prioritarias fueron definidas por primera vez en la modificación realizada en el artículo 262 de la Ley urbanística valenciana, mediante Decreto ley 1/2008, de 27 de junio, de medidas urgentes para el fomento de la vivienda y el suelo.

No obstante, el régimen preferente que para la tramitación urbanística de las mismas se pretendía establecer fue superado mediante la posterior creación de las actuaciones territoriales estratégicas establecidas por Ley 1/2012 para determinadas actuaciones de ámbito estratégico comarcal y/o regional.

A partir de la estrategia territorial se elaboró un mapa de áreas industriales prioritarias, presentado públicamente en fecha 18 de junio de 2012, que trató de ordenar, promover y racionalizar las actuaciones en la implantación de actividades industriales a fin, como he dicho antes, de conseguir la mayor eficiencia de los esfuerzos inversores que realizan las administraciones públicas que intervienen en el proceso de ordenación y promoción de las inversiones industriales, mapa en el que la figura legislativa de actuaciones territoriales estratégicas cobra también un especial significado.

Para poder acceder a las ventajas administrativas en materia de tramitación urbanística, que conlleva precisamente esta declaración de actuación territorial estratégica, es necesario siempre el compromiso en materia de inversión del solicitante.

Esta figura en absoluto se desarrolló para agilizar actuaciones urbanísticas per se, sino para agilizar -y eso es importante entenderlo así- la implantación de una actividad económica que por su carácter singular requiera también de una tramitación singular.

Desde la aprobación de estas actuaciones territoriales estratégicas se han llevado a cabo otras actuaciones en materia legislativa que, respetando las competencias públicas en materia de control y supervisión, se han ido orientando a simplificar el conjunto de trámites y procedimientos administrativos asociados a cualquier proyecto de inversión, algo importante en un momento de proceso de reindustrialización del conjunto del país y, también, de nuestra comunidad.
Entre ellos, la Ley 5/2014 de ordenación del territorio, urbanismo y paisaje; la Ley 6/2014 de prevención, calidad y control ambiental; numerosos decretos de reducción de cargas administrativas orientados a la propia unidad de mercado en España, y la propuesta última de eliminación de determinadas tasas para la implantación de nuevas industrias.

No obstante, en este nuevo marco normativo se sigue haciendo necesario disponer de instrumentos de promoción que pongan en valor las actuaciones realizadas.

Por este motivo se suscribieron inicialmente diferentes convenios piloto con algunos de los municipios industriales más relevantes distribuidos entre las tres provincias, asumiendo una serie de compromisos mutuos, cuya finalidad sigue siendo la de facilitar y agilizar la actividad empresarial en sus parques industriales, promocionándolos a su vez internacionalmente, convenios que en estos momentos están siendo y van a seguir siendo el embrión de una futura norma en tramitación sobre áreas prioritarias industriales.

Este plan de áreas industriales prioritarias aparece directamente, de hecho, en dos de las 25 medidas prioritarias de la estrategia de política industrial, SCC 1218, de fecha de julio de 2013, impulsado con el consenso de las organizaciones empresariales y de los agentes sociales regionales, así como, indirectamente, en un buen número del resto de líneas.

Pero para impulsar con sentido estos planes, ha sido necesario avanzar de una forma secuencial en las estrategias de promoción industrial tanto nacionales, como regionales.
De ahí, a veces, y creo que es bueno reconocerlo, la aparente lentitud de algunas medidas, que no serían efectivas si, previamente, no se han suavizado algunos obstáculos o se comprometen recursos futuros.

Pero, mientras tanto, se han ido realizando, conjuntamente, con los ayuntamientos firmantes, algunas gestiones preparatorias en diversos campos.
En concreto, y en el área de Sagunto-Segorbe, porque, como su señoría sabrá, el convenio se firmó con ambos municipios para el desarrollo de las dos comarcas en su conjunto: la aprobación de la unidad de ejecución para actividades logísticas en parque empresarial Sagunto; la primera aprobación de la figura de cesión de derechos de superficie en parque empresarial Sagunto; el concurso correspondiente de parcelas libres, incluyendo publicidad por primera vez en el ámbito internacional; la primera presentación de oportunidades de inversión en el reciente congreso de Expoquimia 2014 en colaboración con la federación de industrias químicas españolas; el primer encuentro con despachos de inversión, en preparación en estos momentos en las oficinas de la Sociedad Estatal de Participaciones Industriales.
Y específicamente en Segorbe, el seguimiento de la implantación de DAFSA y la máxima colaboración con el propio Ayuntamiento de Segorbe en todo lo que se trata de las infraestructuras de suministros eléctricos a la misma.

Hay que entender, en el marco de este proceso, el porqué se estableció un convenio tanto con Sagunto, como con Segorbe al mismo tiempo, y es porque entendemos que ambas comarcas tienen mucho que ver y mucho que decir en su promoción industrial futura.

Prueba de ello… o causa de ello, la propia construcción de la autovía Mudéjar que ha aproximado muchísimo a las dos poblaciones, a las dos cabeceras, yo me atrevería a decir de esas dos comarcas, de las dos comarcas, y que ya supuso, además, también en su momento, que se llevaran infraestructuras importantísimas para el desarrollo industrial en Segorbe, como los gaseoductos de distribución, algo que permitió en su momento, por ejemplo, el establecimiento de la compañía valenciana de aluminio Baux o el refuerzo del transporte eléctrico a 220, 132, 66, tanto desde Sagunto, como desde Vall d'Uixó, cerrando un lazo importantísimo para todo el desarrollo de Segorbe que se hizo en su momento, y que también es el que va a permitir y el que está permitiendo que empresas, como DAFSA, estén en estos momentos haciendo una inversión de más de 50 millones de euros en el propio municipio de Segorbe, algo que hubiera sido imposible sin esos refuerzos eléctricos que se hicieron en su momento.

Evidentemente, no es suficiente.
Evidentemente, entendemos, además, que Segorbe tiene que tener un papel importantísimo, junto con Sagunto, a la hora de promover áreas logísticas y áreas industriales futuras a lo largo y a través del corredor férreo Sagunto-Zaragoza-Bilbao, que, como ustedes saben, está siendo ya una de las líneas de estudio, no tan solo de las asociaciones empresariales del conjunto de la Comunidad Valenciana, sino también de la conselleria de infraestructuras, es decir, de la administración autonómica, junto con el propio Ministerio de Fomento.

Creemos sinceramente que estos convenios nos tienen que ayudar a poner en el mapa, en el mapa del conocimiento industrial, a poblaciones como Segorbe que, junto con poblaciones de una gran raigambre industrial, como es el caso de Sagunto, pueden tener un importante futuro en paralelo al desarrollo de nuevas y mejores infraestructuras de comunicación.

Muchas gracias.

El senyor president:

Gracias, señor secretario.

Los grupos políticos.
Señor Guillén, tiene usted la palabra por diez minutos.

El senyor Guillén Galindo:

Muchas gracias, señor presidente.

Después de escuchar al secretario autonómico, tengo un poco la sensación de recordar de mis tiempos las aulas y que estamos por el primer tema, el de introducción o de la teoría general.

Y, ¿por qué digo esto?
Porque la petición de comparecencia, que la hice yo mismo, era una petición de comparecencia muy concreta.
Es decir, no…, aunque luego se ha acumulado a petición del secretario autonómico para hablar de la política industrial en Segorbe, en la comarca, nos ha hablado también de Sagunto, en concreto era para hablar, digamos, del grado de ejecución del convenio entre las consellerias de economía, industria y comercio, la Conselleria de Infraestructuras, Territorio y Medio Ambiento y el Ayuntamiento de Segorbe para la promoción las áreas industriales del municipio de Segorbe.

Ha comentado que si era un doble convenio.
Bueno, la parte que a mí me consta son dos convenios.
Serán similares, pero son diferenciados.
Al menos, el que tengo yo hace única y exclusivamente referencia a Segorbe, y es del que quiero yo que hablemos y para eso he pedido la comparecencia, y el otro hace referencia a Sagunto, que además lo firmó en aquel momento nuestro presidente de la comisión cuando ocupaba el puesto de alcalde.

Tengo la sensación de que cuando se firma el convenio, es el 16 de noviembre de 2012, hace ahora, por tanto, casi dos años, pues que, desde luego, para lo que sí que ha servido por lo menos, o sirvió en su momento, es para una gran profusión en aquel momento de notas de prensa, dio lugar a muchos titulares -aquí tengo recogidos muchos de ellos-.
Realmente, de la lectura…, vamos, del eco que se hizo en prensa de este convenio, pues bueno, parecía que íbamos a ser…, no sé, estaba todo confiado… incluso asistió el propio vicepresidente del Consell para explicar todo el convenio, todo lo que se iba a desarrollar, todo lo que íbamos a conseguir con este convenio allí en Segorbe.

Como ahora han transcurrido ya dos años desde que se firmó, el motivo de la comparecencia, y puesto que el compromiso básico era la labor de promoción de las zonas industriales que iba a hacer la conselleria, en este caso de economía, junto con la de infraestructuras, pues que nos dieran cuenta de esos logros.

Desde luego, sí que dio lugar para mucha publicidad, para mucha propaganda, hasta la saciedad en aquel momento, pero tengo dudas de que haya servido, la verdad, para mucho -y me voy a ir explicando.

En el convenio se habla…, y yo ya me ciño y me gustaría que en la siguiente intervención el secretario autonómico se ciñera también a este convenio, se habla de promocionar áreas industriales, habla en general.

A mí me gustaría que, si es posible, en la segunda intervención concretara cuáles de ellas, porque concretamente y en Segorbe hay ocho áreas industriales.

Y es que, además, refiriéndonos a esas zonas industriales, todos los… -ahora sabrá que en estos momentos el Plan general de ordenación urbana de Segorbe está en trámite desde el año 2005- bueno, pues todos los informes externos que existen -externos, me refiero de fuera del ayuntamiento- y que al final han concluido o han confluido en el documento de referencia, que precisamente, usted lo sabe muy bien, es la suma de todos esos informes, que además hace precisamente la otra conselleria firmante del convenio, que es la conselleria de infraestructuras, pues si algo tienen en común esos informes es criticar, digamos, la existencia de esas ocho zonas industriales y la dispersión de las mismas.
Está en el documento de referencia y evidentemente no me estoy inventando nada.

Hay ocho zonas industriales que, según se contempla, al menos en la redacción inicial del Plan general de ordenación urbana, estamos hablando de más de dos millones de metros cuadrados de zonas industriales.
Luego ahí no es poca la faena que le corresponde hacer o que quería hacer la conselleria, promocionar dos millones y medio de metros cuadrados, distribuidos, distribuidos en ocho zonas industriales, algunas consolidadas, otras construidas pero sin desarrollar, digamos, o sin estar implantadas las empresas y otras exclusivamente a modo de proyecto.

Por tanto, todo esto o esas críticas las hace…, están en el documento de referencia, lo tengo aquí, ahora además hablaremos algo de ello, y están contenidas en el propio documento de referencia.

Usted ha empezado hablando, como es lógico, porque para eso se hace, que ya me ha dicho que parte de la estrategia territorial de Comunidad Valenciana.
Y es cierto porque además en el convenio se cita en no pocas ocasiones, al menos en dos o tres ocasiones, como referencia la estrategia territorial de la Comunidad Valenciana.

Es más, incluso el Ayuntamiento de Segorbe se compromete a acreditar ante la conselleria de infraestructuras -y estoy citando lo que dice el convenio- el cumplimiento de los criterios y los requisitos que establece la estrategia territorial de la Comunidad Valenciana.

Pues bien, el documento de referencia del Plan general de ordenación urbana, que yo le comentaba, que elabora, insisto en ello, la propia conselleria de infraestructuras, la otra administración firmante de este convenio, reitera, y no en pocas ocasiones, que no cumple, el plan general de ordenación urbana no cumple con la estrategia territorial, esa a la que se dice el ayuntamiento, dice que se somete, y especialmente en lo que hace referencia a las zonas industriales.
Y como secretario autonómico le llamo aquí la atención públicamente, no a usted, evidentemente, sino sobre el hecho, evidentemente.

Mire, el índice, y ahora hago referencia, uno, el convenio con la estrategia territorial.
La tengo aquí, que la he mirado, y bien y con detenimiento.
Mire, el índice de crecimiento máximo previsto para el suelo destinado a actividades económicas hasta el año 2030 es del 47%, lo cual -estoy hablando del Plan general de ordenación urbana, eh?
-, lo cual nos da una superficie máxima de 459.
892 metros cuadrados -esto es lo que establece la estrategia territorial, me he confundido yo.

Bien, pues eso es lo que sería lo lógico si siguiéramos los parámetros que establece la propia estrategia territorial.
Bien, pues con lo programado y con lo ejecutado hasta ahora en el plan general de ordenación urbana, ¿eh?
, con lo que está también libre de ocupación, se cumple más que con creces, hasta el punto de que existe una previsión de cuatro veces más, cuatro veces más de lo previsto en la estrategia territorial de la Comunidad Valenciana.

Y ahora uno ello con el documento de referencia para explicarlo, que dice así: «Las zonas industriales han surgido sin una secuencia aparente.
No está justificado desde el punto de vista ambiental el salpicado de suelos industriales existentes, como tampoco es adecuada la localización en ocasiones sobre suelo con riesgo de inundación o permitir que ciertos usos industriales potencialmente contaminantes se puedan ubicar sobre zonas con riesgo de inundabilidad de acuíferos muy elevado.
»

»A esto hay que añadir que es necesario aclarar el trámite que se le va a dar a las aguas residuales que se produce en los distintos sectores industriales, dada la excesiva distancia a la EDAR -eso es lo de saneamiento, la entidad de saneamiento.

»Considera ajustado a la estrategia territorial el crecimiento de suelo para uso residencial, pero entiende que lo supera el propuesto para uso industrial, pues además de mantener el existente incorpora nuevos sectores que saltan al sur de la 23.
»

Todo esto en el documento de referencia que hace la conselleria de infraestructuras.

Por tanto, y en definitiva, se trata de un convenio firmado con el Ayuntamiento de Segorbe, que está subordinado a la estrategia territorial que aprueba la propia conselleria de infraestructuras.
Un ayuntamiento de Segorbe que no cumple esa estrategia territorial, sino todo lo contrario.
Una conselleria de infraestructuras que no le exige al Ayuntamiento de Segorbe que cumpla precisamente esa estrategia territorial, según figura en el convenio.
Y una conselleria de economía que no pone un euro, que no promociona y que consigue ningún resultado.
Entonces mi pregunta es: ¿para qué queremos el convenio?
¿Si ha servido para algo, aparte de para fotos y ríos de tinta de la prensa?

Y ahora, para fijar, digamos, el contenido de su segunda intervención, le voy a leer una serie de preguntas que sí que me gustaría, muy concretas ellas, que contestara, y que además no hace falta ni que tome nota porque, con el permiso de la presidencia, se lo haré llegar ahora, en este mismo momento.

Y son éstas.
«Uno de los objetivos es el de promocionar de manera internacional los parques empresariales del municipio de Segorbe que se determinan en base a la cláusula segunda del presente convenio.
» Le leo textualmente.
Tras dos años, ¿se han determinado esos parques empresariales?
¿Cuáles son?

En varias ocasiones se hace referencia al parque comarcal de innovación, en el convenio.
¿Cuál es ese parque comarcal de innovación?
Y habla de incorporar total o parcialmente la figura del enclave tecnológico.
¿Se ha incorporado?
¿Cuándo?

El Ayuntamiento de Segorbe se compromete a acreditar el cumplimiento de los criterios y requisitos establecidos en la estrategia territorial de la Comunidad Valenciana para ser considerado como parque comarcal de innovación.
¿Lo ha acreditado?
¿Cómo?

¿Sabe la conselleria que en el Ayuntamiento de Segorbe no existe el área de desarrollo local a que hace referencia en el convenio?

¿Sabe la conselleria si el Ayuntamiento de Segorbe ha cumplido alguno de los compromisos asumidos en la intención segunda del convenio y que son muchos los compromisos?

¿Qué áreas industriales concretas se han promocionado en el exterior?

¿Qué actividades concretas de promoción ha realizado el Ivex para promocionar el parque comarcal de innovación en su red de oficinas en el exterior?

¿Qué proyectos de inversión ha conseguido atraer como consecuencia de esas actuaciones de promoción?
Porque solo ha hablado de DAFSA y creo que ha sido al margen de esa actuación de promoción.

¿A cuántos potenciales inversores se ha asesorado y facilitado toda la información necesaria con el fin de fomentar la inversión?

¿Cuántas actuaciones territoriales estratégicas se han aprobado?
, que usted ha hecho mucha referencia a ellas.

¿Ha utilizado la conselleria de infraestructuras algún otro instrumento urbanístico y territorial de la legislación vigente para facilitar la implantación de las iniciativas empresariales en el parque comarcal de innovación?

La comisión de seguimiento del convenio debería reunirse al menos dos veces al año, ¿cuántas veces se ha reunido?
¿En qué fechas?
¿Me puede facilitar las actas levantadas?
-voy terminando, señor presidente.

La cláusula séptima indica que la aplicación y ejecución del convenio no puede tener ninguna incidencia en el gasto ni de medios personales ni materiales.
¿Considera que con esta limitación económica se puede realizar alguna actuación de promoción efectiva?

Y, por último ya, la vigencia del convenio es por dos años, finaliza el próximo 16 de noviembre, prorrogándose por períodos anuales, salvo que se denuncie con diez días de antelación.
¿Qué piensa hacer su conselleria y la de infraestructuras?

Muchas gracias, presidente.

El senyor president:

Gracias, señor Guillén.

Por parte de Compromís, señor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies.

Senyor secretari autonòmic, mire.
.
.

El senyor president:

Perdón, perdón, el turno es de menor a mayor.
Sí, efectivamente.

Señor Tormo, tiene usted la palabra.
Perdón, señor Pañella.

El senyor Tormo Ruiz:

Moltes gràcies.

A vore, senyor secretari autonòmic, ha fet referència al marc de l'estratègia territorial.
Nosaltres entenem que el que s'ha dibuixat durant estos temps en la comarca de l'Alt Palància és una estratègia d'interessos que no són realment els de la industrialització.

Ací trobem, per posar casos concrets, que ja hi ha una sèrie de polígons industrials, està, per exemple, La Esperanza, que només té 13 empreses, està La Artelina entre Sogorb i Castellnovo.
I voldríem saber què passa en el polígon industrial El Cabezo, perquè, com vosté sap, està pròxim a la zona d'influència de la serra Calderona, del parc natural.

I a nosaltres ens preocupa molt que se faça una sembra de polígons industrials, en molts casos buits o projectats en zones on se pose en valor precisament del que viuen molts dels valencians i valencianes d'aquella zona, que és el valor turístic i el valor mediambiental de la zona.

Els informes tècnics han qüestionat la necessitat del desenvolupament, per exemple, industrial del polígon d'El Cabezo, per la ubicació elegida, per la proximitat que li acabe de comentar de la serra Calderona, el parc natural, per l'impacte paisatgístic -açò és una qüestió que afecta no només a este polígon industrial-, per l'afecció també a la via verda de la via minera, per problemes de contaminació de vessaments, pel perill d'afectació d'aqüífers.
I nosaltres entenem que el millor que se pot fer és aplicar el sentit comú i no començar a fer actuacions de polígons quan no són necessàries, quan se posa en perill tal vegada altra riquesa de la zona, com puga ser el patrimoni natural paisatgístic, i que tal vegada corresponga a interessos que no són els interessos generals de la ciutadania.

A banda, qualsevol aplicació de l'estratègia territorial, qualsevol actuació amb la qual en una zona s'implementen polígons industrials, el que cal també és complir la llei de mobilitat i tindre al nostre entendre un pla de mobilitat comarcal sostenible, que s'hauria d'haver elaborat i s'hauria d'estar en estos moments ja aplicant.

I també entenem que és important.
.
.
, vosté ha parlat de les connexions viàries de vehicles pesats i per carretera, però també s'hauria d'agilitar i modernitzar el que és la connexió de mercaderies pel ferrocarril de Sagunt-Terol.
Per a nosaltres també és una qüestió vital.

I aprofite de la seua intervenció perquè, si no he entés mal, ha dit que cal suavitzar alguns obstacles, en referència a les àrees prioritàries d'industrialització.
M'agradaria que definira quins són eixos obstacles que s'han de suavitzar, perquè no mos agradaria que el que.
.
.
n'hi ha darrere de la suavització són normes de protecció mediambiental que en cap cas poden estar minoritzades de valor perquè suposa la seguretat de les persones, dels ciutadans i les ciutadanes de la comarca, i suposen també el respecte al medi ambient, que és un patrimoni de tots els valencians i les valencianes.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Tormo.

Bueno, me ha traicionado antes las ganas de escuchar al señor Pañella y me he anticipado.
Tiene usted la palabra.

El senyor Pañella Alcàcer:

Bé, senyor secretari autonòmic, vosté ha començat parlant que efectivament estava parlant del mapa de prioritats, o siga, estem parlant de marcar prioritats, està parlant de, quan ha fet referència a les actuacions territorials estratègiques, que se creava el mapa i a partir d'ahí s'ordenava, promovia i actualitzava tot, fent referència a les zones industrials, i que una de les finalitats, la finalitat millor i més gran de.
.
.
territorial estratègica era agilitar una activitat econòmica determinada.
Quina?
És la pregunta.

Clar, vist com han desenvolupat tot açò, la pregunta és quina és l'activitat econòmica que vostés buscaven desenvolupar en esta planificació, si se pot dir planificació.
M'explique.

Estem parlant, perquè bé, açò, el 20 de novembre de 2013 vam tindre una compareixença exactament per la mateixa situació.
Avui, avui, a un any, pràcticament a un any vista, la situació, després de sentir-lo, és exactament la mateixa.
No ens ha dit.
.
.
, almenys no ens ha explicat que hagen avançat res.

Però és que és normal que no hàgem avançat res, perquè estem parlant, per exemple, del polígon d'El Cabezo que van començar, com van dir, d'un milió de metres quadrats, que després se fa una disminució a 840.
000 i al final queda en 540.
000.
Però que hi havia un projecte inicial d'un milió de metres quadrats, que en el conveni de 2007 se reduïx, efectivament, a 540.
000, eh?
, i ahí, primera pregunta: en què es basaven per a dir que feia falta un polígon industrial de 540.
000 metres quadrats en esta zona?

Per què li dic això?
Bé, primera, ja el senyor Tormo ha parlat de la possibilitat a la serra Calderona i de.
.
.
, i jo ara afegiré, de les problemàtiques a través de l'aigua que queden ja en els informes previs, que està palés en els informes previs al respecte.
Aquí parla de si els nous requeriments hídrics s'obtenen dels pous, haurà de justificar la dotació hídrica necessària, així com que estes demandes d'aigua no influïsquen negativament.
O siga, hi ha aspectes ja que diuen que han de justificar millor això.

Però no dia només per això.
Eixos són els efectes, diríem, mediambientals que podia tindre.
Però ara parle sobre la necessitat del terreny.
Quan tenim La Artelina amb 122.
000 metres quadrats, que està urbanitzat i no hi ha una sola indústria.
122.
000 metres quadrats sense cap indústria.
Quan tenim un altre polígon privat, que és de l'Olivera.
Quan tenim el polígon de l'Esperança, que va fer el SEPES, 318.
000 metres quadrats, on hi ha molt poques empreses i, a més, la major part de les que n'hi ha estan en venda.
A més de l'altre polígon programat, el Mediterrani C20, que no està urbanitzat.

A vore.
Vosté me parlava de planificació, d'ordenació, de promoció i d'actualització.
I jo li vaig dir: ¿quina era l'activitat?
I ahí vaig, quina era l'activitat?
Perquè, clar, jo no veig ací que amb tot un sòl industrial que hi havia lliure, fea falta fer una altre polígon de 540.
000 metres quadrats.
No ho veig.
M'ho explique.
Si no és que la finalitat econòmica determinada fóra simplement la derivada dels beneficis de la compra venda de terrenys, molt habitual en eixe moment, perquè estem precisament en el conveni de 2007, previ, previ a, precisament, la crisi, l'inici de la crisi.

¿Per què ho dic?
¡Home!
, perquè el primer que m'agradaria a mi és que demostrara la necessitat d'eixa programació.
A la millor per això després no s'ha fet.
Perquè, clar, això no ha eixit com tenia d'eixir i ahí se'ns queda.

Aleshores, davant d'eixa situació, l'altre objectiu era el que van fer, que pogueren estar allí, lògicament, els representants polítics determinats a donar una publicitat d'alguna cosa que tampoc s'ha fet després, que tampoc s'ha…, que també, per desgràcia, ha sigut massa habitual.

Vol dir, ¿finalitat activitat econòmica determinada era l'especulació?
La pregunta és molt clara.
¿Era l'especulació el que s'intentava promoure?
Perquè a partir d'ahí, no s'ha fet res més.
Perquè, a més, hi ha sòl industrial sense ocupar moltíssim.
Tant és així que des de la mateixa població, hi ha moltíssima gent, moltíssima gent que no vol que se desenvolupe això, moltíssima gent.
¿Per què?
Perquè veuen que tenen…, i no avui sinó ja en aquell moment estaven dient que mentres tinguen sòl industrial no està justificada la inversió en nou sòl industrial.

Per tant, jo voldria que m'aclarira un poquet més estes situacions.
Primera, si en este…, des de novembre de 2013, que va haver-hi ja la compareixença pel mateix fins avui, ha canviat alguna cosa; segona, si es pensa que vaja a canviar en el futur; tercera, aclarir quines són les activitats econòmiques determinades i quarta, si això realment pensa que se correspon amb allò que havia dit, que era ordenar, promoure i actualitzar les zones industrials, quan realment no s'ha fet res d'això.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gracias, señor Pañella.

Por el Grupo Popular, señor Martínez.

El senyor Martínez Rodríguez:

Muchas gracias, señor presidente.

Señorías, buenas tardes.

Señor secretario autonómico, bienvenido a esta comisión.
No es la primera vez, como efectivamente algunos de mis compañeros portavoces ya han hecho referencia, que en esta comisión se ha tratado la situación industrial de la zona de Segorbe y de algunos polígonos determinados.

Y decirle que en nuestro juicio y en nuestra opinión, mejor tener suelo industrial, señor secretario autonómico, que no tenerlo.
Lo que pasa que, claro, hay que ordenarlo, hay que armonizarlo y hay que ver en función de qué necesidades.

También es cierto, como algún portavoz también ha hecho referencia, que en 2007, en este país, y en esta comunidad y en este territorio, la realidad era una.
Y, desafortunadamente, a partir de 2007, 2008, 2009, 2010, la realidad ha sido bien distinta.
Y si pudiésemos tener en la semana dos jueves para rectificar en el segundo jueves lo que hicimos mal en el primero, posiblemente, señorías, muchas cosas de las que se han hecho, pues no se harían o se harían de otro modo.
Esa es la pura realidad.
Eso es una evidencia.

Mire usted, en el año 2007, señor secretario autonómico, en el año 2007, en este territorio nuestro, en esta comunidad se programaron una serie de infraestructuras porque hacía falta agua, porque se esperaba que viniese más turismo, hubiese más industria de lo que realmente podíamos abastecer y de lo que, desafortunadamente, después ocurrió.

Con un criterio concreto, el Gobierno de España de entonces decidió que había que abrir…, había que crear una serie de infraestructuras, que eran las desaladoras.
Bueno, pues ahí están.
¿Hoy son necesarias?
Bueno, hoy, como poco, son cuestionables.
Pero quien tomó la decisión entonces, señoría, fuese el color político que fuese, la tomó con la información que tenía, y no le podemos pedir… ¡Hombre!
, a ver.
Se nos puede pedir una cierta improvisación, evidentemente, y una cierta anticipación.
Y para eso hay informes, estudios… Vamos, más afortunados que los del Banco de España, afortunadamente también, porque también se demostró que fueron un desastre.

Pero quiero decir: con la información que se tiene en su momento, se programa, se programa suelo.
Hoy excesivo, sin duda.
Mejor tenerlo que no tenerlo, señoría.

Una cuestión que para nosotros también es importante es: la administración en muchas ocasiones es un lastre, es esa mochila que tumba al emprendedor.
Desde ahí sí que estamos contentos de que al menos la administración valenciana haya sido sensible y haya puesto en marcha un instrumento, que son las actuaciones territoriales estratégicas, que en la medida de lo posible, intentan agilizar el calvario administrativo y burocrático que supone en esta tierra abrir una empresa.
Creemos que eso es un avance importante.

Es decir, yo creo que tendrán que pasar muchos años para que se legisle, deslegislando y armonizando normativa que ha caído sobre una losa como el administrado, sin tener el administrado culpa de casi nada y que, desde luego, habrá que estudiar y reestudiar para facilitarles la vida a las personas.
Se trata de facilitarle la vida a las personas, evidentemente, teniendo cuidado del medio ambiente, teniendo cuidado de la sostenibilidad, pensando que nuestro principal valor es el territorio.

En el tema de Segorbe, yo -un inciso-, yo ya sé que quien más conoce Segorbe de los que estamos aquí es el señor Guillén, evidentemente.
Como segorbino ejerce en su patria chica, y yo eso lo alabo.

Pero yo creo, señorías, señor secretario autonómico, que Segorbe tuvo un antes y un después del año 1995, antes, y del año 1995 hacia acá.
Con todo respeto, y queriendo muchísimo a nuestra querida Segorbe, que es una ciudad magnífica, encantadora, donde todos tenemos amigos, Segorbe estaba en medio de todo y cerca de nada.

Y, afortunadamente, la autovía, la llegada del gas y la aparición de una zona industrial consolidada ha hecho que Segorbe esté cerca de muchas cosas, que esté cerca de Valencia, que esté cerca de Sagunto -que también es la patria chica del señor presidente-, que esté cerca de Zaragoza, en definitiva, estar en el mapa, que no estaba.
Y eso se lo debe básicamente al Gobierno de España, al ímpetu de los propios segorbinos, al gobierno de La Generalitat y a su alcalde.
Vamos a ver.
También se le debe en una parte importante a su alcalde, y yo creo que de justicia es reconocerlo.
Porque, claro, cuando las cosas se hacen mal, también se dicen: «Se ha hecho mal.
» Bueno, cuando se hacen bien, también hay que decirlo.

Mire, señor secretario autonómico, yo… una cuestión que para mí también es importante, porque estamos hablando de Segorbe y de infraestructuras.
Ya sé que no es su responsabilidad directa, pero lo que no puede ser es que el tren que pasa por Segorbe, saliendo de Sagunto, tarde cuatro horas y media a Zaragoza.
Eso es imperdonable.
Yo creo que en la medida que usted pueda, en la medida en que sea posible, yo creo que hemos de incidir para que el Gobierno de España, con el soporte de (inintel·ligible) … No puede ser que ir a Sevilla cueste cuatro horas y cuarto e ir a Zaragoza desde Sagunto tarde cuatro horas y media, cuando no te bajan del tren y te suben en autobús.
Eso también lo hacen.

Quiero decirle… Vamos a ver.
Efectivamente, nada sería igual si se resituase la historia y empezásemos a programar desde hoy, pero lo que tenemos lo tenemos y con lo que tenemos tenemos que apechugar todos.
Con lo cual, ¿apoyo industrial para Segorbe?
Todo el preciso y necesario.
¿Que hay un exceso de suelo?
Sin duda.
Mejor tener exceso de suelo que no tener ninguno.

En definitiva, en este tema el soporte del grupo parlamentario a la política que está haciendo la conselleria.

Gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Martínez.

Señor secretario autonómico, vuelve a tener usted la palabra.

El senyor secretari autonòmic d'Indústria i Energia:

Muchísimas gracias.

Yo estoy un tanto sorprendido ante algunas de las intervenciones de los señores diputados esta tarde, porque yo entendía que veníamos a debatir sobre unas cuestiones y estamos orientando el debate hacia otras, que, como bien usted recordaba, ya tuve la oportunidad de hacer una comparecencia muy concreta sobre polígonos específicos en Segorbe.

Y creo que además a la pregunta que usted hacía ya le contesté, porque yo insistí muchísimo en que mientras hubiera oferta excedente de suelo industrial, no era necesario, desde nuestra óptica, desarrollar nuevo suelo industrial.

Pero es que los convenios que se firmaron entre los ayuntamientos de Segorbe, Sagunto, la conselleria de infraestructuras y la conselleria de economía no era para desarrollar, desde el punto de vista urbanístico, nuevo suelo industrial, sino para promover industrialmente las zonas y, por lo tanto, allí donde hubiera suelo disponible, intentar, en la medida de nuestras posibilidades, evidentemente, el captar nuevas inversiones.

Es cierto que elegimos tres emplazamientos distribuidos a lo largo de la Comunidad Valenciana, uno en Castellón, entre Onda y Almazora, plana baja-plana alta, tremendamente castigada por el desempleo industrial cerámico; otra que la entendíamos también lógica, que era Sagunto y Segorbe.

Todos sabemos lo que han sufrido las empresas y lo que se sigue sufriendo todavía en estos momentos en las empresas industriales de Sagunto, pero también sabemos que lo que hace diez años o quince era absolutamente impensable en Segorbe, hoy se está construyendo, como una compañía DAFSA.
Insisto, muchos municipios matarían por tener la posibilidad de tener inversiones como la que DAFSA en estos momentos está haciendo en Segorbe.
O, por ejemplo, entre Alcoy e Ibi, en donde también se firmó un convenio.

Y mire, firmamos convenios en aquellos municipios en donde sabíamos que existían necesidades, que existía suelo industrial disponible para poder promover internacionalmente, y en donde además sabíamos que teníamos la obligación de ir complementándolas con infraestructuras que en aquellos momentos carecían de ellas.
Y de eso, si quiere, volvemos a continuación a hablar.

Por lo tanto, y dicho de esta manera, los convenios que se firmaron no eran para promover nuevas áreas industriales desde el punto de vista urbanístico, sino para promover la implantación de industria.
Bien es cierto que las actuaciones territoriales estratégicas se plantean en ese convenio como uno de los compromisos de la conselleria de infraestructuras, en el sentido de -y lo he dicho antes- las actuaciones territoriales no son para promover polígonos per se, son para que si hay una industria que requiere de una extensión enorme de terreno del que no se dispone, se pueda agilizar la tramitación.
Pero no es la tramitación per se de un polígono industrial, es la tramitación de la implantación de una actividad económica, que, señor diputado, no puede ser otra más que la actividad industrial, porque la legislación de actuaciones territoriales estratégicas así lo indica.

Por lo tanto, me da la impresión de que una parte de este debate o no se debería estar efectuando en estos momentos o a lo mejor se debería efectuar en otros ámbitos, como, por ejemplo, pueda ser el ámbito local.

Y ¿por qué hago planteamientos generales?
Porque estos convenios…, si el mapa de actuaciones…, el mapa de áreas prioritarias industriales no es más que una de todas las actuaciones que el gobierno autonómico viene haciendo básicamente desde 2012.

Yo, señor Guillén, usted ya sabe que le tengo especial cariño además a la ciudad de Segorbe, y lo sabe, y lo sabe usted bien.
He tenido además la posibilidad y la fortuna de estar en este gobierno cuando el gas se planificó y se ejecutó.
O cuando las redes de infraestructuras eléctricas de 220 se planificaron y se ejecutaron también.
Y siempre he creído en el potencial económico, por supuesto turístico y también industrial de Segorbe.
Algo que a la mejor usted no sabe es que en el primer mapa que se diseñó de áreas industriales prioritarias, Segorbe no estaba.
Y yo, no sé usted, velamos y queremos que también haya oportunidades de desarrollo económico y de desarrollo industrial en la ciudad de Segorbe.

Pero, insisto, digo que todo forma parte de un conjunto, y si no, no es posible entender.
Y por eso ahora les haré una enumeración de cuestiones que venimos trabajando desde 2012.
Por cierto, año en el que estuvimos a punto de ser rescatados, que yo creo que eso es algo que no tenemos que olvidar, porque atraer inversión extranjera cuando un país está en pleno proceso de rescate es imposible.
Lo que pasa es que la inversión extranjera se va, no viene sino que se va.

2013, que ha sido un punto de inflexión y 2014, que es un año en el que esta comunidad, desde el punto de vista industrial, está volviendo a crecer y a crecer de una manera considerable y bastante por encima de la media nacional.
Cosa que ya hicimos en 2013 con un 2% acumulado durante todo el año, frente a tasas todavía negativas del estado, lo cual no es ni que seamos mejores ni que seamos peores, sencillamente es un objetivo y es una realidad.
Y en 2014, en el primer semestre, a tasas del 5%, todavía muy superiores a las tasas también nacionales de producción industrial.

Y todo se ha producido, señores, por muchas cosas.
En primer lugar, por las reformas estructurales que se han ido produciendo y que se han ido implantando en nuestro país.

En segundo lugar, evidentemente, porque con esas reformas, y políticas prudentes por parte del Gobierno de España, hemos conseguido salvar un proceso de rescate que sinceramente creo, y es mi opinión, hubiera sido un verdadero desastre para nuestro país.

En tercer lugar, porque con las reformas bancarias emprendidas, en estos momentos ya se está produciendo crédito y ya se está expendiendo el crédito y el crédito para inversiones industriales en nuestro país.

Y en paralelo a nosotros teníamos muchas cosas que hacer como administración autonómica.
Tenemos que hacer una importante reestructuración organizativa de todas las entidades de promoción.
¿Y lo teníamos que hacer para qué?
Para facilitarle al industrial, para facilitarle al empresario, ventanillas prácticamente únicas para poder atenderles de manera más eficaz y eficiente en sus necesidades.

Y, mire, la reestructuración, integración de las diversas entidades públicas de promoción económica, innovación, emprendimiento, inversión productiva, internacionalización, culminará básicamente este año, todavía 2014, con la contratación de todas su red exterior.

Este proceso, insisto, iniciado en 2012, en pleno proceso de profunda crisis en España y de recate por parte de la Unión Europea, supuso un enorme esfuerzo para todos sus empleados.
Pero podemos decir que entre otras cosas, y fundamentalmente gracias a ellos, la nueva entidad está ya preparada para afrontar los nuevos retos en curso.

Se definió la estrategia de política industrial, XBK 8686, con 25 medidas principales, impulsada desde el mismo año 2012 con la participación de agentes económicos, insisto, y agentes sociales, es importante, tomó cuerpo en 2013, es decir el año pasado.
Se trata, como les decía, de una estrategia participativa y dinámica, con indicadores anuales para revisión de objetivos, medidas y acciones y además indicadores anuales externos para que sean fuentes externas e independientes las que evalúen lo que está pasando desde el punto de vista industrial en la Comunidad Valenciana.

Y entre sus ejes se hacían referencia dos cuestiones básicas, que están asociadas o muy directamente ligadas al mapa de áreas prioritarias industriales.
El primero el de innovación, porque se aprueba la estrategia de especialización regional RIS3 que, como ustedes saben, es una condición exante para el programa operativo Feder.
Y que nos va a permitir en estos próximos años recibir y poder aportar incentivos económicos cofinanciados para la proyección futura de los grandes sectores regionales.
No voy a insistir mucho más en ello.

El segundo, importantísimo desde el punto de vista de internacionalización, porque era importantísima nuestra apertura al exterior.
Y era importantísima para que polígonos industriales, como los de Segorbe, polígonos industriales existentes como los de Sagunto, poco a poco vayan teniendo también la oportunidad de ir recibiendo inversiones externas.

Esa reordenación, iniciada en septiembre de 2013, tras la integración del Ivex en Ivace, se encuentra en estos momentos en proceso, con el objetivo de que quede culminado en el primer trimestre de 2015.
Una vez culminado este proceso, esta red exterior se habrá desplegado en los 17 mercados prioritarios y los 8 estratégicos seleccionados por la comisión técnica, con empresarios y entidades, constituidas a tal fin.

Y entre sus objetivos se encontrará el desarrollo del propio Plan de acción exterior 2014-2016.
Plan presentado públicamente en fecha 10 de julio de 2014, tras su elaboración conjunta entre administraciones, entidades públicas, privadas y empresas, como he dicho, que incorporaba tanto las estrategias de expansión internacional de las empresas regionales, como de captación de inversiones en nuestro territorio, y que se articula a través de una hoja de rutas con 6 medidas y algo más de 30 actuaciones para el período 2015-2016.
Y entre ellas la estrategia de captación de inversiones.

Mire, solo en los últimos 18 meses se han atendido a 48 empresas internacionales con interés en la Comunidad Valenciana.
Al mismo tiempo, les informo de que se han llevado a cabo diversas acciones de promoción económica en el exterior, presentaciones a inversores y misiones inversas, que se van a multiplicar con la red exterior, desde luego en contratación, y con muchísimos menos coste que las redes que teníamos con anterioridad.

Y es importante que en toda esta estrategia internacional que se está elaborando no, que se está ya impulsando, porque ya está elaborada, ya está definida, ya está planificada, pero ahora hay que implementarla, aparezcan reflejadas estas áreas industriales prioritarias, por cuanto que demuestran el compromiso de las administraciones públicas autonómicas y locales con cualquier potencial inversor.

Y, por lo tanto, estos convenios pilotos firmados hasta el momento deben canalizar en estos momentos, primero, ese compromiso y, segundo, los futuros esfuerzos legislativos para poder extender estos compromisos al resto de áreas prioritarias industriales estratégicas en nuestra comunidad.

Y, mire, sólo en los últimos 9 meses, y por eso decía que las medidas muchas veces parece que son lentas, pero es porque paulatina y progresivamente se tienen que ir adoptando, sólo en los últimos 9 meses se ha procedido o se han logrado las siguientes iniciativas asociadas a la inversión en enclaves industriales.

La primera, la aprobación legislativa de los incentivos regionales 2014-2020, Feder, que como ustedes saben volvieron a entrar en vigor a 1 de julio de 2014, tras un debate profundo en la Unión Europea.

Nuestra comunidad ha vuelto a entrar para otros siete años en el marco de las ayudas públicas europeas para la inversión industrial.
Y ha entrado a 1 de julio de 2014, es decir, hace muy poquito.
Y es la mejor herramienta que tenemos precisamente para apoyar con incentivos económicos la implantación de empresas.

Tras las negociaciones llevadas a cabo con la UE y en el marco de esta nueva programación, se han conseguido mantener estos incentivos económicos europeos con inversión hasta 2020.
Y estas líneas atienden inversiones a partir de 600.
000 euros.
Estábamos en un proceso de incertidumbre hasta julio de 2014, cuando se han aprobado esas ayudas.
Y, por lo tanto, todas las cuestiones, insisto, tienen sus tiempos adecuados y sus tiempos proyectados.

La segunda.
Las autorizaciones ya a presentar, convocatorias también regionales, con fondos propios o cofinanciados también con fondos Feder, de incentivos económicos financieros en inversión.
Por primera vez en 2014, a través de Ivace, se recoge una línea de incentivos a la inversión productiva en proyectos tractores, proyectos tractores, para inversiones superiores a los 2 millones de euros, no incluyendo edificios.

Se ha previsto, y sus señorías tomarán la decisión aprobando los presupuestos para 2015 o no, de que Ivace siga recogiendo esta línea de incentivos económicos en inversión en materia de subvención para el próximo año.
Pero es una línea que nos debe ayudar y que nos debe apoyar para complementar aquellos apoyos necesarios, insisto, para nuevamente atraer nuevos proyectos tractores con preferencia, por supuesto, en las áreas prioritarias industriales.

Mientras tanto, señorías, como les he dicho, señores diputados, hemos hecho un esfuerzo importantísimo por ir adecuando determinadas áreas, en concreto las que reflejan los convenios firmados en 2012, para que sean capaces de atraer inversiones y de atraer inversiones importantes.
Y lo hemos hecho en aquellas infraestructuras, en aquellos aspectos, en aquellos términos en los que considerábamos oportuno poderlo hacer, porque eran absolutamente necesarios para ello.

Cuando me preguntaba el señor diputado sobre suavizar obstáculos, yo he sido muy cuidadoso en mi primera intervención, he hablado siempre que las actuaciones territoriales estratégicas, como otras medidas orientadas a simplificar el conjunto de trámites y procedimientos administrativos, debían llevarse a cabo, leo textualmente, respetando las competencias públicas en materia de control y supervisión.
Me refería, en cualquier caso, a todos los esfuerzos que ha hecho la administración autonómica, por supuesto, en reducción de cargas administrativas, unidad de mercado y, por supuesto, también, y por qué no, la propia propuesta, aunque sea económica, de eliminación de determinadas tasas a la implantación y ampliación de nuevas actividades industriales en nuestro territorio.

También, por supuesto, me refería a problemas, a cuellos de botella, en infraestructuras que sí podían estrangular el desarrollo industrial de las zonas de interés industrial.

Y aunque me pueda hacer referencia a algunas de ellas en otra intervención o intervenciones futuras, desde luego, señor Guillén, sí le digo que nuestro nivel de colaboración con la alcaldía de Segorbe, en estos momentos, para facilitar el suministro eléctrico a una industria de las más importantes que en estos momentos se están estableciendo en nuestra comunidad, no está siendo de dos reuniones al año sino que está siendo de golpes de teléfono a veces casi diarios.

Muchas gracias.

El senyor president:

Gracias, señor secretario autonómico.

Iniciamos el turno de réplica.
Señor Guillén tiene usted la palabra por cinco minutos.

El senyor Guillén Galindo:

Muchas gracias, señor presidente.

Yo sí que coincido con el señor Monzonís, aparte del cariño por Segorbe que ha manifestado, en que en una ocasión dijo, creo que era Francisco Umbral, en un programa de televisión, que yo había venido aquí a hablar de mi libro, y es concretamente del convenio que se firmó con Segorbe en el año 2012.
En el año 2012, que no tiene nada que ver con la fecha de 2007, que hacía referencia el señor Martínez y todavía menos la del año 1995, que en Segorbe han cambiado cosas, algunas para bien, pero no todas.

Porque si la labor del alcalde ha sido muy importante en reivindicación de comunicaciones, ha pasado, por ejemplo de reivindicar una parada del AVE o el corredor mediterráneo o una estación intermodal, ya que aquí se ha hablado también del corredor férreo, la realidad es que lo que nos está sucediendo es que nos están quitando servicios de cercanías de Renfe, con lo cual, no hace falta pedir tanto, pero sí mantener lo poco que tenemos.

Ha dicho usted, señor Monzonís, que hacía planteamientos generales y de conjunto.
Es verdad, porque lo ha sido en la primera intervención y, yo casi me atrevo a decir que en la segunda todavía más, todavía más.
Nos ha hablado de política industrial general de la Comunidad Valenciana, que podremos o no compartir.
Pero de actuaciones concretas, de resultados concretos de esta firma de este convenio, que lleva ya dos años, que expira dentro de dos semanas y que todavía no nos ha dicho si se va a renovar o no por parte de las dos consellerias, como no nos ha contestado, pues decirle que a lo único que me va a obligar es que, por lo menos, gran parte de esas quince preguntas, que le he trasladado por escrito, me veré obligado y en la necesidad de formularlas por escrito para ver si así tengo más éxito en la contestación.

Decirle que en las pocas, al menos así lo he entendido, las pocas realizaciones concretas que usted ha manifestado a quien desde luego pueden satisfacer es al señor Castelló, porque hacían referencia al parque empresarial de Sagunto que no al de Segorbe, pero no al de Segorbe.
Bueno, me refiero a él en su condición de reciente exalcalde y firmante de convenio que, por decirlo de alguna manera, se ha llevado el gato al agua de su territorio o de su localidad, pero no para Segorbe.

Es verdad que usted ha hecho referencia a DAFSA.
Es en estos momentos… sí que es un proyecto empresarial e industrial muy importante.
No sé hasta qué punto puede ser reflejo de este convenio, yo creo que no.
Pero, bueno, en todo caso las administraciones tienen la obligación de prestar todo tipo de colaboración.
Pero ese es otro tema y además eso daría para hablar muy larga y tendidamente de esa implantación industrial que, evidentemente, no es el momento ni es el caso.

Usted antes ha hablado, incluso ha utilizado el eufemismo, de que hablaba de aparente lentitud, de gestiones preparatorias.
Pero, bueno, en definitiva, insisto, realizaciones y actuaciones concretas ninguna.

Han insistido mucho o ha mencionado muchas veces el tema de las actuaciones territoriales estratégicas que dio lugar a un decreto ley, que luego pasó por una ley, que ahora ha sido derogada, porque se incorpora la ley de urbanismo y se recoge en dos o tres artículos.
Pero si quiere le pregunto concretamente, porque ya que las ha mencionado tantas veces.
.
.
¿Cuántas actuaciones territoriales estratégicas se han aprobado en Segorbe?
¿Cuántas actuaciones territoriales estratégicas se han aprobado en el Alto Palancia?
Ni tan siquiera en la provincia de Castellón.
Corríjame si me equivoco, señor secretario autonómico, ninguna en la provincia de Castellón.

Y si no me equivoco, si me equivoco me corrige, yo en los datos que tengo ninguna en la provincia de Castellón y únicamente está una en trámite en todo el territorio de la Comunidad Valenciana.
Y le digo que me corrija si mis datos son erróneos.
Pues dos, quedamos en dos y en trámite.
Es decir, que después de tanto tiempo, a pesar de la situación económica que nos encontramos, que es cierta, pero, claro, es que inunda, digamos, los párrafos, la literatura de aquí el tema de tanta actuación territorial estratégica, parece que esté sembrado por ahí todo el territorio y realmente no hay ninguna en la comunidad, dos en trámite en marcha y ninguna en la provincia de Castellón, con lo cual, todo eso tiene poco que ver en estos momentos ni con Segorbe, ni con el Alto Palancia.

Y, luego, vuelvo a insistir un poco por donde empezaba.
Yo me creo lo que dice en gran medida o por lo menos la filosofía que se contiene en la estrategia territorial de la Comunidad Valenciana.
Porque sobre todo en los territorios de interior tenemos que poner en valor los recursos de los que disponemos; hay que dar una salida también laboral a la gente que allí vive, crearles unas condiciones de calidad de vida que les permita continuar allí.
Pero, claro, eso no puede ser a costa de cualquier cosa.

Y, entonces, sí yo la gran contradicción que veo es que la conselleria de infraestructuras, que es la que elabora y aprueba la estrategia territorial, la conselleria de economía que tendría que poner unos recursos que al final no pone, pero que todo va al Ayuntamiento de Segorbe.
Y el Ayuntamiento de Segorbe no cumple con esa estrategia territorial, porque lo dice la propia conselleria de infraestructuras, lo que tienen que hacer es remover esos obstáculos.

No se puede estar haciendo como que se apoya, aunque luego vemos que no se apoya, algo que va en contra de la propia filosofía que impone la propia conselleria en la estrategia territorial.
Hay una especie de contradicción de objetivos, de finalidades, incluso política, grave que ustedes, que son además y coinciden en el mismo color político de todas las administraciones, les pido por favor que lo subsanen.
Porque si no entramos en un territorio, ¿para qué queremos la estrategia territorial pues?
O cambiamos la estrategia o hacemos que se sometan.
Y, por otro lado, dígame por lo menos qué van a hacer con este convenio, que dentro de quince días expira su vigencia.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Guillén.

Señor Tormo, para réplica.

El senyor Tormo Ruiz:

A vore, vosté ha fet referència a qüestions generals, de política general, que han facilitat, segons vosté, una suposada recuperació.
Realment això entra dins de la línia que vostés mantenen de publicitat, però que està molt allunyada de la realitat que viu la gent d'a peu.
Perquè si vosté està referint-se a la reforma laboral, òbviament la reforma laboral l'únic que ha suposat és un empobriment dels treballadors i treballadores, una retallada com no s'havia vist des del franquisme dels laborals, i uns contractes en precari que, a més, estan expulsant la majoria de la joventut, i no tan joves, a buscar treball fora de les nostres fronteres, i bé, i és que les xifres parlen per elles mateixa.
Només en la província de Castelló mos aproximem als 90.
000 aturats i aturades.

Per tant, estar ací sentint les lloances de política industrialitzadora i tal, i que ara mos vindrà el manà de la Unió Europea amb els fons Feder, quan realment el que s'està seguint és un dictat en el qual eixes polítiques generals que vostés han recolzat, en este cas junt al Partit Socialista, en reforma de la Constitució espanyola suposa prioritzar el deute als bancs respecte als interessos dels ciutadans i ciutadanes, suposa en si un empobriment de la població.

Però, és que a més ací, a la comarca de l'Alt Palància -ho he dit adés- ens trobem en la plantació de futurs polígons industrials, que és un desgavell, que tot apunta que n'hi han altres interessos, que tal vegada no siguen els industrials.
Però és que vosté també ha anomenat, per exemple, altres focus d'àrea d'actuació territorial estratègica, com puga ser la d'Onda-Almassora.
Jo, per exemple, l'altre dia vaig estar en Onda, en un polígon, el Sur-13, i que n'hi han cinc o sis empreses.
El polígon és una plantació de carrers i de faroles, i que estiga buit va en relació a les seues polítiques.
O siga, no és una qüestió de la crisi.
La crisi no cau del cel tampoc.
Però, és més, la desídia per part del Consell porta que, per exemple, en eixe polígon haja desaparegut la depuradora.
És que l'han robat davant dels nassos dels poders públics, i no s'ha fet res.

En estos moments n'hi ha un vessament de les empreses directament al barranc de la Vídua.
Per tant, no puc coincidir en la imatge, en la fotografia que vosté ha fet de projectes idíl·lics.
També, s'ha deixat, si no recorde malament.
.
.
Jo havia comentat el tema de les infraestructures ferroviàries, la potenciació del transport de mercaderies en l'eix de Sagunt a Terol.

Òbviament, si no n'hi ha capacitat del govern valencià de posar-mos en el nostre lloc davant del govern central i demanar una quantitat suficient per a solucionar eixos colls de botella que vosté ha comentat, mantenim realment estructuralment encara unes dotacions insuficients per a pegar un impuls.
I, en tot cas, no s'ha d'oblidar, i s'està oblidant, que estem parlant d'una zona en la qual n'hi ha un potencial molt important, que és el potencial mediambiental, turístic, i en això també estem veient que s'està deixant de banda per part de la conselleria, per part del Consell, en les polítiques que s'estan realitzant en l'Alt Palància.
I, per últim, simplement dir que la foto que vostés fan està molt allunyada de la realitat.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyor Tormo.

Senyor Pañella, per a rèplica, té cinc minuts.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyor president.

Senyor secretari autonòmic, mire, la línia de la meua intervenció ha estat continuar la seua primera intervenció, lògicament.
Indubtablement, si el que ha dit en la segona ho haguera dit en la primera, haguera segut distint.
Vosté, en la primera intervenció ha fet referència al pla d'infraestructures estratègiques, que comença l'any 2010.
Vull dir.
.
.
Sí, sí, ha fet referència als efectes de la modificació de l'article 262 de la llei urbanística valenciana, que fa referència a les àrees industrials, i ha parlat de programació, d'ordenació i tal.
Per tant, en eixe dia.
.
.
Per què?
Home, me dóna l'oportunitat la seua intervenció a tornar-li-ho a dir.
Ha sigut un desastre la planificació, un autèntic desastre del qual el que han fet vostés en Sogorb és un exemple.

La població de Sogorb, atenent el creiximent que tenia en l'època de bonança a les seues necessitats industrials, de sòl industrial a un termini mitjà estaven calculades al voltant de 400.
000 metres quadrats perquè no li'n faltara.
Eixe era el càlcul que tenien en el seu moment.
En el moment de bonança econòmica.
Aleshores, si només en el polígon de La Artelina el de L'Esperança vostés disposaven pràcticament dels 400.
000 metres quadrats.
A part, he dit que tenien el Mediterrani sense urbanitzar, i el de L'Olivera privat.
Vol dir que tenien a mitjan termini cobertes les necessitats que tenia eixa població.
I vostés programaren un altre que ha dit que no va a desenvolupar, i efectivament me va dir en aquell moment.
Primera.
Però això demostra per una part la falta de planificació, o l'horrorosa planificació que se feia, o una planificació que no tenia necessitats i no tenia interessos polítics, que també.
Eixa, per un costat.

Per l'altre costat, home, les intervencions que hem sentit ací ratifiquen el que estic dient.
Això de «més val tindre que necessitar», home, doncs sí, és veritat, però ja indica que en un lloc s'han fet inversions que en un altre lloc serien necessàries, i per haver-les fet ahí, que sobren, en l'altre lloc no estan.
Com, per exemple, la mateixa.
.
.
diu: «Molts municipis matarien per tindre el sòl de Segorbe.
» Doncs, no cal que maten.
En que el tinguen, que el tinguen.
(Veus).
No, no, «municipis».
La frase ha segut «molts municipis matarien».
Bé, aleshores, que el tinguen, que el tinguen.
Sí, sí, que el tinguen.
En la planificació se podia haver fet exactament bé.
Per tant, igual que.
.
.
És una llàstima que la càmera no grave la cara que ha fet quan hem parlat de la disminució de serveis en la línia fèrria, perquè la seua cara de conformitat, de «què hem de fer, què hem de fer».
.
.
Clar que hem de fer, clar que ham de fer, tindre un govern reivindicatiu davant de Madrid, però no reivindicatiu, que se plante d'una vegada i que no permeta més reduccions.
Vosté ha dit l'important que és, però és que fa uns mesos van reduir el servei que tenim, el van reduir.
No només ahí, en altres llocs.

Però, què hem de fer?
La conformitat és bàsica.
Miren, ací sabem quin ens governa en Madrid i qui ens governa ací.
En Madrid governa Rajoy i ací no governa ningú.
I eixa és la situació que estem pagant els valencians i valencianes de manera permanent.
I anem a l'última fase, anem a l'última fase, el conveni.
Vosté ha acabat de contar-nos ací que entre 2012, 2013 i 2014, totes les activitats que s'ha fet -molt bé, jo les aplaudixc des d'ací, endavant-, que en els últims nou mesos s'han aconseguit els incentius regionals europeus.
Val.
Que s'han fet les autoritzacions per a les convocatòries regionals.
Bé, molt bé.
Això és despesa.
Digue'm el rendiment de tot açò.
La pregunta concreta perquè conteste: quantes inversions privades estos programes i estes actuacions han portat a data d'avui?
Quantes en té previstes?
Quantes empreses s'han aconseguit en totes estes actuacions?
Quants llocs de treball hem creat a data d'avui a partir de totes estes actuacions que vosté ha fet?
Eixa és la situació.
Eixes són les dades que avui ens interessen.
Espere que ens les done.

Moltes gràcies.

El senyor president:

(Inoïble per qüestions tècniques) .
.
.
senyor Pañella.

Señor Martínez, ¿no quiere réplica?
El secretario autonómico, para su turno de réplica.

El senyor secretari autonòmic d'Indústria i Energia:

Pues muchísimas gracias.

Voy a ser muy breve en la intervención final.

Señor Guillén, yo creo que usted y yo estamos en muchísimas cosas de acuerdo.
Hasta el punto de que a mí me encantaría que en nuestra provincia, la provincia de Castellón, pudiéramos haber autorizado ya a fecha de hoy muchísimas actuaciones territoriales estratégicas.
Lo que pasa es que, como le decía con anterioridad, para que una actuación territorial estratégica se tramite, lo que necesita es un inversor detrás, que es el que consolida la inversión económica.
Y por desgracia, no solamente los procesos de captación de inversiones internacionales son lentos y cuestan madurar mucho tiempo, sino que además la situación de 2012 y el punto de inflexión que podríamos decir, de nuestro país, hasta 2013 todavía no nos permite que esos esfuerzos que se están haciendo y que tenemos que continuar, gobierne quien gobierne, haciéndolos en un futuro den resultados.
48 actuaciones de recepción de inversores internacionales en los últimos 18 meses, creo recordar que es la cifra que le he dado.
Ojalá que de esos 48 inversores muchos de ellos decidan instalarse o ampliar sus factorías en la Comunidad Valenciana.

Señor Pañella, todos los fondos que nosotros ponemos a disposición de las empresas son para cofinanciar inversión privada.
Teniendo en cuenta que incentivos regionales no van a incentivar más allá del 6, 8%, que nosotros también tenemos limitaciones, significa que por cada euro que esta administración pública incorpore como incentivo a una inversión industrial, la inversión industrial o el inversor va a meter otros nueve.
Por lo tanto, evidentemente no tengo aquí las cifras, pero sí es importante tener presente que cualquier euro que nosotros gastemos en apoyar una actividad industrial supone al menos nueve euros del inversor industrial que se establece.
Y creo que en el área metropolitana de Valencia basta con mirar el gran crecimiento industrial que en estos momentos se está produciendo, por ejemplo, en sectores como el de la automoción, a través de empresas tractoras internacionales, para entender cómo ese proceso de apertura internacional a nuevas empresas, a nuevas industrias, es tan importante al menos como favorecer y fomentar las exportaciones, el crecimiento del tamaño, el crecimiento de la productividad y la innovación también en nuestro tejido de pymes.

Porque ambas cosas, ambas, son importantísimas y necesarias para que esa situación, que no es en absoluto idílica, porque un país que tan solo hace dos años -insisto- estaba abocado al rescate, en estos momentos nadie puede en su sano juicio plantear un perfil o una visión idílica, no es cierto.
Y yo no lo he hecho.
Y como ejecutivo de este gobierno no lo voy a hacer jamás, no lo voy a hacer jamás, pero bien es cierto que todo ese proceso en el que estamos sí que está empezando a dar sus frutos muy poquito a poquito porque es tremendamente difícil salir de donde estábamos en un tiempo y en un plazo acelerado o muy corto, o al menos el que a todos los que seguro que estamos aquí nos gustaría que fuera.

Por lo tanto, no existen soluciones mágicas, no existen varitas mágicas, todo requiere su tiempo y su esfuerzo, todo tiene que estar coordinado, y todas y cada una de las medidas que se tomen y que se adopten tienen que ir en esa línea.

Lo que a mí me gustaría evidentemente es tener la colaboración evidentemente de todas las fuerzas políticas en este sentido de la Comunidad Valenciana en aquellos objetivos que creemos que son fundamentales y básicos para el desarrollo económico de nuestra comunidad.

Muchas gracias.

El senyor president:

Gracias, pues, al secretario autonómico, señor Monzonís, de hacer la comparecencia.

Si les parece, suspendemos treinta segundos para despedir al secretario y continuamos con la siguiente PNL.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

Proposició no de llei sobre la conversió de la investigació i el desenvolupament científic en assumpte prioritari, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 89.
510, BOC número 269)

El senyor president:

Bueno, si sus señorías están preparadas, pasamos al punto segundo, que es la «presa en consideració de la Proposició no de llei sobre la conversió de la investigació i el desenvolupament científic en assumpte prioritari, presentada pel Grup Parlamentari Compromís».
Té la paraula per a la defensa de la proposició no de llei la senyora Mollà per deu minuts.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Doncs bé, el Grup Parlamentari Compromís presenta hui una proposició no de llei on els protagonistes són la investigació i el desenvolupament.
És una proposició no de llei que, si l'han pogut llegir, la seua exposició de motius és molt llarga i molt argumentada, però contrasta amb la realitat que se plasma en la proposta de resolució davant d'unes mesures concretes que s'haurien d'abordar.
Nosaltres hem volgut ressaltar en l'exposició de motius el valor que té l'aposta decidida per la investigació i el desenvolupament, el perquè efectivament que la política econòmica estiga centrada en estes qüestions.
I és fàcil vore la importància de l'R+D.
Nosaltres entenem que cal apostar per un model alternatiu contrari totalment a l'economia de la rajola, que efectivament ha estat l'economia més desenvolupada en el nostre territori, sustentada pels poders polítics i els poders financers, i que efectivament ha fet que ens situem en esta crisi de la bombolla immobiliària i de la crisi financera al capdavant de la situació tràgica que patim.
Perquè teníem una economia fonamentada únicament i exclusiva en l'economia de la rajola.
És una economia més basada en mà d'obra barata, treballadors poc qualificats i especulació.
I nosaltres entenem que la Comunitat Valenciana necessita desenvolupar un nou model econòmic, que ha d'aprofitar al màxim els nostres avantatges competitius enfront de les economies en expansió, que competixen en sectors de l'exportació i el turisme que nosaltres hem d'aprofitar.

Una població, a més, que ha d'estar formada, perquè efectivament este model alternatiu ha d'estar basat en la formació de les persones i el valor afegit que dóna la qualificació professional, i eixos poders polítics que han de donar capacitat d'inversió perquè succeïxca este model alternatiu.
Per tant, cal reivindicar una economia del coneixement enfront d'un model actual, basat en la construcció i el turisme que és de poca qualificació i cap valor afegit.

A més a més, cal aprofitar els nous descobriments científics i tecnològics, s'ha d'apostar per una economia que inverteix en R+D, perquè també és una economia puntera arreu del món.
És a dir, no és exclosa, no és una aposta únicament i exclusiva que hem de fer nosaltres, sinó que és cap on camina la resta del món, que ha d'aplicar els avanços per a aconseguir una economia més eficient, productiva i sostenible.
La inversió pública en R+D, a més, afavorix el descobriment de noves patents que quedarien a disposició de les administracions i universitats públiques, donant no sols un valor econòmic a estos avanços, sinó també prestigi a les institucions del món acadèmic i científic.
A més, el sorgiment de pols d'investigació pot beneficiar el conjunt de l'economia valenciana mitjançant intercanvi tecnològic i atracció d'empreses puntals quant a desenvolupament científic i tecnològic.

Com els dic, nosaltres no ens quedem al marge, és a dir, vivim en un món on hi ha una aposta cada vegada major en I+D i, per tant, que nosaltres pugam fer un feedback, un intercanvi tecnològic d'entre les nostres tecnologies o el nostre avançament en investigació i desenvolupament, i la resta del món, se produïxca este feedback i puga vore també una atracció d'empreses, d'allò que oferim nosaltres, i no haver de buscar eixa investigació i eixe desenvolupament en empreses que estan situades en altres territoris.

Les universitats actuen com a catalitzadores d'estos pols, que amb inversió necessària poden articular tota una indústria en el seu entorn, atraent noves inversions i projectes, i beneficiant les ja existents.
A més a més, és una oportunitat de treball i de desenvolupament professional i científic per a un gran nombre d'estudiants i investigadors valencians que no han pogut trobar en el model actual fracassat una finestra oberta al seu futur laboral.
Donaria eixida, per tant, a tots aquells professionals a qui l'estat ha finançat l'educació universitària i que ara han hagut d'emigrar a altres països europeus que precisament estan fent una aposta decidida per models basats en l'R+D.
Allí han de desenvolupar la seua capacitat professional, qualificada, científica, que hem pagat entre tots i totes per esta inversió pública en universitats, però que no tenim capacitat per a desenvolupar després en el nostre teixit econòmic, perquè no estem fent eixa aposta decidida per economies basades en la investigació i en el desenvolupament.

La inversió, a més, en R+D està demostrat que és la que major retorn contribuïx, no solament per a aconseguir un model econòmic més eficient i productiu, a causa dels avanços científics i tecnològics, sinó també a la capacitat d'atracció de noves inversions i els efectes de tot això en el conjunt del sistema econòmic al seu complet.
És a dir, això està més que estudiat.
No cal anar-se'n molt lluny.
Hi han informes avalats per tota la comunitat científica, educativa, acadèmica, i també dels sectors econòmics implicats en informes que estudien els avanços de les economies.
I està més que demostrat que cada euro que s'inverteix en R+D comporta un retorn molt major.
És a dir, no és una despesa, és efectivament una inversió.

La Comunitat Valenciana, per contra, si les dades hem de posar-les damunt de la taula, el que tenim és que és la quarta comunitat autònoma amb més població, però que som la quinta, a més, molt per darrere de la que tenim davant, en inversió, en R+D.
Madrid, Catalunya, Andalusia i País Basc ens porten la davantera en inversió en R+D, i a més -ja dic- amb molta diferència.
És a dir, nosaltres ens situem en la cinquena, però amb prou diferència.

De fet, l'any 2012 la inversió pública en R+D va descendir en un 3,5% i en l'any 2013 també.
La Generalitat valenciana, de fet, inverteix menys fons percentualment en R+D que en 1985.
I només cal anar als pressupostos de la Generalitat valenciana i anar comprovant com efectivament estem en dades per baix de 1985 a nivell percentual.

La Comunitat Valenciana, a pesar de representar el 10% del PIB d'Espanya, només representa el 4,7% del pressupost de les comunitats autònomes en R+D.
És a dir, tenim un complex d'inferioritat que llastra les nostres capacitats d'eixida d'esta crisi econòmica.
I això només que és per voluntat política, és a dir, són dades contrastables pel ministeri i estan ahí, a l'abast de tots els diputats i diputades.
La Comunitat Valenciana, a més, té un altre problema, i és que el sector privat valencià suposa un 5,7% del total estatal de la inversió privada en R+D+I, a nivell de l'estat espanyol.
És a dir, és que no tenim tampoc una inversió privada que contrareste la manca d'inversió pública.
I clar, si cal tirar de la màquina, és a dir, és una cosa que va lligada a l'altra.
Si la inversió pública aposta decididament per l'R+D, també la inversió privada fa eixe sobreesforç.
Però si tenim una comunitat en què els poders polítics, els poders públics no estan fent eixe canvi de visió i canvi de model productiu, doncs les nostres empreses privades fan l'esforç que creuen convenient, però no un sobreesforç que hauríem d'estar fent tots i totes.

Només la inversió de les universitats valencianes per contra, fixen-se vostés, representa un 12,3% de la inversió total de les universitats espanyoles en R+D.
És a dir, es comporta molt millor que la resta dels sectors quant a inversió en R+D.
És a dir, hi ha qui ho està fent bé.
Però, clar, és que tenim universitats públiques que estan invertint en R+D, que estan invertint en formació, en qualificació en estes àrees, però després no troben eixida en altres poders públics, tampoc en empreses privades, perquè estan fent -ja dic- l'esforç mínim, i tampoc al seu entorn troben com enfocar la seua capacitació.
De fet, els instituts tecnològics han vist caure el seu pressupost de 47 milions d'euros en 2010 a 20 milions pressupostats en 2014.
Si li sumem que els impagaments van arribar a ser de 21 milions d'euros al sector, corresponents a pagaments de 2010 i 2013 que tenia la Generalitat valenciana en els instituts tecnològics, doncs imaginen-se vostés quina capacitat de poder treballar en condicions.

L'Institut Valencià d'Investigacions Agràries ha patit un retall de 14 milions d'euros en subvencions.
La Generalitat ha reduït més d'un milió d'euros en les beques Prometeo dedicades a projectes de ciència i investigació.
Sumem els 2.
000 milions d'euros d'inversió que el govern central va retallar als pressupostos d'investigació acadèmica.

Des de 2011 a l'actualitat el nombre de treballadors en instituts tecnològics ha passat de 1.
800 a 1.
200.
S'han produït ERO en fins a -diguérem- 18 instituts del sector.
El Centre d'Estudis Ambientals del Mediterrani, el CEAM, ha passat de 108 a 48 treballadors.
El centre Príncep Felip, de 244 a 114.
La resta, a més, d'investigadors del centre han patit retallades del seu sou, d'entre un 5 i un 15%, etcètera, etcètera.
Doncs bé, què demanem?
Això és la realitat.
Contrasta totalment en el que voldríem.
I el que demanem és que se pague als instituts tecnològics el deute, que s'augmenten les beques Prometeo als joves investigadors, que es dote de més fons per als centres d'investigació públics i a més a les universitats públiques, que els investigadors valencians tinguen un sou just que permeta exercir el seu treball amb dignitat i que el Consell decididament faça una aposta estratègica per l'R+D i no es veja afectat per les retallades.

Crec que són propostes raonables i que avui de veritat tenim l'obligatorietat de situar el País Valencià davant del mapa de la investigació i el desenvolupament en el segle XXI, en les economies avançades, i no quedar-nos en la cua endarrerits i totalment desfasats del que el món aspira que sigam nosaltres, els valencians i valencianes.

Res més.

El senyor president:

Gracias, señora Mollà.

¿Intervenciones?
Señor Tormo.

El senyor Tormo Ruiz:

Moltes gràcies.

Vaja per davant el nostre suport a la proposta.
Les dades són inqüestionables i la senyora Mollà les acaba de dir.
El Partit Popular, el Consell, està maltractant un sector estratègic, com és la investigació, desenvolupament i innovació, R+D+I.
Per cert, la proposta oblida aquesta última, que és la innovació.
No n'hi ha cap país al món en què l'R+D+I no se sostinga amb el suport bàsic de la inversió pública.
Això és molt fàcil d'entendre.
La recerca i la innovació es troben cada dia més lligades al desenvolupament cientificotècnic i, encara que en el món de la producció és fàcil trobar innovacions o millores, solen estar vinculades a l'experiència pràctica.
En aquest cas, encara que no deixen de ser importants, u, són una petita part i en disminució de la innovació en processos o productes.
I dos, a més, aquestes innovacions no es troben vinculades a l'activitat de recerca.

Per contra, és el desenvolupament científic el que es troba a la base de l'R+D+I, entesa com una activitat econòmica.
I així passa que les empreses s'interessen molt més pels descobriments concrets i aplicables, uns descobriments que depenen d'una recerca bàsica genèrica que les empreses no financen més que en casos molt aïllats.

L'exemple més destacat el trobem als Estats Units d'Amèrica, on el desenvolupament científic depén de les enormes despeses del govern en aquest camp.
Des d'aquesta investigació al capdamunt de la qual es troba la NASA, els resultats s'escampen cap avall i van donant resultats empresarials concrets.
La participació de la despesa pública en R+D+I als Estats Units d'Amèrica és, en termes absoluts i relatius, de les més elevades del món.
Si això passa al país de les grans empreses transnacionals, què podem esperar a casa nostra?
Si l'estructura econòmica espanyola es caracteritza per l'enorme pes de la petita i mitjana empresa, i encara podríem dir de la molt xicoteta empresa, la valenciana presenta aquesta característica de forma més acusada, si cal.
Per això, als anys vuitanta es va a bastir un entramat d'instituts semipúblics, la xarxa Redit, instituts tecnològics, pensats per fer allò que la petita empresa no pot fer, comptant amb recursos públics i la col·laboració de les empreses afectades.
Una xarxa caracteritzada per estimular la cooperació interempresarial i no la seua competència.
Tot i els defectes de la xarxa, especialment la manca d'articulació fluïda amb la recerca universitària, ha estat un model imitat fins i tot en altres països.
Ara és una pàl·lida ombra del que era a causa dels retalls i els impagaments.

Jo diria que, vist des d'aquesta perspectiva, probablement siga, de tots els retalls perpetrats amb l'excusa de la crisis, que sempre parlen vostés, el Partit Popular, el retall més estúpid.
Hem venut el cotxe per comprar la gasolina.
Amb un afegit: els investigadors i les investigadores formades que han hagut de marxar s'enduen darrere una formació i una experiència per la qual hem pagat milers d'euros dels quals ara s'aprofiten, entre altres, els alemanys.

I ací ve el tercer factor que em sembla que la proposició no de llei deixa de banda.
A més, estem davant d'un drama humà.
No tan dramàtic com el que veiem, per descomptat, a les tanques de Melilla o a les costes de Malta, però no deixa de ser penós que una bona part dels nostres joves, i ja no tan joves, més formats hagen de fer les maletes per a anar a treballar a Frankfurt o a Edimburg.

Es tracta d'un fracàs absolut com a societat, un fracàs sense pal·liatius que té uns responsables molt evidents, els mateixos que han estat nodrint les butxaques d'uns quants amb contractes i sobrecostos.

Hem tornat al «¡que inventen ellos!
» d'Unamuno, molt trist i açò és el resultat de les polítiques que han dut durant vint anys el Partit Popular al País Valencià.

Gràcies.

El senyor president:

Gracias, señor Tormo.

Señor Toledo, tiene usted la palabra.

El senyor Toledo Lobo:

Gracias.

Bien, vaya por delante que vamos a apoyar la PNL, como venimos apoyando todas las iniciativas que en este sentido tienen un horizonte realista y compartido con la Unión Europea que se han presentado en estas Cortes y como hemos presentado nosotros mismos.

Según los últimos datos disponibles, la Comunidad Valenciana es la administración en la que más se ha recortado el personal investigador en 2012, la que más, datos del Instituto Nacional de Estadística, concretamente un 13,8% en el último año, ha triplicado la media nacional, los que más de toda España hemos despedido a investigadores.

Ese dato ya habla por sí solo; mientras en el País Vasco, Asturias o Cantabria se incrementó el personal investigador, aquí, el gobierno de Fabra fue líder en despidos en la administración pública de personal investigador.
Esa es la realidad, esa es la triste realidad.
Voy a dar otro dato también muy esclarecedor.

En 2010, el número de proyectos de I+D+I a empresas en esta Comunidad Valenciana fue de 2.
650.
Esa es la cifra con la que se encontró el gobierno del señor Fabra, se habían asignado desde el Ivace 2.
650 proyectos de I+D+I a empresas valencianas.
El último dato -creo- habla por sí solo, 193; de 2.
650 a 193, una pérdida del 92,7%, y no porque no haya solicitudes, no es esa la razón.

Por tanto, no cabe duda que una de las grandes perjudicadas por los recortes y por la desidia de este gobierno, una de las grandes perjudicadas es la I+D+I.
Los datos cantan, podría dar muchos más pero creo que estos son bastante esclarecedores.

A falta de conocer los datos del pasado año, la Comunidad Valenciana dedica globalmente, público y privado, a I+D+I un 1% de su PIB, lo que supone que la media española es un 30% superior y la media europea nos duplica en este momento.

Por tanto, estamos en una situación crítica, no es de extrañar que ya renuncie el gobierno valenciano al Horizonte 2020 de la Unión Europea del 3% del PIB porque el camino que va es para atrás como los cangrejos.
La situación es muy preocupante porque el necesario cambio de modelo productivo valenciano pasa necesariamente por un sector potente de la I+D+I, y la Comunidad Valenciana está yendo en sentido inverso; lo está desmantelando.

Un sector potente de I+D+I no nos garantiza un futuro saneado y sostenible, pero lo que es seguro es que si no tenemos un sector potente de I+D+I estamos condenados a la decadencia continua, al desastre más absoluto, es nuestra única manera de poder competir en el mundo en el que estamos, en la sociedad del conocimiento.

Nosotros hemos presentado una serie de medidas que van en la línea de esta PNL, en el debate de política general presentamos propuestas de resolución que pedían establecer una planificación económica para que, en cumplimiento de la estrategia Europa 2020 -lo que tiene firmado nuestro país-, la Comunidad Valenciana dedique el 3% de su PIB a I+D+I en 2020, el PP lo votó en contra; establecer objetivos y recibir políticas para incrementar el personal investigador valenciano dedicado a I+D+I, también lo votó en contra, ¡claro!
, si está despidiendo, ¿cómo va a votar que se incentive?
, ¿eh?
; definir políticas concretas para conseguir que, en el menor tiempo posible, el porcentaje de gasto de I+D+I de las empresas valencianas respecto a la totalidad de las españolas pase del 5,7% que fue en 2012, al menos al 10% que representa la economía valenciana respecto de la española, el PP lo votó en contra; adoptar las medidas oportunas para que la captación de fondos europeos para I+D+I no vaya en detrimento de los fondos que de ello dedica La Generalitat, el PP lo votó en contra porque está haciendo lo contrario, y ese es otro drama, o sea, los fondos europeos en lugar de ser «además de lo que dedicamos» es «en lugar de», con lo cual estamos, además, hipotecando nuestras líneas de I+D+I a las prioridades de la Unión Europea y no a las de esta comunidad; revisar los procedimientos de gestión de fondos valencianos plurianuales que tiene una burocracia excesiva, que ni viene del estado ni viene de la Unión Europea, es propia nuestra, de esta comunidad; recuperar el régimen vigente hasta el 2012 de anticipo de fondos que está produciendo un desastre en las entidades sin ánimo de lucro de I+D+I; y ejecutar las líneas presupuestarias dedicadas a I+D+I porque, además de los recortes, luego viene la realidad, y es que el año pasado, el señor Buch ejecutó el 80% del presupuesto, o sea, hizo sobre la marcha un 20% de recorte adicional con la ejecución.

Y, además, también pedimos que se instara al Gobierno de España una serie de medidas, bueno, en la discusión de la RIS3 volvimos a repetir medidas de este estilo, medidas concretas, medidas realistas, medidas que, además, tienen comprometidas los gobiernos españoles y todas las ha votado en contra el PP, todas, absolutamente todas.

Por tanto, el problema que tenemos en esta comunidad es un problema muy grave, el PP no apuesta por la I+D+I, no creen ella, ¿eh?
, y con ello está comprometiendo el futuro de esta comunidad.

Nosotros la apoyamos, y no solo la apoyamos sino que creemos que se tiene que concretar en medidas concretas y realistas y hacer un seguimiento de ellas.

El senyor president:

Gracias, señor Toledo.

La diputada señora Parra, por el Grupo Popular, tiene la palabra.

La senyora Parra Almiñana:

Moltes gràcies, senyor president.

En primer lloc, afirmar que òbviament els plantejaments que fan els grups de l'oposició no són compartits pel Grup Popular perquè també tenim dades que demostren que es fan, no es reconeixen, s'oculten, no fan referència a la realitat d'una comunitat que, sens dubte, no es pareix a la que vostés plantegen ací, en esta comissió.

I tot això perquè tenim una conselleria que, fonamentalment, reconeix la importància de les nostres empreses, el teixit productiu de la Comunitat Valenciana, que són mitjanes empreses i xicotetes empreses, fonamentalment, i tenim una conselleria, un conseller i un president de La Generalitat que prenen accions proactives en defensa del que és la productivitat de les nostres empreses, i són proactius perquè prenen accions, accions que no soles van destinades a legislar sinó a prendre iniciatives assumint responsabilitats, actuant perquè els fets que busquen, que són objectius, siguen una realitat i per això marquen objectius, decidixen què és el que s'ha de fer, on volem anar en el que és la productivitat industrial i com s'ha de fer.

Per tant, eixa implicació activa, proactiva de La Generalitat està donant els seus resultats, i eixos resultats són obviats, negats pels partits que m'han precedit, els grups polítics que m'han precedit en la paraula.

I puc dir que -com ha dit eixa activa implicació de la conselleria, de La Generalitat, dista molt del que vostés han dit perquè, evidentment, l'estratègia de La Generalitat és destacada i reconeguda a nivell nacional i a nivell europeu, com ara els demostraré, i puc dir que com té molt clar La Generalitat el recolzament a l'R+D empresarial s'han fet estratègiques polítiques en més de vint-i-cinc plans d'accions que suposen més de 170 milions d'euros precisament per a quatre eixos fonamentals en les nostres empreses: un, innovació; dos, due, internacionalització, impuls de la inversió en R+D; i el recolzament als nostres emprenedors.

I eixa és una realitat també amb dades, ¿per què?
, perquè en eixes estratègiques polítiques, com pot ser l'estratègia d'inversió Visión 2020, que comprén l'anualitat del 2014 al 2010, el que fa és recolzar el naixement de nous projectes que suposen innovació però, també, estar al costat d'eixes empreses quan més el necessiten, que és quan naixen i ajudar-los a créixer.

Eixos plans d'accions suposen també recolzar-les en l'obertura de la internacionalització per a poder comprendre els mercats exteriors i també són conscients -i així està fent-se- en el que és la simplificació dels tràmits administratius.

Per això, també se li ha donat una reconeixement a la comunitat que els fa estar en els llocs d'eixida per a optar a eixos fons europeus que si no havera sigut per eixa responsable política presa per la Generalitat valenciana no estaríem en eixa pole position en els fons europeus que van a redundar en la millora de les nostres empreses, eixes empreses de producció industrial que les tres províncies de la Comunitat Valenciana: Castelló, València i Alacant, afortunadament són destacades a nivell nacional -com ha dit- i a nivell europeu.

Per això dir que n'hi ha estratègies d'especialització, com és el RIS3 on es busquen tres objectius -i, després, en la segona intervenció profunditzaré-: la qualitat del producte, la innovació i la tecnologia, i tot això en més d'1.
792.
000 euros per al període 2014-2010 -com li he dit.

La Generalitat és conscient de la importància, del recolzament a estes empreses perquè és el motor econòmic i estem, amb eixos milions que vostés no esmenten, recolzant la seua viabilitat, la seua sostenibilitat i el seu desenvolupament que, en definitiva, és fonamental per a crear llocs de treball.

El senyor president:

Gracias, señora Parra.

La proponente tiene la palabra, señora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

A mi no m'ha quedat demostrat que no siguen de veres les dades que estan damunt de la taula perquè eixos milions ens traslladen que som la cinquena comunitat del conjunt d'Espanya i molt per darrere de la quarta en inversió, en R+D, en el conjunt d'Espanya.

¡Escolte!
, això són dades (rient) del ministeri -vullc dir-, no són meues, ara va a resultar que el ministeri vosté considera que mentix, igual que la nostra representació de la inversió privada suposa un 5,7% del total estatal -ja li ho he dit- i la inversió de la Comunitat Valenciana pública és d'un 4,7 del pressupost de les comunitats autònomes de l'R+D són dades extretes dels informes del ministeri -vullc dir-, no són inventades.

I la Generalitat valenciana, la inversió directa en R+D, i no confosa en emprenedors, internacionalització, tal…, vosté ho mescla tot i diu, «quatre eixos, 170 milions d'euros», els suma els quatre i diu, «ya me he quedado tan pancha», ¡oiga!
, però ¿açò què és?
, ho ha demanat directament a les línies d'R+D i les dades percentualment s'aproximen a les del 1985, i són dades, ¡escolte!
, que les tenen publicades en la web de la Generalitat valenciana, conselleria d'hisenda, pressupostos de La Generalitat.
I eixa és la situació.

I els ERO, els impagaments en els instituts tecnològics, les mancances que tenim, i els professionals, els acadèmics, etcètera, les dificultats que troben, els bancs de patents, etcètera -vullc dir-, és que li cau…, es el peso de la realidad encima i vostés amb la negativa constant.

I, a més, encara que vosté tinguera raó, ¿què té de roín esta proposta?
, que és que jo no ho he entés, o siga, que vostés paguen als instituts tecnològics, ¿això és roín aprovar-ho?
; que els nostres investigadors tinguen un sou digne, ¿això és impossible que ací es puga aprovar, que pose una línia?
, els investigadors valencians han dit, «tindre un sou digne», ¡por favor!
, no votemos eso que debe de ser un crimen; que les universitats públiques i els centres que fan investigació tinguen un suport i un recolzament públic, ¿això és un pecat?
, ¿és un pecat aprovar-ho?
-vullc dir-, és que la nostra resolució…, el problema que han tingut els altres grups és que voldrien anar molt més, pel que els he sentit, i ja desenrotllar plans concrets amb accions molt concretes, etcètera, i no hagen volgut parlar, sobretot, del valor afegit del que té la formació per a desenvolupar l'R+D.

Si vosté s'adona, jo no estic parlant de les empreses en les meues propostes de resolució.
Jo no dic: cal fer un pla per a fomentar que les empreses privades invertisquen més en R+D.
No, jo parle d'aquells que treballen, dintre de les capacitats públiques i privades, desenrotllant, amb la seua qualificació professional, acadèmica i científica, el desenvolupament i la investigació.

Jo parle de les persones que després han de fer això, i que cal pagar-los bé, i que treballen en centres públics que no tenen.
.
.
, que patixen els impagaments de La Generalitat, i cal reconéixer la seua labor i donar-los espais de treball reconegut.
Això és el que diu la meua proposta.

En les empreses, ja li ho he dit, han fet algunes el que poden i, altres, a la millor poden més, però, com que estem en un territori que pareix no importar molt, perquè ho veuen reflectit en el govern de La Generalitat, doncs a la millor no fan un sobreesforç que podrien fer.
I per això, efectivament, el nostre impacte de la inversió privada en R+D és també baixa, i no compensa com de baix és el que invertim a nivell públic en R+D.

Però jo parle de la gent, de les persones, sobretot dels nostres joves, que han cregut de veritat que això d'estar format ajudava, ajudava personalment i ajudava al conjunt.
Pensaven que formant-se i tenint capacitats, i acudint a la innovació, el desenvolupament, a investigar, etcètera, anaven a tindre un valor afegit, per a tots, per a la nostra economia, per a eixir endavant.
I, després, se veuen poc reconeguts, poc pagats, sense capacitat de dur endavant la seua feina, i se n'han d'anar fora.
I nosaltres hem fet una inversió en ells.
I ells voldrien retornar eixa inversió per a tot el conjunt de la nostra economia valenciana.
Això és el que estem parlant en esta proposta.

I, per tant, no sé, voten vostés amb consciència.
Si de veritat pensen que.
.
.
que la nostra proposta de resolució no ajudaria, doncs voten-la en contra, però anem a continuar igual.
I les dades, ja dic, la realitat se'ls caurà de nou al pes, no sols de vostés, sinó de tots els valencians i valencianes.

El senyor president:

Gràcies, senyora Mollà.

Per a la rèplica, senyora Parra, i concloure el debat.

La senyora Parra Almiñana:

Moltes gràcies, senyor president.

Mire, és que discrepem des de l'inici.
Discrepem des de l'exposició de motius que han presentat vostés en esta comissió, per la senzilla raó.
.
.
, reconeixem la importància de les xicotetes i mitjanes empreses, que és el teixit productiu més nombrós de la nostra comunitat, però en el moment que vosté ja fa un atac.
.
.
, vostés fan un atac a l'«economía del ladrillo, basado en la mano de obra barata, los trabajadores y demás no cualificados», discrepem.
És a dir, és molt important el producte.
.
.
, ho posa ahí, no faça eixa cara de sorpresa.
(Veus) Sí, jo discrepe, discrepem, perquè el teixit productiu de les nostres indústries productores és molt important, però si vostés volen negar la importància, no en la Comunitat Valenciana, sinó en tota Espanya, del motor econòmic que suposa la construcció, per descomptat, ahí, no anem a donar-li la raó.
(Veus)

Si vosté em deixara parlar, li tornaré a dir que discrepem amb vosté quan fa l'al·lusió a l'institut tecnològic, perquè La Generalitat és conscient de la tasca que desenvolupen eixos instituts tecnològics, i reconeixem que hi ha hagut un retard en el que són les ajudes i les subvencions d'estos instituts, però vosté nega que estiguen cobrant.

Aleshores, no els podem donar la raó perquè vosté el que no diu, i ha amagat, és que de l'any 2013 al 2014 ja s'han avançat pagaments retardats que n'hi havien de quasi 65 milions d'euros, i això vosté tampoc ho diu.

I també nega ací que s'ha acordat, consensuat un pagament mensual a estos instituts i que, a més a més, estan cobrant.
Això tampoc ho diu.
Per tant, dir, «que es pague».
Si és que està fent-se!
És que està fent-se.
És que no podem recolzar la seua iniciativa.

I és més, igual que estan desconeixent això, li he de dir que està desconeixent les dades i les xifres que jo li he donat.
Més de 1.
800 milions d'euros en la franja temporal del 2014 al 2020, ¿eh?
I això està negant-ho.

A vosté li fa gràcia, però si no fóra.
.
.
(veus) si no fóra real eixe recolzament, eixe recolzament, eixa política proactiva que està portant a terme el que és La Generalitat.
.
.
(veus) -i si foren tan amables i no parlaren mentres.
.
.

El senyor president:

Guarden silencio, por favor.

Siga, señora Parra.

La senyora Parra Almiñana:

…-muchas gracias, señor presidente- eixa política proactiva d'implicació de fixar quins són els objectius, on volem estar, on estem, on volem aplegar, i posar els instruments necessaris per a aplegar, doncs no estaríem en la situació i les xifres de producció industrial que té la comunitat econòmica respecte a altres comunitats.

¿Per què no diuen que estem per davant de la mitjana d'altres comunitats quant a producció industrial?
¿Per què no reconeixen que som la segona comunitat en creació d'ocupació respecte a altres comunitats que conformen Espanya?
¿Per què no ho reconeixen?

¿Sap qui crea eixos llocs d'ocupació?
Són les nostres empreses.
¿Per què?
Perquè la Generalitat valenciana supose que alguna cosa estarà fent bé a l'hora de recolzar eixes empreses que creen ocupació.
És a dir, som conscients de la importància de crear ocupació en la Comunitat Valenciana, com en Espanya.

I estan fent-se mesures.
I això fa que les nostres empreses estiguen.
.
.
estiguen davant a l'hora d'exportar.
¿Saben que han augmentat les nostres empreses -eixes empreses que vosté fea referència- les exportacions en la Comunitat Valenciana?
(So d'un telèfon mòbil) Gràcies.
.
.
, supose jo que alguna cosa tindrà a vore la política d'este Consell i de La Generalitat.
I això vostés estan negant-ho.

Per tant, si també neguen, com jo els he dit, el que és el reconeixement que a esta comunitat li ha reconegut el premi de Región Europea Emprendedora 2015, escolte, alguna cosa no quadra en el que diu vosté, i alguna cosa em recolzarà el meu argument este premi.
Perquè eixe premi el que fa és posar-mos, com he dit abans, posar-mos en la pole position a l'hora de rebre fons europeus que aniran destinats a les nostres empreses, per a exportar, internacionalitzar i, com bé hem dit, poder optar a la innovació tecnològica i a la innovació en R+D de les nostres empreses.

És a dir, no ho pinten tan negre, que ben negre mos ho va deixar ja el Govern d'Espanya quan governava el Partit Socialista.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gracias, señora Parra.

Ha finalizado el debate y vamos a pasar a la votación de la PNL.
¿Votos a favor de la propuesta?
¿Votos en contra?
Abstenciones no hay.
Se rechaza por 8 votos en contra y 7 a favor.

Proposició no de llei sobre l'aplicació del contingut de l'article 128.
2 de la Constitució espanyola al sector privat energètic espanyol quant al sotmetiment de la riquesa a l'interés general, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida (RE número 89.
798, BOC número 269)

El senyor president:

Pasamos ahora… al punto siguiente, que es: «Presa en consideració de la Proposició no de llei sobre l'aplicació del contingut de l'article 128.
2 de la Constitució espanyola al sector privat energètic espanyol quant al sotmetiment de la riquesa a l'interés general, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida.
»

Senyor Tormo, té vosté la paraula per deu minuts.

El senyor Tormo Ruiz:

Moltes gràcies, senyor president.

La factura de l'electricitat d'Espanya és la tercera més cara d'Europa, després d'Irlanda i Xipre, i les companyies elèctriques espanyoles d'Unesa tenen un marge de beneficis doble que les europees.
Les grans empreses elèctriques ja es van beneficiar dels ingressos per costos de transició a la competència, la moratòria nuclear, les ajudes al gas, entre d'altres; i tot açò, segons es deia, en la cerca de més competència, al compàs marcat per l'OCDE i les directives de la Unió Europea, per a aconseguir un mercat més eficient i aconseguir una reducció de costos que haurien de traslladar-se als preus.

Les empreses elèctriques espanyoles tenen unes ràtios de rendibilitat bastant superiors a les de les seues homòlogues europees.
No és lògic que, amb la crisi econòmica que estem suportant, totes les grans empreses elèctriques espanyoles continuen tenint més beneficis que les grans empreses europees.
De fet, les dades corresponents a 2012 -les de 2013 globals no estan encara- assenyalen que Iberdrola i Endesa van ser la segona i la tercera elèctriques europees que més benefici van obtenir el 2012.

És urgent, al nostre entendre, abordar una reforma, en profunditat, del sistema energètic.
És necessari planificar, a curt i mitjà termini, mesures estructurals de reforma del mercat elèctric.
Els múltiples canvis reguladors que ha engegat el govern no han solucionat el problema del dèficit, han agreujat el drama social, econòmic i ciutadà que significa l'insuportable encariment de la factura energètica.

Fins ara, la benevolència del regulador amb les empreses elèctriques queda demostrada per la falta de control i per la generositat en els criteris de fixació de tarifes.
El resultat és que, malgrat la liberalització teòrica, almenys el 50% són preus regulats per a remunerar inversions en generació, transport i distribució, a més dels costos de transició a la competència i de la moratòria nuclear, entre d'altres.

No és aliena a la situació la qüestió del dèficit tarifari.
Dèficit tarifari, d'altra banda, que considerem il·legítim, puix que no és gens evident que l'origen del dèficit tarifari, la famosa diferència entre cost real i el calculat, que «justifica» un presumpte dèficit de milers de milions d'euros, s'haja valorat de forma correcta, ja que es basa en acumulacions successives al valor d'origen -marc legal estable- i, a més a més, aquesta xifra s'ha aconseguit a partir de les dades de les pròpies companyies, que han donat per bones els successius governs de l'estat i que reconeix el Ministeri d'Indústria, Energia i Turisme.

El «presumpte» dèficit tarifari existent és de naturalesa reguladora i no econòmica, tal com la mateixa Comissió Europea afirmava en l'avaluació del programa nacional de reformes enviat pel govern, en la qual atribuïa el problema del dèficit tarifari al fet que el sistema de tarificació de l'electricitat seguix sent ineficient i presenta un nivell de competència insuficient.
És necessària, al nostre entendre, una auditoria energètica, pública i rigorosa, que determine les causes reals, si n'hi ha, del dèficit tarifari.

El govern, en diverses ocasions, ha anunciat la seua intenció de presentar abans una nova reforma del sector elèctric, que és realment necessària, però que perquè siga efectiva, ha d'abordar-se en profunditat perquè el nostre mercat estiga basat en l'eficiència, la independència energètica i les energies netes.
El nou sistema ha d'eliminar de la factura que paga la ciutadania aquells conceptes de la tarifa que avui es mostren innecessaris, com són els costos per la interrupció o els pagaments per incapacitat o els de compensació pels costos de transició a la competència cobrats de més per les elèctriques, que han estat xifrats en 3.
400 milions d'euros per la Comissió Nacional d'Energia.

Aquesta reforma hauria de garantir un mix energètic en el qual, a més de la reserva estratègica de fonts primàries d'energia autòctona, alhora afavorisca la implantació progressiva de les energies renovables.

També es fa necessari afavorir l'autoconsum d'energia amb balanç net, que, a més de reduir les emissions contaminants i de CO2, minorar la balança comercial en haver d'importar menys petroli i gas, disminuir la dependència energètica i assegurar el subministrament energètic, suposa una clara minora en l'eficiència energètica en generar l'energia en el punt de consum, aconseguint així una producció descentralitzada i, a mitjà termini, suposaria una reducció dels costos mitjans del quilowatt, democratitzaria el sistema energètic, fomentaria el desenvolupament local i generaria llocs de treball en el sector.

Tenim, en aquests moments, una possibilitat d'actuar per a solucionar el problema, per a evitar el drama de la pobresa energètica, per a evitar les repercussions negatives que sobre la ciutadania, sobre els serveis públics i sobre l'activitat econòmica tenen els excessius costos del subministrament elèctric.
Es tracta, en definitiva, d'aplicar el que arreplega l'article 128 de la Constitució.

I és per això que s'hauria d'instar al govern central perquè aplicara al sector privat energètic espanyol el que ahí disposa aquest article 128 de la Constitució espanyola:

Que acorde la immediata intervenció de les empreses del sector energètic per a preservar l'interès general d'un servei essencial.

Que presente un projecte de llei davant el Congrés dels Diputats que reserve per al sector públic la totalitat dels serveis energètics.

I que s'òbriga una mesa de diàleg i negociació, amb participació dels agents socials i econòmics, la ciutadania i els grups parlamentaris, a fi d'acordar la necessària reforma del sector energètic espanyol i donar-hi resposta.

El govern espanyol hauria d'adoptar totes les mesures legislatives oportunes perquè quede garantit el subministrament bàsic essencial d'energia, i ninguna persona més puga veure's privada d'aquest servei bàsic per manca constatada de recursos econòmics.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gracias, señor Tormo.

Por parte de Compromís, señor Pañella, tiene usted la palabra.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, president.

Senyor Tormo, Compromís donarà el vot favorable a la proposta que vosté ha presentat perquè assumim totes i cadascuna de les motivacions que ha explicat i perquè, a més, els efectes que té el preu de l'energia en el que s'anomena ja «pobresa energètica», el qual desenvoluparem, com he dit, perquè considerem que les altres motivacions han estat ja exposades pel senyor Tormo.

La pobresa energètica es dóna quan una família o una persona pot permetre's comprar, pagar, la quantitat d'energia suficient per satisfer les seues necessitats domèstiques.
Es produïx també quan suposa una part excessiva, no quan no se pot pagar, sinó també quan ja suposa una part excessiva dels ingressos familiars, del percentatge dels ingressos familiars o personals.

L'important és que, segons l'estudi «Pobreza energética en España», que ha estat editat per l'Associació de Ciències Ambientals, esta problemàtica pot arribar a causar la mort en l'estat de fins a nou mil persones com a causa bàsica de la pobresa energètica.

A diferència d'altres causes de mort, aquesta no compta amb cap política dedicada a fer front.
Les causes de la pobresa energètica les trobem, la primera, en el que és la base de la proposició no de llei que el Grup d'Esquerra Unida ha presentat, que és els preus de l'energia.

Des de l'any 2007 el preu de l'electricitat s'ha disparat a Espanya un 75%.
Des de 2002 porta l'acumulat de 104%.
Són xifres d'Eurostat, no inventades, xifres d'Eurostat 2013.
Durant 2014 la pujada és progressiva, encara seguix, eh?

Per això no és d'estranyar que l'estat espanyol siga el tercer amb una energia més cara, el tercer d'Europa, només per darrere d'Irlanda i Xipre.
És a dir, som l'estat continental amb l'energia més cara.
L'energia més cara vol dir, per tant, més pobresa energètica, i més pobresa energètica vol dir més morts prematures que es podrien evitar.
El raonament és així de senzill.
Acumulant en la carència de recursos que comporta la crisi econòmica, aquest cost excessiu de l'energia causa, com he dit, una gran pobresa energètica.

La pujada dels preus es dóna en un context que els ciutadans veuen pujar el cost de la vida en general, al mateix temps que veuen disminuir el seu poder adquisitiu.
I esta és la segona causa.
La primera era el preu de l'energia.
La segona és la renda familiar, que no cal que diguem que ha patit molt durant la crisi.
Mentre els preus pujaven, la renda familiar es reduïa.

Ací tenim les conseqüències de l'austericidi, un 10% de les llars de l'estat, 10% de les llars de l'estat patixen de pobresa energètica.
Això són 4 milions de persones que estan exposades a la pobresa o a l'exclusió energètica.

L'oligopoli energètic ja el coneixem, unes poques empreses generen un entorn poc competitiu i el que fan és buidar-nos les butxaques.
Tot això acompanyat que els polítics, tant del PP com del PSOE, ixen del govern i entren en els consells d'administració de les multinacionals energètiques.
Aquells que haurien de protegir el consumidor enfront de les multinacionals, acaben cobrant de les multinacionals energètiques.

Així s'explica per què mantenim una situació excepcional a Europa i per què paguem les tarifes més altes del continent.
Per això es posen entrebancs a l'autoconsum, per això se modifiquen les condicions de la generació distribuïda i per això s'ataca les renovables.

Des de Compromís hem proposat en estes Corts mesures a nivell valencià contra la pobresa energètica, algunes mesures immediates, com la treva hivernal, altres a curt termini com el pagament de sobrecostos energètics, altres a mitjà termini, com la rehabilitació de vivendes.
Però també diguem que això era insuficient perquè des de l'estat tenen competències que són imprescindibles per adreçar aquesta problemàtica.

Cal incidir, tal i com proposa la proposició no de llei que estem tractant, en el mercat energètic per a garantir un preu raonable per a evitar la pobresa energètica, però també per a garantir unes tarifes que permeten la competitivitat de les empreses valencians al món.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyor Pañella.

Senyor Toledo.

El senyor Toledo Lobo:

Muchas gracias, presidente.

Esta proposición no de ley está muy relacionada con la presentada en el punto 6, también por Esquerra Unida, que apoyamos en la sesión anterior.
Compartimos en ambas la preocupación por las altas tarifas que pagamos en España, tanto los consumidores como las empresas, y compartimos también la preocupación sobre la problemática de la política energética que está marginando una parte importante de la población de un servicio básico como es la energía eléctrica.

Los españoles, lo dije entonces y lo repito, pagamos caras las decisiones que tomó el señor Aznar nada más entró al gobierno.
Una, privatizar todo el sector eléctrico.
España tenía una presencia pública notable en el sector eléctrico, como lo tiene Italia, como lo tiene Alemania, como lo tiene Francia, como lo tienen muchos países.
El señor Aznar decidió privatizarla.
Algo que es estratégico para el funcionamiento del país no puede estar cien por cien en manos de empresas privadas, eso fue un grave error.

Y la segunda, la invención del déficit de tarifa, que también inventó el señor Aznar, y que él sabe a dónde nos ha llevado.

De aquellos polvos tenemos estos lodos.
Más recientemente todo esto se ha agravado con la ofensiva del gobierno del señor Rajoy contra las renovables, ofensiva que ha destruido puestos de trabajo, en particular en esta comunidad ha hecho cerrar todas las empresas que producían paneles fotovoltaicos, que ha destruido economía verde en la que éramos punteros como país en el mundo y que ha hecho un retroceso en política energética que no tiene ningún parangón en la Unión Europea, que precisamente va en sentido contrario, por potenciar las energías verdes.

La ley del sector eléctrico hará, por ejemplo, una decisión del señor Rajoy, que la mitad de las plantas de cogeneración del sector cerámico estén ya paradas.
Un sinsentido, una energía que no costaba nada de producir ya no se produce.

Por tanto, un disparate que en España estemos a la cabeza la Unión Europea en factura eléctrica y que nuestras empresas paguen un 20% más que la media europea en esa factura, porque eso es una hipoteca, es un hándicap, es una pérdida de competitividad para nuestras empresas y, por tanto, destruye puestos de trabajo.

Este país necesita una nueva política energética, unas nuevas reglas de juego que regulen el sector energético.
Y el sector público debe tener una presencia destacada en ese mercado de la energía, sin ninguna duda.

Nosotros en esta PNL compartimos el punto 2 y vemos que es necesario instar al gobierno central a adoptar todas las medidas legislativas para que quede garantizado el suministro eléctrico esencial de energía y que nadie más pueda verse privado de ese servicio básico, en definitiva paliar, erradicar la pobreza energética de este país.
Y compartimos también que se haga una mesa de diálogo y negociación, con participación de los agentes sociales y económicos, la ciudadanía, los grupos parlamentarios, con el fin de acordar la necesaria reforma del sector energético español y darle respuesta.

Es necesario que la reforma no sólo se haga con Unesa, no sólo se haga con las grandes eléctricas, como ha hecho el señor Rajoy, sino que se haga con todos, con las grandes, con las pequeñas, con los consumidores, con todos los afectados, porque la energía es un problema de todos.
Por tanto, todo esto lo apoyamos.

Sin embargo hay dos puntos que no podemos apoyar en esta PNL.
Una, que acuerda la inmediata intervención de las empresas del sector eléctrico, en primer lugar porque no entendemos lo que quiere decir «intervención», no entendemos qué quiere decir con ello; y, en segundo lugar, el que reserve para el sector público la totalidad de los servicios energéticos.
Entendemos con eso que lo que pide es que haya una expropiación de todas las eléctricas, entendemos que se pide eso, y eso no lo podemos apoyar, entre otras cosas porque legalmente seguramente no podrían ni pagar el estado español.

Por tanto, sí que defendemos que tiene que haber una presencia pública, creemos que es un error haber privatizado eso, pero eso hay que hacerlo desde otra perspectiva, de otra forma, con otra metodología.
Por tanto, compartiendo totalmente el fondo de la PNL no podemos apoyarla.

No obstante, como sí que digo que compartimos el fondo y compartimos dos puntos, el segundo y un apartado del primero, nuestra posición va a ser la abstención.

El senyor president:

Muy bien.
Gracias, señor Toledo.

Señor Zaragoza, don Marcos, tiene usted la palabra.

El senyor Zaragoza Mayor:

Buenas tardes, señor presidente.
Gracias.

Senyor Tormo, en la seua exposició de motius fa una sèrie d'afirmacions o posa damunt la taula una sèrie d'arguments que s'han de matisar molt bé.

A mi em falta trobar en esta exposició de motius una cosa molt important, que és que vosté no parla en cap moment de la dependència energètica que té este país, i això seria molt bo que ho haguera pogut posar vosté damunt la taula i argumentar-ho bé, perquè podríem entendre un poquet millor tot el que estem parlant.

Vosté diu que les grans elèctriques espanyoles continuen tenint més beneficis que les grans europees.
Mire, no serem nosaltres qui defensem les grans empreses elèctriques.
Però s'ha de tindre en compte, s'ha de tindre en compte que són grans multinacionals, per tant, en un món globalitzat com aquest la internacionalització de les empreses, que tant mos ompli la boca a tots els partits parlant de la internacionalització, estes grans empreses estan arreu del món, i molts dels seus beneficis vénen donats d'altres parts del món.

El compte de resultat, per tant, cal observar-lo també des d'eixa perspectiva, no només des de la ganancia que tenim a l'estat espanyol.

Diu vosté també la benevolència del regulador.
Mire, podem discutir si mos agrada més o menys les reformes que està fent l'estat en el sistema elèctric, però sí que és de veres que la reforma, la primera reforma que s'ha fet no ha agradat molt a les grans empreses elèctriques, han hagut declaracions públiques en les quals han posat en molt mal lloc al ministre Soria per fer el que ha fet.

També fa una referència al dèficit de tarifa.
No vaig a discutir-li ni a vosté ni als altres grups qui ha fet més gros el dèficit tarifari a l'estat espanyol.
Això no vaig a discutir-ho perquè entraríem en un altre debat que no toca.
Però si hi ha problema, cal solucionar-lo.
Jo crec que seria d'una irresponsabilitat tremenda que l'estat espanyol no agafara este problema i el posara damunt la taula i intentara solucionar-lo.
Vosté diu que la Comissió Europea.
Però es que la Comissió Europea no mos diu que no s'haja de pagar.
Podrà dir el que vullga, d'on ve, d'on no ve, però no mos diu, «escolte vosté, no el pague, que està lliure de tota culpa».

Per tant, l'argument eixe també caldria matisar-lo.
Però el tema de la competència, que no mos agradaria més a tots els que estem ací que tindre més competència, no només en les elèctriques, en qualsevol àmbit econòmic perquè poguérem tindre empreses més competitives i en donar un millor servici i baixar el preu, això sense cap dubte.

Vosté diu que el govern ha anunciat la seua intenció de presentar una nova reforma.
Com ha dit el ministre Soria, ha parlat molt clarament d'este tema.
El procés de reforma no està acabat.
La reforma energètica en este país ha de continuar, ha de profunditzar-se molt més.
Este país ha d'estar al capdavant d'estes reformes que en altres estats ni ha començat ni tan sols.

Està fet, la reforma o la poqueta reforma que s'haja dut a cap o la gran reforma que s'ha dut a cap ha dut a terme, podem discutir si una molt gran o molt xicoteta, però hi ha una baixada de la llum.
Ja no es parla d'un augment continu de la llum com es parlava anteriorment.
I això és una dada objectiva que tenim damunt la taula.

Mos agradaria que baixara més?
Evidentment, a tot el món mos agradaria que mos baixara més, que mos baixara més la llum.
Per això, jo, una cosa que coincidixc amb el senyor ministre, que és que per suposat hem d'aprofundir més en les reformes i que hem d'atacar més el sistema energètic.

Vosté diu també que tenim una oportunitat d'actuar.
No estic més d'acord en esta afirmació que vosté posa en el seu argumentari.
Amb això estic totalment d'acord amb vosté.
Jo confie en l'estat espanyol i en el Ministeri de Medi Ambient i en el ministre Soria que es puga aprofundir més encara en la reforma energètica.

Per tant, en els arguments que vosté mos dóna és impossible que mosatros puguem donar suport a astò, i més a més sent una cosa que és un desgavell total, el demanar la nacionalització de totes les empreses energètiques.
És impossible, és inviable, és impossible.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gracias, señor Zaragoza.

Tiene la palabra el señor Tormo, cinco minutos.

El senyor Tormo Ruiz:

Moltes gràcies.

A vore.
Vaig a agarrar les últimes paraules del representant del Grup Popular i donar resposta aixina també a allò que no compartia el Grup Socialista.

Nosaltres no estem plantejant ninguna postura revolucionària, estem plantejant simplement el complir la Constitució espanyola, que en l'article 128, que és el que d'alguna forma ens basem per a fer la proposta que hem presentat ací, diu el següent -i crec que ho saben vostés, però vaig a llegir-ho, perquè és aclaridor-: «Tota la riquesa del país en les seues distintes formes, i siga quina siga la seua titularitat està subordinada a l'interés general.
»

I en el punt 2 de l'article 128: «Es reconeix la iniciativa pública en l'activitat econòmica.
Mitjançant llei es podrà reservar als sector públics recursos o serveis essencials, especialment en casos de monopoli, i així mateix acordar la intervenció -acordar la intervenció, repetisc- d'empreses quan així ho exigira l'interés general.
»

I és que ací n'hi ha una qüestió d'interés general, perquè, clar, fins ara la política elèctrica d'aquest país ha segut la política de les portes giratòries, la política en la qual els governants han passat a estar en els consells d'administració de les empreses elèctriques i…, de les empreses elèctriques alts càrrecs, a passar a tindre responsabilitats polítiques governamentals.

Per tant, sembla que mos governen les elèctriques i no mos governa el que els ciutadans i ciutadanes elegixen en les eleccions democràtiques.

Però és que s'ha de donar resposta a una qüestió d'interés general que crec que convindran vostés…, els del Partit Popular no volen vore-ho, però per molt que ho neguen, l'evidència és d'un panorama desolador.
Un de cada quatre valencians i valencianes, un de cada quatre està visquent en estos moments per davall del llindar de la pobresa.
I això ho diu l'observatori sobre la pobresa i exclusió, en el qual estan entitats tan reconegudes com Cáritas Diocesana.

Però és que inclús les entitats que estan fent el que no fan vostés des del govern, les entitats que donen serveis als més necessitats, estan demanant ja en estos moments que se porten aliments als bancs d'aliments que no tinguen necessitat de calfar-se.
Eixa és la crua realitat d'este país.

Sobre la sobirania energètica, òbviament, ho hem traslladat i està exposat en la nostra intervenció, en la nostra proposta, però òbviament no és el camí que està prenent, està defensant el govern de Rajoy.
No s'hauria d'anar més lluny que, per exemple…, si parlem, per exemple, de reafirmar polítiques en defensa dels hidrocarburs, en tot el que suposa això en detriment dels acords per a disminuir el calfament global, trobem, per exemple, que encara estem ahí, que el govern defensa les prospeccions petrolieres davant de les nostres costes.

Quan damunt és una fal·làcia que això va a suposar millora, ni tan sols rendibilitat social.
Perquè si Cairn Energy trau alguna cosa d'ahí en algun moment, posarà Cairn Energy, una empresa escocesa, el preu que vullga i tindrem de pagar el preu que vullga una empresa, amb la qual cosa estan posant vostés en mans dels lobbys empresarials elèctrics i d'hidrocarburs tot el sistema que en estos moments estan deixant a banda i en una situació molt penosa a tota la gent que no aplega ni al llindar mínim de poder subsistir i tindre un mínim de dignitat en les seues vivendes.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gracias, señor Tormo.

Para réplica, señor Zaragoza.

El senyor Zaragoza Mayor:

Mire, senyor Tormo, la pertinença d'Espanya a la Unió Europea fa inviable, inviable jurídicament poder fer el que vosté demana ací.
O siga, és il·legal, és il·legal, no ho podem fer.

Per tant, jo crec que competir en populisme no va a fer-los a vostés més seriosos enfront de la ciutadania, i sent demagogs tampoc.

Demà tanquem o nacionalitzem les elèctriques.
I després, ¿què passa, què passa?
¿Com quedaria la imatge de país?
¿Què faria la marca país Espanya?
¿Com articularíem astò en els mercats, estos mercats que hui en dia estan finançant-mos educació, benestar social i tot astò?
¿Com quedaríem, senyor Tormo?
És que és molt bonic vindre ací, posar damunt la taula esta proposta i que «arda Troya».
És que no és possible.

Aleshores, mire, vaig a donar-li la raó en moltes coses.
Tenim la certesa que el cost energètic que patim tots, perquè el patim tots en este país, és molt elevat, que hi ha famílies que patixen per a pagar la llum i l'administració té d'estar al costat d'estes famílies sempre i tot moment.

Que la factura energètica no només la patim els ciutadans, les empreses també, les fan menys competitives.
I, per tant, el que mos fan és tindre de contractar menys gent i ser menys competitius amb la resta d'Europa.
I també des del govern tenen de vore eixes coses i tenen de tallar eixe problema, també li ho dic.

També li dic que este problema, que som conscients que esta factura energètica té d'ocupar i de preocupar molt al govern.
I mire, li dic més, mentres hi haja una família que vullga pagar la llum i no puga, i no puga, haurem fracassat com a política energètica.

Però vaig a dir-li una cosa.
Sense demagògies, sense populismes, com estan fent vostés, deixen fer faena per a poder enfrontar este problema greu que té Espanya.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gracias, señor Zaragoza.

Finalizado el debate, pasamos a la votación del punto.
¿Votos a favor de la propuesta?
Perdón.
¿Votos en contra?
¿Abstenciones?
Se aprueba.
Gracias.
Perdón, se rechaza.
Gracias.

Habíamos quedado con los portavoces que suspenderíamos la sesión.
Ha hecho el tercer punto.
Si les parece bien, lo que hacemos es en vez de suspender, levantamos la sesión y convocamos nuevamente con los dos primeros puntos que estaban en el orden del día para meter ya propuestas también del Grupo Socialista.
¿De acuerdo?
(Veus)

Levantamos, pues, la sesión.

Gracias.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

El senyor president:

Gracias a los de sonido, en primer lugar.

Y seguimos con la comisión.

Proposició no de llei sobre la paralització de l'ordre ministerial que altera els terminis d'adaptació del Reial decret 563/2010, de 7 de maig, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 89.
607, BOC número 269)

El senyor president:

Señor Pañella, para la defensa del siguiente punto, que es la toma en consideración de la Proposición no de ley sobre la paralización de la orden ministerial que altera los plazos de adaptación del Real decreto 563/2010, de 7 de mayo, presentada por su grupo, por Compromís.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, senyor president.

Precisament l'ordre ministerial que altera els terminis d'adaptació del Reial decret 563/2010, de 7 de maig, modificat pel Reial decret 1.
335/2012, de 21 de setembre, és la que fa que les pirotècniques estiguen ara en un procés d'adaptació i han d'adaptar-se a la nova legislació i a totes les normatives vigents que es deriven d'ella.

Estes empreses han d'adaptar els seus tallers d'acord amb la normativa que tenia i que tenen vigència fins a 2020.
La situació financera que travessen la societat i, en particular, les pirotècnies amb la baixada de pressupost en la contractació, retard de pagaments de les administracions públiques, dels contractants i altres factors, fa que no siga el moment més idoni per a fer aquesta adaptació.
No obstant açò, de manera inesperada, el ministeri d'indústria ha dictat una ordre que suposava el tancament de molts tallers valencians si seguix endavant.

Per això, demanem mosatros que s'inste el Ministeri d'Indústria, Energia i Turisme a que es paralitze aquesta ordre, que òbriga una ronda de contactes amb els professionals del sector pirotècnic, s'assessore, veja i valore les problemàtiques que va a causar.
I, per tant, se modifique en funció del resultat de les peticions del sector professional i també del sector cultural.

Perquè aquests reial decrets han ocasionat ja que se modifique normativa, també, a nivell comunitari.
I la normativa nostra, la normativa del País Valencià, que es basa el Decret 19/2011, de 4 de març, ja ha introduït modificacions que en este moment estan introduint problemes.

Per exemple, fa possible que una associació o una persona jurídica, tant si és ajuntament, associació, falla o colla, no puga organitzar una festa si no és tramitant-la mitjançant el que és l'ITC18 que obliga, al que anomenen ells professionalment ja, el calvari burocràtic, que podria dilatar-se fins a cinc mesos, o siga cinc mesos per a poder tindre els permisos.

Això passa curiosament al País Valencià, però no passa ni en Catalunya, ni en Múrcia, ni Conca, ni a la resta de l'estat, on es pot organitzar una festivitat amb artificis pirotècnics que estiguen al mercat si són del tipus 1, 2 i 3.
Però ací la normativa obliga a que se tramite, mitjançant l'ITC18, encara que siguen d'aquesta categoria.
Això és una discriminació, una discriminació que també a nivell de País Valencià s'hauria de modificar, lògicament si s'alteren els reials decrets, hauríem de modificar nosaltres també, perquè la delegació de govern en altres llocs no demana als fabricants el certificat que els autoritza a fabricar els artificis pirotècnics.
En canvi, home… I per què l'autorització?
Si és fabricant reconegut lògicament ja l'ha de tindre.
En canvi la delegació del País Valencià sí que la demana.

Això ens porta, i tornem als dos reials decrets als quals féiem referència en la proposició no de llei, a que té unes conseqüències no desitjables per a tot el sector pirotècnic, a part del sector professional del qual hem parlat en el tema d'adaptació del que són els magatzems i altres, porta una regulació excessiva, porta una tramitació dels expedients que la sol·licitud de llicències, a través de l'ITC18 han de presentar-se cada any encara que siga en el mateix poble, ho organitzen les mateixes persones, en el mateix lloc i tot.
Això, com he dit, és absurd, és absurd que si tu ja tens totes les autoritzacions que cada any hages de repetir-les quan és exactament el mateix.

El temps de presentar la tramitació per a obtenir les llicències, com hem dit, l'ITC, és el mínim de dos mesos.
Per tant, això fa que dificulte, tots coneixem com són les festes al País Valencià, i això, lògicament, dificulta que totes les festes amb artificis pirotècnics tinguen una dificultat creixent.

La presentació de documents, no només d'aquells que són els professionals que fan la festa sinó per part del fabricant, també ralentitza tot el procediment, ja que, com he dit, cada vegada han de presentar les certificacions d'autoritzacions de fabricació.

Després això té una altra curiositat.
Els fabricants que no venen a comerços sinó que van directament al que són usuaris i tal d'això, venen productes que eixos productes no poden tindre la qualificació CE, que precisament és la que dóna garanties, garanties d'utilització, de bona utilització.
És un absurd.
Aleshores, quan això se ven a altres comerços, sí que ha de portar la CE.
O siga que el mateix fabricant hi ha moments que porta la distinció CE, la norma CE inscrita i hi ha moments, quan ho ven directament per a fer un espectacle, en eixe moment no la porta.
Hi ha tota una sèrie de circumstàncies que fan pensar que els qui han elaborat esta ordre en absolut coneixien les circumstàncies que se donen en el País Valencià a l'hora de la utilització del material pirotècnic.

També passa el mateix en el nombre de participants.
I, clar, quan parlem d'espectacles pirotècnics podem pensar en una gran mascletà, com les que se fan davant la plaça de l'Ajuntament de València.
Però és que també un correfocs, també és un espectacle pirotècnic en este sentit, també entra en esta normativa.
I és molt diferent.

Vull dir, que haja de constar el nombre de participants amb noms i cognoms en el temps d'antelació que hem dit que s'ha de demanar, és un absurd també.
Indubtablement podia haver-ho unes quantitats de persones i lògicament l'exigència que tots ahí siguen autoritzats, que tinguen el reconeixement professional necessari.

Per tant, ja hem parlat del que és la normativa CE, també hem parlat de la comercialització.
Però quan, per exemple, les xicotetes festes amb quantitat insignificant de matèria reglamentada, el govern estatal autonòmic hauria de fer el màxim possible per a fomentar i facilitar la realització de les festes.
Perquè facilitar-les?
Moltes vegades estàvem parlant del que és el patrimoni cultural i material, jo pense que els espectacles pirotècnics valencians, en totes i cadascuna de les seues varietats, formen una riquesa cultural que hauria d'estar dins del que és el patrimoni cultural i material.

No és el tema que parlem ara.
Però sí s'hauria de potenciar en este moment, facilitar, adaptar el règim sancionador al que són estes xicotetes festes també que no estan previstes.
El règim sancionador està més previst en un àmbit molt més professional del que nosaltres (inintel·ligible) .
.
.

Igual que les propostes de seguretat quan diu que totes elles estiguen limitades per tanques metàl·liques.
A vore, un correfoc, per exemple, amb tanques metàl·liques, perdone'm, però tots els qui l'hem vist sabem que no pot ser.
Per tant, hi ha altres sistemes molt més blans de senyalització.

I, com he dit, acabaria també que caldria formular les propostes encaminades a protegir el patrimoni cultural i, en este cas, els espectacles pirotècnics en tota la seua varietat que hi ha, com cordaes, com els correfocs, com les mascletaes, com els castells de focs, haurien de tindre un reconeixement també, sobretot des d'una òptica purament valenciana, que pense que no es pot prescindir d'ells.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gracias, señor Pañella.

Senyor Tormo, tiene usted la palabra.

El senyor Tormo Ruiz:

Gràcies.

Nosaltres estem d'acord amb el diàleg, amb que els agents afectats tinguen l'opció de donar el seu parer sobre les mesures de regulació del sector pirotècnic, un sector molt important al País Valencià.
Estem a favor que s'inste el ministeri d'indústria a que s'encete una ronda de contactes amb els professionals del sector pirotècnic per assessorar i, com vostés diuen, assessorar i elaborar l'adopció dels tallers al reglament per a evitar que aquest procés perjudique un sector tradicional i els llocs de treball que sustenta i al mateix temps garantisca la seguretat dels treballadors i treballadores del sector i de la població en general, afegim nosaltres.

Sembla que l'adaptació de les noves normes de mesures de seguretat instades pel ministeri són fàcilment adaptables per les grans empreses, però no és així en les menudes, que tenen dificultats.
Però, clar, ací és que voríem amb bons ulls, per exemple, que els cotxes d'alta gamma compliren les normes de seguretat, però no els turismes més senzills?
Jo pense que no, clar que no.

Les normes de seguretat en una activitat com la que estem parlant han de ser un objectiu ineludible.
Una mesura positiva, entenem, una mesura positiva per al sector pirotècnic seria agilitzar els pagaments per part de les administracions que fan ús del servei que oferixen les empreses pirotècniques.
Cal que es reduïsca l'actual deute amb les empreses.

I, per tot açò, ens anem a abstindre davant de la proposta presentada.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies a vosté, senyor Tormo.

Senyora Valero, té vosté la paraula.

La senyora Valero Ferri:

Gracias, presidente.

España es uno de los principales países fabricantes y distribuidores de fuegos artificiales, cohetes de señales, petardos y demás artículos de pirotecnia.

El sector pirotécnico de la Comunidad Valenciana es el más importante de España, ya que supone, según datos de 2012, el 50% de la producción nacional y el 55% de la exportación española, el doble que Cataluña, que es la comunidad que le sigue en el ranking.

Es de destacar que el sector pirotécnico de la Comunidad Valenciana está haciendo un gran esfuerzo para luchar contra la crisis que le afecta notablemente, incrementando sus exportaciones.
Así, en 2012, ha registrado un aumento del 68% de las exportaciones, alcanzando los 6 millones de euros.

El ministerio de industria pretende imponer a los talleres pirotécnicos la obligación de adecuarse de forma urgente en plena crisis a las condiciones que incluye el reglamento de artículos pirotécnicos.
Además, pretende castigar a los que no lo hagan con la no obtención de la autorización pertinente para disparar sus propios productos en los espectáculos.

Esta iniciativa del ministerio de industria ha merecido la repulsa unánime del sector pirotécnico valenciano, que no puede asumir en plena crisis el coste de unas medidas que hasta el momento tenían de plazo hasta el año 2020 para desarrollarlas.

Teniendo en cuenta que la iniciativa del ministerio tiene una mayor incidencia en la Comunidad Valenciana que en el resto de España, tanto por la importancia del sector como por la importancia de la pirotecnia en las fiestas y tradiciones valencianas, es necesario que el Gobierno de España se reúna urgentemente con los representantes del sector pirotécnico valenciano para estudiar con ellos el impacto de las medidas que pretende imponer el ministerio de industria.
Y que también las medidas que desarrolle en relación con el sector pirotécnico cuenten con el consenso del sector pirotécnico valenciano y conjuguen la adecuación a la normativa europea y las garantías de seguridad y la garantía de viabilidad económica del sector.

Por todo ello, por todo lo expuesto, apoyamos la presente PNL que hemos expuesto.

Gracias.

El senyor president:

Muy bien.

Señor Villar tiene usted la palabra.
Perdón.
Señor Peral, tiene usted la palabra.

El senyor Peral Villar:

Gracias, presidente.

Yo quiero dejar claro que el Grupo Parlamentario Popular por supuesto que apoya al sector pirotécnico que es importantísimo, como ha destacado la portavoz del Grupo Socialista.

Pero quiero trasladarles mi sorpresa de que mantenga Compromís esta PNL, cuando las circunstancias que describen en su propuesta corresponden a una situación anterior a diciembre de 2013, cuando la pirotecnia transmitía su preocupación y su indignación sobre la orden ministerial que alteraba los plazos de adaptación y que quizá presionaba excesivamente para que se adaptara a la norma europea, a pesar de que había un plazo superior, pues toda esta situación, por lo que les voy a explicar a continuación, está totalmente subsanada, yo creo que hasta la última coma de lo que piden ustedes en su propuesta.

Creo que lo suyo sería retirarlo, pero, bueno, su adaptación al Real decreto 1.
335/2012, en materia de plazos, está ya aclarado y están atendidas las reivindicaciones del sector en este sentido.
Pero como no suele ser su costumbre, a pesar de que la propuesta planteada está resuelta, voy a pasar a detallarles todas las gestiones que La Generalitat ha realizado hasta la subsanación y aclaración de la norma que perjudicaba a una de nuestras industrias más relevantes.

El 27 de noviembre de 2013, desde la Dirección General de Energía de la conselleria, se convocó de urgencia una reunión con el sector pirotécnico y se acordó solicitar una reunión de urgencia con el director general de Política Energética y Minas.

La reunión con el director general de Política Energética y Minas tuvo lugar el 10 de diciembre de 2013, trasladándose todas las reivindicaciones del sector respecto al impacto de la reducción de los plazos de adaptación.
Se asumió por parte de La Generalitat el escrito de alegaciones que las asociaciones empresariales Piroval -las asociaciones de fabricantes pirotécnicos de la Comunidad Valenciana- y Afape -Asociación Española de Fabricantes de Fuegos Artificiales- habían presentado el 4 de diciembre de 2013 a la delegación del gobierno.

Se trasladó al ministerio la interpretación de la Dirección General de Energía que considera que, del análisis del texto reglamentario y de sus disposiciones transitorias y finales, no se deduce la necesidad de adecuación de los talleres de pirotecnia a la comentada instrucción técnica número 11 en todos los casos y situaciones.

Y así, el Consell entendía que para el supuesto de fabricación de artificios pirotécnicos para uso propio, sin marcado CE, que no impliquen una modificación sustancial del taller de pirotecnia, tal como queda definido en el artículo 29 del vigente reglamento de pirotecnia, no puede concluirse como obligatoria la adaptación inmediata -sin período transitorio, se entiende.

La dirección general de política energética se comprometió a analizar con mayor profundidad la situación planteada por el escrito del área de explosivos del ministerio y a valorar la argumentación expuesta.

Finalmente, la Dirección General de Política Energética y Minas ha variado la interpretación y criterio inicial, sometiendo a consulta de la Comisión Interministerial Permanente de Armas y Explosivos un nuevo criterio en los términos generales plateados por La Generalitat.

La referida comisión interministerial, en resumen y según el acta firmada por la secretaría de la comisión, con fecha 16 de enero de 2014, informó favorablemente que los talleres de pirotecnia que estén autorizados por el reglamento de explosivos finalmente puedan fabricar artículos pirotécnicos sin marcado CE para su propio uso, sin necesidad de adaptarse previamente al nuevo reglamento de pirotecnia, cuando los artículos pirotécnicos que se fabrican sean los mismos que venían fabricando, en base a las catalogaciones de artículos pirotécnicos, aunque estas catalogaciones hayan vencido.
Sobre la base, disponer de un anexo, etcétera, etcétera.

De esta manera, el taller de pirotecnia se adaptará al nuevo Reglamento de artículos pirotécnicos y cartuchería -RAPIC- en el período transitorio establecido en la disposición transitoria segunda del citado RAPIC, diez años.
Por lo tanto, tienen hasta 2020 para realizar esa adaptación, de acuerdo con todas estas reuniones.

El segundo punto, reclaman una ronda de contactos para elaborar un calendario de adaptación.
Y hay que manifestar que la posición de liderazgo de nuestra industria pirotécnica, en materia técnica y mecanización de procesos de fabricación, de seguridad en talleres y de calidad, son un claro aval para que la administración del estado tenga en cuenta las reivindicaciones del sector a la hora de planificar e impulsar estrategias, actuaciones o iniciativas normativas que incidan sobre el sector pirotécnico de fabricación, montaje y disparo.

En este sentido, pues, si me permite el presidente que me extienda un poquito más… (Veus) Sí, pues,…

El senyor president:

De acuerdo.
Muchas gracias.

El senyor Peral Villar:

…en la réplica termino de aclararles el asunto.

El senyor president:

Perfecto.
Gracias, señor Peral.

El proponente tiene la palabra.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyoria, mire, he d'explicar-li que, efectivament, en el que és l'exposició de motius estem fent una referència determinada.
Però que la proposta resolutiva ho diu molt clar, que s'inste el Consell perquè inste també el ministeri d'indústria a paralitzar l'ordre ministerial que altera els terminis d'adaptació del Reial decret 563/2010, de 7 de maig, modificat.
.
.
Ho accepte jo, és a dir, cite la modificació pel Reial decret 1.
335/2012, de 22 de setembre.
Això ja ho dic jo.
O siga, que no m'ha introduït res de nou.

Vosté fa referència a una part, que no estic d'acord amb el que.
.
.
N'estic d'acord, però està exposada en l'exposició, les quals tenen vigència fins a 2020.
És que ho dic.
No he de rectificar res.
I consta en l'exposició de motius i consta el que vosté diu ací.
Per tant.
.
.
Però ahí porta un tema d'adaptació.

Segon, no només estic raonant d'acord amb això, sinó també li he introduït els elements que el que fan és, d'alguna manera, modificar i posar entrebancs a totes les realitzacions culturals.
Al marge de la professional, també la influència que té en totes les activitats culturals que vénen relacionades en la pirotècnica.

En la meua exposició li les he plantejat ací.
A més, li he dit que no.
.
.
També he de dir, no m'esperava menys de vostés perquè és normal.
Si ja vostés han anat per endavant.
Tenen el Decret 19/2011, de 4 de març, que ja posen els mateixos problemes.
Desenvolupen i fiquen més problemes que cap altra de les comunitats autònomes espanyoles.
Posen més problemes per a la realització dels espectacles pirotècnics.
Els ho he dit.
Són vostés els qui han agarrat, una vegada més, el costum; han tirat endavant de fer mèrits enfront de què diuen des de Madrid, i van més enllà que ells mateixos.
Cap comunitat posa els problemes que posem nosaltres.
I això pareix mentida, quan nosaltres tenim la tradició que tenim respecte als espectacles pirotècnics.

I el Decret 19/2011, de 4 de març, és el que exposa tota la problemàtica de la tramitació excessiva, massa burocràtica, que està portant a la protesta d'aquelles persones que s'estan dedicant als espectacles pirotècnics.
I això també s'arregla paralitzant l'ordre, fent els contactes i revisant tot este contingut.

He de dir-li que vosté m'ha parlat del mateix que he dit jo.
És que ha repetit.
Quan li he dit: quan la fabricació és expressa per a un espectacle, no porta el segell CE; la qual cosa, vol dir que no porta la garantia de qualitat que exigix la comunitat europea, la Unió Europea.
Això és així.

Però una altra cosa.
Per exemple, està prohibida la venda d'aquell material pirotècnic de trajectòria indefinida, o siga, el que diguem nosaltres els borratxos, les carretilles.
Això està prohibit.
Només se pot fabricar específicament per a un espectacle determinat.
A vore, ¿i com fan, com fan, precisament, els grups estos tot el treball de preparació i tot, si no és per a un espectacle?
¿S'han de saltar la norma?

Li estic diguent que les mesures de protecció han de ser proporcionals al tipus d'espectacle.
Per què?
Doncs, perquè és normal.
Perquè, escolte, no podem traslladar açò.
Si tirem una traca en Estocolm, tota la gent eixirà espantada al carrer a vore què passa, perquè no hi ha costum allí; però la tirem ací i no passa absolutament res.
Això no vol dir que no hagen de hi haure mesures de seguretat, però que les mesures de seguretat se marquen des d'ací, que tenim el coneixement i la major experiència, se poden marcar.
I, per tant, la normativa que se faça, que se dicte, estiga inspirada en què diuen els valencians i valencianes que estan, en este moment, tirants estos coets i que són els qui saben quin és el perill, que ells no voldran que hi haja perill.

Clar que s'han de posar mesures de seguretat, però no les mesures de seguretat que posaria un suec -perdone per l'expressió, per buscar allò més distant de la nostra cultura-, que posaria ell, possiblement serien espectaculars perquè no estan acostumats.

No obstant, nosaltres el que hem de véncer és el perill determinat.
I, per tant, en això no podem estar.
No podem ser conformistes -ho he dit abans en altres intervencions-, i no podem ser conformistes, admetent el que ens diuen des de fora, sense més.

En este tema, si hi ha uns especialistes, en realitat, som els valencians.
I, per tant, ens haurien d'escoltar a nosaltres per a fer la normativa, i no vindre des de Madrid a dir-nos com hem de fer els espectacles pirotècnics.

Que s'han de donar garanties de seguretat, n'estem d'acord i això no ho discutirà ningú.
Senyor Tormo, no ho discutim, no ho discutim.
El que estem dient que s'ha d'adoptar.
.
.
Si agarrem textualment, ací, com he dit, un correfoc no pot separar la gent del correfoc, entre altres coses.
.
.
, no la pot separar.
I si atenem ací estrictament què diu la normativa -acabe, senyor president-, què diu la normativa, realment no se'n podrien fer.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies a vosté, senyor Pañella.

Senyor Peral, té vosté la paraula per cinc minuts.

El senyor Peral Villar:

Gràcies, senyor president.

No sé qué parte no me ha comprendido de la exposición.

Yo quiero recordarle que esta proposición no de ley la presentan ustedes el 3 de enero -me parece- de 2013.
Y, luego de suceder todas las reuniones del ministerio con el sector, esa es…, (veus) esa es la misma PNL que presentan ustedes, (veus) que no es debatida,…

El senyor president:

Señor Pañella, no enrede.

El senyor Peral Villar:

…que no llega a debatirse, y la reproducen ustedes de nuevo en enero de 2014, la misma, cuando se han producido todas estas reuniones que le he relatado, reunión urgente que fija el conseller de industria con el director general de política energética para atender una petición, un ruego del sector.
Que, además, le puedo asegurar que hoy mismo he consultado con el sector para saber si había algún tipo de incertidumbre, había algún tipo de malestar, y no existe ya porque esto está resuelto, señor Pañella.
No le estoy diciendo las cosas por decírselas.

Es que le estoy diciendo que la CIPAE, la Comisión Interministerial Permanente de Armas y Explosivos, ha dictado un nuevo criterio en los términos generales que planteaba La Generalitat, de dar esa confianza, más confianza que La Generalitat.

Nosotros estamos absolutamente al lado de este sector, señor Pañella.
Es que a la primera queja que tuvieron, inmediatamente estábamos reunidos con el gobierno, inmediatamente.
O sea, esta queja es de octubre de 2013 y, automáticamente -porque lo he estado revisando también en la hemeroteca del diario Levante, es cuando se publica la última noticia sobre este particular-, y en noviembre, inmediatamente, el conseller reúne a todo el sector de la pirotecnia con el ministerio.
Y el 8 de enero de 2014 se tiene una resolución sobre lo que estaba generando conflicto, que era la orden ministerial que pretendía aclarar, que es lo que ustedes plantean -déjeme, por favor, señor Pañella, que ahora estoy yo en mi turno de palabra-… Y esa orden ministerial pretendía aclarar algo y había generado un conflicto, porque no dejaba claro a las empresas pirotécnicas cuál iba a ser ese plazo de adaptación para cumplir con la legalidad europea.

Señor Pañella, no es que vengan de Madrid a decirnos cómo tenemos que hacer aquí las cosas.
Todo lo contrario.
En Madrid intentan que nos adaptemos a la normativa europea para cumplir con los requisitos de legalidad.
Pues, se puede usted imaginar que estamos hablando de un sector muy peligroso.

Además de que tengamos la máxima confianza, tenemos que cumplir con todas las normativas y con todas las necesidades que la normativa europea nos implique, que hay unos decretos que intentan aplicar esta normativa europea.
Y había una duda sobre el período de adaptación.
Y esa duda queda a favor de las empresas valencianas, gracias a las reuniones de la conselleria con el sector y con el ministerio.
Y se les aclara que tienen hasta 2020 para el uso, sin necesidad de adaptar sus talleres; hasta 2020 para adaptar sus talleres, que es el máximo que concede la normativa europea para adaptar sus talleres.

Por lo tanto, fuera la presión.
Ya no existe presión en las empresas pirotécnicas para hacer esa adaptación en períodos de crisis.
Máxima confianza.
Máximo apoyo del gobierno.
Inmediata resolución del problema, señor Pañella.
Por lo tanto, y me vengo a repetirle, que se han realizado todas las reuniones, que no hay que abrir ninguna ronda de contactos porque ya está hecha la ronda de contactos, señor Pañella.
O sea, está claro el asunto.

Y puede usted llamar a las empresas del sector pirotécnico y refrescar esa loable petición que usted hacía en su PNL, que tenía toda la lógica cuando usted la presentó y que ahora, que ya se han hecho todas esas reuniones, ya no la tiene, porque se han hecho.
Y yo, además, me he preocupado de preguntar: ¿hay algún problema con este asunto concreto, este?
Luego, puede haber otros asuntos, señor Pañella, que sean de preocupación de la pirotécnica, pero no este concretamente.
Yo le hablo de este.
Y, en este caso, se atendió de forma inmediata y eficaz y se resolvió el tema.
Y está resuelto y aclarado por el ministerio que las empresas tienen hasta 2020 para adaptar sus talleres a la normativa europea para el uso de fuegos de fabricación propia, para el uso propio de esos fuegos, no para el que vayan a comercializar -que ese es otro caso completamente distinto-.
El CE no tiene nada que ver con los fuegos de uso propio de las pirotecnias.
Para ese, le repito, el tema está resuelto.

Por eso, vamos a rechazar su proposición no de ley.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Muy bien.

Señor Peral, ha clavado usted el tiempo.

¿Votos a favor de la propuesta de Compromís?
¿Votos en contra?
¿Abstenciones?
Se rechaza, pues.

Bueno, y ahora sí, levantaremos la sesión y convocaremos para la siguiente e introduciremos el punto que venía para la siguiente, ¿de acuerdo?

Se levanta la sesión.

Muchas gracias.

Gracias a los de sonido.

(S'alça la reunió a les 19 hores i 27 minuts)