RTVV%439816.06.19%20macro.html





Comissió de Control de l'Actuació de Radiotelevisió Valenciana realitzada el dia 19 de juny de 2013.
Comença la reunió a les 10 hores i 32 minuts.
Presideix el diputat senyor Ricardo Martínez Rodríguez.
Reunió número 8/I.

El senyor president:

(Inoïble) .
.
.
el secretario de la mesa que pase a comprobar el quórum de la misma.
Gracias.

El senyor secretari:

Gràcies, senyor president.

(El secretari passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

Hi ha quòrum.

El senyor president:

Gracias, señor secretario.

Bien, paso a informarles de las incidencias previo a la aprobación del acta y dar la bienvenida al vicepresidente y a las personas que hoy nos acompañan.

En primer lugar, les informo que lo previsto hoy es sustanciar todas las comparecencias del señor vicepresidente.
Cuando eso concluya, bien sea antes de las dos y media de la tarde o con posterioridad, se levantará la sesión, y la retomaremos el día 30, a las diez y media, ya lo indico para que sus señorías puedan ajustar su agenda ya.

Sí, dígame, señor Moreno.

El senyor Moreno Escrivà:

Me gustaría tomar la palabra por una cuestión de (inintel·ligible) .
.
.

El senyor president:

Aún no ha habido ningún desorden.
Se lo digo por.
.
.
verá por qué la pide.
Vale.
Conforme.

El senyor Moreno Escrivà:

Tomo la palabra sencillamente para expresar la queja de mi grupo político por, en nuestra opinión, el lamentable y grave hecho de que esta comisión haya tardado exactamente ocho meses en reunirse.
La última vez que esta comisión se reunió fue el día 31 de octubre de 2013.
Éste es el orden del día.
Y quedaron por sustanciarse a partir del punto 6.
Sólo se sustanciaron 5 de 16 temas pendientes.

Después de ocho meses en los que todos estos puntos decayeron, hoy vamos a iniciar esta comisión tratando exactamente del punto que hace referencia al archivo audiovisual.
Ese punto, que es una solicitud de comparecencia presentada por mi grupo, fue presentada esa solicitud de comparecencia, el 1 de agosto del año 2013.

Hoy haremos un repaso con los diversos temas que vamos a tratar aquí por algunos de los mayores escándalos y despropósitos que han tenido que ver con la radiotelevisión valenciana.
Pero, en mi opinión, el mayor escándalo es éste que acabo de decirles, que el primer punto que vamos a tratar hoy en estas Cortes es una solicitud de comparecencia de un diputado de estas Cortes que tiene un año.
Un año.
Un año en el que el gobierno ha conspirado y maniobrado para dilatar la convocatoria de esta comisión y para negarse a contestar.
Y eso me parece inaceptable.

Quiero pedirle humildemente a la presidencia de esta comisión que por favor no tengamos que volver a pedir la palabra en este mismo sentido y que por favor se convoque la comisión de control de la Radiotelevisión Valenciana, que todavía está en proceso de liquidación, que existe y que hay poderosas razones para que acudan aquí los miembros del gobierno, siempre que hayan temas pendientes.

Muchas gracias.

El senyor president:

Gracias a usted.
(Inoïble) …

El senyor Morera Català:

Sí, per a .
.
.
abans de començar l'ordre del dia per a expressar la (inintel·ligible) .
.
.
del nostre grup.

El senyor president:

Cuando quiera, señor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president.

Sí, en el mateix sentit, per a expressar la nostra queixa, perquè en juntes de síndics i en reiterades ocasions hem demanat que esta comissió es poguera convocar amb més celeritat.
No ha estat possible, i des del passat 31 d'octubre fins ara el govern ha decidit liquidar Radiotelevisió Valenciana.
És tot un exemple de la diligència d'estes Corts Valencianes, que amb l'abús de la majoria absoluta del Partido Popular, doncs porta a estes situacions gravíssimes.

I reclamar, i que quede en l'acta, que abans que finalitze la legislatura seria necessari i convenient, com he reiterat en junta i en altres àmbits, que siguen els liquidadors de Radiotelevisió Valenciana els que compareguen si ha de ser el dia 30 de juny, el 30 de juny fer les gestions oportunes perquè els liquidadors estiguen presents en la comissió de Radiotelevisió Valenciana i ens informen dels seus treballs, que des del nostre punt de vista s'estan fent d'una forma molt opaca i molt a esquenes de la transparència que requerix el moment.

Moltes gràcies.

El senyor president:

A vosté per no esgotar el temps.

Bien, si no hay más usos de la palabra, yo simplemente les recomendaría a sus señorías de la oposición, a los portavoces especialmente, que cuando se constituya el nuevo período de sesiones soliciten que esta comisión sea permanente y legislativa, y así se reunirá cada mes.

Muchas gracias, señorías.

Vamos a continuar el orden del día de la comisión saludando, como decía en primer lugar, al vicepresidente.
Muchas gracias por haber venido, señor Ciscar.
Usted ya conoce el mecanismo de esta comisión porque antes de ser vicepresidente del gobierno fue vicepresidente de esta comisión, y porque además usted comparece habitualmente en esta cámara.

Gracias también a las personas que hoy nos acompañan, que unas están en esta sala y otras están en una sala contigua, porque esta sala es de aforo reducido.

Gracias también a los medios de comunicación que en un día tan señalado como hoy han decidido tener a bien cubrir esta comparecencia para que llegue a los ciudadanos.

Bien, sustanciamos el punto uno, que es la lectura y aprobación, en su caso, del acta de las reuniones anteriores.
Y se entiende que, si no hay objeción, queda aprobada.

Punto dos del orden del día.
Las preguntas formuladas por el Grupo Parlamentario Esquerra Unida, que han sido retiradas de este orden del día.

Compareixença del vicepresident del Consell i conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua, senyor José Ciscar Bolufer, per a explicar la situació actual en què es troba el fons documental i l'arxiu audiovisual de RTVV, com també la situació de la plantilla assignada a la conservació i gestió del fons esmentat, sol·licitada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 74.
343)

El senyor president:

Con lo cual pasaríamos al punto tres, que hace referencia a la comparecencia del vicepresidente del Consell para dar cuenta de en qué situación se encuentra el fondo documental y el archivo audiovisual de Radiotelevisión Valenciana, así como la situación de la plantilla asignada a la conservación y gestión del mencionado fondo.

Esta comparecencia ha sido solicitada por el Grupo Parlamentario Socialista, y tiene la palabra el señor vicepresidente del Consell.

Adelante, señor Ciscar.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Comparec davant d'esta comissió per a informar-los sobre la situació en què es troba el fons documental i l'arxiu audiovisual de Radiotelevisió Valenciana, com també la situació de la plantilla assignada a la conservació i a la gestió de l'esmentat fons.

En primer lloc, i com ja hem reiterat en diferents intervencions en esta cambra, sense anar més lluny en la intervenció de la consellera d'Educació, Cultura i Esport en el ple del 28 de maig, hem de tindre en compte que Radiotelevisió Valenciana és una societat mercantil en liquidació, que mantindrà fins la seua total extinció la seua personalitat jurídica.
Per tant, no es pot aprovar cap resolució relativa al dipòsit de fons documentals fins que es produïsca la seua efectiva liquidació.

No obstant això, som conscients del gran valor d'este patrimoni audiovisual de la Radiotelevisió Valenciana i de la necessitat de la seua protecció.
Per la qual cosa s'està realitzant una valoració de quina és la situació d'eixos arxius i de les mesures a adoptar per a la seua correcta conservació i preservació, com també per a evitar qualsevol eventualitat que es puga afectar.

Per aconseguir eixe objectiu, la Direcció General de Cultura té previst que, una vegada extingida la personalitat jurídica de l'ens Radiotelevisió Valenciana, serà la filmoteca, integrada, com vostés saben, en Culturarts, la que es farà càrrec de l'arxiu audiovisual de Radiotelevisió Valenciana, en l'exercici de les seues funcions de conservació, difusió, intervenció i arxiu dels fons audiovisuals.

Quant a l'arxiu històric de la documentació administrativa de Radiotelevisió Valenciana, des de la conselleria s'assignarà la seua custòdia i manteniment a l'arxiu històric de la Comunitat Valenciana.

Este arxiu, que depén de la Conselleria d'Educació, Cultura i Esports, té com a missió arreplegar, conservar i disposar per a la seua utilització els fons documentals de la Generalitat valenciana, qualsevol que siga el seu suport o forma de presentació.

En tot cas, i en virtut de la Llei 3/2005, de 15 de juny, d'arxius, l'arxiu de Radiotelevisió Valenciana està completament protegit, ja que esta llei considera públics tots els documents produïts o rebuts per una entitat pública, en el nostre cas Radiotelevisió Valenciana, i per tant són inalienables, inembargables i imprescriptibles.

L'esmentada llei preveu a més la protecció dels arxius i fons documentals d'una entitat pública extingida, com és el cas de Radiotelevisió Valenciana.

Així, en l'article 15 s'establix que la dissolució o supressió de la persona jurídica comportarà automàticament que la seua documentació siga dipositada en l'arxiu que designe la conselleria competent en matèria de cultura, tenint en compte per al seu dipòsit l'arxiu més pròxim al lloc d'origen d'aquelles i el principi de procedència.

En conclusió, disposem de les ferramentes necessàries per a poder assegurar la correcta conservació del patrimoni audiovisual generat per la Radiotelevisió Valenciana.

El Consell sap de la importància de la conservació d'estos fons i no és alié a la situació que es produirà una vegada s'extingisca definitivament la Radiotelevisió Valenciana.
Per això, ja té previstos els mecanismes necessaris perquè esta conservació siga una realitat i es duga a terme sense més complicacions.

També som conscients que per a això necessitem recursos tant materials com humans, aspectes sobre els quals ja s'està treballant, realitzant una planificació des de l'arxiu històric i des de la filmoteca per a poder ubicar i gestionar correctament la quantitat de material procedent de l'arxiu de Radiotelevisió Valenciana.

Quant als recursos materials, en concret la disponibilitat d'espai, he de dir-los que no hi ha cap problema, ja que, gràcies a la reconfiguració i redistribució del sector públic empresarial dut a terme per a la Generalitat valenciana, tenim béns mobles de La Generalitat amb espai suficient per a poder albergar l'arxiu de Radiotelevisió Valenciana.

Finalment, quant a la situació de la plantilla assignada a la conservació i gestió dels fons de Radiotelevisió Valenciana, els puc dir que, com ja saben, en l'acord d'acomiadament col·lectiu del personal de Radiotelevisió Valenciana hi ha un apartat de mesures socials d'acompanyament que preveu la recol·locació i la subrogació d'un mínim de 23 treballadors de la Unitat de Documentació en el sector públic autonòmic, per a realitzar les funcions del Departament de Documentació.
La totalitat d'eixos treballadors ja s'han incorporat al nou lloc de treball.

En definitiva, senyories, com poden veure, cap dels arxius de Radiotelevisió Valenciana, ni l'audiovisual ni el documental, corren cap perill.

Per això els torne a reiterar que el Consell és plenament conscient del valor d'este fons documental i per aconseguir la seua protecció, custòdia i difusió ha realitzat una previsió realista de les necessitats futures per a la seua correcta conservació.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies a vosté, senyor vicepresident.

Té ara la paraula el senyor Moreno, del Grup Parlamentari Socialista.
Gràcies.
Adelante.

El senyor Moreno Escrivà:

Les últimes paraules en esta comissió del vicepresident del govern han sigut: «Per això el govern valencià té una previsió realista de les mesures que van a adoptar-se per a la conservació d'eixe fons.
»

Ha dit vosté això, no, senyor Ciscar?
Són eixes les seues paraules.
Eixes paraules serien tranquil·litzadores si no fóra perquè provenen de la mateixa persona que va dir que el cost de tancar Radiotelevisió Valenciana seria de 70 milions d'euros, quan ella mateixa, per silenci parlamentari i la senyora Macías per assentiment a la comissió de coordinació de les institucions, assumiren una xifra, que hui hauré de rectificar a l'alça, de 220 milions d'euros de cost a dia de hui el que vosté havia valorat i avaluat en 70 milions.

És vosté, és vosté qui ho afirma, però no ens diu quin bé moble va a ser eixe que el va a allotjar, de tants i tants com disposa el govern valencià en aquestos moments.

Diu vosté que ho té previst, però tampoc és capaç de quantificar el cost, cosa que estaria bé, perquè estem parlant d'una decisió que tindrà un cost administratiu.
No repetim altra vegada allò que va fer el senyor Fabra de dir, vaig a tancar la televisió, però no tinc ni idea de quants diners va a costar.
El més sensat és que qui ens governa ens diga quin va a ser el cost i quines són les mesures, les concretes, que és pel que compareix vosté hui ací, de tancar la televisió.
Ja sabem que no el tenien, ja ho tenim clar, val.
Ara anem a vore si açò de l'arxiu audiovisual no va ser també una altra barbaritat que acabe tenint un altre cost bàrbar.

Perquè estem parlant, ni més ni menys, que del arxiu audiovisual més important que hi ha en esta comunitat, per la seua importància, tant quantitativament com qualitativament.
L'arxiu audiovisual valencià conté algunes imatges úniques de la nostra història recent, de les nostres tradicions, que en alguns casos no havien estat mai ni filmades.

Però, comencem pel principi: vullc fer una advertència des d'esta comissió als liquidadors de la Radiotelevisió Valenciana, perquè com vosté molt bé ha assenyalat, els béns que conté eixe arxiu són part del patrimoni de la societat, i són part del patrimoni que està liquidant-se.
Diu exactament la Llei 4/2013, que regula el procés de les dissolucions d'aquest tipus d'empreses, que no és la realització de l'objecte social de l'empresa a liquidar les atribucions dels liquidadors.
És a dir, i dit d'una altra manera, els liquidadors han d'abstenir-se de fer qualsevol negoci, conveni, venda.
El que era l'objecte social de la televisió en eixe arxiu audiovisual.
Primera pregunta: estan fent-ho?
Perquè sabem des de la comissió de l'altre dia que ara les manifestacions dels membres del govern valencià, com les del senyor Serafín Castellano sobre la Radiotelevisió Espanyola, són rumors, no són consideracions de membres del govern.
No han respectat ni que es gele el cadàver del senyor Castellano.
Ara són rumors, val?

Aleshores jo voldria que vosté, sense rumors, me confirme si el que el senyor Castellano va anunciar és cert, i és que se va a posar a preu zero, a disposició gratuïta d'empreses, les seues empreses, l'arxiu i el contingut de l'arxiu audiovisual de la radiotelevisió.
Vosté ha citat les diverses lleis, la Constitució espanyola, les lleis que protegixen l'arxiu, els arxius històrics, les lleis de patrimoni, tant l'estatal com l'autonòmica, que els obliguen a vostés a mantindre, conservar, preservar i actualitzar eixe arxiu.
Doncs jo els vull citar a vosté i als liquidadors dos articles més, d'una llei que també els afecta.
Concretament el Codi penal.
Li sonarà, està vosté familiaritzat en ell.
L'article 323 i l'article 324.
«Aquell que cause danys en un arxiu, registre, museu o biblioteca podrà ser condemnat a una pena de tres anys i multa de dotze a vint-i-quatre mesos.
» L'article 324 castiga la imprudència greu que cause danys a béns similars als abans descrits.

Apunte-se'ls, perquè ara anem a passar a explicar-li com vosté, acostumat a fer anuncis de liquidacions a 70 milions que acaben costant -ara li diré- fins 300, ara vorem com vosté no sap ni de què està parlant.
Dir que la Filmoteca Valenciana va a contindre l'arxiu audiovisual valencià, perquè vosté m'entenga, a més vosté, conseller d'agricultura, igual ha anat a vore-ho alguna vegada.
.
.
Coneix vosté la muntanyeta del Sants de Sueca, l'ermita, de la muntanyeta dels Sants, senyor Ciscar?
La coneix?
(Se sent una veu que diu: «No.
») Val.
Doncs és una ermita, del tamany més o menys d'aquesta sala.
Això és la filmoteca.
Sap vosté què és l'arxiu audiovisual de vint anys de televisió de Radiotelevisió Valenciana?
La Sagrada Família.
Entén les dimensions, la diferència?
Vosté acaba d'anunciar que va a allotjar dins de la muntanyeta dels Sants de Sueca la Sagrada Família.
Vosté no sap de què està parlant, perquè ni s'ha molestat en pensar si es pot o no es pot.
L'arxiu audiovisual i els vint-i-tres treballadors, que són insuficients, que s'han quedat allí, que encara tenen pendent, només del que va vindre de la delegació de Castelló, per digitalitzar, que és la manera de preservar, que és al que la llei obliga, convertir les cintes analògiques en digitals, perquè no es facen malbé, només de Castelló estan a punt d'arribar tres mil cintes que caldria processar.
Els treballadors d'eixe arxiu haurien d'estar treballant, sense fer vacances, fins que es jubilaren només per a preservar -ni processar-, preservar, digitalitzar tot el que encara falta per digitalitzar en eixe arxiu.

Eixe arxiu ocupa tota la segona planta d'eixe edifici, i necessita unes condicions específiques d'humitat, mesures antiincendi, temperatura, que no són que un bidell o que un guarda de seguretat vaja a comprovar la temperatura una vegada al dia.
Les necessiten.

Necessiten a més allotjar un robot de grans dimensions, programat i ubicat allí, que és el que gestiona tota eixa gran quantitat d'informació.
Condicionar, segons els càlculs més optimistes dels tècnics, eixos (inintel·ligible) .
.
.
que vostés mai parlen, perquè si parlaren en ells no farien barbaritats com tancar la Radiotelevisió Valenciana sense saber quant costa.
Condicionar un nou edifici, que per descomptat no pot ser la Filmoteca Valenciana, i vosté encara no ens ha dit quin, encara que estaguera construït, perquè complira les lleis que regulen i emmarquen la custòdia d'eixe tipus d'arxius, vindria a costar pràcticament el mateix que costa l'edifici de Burjassot sencer en què ja està, que vostés han xifrat en 32 milions d'euros, senyor Ciscar.
O té vosté un altre número?
O ho han quantificat?
O ho han valorat?
Perquè ha anunciat que ho ha quantificat.

Finalment, tinc una pregunta per a vosté que també va a ser senzilla de respondre.
Vaig presentar una sol·licitud al molt honorable senyor vicepresident del Consell i conselleria de Presidència, perquè se m'autoritzés a visitar, com s'autoritza pràcticament tots els diputats que ho sol·liciten, la Ciutat de la Llum, el Circuit del Motor, Valmor, qualsevol edifici, qualsevol instal·lació en què hi ha, siga o no de titularitat directa d'esta conselleria, albergat alguna cosa que siga de la nostra competència.
L'empresa Recall Information Management, situada -encara que sone aixina, no està en Wisconsin- en el terme de Torrent, en què s'allotja l'arxiu administratiu que també està protegit per les mateixes lleis que vosté ha citat, perquè hi han indicis que les caixes estan mal apilades, amuntonades, sense complir cap de les normes ni cap dels requisits que marca la llei.
I deu ser així, perquè vostés han segut incapaços de trobar ni les oposicions ni la documentació relativa a la contractació d'aquells a qui vostés han acomiadat.
Perquè són incapaços de trobar-la en eixe arxiu.

I me diu vosté que m'ho deneguen perquè he de traslladar eixa sol·licitud, d'acord amb la demanda de conformitat, a través dels canals i procediments previstos en el Reglament de Les Corts.
Me pot dir quins són?
O és que senzillament vosté va a impedir-me a mi que puga vore com està eixe arxiu que vostés tenen absolutament.
.
.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Moreno.

El senyor Moreno Escrivà:

.
.
.
descontrolat.

El senyor president:

Muy amable.
Ha concluido su tiempo.

Es el turno ahora del Grupo Parlamentario Compromís.
Señor Morera, por cinco minutos.
Ah, perdón, disculpe.
Señora López.
(Rient) Sí, Esquerra Unida.
Adelante, señora diputada.

La senyora López Barceló:

Gràcies, senyor president.

Mire, senyor Ciscar, responsabilitat és l'últim que cal esperar dels liquidadors de Radiotelevisió Valenciana que no sabien ni com apagar la televisió el darrer dia de la seua vida.
Responsabilitat és l'últim que cal esperar d'un vicepresident que ha vingut ací a parlar-mos de paraules buides, perquè ha parlat de valoració, que s'està valorant el patrimoni.
S'està valorant, quan la tele es va apagar per vostés en novembre, i estem en juny.
Estem parlant, senyor Ciscar, per si no ho sap, d'unes 250.
000 cintes de vídeo Betacam, des de 1988, tot eixe patrimoni que s'ha generat després de vint-i-quatre anys de vida de la ràdio i la televisió valencianes.

Vosté sap el que és un arxiu que no està digitalitzat en la seua totalitat?
Tots aquestos suports caduquen, senyor Ciscar.
És com això dels cassets que teníem abans, que ja no van.
Doncs aleshores això és el que passa amb aquestos suports.
I la gran quantitat que n'hi ha en aquest temps en Burjassot, però també en Alacant, també en Castelló, no està inventariat, senyor Ciscar.
Per a valorar, valorar seria la segona tasca que cal fer per a portar a terme un pla de preservació i de conservació rigorós.
Però, està inventariat, senyor Ciscar?
Sabem el que tenim o només sabem que n'hi ha moltes cintes allí, en Burjassot?
Que sabem que en Castelló n'hi ha també cintes, però, una altra pregunta: en Castelló s'està desmantellant el lloc on estava la ràdio i la televisió valenciana.
Què està passant amb tot l'arxiu, amb totes les cintes que n'hi havia en Castelló?
On s'estan portant?
No sabem el que està passant en Castelló.

Per altra banda -com li deia-, primer s'ha d'inventariar, perquè les tasques per a conservar i preservar el patrimoni són molt clares.
Vénen determinades en les lleis de patrimoni, en l'estatal i també en la de la Comunitat Valenciana, senyor Ciscar, i qualsevol que haja estudiat patrimoni cultural sabrà que primer és l'inventari dels materials, després la valoració dels fons, després l'expurgació, i després la digitalització dels arxius audiovisuals i sonors.

Senyor Ciscar, si no se digitalitza, perdrem molta, molta de la documentació que n'hi ha, que forma part ja de la història de la cultura valenciana, senyor Ciscar.
No sabem el que hi ha a les delegacions de Castelló, d'Alacant i de Madrid.
No sabem tots els materials que n'hi ha prestats, cintes de vídeos en diferents formats, discs, DVD, llibres, fotografies, mapes i altres materials.
Però, senyor Ciscar, encara n'hi ha més.
Com li deia, n'hi ha a Burjassot 250.
000 cintes físiques, en programes de producció pròpia, programes de producció aliena, pel·lícules, sèries de televisió, bruts de càmera, selecció de notícies d'agències nacionals i internacionals, i estan -com déiem- en diferents suports: en Betacam, SP, SX i digital.
I com deia, la preservació dels continguts han de fer-se pensant que s'ha de digitalitzar tot el que no està digitalitzat.
Però, és que a banda de tot això, vosté, quan ha parlat.
.
.
Perquè tenim molts immobles que estan ahí buits, perquè com hem fet això de la llei de racionalització de l'administració pública i hem acomiadat tanta gent i hem extingit tantíssimes entitats, doncs aleshores tenim edificis buits.

Però vosté sap el que se necessita?
Si s'haguera fet tot el que hem dit, sí que sabríem quin tipus d'edifici és el que necessitem, quines característiques té eixe edifici per a poder contindre tot eixe arxiu audiovisual i sonor.
Però encara no ho sabem.
No ho sabem, perquè no s'ha valorat, perquè valoració -com vosté ha dit abans- no és una paraula buida.
És que ha de tindre rigor, ha de parlar vosté d'una valoració que és l'última tasca d'una tasca prèvia, que no s'ha fet, que en els treballadors que n'hi ha ara mateix no es pot fer, que necessitem més recursos humans.

I, per descomptat, l'article 21 de la Llei d'arxius de la Generalitat valenciana diu també que totes les entitats públiques i persones jurídiques titulars d'un arxiu públic tenen l'obligació d'habilitar un dipòsit per a arxiu amb les instal·lacions adequades, tant respecte a la seua ubicació com a les condicions tècniques específiques necessàries per al manteniment, tractament, seguretat, conservació i consulta dels documents en ells custodiats.
Que l'òrgan directiu del sistema arxivístic valencià establirà les especificacions tècniques que s'han de tenir en compte per a la construcció.
.
.

El senyor president:

Vaya concluyendo, señora López.

La senyora López Barceló:

.
.
.
del dipòsit d'arxiu.
Senyor Ciscar, s'ha fet eixa tasca?
Sabem les necessitats d'eixe edifici?
A on va a anar realment tot l'arxiu?
I primer de tot, senyor Ciscar, abans de valorar, s'ha fet un inventari?

El senyor president:

Gracias, señora López.

Señor Morera, ahora sí, su tiempo.
Gracias.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president.

Lamentablement vosté ens ha informat que la Radiotelevisió Valenciana és una societat mercantil en procés de liquidació.
Efectivament, esta és la gran gestió que ha fet el Partit Popular.
Se'ns va dir que per 40 milions d'euros i tenim una compareixença sol·licitada i, com s'ha assenyalat, crec que portem gastats ja en este desastre, en esta tragèdia, més de dos-cents vint milions d'euros, per un govern que crec que està desbordat i que no està defensant els nostres interessos.
Que un dia com hui, 19 de juny, hàgem d'estar parlant de l'arxiu de Radiotelevisió Valenciana, quan abans de la decisió del govern valencià, de la seua liquidació ja n'hi havia una alerta per part del Consell Valencià de Cultura, concretament del 29 de juliol sobre la gravíssima situació en què se podia trobar el patrimoni audiovisual més important -diu el Consell Valencià de Cultura- de la Comunitat Valenciana, recollit en la unitat de documentació de Radiotelevisió Valenciana, i estem en un procés de liquidació on eixe arxiu ha estat i està en una situació de dificultat, doncs és un poc el nivell que tenim en el govern valencià.

Jo, pel que vosté ha dit, m'ha donat la impressió que vosté no coneix en quina situació es troba este important arxiu, que el govern valencià no té consciència clara de la situació en què es troba, i ha vingut a dir-mos una sèrie d'informes, unes apreciacions que li han elaborat però, realment, el que ens trobem és que l'arxiu està en unes condicions de dificultat, molt negatives, sense la digitalització correcta i, sobretot, en una quantitat enorme que no es pot…, de cintes Betacam i altres materials que no es poden traslladar a segons quins llocs.

Per tant, jo li vaig a preguntar i li vaig a recomanar, i la meua recomanació és que no facen res que perjudique Radiotelevisió Valenciana, el seu arxiu, perquè la nostra voluntat com a grup polític és posar en marxa una nova radiotelevisió pública i necessitem eixe arxiu com un element fonamental per al futur.

Per tant, ja li anuncie que no tinguen temptacions de traslladar eixe arxiu com si fóra una peça de museu perquè eixe arxiu ha de ser un element fonamental en la nova radio i televisió pública i, per tant, s'ha de fer el possible per a fer el que no van fer vostés, que és posar-ho en valor, posar-ho en ordre, catalogar-ho correctament i complir els manaments del Consell Valencià de Cultura.

Ja li anuncie que l'edifici no es vendrà, no el poden vendre, no poden continuar danyant el nostre patrimoni material i immaterial perquè està afectat -com vosté sap-, i l'Ajuntament de Burjassot no té intenció de desafectar per a l'ús al que està previst i, a més, és un edifici catalogat i no entrarem ahí; però no coneix la realitat, eixa sensació que van a buidar Radiotelevisió Valenciana per a liquidar-la i malvendre el nostre patrimoni, com estan fent en altres elements de la societat, de l'empresa pública de liquidació, doncs no els ho anem a permetre.

I unes preguntes que a mi m'agradaria que vosté em poguera contestar, i són: ¿algú ha usat, empresa o persones, l'arxiu de Radiotelevisió Valenciana d'una forma particular?
, ¿té vosté constància d'eixe ús per part d'algunes empreses, societats, productores, que hagen pogut usar el fons documental de Radiotelevisió Valenciana que és públic?
Si és així, ¿en quines condicions, de quina manera i amb quina reglamentació?

I segona qüestió, mos ha dit vosté -si no he escoltat malament- que s'han incorporat vint treballadors al treball de mantindre, de catalogar, de posar en ordre, de fer una relació, en fi, ¿quina finalitat tenen els treballadors que s'han reincorporat i amb quins criteris estos treballadors han sigut seleccionats per a este treball?
, supose que ja tenien alguna responsabilitat en l'àrea de contractació però amb quins criteris o amb quina modalitat laboral s'ha pogut incorporar estos treballadors, perquè esta dada ens interessa perquè nosaltres tot el que siga posar en valor, en ordre i evitar qualsevol risc de pèrdua de cap document administratiu o de l'arxiu patrimonial és per a nosaltres important però, en tot cas, sí que ens interessaria saber com s'ha produït este fet de reincorporació laboral.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gracias, señor Morera.

Es ahora el turno del Grupo Parlamentario Popular en la persona de la señora Sánchez.

Adelante.

La senyora Sánchez Cortés:

Muchas gracias, señor presidente.

Señor vicepresidente del gobierno valenciano, bienvenido a esta comisión, no a estas Cortes porque usted es uno de los que está acostumbrado a comparecer en muchas de las comisiones, en el pleno de las Cortes, contestando preguntas siempre en ejercicio de su responsabilidad.
(Veus) (Algú fa: «Xxxt.
») Bueno, es que es la realidad.

El senyor president:

Señorías, esto es un diálogo ordenado, no es un…, vamos a ver, adelante.

La senyora Sánchez Cortés:

Bien, gracias, señor presidente.

Yo, después de esta bienvenida, quería hacer una reflexión, iba a bajar las posibilidades de la misma pero creo que con la soliviantez de aquí, de los miembros de la oposición, pues es conveniente recordar que hoy estamos en un día histórico para todos (veus), y, por lo tanto, yo me hacía una reflexión para mí misma, conforme los he escuchado hablar, para mí misma decía, bueno, pues es un día histórico y nosotros lo celebramos de la mejor manera que sabemos: trabajando en la Comisión de Control de Radiotelevisión Valenciana (el senyor Morera Català intervé amb el micròfon desconnectat i algú fa: «Xxxt.
») y les iba a hacer una petición; una petición que viene a cuento -creo-, y es que hagamos historia en esta comisión no solamente porque estamos aquí, sino porque las reflexiones, el tono, lo que digamos sirva para contribuir, aportar -que no ha sido siempre así y ustedes lo saben- algo en desarrollo, no solamente de los organismos de estas Cortes, sino también del interés de los valencianos que todos sabemos el que es.

Por eso, para empezar -yo creo que lo he dicho ya-, de Radiotelevisión Valenciana y, en concreto, de este punto y de alguno de los otros que vienen después hemos hablado en multitud de ocasiones en estas Cortes.
No se puede decir que se obvian estos temas por parte del gobierno ni por parte del Grupo Popular que sustentamos el gobierno.
Ha habido infinidad de preguntas, infinidad de comparecientes, todos los miembros del gobierno que tienen algo que decir, que tienen alguna competencia en esta materia han dicho algo en sede parlamentaria y, por lo tanto, hay que recordarlo y nosotros mismos, el Grupo Socialista, en el pleno del pasado 2 de marzo, hacía una propuesta exactamente igual que ésta relativa al archivo del audiovisual valenciano, lo debatimos, lo hablamos, lo contestamos.

Con lo cual, borremos un tupido velo sobre las palabras del señor Moreno al inicio de la comisión porque la realidad es otra.
Este tema está hablado, debatido y dadas las explicaciones, y seguimos con el mismo discurso que teníamos hace muchos meses.

Mire, yo estaba mirando el acta, tengo aquí, también, el acta de la última comisión, la que se ha aludido aquí, ya, de 31 de octubre, y allí se habló del archivo de Radiotelevisión Valenciana, se habló de la preocupación del Consell Valencià de Cultura sobre la cuestión del archivo y se reconoció por parte de los comparecientes en aquel momento la importancia del archivo, de su protección y se dijo aquí lo que ya se estaba haciendo, pero es que lo ha vuelto a decir el vicepresidente del Consell consciente de la importancia de las más allá de 250.
000 cintas, la importancia de la digitalización, del hardware, el software, y se dijo, también -lo ha nombrado él- por la propia consellera de cultura, no hace nada, en estas Cortes, que era una pregunta en aquel momento de Compromís, el pasado 28 de mayo, y dijo, y lo voy a leer: «El archivo está protegido, los bienes son inalienables, inembargables e imprescriptibles.
» Y lo dijo: «Es un archivo público, es un archivo de todos los valencianos y, por lo tanto, estará a disposición de todos los valencianos.
»

Dijo también, en cuanto a la preocupación que aquí se ha manifestado: «La Generalitat tiene espacio suficiente para poder albergar el archivo de Radiotelevisió Valenciana.
Eso, en estos momentos, no es ningún problema, y conforme se vayan desarrollando los acontecimientos se irá dando buena cuenta al pleno y a los miembros de la oposición de lo mismo.
»

Con lo cual, señorías, este punto, en este momento, estamos hablando de lo mismo que hace mucho tiempo, que hace muchos meses.
Y yo me atrevo a decir que si dentro de varios meses nos volvemos a reunir la comisión o vuelve a haber un pleno el tema será el mismo, el discurso de ustedes será el mismo y dará igual, dará igual lo que se haya hecho por parte del gobierno valenciano.

Gracias.

El senyor president:

Gracias, señora Sánchez.

Es ahora el turno, para dar respuesta a los grupos, del señor vicepresidente.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Moltes gràcies, senyor president.

Miren, jo, sobre xifres, com n'hi ha una compareixença expressament per a eixe tema, després parlarem de xifres, sí, n'hi ha una compareixença sol·licitada pel Grup Parlamentari Compromís hui sobre xifres de costos de tancament de Canal 9 i, després, parlarem de xifres.
Si vol, li avance que el que vosté diu és una barbaritat, però d'això ja parlarem després, sobre les xifres, em referisc.

Miren -ho ha dit abans-, estem en un procés de liquidació que es regix per unes normes, que són normés molt estrictes, normes mercantils, que quasi totes elles estan en la Llei de societats de capitals i que també s'incorre en el Codi penal en determinats delictes quan no es respecten eixes normes de liquidació i que estem totalment convençuts que el consell de liquidació està fent en cada moment el que ha de fer.

Jo crec que el més important, el que cal destacar és que -com he dit en la meua primera intervenció- eixos béns, l'arxiu audiovisual i l'arxiu documental, estan protegits per la llei, i -com s'ha dit també- són inalienables, inembargables i imprescriptibles, i això ja dirigix d'alguna manera quin ha de ser el destí, quin ha de ser l'ús futur d'eixos béns però -insistisc-, tot açò s'ha de fer dins d'un procés de liquidació on n'hi ha també, senyora López, un procés de fer un inventari, i tot açò està seguint-se escrupolosament, religiosament, però a la millor a vosté li agradaria que açò anara més ràpid però, bé -insistisc-, n'hi ha unes lleis, n'hi ha uns tràmits, n'hi ha uns terminis, i tot això s'ha de complir, n'hi ha unes complexitats en una empresa com Radiotelevisió Valenciana que no fan fàcil la faena però -insistisc-, per a mosatros el més important és eixa protecció legal que n'hi ha.

I és veritat que s'ha demanat per part del Consell Valencià de Cultura, per la Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Carles, la declaració de bé d'interés cultural d'eixos arxius i d'eixe fons documental, arxiu audiovisual i fons documental.
És veritat que la declaració de BIC és una possible eina per a eixa protecció però no és l'única, creguem que la protecció legal ja existix -com he dit-, i, sobretot, tindria una dificultat afegida, que és la dificultat que suposaria la declaració de BIC, que hauríem de demanar autorització a tots els autors vius que integren eixos fons, hauríem de firmar per a eixa declaració de BIC perquè aixina està disposat en la norma de regulació.
Som plenament conscients del valor d'eixe patrimoni documental -insistisc-, i per això estem treballant des de la més absoluta seriositat i estem prenent les mesures que considerem necessàries i oportunes per a la seua conservació, viabilitat i preservació.

Mire, senyor Moreno, jo li he dit qui va a gestionar els arxius, no he dit el lloc on han d'anar ubicats, jo he dit que el sector públic empresarial de La Generalitat, després de la reestructuració, que s'han extingit i estan en fase d'extinció moltes empreses públiques, entitats de dret públic i fundacions, allibera molts espais però no que hagen d'anar a un lloc concret, entre altres coses perquè la filmoteca no és un edifici, la filmoteca és una organització pública i pot utilitzar altres espais i pot utilitzar altres edificis.

I per això, vullc dir-los també que n'hi ha moltes possibilitats, doncs no està decidit, no està decidit però ¿per què no en l'actual edifici?
, no està decidit perquè açò forma part d'un procés de liquidació i s'han de seguir uns passos, i en el moment en què toque, perquè ho diu aixina la llei, i arribe el procés de liquidació a eixa fase doncs es prendran les decisions que s'hagen de prendre, però del que vostés han d'estar absolutament tranquils és pel manteniment i per la conservació.

En primer lloc, dir-li que no és cert que l'arxiu ocupe tota la segona planta, ¿eh?
, l'arxiu ocupa -jo diria- una octava part de la segona planta, 600 metres quadrats aproximadament, jo no sé el que mesurarà la Sagrada Família però, sens dubte, segur que més de 600 metres quadrats mesura.

I dir-los, també, que ja n'hi ha al voltant de cinquanta mil hores digitalitzades d'eixes 250.
000 cintes, que és una faena que està fent-se, que porta el seu temps però que no està deixant-se de costat, que està realitzant-se.

Per tant, senyories, jo demanaria tranquil·litat, hem de deixar treballar al consell de liquidació en la seua tasca.
Evidentment es podrien donar més detalls en esta compareixença, que puc donar-los jo perquè ells estan en el dia a dia de tot el que està fent-se però -insistisc- molta tranquil·litat en eixe sentit perquè, a més de tot el que està fent-se, i contestant a la pregunta del senyor Morera, efectivament, n'hi ha vint-i-tres treballadors.
Saben que el 23 de març de 2014 es va arribar a un acord en el procediment d'acomiadament col·lectiu amb la part laboral de Radiotelevisió Valenciana, i que una de les mesures socials d'acompanyament era, precisament, la recol·locació o subrogació d'un mínim de vint-i-tres treballadors de la unitat de documentació, de la unitat de documentació, recol·locació subrogació en el sector públic autonòmic, per a realitzar les funcions pròpies que ja estaven realitzant dins de la societat Radiotelevisió Valenciana.

En concret, el personal que s'integra en este moment en la unitat són 18 documentalistes, 1 tècnica superior de documentació, 1 auxiliar administratiu, 2 operadors de programes, personal informàtic, i 1 tècnic electrònic.
Insistixc que eixes 23 persones ja s'han incorporat, ja estan fent la seua tasca.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies a vosté.

Bé, segon torn per als grups.
Comença el Grup Socialista, senyor Moreno.

El senyor Moreno Escrivà:

Senyor Ciscar, té vosté temps il·limitat per a contestar-me a les preguntes.
No sé per què de manera sistemàtica es nega a contestar algunes preguntes que li faig i que no són tan complicades.
Però bé, anem allà.

Mire, es dia abans que hui és un dia històric en al·lusió a la coronació del nou monarca o el que siga.
És un dia històric que no estarà en cap arxiu audiovisual públic valencià.
Primera gran notícia.
Com no estaran les imatges dels carrers de València plens de gom a gom, de gent amb fotos del nou rei exaltant-lo o el que estiga passant en els carrers de València en estos moments, o les reaccions dels principals líders socials o polítics, no estarà en cap arxiu públic, en cap arxiu d'una televisió pública.
Com no estaran tampoc les imatges d'ahir o de despús-ahir del president Fabra intentant muntar en Ikea una cadira i demanant auxili perquè no s'aclaria en l'última de les pates.

Totes eixes coses no estaran en la memòria audiovisual dels valencians perquè vostés han decidit que això ja no continue estant a l'abast dels valencians.

Mire, ja sembla que vosté ha reconsiderat el tema de traslladar l'arxiu d'edifici, val?
En fi, pot dir-ho: no tenia ni idea d'on dur-ho, de quin cost té, perquè li he preguntat això, «té vosté el cost.
.
.
, ha parlat vosté amb tècnics.
.
.
amb documentalistes, amb informàtics, per a calcular el cost, o és un altre anunci com els que fa vosté?
» Perquè vosté ara me podrà donar tots els números que vullga, però igual que ni vosté el dia del ple, que també va tindre temps il·limitat, qual el vaig interpel·lar sobre esta qüestió, ni despús-ahir la senyora Macías va ser incapaç de contestar ninguna de totes les dades, hui pot fer tots els malabarismes que li hagen preparat, però vosté no podrà negar el cost que vosté mateixa ha xifrat per a pagar l'ERO, que ja de per si supera el cost que vosté va anunciar.

Com vosté té d'entendre que està parlant del cost de conservar o traslladar o qualsevol de les decisions que vosté diga que estan pensant, el mateix, el mateix, la responsable del principal dels seus despatxos d'assessorament, la senyora Vidal, diu que vosté.
.
.
«Rosa Vidal afirma que el cierre de radiotelevisión le chirría y duda de que sea constitucional».
Això no ho diu la meua cosina; ho diu la responsable de l'àrea de dret públic del principal despatx a què vosté li paguen perquè els assessore, que vosté ha pres una mesura inconstitucional, que pot afectar també el futur de la televisió.

Vosté té d'entendre que els seus càlculs no són massa fiables, perquè li ho diu hisenda, que té de pagar 120.
000 euros de multa; li ho ha dit la seguretat social, que diu que són vostés tan incompetents a l'hora de gestionar la realitat jurídica, econòmica, de personal, de la mateixa empresa que estan, diuen, liquidant, que tenen de pagar tres milions de multa.
O és que m'ho estic inventant jo?

Clar, li vaig a donar una altra notícia, que vosté igual no té controlada.
Abans que acabe l'any, un membre del seu govern, si és que vosté encara està allí, val?
, compareixerà un dia d'estos de Nadal a anunciar una nova modificació per a pagar l'ERO de radiotelevisió.
Sap vosté per què?
Perquè vosté, en l'ERO que signaren varen dir: «El montante global de las cantidades indemnizatorias salvo errores u omisiones en los datos de referencia aportados por la empresa».
.
.
L'empresa és eixa que està condemnada contínuament perquè no sap quines dades té, sap?
Ja li avance que quan se sàpia exactament les dades, quan s'haja d'acumular tot el temps que vostés han tardat en aplicar el seu propi acord, l'import va a ser molt superior als 86,1 milions que vostés signaren, perquè pagaran triennis que s'han complit ara mateixa, perquè no ens ha dit quant costarà les cotitzacions a la seguretat social a les quals vostés s'han compromés.

I n'hi ha una cosa molt important que vosté no m'ha contestat.
La Llei 30/1992 diu i garantix el dret d'accés als registres i als arxius.
Garantix que s'han de facilitar a la inspecció per part dels organismes competents per comprovar la situació i l'estat dels béns.
Sóc membre de la Comissió de Control de Radiotelevisió Valenciana.
Sóc una de les persones que té eixa potestat.
Per què em nega l'accés amb una sol·licitud que és còpia idèntica de la que altres companys vostés han autoritzat per accedir a la Ciutat de la Llum, per accedir a altres instal·lacions gestionades per altres empreses -acabe de seguida, president-, per què em nega vosté l'accés a l'empresa que custodia l'arxiu documental eixe en què vostés no troben ni un paper, que vostés estan obligats per llei.
.
.

El senyor president:

Vaya concluyendo, señor Moreno.

El senyor Moreno Escrivà:

.
.
.
a custodiar?

Per què m'ho nega?
Què he de fer per a poder anar-hi?
Con-tes-te'm!

El senyor president:

Concluya, señor Moreno.
Gracias.

Señora López, su turno.
Gracias.

La senyora López Barceló:

Gràcies, senyor president.

Miren, la història la varen fer vostés liquidant Radiotelevisió Valenciana amb nocturnitat, traïdoria i sense precedents.

La història, si no n'hi ha qui la conte, es convertix en obscuritat.
I això és el que està passant, que avui, i parafrasejant una mica el senyor Moreno, el que no es vorà i el que no es sabrà, és com aniran a eixes manifestacions que demanaran el referèndum als carrers de València, d'Alacant i de Castelló en aquest dia històric.
Avui no es parlarà tampoc en Radiotelevisió Valenciana d'aquesta compareixença per parlar del nostre patrimoni audiovisual, que forma part de la nostra història cultural valenciana, des de fa vint-i-quatre anys, generant una producció i una riquesa patrimonial, que ara mateix vosté no m'ha contestat a res del que de forma concreta li he plantejat.

Jo li he plantejat que abans de parlar de la conservació, de parlar d'on van a depositar-se els fons, s'ha de saber el que se té, el que se té entre mans.
I aquest consell liquidador, senyor Ciscar, molt de coneiximent tècnic no en tenia ni per a apagar la televisió.

Aleshores, no me dóna cap credibilitat que sàpiguen el que s'ha de fer per a conservar, per a inventariar, per a valorar un fons d'aquesta complexitat com el que tenim davant nosaltres.

Jo li he fet preguntes, li he preguntat, s'està desmantellant Castelló, on se n'està anant tot el fons documental que n'hi havia a Castelló?
On està?
Vosté sap on està?
Vosté s'ha preocupat de saber a on se va a ficar tot eixe fons documental?
Jo li parle de les previsions que n'hi ha del que hi havia en Castelló, si vol.
Li dic, en Castelló, que no s'havia fet pràcticament un control de documentació mai, s'estima que hi ha unes tres mil cintes formades per compactats, retransmissions, bruts de temàtica única sobre la província de Castelló, com festes, agricultura, recursos de poblacions.
.
.
materials molt valuosos.

Senyor Ciscar, vosté s'ha encarregat de veure si s'està ja d'alguna forma inventariant per a veure quan se tinga tot junt, perquè això s'ha de tindre tot junt, perquè vosté sap que este bé immaterial ha de tindre la seua coherència i ha d'estar harmonitzat en un únic fons quan se tinga ja en un arxiu que vosté no m'ha dit encara si han valorat quin tipus d'especificitat ha de tindre l'edifici que continga els fons que continga l'arxiu de Radiotelevisió Valenciana.

Tot això, estem parlant que portem des de novembre fins ara que estem a juny, i encara me parla vosté només que s'està valorant, i que no tingam cap problema perquè no li passarà res a la documentació.
Doncs bé, és que en juliol de 2013, abans que vostés assassinaren Radiotelevisió Valenciana, el Consell Valencià de Cultura va emetre un informe sobre la situació de l'arxiu.
I ja va dir que estava ferit de mort, que si no se feia el que cal fer per a tindre'l absolutament conservat i amb totes les mesures específiques de preservació, s'advertia de la necessitat d'emprendre accions per a afavorir la conservació d'aquesta memòria col·lectiva per a les generacions futures perquè era molt greu la situació en què es podia trobar el patrimoni audiovisual més important de la Comunitat Valenciana, que està a la unitat de documentació de Radiotelevisió Valenciana.
Això era del que parlava el Consell Valencià de Cultura ja en juliol.

Aleshores, després que amb nocturnitat i traïdoria, encara que ja era pel matí, desendollaren Canal 9, Radiotelevisió Valenciana i altres coses més, perquè no sabien ni desendollar això, aleshores, des de novembre fins ara mateix, l'únic que me pot dir vosté és que s'està valorant i que no tingam cap problema perquè hem, tots i totes, d'estar convençuts que el consell liquidador sap el que s'ha de fer.

Senyor Ciscar, vosté no m'ha parlat d'eixe inventari i m'està diguent que s'està fent, l'inventari que porta ja treballat.
O siga, diga'm de quin fons estem parlant.
Estem parlant de molt, de poc; diga'm vosté quin tipus d'edifici ja s'està una mica pensant que se necessitarà, quines condicions se necessitaran perquè estiga molt ben conservat tot el material.
I diga'm, això de les cessions d'imatges, de les cessions del fons audiovisual, com se va a regular això?
O siga, una cosa és que l'arxiu estiga a disposició de tota la societat valenciana per a investigar, per a difondre, etcètera, etcètera, però productores?
Com vostés estan pensant eixa col·laboració publicoprivada?

Gràcies, senyor Ciscar.

El senyor president:

Gràcies, senyora López.

Senyor Morera, el seu temps.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Ciscar, vosté mos ha dit «tranquils pel manteniment i la conservació de l'arxiu de Radiotelevisió Valenciana».
I la veritat és que constatant la seua perícia i la seua capacitat en el que ha suposat el procés tan traumàtic de no voler consensuar, no voler negociar i de tancar i liquidar Radiotelevisió Valenciana, doncs estem preocupats, molt preocupats.

Molt preocupats perquè veguérem els exemples de com aquella nit se va plantar allí un senyor, el senyor Paco Telefunken, tinc un gran respecte, però esta comissió podia servir perquè algú ens indicara qui va enviar Paco Telefunken a tancar Radiotelevisió Valenciana, perquè si eixa és la metodologia que vostés van emprar en este procés, en l'arxiu ja veiem un poc la perícia d'este Consell, del Consell que encara ens governa.
.
.

Vam poder observar eixa mateixa nit la seua perícia, la seua capacitat, com els liquidadors, des del nostre punt de vista, i pel que ens diuen els treballadors, danyaren els equipaments tècnics i informàtics perquè el tancament se va produir pràcticament en una desconnexió elèctrica.
I des del nostre punt de vista això ha suposat.
.
.
i el que ens diuen els professionals, un perjudici de més de dos milions d'euros en el que suposen els equips informàtics, tècnics de la casa.
Li hem preguntat sobre esta qüestió i no hem rebut una resposta substantiva.

Per tant, estem preocupats.
Estem preocupats d'un govern que no cal dir-ho, ahí ha de vore els nivells de desocupació, de pobresa que tenim.
Però estem preocupats en este punt concret perquè, senyor vicepresident, vosté ens pot confirmar que des del dia d'autos, del tancament que va fer per ordre judicial fins fa quinze dies, no hi ha hagut cap.
.
.
-estem parlant de més de sis mesos- cap persona que s'encarregara de l'arxiu de Radiotelevisió Valenciana; ha estat en un limbe, en una situació de desprotecció, el que el Consell Valencià de Cultura i tots hem coincidit, que és l'arxiu gràfic, l'arxiu sonor, l'arxiu d'imatges més important que tenim els valencians i les valencianes, que se'ls ha reclamat que siga un bé d'interés cultural.
Què ha passat durant eixos sis mesos?
Eixa és la seua perícia?

Per tant, senyor vicepresident, tranquils no estem i tenim dubtes seriosos respecte al seu manteniment.

Mire vosté, jo, el que li demane, efectivament, si vosté ha dit que se pot quedar ahí, que es quede, perquè este arxiu el necessitem per al futur.
I necessitem que estiga ben digitalitzat, o és un altre exemple de la seua negativa gestió, perquè l'arxiu no està en condicions de digitalització completa, no està en disposició de ser plenament operatiu.
.
.
Per tant, un altre exemple.
Tenint allí col·locades i situades persones i una plantilla tan extensa, doncs la direcció, els directors de Radiotelevisió Valenciana, de la ràdio i la televisió, doncs no han segut diligents a l'hora de tindre eixe arxiu perfectament catalogat i a disposició dels usuaris.

Li torne a preguntar: qui ha usat, qui ha usat i com ho ha demanat l'arxiu de radiotelevisió públic valencià?
Quines empreses?
Quines persones?
Perquè ens consta que ha sigut usat, i ens agradaria saber per què.
Ací n'hi ha un procediment públic per a poder accedir a segons quines imatges.
Em sembla correcte, però que se sàpiga.

I sobretot el que ens interessa en estos moments processals oportuns, i l'altre dia tinguérem ocasió de parlar amb la subsecretària, doña Cristina Macías, sobre un tema que ens interessa molt, és l'arxiu administratiu.
Perquè vostés, el seu govern, no vosté directament, el seu govern, va farcir de clàusules de confidencialitat molts dels contractes que se'ns va negar informació als partits de l'oposició, clàusules completament il·legals.
Recorde una última compareixença de doña Rosa Vidal, que vostés van posar com a directora de Radiotelevisió Valenciana, sense els nostres vots, i que va dir que eren unes clàusules il·legals.

I jo li pregunte: este arxiu administratiu està a disposició de ser paralitzat i obtindre còpies de contractes per l'oposició.
Perquè nosaltres, en la nostra denúncia respecte a la gestió de fora de pressupost gastar-se 1.
300 milions d'euros, considerem que hi ha elements substantius d'administració deslleial o fraudulenta per part, en estos moments, dels directors de ràdio i televisió que vostés unilateralment van imposar.
I ens interessa molt poder accedir a eixos contractes que ens van dir que estaven en clàusules de confidencialitat, perquè volem transparència i volem saber què ha passat, volem saber on estan els nostres diners i volem saber de la nefasta gestió del seu govern.

El senyor president:

Vaya concluyendo, señor Morera.

El senyor Morera Català:

Per això, senyor vicepresident, tranquils no estem, tranquils no estem.

El senyor president:

Gracias, señor Morera.

El senyor Morera Català:

I volem saber tota eixa gestió per part dels seus delegats i d'un govern que mos ha portat.
.
.

El senyor president:

Concluya, señor Morera.

El senyor Morera Català:

…a la situació que tenim.

El senyor president:

Gracias.

Es el tiempo ahora del señor vicepresidente por cinco minutos.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Moltes gràcies, senyor president.

Mire, senyor Morera, jo no tinc constància de qui puga haver utilitzat eixos arxius.
Jo els insistisc, jo no estic en el dia a dia per a baixar tant al detall com vostés estan demanant-me.
Utilitzen vostés les iniciatives parlamentàries corresponents i ja els contestarem convenientment el que demanen.
Però no generen alarmes innecessàries.
Sempre hi ha hagut personal comprovant que no es causen danys als arxius.
Això és ara i era abans.
Per tant, no generen alarmes.

Senyor Moreno, a la seua petició li se donarà el destí que diga el Reglament de Les Corts; si no hi ha cap inconvenient que vosté visite el que vullga visitar, sempre que siga possible d'acord amb la documentació que s'ha d'aplicar.

Crec que tots estem d'acord que hui és un dia històric.
Es produïx un canvi en la jefatura de l'estat, i això estarà en moltíssims arxius audiovisuals i documentals ara, a partir de hui i en el futur, de molts mitjans públics, privats, d'entitats culturals, socials, d'empreses privades, es podrà vore per internet, de moltíssimes maneres, de totes aquelles que propicien les noves tecnologies.
Vull dir que no es preocupe especialment que no es puguen vore els fets històrics del dia de hui, que tots vostés saben que anem a vore'ls.

Insistisc que els costos que vostés demanen, mentre no estiga tancat el procés de liquidació no es poden donar, no es poden donar.
Però sí que vull dir-los, per a la seua tranquil·litat, una qüestió molt clara.
Eixe procés de digitalització que està portant-se, portant-se avant, s'havia de fer de totes formes.
Açò no és una conseqüència del procés de tancament o del procés de liquidació, açò és una cosa que, evidentment, s'havia de fer i està fent-se.
Per tant, eixe cost s'havia d'assumir igualment.

Jo no sé el que ha dit, senyor Moreno, la senyora Rosa Vidal, però sí que m'haguera agradat que en el seu moment els haguera fet cas als seus assessors, i tal vegada la situació seria una altra.

I, per acabar, senyora López, insistir-li.
Eixes 23 persones que jo he dit estan ja.
.
.
, són persones capacitades, estan ja treballant.
Per això dic que absoluta tranquil·litat en eixe tema.

I les 3.
000 cintes de Castelló, tranquil·litat, ja estan en Burjassot, ja estan arxivades en l'apartat corresponent a Castelló.
Per tant, i com dia abans, no generen alarmes innecessàries, els arxius estan protegits, els arxius es conserven, està fent-se el que s'ha de fer.
Que ens agradaria que fóra més ràpid?
Doncs segurament, però, insistisc, els terminis i els tràmits estan molt condicionats en estos casos per l'aplicació d'un procediment que està molt encotillat dins de les lleis d'aplicació.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies a vosté.

Compareixença del vicepresident del Consell i conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua, senyor José Ciscar Bolufer, per a explicar els termes del conveni o convenis signats entre RTVV i la resta d'empreses adjudicatàries de la concessió administrativa d'àmbit autonòmic per a emetre el seu senyal de televisió digital terrestre mitjançant la xarxa pròpia de RTVV, sol·licitada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 74.
344)

El senyor president:

Passem a tractar el quart punt de l'ordre del dia, que fa referència a la compareixença del vicepresident per a explicar.
.
.
, para explicar los términos del convenio o convenios firmados entre Radiotelevisión Valenciana y el resto de empresas adjudicatarias de la concesión administrativa de ámbito autonómico para emitir su señal en televisión digital terrestre mediante la red propia de Radiotelevisión Valenciana, que ha solicitado el Grupo Parlamentario Socialista.

Es, por tanto, el tiempo del vicepresidente para dar cuenta de esta comparecencia.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Comparec davant d'esta comissió a sol·licitud del Grup Parlamentari Socialista en relació amb els convenis subscrits entre Radiotelevisió Valenciana, Societat Anònima, i empreses adjudicatàries de la concessió administrativa d'àmbit autonòmic per a emetre el seu senyal de Televisió Digital Terrestre per mitjà de la xarxa pròpia de Radiotelevisió Valenciana.

En la meua intervenció els parlaré dels contractes.
.
.
, de contractes i no de convenis, i de llicenciatàries i no de concessionàries, perquè eixa és la terminologia legal vigent en l'actualitat, en virtut del que preveu la Llei 7/2010, de 31 de març, general de la comunicació audiovisual.
Però la qüestió de fons és la mateixa.

Acudiré breument a la història jurídica en la matèria per a explicar millor la qüestió que ens porta hui ací.

La disposició addicional sexta del Reial decret 944/2005, pel qual es va aprovar el Pla tècnic nacional de la televisió digital terrestre, regulava la gestió del múltiplex de la TDT d'àmbit estatal i autonòmic.

En concret disposava que les entitats que accediren a l'explotació de canals dins d'un mateix múltiplex digital havien d'associar-se entre si per a la millor gestió de tot el que afecte el múltiplex digital en el seu conjunt o establir les regles per a esta finalitat.

En els mateixos termes, la Llei 1/2006, de 19 d'abril, de La Generalitat, del sector audiovisual, disposa en el seu article 38 que quan en l'explotació d'un canal múltiplex digital d'àmbit autonòmic concórreguen titulars independents de concessions administratives per a la gestió de programes, haurà d'existir un gestor del canal múltiplex integrat per un representant de cadascun dels titulars dels drets d'explotació de programes de televisió digital dins del canal, al qual correspon la gestió de les infraestructures i elements tecnològics de tot tipus, indispensables per a la realització de les emissions digitals; l'adopció de les decisions relatives a l'ordenació tècnica de les emissions televisives als servicis portadors que s'utilitzaran per a la difusió del canal i a l'organització dels servicis interactius integrats que resulten necessaris per a la gestió conjunta del canal, i les relacions amb el departament competent en matèria audiovisual i amb tercers en l'àmbit de les funcions establides en este article.

A la Comunitat Valenciana, en virtut de Resolució de 30 de gener de 2006, la Conselleria de Relacions Institucionals i Comunicació, es va adjudicar el concurs públic de les concessions per a l'explotació de dos programes de televisió digital terrestre amb cobertura autonòmica a la Comunitat Valenciana.
Les adjudicatàries van ser: Las Provincias Televisión, SA, del grup Vocento, i Televisión Popular del Mediterráneo, SA COPE.

A partir d'ací Televisió Autonòmica Valenciana i les adjudicatàries del concurs, Televisión Popular del Mediterráneo, SA y Las Provincias Televisión, SA van subscriure un acord de data 26 de desembre de 2007, de constitució d'un gestor del canal múltiplex que preu la llei.

Posteriorment l'acord es va desenrotllar a través de sengles contractes de Televisió Autonòmica Valenciana amb les llicenciatàries, en els quals es preveuen les condicions particulars per a la prestació del servici de transport i difusió del senyal de TDT, del servici de manteniment de les infraestructures i instal·lacions necessàries i de la contraprestació que corresponia a Televisió Valenciana, amb efectes retroactius des de l'1 de gener de 2008.
El contingut dels contractes és el següent:

Televisión Popular del Mediterráneo, SA.
Un contracte de transport i difusió de senyal del canal múltiplex entre Televisió Autonòmica Valenciana i Televisión Popular del Mediterráneo, SA.
La data de la firma va ser el 30 de març de 2010.
I per objecte Televisió Valenciana es compromet a proporcionar a Televisión Popular els servicis de codificació, injecció de dates, multiplexació, transport i difusió dels senyals de Televisió Digital Terrestre en les condicions de qualitat i cobertura establides en la legislació vigent, des del centre de producció de programes de Televisió Valenciana al conjunt del territori de la Comunitat Valenciana.

La duració del contracte s'inicia amb efectes retroactius de l'1 de gener de 2008 i acaba amb la finalització del termini de la concessió.
Si dins de l'esmentat termini es produïra la pèrdua o renúncia de la concessió, o Televisió Valenciana o Televisió Popular deixaren de formar part del múltiplex per qualsevol motiu, s'entendria eixa data com la de finalització del contracte.

La contraprestació econòmica era d'abonar Televisió Popular 169.
417 euros més IVA per a l'exercici 2008; 130.
374 euros més IVA per a l'exercici 2009; 32.
593 euros més IVA per al primer trimestre de l'exercici de 2010, i a partir d'abril de 2010 s'establien dos tipus de tarifació: una tarifa que comprén els gastos fixos de 486.
472 euros anuals més IVA, que serà dividida entre cinc canals que s'emeten a través del múltiplex en aquells moments -Canal 9, Nou Dos, Nou 24, Las Provincias TV i Popular TV-, en parts proporcionals, amb un pagament per a cada una de les parts establit en 97.
294 euros anuals més IVA, i una tarifa variable de 486.
472 euros anuals més IVA que serà dividida entre els cinc canals que s'emeten a través del múltiplex, els que ja he dit anteriorment i en funció de l'audiència acumulada en milers espectadors, proporcional a l'obtinguda per cada un dels diferents canals i prenent com a base les dades facilitades per l'empresa que realitze el mesurament d'audiència homologada a la Comunitat Valenciana.

La forma de pagament.
Les factures seran abonades en els terminis legalment establits.

Respecte de la continuïtat i qualitat del servici, s'especifica que en cas d'interrupció continuada del servici o degradació important de la qualitat d'este per causes imputables a Televisió Valenciana, les parts podran negociar la compensació econòmica a satisfer a Televisió Popular.

Si les causes que el produïren no foren imputables a Televisió Valenciana o són causes fortuïtes o de força major, Televisió Valenciana queda exonerada de les seues obligacions contractuals i no es produirà cap compensació econòmica per part de Televisió Valenciana.

Es va subscriure, el 15 de desembre de 2010, un annex a eixe contracte al qual m'he referit, que en el següent objecte, quant al pagament de les prestacions establides en el contracte de març de 2010, les parts pacten compensar-se determinades factures com a conseqüència dels servicis o cessions de dret que Popular Televisión o alguna empresa del seu grup han de prestar o prestarà en un futur a Televisió Valenciana en els termes següents:

Els imports pendents corresponents de les factures dels exercicis 2008, 2009 i les factures de gener, febrer i març de 2010, que ha d'abonar Popular Televisió a Televisió Valenciana, seran compensades amb els imports de la facturació que en concepte d'insercions publicitàries ha d'emetre la cadena COPE amb un descompte sobre tarifa del 12% per les campanyes publicitàries que Televisió Valenciana li encarregue durant els tres anys posteriors.

Les factures corresponents als pagaments de la quota variable, a partir del mes d'abril de 2010 i següents seran compensats pels imports de les factures dels encàrrecs que Televisió Valenciana puga realitzar a Popular Televisió de prestació de servicis de producció de televisió o de cessió de drets televisius.

Hi ha un segon annex al contracte, de data 30 de novembre de 2012, en virtut del qual o per mitjà del qual es diu que, atenent la situació economicofinancera del país en general i dels sectors audiovisual i publicitari en particular, les parts acorden establir unes noves condicions de pagament.
Eixa forma de pagament consistix que els imports pendents corresponents a les factures dels exercicis 2008, 2009 i les factures de gener, febrer i març de 2010, que ha d'abonar Popular Televisió a Televisió Valenciana, en concret, 169.
882 euros, IVA inclòs, seran compensats amb els imports de la facturació que en concepte d'insercions publicitàries ha d'emetre la cadena COPE amb un descompte sobre tarifa del 12% per les campanyes publicitàries que Televisió Valenciana li encarregue durant els tres anys posteriors.

Els imports pendents de pagaments corresponent a la quota fixa, corresponents a factures d'abril de 2010, a 31 d'octubre de 2012, 300.
900,47 euros, IVA inclòs, s'abonaran en un termini màxim de quinze anys i obligaran Televisió Popular a abonar, com a mínim, anualment, l'import equivalent al 10% dels ingressos líquids obtinguts per Televisió Popular.

Les factures emeses a partir de novembre de 2012 corresponen al pagament de la quota fixa i s'abonaran en els terminis legalment establits.

Els imports pendents de pagaments per la quota variable, corresponents a factures d'abril de 2010, a 31 d'octubre de 2012, que ha d'abonar Televisió Popular a Televisió Valenciana i que ascendixen a 65.
870 euros, IVA inclòs, així com els corresponents a les factures emeses a partir de 2012 pel mateix concepte, seran compensats amb els imports de la facturació que en concepte d'insercions publicitàries emetrà la cadena COPE o la pàgina web del mateix mitjà amb un descompte sobre tarifa del 12% per les campanyes publicitàries que Televisió Valenciana li encarregue i/o amb els imports de la facturació per a encàrrecs que Televisió Valenciana puga realitzar a Televisió Popular.
En cas de reiterada falta de pagament de les quantitats a què està obligada Televisió Popular, Televisió Valenciana queda facultada per a suspendre la prestació respecte a Televisió Popular.

Amb Las Provincias Televisión, SA, es va signar, amb data 30 de novembre de 2012, un contracte de transport i difusió de senyal del canal múltiplex entre Televisió Autonòmica Valenciana i Las Provincias Televisión, SA; l'objecte: Televisió Valenciana es compromet a proporcionar a Las Provincias Televisión, SA, a Vocento TV, els servicis de codificació, injecció de dades, multiplexació, transport i difusió dels senyals de televisió digital terrestre en les condicions de qualitat i cobertura establides en la legislació vigent des del centre de producció de programes de Televisió Valenciana al conjunt del territori de la Comunitat Valenciana.
La duració del contracte s'inicia amb efectes retroactius a l'1 de gener del 2008 i acaba amb la finalització del termini de la concessió.
Si dins del mencionat termini es produïra la pèrdua o renúncia de la concessió, Televisió Valenciana o Vocento Televisió deixaren de formar part del múltiplex per qualsevol motiu, s'entendria eixa la data com a la de finalització del contracte.
(El senyor Moreno Escrivà diu: «President, disculpe, ¿mos va a llegir dos contractes idèntics?
)

El senyor president:

Una qüestió, senyor Moreno, a vore, el senyor vicepresident està basant la seua compareixença, dic jo que…

El senyor Moreno Escrivà:

Però com tenim tants punts i volem acabar…

El senyor president:

Senyor Moreno, dic jo que no serem mosatros els que li donarem l'argument de com ell ha de desenrotllar la seua…

El senyor Moreno Escrivà:

Però són dos contractes idèntics en els que només canvia l'empresa amb què es contracte, el podem donar per llegit, si té coses importants a fer.

El senyor president:

Senyor Moreno, jo entenc que el senyor vicepresident.
.
.

El senyor Moreno Escrivà:

Val, val, bé.

El senyor president:

…està en l'ús del seu temps.
¿Val?

El senyor Moreno Escrivà:

Val, val.

El senyor president:

Gràcies, senyor Moreno.

Senyor vicepresident, és el seu temps, disculpe per la interrupció.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Pesca:

Senyor Moreno, amb el seu permís.

A mi se m'ha demanat que comparega per a explicar els termes del conveni o convenis firmats entre Radiotelevisió Valenciana i la resta d'empreses, els termes del conveni o convenis -crec-, és que si no diguem perquè no diguem, i si diguem perquè diguem.
¡Home!
, ¡ja està bé!
, ¡per favor!
(veus), ¡per favor!
(Algú diu: «Idèntics.
»)

Estava parlant del contracte amb Vocento Televisió i de la contraprestació econòmica, i les quantitats, IVA inclòs, són les següents: 206.
235 euros i 169.
856 euros pels exercicis 2008 i 2009, respectivament; 184.
445 euros per l'exercici 2010; 154.
572 euros per l'exercici 2011; 129.
465 euros per l'exercici 2012.

A partir de novembre de 2012 s'estableixen dos tipus de tarificació: una tarifa que comprén els gastos fixos de 505.
767 euros anuals més IVA, que serà dividida entre cinc canals que s'emeten a través del múltiplex en parts proporcionals, amb un pagament per a cada una de les parts establit en 101.
153 euros anuals més IVA; i una tarifa variable de 505.
767 euros anuals més IVA, que serà dividida entre eixos cinc canals en funció de l'audiència acumulada en milers d'espectadors proporcional a l'obtinguda per cada un dels diferents canals, i prenent com a base les dades facilitades per l'empresa que realitze el mesurament d'audiència homologada a la Comunitat Valenciana.

La forma de pagament, atenent la situació economicofinancera del país, en general, i dels sectors audiovisual i publicitari, en particular, s'estableix el següent: els imports pendents corresponents a les factures dels exercicis 2008-2009 i les factures de gener, febrer i març de 2010, en total, 228.
411 euros, seran compensats amb els imports de la facturació que en concepte d'insercions publicitàries emetrà el diari Las Provincias, l'emissora Punt Ràdio o les pàgines web d'estos mitjans amb un descompte sobre tarifa del 12% per les campanyes publicitàries que Televisió Valenciana li encarregue durant els tres anys posteriors.

Els imports pendents de pagament corresponents a les factures d'abril de 2010, a 31 d'octubre de 2012, que haurà d'abonar Vocento Televisió a Televisió Valenciana, que ascendixen a 423.
680 euros, s'abonaran de la manera següent: 30.
000 euros per mitjà de la compensació de factures per cessió de drets audiovisuals adquirits per Televisió Valenciana a Vocento Televisió en el termini d'un any des de la firma del contracte i la resta, 393.
680 euros, en un termini màxim de quinze anys, i Vocento Televisió està obligada a abonar, com a mínim, anualment, l'import equivalent al 10% dels ingressos líquids obtinguts per Vocento TV.

Les factures emeses a partir de novembre de 2012, corresponents al pagament de la quota fixa, s'abonaran en els terminis legalment establits.
Les factures emeses a partir de novembre de 2012 corresponents al pagament de la quota variable seran compensades pels imports de la facturació que en concepte d'insercions publicitàries emetrà el diari Las Provincias, l'emissora Punt Ràdio o les pàgines web d'estos mitjans amb un descompte sobre la tarifa del 12% per les campanyes publicitàries que Televisió Valenciana li encarregue i/o amb els imports de la facturació per encàrrecs que Televisió Valenciana puga realitzar a Vocento Televisió.
En cas de reiterada falta de pagament -sis mesos- de les quantitats que està obligada Vocento, Televisió Valenciana queda facultada per a suspendre la prestació respecte a Vocento Televisió.

Respecte de la continuïtat i qualitat del servici, en cas d'interrupció continuada del servici o degradació important de la quantitat d'este per causes imputables a Televisió Valenciana, les parts podran negociar la compensació econòmica a satisfer a Vocento Televisió; si les causes que el produïren no foren imputables a Televisió Valenciana o són causes fortuïtes o de força major, Televisió Valenciana queda exonerada de les seues obligacions contractuals i no es produirà cap compensació econòmica per part de Televisió Valenciana.

En resum, a través d'estos contractes de prestació de servicis de transport i difusió de senyals de TDT, amb Televisió Autonòmica Valenciana es va articular la manera en què les empreses llicenciatàries pogueren utilitzar la xarxa de repetidors de Radiotelevisió Valenciana per a l'emissió del seu senyal a canvi d'una contraprestació dinerària i una altra en espècie per mitjà d'insercions publicitàries.

Açò que els explique es troba arreplegat en la documentació que li va remetre a vosté, senyor Moreno, la Direcció General de Radiotelevisió Valenciana, Societat Anònima Unipersonal.
Efectivament, el 10 de juliol de 2013 vosté va presentar una sol·licitud de documentació, la número 9.
232, sol·licitant còpia íntegra de tots els convenis firmats entre Radiotelevisió Valenciana i la resta d'empreses adjudicatàries de la concessió administrativa d'àmbit autonòmic per a emetre el seu senyal de TDT per mitjà de la xarxa pròpia de Radiotelevisió Valenciana.
La resposta de la directora general de Radiotelevisió Valenciana, adjuntant els contractes sol·licitats, es va registrar en Les Corts el 25 de setembre de 2013.

I, en definitiva, es van plasmar en els contractes -a què he al·ludit de manera detallada- unes formes de pagament que, en tot cas, les parts s'obligaven a revisar cada cinc anys atenent en eixe moment una previsible millora de la conjuntura econòmica.

I és veritat que amb l'extinció del servici públic de Radiotelevisió Valenciana i el tancament d'esta el panorama -en relació als contractes al·ludits- pot canviar notablement.

Entenem que és en el marc del procés de dissolució, liquidació i extinció de la mercantil Radiotelevisió Valenciana on s'ha d'articular el procediment per a la revisió d'eixos contractes.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies a vosté pel detall d'informació, senyor vicepresident.

Senyor Moreno, és el seu torn pel Grup Parlamentari Socialista.

El senyor Moreno Escrivà:

Anem allà.

Bé, doncs perquè tots vostés ho tinguen clar, la cosa va d'esta manera: primer tardes un any en atendre les sol·licituds de compareixença a vore si et deprimixes, et suïcides o se t'oblida refrescar-la en el nou període de compareixença; quan al final aconseguixes que algú d'este govern de poliimputats i, en fi, d'escàndols sense fi, arribe i vinga ací a contestar, es fa el següent: es llig amb punts i comes per a vore si passa molt de temps i tots vostés se'n van a les seues cases o a atendre altres coses, o s'avorrixen i els entra un col·lapse, i se'ls llig fil per randa, uns documents, que no és que se me varen donar quan ja no tenien més remei, sinó que el seu talp va filtrar oportunament a tots els presents molt abans perquè el conegueren amb detall.
I ho fa ¿qui?
, ho fa qui ha oblidat dir, per exemple, que en l'arxiu audiovisual de Radiotelevisió Valenciana ahir encara no estaven eixes cintes de Castelló -que vosté diu que estan-, i, per exemple, se li ha oblidat dir també que les d'Alacant, que són 3.
000 cintes, ni notícies d'elles tampoc.

Està aquell que s'ha oblidat de contestar a les meues preguntes -reiterades pel senyor Morera també- de si s'ha ve-nut una sola hora a algú de televisió, que valen diners, que tenen un preu públic, que no es pot fer, que ho prohibix les mateixes lleis que marquen la liquidació de la televisió, se li ha oblidat, ¡no se li ha oblidat!
, és que no vol contestar.

Vullc dir, estem ací assistint a un exercici de cinisme al que ens té acostumats, però (rient) té hui un problema, i és que açò va a ser llarg i les vaig a repetir una i altra vegada perquè vosté ha faltat a la veritat; jo vaig demanar vore un arxiu, vosté em va contestar que si volia vore papers, els demanara.
En resum, m'està diguent que si vullc vore-ho he de fer el mateix que ha hagut de fer Esquerra Unida i el mateix que ha hagut de fer Compromís: dur-ho als tribunals, dur-ho al Tribunal Constitucional perquè, per fi, em donen permís i a vore si quan ja m'he mort o no sóc diputat em deixen entrar en eixe magatzem que està esperant a incendiar-se com el de CIEGSA, perquè és tan desastre que vostés han sigut incapaços ni de trobar les oposicions dels seus treballadors per a liquidar-los adequadament, com aixina ha quedat acreditat.

I en lloc de contestar a les preguntes que tot açò suscita -i que coneix perfectament el senyor vicepresident-, que ¿quines són?
, doncs ¡són molt fàcils!
Senyor vicepresident, vosté el que els hauria d'haver explicat -i ara després té temps il·limitat, no sé si per a llegir-nos un altre rosari o per a, de veritat, comparéixer ací-, per exemple, ¿per què vosté admet ací públicament que va signar un contracte retroactiu…?
, xe!
, ¿això és comú o què?
, ¿com va això?
, ¿quantes prestacions de serveis de la Generalitat valenciana s'estan fent en aquestos moments sense que n'hi haja un contracte, sense que estiguen supervisats pels òrgans de control, sense que n'hi haja una preu cert?
, perquè segons vosté i la mateixa documentació lliurada pel seu talp a tot déu: el ejercicio 2008 per 169.
000 euros, y el ejercicio de 2009 por 130.
000, i el primer trimestre comencen a regular-se en un contracte ¡del 2010!
, ¿estaven vostés prestant un servei de cost econòmic sense que n'hi haguera cap contracte ni cap documentació?
, ¿sí o no?
, ¿i per què?
, ¿i quants més en té com eixe?

Després, ¿ens pot contar per què de sobte i de repent en el contracte, en el primer contracte que vostés signen, el que abans valia 169.
000 euros, de repent en val 97.
000?
, ¿em pot contar vosté quantes vegades s'ha pagat o quants diners s'han ingressat, en quins moments i des de quina mercantil per eixes variables de 486.
000 euros a dividir -perdó-, de 486 a dividir per 97.
294 euros?
, ¿em pot contestar vosté -segons el que vosté acaba de llegir soporíferament- quantes vegades varen exercitar vostés, transcorreguts els sis mesos, i altres sis mesos, i altres sis mesos, i altres sis mesos, sense que estes empreses pagaren, quan varen exercir vostés la facultat que el document que ens acaba de llegir diu que els atorga de rescindir i bloquejar eixe servei?
, ¿quantes?
, ¿una?
, ¿dos?
, ¿ninguna?
, ¿Gürtel?
, ¿quantes?
¿Me pot contestar vosté per què després d'haver signat eixe contracte amb eixa data, el 30 de març, de sobte els entra (rient) un algo i el 15 de desembre d'eixe mateix any tornen a signar un altre contracte variant les condicions?
¿Me pot dir vosté per què, de repent, decidixen que un contracte que reconeixia retroactivament una relació contractual entre empreses privades i la Generalitat valenciana, perquè vosté ho entenga investigat per corrupció pel fiscal d'esta terra, diners públics!
, diners.
Emetre per eixa xarxa val diners, diners meus, diners dels qui estem ací, que vosté pel que reconeix en este contracte estava regalant.

Me pot explicar vosté per què de repent ho canvia per insercions publicitàries?
Me pot dir vosté la relació i la quantitat, dies, si és que la té, d'insercions publicitàries i a quin cost i en quina tarifa certa?
No que eixa tarifa reduïda pel 12% perquè la comparem amb l'anunci que el senyor Morera, la senyora López i jo volem posar de les nostres candidatures en els mateixos mitjans.
A vore si mos van a eixir gratis a partir d'ara.

Senyor Ciscar, me pot vosté contar per què després, al cap d'uns pocs dies, amb data 30 de novembre de 2012, tornen vostés a modificar altra vegada les condicions i a més els donen terminis de quinze anys, quinze anys tu, qualsevol empresari valencià voldria estar quinze anys pagant-los a vostés en publicitat.
Ja ho feren amb Terra Natura i no han donat ninguna explicació a les empreses del senyor Cotino.
«Terra Natura paga el canon con entradas que nunca aparecieron».
Que cal ser amic de vostés per a no pagar els impostos, els canons?
Que cal finançar-los a vostés o ací açò com va?

Vosté d'açò ens podria contestar alguna cosa, ens podria donar alguna explicació o açò té una explicació molt senzilla.
No serà que l'explicació és tan senzilla que tot açò és un mateix tema?
No serà que els fons, que són propietat i valen diners, perquè els paguen quan s'utilitzen en Radiotelevisió Espanyola, perquè es paguen quan els utilitzen en Canal Sur o quan els utilitzen en TV3, els fons documentals els van a posar gratis a eixes empreses?

No serà que el tancament de Radiotelevisió Valenciana és perquè les empreses de les seues trames, no estes, a les quals al principi no acuse de res, sinó a les altres, a les que estan totes en la Gürtel i en aquestes històries, no serà que tot açò és per a generar un nou mapa que els beneficie i els done negoci i vosté els van regalar la nostra xarxa de repetidors per a que la utilitzen lliurement sempre que canten les seues cançons?

Senyor Ciscar, no serà que vosté no és conscient que el senyor Jaraba va cantar La Traviata?
Perquè està en companyia de la senyora Lola Johnson, eixa secretaria autonòmica a la qual vosté es veu que li té tanta estima que no sap amb qui substituir-la.
Passen setmanes i no troba qui li òmpliga el buit.
Imputada, per açò, per malversar, per gestionar negligentment els diners públics, per un jutge.
Van a cantar i Valmor no serà l'únic problema que tindrà vosté, perquè açò ho ordenà vosté i el seu govern.
Cantaran, més prompte o més tard, tots.
No serà això, senyor Ciscar?
No és això el que vosté hauria de contestar ara en la seua intervenció, en lloc de llegir-me un altre missal a vore si els periodistes se n'han d'anar?
I aquesta vegada no faça com en allò de l'arxiu, aquesta vegada diga la veritat.
No serà això, senyor Ciscar?

Conteste a alguna de les preguntes, dels absurds que formula eixe contracte.
Pose'm algun exemple d'alguna altra empresa, d'algun privat al que vostés, davant d'un incompliment tan flagrant dels pagaments, de les condicions del contracte, vostés els donen terminis de quinze anys «a cambio de servicios en especias».

I, per cert, ara que no hi ha una televisió valenciana que publicitar en eixes pàgines web, en eixos espais radiofònics i en eixes coses, ¿què s'està publicitant, com s'està pagant?
Me contestarà vosté a alguna cosa d'açò o me llegirà un altre missal?

El senyor president:

Gracias, señor Moreno.

Señora López.

La senyora López Barceló:

Gràcies, senyor president.

Mire, vosté ho ha dit abans molt clarament i era una declaració de principis que mos servix per a tota la resta de compareixences al voltant de Radiotelevisió Valenciana.
I és que vosté ha dit «no se preocupen, perquè avui és un dia històric, però moltes productores o empreses privades ja donaran a l'arxiu de la història les imatges de la proclamació del rei».
I jo li ho he dit abans de les manifestacions republicanes de València, Alacant i Castelló.

Aquesta és la declaració de principis.
Si hi ha empreses privades que ja fan tele, per a què volem Radiotelevisió Valenciana?
Si ja tenim el múltiplex, amb el múltiplex ja fem el que féiem abans en Radiotelevisió Valenciana: el tracte de favor amb els amics.
Això amb el múltiplex de Canal 9, que el paguem totes i tots, que és de totes i tots.
I que vostés, segons ha llegit, molt ben llegit, per suposat, segons ha llegit el que declara és que algunes empreses amigues estan utilitzant com a vehicle el nostre múltiplex, perquè és de la societat valenciana, per a emetre gratis o regalant-li el deute o pagant en espècie.

Com deia abans el senyor Moreno, ara el pagament en espècies, senyor Ciscar, ¿què és?
Publicitat de la Generalitat valenciana, publicitat del Partit Popular?
Perquè ara mateix ja Canal 9, ni Canal 9, ni Ràdio 9, pot publicitar absolutament res en cap lloc.

Aleshores, jo me pregunte què ha de dir vosté quant a tot el que ha eixit publicat en els mitjans de comunicació?
Que Radiotelevisió Valenciana va perdonar deutes per 2,6 milions d'euros a canvi de pagaments en espècie irregulars, que l'ens va acceptar anuncis en canals de TDT i un programa antic i ja emés en lloc dels diners.
El cas que afectava a les dos televisions de TDT que emetien gràcies a la intermediació de Canal 9, en obligacions generades i no abonades entre 2008 i 2010 pel servici que ascendix a 901.
000 euros.

I, com deia abans el senyor Moreno, amb un contracte que es va fer retroactivament.
Quan qui era el director general de Radiotelevisió Valenciana?
Pedro García, que ja sabem qui és, Pedro García, l'imputat en l'Audiència Nacional, el que era amic íntim d'Álvaro Pérez, el Bigotes, el qui era el secretari de comunicació amb Zaplana i amb Francisco Camps.
I que, segons el síndic de Comptes, el síndic de Comptes encara s'està fent ahí està fent-se el cap chiribites, perquè no entén com pot ser que els deutes ja en origen siguen irregulars, perquè no hi havia cap conveni ni contracte, que després se signà en 2010 i que després que se signà en 2010 encara se perdona el deute.

Se perdona el deute en un ens que recordem, encara que ningú ja s'ho pot creure, que el senyor Fabra va dir que es tancava perquè no es podia sostindre amb diners públics ja més.
Però se perdonava deutes a productores que, que jo sàpiga, els treballadors i treballadores, el servei públic de Radiotelevisió Valenciana sí que és un bé públic de totes i tots i no té res a vore la societat valenciana amb productores o empreses privades.
.
.
que facen la seua tasca i el seu camí com puguen.

Estem nosaltres per a salvar a eixes empreses privades i no estem per a salvar un dret públic, el dret a la informació, al coneixement, a la vertebració del nostre territori, com Radiotelevisió Valenciana?
Sí que estem per a salvar els amics, concretament productores que, fixa't tu quina casualitat, per a què necessitaven ja Radiotelevisió Valenciana, que l'havien segrestat, s'havia convertit en un No-Do, si es podia emetre amb el múltiplex de Canal 9 en aquestes televisions parlant amb els mateixos principis ideològics dels que parla el Partit Popular, o siga, fent publicitat de la ideologia del Partit Popular ja directament en eixes empreses privades.
Aleshores, per a què necessitaven ja Radiotelevisió Valenciana, senyor Ciscar?

Després Radiotelevisió Valenciana va perdonar mig milió d'euros a les TDT que emetien pel múltiplex de Canal 9 amb una altra notícia ja de finals de 2013 quan ens vam adonar tots i totes.
I és quan sabem que el deute per l'ús del múltiplex per quatre anys ja ascendia a 1.
302.
600 euros.
I després van dir que es va reduir eixe deute, perquè van perdonar mig milió d'euros a través del que llamaron corrección valorativa.
I el síndic no eixia de la seua sorpresa, perquè això no havia passat mai.

Senyor Ciscar, vosté pot encara, després de tot el que li estem esmentant, defensar eixos contractes com vàlids, com vàlids inclús dins del seu justificament de que es va tancar Radiotelevisió Valenciana per qüestions econòmiques, que això ja no s'ho creu ni vosté.

El senyor president:

Vaya concluyendo, señora López.

La senyora López Barceló:

Sí.

Gràcies, senyor president.

El senyor president:

Senyor Morera, és el seu temps.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president.

Jo crec que estem davant un dia històric, un dia històric si realment haguérem pogut tindre una televisió valenciana i una ràdio pública, que prestara un servei públic i que poguera haver contat amb la seua audiència, perquè estem patint la gravíssima situació que estem patint i perquè un govern, amb els seus administradors en la ràdio i la tele, han procedit a produir un trencament econòmic, un forat en les arques públiques, que nosaltres estimem entre 5 i 9 milions d'euros.

Jo crec que vosté, senyor vicepresident, el que hauria de fer és cooperar en l'esclariment d'estos fets.
Perquè, de l'aparença de legalitat del que vosté mos ha dit i hem pogut tindre accés finalment, se'n deriva el que nosaltres qualifiquem una situació que pot ser l'origen claríssimament d'una gravíssima administració deslleial o fraudulenta amb uns beneficiaris i amb uns perjudicats.

Els beneficiaris, les empreses que tenen, a través d'esta aparença de legalitat, uns beneficis i uns beneficis que són els diners públics valencians, els diners que ells estaven obligats a administrar amb diligència i amb lleialtat.
I el que veiem ací és un tracte a favor, claríssim, a dos operadores, a dos operadores que són Vocento, per un costat i, per altre costat, Popular Televisión i La COPE.

I per què es fa això?
A més se fa de forma prou chapucera podríem dir, si em permet l'expressió, se fa d'una forma prou incorrecta amb el que s'ha assenyalat ací amb efectes de retroactivitat.
Per què es fa això i per què es produïx eixa minva en les arques públiques?
Per què no ix algú del govern valencià i ens explica per què fora del pressupost s'han gastat més de mil tres-cents milions d'euros públics, diners nostres, que ara els necessitaríem per a recuperar-nos, perquè no estan?

I de tot eixe muntó, de tot eixe dineral, una part, i això forma part d'eixa situació, estem parlant que d'eixa magnífica gestió, d'eixa magnífica gestió se deriva una minva, un trencament econòmic gravíssim que nosaltres, torne a repetir-li, està xifrat entre 9 i 5 milions d'euros.

I això per què hem arribat ahí?
A qui va ordenar firmar este contracte?
Van ser ells, Pedro García, que recordem que està en un procés judicial també en un altre cas que l'afecta i està imputat per la contractació, a través d'una empresa del senyor Ulibarri de la trama Gürtel i les pantalles en la visita del papa.
Ahí hi ha un precedent i ací l'afecta també, perquè és un dels qui firma.
I un altre dels qui firma és el senyor López Jaraba.

En el cas del senyor López Jaraba encara la qüestió és més greu, és més greu.
Per què?
Perquè quinze dies abans de dimitir com a responsable del director general de Radiotelevisió Valenciana, en ple ERO, que li van declarar la nul·litat a l'ERO per vulnerar drets fonamentals dels treballadors.
I, en eixe context, el 30 de novembre el senyor López Jaraba subscriu el primer contracte amb Vocento, quinze dies abans.
En quina empresa treballava el senyor López Jaraba amb anterioritat?
Se pot derivar tracte… (remors)

El senyor president:

Continue, señor Morera, continue.

El senyor Morera Català:

Se pot entendre que el senyor López Jaraba no estava actuant de forma lleial sinó més bé fraudulenta?
Això ho haurà de delimitar un jutjat, no som nosaltres ací qui hem de dir-li (inintel·ligible) .
.
.
Però en la nostra responsabilitat sí que està posar en coneixement de la justícia tots estos fets, denunciar-ho i no ocultar-ho.
Molta transparència.
Perquè d'estes actuacions se deriven les penalitats que estan patint en primera persona els treballadors que van ser acomiadats per este tipus de situacions i els treballadors no són els culpables de la seua magnífica -entre cometes esta- gestió, sinó que són les grandíssimes víctimes.
I la segona víctima és el poble valencià.

Però és que, a més, firma un contracte amb clàusules retroactives, la qual cosa ja és increïble, és que açò.
.
.
, amb efectes retroactius, perdó, amb efectes retroactius, perquè deia que n'hi havia un pacte verbal.
(Veus) Bé, tot açò, tot açò.
.
.
, és que no té nom.
Tot açò és una indecència.
A mi el que més m'ha.
.
.

I, per tant, jo li pregunte directament, li pregunte, malgrat tot i tenint en compte que ací n'hi ha una competència deslleial amb altres operadors de televisió i els operadors de TDT local, en la seua brillant gestió, que s'ha declarat que això no és correcte i és il·legal, ¿han pagat Vocento i la COPE, han pagat?

El senyor president:

Gracias, señor Morera.

El senyor Morera Català:

I segona -acabe-, el que més m'agrada del delicte 295 del Codi penal, el que més m'agrada és que els administradors que actuen d'esta forma hauran de respondre o rescabalar la part corresponent del patrimoni social amb els seus diners, no els ha d'eixir debades.

Jo el que li demane és que col·labore en l'aclariment d'estos fets.

El senyor president:

Gracias, señor Morera.
Ha quedado claro que le gusta a usted el Código penal.
(Veus)

Va a intervenir ahora el señor Zaragozá Fernández, por parte del Grupo Parlamentario Popular, por cinco minutos.
Adelante.

El senyor Zaragoza Fernández:

Gracias, señor presidente.

Señor vicepresidente, en primer lugar, agradecerle su comparecencia en esta comisión de Radiotelevisión Valenciana para explicarnos hoy aquí los términos de los contratos firmados entre Radiotelevisión Valenciana y el resto de empresas adjudicatarias, contrato administrativo de ámbito autonómico, para emitir su señal de televisión digital terrestre mediante la red propia de Radiotelevisión Valenciana.

Sin duda -y creo no equivocarme- todos los que estamos hoy aquí, en esta comisión, lamentamos profundamente el cierre de nuestra Radiotelevisión Valenciana.
Una decisión que se adoptó única y exclusivamente por exigencias de sostenibilidad económica, ya que Radiotelevisión Valenciana tenía una estructura deficitaria, claramente insostenible, debido a las pérdidas anuales sucesivas, a la caída de los ingresos y al gran nivel de endeudamiento y a una plantilla sobredimensionada.

La figura del gestor de canal múltiple está contemplada dentro de la legislación nacional y autonómica, y ambas regulan la gestión múltiple de la TDT de ámbito estatal y autonómico.
En concreto, dispone que las entidades que accedan a la explotación de canales dentro de un mismo múltiple digital tienen que asociarse entre sí para una mejor gestión en todo lo que afecte al múltiple digital en su conjunto, estableciendo reglas para esta finalidad.
Es decir, cuando en la explotación de un canal múltiple digital de ámbito autonómico concurran titulares independientes de concesiones administrativas para la gestión de programas, debe existir un gestor de canal múltiple.
Este acuerdo consta en los distintos contratos de la televisión autonómica valenciana con las licenciatarias, estableciéndose las condiciones para la prestación del servicio de transporte y difusión de la señal de TDT.
En estos contratos se establecen de forma clara los importes que deben abonar las distintas televisiones que componen el canal múltiple, es decir, televisión valenciana y Televisión Popular del Mediterráneo y también el Grupo Vocento.

La figura del gestor de canal múltiple de TDT está contemplada en todo el territorio nacional.
Es decir, en todas las comunidades autónomas se desarrollan de la misma forma y se firman contratos iguales o muy parecidos o similares para la mejora de la gestión del servicio y también para que las señales lleguen con una excelente calidad.

Esto permite realizar una mejor gestión de todo lo que afecte al múltiple digital.
Por ejemplo: la gestión de infraestructuras tecnológicas, la toma de decisiones relativas a ordenación técnica, a los servicios portadores que se utilicen y a los interactivos e integrados que son necesarios para esa mejor gestión.

Este concurso público de las concesiones para la explotación de dos programas de TDT con cobertura autonómica en nuestra comunidad, el 26 de diciembre de 2007 se constituye el gestor del canal múltiple por televisión valenciana y la Televisión Popular del Mediterráneo y de Las Provincias.
Los términos de los contratos quedan claros, negro sobre blanco, en todos y cada uno de ellos.

Y, señor vicepresidente, usted ha dado fiel detalle, aunque no a todas las personas les haya gustado, de la intensidad y del contenido de esos contratos.

Los contratos firmados ante la televisión autonómica valenciana y las dos televisiones contemplan el modo en que las empresas licenciatarias pueden utilizar la red de repetidores de Radiotelevisión Valenciana y, a cambio, una contraprestación dineraria y otra en especies, mediante inserciones publicitarias que también se encuentran detalladas en esos contratos.

Esta información está recogida en la documentación registrada en las Corts, el 25 de diciembre, y que fue remitida en su día.
Por lo tanto, de conocimiento por parte de la oposición.

Señor vicepresidente, resulta curioso que algunas personas que hasta hace muy poco tiempo solicitaban el cierre de Radiotelevisión Valenciana se presenten ahora ante todo y ante todos como adalides y defensores únicos de nuestra televisión; que los mismos que quisieron enterrar, cuestionando todos y cada uno de los actos que en la televisión valenciana se han realizado, crean haber encontrado en la televisión su ariete político.

Señor conseller, creo que de poco van a servir las explicaciones que usted dé hoy aquí, o quizás sí.
Pero creo que hay una idea preconcebida de antemano, que hay una lección aprendida y a la que se le intenta sacar un rédito.

El senyor president:

Vaya concluyendo, señor diputado, cuando sea posible.

El senyor Zaragoza Fernández:

Por lo tanto, conseller, yo le agradezco muchísimo su comparecencia, el contenido de la misma.
Y la televisión valenciana, lamentablemente, ha tenido que ser cerrada, pero por motivos económicos única y exclusivamente.

Gracias.

El senyor president:

Gracias.

Señor vicepresidente, es ahora su turno, sin límite de tiempo, para dar respuesta a los grupos.

Gracias.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Moreno, si jo no demane les compareixences.
Vostés les demanen, a mi em pregunten disponibilitat d'agenda, diguem un dia en l'agenda i comparec.
No es queixe ara que és que estem donant la informació que vosté mateix demana.
Jo ni demane les compareixences ni, per suposat, fixe l'ordre del dia.
Tinga-ho clar això, per favor.

Mire, les cintes de Castelló.
M'agradaria acabar ja amb este debat.
Segons la informació, insistisc, que jo tinc, eixes cintes estan ja en Burjassot, en Burjassot, en Burjassot, van arribar ahir concretament, ahir concretament.
(Veus) Bé, serà casualitat, però estan o no estan?
Estan, val.

Miren, en este tema, a mi m'agradaria que m'aclariren, perquè vostés parlen, parlen, parlen, diuen, diuen, diuen, però a mi ningú m'ha sabut aclarir on està dit o on està prohibit que un contracte, un contracte, puga contemplar condicions amb caràcter retroactiu.
Jo espere que vostés m'ho sàpien aclarir en la seua pròxima intervenció.
Perquè vostés es posen les mans al cap, però ningú em diu en quina llei, si en el Codi civil, si en el Codi penal.
On està dit que això no puga ser?

Miren, en este cas no es pot parlar de favoritisme.
És veritat que hi ha una flexibilització de les formes de pagament que s'ha acordat amb les empreses, per suposat amb les úniques empreses que tenen llicència autonòmica, no es podia acordar amb altres empreses.
I, a més, s'ha donat el mateix tractament a les dos empreses.
Per tant.
.
.
És que tampoc existix un favoritisme respecte d'una a les altres.

Ahí hi ha una justificació, que és la situació econòmica general i dels sectors audiovisual i publicitari en concret.
I crec que ningú dels qui estem ací pot negar que eixa crisi econòmica tan dura ha afectat especialment el sector audiovisual, els mitjans de comunicació, el sector publicitari, que han tingut -no sols estos, sinó quasi tots o tots- moltíssimes dificultats per a mantindre l'activitat, per a obtindre el finançament, per a poder realitzar inversions, per a mantindre les xifres de negoci que permeten atendre els compromisos contractuals i que, per tant, doncs, hi han dificultats i per a això estan les renegociacions dels contractes.

I eixa situació és la que va portar a renegociar unes obligacions de pagament que estan desglossades anualment, any per any, que consten amb total claredat.
Jo crec que ningú pot queixar-se que eixos contractes.
.
.
, agradaran més o agradaran menys, però especifiquen perfectament, any per any, el pagament i la forma de pagament, algunes en espècie -és veritat que no estan prohibides per la llei.

I és veritat que les circumstàncies han canviat en l'extinció del servici públic de Radiotelevisió Valenciana.
Bé, doncs, en estos moments eixos contractes s'han de revisar i s'han de tornar a renegociar.
I, com he dit en la meua primera intervenció, és el que va a fer-se on correspon.
I on correspon?
Doncs, correspon dins d'un procés de liquidació.
Per què?
Doncs, perquè eixos contractes estan firmats per una empresa pública -Radiotelevisió Valenciana, Societat Anònima Unipersonal- que està en procés de dissolució, liquidació i extinció.
I és ahí on s'han de revisar eixos contractes.
I evidentment eixa revisió, com no pot ser d'altra manera, va a fer-se.
I que ningú tinga el més mínim dubte que les quantitats que es deuen a Radiotelevisió Valenciana van a pagar-se.

Preguntaven vostés també per les dades de quant s'ha pagat.
Bé, diuen que si no s'ha pagat res.
.
.
Doncs, jo puc donar-los més dades.
Mire, Las Provincias Televisió deu 715.
140 euros -poden prendre nota si volen-.
D'eixos 715.
140 euros, en virtut d'eixes condicions contractuals que s'han pactat entre les parts, només se li poden exigir a data de hui 76.
684 euros.
Quantitats que ha pagat Las Provincias, SA fins la data: per un costat, 26.
417,08 euros i, per altre costat, 151.
316,88 euros; és a dir, 178.
000 euros aproximadament.
Això pel que fa a Las Provincias.

Pel que fa a Vocento, el deute actual.
.
.
Perdó, abans de passar a Vocento.
.
.
(Se sent una veu que diu: «Perdón, ¿puede repetir el último dato.
.
.
?
».
Un altre diputat, amb el micròfon desconnectat, diu: «Igual ho ha dit mal.
Ha dit que en devien 715.
000 i n'han pagat 26 i 150.
Aleshores.
.
.
») Sí, a vore.
.
.
Sí, no, no, és que me falta donar una dada.
Perdó, perdó, perdó.

El deute: 715.
140.
Ara, este deute és vençut i, per tant, no és exigible -la de 715.
000-.
Perdone, però li he donat la dada mal.
Deute vençut i no exigible: 715.
000, (veus) perquè, segons el contracte, no ha arribat la data de pagament.
Aleshores, què s'ha abonat?
Eixes dos quantitats que jo li he dit, que són al voltant de 178.
000 euros.

En el cas de Vocento, què és el que s'ha abonat?
10.
199,65 euros, per un costat, i 50.
000 euros per un altre; o siga, 60.
000 euros.
Deute: 694.
986, deute total.
De tot eixe deute total, què és exigible a data de hui?
136.
000 euros.

Si no ho tenen clar, (se sent una veu que diu: «Sí, sí, sí.
») després ho puc repetir.

En definitiva, senyories, insistisc, diga'm vosté on està la il·legalitat d'eixos contractes que el que han anat és a defendre els interessos de Radiotelevisió Valenciana, renegociant uns deutes, unes quantitats que per les circumstàncies d'estes empreses, que no són -insistisc- una excepció dins del sector audiovisual valencià, doncs, no podien fer front o tenien moltes dificultats econòmiques per a fer front en el seu moment.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies a vosté per la concreció.

És ara el torn dels grups polítics.

Senyor Moreno, per la seua part, cinc minuts.

El senyor Moreno Escrivà:

Senyor vicepresident, el primer que li he de demanar és que després m'aclarisca més.
.
.
, vull dir, amb paraules més clares perquè tots les entengam.
Vull dir, ¿per què ha vençut el deute i no se'ls és exigible, aquestes empreses van a deixar de pagar-nos quant?
Diga exactament quants centenars de milers van a deixar de pagar-nos aquestes empreses.

Anem a vore, no m'ha contestat a res del que li he preguntat en la primera ocasió.
No m'ha contestat ara quantes d'eixes quantitats s'han pagat amb diners i amb anuncis, val?
, eixes que diu que sí s'han pagat.
Si són anuncis, ¿quins dies, on està la relació o si ens pot donar informació d'a quants anuncis i sobre què són eixos anuncis?
, perquè en el contracte havia de ser sobre Radiotelevisió Valenciana i la Radiotelevisió Valenciana ara no existix, aleshores, no sé què estaran anunciant, si és que estan anunciant alguna cosa, val?

La tercera vegada que li ho preguntem i és molt llarg açò, val?
¿Estan utilitzant, s'han utilitzat, s'han venut, s'han regalat, s'han.
.
.
, imatges del fons documental de Radiotelevisió Valenciana a estes o a qualsevol altra empresa?
Tercera vegada que li ho pregunte.
Li ho preguntaré totes les vegades que calga.

¿Quants contractes anàlegs a este em pot citar vosté?
I estic diguent no de condicions amb caràcter retroactiu.
.
.
I tant, la retroactivitat existeix en molts àmbits de la llei, en alguns casos fins i tot es prohibix, com en les lleis penals.

Però és que vosté no té un contracte amb unes clàusules i unes condicions retroactives, que el que ha fet és tot un contracte retroactiu, no sé si ho entén, que això és l'inusual.
I especialment el que reconeix és anys de prestació d'un servei que té un cost i un preu públic i conegut, sense que mediara ningun contracte.
Verbal, diu vosté?
I diu tot açò justificant-ho amb dificultats?
Sap qui té dificultats?
Mon pare, que és llaurador jubilat, i no li han perdonat l'IBI, no pot anar amb un caixó de salustianes - que igual vosté no sap el que són-, no pot anar amb un caixó de salustianes demà a l'ajuntament i dir: pague amb salustianes.
O amb valències, que és el que té l'home en un racó del camp.
No pot.
Me pot vosté citar a quines opcions de pagament en espècie ens podem acollir els ciutadans, les empreses, els joves empresaris?
O és una modalitat de «pago en especie aplazado a quince años», reservada només per a un catàleg que vostés tenen d'empreses i personatges?

Senyor Ciscar, anem a vore si vosté ho entén.
No només estaven prestant-li la xarxa pública que té un cost i un preu a unes empreses, sense que pagaren.
Estaven prestant-li-les a unes empreses, concretament en el cas de Vocento, que incomplien des del primer fins a l'últim article de la llei audiovisual vigent del govern valencià.
No només hi havia la raó per a suspendre l'emissió per raó de l'impagament i l'incompliment.
Li he preguntat abans: quantes vegades, transcorreguts els sis mesos, ha executat vosté la clàusula eixa?
Sembla que ninguna.
No només hi havien eixes raons, és que vostés estaven finançant l'incompliment de la llei audiovisual valenciana, quan Vocento emetia anuncis, Teletienda, o vés tu a saber què, que està expressament prohibit en la llei audiovisual, en el plec de condicions de la concessió o llicència que vostés varen concedir.
És diu pre-va-ri-ca-ci-ó.
Perquè vostés passaren d'exercir la policia administrativa.
Vosté no està adonant-se del tamany del despropòsit que vosté està explicant ací?
I mentre, mentre resulta que se condonen, desapareixen deutes, es presta la xarxa pública perquè determinades empreses puguen beneficiar-se, els arxivers que ahir no tenien les cintes de Castelló, i encara no tenen les d'Alacant, els arxivers no tenen ni material, els disquets que s'introduïxen en el robot per a digitalitzar no els tenen.
I no s'estan actualitzant els seus equips, perquè no va per allí ni un informàtic a posar-los el software 2.
3 que toque ara.

No està vosté diguent la veritat en pràcticament res hui, i açò és molt greu.
Aclarixca les preguntes que li he fet.
Quantes vegades exerciren la clàusula eixa dels sis mesos?
Quan ha segut condonat o ja és incobrable?

El senyor president:

Vaja concloent.

El senyor Moreno Escrivà:

Quant ens ha costat tot aquest destarifo?

El senyor president:

Gracias, señor diputado.

Es ahora el turno del señor Blanco, si quiere ejercer.
.
.
Perdón, diga, señor.
.
.

El senyor Maluenda Verdú:

Señor presidente, una cuestión de orden.
Estamos en turno de réplica, si este diputado no está equivocado, y el artículo 71, que es el que la regula, dice que aquel que hubiese sido contradicho en sus manifestaciones, podrá intervenir en este turno.
Dudo que alguien que no ha intervenido en el debate pueda intervenir en el turno de réplica.

El senyor president:

No había manifestado todavía el señor diputado la posibilidad.
Quiero decir que (remors) la riña ha sido para mí, ha sido para mí.
Gracias, señor Maluenda, muchísimas gracias por -como siempre- su docta apreciación y aportación.

Es por tanto ahora el turno del Grupo Parlamentario Compromís, en la persona del señor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president.

Mos ha donat vosté algunes dades sobre els pagaments efectuats per estes dos empreses, que nosaltres considerem que se'ls va fer un trage a mida.
És cert que eren les úniques que tenien la concessió d'un canal de TDT autonòmic, un canal que s'ha declarat en estos moments desert, perquè el concurs que se va atorgar en el seu dia -també crec recordar un 26 de desembre- ha estat declarat nul.
I estava mirant, si, a l'hora de firmar eixos contractes, eixa concessió al canal de TDT Vocento i al canal de Televisión del Mediterráneo, de l'empresa COPE, estaven encara en vigor.

Però eixe trage a mida és el que, des del nostre punt de vista, és el causant del que vosté ha dit, d'eixa crisi econòmica.
La crisi econòmica que patim en gran mesura ve derivada d'estes decisions de capitalisme d'amiguets i de fer concessions i ajudes a empreses pròximes, sense que n'hi haja procediments de concurrència i de transparència en la designació i en la concreció d'eixes contractacions.
I crec que açò forma part d'un element claríssim del nivell de la situació en què ens trobem, de gravíssima crisi econòmica, i com els governs, en compte de treballar per l'interés general, estan treballant per un interés particular i específic.

Radiotelevisió Valenciana era viable.
El nivell d'endeutament es va produir per una deficient gestió de les persones que vostés van designar com a director de ràdio i televisió valenciana.
A la plantilla, als grans professionals que tenia eixa plantilla, no se'ls deixava fer el treball que havien de fer, i se'ls havia d'apartar i col·locar altres persones que no havien fet ni el concurs de selecció.
I la pregunta és: què ens ha costat tot este disbarat?
El disbarat que mos ha costat, i això és un exemple més d'eixe disbarat per part del govern, del seu govern.

Sí que ens agradaria que se'ns poguera facilitar una relació clara i específica dels pagaments que han efectuat estes empreses, i si eixos pagaments han segut en espècie, com assenyalen els acords i els convenis que vostés van fer, o han segut econòmicament.
També ens agradaria saber si per l'ús del senyal en múltiplex del qual és titular el poble valencià o el govern valencià, si hi havien altres ofertes, i no estes, d'estes empreses, i per tant ahí podíem estar davant una situació d'un tracte a favor, de trage a mida a estes empreses, i no a altres operadors que ens consta que existixen per a usar la xarxa de repetidors i múltiplex de la qual és titular la Generalitat valenciana.

Mire, nosaltres considerem que açò és un capítol més del que és una administració deslleial i fraudulenta dels recursos públics.
Considerem que forma part d'això, i el que ens havera interessat a tots i a totes és en l'àmbit parlamentari poder haver efectuat les comissions d'investigació respectives, per a poder saber què ha passat en eixe forat que s'ha creat de més de mil tres-cents milions d'euros.
Este forma part -nosaltres considerem- que d'eixe forat.
No ha estat possible, i hem hagut de buscar altres vies.

Considerem que vostés haurien d'haver de ser més diligents a l'hora de buscar els directors de la radiotelevisió.
I en cas concret d'este senyor, de López Jaraba, nosaltres considerem que és manifesta la incompatibilitat de l'acord que arriba ell amb l'empresa Vocento, de la qual formava part.
Crec que és absolutament incompatible el que va fer, i que un govern responsable hauria d'haver estat ahí.
El govern que va consentir això en el seu moment -estem parlant del 2009- era el govern del senyor Camps.
I tot açò mos porta a l'anàlisi de per què estem en la situació en la qual mos trobem, una situació absolutament negativa i perillosíssima.
Perillosíssima perquè tenim una situació que vostés han comés la decisió de tancar Radiotelevisió Valenciana, i ara tota eixa acumulació de deute l'ha de pagar qui no ha de pagar, que és el poble valencià.

Encara que no siga d'esta compareixença, van a continuar vostés retallant, tancant, com se va tancar Radiotelevisió Valenciana, com els ha exigit el senyor Beteta, el secretari d'estat d'Administracions Públiques?
Perquè clar, la impressió que tenim és que vostés, en compte de defensar els interessos valencians, el que han fet ha segut ajudar empreses amigues, que després els han ajudat a vostés en altres àmbits, i han ajudat, amb els nostres diners, d'una forma deslleial a arribar a la situació en què mos trobem en estos moments.

El senyor president:

Gracias, señor Morera.
Muy amable, gracias.

Señor vicepresidente, su turno.
Cinco minutos.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Moltes gràcies, senyor president.

Bé, he d'insistir que el pagament en espècie no és un pagament il·legal.
És una cosa habitual en el tràfic jurídic.
I he d'insistir que ningú va a deixar de pagar res.
O siga, hi ha un deute que és deute però que no està vençut, i que serà exigible quan arribe el termini que està pactat en el contracte.
Açò és molt senzill: un té una hipoteca i té un deute, però si va complint tots els mesos, eixe deute no està vençut.
Quan deixa de complir, està vençut i és exigible.

I, senyor Moreno, vosté em pregunta per eixos usos que s'han fet.
Jo ja li he dit abans en la contestació al senyor Morera, que no tinc constància, que no ho sé.
Què vol, que l'enganye?
Jo no ho sé.
Ho investigaré i quan ho investigue, li ho diré.

Senyor Morera, l'adjudicació que es va anul·lar va ser la de les TDT locals, no afectava les autonòmiques.
Les autonòmiques, fins on jo sé, no tenen cap tipus de nul·litat.
Si vosté vol la relació de pagaments i com s'han fet, si en metàl·lic on en espècie, doncs no n'hi ha cap de problema, vostés ho demanen, i no n'hi ha.
Però si és que no sé si ho ha dit en la meua intervenció, perquè ha dit tantes coses, però si no ho ha dit és perquè no ho tenia detallat, si no també ho havera dit, el que és en espècie i el que és en metàl·lic.
Eren les dos úniques televisions autonòmiques, i per tant no hi havia altres operadors que pugueren competir en elles en eixe moment.

Miren, per a tancar esta compareixença, l'exconseller de Compromís en Radiotelevisió Valenciana, Rafael Xambó, vostés ho saben, va presentar per un dels contractes objecte d'esta compareixença una denúncia en juliol de 2013 davant de la fiscalia.

Això, supose que li ha donat peu a la fiscalia poder revisar eixos contractes i ha determinat -i si estic enganyat, segur que Compromís que té la informació em desmentirà- l'arxiu d'eixa denúncia, i no sols ha determinat l'arxiu d'eixa denúncia, sinó que ha dit que eixos contractes s'ajusten a la realitat, que no hi ha hagut cap perjuí econòmic per a Radiotelevisió Valenciana, que no hi ha hagut cap de de perjuí econòmic, que les empreses amb les quals va contractar l'ens públic són empreses solvents, i que les formes de pagament en metàl·lic, o bé per intercanvi publicitari, s'ajusten a la legalitat.
I no és que ho diga jo, ho diu el Ministeri Fiscal, que a la millor vostés segur que li donen més credibilitat que a mi.

Per tant, vostés podran dir el que diuen, vostés podran fer el que fan, intentar confondre, però la realitat, les dades, els números i els fets són els que jo els ha dit.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies a vosté.

Farem un descans de tres minuts, però serem rigorosos en el temps.
Reprendrem la comissió.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

El senyor president:

Senyories, reprenem la marxa habitual de la comissió.

Gràcies a tots per ajustar-mos al temps.

Compareixença del vicepresident del Consell i conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua, senyor José Ciscar Bolufer, per a explicar i valorar la interlocutòria judicial que estableix la responsabilitat civil subsidiària de l'ens públic i el condemna al pagament de 30.
000 euros pel cas de l'aleshores secretari general, sol·licitada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 74.
346)

El senyor president:

Anem a substanciar, doncs, el punt cinc de l'ordre del dia, que hace referencia a la comparecencia del vicepresident del Consell para explicar y valorar el auto judicial que establece la responsabilidad civil subsidiaria del ente público y lo condena al pago de 30.
000 euros por el caso del entonces secretario general.

Esta comparecencia ha sido solicitada por el Grupo Parlamentario Socialista.

Tiene, por tanto, la palabra el señor vicepresidente.

Gracias.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Comparec davant d'esta comissió per a informar sobre la interlocutòria judicial datada el 18 de setembre de 2013, del Jutjat de Primera Instància i Instrucció Número 1 de Paterna, en la qual la jutgessa del procediment accepta la petició que van realitzar -fa quasi un any- les acusacions d'Intersindical Valenciana i Comissions Obreres, les quals varen sol·licitar la responsabilitat civil subsidiària de Radiotelevisió Valenciana.

Cal fer constar que, en un primer moment, el jutjat d'instrucció de Paterna va resoldre rebutjar la petició dels denunciants d'estendre la responsabilitat a Radiotelevisió Valenciana.
Esta decisió va ser recorreguda per ells davant l'Audiència Provincial de València que va estimar el recurs.
La vista per al referit recurs davant l'audiència provincial va tindre lloc el passat 27 de novembre de l'any 2012.

A la petició que se citara com a part en el procés penal l'empresa Radiotelevisió Valenciana com a possible responsable civil subsidiària es van sumar les altres acusacions en el procediment, els sindicats Intersindical Valenciana i Comissions Obreres, mentre que es va oposar el lletrat del senyor Vicente Sanz.
Per la seua banda, la fiscalia va advocar perquè la petició fóra objecte d'estudi.

L'audiència argumenta que no és en absolut desgavellada la pretensió de sol·licitar la responsabilitat civil de l'empresa en l'àmbit d'actuació de la qual hauria dut a terme el senyor Sanz -hipotèticament- la conducta punible.
La sala agrega que la decisió d'excloure la responsabilitat civil de Radiotelevisió Valenciana va resultar, com a mínim, prematura.

En virtut d'allò que s'ha resolt per part de l'audiència provincial, la magistrada del jutjat d'instrucció número 1 de Paterna va acordar la citació de Radiotelevisió Valenciana com a responsable civil subsidiària basant-se que Radiotelevisió Valenciana era la persona jurídica per a qui prestava servicis el senyor Vicente Sanz en el moment en què -presumptament- van tindre lloc els fets i en l'àmbit des del qual s'hauria dut a terme la suposada conducta punible.

Com les seues senyories coneixen, és possible exercir conjuntament davant dels jutges i tribunals de l'ordre jurisdiccional penal tant l'acció penal com la civil derivada del delicte o falta que cometa una autoritat, agent d'esta o funcionari públic en l'exercici dels seus càrrecs o funcions.

Per això, en la interlocutòria del jutjat de Paterna de 18 de setembre de 2013 es va fixar una fiança de 30.
000 euros per a assegurar les possibles responsabilitats pecuniàries que pogueren imposar-se al processat en la causa, si finalment fóra condemnat, i la jutgessa declarara responsable civil subsidiària Radiotelevisió Valenciana amb una fiança pel mateix import, 30.
000 euros.

En virtut d'eixa declaració, en el procediment intervé l'advocacia de La Generalitat en representació de l'extinta Radiotelevisió Valencia que -com saben- es va suprimir per la Llei de l'estatut de Radiotelevisió Valenciana, Societat Anònima Unipersonal, de juliol de 2012, i en la qual va treballar el senyor Sanz com a secretari general fins al 23 de febrer de 2010, data en què va cessar temporalment per a ser posteriorment destituït el 28 de maig de 2010.
La primera intervenció de l'advocacia va consistir -com segurament coneixen- a recórrer la imposició de la fiança ja que els béns de l'administració pública són, per disposició legal, inembargables.
Els informe que, recentment, el mencionat recurs ha sigut estimat i, per tant, el Consell no ha hagut de depositar cap fiança.

I ja que, una vegada conclosa la instrucció, l'assumpte es troba sub iudice, doncs no li correspon al Consell fer cap valoració més, respetisc que La Generalitat intervé en el juí en la seua condició de responsable civil subsidiària en haver-ho apreciat ací el jutge d'instrucció i també l'audiència, i en la seua actuació -com sempre- defendrà els interessos de La Generalitat que són els de tots els valencians.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies a vosté, senyor vicepresident.

Es el turno ahora de los grupos.

Comenzaremos por quien solicita la comparecencia, el Grupo Socialista, la señora Salazar.

La senyora Salazar Agulló:

Muchas gracias, señor presidente de la comisión.

Muchas gracias.

Y hoy, efectivamente, es un día histórico pero no por lo que está pasando fuera, es un día histórico porque coinciden en esta comisión el vicepresidente del gobierno, el señor Ciscar, el señor síndic y el señor Maluenda; siglos de historia nos contemplan.
(Rialles)

Agradezco al señor Moreno su generosidad (rialles), agradezco a mi compañero Moreno esta generosidad de cederme este espacio porque quiero que sepan todos ustedes, señorías, que hasta en siete ocasiones el señor vicepresidente, el señor Ciscar, se ha negado a responderme como diputada socialista, portavoz de mujer e igualdad, con excusas ridículas.

Agradezco a la Intersindical de Radiotelevisió Valenciana y a Salut Alcover que ayudaran a las mujeres, a las tres periodistas a salir del pozo y que su valentía les permitiera grabar esos hechos que son una prueba constitutiva de mucho peso para la denuncia.

La Comunidad Valenciana es sinónimo de escándalos de corrupción, de cooperación, pero el que traemos hoy, aquí, es de alto contenido sensible.
Les ruego a sus señorías que si no son capaces, tomen la puerta y, luego, procedan a su lectura.

Los delitos de hoy son contra la libertad sexual de unas trabajadoras de un ente público, es el caso más inmoral, escabroso y obsceno de todos los que conocemos que hayan podido pasar en unas instituciones de esta naturaleza.
Usted ha leído el auto judicial, ha hecho mención a la rectificación por la audiencia y, por tanto, sabe que se está juzgando -presuntamente- a un violador que ha cometido abusos sexuales continuados a tres mujeres periodistas, formadas, trabajadoras del ente público realizando -como supongo que también habrá podido ver en el vídeo- actos sucios y obscenos, denigrantes y humillantes.
Para todo ello le piden diez años de prisión y una fianza de 30.
000 euros.

Pero, mire, señor Ciscar, yo quiero que hoy tenga usted aquí la oportunidad de dirigirse a estas mujeres, de dirigirse a la sociedad y pedir perdón, ser el primer cargo público que pide perdón por los actos que un alto cargo de su partido cometió en horas de trabajo en un ente público, tiene la oportunidad de hacerlo y de pedir perdón, pero también quiero que nos asegure a todas las ciudadanas y a todos los ciudadanos de la Comunidad Valenciana que ni un solo euro del dinero público va a hacerse cargo de pagar los delitos cuando este hombre sea condenado, como así será.

Mire, la definición de la violencia sobre la mujer se queda corta, se queda muy corta en el caso del infierno que sufrieron estas mujeres.
Hay informes psiquiátricos que certifican el sometimiento moral que ningún hombre debe jamás realizar sobre ninguna mujer, pero todavía menos sobre trabajadoras en un ente público.
Pero es que, además, cuando acudieron a solicitar ayuda, ni Jaraba, ni Lola Johnson, nadie les tendió una mano, denegaron el deber de auxilio, nada de eso hicieron.
Me gustaría que usted dijera, señor vicepresidente del gobierno, si le hubieran pedido a usted ayuda, ¿qué habría hecho?
, ¿habría hecho lo mismo?

Miren, este hombre ha estado durante dieciséis años como secretario general, y fíjese qué incongruente que justo quien debía custodiar los expedientes personales y debía velar por la responsabilidad del entorno laboral, de los riesgos laborales, era quien utilizaba esos datos para saciar sus más bajos y sucios instintos.
Un alto cargo con los más bajos instintos no podía tener esa responsabilidad.

Eso es asqueroso y es humillante pero todavía lo es más la conducta de los miembros del gobierno valenciano que les protegieron.
¡Qué ironía, qué ironía que Radiotelevisión Valenciana careciera de un plan de igualdad y de un protocolo contra el acoso laboral y sexual al que está obligado por ley, por las leyes que con ese mismo dedo que pulsan para que sean enviados a la calle cerca de mil quinientos trabajadores o el fundido a negro de la televisión, con ese mismo dedo pulsan el botón para aprobar estas leyes!

Mire, el Consell ha fallado, se ha puesto del lado del agresor, no ha estado del lado de las víctimas, han encubierto, amagado, escondido a los agresores y sus fechorías y ellos, los que las han protegido, han ascendido en la carrera política.
¿Le recuerdo la carrera de la señora Johnson, los premios que ha recibido?
, consellera de cultura, portavoz del gobierno, secretaria de comunicación…

Mire, le voy a pedir que no me describa los autos judiciales sino que valore, pero, sobre todo, que dé la garantía de que no vamos a pagar ni un solo euro justo con esa misma fianza que le puso el agresor a la jueza y que dijo que iba a hacer frente con un campo de naranjos.

Señor Ciscar, la abogacía de La Generalitat, que depende de usted, de Presidencia, no ha cuestionado los hechos, solo presentó un recurso porque al tratarse de un ente dependiente de la administración pública está exenta del pago de fianzas.
Ustedes denegaron el auxilio a las víctimas, nunca lo denunciaron.

Confiamos en la justicia, en una justicia que se está haciendo eterna; más de cuatros años y cuatro meses, seis jueces de instrucción en Paterna, numerosos recursos y dilaciones para conseguir no ser juzgado o que cuando llegue no entrar en la cárcel, pero la pena llegará, no nos cabe la menor duda porque no se llama Lola Johnson porque, en ese caso, la justicia sí que ha actuado demasiado rápido.

Mire, estas perversiones sexuales han arruinado la vida de, al menos, tres mujeres pero, ¿sabe usted o puede imaginar cuántas más pueden estar sufriendo hoy esto en dependencias de la Generalitat valenciana o en otras empresas?
En la cuarta planta de radiotelevisión se cruzó el imperio de terror, las vigilaba con cámaras, las amenazaba, las chantajeaba.
Esta situación de desigualdad y las relaciones de poder son la base de la violencia machista.
¿De qué nos sirven tantos debates en leyes, en comisiones y en políticas, leyes que no cumplen, comisiones que ustedes cierran a su voluntad?
La comisión de mujer e igualdad es una prueba más de que para ustedes ni la igualdad ni la violencia de género está en la agenda política, y ni una sola mujer diputada del Partido Popular ha levantado la voz contra estas medidas contra la igualdad.

Miren, tienen ustedes suerte de que mi educación pública y la cortesía parlamentaria me modulen para no decirles aquí lo que la gente dice de ustedes en la calle.

Señor Ciscar, tiene usted ahora una oportunidad, tiene la oportunidad de pedir perdón en nombre del gobierno valenciano.
¡Fíjese que tratamiento más desigual!
, el presunto acosador, violador, se marchó a su casa por voluntad propia, ni siquiera llegaron a abrirle un expediente, ni siquiera para disimular, recibió una indemnización y, ahora, desde su casa, pleitea y mueve los hilos, ¿y, ahora, esperará a que la sanción económica la paguemos nosotros con nuestro dinero?
No, señor Ciscar, no lo permita.

Las víctimas fueron expulsadas en el primer ERE, baremadas por las manos derechas del señor Sanz, esos que yo le preguntaba y que usted decía que no sabía quién era, Javier Martínez Salcedo.
¿Se acuerda, la de veces que me ha dicho que reformulara la pregunta, que no era correcta?
Pues, bien, hoy ha llegado el día y, si usted mirara a la cara, nos podríamos mirar uno a otro.

Miren, Radiotelevisión Valenciana es sinónimo de ruina, de manipulación, de los ERE, de arbitrariedad, ¡ni una sola campaña contra la violencia de género!
No es como la tómbola, no ha sido cosa de mala suerte, se lo han ganado ustedes a pulso; la incompetencia de la gente, de los altos cargos que pusieron ahí, como Vicente Sanz, como Jaraba, como Lola Johnson, y usted puede unirse a ellos o bien tener la oportunidad porque yo le pido responsabilidades políticas como portavoz de políticas de igualdad del Grupo Socialista: ¿por qué protegen a Vicente Sanz?
, ¿por qué encubren a un presunto violador?
, ¿qué temen?
, ¿es el Bárcenas de la Comunidad Valenciana?
, ¿qué información guarda entre los naranjos de esa finca que puso para avalar la fianza que le pusieron?
, ¿tienen información que les comprometen a ustedes, a Fabra, a Lola Johnson?
, ¿tiene vídeos o grabaciones…, la financiación del partido?

Mire, el cuerpo de las mujeres es objeto de posesión, de pertenencia, de cosificación, de menosprecio, de violación, incluso lo ha sido de repudio, algo que no le ha pasado tampoco al agresor pero sí a las víctimas.

Para combatir la violencia masculina las feministas queremos usar la fuerza, sí, señor Ciscar, la fuerza simbólica y la fuerza real de la ley, de la ley de igualdad, de la ley de violencia de género, del Código penal, de la ley del aborto y de leyes que están en retroceso por culpa de las políticas misóginas y machistas del Partido Popular de Rajoy y de Fabra.

El gobierno valenciano está enfermo si sigue sin pedir perdón a las víctimas por haberlas mancillado.
Le exijo que garantice que ni un solo euro público va a ir a pagar los delitos de este personaje.
Fíjense qué sistema más perverso, que los mismos que aprietan un botón para aprobar leyes en favor de la igualdad, o callan ante estos desmanes, son los mismos que pulsan el botón para expulsar a 1.
438 trabajadores, el fundido a negro del canal de la televisión valenciana pública más manipulada por la historia.
Espero que me pueda responder a estas preguntas y nos dé estas garantías, señor Ciscar.

Muchas gracias, señor presidente.

El senyor president:

A usted por ajustarse a su tiempo, señora diputada.

Señor Blanco, su tiempo, cinco minutos.

El senyor Blanco Giner:

Sí, amb la vènia del senyor Maluenda.

Abans ha passat una cosa que és habitual en els grups minoritaris, i és que hi havien dos comissions a l'hora, jo havia de cobrir la qüestió de Valmor, on per cert havia d'haver estat també el vicepresident Ciscar, i no podia estar al mateix temps ací.
M'ha substituït la meua companya, per això no he pogut intervindre, d'acord amb el reglament.

Senyor Ciscar, vosté havia d'estar ahí al costat, i han enviat el secretari autonòmic de cultura, que per cert no ha volgut dir res en el seu propi nom.
Una i altra vegada no parava de dir: «Segons ha dit el meu vicepresident en premsa.
.
.
» Llegia les seues pròpies declaracions.
No s'atrevia a donar resposta a cap de les preguntes.
Tota la estona dia: «No, mi vicepresidente dice, mi vicepresidente dice.
.
.
» Estan vostés molt preocupats pel tema Valmor, eh?
Per no emprar una altra expressió més grollera, però segurament més ajustada.
Molt preocupats pel tema Valmor.
Perquè els pot caure una bona, eh?
Però ja no políticament, sinó penalment.
Tal vegada s'asseguen en la banqueta i hagen de respondre per malversació, prevaricació i delictes societaris.
Lligca vosté la transcripció d'eixa compareixença.
També vorà una mostra d'on conduïx la hipèrbole en el discurs del PP.
Hi ha havut un moment en què el secretari autonòmic ha dit que la fórmula 1 va reportar «un número infinito de visitantes a Valencia».
«Infinito».

Però bé, entrant ja ací en un altre escàndol, un escàndol que segurament en els vint anys de govern del Partit Popular hi han dos moments de la més absoluta ignomínia, que més enllà de les seues polítiques desballestadores del sector públic, depredadores del territori, de la cultura, de la llengua, hi han dos moments que moralment els acompanyaran sempre quan abandonen la Generalitat valenciana.
Un és l'accident del metro de València i la falta d'atenció que vostés van deparar a les víctimes.
43 vides es van perdre, i el senyor Camps, com a president, mai va voler rebre els familiars.
L'altre són els abusos sexuals presumptament encoberts -fins i tot no sabem si facilitats per directius de l'empresa pública Radiotelevisió Valenciana que estaven nomenats a dit pel Partit Popular- a tres dones, com a mínim a tres dones, a què es va atemptar contra la seua dignitat.

Hi ha un cas judicial pel qual efectivament s'acusa un presumpte delinqüent, com Vicente Sanz, exdirectiu del Partit Popular també, d'abusos sexuals, d'assetjament sexual i d'amenaces, i on es declara la possible responsabilitat civil subsidiària de La Generalitat.
Però hi ha un escàndol polític: la protecció del delinqüent, l'encobriment del delicte, i no sabem si la complicitat en la seua comissió sempre pesaran sobre les esquenes de López Jaraba, de Lola Johnson i d'aquells que van nomenar-los i van protegir-los i teledirigir-los en totes les seues actuacions.

Curiosament López Jaraba va romandre molt de temps com a director general de Radiotelevisió Valenciana, després de saber-se que no havia fet res davant la crida d'auxili de les víctimes.
Res.
I el seu partit i el seu govern el va defensar i el va protegir fins que va pegar a fugir en el moment que s'enfonsava el vaixell.
I la senyora Lola Johnson no sols va ser protegida i mantinguda en el càrrec, sinó que va ser promocionada al Consell de La Generalitat.
Fins i tot se li va donar la condició de portaveu d'eixe Consell.
I fa ben poc ha hagut de dimitir per un altre cas de presumpta corrupció en què està imputada.
Eixa és la foto: López Jaraba i Lola Johnson presumptament còmplices, encobridors i protectors del delinqüent.
I Camps i Fabra sense donar resposta davant una situació de greu escàndol polític.

El cas judicial esperem que concloga amb la responsabilitat penal del depravat, i no pels seus gustos sexuals, sinó per imposar-los per damunt de la llibertat sexual de les persones, per aprofitar la seua superioritat jeràrquica per a amenaçar, per a assetjar i per a abusar.
.
.

El senyor president:

Vaya concluyendo, señor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

.
.
.
però esperem que l'escàndol polític també acabe amb alguna responsabilitat assumida per part del seu partit i del seu govern.
Jo me sume a la crida que ha fet la diputada del Grup Socialista.
Aprofite vosté almenys per a demanar perdó a les víctimes.

El senyor president:

Gracias, señor Blanco.

Señor Morera, su tiempo.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president.

Del «vamos a forrarnos» a estar immers en un procés penal gravíssim per estar acusat el senyor Vicente Sanz, doncs no és un exemple de conducta exemplar que volem en les nostres administracions públiques al capdavant dels nostres recursos públics, i en este cas com a responsable de recursos humans, que encara té més, no diré gràcia, sinó que és més greu encara.
I en eixe sentit, des de Compromís sempre he assenyalat que n'hi ha una responsabilitat in eligendo de qui al que era en el seu dia «presidente del Partido Popular de la provincia de Valencia», el va promocionar per ocupar este càrrec d'altíssima responsabilitat.
Una persona que públicament va manifestar en un acte del «Partido Popular» d'exaltació d'una victòria, d'eixes victòries que s'aconseguien en els recursos de la Gürtel i de la trama mafiosa, com ha posat de manifest el Tribunal de Comptes, doncs en eixes victòries diu: «Vamos a forrarnos.
» I ho va dir claríssimament que volia enretirar-se de la política amb 90 i 100 milions de pessetes de més.
Estem parlant de fa temps.
A esta persona, ja d'esta categoria moral i d'este nivell, del que representava per a d'ell públic -era el servei per a beneficiar-se i enriquir-se de la política- el Partido Popular el va promocionar i el va situar al capdavant de responsabilitats grandíssimes en la nostra televisió pública, ni més ni menys que com a director de Recursos Humans en Televisió Valenciana.

Quan algú ens pregunte per què hem arribat a esta situació d'indecència, d'immoralitat, de decrepitud i d'empobriment que patix el poble valencià, alguna part, alguna responsabilitat tindran persones com estes.
És un tema judicial i efectivament nosaltres no estem ací per a fer justícia, per a impartir justícia, però sí que estem per a fer una valoració política d'estos fets.
Perquè d'ací se'n deriva la responsabilitat que el Partido Popular té en elegir els seus representants per a administrar o per a dirigir parcel·les tan importants com és la de recursos humans de Televisió Valenciana.
I per tant, eixa responsabilitat existeix.

Però després n'hi ha una altra responsabilitat: la responsabilitat in vigilando.
Perquè, quan ja era públic i notori i s'havien fet advertiments i s'havia donat informació suficient i creïble, com assenyala en el procés sumarial i en la informació que hem pogut conéixer de forma pública, quan ja eren evidents totes les alarmes, el Partido Popular se va entestar en mantenir en el seu càrrec esta persona.
I en el que és la responsabilitat pública, ahí hauríem d'aplicar una màxima de responsabilitat política.
I en eixe sentit, també n'hi ha responsabilitat política per part dels senyors que vostés van designar com a directors de Radiotelevisió Valenciana.

Mire, el senyor López Jaraba, del qual hem parlat amb anterioritat, que va fer eixe contracte tan bo per a d'ells i tan negatiu per a les arques públiques valencianes, el senyor López Jaraba no va fer res davant les alarmes i les alertes que ja eren evidents, i que s'havien produït per les agredides.

Per tant, la responsabilitat in vigilando també és una responsabilitat pública que cal exigir.
I el que se'ns està demanant hui ací en esta compareixença per part del Grup Socialista, a què nosaltres donem suport, és una cosa molt senzilla, senyor vicepresident.
I crec que per restaurar la decència, la credibilitat, seria convenient que la tinguérem en compte.
Que efectivament n'hi ha una responsabilitat civil subsidiària per part de Radiotelevisió Valenciana, però no de tota Radiotelevisió Valenciana.
No tenen el mateix nivell de culpa o de responsabilitat civil els directius que els treballadors.
El que estem demanant ací és que n'hi haja un compromís molt ferm que eixa responsabilitat civil i econòmica, en cas que la hi haguera, per part de Radiotelevisió Valenciana, que repercutixca, quan es declare la sentència en aquells que han provocat esta gravíssima situació.

I crec que seria bo que en compte de parar ací en seu parlamentària pronunciaments i declaracions per part del senyor Cotino, president de Les Corts, o per part del Grup Popular, seria bo que tots férem alguna declaració posant-mos al costat de les víctimes.
Jo, en este cas, demane presumpció de responsabilitat cap a les víctimes, les que han patit esta situació.
Deixem que la justícia actue, però eixa responsabilitat política d'este Corts per a recuperar la decència és una responsabilitat que és de totes i tots.
I nosaltres creiem que sí a la responsabilitat civil, però que el govern valencià faça repercutir eixa responsabilitat als autèntics causants, una vegada se demostre i se declare en l'àmbit judicial.

El senyor president:

Gracias, señor Morera.

Bien, es el turno ahora del Grupo Parlamentario Popular.
Será la diputada doña Rosa Roca quien ejercerá como portavoz.

La senyora Roca Castelló:

Muchas gracias, señor presidente.

Señor vicepresidente, gracias por estar hoy también aquí -iba a decirle buenos días, buenas tardes, casi ya- para dar cumplida respuesta a la pregunta que sobre responsabilidad civil subsidiaria de Radiotelevisión Valenciana se presenta hoy aquí.

Se ha hablado de responsabilidad civil, no penal, y de responsabilidad subsidiaria, no directa.
Una cuestión que cuenta con apoyatura legal, doctrinal y jurisprudencial.
Ha dado cuenta en su respuesta a todas estas cuestiones, pero me permiten resaltar algunos puntos que he creído importantes, en cuanto al desarrollo de esa respuesta.

La responsabilidad civil subsidiaria de los empleadores, en este caso de la entidad pública Radiotelevisión Valenciana, creada mediante Ley 7/1984, viene recogida en el artículo 1.
903, punto 4, del Código civil, conforme al cual son responsables los dueños o directores de un establecimiento o empresa respecto de los perjuicios causados por sus dependientes, en el servicio de los ramos en que los tuvieran empleados o con ocasión de sus funciones.
El Tribunal Supremo viene realizando una interpretación notablemente amplia de lo que es daño causado en el ejercicio de funciones propias del oficio, empleo o cargo, pues incluye daños derivados de incidencias cuyo marco es la actividad de la empresa, es decir, daños realizados en el lugar de trabajo, en la jornada de trabajo, como parece ser el caso de los hechos por los que se ha procesado al señor Vicente Sanz.

En este caso, se trataría de la responsabilidad civil derivada de un delito regulado en los artículos 109 y 122 del Código penal y procesalmente en los artículos 100 y 107 a 117 de la Ley de enjuiciamiento criminal.

En concreto, el artículo 120.
3 del Código penal afirma que son también responsables civilmente las personas naturales y jurídicas en los casos de delitos o faltas cometidas en los establecimientos de los que sean titulares, cuando por parte de los que lo dirijan o administren o de sus dependientes o empleados se hayan infringido los reglamentos de policía o las disposiciones de la autoridad que estén relacionadas con el hecho punible cometido, de modo que este no se hubiera producido sin dicha infracción.

En todo caso, hay que puntualizar dos cuestiones: primero, que la responsabilidad en el ámbito penal solo puede predicarse cuando previamente se ha declarado el dolo o culpa en la conducta del responsable criminal directo a título de autor.
La responsabilidad penal exige necesaria e inevitablemente la prueba del dolo o culpa de la conducta de quien sea imputado como autor del ilícito penal, debiendo hacer frente a la responsabilidad civil derivada del delito los que estén obligados a ello subsidiariamente, como consecuencia de dicha imputación.

Y, en segundo lugar, estamos hablando de responsabilidad civil subsidiaria, no directa.
El carácter de responsable subsidiario supone que la responsabilidad de la administración pública pende de la demostración previa de que el responsable directo no ha cumplido la obligación de indemnizar los daños y perjuicios causados.

Por lo tanto, no podemos adelantar acontecimientos puesto que el caso se encuentra sub júdice y para que la administración responda subsidiariamente se tienen que dar primero estos dos supuestos.

Para finalizar y no alargarlo excesivamente, sí que quiero, señorías, comentar hoy en esta comisión, si me permiten, que como mujer y como diputada del Grupo Popular, y creo expresar aquí el sentimiento de todos los miembros de mi grupo, deseamos que se resuelva a la mayor prontitud, que se depuren responsabilidades, si fuera el caso, con total contundencia.

Y nada más.
Muchas gracias.

El senyor president:

Gracias a usted, señora diputada.

Es ahora el segundo turno del vicepresidente, para réplicas a los grupos.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Moltes gràcies, senyor president.

Miren, el meu partit, el Partit Popular, i per suposat el meu govern, repudien i condemnen qualsevol actuació delictiva que tinga lloc contra la llibertat sexual de les persones, però quan es demostre, lògicament, quan es demostre.
I per això, per a demostrat este tipus de coses, està el procés penal, i està l'estat de dret, i estan els jutges i estan els fiscals.

I el que vull deixar també ben clar és que jo he comparegut per a valorar la interlocutòria judicial que diu que la Generalitat valenciana és part processal com a responsable civil subsidiària, que és el que s'ha demanant en la compareixença.
I, per tant, jo no vaig a entrar a valorar qüestions que no li corresponen valorar a cap govern, sinó als tribunals, als tribunals.
No ho hem fet mai i no anem a fer-ho ara.

I en el moment que hi haja una sentència judicial, com ja hem fet en altres ocasions, en eixe moment ja valorarem la sentència i direm el que hem de dir.
Com tampoc vaig a valorar, no ho fem mai, altres casos d'altres actituds o actuacions presumiblement delictives, que no necessàriament han de vore amb la llibertat sexual de les persones, els delictes desgraciadament poden ser en moltíssims àmbits, però que entenem que la feina és per als jutges, insistisc, en tots els casos; i quan els jutges es pronuncien, aleshores és quan s'ha de dir el que s'haja de dir.

Per tant, tampoc vaig a valorar el que són declaracions testificals de persones a les quals vostés s'han referit en este cas.
Però sí vull dir una cosa, si la persona que més coneix del procediment, que és, lògicament, el jutge o la jutgessa, perquè és qui porta la instrucció i la investigació dels fets, ha considerat que havien de comparèixer en qualitat de testimonis i no en cap altra qualitat processal serà per alguna cosa.
Ho dic perquè estic sentint ací algunes valoracions i algunes afirmacions que xoquen frontalment amb l'estat de dret, que crec que és en el que tots mos hem de regir.

I del que és objecte la compareixença realment, la senyora Salazar ha demanat la garantia que efectivament l'advocacia de La Generalitat o La Generalitat, en este cas, no haja de fer cap desemborsament econòmic.
I jo li he dit en la meua primera intervenció que efectivament La Generalitat està ací per a defendre els interessos generals, que són els interessos de tots els valencians.

I fins a la data l'advocacia l'únic que ha tingut ocasió de fer va ser intentar eludir el dipòsit de la fiança, la qual cosa s'ha aconseguit.
No eludir el ser part processal com a responsable civil subsidiari, no, sinó que, donat que es tracta d'una administració pública, no haver de dipositar la fiança.
Insistisc que això se li ha reconegut.

I l'advocacia actuarà, com sempre ho fa, des de la més absoluta independència i professionalitat.
I com he dit abans, i reitere, defensant els interessos generals.

Però a més de ser part en un procés com a responsable civil subsidiari no vol dir que en una hipotètica condemna, hipotètica condemna, comporte necessàriament la declaració i l'exigència d'eixa responsabilitat subsidiària.

Però és que a més una salvaguarda per al responsable civil subsidiari és que qui puga resultar condemnat i, per tant, responsable civil directe, tinga béns per a respondre del pagament de la indemnització.

En el cas que ens ocupa de moment la fiança que ha demanat el jutjat pareix que s'ha cobert amb una finca, amb un bé immoble, però amb un bé immoble que té un valor cadastral superior a la fiança exigida.
I, en tot cas, i davant una hipotètica -sempre parlem en termes hipotètics-, una hipotètica condemna, el responsable civil subsidiari té a la seua disposició el que es denomina «l'acció de tornada», en virtut de la qual el responsable subsidiari podria revertir contra el patrimoni del responsable directe el que haja hagut de pagar per este.

I en estos moments esta és la situació i el que jo els puc avançar al respecte, perquè no hi ha res més.
És a dir, l'advocacia de La Generalitat encara no ha tingut ocasió de fer més actuacions processals perquè no ha sigut requerida per això.

Quede's amb la idea que evidentment defendrà els interessos de La Generalitat i tractarà que La Generalitat no haja de posar un euro.
De moment està aconseguint-ho i esperem que aixina siga fins al final.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies a vosté, senyor vicepresident.

És el torn ara de la rèplica dels grups.
Senyora Salazar.

La senyora Salazar Agulló:

Muchas gracias, señor presidente.

Señor Ciscar, ¿y de pedir perdón?
(Pausa) ¿Cuándo van a pedir perdón?
(Pausa)

No ha dado usted la cara, no ha tenido usted la valentía, no ha tenido usted el arrojo, no ha tenido usted lo que un vicepresidente de gobierno tiene que tener para estar al frente de un gobierno.
Pero viendo la calaña y la catadura moral del resto de los miembros, pues tampoco le puedo decir que me sorprenda.

Mire, ¿ha visto usted el vídeo?
(Pausa) ¿El vídeo donde se cometen esos actos?
Pues la señora Johnson sí los vio en el despacho de su marido, el abogado, y los vio también el señor Jaraba.
¿Y sabe lo que hizo un cargo público, otro cargo público de su gobierno, señor Ciscar?
¿Puede mirarme?
¿Sabe lo que hizo?
Lo encubrió.

La real academia -que conste en acta que no levanta la cabeza porque parece que sí que tiene vergüenza-… Encubrir es ocultar algo o no manifestarlo.
Ocultar o encubrir para la RAE es impedir que llegue a saberse algo, hacerse responsable de encubrimiento de un juicio.
Eso es lo que hizo la señora Lola Johnson y el señor Jaraba: encubrieron a este presunto acosador sexual.
Lejos de denunciarlo, de abrirle un expediente disciplinario como corresponde a cualquier, a cualquier persona, a cualquier trabajador de una empresa pública o privada, como estamos haciendo a diario votando leyes en esta cámara, lejos de ir y denunciarlo, de abrir un expediente disciplinario, calló.
Se lo contaría a usted, y ustedes qué hicieron.
La ascendieron políticamente.

Le estamos pidiendo responsabilidades políticas.
No hable del procedimiento judicial, para eso ya tenemos la jueza del juzgado de Paterna, tenemos la audiencia y tenemos los abogados de La Generalitat.
Abogados de La Generalitat que dependen de usted, que no cuestionaron los hechos.
Y que le estamos exigiendo que nos dé garantías de que en caso de que sea condenada, como así será, de manera subsidiaria, esta responsabilidad civil no la paguen ninguna de las personas, no se pague con dinero público, que nos aseguren que van a ir contra el patrimonio de este señor, Vicente Sanz, «que entró en política para forrarse» de la mano de Eduardo Zaplana, y durante dieciséis años estuvo en la cúspide de la radiotelevisión pública valenciana con suculentos salarios, con coches oficiales que utilizaba para incitar a estas mujeres y llevarlas a otros sitios por la noche.
Todo eso en horario de trabajo, todo eso con dinero público.

¡Basta ya, señor Ciscar!
(Pausa) ¡Basta ya!
Basta ya.
¿Qué esperan a pedir perdón?
¿Qué esperan a dar la garantía mínima de que esto no se va a volver a repetir nunca más en ningún lugar de la Comunidad Valenciana?
Esto puede estar pasando hoy en cientos de empresas, de empresas públicas.
Y usted está dando vía libre a los acosadores, a los violadores.
No puede lanzar el mensaje de que abusar sexualmente de las mujeres va a salir gratis.
Y lo está haciendo.

¿No se da cuenta?
¿Usted tiene hijas?
¿A usted no se le cae la cara de vergüenza de poder decirles (remors) hemos condenado esto que viene en un auto judicial…?
Advertí de que iba a tratar de un tema muy sensible, y lo advertí, porque durante siete ocasiones el señor vicepresidente ha estado dando largas y excusas patéticas diciendo que «no le correspondía», que «no conocía a este señor que le pasaba la pornografía a Vicente Sanz».
Todo está a su disposición en la cámara, forma parte de los documentos oficiales.
Y hoy, que tiene la oportunidad de mirar a la cara, tampoco lo hace.

Me parece que el nivel de cobardía es…, sí señores, el nivel de cobardía del señor vicepresidente Ciscar es (veus) absolutamente… No, usted tranquilo, no, ya lo sé, para estar tranquila como usted tendría que ser de la misma madera, y afortunadamente somos diferentes.
(Veus)

(Ocupa la presidència la vicepresidenta, senyora Verónica Marcos Puig)

La senyora vicepresidenta:

Señora Salazar.
(Veus)

La senyora Salazar Agulló:

Espero, espero que las diputadas de esta cámara en próximas ocasiones tengan la posibilidad de no votar con su dedo unas leyes que a la más mínima de cambio le están diciendo a los acosadores y violadores que tiren y que campen que no pasa nada, que aquí está el señor vicepresidente Ciscar que da la cara por ellos.

Muchas gracias.

La senyora vicepresidenta:

Gracias, señora Salazar.

Rogaría que los intervinientes, por favor, no entraran en calificativos personales con respecto a otros diputados y al vicepresidente, y que se respete el decoro de la cámara, por favor.
Gracias.

La senyora Salazar Agulló:

Si hubieran respetado el de las trabajadoras no estaríamos aquí.

La senyora vicepresidenta:

Señora Salazar, no está usted en el uso de la palabra.
Muchísimas gracias.

Señor Blanco, tiene usted la palabra.

El senyor Blanco Giner:

Quina hipocresia!
Escoltar-lo argumentar que vostés condemnaran el cas quan es demostre als tribunals.
.
.
M'enrecorde pràcticament de totes les sessions de control.
Crec que alguna vegada hem parlat dels ERO d'Andalusia, per exemple?
(Remors) Alguna vegada, me sona, eh?
, que afecten un altre partit, el Partit Socialista, que també estan encara per sentenciar i encara no hi ha una sentència.
I ahí no hi ha presumpció d'innocència, ahí hi ha una valoració política per part del Partit Popular, que este grup compartix.
Condemna, perquè judicialment encara ha de ser sentenciat, però que políticament sembla prou clar, i és el mal ús dels fons públics en Andalusia.

Però quan estem en el País Valencià i quan estem parlant del mal ús d'un càrrec per assetjar, per amenaçar i per abusar sexualment, que encara ha de ser sentenciat pels tribunals, però que políticament està clar, tan clar com un vídeo, ahí cal esperar que es demostre i que dicten sentència els tribunals.
Quina hipocresia!

Mire, senyor Ciscar, quan hi ha un atemptat terrorista, quan hi havia atemptats terroristes en este país, vostés i nosaltres, tots, condemnàvem sense esperar que els tribunals sentenciaren res.

Quan hi ha terrorisme masclista s'ha de condemnar des del primer minut.
I vosté té eixa responsabilitat ara.
Així que aprofite l'última intervenció per condemnar el «cas Sanz» políticament, i els tribunals ja sentenciaran.

Si no ho fa és perquè no vol o perquè no pot fer-ho?
I en qualsevol dels dos casos és molt preocupant tindre un vicepresident que no vol, que manifesta una insensibilitat tan gran cap al dret de les dones o que no pot, perquè tal vegada hi ha poders per damunt del seu, tal vegada Vicente Sanz és capaç de fer-los a vostés callar davant del seu escàndol.

Per altra banda, que diga vosté que quan parlen els tribunals ja està sentenciat.
Mire vosté, el seu grup, la majoria del seu grup per a esta cambra, ha vetat una proposició no de llei d'Esquerra Unida per a reprovar el senyor Blasco, i ja hi ha sentència.
Això passà fa dos setmanes, eh!
Vam demanar que s'incloguera en l'ordre del dia del ple la reprovació del senyor Blasco per l'escàndol de cooperació i el seu grup digué que no.
I ja hi ha sentència.
Però també mana molt encara, també té massa poder encara el senyor Blasco.
El senyor Blasco, el senyor Sanz.
.
.

Des de fa molts anys sembla que tenen molta informació i que això suposa un poder dins del Partit Popular que els impedix a vostés condemnar-los políticament com toca.

Jo espere que algun dia.
.
.
, en l'oposició.
.
.
, quan el govern siga un record llunyà per a vostés, es donen compte del que han fet i en eixe moment rectifiquen.
I almenys manifesten la seua solidaritat amb les víctimes i no posen massa entrebancs que algun dia tingam una radiotelevisió valenciana pública, en valencià, de qualitat, sense corrupció i sense abusos sexuals; que respecte la dignitat de les persones i la llibertat sexual de les dones.

Gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Gracias, señor Blanco.

Tiene la palabra el señor Morera.

El senyor Morera Català:

Molt bé.
Moltes gràcies, senyora presidenta.

Jo, en l'anterior intervenció, m'he referit a les responsabilitats que n'hi havien en tot este cas.
Primera, la responsabilitat in eligendo, de nomenar responsable d'esta àrea tan sensible de recursos humans de Televisió Valenciana una persona que havia manifestat que estava en política per a forrar-se; després, la responsabilitat d'in vigilando, de davant les denúncies internes verificables amb proves, baix el que es va constatar claríssimament és que la direcció de Radiotelevisió Valenciana es va posar al costat de don Vicente Sanz, no al costat de les que denunciaven legítimament la situació que ara està en estos moments en els tribunals.

Sí, és cert que estem en els tribunals i açò no és una cambra judicial, però sí que és una cambra per a representar el nostre poble.
I representar des de la moralitat, des de l'ètica, des de la decència.
I, en eixe sentit, crec que seria bo, seria bo que després de tants mesos que se ve reclamant per la diputada i per tota la cambra, i pels grups de l'oposició específicament, però crec que és el sentir de tota la cambra que a este moment, en què ens trobem en este moment processal oportú, en este moment, que hi haguera alguna declaració i una declaració, com no pot ser d'altra manera, del govern, de reconéixer que s'han comés errors per part del govern, i que estem al costat de les víctimes.
Perquè fins i tot en eixes denúncies… i això no suposa prejutjar res, ja ho determinarà el jutjat de Paterna, però sí que demostra, sí que podem demostrar que s'han comés errors d'eligendo, de vigilància i que després, quan hi havien les denúncies, a estes persones que han denunciat i que no ha de ser per a elles gens agradable patir el que s'ha denunciat, se les va relegar d'una forma molt clara.
I van ser les primeres que es van incorporar a l'ERO, les primeres!

Després, se va donar més crèdit per a blindar tota la informació, i hem de reconéixer que l'actuació del senyor López Jaraba va ser d'ocultació.
Hem de recordar que no se va obrir cap expedient sancionador o informatiu intern, perquè se tenia por, o se té por, del senyor Vicente Sanz.
A què tenim por?
A què tenim por?
Perquè davant eixes denúncies no gratuïtes i que estan sotmeses a una actuació judicial gravíssima, jo crec que és interés de tots i de totes posar claredat i no ocultar.
I em pregunte, per què no s'ha tingut un tracte per part dels responsables de la tele més correcte, més afable, més de posar-se al costat de les víctimes sense prejutjar res?
Però, el que hem vist ahí ha segut una voluntat d'ocultació, que açò passara, de denigrar les professionals, i crec que això no és just i crec que ens reconfortaria molt a tots, ens reconfortaria a tots, que se demanara disculpes, disculpes pels fets, disculpes o que criticaren i condemnaren claríssimament el que hem volgut condemnar en estes Corts sense prejutjar la innocència o culpabilitat de la persona que està en estos moments encausada i amb un procés penal gravíssim.

Però, en tot cas, en tot cas, i dit això, jo crec que una declaració de dir que el govern valencià assumix la seua responsabilitat civil pel que puga passar, i subsidiària, però que repercutirà i que perseguirà a aquells que puguen haver causat, amb sentència ferma, esta decisió, com s'ha fet amb l'acusació penal que… i la personació penal en el cas del senyor Blasco, doncs crec que seria convenient.
Perquè crec que és el camí que mos pot anar reconciliant amb una certa decència i posar-mos al costat amb els mitjans que pugam tindre, al costat de les denunciants i de les víctimes.

I si això no és aixina, evidentment tenim motius suficients de pes per a pensar que el senyor Vicente Sanz, té massa elements que indiquen que té informació rellevant que… al qual se li té por.
I nosaltres només podem tindre por a no actuar d'una forma decent i correcta, i este cas, aclarir-ho, perquè jo crec que és la voluntat de totes i de tots.

Per tant, eixes actituds retardatòries, passives, de no obrir cap expedient sancionador i de perseguir les víctimes, crec que mos porta a una situació que crec que ningú dels que estem ací podem tolerar.

La senyora vicepresidenta:

Gracias, señor Morera.

Para terminar el debate, tiene la palabra el señor vicepresidente.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Miren, jo crec que ho he dit clarament en l'anterior intervenció, en les dos que he tingut.
Per descomptat que l'advocacia de La Generalitat repercutirà, si és que haguera de pagar, repercutirà contra la persona.
.
.
eh?
, ho he dit, i ho torne a dir, contra la persona que en este cas hauria resultat condemnada.
I parlen de responsabilitats polítiques.
Jo crec recordar que ja en el seu moment a este senyor primer se'l va apartar i després se'l va destituir per esta qüestió.

I vull insistir, mire, ho he dit abans: el govern del Partit Popular, el Partit Popular, condemna este tipus de fets, els condemnem, són despreciables, però no condemnem les persones perquè no mos correspon, perquè estem en un estat de dret, i això correspon als jutges.
I quan hi haja una sentència, en funció del que diga, ja farem la valoració que tingam de fer.
Jo no sé si a vostés els servix o no els servix.
Clar que condemnem els fets, clar!
Però no les persones.
Les persones les condemnen els jutjats.
I amb una sentència judicial.
.
.
És que diu vosté.
.
.
senyora Salazar, «ve en una interlocutòria judicial».
En una interlocutòria judicial ni vénen fets provats ni vénen condemnes ni vénen absolucions.
Vénen altres tipus de decisions judicials, però no eixes.

O és que ja hem perdut el nord fins a tal punt que no respectem que siguen els jutges i els tribunals els que establixquen les responsabilitats de tipus penal?
Perquè és que de la seua actuació no es deduïx.

Hi han altres tipus, i ho he dit abans, d'actuacions delictives que, a la millor no són tan despreciables com els delictes contra la llibertat sexual, però són també molt despreciables.
Hem de demanar perdó cada vegada que s'impute una persona, per eixa persona quan això ocórrega?
Una cosa són les responsabilitats polítiques, que ahí estic d'acord; ara, això de demanar perdó, vosté ho ha fet, senyora Salazar, en altres qüestions?
Ho ha fet?
No, veritat?
(Remors)

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Muchas gracias, señor vicepresidente.
(Remors)

Continuamos con el ordel del día de la comisión.

Compareixença del vicepresident del Consell i conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua, senyor José Ciscar Bolufer, per a explicar el cost i la situació actual, tant en l'àmbit econòmic com jurídic, dels contractes signats entre RTVV i l'empresa Imagina Contenidos Audiovisuales, SL, en relació amb els drets d'emissió dels grans premis de fórmula 1 durant les temprades 2010-2013, sol·licitada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 77.
282)

La senyora vicepresidenta:

Sexto punto del orden del día: comparecencia del vicepresidente del Consell y conseller de Presidencia y Agricultura, Pesca, Alimentación y Agua para explicar el coste y la situación actual, tanto en el ámbito económico como jurídico, de los contratos firmados entre Radiotelevisión Valenciana y la empresa Imagina Contenidos Audiovisuales, SL, en relación con los derechos de emisión de los grandes premios de fórmula 1 durante las temporadas 2010-2013, solicitada por el Grupo Parlamentario Socialista.

Tiene la palabra el señor vicepresidente.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Moltes gràcies, senyor presidenta.

Senyories, comparec de nou per a informar sobre el contracte subscrit entre Televisió Autonòmica Valenciana, Societat Anònima, i l'empresa Imagina Contenidos Audiovisuales, Societat Limitada, en relació amb els drets d'emissió dels grans premis de fórmula 1 en les temporades 2009 i 2010 a 2013, a sol·licitud del Grup Parlamentari Socialista.

El contracte en qüestió es va firmar el dia 20 de juliol de 2009, i en virtut d'este l'empresa Imagina, que dos anys abans, el 27 d'abril de 2007, havia adquirit els drets de retransmissió de la competició per a les temporades 2009 a 2013 en tot el territori espanyol, conferia al seu torn, a Televisió Autonómica Valenciana, Societat Anònima, els drets d'emissió en 2009 del Gran Premi de Fórmula 1 celebrat a València, i durant els anys 2010, 2011, 2012 i 2013 els de tot el campionat mundial de fórmula 1 per a la retransmissió pel canal de Televisió Valenciana en valencià i en l'àmbit de la Comunitat Valenciana, drets compartits amb l'operador de televisió d'àmbit nacional, La Sexta.

Com a contraprestació pels drets objecte de cessió, Televisió Valenciana es comprometia a pagar la quantitat de 20 milions d'euros a raó d'un milió d'euros per a l'any 2009, quatre milions per a l'any 2010, quatre milions cinc-cents mil euros per a 2011, cinc milions d'euros per a 2012 i cinc milions cinc-cents mil euros per a 2013.
A més, el contracte de cessió dels drets entre Imagina i Televisió Autonòmica Valenciana, preveïa el pagament addicional de dos milions d'euros abans del dia 31 de juliol de 2009.

El dia 19 de setembre de 2010, Imagina va interposar en els jutjats de Paterna una demanda contra Televisió Valenciana reclamant la vigència del contracte i les obligacions de pagament per la cessió de drets de retransmissió del campionat de fórmula 1 que pujaven en eixa data de presentació de la demanda a 8.
120.
000 euros, IVA inclòs, més els interessos produïts des de la data de venciment de cada una de les factures emeses i de les quantitats que es meriten durant la litispendència del present procediment, dia textualment.

Televisió Valenciana va contestar la demanda reconeixent la vigència del contracte però afirmant que el pagament havia de realitzar-se per compensació de crèdits entre Televisió Valenciana i les empreses del grup Imagina, ja que Mediapro, pertanyent al grup Imagina era deutor de Radiotelevisió Valenciana.

Sense perjudici de l'anterior, per un acte de prudència i sense que això suposara la renúncia a la seua defensa, Televisió Valenciana va incloure en el pla de pagaments les factures corresponents als anys 2009, 2010 i 2011, que van ser acceptades per Imagina.

Per tant, una vegada pagats els imports la controvèrsia es va limitar a la reclamació de les factures corresponents a les temporades 2012 i 2013, per un import de deu milions cinc-cents mil euros més IVA.

Amb relació a les esmentades temporades, al febrer de 2012, Televisió Valenciana va tindre coneiximent d'un fet nou, l'emissió per Antena 3, en substitució de La Sexta, del campionat de la fórmula 1 durant les temporades 2012 i 2013.
Esta circumstància va conduir a plantejar la resolució del contracte per mitjà d'un escrit de 9 de març de 2012, que es va posar també en coneiximent del jutjat de primera instància número 4 de Paterna.

En este sentit, i en virtut del règim establit en el contracte, i així s'arreplega en la clàusula dèsset de l'annex I, Televisió Valenciana es va veure obligada a interposar una demanda davant dels tribunals anglesos, en la qual instava la resolució contractual que afectava les temporades 2012 i 2013, per incompliment d'Imagina, a l'haver canviat l'operador que compartia els drets amb Televisió Valenciana.

En el procediment seguit pel jutjat de Paterna va recaure sentència de data 2 de maig de 2013, rectificada posteriorment per mitjà d'interlocutòria de data 19 de juliol de 2013, que estimava la demanda interposada per la mercantil Imagina Contenidos Audiovisuales, Societat Limitada, i condemnava Televisió Autonòmica Valenciana, Societat Anònima, al pagament de deu milions cinc-cents mil euros més l'IVA corresponent, amb els interessos legals des de la presentació de la demanda així com a l'abonament de les costes processals, mantenint la resta en la seua integritat.

Per mitjà de providència de data 29 d'octubre de 2013, es va tindre per interposat recurs d'apel·lació per part de Radiotelevisió Valenciana que va ser contestat per Imagina.
Amb data 30 d'octubre de 2013, Imagina va presentar demanda d'execució provisional de la sentència de 2 de maig de 2013, per import de 12.
635.
827,48 euros, més 3.
790.
000 euros, pressupostats provisionalment per a interessos, costes i gastos.

En data 21 de gener de 2014, es va notificar a les parts interlocutòria del jutjat dictant i despatxant execució provisional pels imports sol·licitats per Imagina.

El 29 de gener de 2014, Radiotelevisió Valenciana va comunicar al jutjat la realització de sengles transferències bancàries pels imports requerits en la interlocutòria judicial.
No obstant això, el 30 de gener, Radiotelevisió Valenciana va interposar oposició per pluspetició al considerar que hi havia un error en el càlcul dels interessos vençuts realitzat per Imagina i arreplegat en la interlocutòria d'execució provisional.

El 26 de febrer de 2014 el jutjat va notificar a les parts una interlocutòria que resolia no admetre l'oposició per pluspetició formulada per Radiotelevisió Valenciana si bé ordenava expedir únicament manament de pagament per import d'11.
655.
000 euros a favor de l'executant, pel principal més l'IVA corresponent, procedint posteriorment a liquidar els interessos i a taxar les costes.

Finalment, el passat 5 de maig, l'Audiència Provincial de València va dictar sentència, sentència número 147, notificada a les parts el dia 13 de maig de 2014, que estima en part el recurs d'apel·lació de Televisió Valenciana contra la sentència dictada el 2 de maig de 2013, pel jutjat de primera instància número 4 de Paterna, revocant l'esmentada resolució i dictant en el seu lloc el següent: «S'estima en part la demanda plantejada per Imagina Contenidos Audiovisuales, Societat Limitada, contra Televisió Autonómica Valenciana, SA.
Es declara que la demandada era deutora de la demandant, al temps de presentar-se la demanda, amb la quantitat de 8.
120.
000 euros, al pagament de la qual no se la condemna per haver sigut satisfeta durant el procediment.
S'absol la demandada de la resta de pretensions que contra esta es van deduir en la demanda i no es fa expressa imposició de les costes generades en primera instància.
»

Essencialment la sentència de l'audiència provincial funda la seua resolució en els motius següents: d'una part perquè calia estar en el moment de resoldre a la situació de fet i de dret existent al temps d'interposar-se la demanda, en el qual només podia entendre's meritats els cànons de 2009 i 2010.

En concret, l'audiència provincial assenyala que el principi de congruència de sentències, arreplegat en l'article 218.
1 de la Llei d'enjudiciament civil i consolidat jurisprudencialment, imposa que s'han de subjectar a l'estat dels fets i situació jurídica de les parts al temps de presentar-se la demanda.
I si és el cas l'escrit de contestació a la demanda.

D'una altra part, la sentència de l'audiència provincial entén que la generació i la meritació dels cànons de 2012-2013 està sotmesa únicament al coneixement dels tribunals anglesos, davant els quals s'ha instat la resolució contractual per incompliment d'Imagina Contenidos Audiovisuales, Societat Limitada.

A més, com bé arreplega la sentència, una vegada pagats els cànons dels anys que Televisió Valenciana va retransmetre, efectivament, el gran premi de fórmula 1, que van ser els anys 2009, 2010 i 2011, no pot dir-se que s'hagen meritat els cànons dels anys 2012 i 2013, ja que no estem davant d'un contracte de subllicència amb un preu ajornat sinó davant d'un contracte amb cànons anuals, que només es meriten quan hi ha una contraprestació efectiva i recíproca.

Els diré també, senyories, que Radiotelevisió Valenciana ha sol·licitat testimoniatge de la sentència de l'audiència provincial per a sol·licitar la devolució dels imports executats provisionalment, en virtut de la sentència del jutjat número 4 de Paterna.

I esta és, en termes econòmics i jurídics, la situació que ara ens trobem.
L'Audiència Provincial de València ha estimat el recurs de la Radiotelevisió Valenciana i s'ha instat, com els he dit, la devolució dels imports executats en compliment de la sentència del jutjat de Paterna.

A manera de resum, s'han pagat 8,1 milions d'euros corresponents a les temporades 2009, 2010 i 2011 i també, per exigència judicial, 11,6 milions d'euros corresponent a les temporades 2012 i 2013, més 4,7 milions d'euros en costes i interessos.

Ara bé, esta última quantitat és objecte d'una doble reclamació.
Una, davant els tribunals anglesos, per entendre que no s'ajusta a dret l'abonament.
I un altre davant el jutjat de Paterna, al qual se li sol·licita la devolució de l'import, ja que es tractava d'una sentència d'una execució provisional i perquè l'Audiència Provincial de València ha dit que no hi havia obligació de fer eixos pagaments.

És evident, per acabar, que les resolucions judicials existents fins a la data, la conclusió que s'obté és clara.
Televisió Valenciana només està obligada a pagar per les proves en què efectivament ha exercit el dret a la retransmissió de la prova en valencià i per a la Comunitat Valenciana.

Res més i moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Gracias, señor vicepresidente.

El Grupo que solicita la comparecencia, que es el Grupo Parlamentario Socialista, ha pedido a esta presidencia que se reparta el tiempo entre dos diputados.
Por lo tanto, tiene la palabra, por el Grupo Socialista, primero, la señora Eva Martínez, por cinco minutos.

Gracias.

La senyora Martínez Ruiz:

Señor Ciscar, señor vicepresidente, el artículo 520.
2 de la Ley de enjuiciamiento criminal, que usted ha comentado ahora, dice que tiene derecho a guardar silencio no declarando si no quiere, a no contestar a alguna o algunas de las preguntas que se le formulen, a manifestar que sólo declarará ante el juez.
Tiene derecho usted a no declarar contra sí mismo y a no confesarse culpable; tiene usted derecho, tendrá, a designar abogado, a solicitar su presencia para que asista a las diligencias policiales, judiciales, de fiscalía, etcétera.
Váyase usted acostumbrando, porque esto será lo que le leerán en la fiscalía y en los juzgados cuando vaya a declarar por la presunta malversación por la compra de Valmor.

Mire, la fiscalía le está investigando a usted y a parte del Consell por presuntamente malversar 48 millones de euros.
Y yo me ha tocado perseguirle a esta comisión, ya que no ha comparecido en la otra, y ya que el secretario autonómico de cultura ha hecho expresa mención a sus declaraciones en ruedas de prensa, pues me he venido aquí para que usted explique directamente.

Mire, según usted, se compró Valmor ante la imposibilidad de que Valmor hiciera la fórmula 1, las ediciones, por su situación patrimonial.
Mire.
.
, y porque si no hubiéramos tenido que pagar la penalización de 50 millones de euros, porque somos copromotores al 50%.
¿Me puede decir usted, señor Ciscar, en qué contrato, en qué documento pone que somos copromotores al 50% con Valmor?
Porque yo me los he leído todos y no existe esta condición, este clausulado.
¿Me puede decir dónde?

Mire, si como usted argumenta somos copromotores al 50%, entiendo que también hubiéramos pagado la indemnización de 50 millones al 50% ¿o es que éramos copromotores al 50 para decidir sobre la prueba, pero hubiéramos pagado al cien por cien toda la penalización?

Mire, su argumento se desmonta con números, con simples números.
Al final el resultado es que hubiéramos ahorrado dinero incluso aún en el supuesto que hubiéramos tenido que pagar el cien por cien de la penalización.

Si usted suma los 39 millones de euros, que nos costó la fórmula 1 en el año 2012, si usted firma los más de 34 millones que el Circuito del Motor, los valencianos, hemos tenido que asumir la deuda de Valmor, si usted suma los 14 millones de euros que hemos condonado por comprar Valmor a Valmor, que nos tenía que haber pagado a Circuito del Motor, todo eso suman 87 millones de euros.
Si a pesar de haber pagado el cien por cien de la indemnización directamente los valencianos hubiéramos ahorrado 62 millones de euros.

Por lo tanto, le pregunto, presidente Ciscar, ¿por qué no se rescindió el contrato de la fórmula 1 antes de comprar Valmor?
¿Por qué tuvieron primero que comprar Valmor para que el señor Ecclestone ahora, de repente, consintiera el no poner en el calendario de la prueba la edición del 2013?
Es que no se entiende nada, es que es todo tan absurdo, vicepresidente Ciscar, es tan absurdo.

Primero teníamos que pagar la penalización, íbamos a alternar con Cataluña y pedíamos a Ecclestone la rebaja del 50%.
Y ahora, justo ahora, después de comprar Valmor, el señor Ecclestone resuelve no formalmente, pero sí virtualmente, puesto que no se va a hacer la prueba, no se ha hecho en 2013 el contrato, y se conforma únicamente con que les demos unos cuantos neumáticos.
¿Pero a quién quieren convencer con esto?
¿Van a ser estos argumentos los que usted dé a la fiscalía cuando le citen a declarar?
¿No le da vergüenza, vicepresidente Ciscar, argumentar tanta sarta de mentiras para justificar que lo único que estaban haciendo ustedes era proteger a los socios de Valmor, absolutamente lo único, que su prioridad era proteger a estos socios y no a los valencianos?

Y luego le pregunto, ya que el secretario autonómico no tenía conocimiento.
.
.
Mire, es una factura de uno de los gastos de una de las ediciones de la fórmula 1: urinarios de lujo.
¿Me puede usted decir, me puede usted decir cuántos valencianos tienen váteres con parqué, con televisiones de plasma y con aire acondicionado?
Ninguno.
¿Sabe usted cuánto pagamos solo en el año 2009 por unos urinarios, por 7 urinarios de lujo y de superlujo?
12.
900 euros.
Eso sí, habían toallas de papel de alta calidad…

La senyora vicepresidenta:

Gracias, señora Martínez.

La senyora Martínez Ruiz:

…y jabón de manos ultracremosos.
(Rialles) ¿Le da vergüenza, señor vicepresidente Ciscar haber pagado 12.
900 euros por estos urinarios de lujo?

Muchas gracias.

La senyora vicepresidenta:

Gracias.

Señor Moreno, tiene usted la palabra.

El senyor Moreno Escrivà:

Senyor Ciscar, ja veu que fugir de les meues companyes de grup és difícil, una perquè la sostenen les seues fortes conviccions respecte els drets de les dones i l'altra perquè la seua tenacitat l'ha dut a la fiscalia a posar en coneixement de la justícia, que ha confirmat que l'està investigant a vosté, uns fets que estan directament connectats, perquè són el mateix que estem tractant en esta compareixença.

Però vaig a començar, per compensar tanta cosa i tant de disgust que s'endurà vosté avui, donant-li una gran notícia, una bona notícia per a vosté.
Si Radiotelevisió Valenciana només va a pagar els grans premis de fórmula 1 que s'han emés en valencià, no n'anem a pagar ni un, mos va a eixir gratis.
Vosté ho sap això?
Diga-li-ho al seu advocat.
Perquè no sé si sap que contractaren un locutor d'Argentina que locutava en castellà.
Ho sabia?
Cride a Londres i diga'ls «eh, que no anem a pagar un dur» si eixes són les clàusules.

Ha muntat vosté un guirigall de números, de recursos, de no sé què, però al final 8,1 milions, més 11,1, més 4,7 en interessos.
Se li han oblidat.
És que vosté té una memòria fotuda.
Igual per això l'han llevat de portaveu del govern, perquè li ballaven les dades i els números i han posat la senyora Catalá, que igual no és tan bona política com vosté però que igual té més memòria i no entra en tantes contradiccions.

Se li ha oblidat a vosté dir quants milions està pagant als advocats que estan perdent eixos pleits en Paterna, mig guanyant-los i mig perdent-los en València i no sé sap exactament què allà a la Gran Bretanya.
Se li ha oblidat dir-nos-ho, i ens podria dir quant està costant-nos eixe despatx que vostés han contractat en la Gran Bretanya per a què ens defenga d'aquest despropòsit.
Se li ha oblidat dir-me, però si vol ja li ho diu vosté directament al fiscal, val, però si mos ho vol avançar ací…

Mos podria avançar per què la doctrina no contemplada en l'acord del govern, perquè a vostés això se'ls va ocorre després, no sé si en un vàter de luxe d'estos, però se'ls va ocorre després.
Després van pensar vosté «sap com anem a explicar este destarifo, encara que no ho hagen posat en el tal…, en que nos saldría más caro pagar el canon».
Com no se molesten en fer números mai, no sabien que això els incriminava, perquè no ix més car.

Però si vostés suspenen, vull dir, no suspenen els contractes amb Ecclestone, jutjat en estos moments per suborn i corrupció en Alemanya, si vostés no suspenen els seus contractes amb Ecclestone per no pagar les penalitzacions ¿per què suspenen els de la tele?
Per què doctrina A aquí i doctrina B allà?
Per què ací sí que van als tribunals, pleitegen i argumenten i allà no argumenten vostés res?
Per què no feren valdre els assessoraments eixos amb Broseta?
Els del despatx que diuen que vosté pren decisions anticonstitucionals i que de repent han aparegut uns documents de Broseta i de Garrigues que tampoc consten en el seu acord de govern per a l'adquisició.

Mire, l'únic que hi ha fiable en el seu govern, permeta'm que li ho diga i per a d'això duc una fotografia d'ell darrere sempre, és el talp, l'únic de fiar és este xic, el talp, el talp, de veritat.
Xe, nomenen-lo conseller o alguna cosa a este home o dona, no sé.
Perquè el talp ens ha passat a tots açò, senyor Ciscar.

Mire, açò és un reunits que dura un full i mig apegada a un muntó de documents en anglés, que ni se molestaren en traduir per a complir la llei, que els ho diu la Sindicatura de Comptes i no ho feren.
.
.
Vosté l'anglès el parla, llig bé l'anglès dels documents?
El senyor Fabra no, ell és de francès va dir i prou.
No sé si el senyor Fabra entenia el que estava firmant, però, bé.
Signat unes setmanes abans de dimitir, el signa el 20 de juliol de 2009, i unes setmanes després el senyor Pedro García dimitix.

Què els passa a vostés?
Per què abans de dimitir sempre firmen coses sobre la fórmula 1?
És este també el paper en el qual parla de 22 milions, més 2 milions i especifica clarament el que vostés havien de complir i no compliren vés tu a saber per què?
O és este, senyor Maluenda -açò li vaig a donar un disgust- és este que diu que la persona de contacte -notícies, diu ací- és el senyor Pedro García.
«A la atención de Pedro García, y que se le dirigirán los escritos en…», espera que ho busque -agarreu a Maluenda-; ho diu ací.
.
.
, diu.
.
.
, ai, espera't, ara no ho trobe.
.
.
, ah!
: «Written -escritos- in Castilian or Catalan Language».
Catalanistes, que sou uns catalanistes.
(Remors) És este el contracte?
Doncs, esta és la veritat, i en Castilian or Catalan diu que vosté té un seriós problema, en Catalan i en anglés.

La senyora vicepresidenta:

Gracias.

El senyor Moreno Escrivà:

Diga'm quant ha costat açò.

La senyora vicepresidenta:

Gracias, señor Moreno.

Por el Grupo Parlamentario Izquierda Unida, tiene la palabra el señor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Moreno, tu eres de francés també, no?
(Rialles i remors) Tu també eres de francés, em sembla.
(El senyor Moreno, amb el micròfon desconnectat, diu: «.
.
.
el parle bé, el francés»)

A vore, jo també vaig a aprofitar, senyor Ciscar, perquè vosté ha fet fugina de l'altra comissió, enviant un secretari autonòmic que no volia parlar, (se sent una veu que diu: «Pobre home!
») és que no volia parlar.

Jo li he hagut de preguntar en castellà, fins i tot.
Jo solc parlar en valencià, però, com que entenia que era un problema de comprensió, m'he passat en la segona intervenció al castellà i li he formulat les preguntes que ell se suposa que, voluntàriament, venia a respondre, perquè ho havia demanat així, «petició de compareixença per part del secretari autonòmic».
Però ell, una i altra vegada, una i altra vegada, el que feia era llegir-nos el que havia dit davant els mitjans -i, per tant, ja coneixíem- el senyor Ciscar: «Mi vicepresidente.
.
.
Mi vicepresidente, porque es mi vicepresidente (se sent una veu que diu: «El de todos.
Es el de todos.
») y él ha dicho.
.
.
» I, clar, dic, perquè vinga a llegir-nos el que ha dit su vicepresidente, doncs, mira, me'n vinc jo a esta comissió i ja veig a su vicepresidente i li pregunte el mateix.

Com que els temes, efectivament, estan relacionats, confusament relacionats, també li ho he de dir, eh?
: tribunals anglesos, milions cap amunt, milions cap avall.
.
.
Per cert, vosté ha acabat fent la conclusió diguent que s'han pagat, per una banda, 8,1 milions d'euros i resulta que en les xifres inicials que vosté ha citat deia: un milió en 2009, quatre en 2010, quatre i mig en 2011 i dos abans del 31 de juliol de 2009.
A mi això m'ix que és prou més que 8,1 milions d'euros, (veus) vinga.
Un més quatre, cinc; més quatre i mig, nou i mig; més dos, onze i mig, i no sé si van amb IVA o no.
Per tant, m'ix prou més del que vosté ha dit.

Tribunals anglesos, per cert, amb una empresa que se diu Imagina Producciones.
¿Sempre van als tribunals anglesos?
¿Però que vostés no poden imposar el fur de València?
No sé, és que són una administració pública, eh?
, que açò és una cosa seriosa.
Els imposen les condicions contractuals, les clàusules, la redacció i, a més a més, (se sent una veu que diu: «Els tribunals.
») ¿el fur dels tribunals anglesos, on després vostés diuen: «No, és que, clar, la llei anglesa.
.
.
, tal»?
¿Per què se sotmeten vostés als tribunals anglesos?

Però ja dic que jo aprofite per a repetir-li -i no sé si fer-ho.
.
.
, vosté parla molt bé i entén molt bé el valencià, per tant, no cal que ho traduïsca- les preguntes que li he formulat al secretari autonòmic.

Primer, ¿li van fer xantatge al president de La Generalitat i del Partit Popular, Alberto Fabra, el senyor Cotino, el senyor Aspar, el senyor Roig i Bancaixa perquè comprara l'empresa, assumira tots els seus deutes i eximira de responsabilitat civil els seus propietaris?
Em referisc a Valmor.
¿Li van fer xantatge?
És l'única explicació lògica, racional, per a dir: «Anem a impedir que es celebre el gran premi i que vostés hagen de pagar la penalització si no ens salven el cul del negoci en què es va ficar Francisco Camps.
» És l'única explicació racional, el xantatge criminal que haurien de vostés denunciar.
Si no els han fet xantatge, no hi havia cap impediment perquè vostés, primer, organitzaren el gran premi, com havien fet tots els anys, i, en segon lloc, cap obligació que vostés pagaren eixa indemnització que, per cert, no figura en l'acord del Consell com a.
.
.
, en l'exposició de motius de l'acord del Consell no diu res d'evitar el pagament d'una indemnització, res.
(Se sent una veu que diu: «Ni pío.
») Com ha explicat Moreno, això és una excusa que se va inventar algun assessor mesos després, mesos després.

Segona pregunta, ¿quant ens ha costat la fórmula 1, incloent estos huit o onze o vint o els que siguen de la televisió?
Perquè tenim xifres aproximades: que si noranta de construir el circuit, que si cent vint de pagar el cànon, que si uns vint o més de vint milions de les retransmissions, que si cinquanta de comprar Valmor.
.
.
Més o menys ens hem fet una idea que en són uns tres-cents.
Però igual ens equivoquem, igual no en són tres-cents, igual en són dos-cents noranta-nou.
I vosté ha de saber-ho.

Tercera, ¿quant ens ha costat exactament la compra de Valmor?
La fiscalia ho està investigant.
Sembla que va per quaranta-huit milions.
La veritat és que pràcticament el mateix que la penalització que vostés utilitzen com a excusa.
Però vosté també ha de saber-ho i ha de dir-ho.

¿Quins dels deutes de Valmor han sigut assumits i pagats i quins han sigut assumits i es deuen a proveïdors, entitats financeres, etcètera, etcètera?
Ja sabem que els catorze milions sis-cents mil euros del circuit no els vorem.
I l'Institut Valencià de Finances que va donar una pòlissa de 8,5 milions d'euros a Valmor, què?
, tampoc?
, ¿o va a pagar el circuit del motor a l'Institut Valencià de Finances, La Generalitat a La Generalitat?
És que només per eixe procediment de comprar una empresa que té deutes amb la mateixa Generalitat, ja en són vint-i-dos.

I, per últim, ¿Valmor va guanyar o va perdre diners amb la fórmula 1?

Són preguntes que, ja dic, he formulat tres vegades, la primera en valencià i les dos últimes en castellà.
.
.

La senyora vicepresidenta:

Gracias, señor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

.
.
.
per si de cas el senyor Rafael Ripoll no ho entenia.
.
.

La senyora vicepresidenta:

Gracias, señor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

.
.
.
I vosté és el responsable polític de la decisió.
.
.

La senyora vicepresidenta:

Señor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

.
.
.
i, per tant, de donar resposta.

La senyora vicepresidenta:

Gracias.

Tiene la palabra el señor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Jo, arribat a este punt, la pregunta que voldria formular-li és, diu: ¿qui va ser el geni que va decidir comprar uns drets televisius a Mediapro, a través de l'empresa Imagina Contenidos Audiovisuales, en 2009?
¿Qui va ser el crac del govern valencià que va decidir prendre esta decisió?
En 2009, recordem-ho, ja n'hi havia una crisi econòmica i social d'unes dimensions gravíssimes.
¿Qui del Consell valencià va decidir comprar per vint milions d'euros uns drets televisius a una empresa que ja els emetia a través de La Sexta?
¿Qui va ser eixe gran timoner, eixe geni de com s'han de fer les coses que va decidir fer este contracte?
Qui va ser?
Qui va ser?

Perquè abans de 2007 recordem que el senyor Camps va dir: «No nos va a costar ni un euro la fórmula 1.
» I el senyor este multimilionari que factura en paradisos fiscals -és baixotet, però, sense dubte, guanya el que no està escrit-, el senyor Ecclestone, Formula One Administration, diu: «Solo se hará la fórmula 1 si gana mi amigo Camps.
» És que, clar.
.
.

I no contents amb això, que això ja devalua esta democràcia tan millorable, diguem-ho així, no contents amb això, eixe ús maniqueu i frívol i oportunista, no contents amb això, ¿qui va decidir comprar uns drets televisius a una empresa, quan ja s'estava emetent la fórmula 1?

Perquè jo, senyor vicepresident, el veig desbordat a vosté d'apagar tant de foc.
I tota esta compareixença que, finalment.
.
.
El veig desbordat.
Però, bé, vosté és del Partit Popular, què hem de fer?

I els diputats que quan nosaltres advertíem: el model productiu no és el que toca, hauríem de fer.
.
.
«¡Eeeh!
, usted es un agorero, no cree en la comunidad.
» Quan ja els advertíem que no podíem, en moments que l'economia tirava per la construcció desordenada i privatitzant una qüestió que ha de ser l'ordenació pública del territori, ja els advertíem a vostés que per ahí anàvem malament.
.
.
No, vostés días de vino y champán o, com va dir algun altre, amb més coses.
És dir, tot allò ha portat a la situació que tingam el 25% dels valencians i de les valencianes, més d'un milió de persones, més d'un milió, en situació de pobresa.
¿I quin govern hem tingut?
Jo crec que eixe és el tema.

I el que des de Compromís reclamaríem és: identificar el causant d'esta situació, identificar qui va prendre la decisió, el cervell de l'operació.
¿Va ser el senyor Pedro García o qui?
Perquè açò forma part, des del nostre punt de vista, també d'eixe empobriment, d'eixe deute estratosfèric, d'eixos grans saraus que mos han portat no a una tierra mítica que mos van oferir en los argumentarios del PP, sinó que mos han portat a l'autèntica misèria, a un abocador.

I, per tant, el meu consell i jo el que li demane, és el que estem demanant en totes les seues compareixences, és que vosté, en lloc de tapar, d'ocultar, que tire de la manta, tiren de la manta, perquè necessitem una necessària regeneració democràtica i se reintroduïsca la decència en la vida pública.
I els responsables de tot açò que no s'amaguen.
No poden estar gaudint d'una situació correcta quan de la seua gestió de govern s'ha derivat l'empobriment i el patiment de tantíssima gent.

Eixe gran personatge, qui siga, ¿mos pot dir vosté per ordre de qui es va firmar este contracte que va decidir en 2009, en una situació de crisi, de desocupació, d'atur gravíssima, gastar-se vint milions d'euros de les depauperades arques públiques per a retransmetre una competició televisiva que ja emetia un operador privat?
¿Qui va ser este crac?

I, després, doncs, mos fa falta un poquet d'autoestima.
I eixa autoestima, escolte!
, vostés han deixat morir qüestions que no són.
.
.
, han penalitzat esports nostres, elements d'identitat nostres, tot tipus de tradicions, de cultura, de festes populars les.
.
.

La senyora vicepresidenta:

Finalice, señor Morera, por favor.

El senyor Morera Català:

.
.
.
(inintel·ligible) .
.
.
en l'autèntica misèria, i li van posar vint milions d'euros en la butxaqueta al de Mediapro, a banda de tot el que mos ha portat la fórmula 1.
.
.

La senyora vicepresidenta:

Gracias, señor Morera.
Su tiempo ha concluido.

Gracias.

El senyor Morera Català:

.
.
.
¿Qui va ser el crac?

La senyora vicepresidenta:

Tiene la palabra, por el Grupo Parlamentario Popular, la señora Sánchez.

La senyora Sánchez Cortés:

Gracias, señora presidenta.

Evidentemente, hoy no hacemos historia.
(Veus) Esto, las intervenciones, la puesta en escena es más de lo mismo, de lo de siempre.
Da igual, señor vicepresidente, lo que usted diga, lo que usted explique y el enunciado del punto, lo que aquí ha venido a decir.
Da igual, ya lo acabamos de ver.

Usted ha explicado unos contratos, una demanda judicial y por qué han tenido que pagar un dinero, consignar un dinero por vía judicial, porque un juzgado les dijo que lo hicieran, y ahora lo tendrán que devolver porque, en vía de audiencia, ha dicho que aquello no estaba correctamente hecho.

Pero da igual, porque ese no era el tema.
El tema era venir a hablar de otras cuestiones y venir a convertirse aquí, con la intervención, esa dualidad del Partido Socialista, a ejercer de jueces, a leer la Ley de enjuiciamiento criminal como hace un juez al empezar un procedimiento penal.
(Veus) La osadía, la osadía ya no tiene nombre.
Y usted se puede esperar lo que sea, incluso yo le diría: «Señor vicepresidente, si quiere terminar ya, termine porque da igual lo que diga y explique aquí.
Para la oposición da igual; el discurso es el mismo a lo largo de los años.
»

Porque aquí se ha venido a hablar de un contrato: la fórmula 1.
Nuevamente, los grandes proyectos… Yo me pregunto, es que, verdaderamente, trasladándonos a cuando esto se inició, cuando los grandes proyectos se iniciaron en la comunidad, ustedes, el Partido Socialista -no ustedes, que me dirán que no estaban-, ¿no estaban de acuerdo con los grandes proyectos?
(Veus) No, he dicho el Partido Socialista.
Pero le voy a decir también, (veus) porque también vi a algún compañero de usted, de Izquierda Unida, estar demandando la presencia en los grandes proyectos, y ese compañero ya se lo diré, que todavía está en política a nivel nacional, y también los dirigentes en aquel momento del Partido Socialista.
Pero, bueno, ahora los demonizamos.

Ahora hay que vivir otra realidad, evidentemente, y por eso los grandes proyectos decidió el gobierno valenciano que no se podían realizar.
No se podía realizar la fórmula 1 porque ahora no es el momento de esos grandes proyectos.
Pero yo también me pregunto por qué, porque hay otras comunidades, otras comunidades que en deuda nos llevan un montón de millones, que siguen realizando sus grandes eventos, y esos al Partido Socialista le parecen fenomenales.
¿Por qué no lo nombran?
El circuito de Cataluña, el circuit de Montmeló, (se sent una veu que diu: «Porque no se roba.
».
Algú fa: «Xxxt!
») con unas deudas, con unas deudas monumentales de más de cuarenta y cinco millones de euros, de mucho más, que aporta la Generalitat catalana, el Ayuntamiento de Montmeló gobernado por muchos años por el Partido Socialista sigue teniendo sus grandes proyectos y sigue aprovechando el tirón y la influencia, la promoción y la influencia económica que esos grandes proyectos aportan a la comunidad, porque lo han aportado durante muchos años aquí también en la Comunidad Valenciana.
O, ¿qué pasa en Jerez, señor mío?
¿Qué hace la Junta de Andalucía, la famosa Junta de Andalucía con el circuito de Jerez?
Que tuvo que entrar en concurso.
Y la Junta de Andalucía asumió toda su deuda.
Y la alcaldesa socialista del Ayuntamiento de Jerez hoy en día está imputada (algú fa: «Xxxt!
») por malversación de fondos públicos en la gestión de ese circuito.
Pero eso está… No pasa nada, está muy bien.

Yo creo que ustedes no deberían de tener esa legitimación que en un juicio, ya que son jueces, fiscales y abogados acusadores, defensores nunca, evidentemente (veus), se lo tendrían que hacer ver.
Yo creo que hay que pedirle a nuestro gobierno en este asunto en el que hemos venido a ver y que también nos ha explicado el vicepresidente que sea insistente, el gobierno valenciano, que sea consistente en pedir la devolución de un dinero (algú fa: «Xxxt!
») que se ha tenido que consignar en el juzgado.
Y le pedimos y le apoyamos para que haga todas aquellas reclamaciones que sean necesarias para reembolsar a las arcas de los valencianos ese dinero que nos ha dicho contante y sonante -abran los oídos, que los abren para lo que no deben de abrirlos- y lo devuelvan a las arcas de los valencianos.

Pero, señorías, no nos vayamos en este tema, como en otros muchos, por otros derroteros, porque no aportamos nada positivo, nada absolutamente nada a lo que es la gestión y la política, que todos sabemos y hemos visto que los ciudadanos cada vez están más alejados de nuestros discursos.

La senyora vicepresidenta:

Gracias, señora Sánchez.

Tiene la palabra el vicepresidente.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyora Martínez, pareixia vosté una jutgessa.
I a més, dia: «Vaja habituant-se.
» Jo ja estic habituat.
(Rient) Quasi vint anys exercint l'advocacia, doncs mire les vegades que he escoltat jo de la boca d'un jutge totes estes qüestions.

Però, mire, esta compareixença és per a parlar dels contractes d'Imagina, no per a parlar dels contractes de Valmor.
I, com vosté m'ha conferit el dret a guardar silenci, per una vegada i sense que servixca de precedent, vaig a fer-li cas.
Sobre Valmor vaig a guardar silenci.
Però no per falta d'arguments, que li podria contestar en quins articles del contracte de juliol de l'any 2009, i en quines clàusules, està el que vosté preguntava.
I tampoc perquè no corresponga a esta comissió, que és veritat que per la matèria correspon a una altra comissió, a la que tinga les competències d'esports.
Ho he contestat moltes vegades com a portaveu i no tindria cap inconvenient.
Ho faré perquè ja està bé de tant d'abusar vostés de les institucions.
Açò és una comissió de control a Radiotelevisió Valenciana (remors i protestes) i jo ací…

La senyora vicepresidenta:

Señores diputados, guarden silencio, por favor.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

…han demanat la meua compareixença i llegiré textualment «explicar el cost i la situació actual, tant en l'àmbit econòmic, (algú fa: «Xxxt!
») com jurídic, dels contractes firmats entre Radiotelevisió Valenciana i l'empresa Imagina Contenidos Audiovisuales, SL, en relació amb els drets d'emissió dels grans premis de la fórmula 1 durant les temporades 2010-2013».
Jo crec que fa igual que un siga d'anglés o de francés, si entén en valencià està molt claret quin és l'objecte d'esta comissió, veritat?
Bé, doncs ja està bé.
Pregunten per Valmor en una altra compareixença, però en esta no.

Senyor Moreno, també, mire, per una vegada seguiré el seu consell.
Vosté diu que parle amb els advocats i la resta.
Doncs mire, li faré cas.
Ara, prèviament comprovaré el que vosté em diu, no siga cas que després no siga així, perquè és que (rient) ara m'ensenya vosté la foto del talp.
Diu: «Que el nomenen conseller.
» L'altre dia dia que el talp era jo, i jo ja sóc conseller, aleshores ja no sé, no puc fiar-me.
(Remors) He de comprovar tot el que vosté em diga, no tinc més remei.

Mire, jo -i parlant ja dels contractes, que ens han portat ací- en la meua primera intervenció he donat detall del que s'ha pagat, del que no s'ha pagat, del que sí que les sentències diuen que s'ha d'haver pagat i el que les resolucions judicials diuen que no s'havia d'haver pagat i que, per descomptat, s'ha de tornar.
No he parlat a fons d'un tema que mosatros també al·leguem davant els tribunals, que és el deute que té Mediapro en Radiotelevisió Valenciana, perquè són empreses del mateix grup, i açò cal posar-ho en valor, perquè hi ha una sentència del jutjat mercantil número 7 de Barcelona, en virtut de la qual Mediapro ha d'abonar una quantitat a Radiotelevisió Valenciana pròxima als 9,1 milions d'euros.

Hem intentat en tot este procés d'Imagina, que donat que són empreses del mateix grup, ens pugueren compensar les quantitats.
De moment, els tribunals espanyols han dit que no pertoca la compensació, vorem el que diuen els tribunals anglesos, si és el cas, però vull que això també es tinga en compte, i quan fem el balanç de sumes i saldos, que tinguem clar que ahí també n'hi han 9 milions que s'han de pagar a radiotelevisió en tot este procés.

Pregunta el senyor Morera qui va donar l'ordre de firmar eixe contracte.
Mire, doncs, sincerament jo no sé qui va donar l'ordre en l'any 2009 de firmar eixe contracte.
Ho hem dit moltes vegades, i ho ha dit la meua companya, en altres circumstàncies, si hui s'haguera de fer, vostés saben que no es faria.
Hui no es firmaria eixe contracte.
No per la quantitat, que pense que està en el que està pagant-se en els preus habituals de mercat.
De fet, en Catalunya han refinançat o han revisat el seu contracte per als anys 2014-2015, i per dos anys actualment per retransmetre la fórmula 1 paguen 21 milions d'euros, que si ho traguem per any és prou més del que dia este contracte.
No per eixes circumstàncies, sinó perquè la situació és una altra, i que un govern que es veu obligat a tancar Radiotelevisió Valenciana per a atendre altres prioritats lògicament estes coses hui no les faria.
Però bé, està ahí i estem defenent els interessos de Radiotelevisió Valenciana, com és la nostra obligació.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Gracias, señor vicepresidente.

Señor Moreno, ¿van a repartirse también el tiempo en esta ocasión?
No, ¿verdad?
Muchas gracias.

Tiene usted la palabra.

El senyor Moreno Escrivà:

Senyor Ciscar, les seues paraules textuals han segut -en açò anem a establir l'índex de fiabilitat del senyor Ciscar: «El material està perfectamente custodiado.
» Se referia a les cintes de Castelló.
Esta és una foto del material de les cintes de Castelló, que després els exhibiré a tots vostés perquè vegen «lo perfectamente custodiado y conservado que está».
Val?
Ho ha vist vosté, senyor Ciscar?
Eixe és vosté.
Les seues paraules, i està és la realitat.
«Perfectamente custodiado.
»

Mire, senyor Ciscar, vosté està contestant ací a una compareixença sobre Valmor.
Li vaig a dir per què: tot açò no és més.
.
.
Li contestaré de pas també al senyor Morera.
Açò no és més.
.
.
Bon rotllo, de bon rotllo, ara vorà.
Açò no és més que un episodi més d'un despropòsit anomenat fórmula 1 Camps-Ecclestone.
Nosaltres estem a favor.
No he anat a ningun, perquè tenia altres coses que fer, però jo estic molt a favor de «los grandes proyectos».
«Grandes» i «proyectos» són dos paraules que juntes no em fan ninguna por.
Tinc problemes «con los grandes robos» i «los grandes saqueos».
Eixe és el problema.
I hui no estem parlant de «grandes proyectos».
Estem parlant de «grandes robos».
Per què?
Perquè tot açò ha acabat en un episodi que és la compra d'una empresa privada -inaudit-, que era una tapadora, perquè mai se va dedicar a res del que es dia que es dedicava, subcontractava tot en una empresa preexistent que es diu Circuito del Motor.
Una compra que es va fer sense cap informe, i el senyor Ciscar ho sap, perquè ara, quan la fiscalia li pregunte si hi ha algun informe d'algun funcionari públic valencià, de l'àrea econòmica o jurídica, vosté va haver de contestar, per a no clavar-se en més embolics, que «no lo hay».
Què n'hi ha, què n'hi ha?
Ara parlarem de què n'hi ha.

Senyor Morera, este foc no està apagant-lo, el va encendre ell.
Ell estava en el Consell i va votar.
Ell és el piròman, per això se l'està investigant, val?
Tot açò està vinculat a esta història, perquè comprar-li els drets a Mediapro és una ordre del senyor Ecclestone, que vostés acaten.
Com vostés acaten fins i tot el locutor, que era un locutor vinculat a qui ja tenia la concessió, i que li pareixia bé al senyor Ecclestone.
Jo parle quatre idiomes.
En anglés no em sentia suficientment segur, senyor Blanco, i per això vaig consultar un traductor judicial perquè em traduïra sense cap mena de dubte el contracte.
I eixe contracte diu que el senyor Ecclestone pot fins i tot posar quins són els comentaristes, pot resoldre directament el contracte, si vostés o la televisió que ho emetia malparlava o informava, per exemple, que ara l'estan jutjant per suborn i corrupció.
Vostés acceptaren totes eixes clàusules, sense cap de límit.
No tingueren límits en res que tinguera.
.
.

Miren, més papers.
Saben vostés quant han pagat en samarretes per als comissaris, per a un sol gran premi?
«Camisetas de los comisarios.
7.
786 euros en camisetas para los comisarios del gran premio».
Eixa gent sua molt, no?
Quantes vegades es canviaven la camiseta per hora?
Açò és una barbaritat.
Vostés han muntat una gran estafa en general.
Contractaren Broseta, també, Circuito del Motor y Promoción Deportiva.
Broseta, i li pagaren 9.
280 euros.
Este Broseta, senyor Ciscar -és que la vida és molt punyetera-, este Broseta és el mateix «despacho de abogados» en el qual és jurista la senyora Rosa Vidal, que diu que vosté va prendre una decisió probablement inconstitucional.
O a o b.
No sé com ho veu vosté.
Que els contracta vosté, que no els contracte jo.

L'adquisició de drets de la fórmula 1 per a la retransmissió és una ordre i està incardinada dins de totes estes factures.
Per això, sotmeten vostés a la jurisdicció que més convé el senyor Ecclestone i que més convé a l'empresa fórmula 1.
Vosté té un problema.

I per a acabar, només vull dir-li una cosa, per si és l'última vegada que el puc interpel·lar o alguna cosa per l'estil, donada, sí, donada la seua contumàcia en absentar-se d'esta cambra.
Jo no li vullc cap mal personal.
No voldria vore'l entrar en cap presó -acabe de seguida, presidenta- ni en cap jutjat.
Ningú del meu partit vol això.
Si vostés foren capaços de trobar la manera de tornar-mos els diners que ens han saquejat i que Valmor assumixca el cost del seu negoci, se'n pot anar vosté a casa, si vol.
El problema és que no n'hi ha manera, i vosté haurà d'explicar-li-ho primer a un fiscal, després a un jutge, i probablement moltes vegades a la policia.

La senyora vicepresidenta:

Gracias, señor Moreno.

Por el Grupo Parlamentario Izquierda Unida, tiene la palabra el señor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Esquerra Unida.
A vore, des de l'autoritat que ens dóna haver estat en contra de la política de grans fastos des del primer moment, estiguérem en contra de la Copa de l'America, de la fórmula 1, de la visita del papa, de la Volvo Ocean Race, de la Global Champions Tour, i podria seguir.
I estiguérem en contra, perquè suposava desviar diners públics necessaris per a atendre necessitats socials que estaven desateses inclús en època en què no hi havia crisi -hi havia xiquets i xiquetes en barracons- a negocis corruptes i a deliris de grandesa dels polítics.

La fórmula 1 comença quan Ecclestone firma un contracte amb una empresa privada que es diu Valmor.
Jurídicament.
Perquè políticament comença quan el senyor Francisco Camps anuncia en campanya electoral que la fórmula 1 vindrà a València si guanya ell.
Per tant, un es pregunta: qui va decidir que Ecclestone firmara el contracte amb Valmor?
I un respon: Francisco Camps.
I ara podem fer la mateixa pregunta: qui va decidir que Radiotelevisió Valenciana firmara un contracte amb Imagina Contenidos Audiovisuales?
I tal vegada la resposta siga la mateixa: Francisco Camps.
Vosté no ho sap?
Podria preguntar-ho.
Sap per què?
Perquè era el seu partit.
I Francisco Camps continua sent diputat de les Corts Valencianes en el Grup Popular.
Podria preguntar-ho, perquè si no, com s'explica un contracte per a emetre, sense exclusiva, un campionat que ja està emetent una televisió d'àmbit estatal.
I a més, per a emetre'l solament, evidentment, en l'àmbit de cobertura de Radiotelevisió Valenciana.
No serà per a promocionar la Comunitat Valenciana en la Comunitat Valenciana.
Perquè vostés, que ho han justificat pràcticament tot, fins i tot, la fórmula 1, eixos 300 milions d'euros, moltes vegades és per a situar València en el mapa, «un número infinito de visitantes, infinito de telespectadores, infinito de proyección», però no serà dins de la Comunitat Valenciana -dic jo-, ¡vamos!
, no voldran que els valencians i valencianes, els de Xeraco, els de Benicarló, els d'Asp coneguen la Comunitat Valenciana, dic jo ¡que ja la coneixeran!
Per tant, no serà per això.

I, per tant, gastar-se 20 milions d'euros o més de vint milions d'euros en cinc edicions, finalment no ens ha aclarit quant s'ha gastat en tres perquè ha dit 8,1 milions d'euros però a mi m'ixen els comptes superiors, per favor, ¡aclarisca-ho!
, ¿quin sentit tenia?
, ¿quin ha sigut el resultat?
, ¿això es compensava amb ingressos publicitaris?
No.

Per tant, ¿per què es feia eixa despesa si no tenia sentit la promoció de València entre els valencians, si no eixia a compte per ingressos publicitaris, quina era la motivació d'un contracte que sumat a molts altres contractes van generar una ruïna econòmica que vostés, després, han utilitzat per a justificar una decisió política que és tancar Radiotelevisió Valenciana?
, segurament interés polític perquè segurament el senyor Camps sí que volia promocionar-se a la Comunitat Valenciana a través de la Radiotelevisió Valenciana, segurament sí que volia que els ciutadans de Xeraco, de Benicarló i d'Asp el vegeren passejar-se pel circuit, assistir a la cursa d'automòbils pels carrers de València.
És l'única explicació lògica, i u ha de buscar-li lògica a tot.

Tampoc ens ha respost per què el contracte està sotmés al fur dels tribunals anglesos quan es firma amb el grup Mediapro, és que jo…, Roures -que jo sàpiga- és català i, segurament, per això allò de català o castellà, catalan o castilian language, però no en anglés, ¿per què els tribunals anglesos?
, ¿per què 20 milions d'euros per a emetre una competició que ja estava sent emesa per una altra cadena de televisió?

Té l'oportunitat en l'últim torn de donar alguna resposta, sobre Valmor no vol parlar, ja vorem quan el cride la fiscalia, ja vorem quan el cride el jutge, o la jutgessa, però sobre este contracte sí que hauria de fer-ho, ¿qui va decidir que es firmara?
, ¿per quin motiu?
, ¿amb quina justificació econòmica?
, ¿quan s'ha pagat?
, i ¿per què està sotmés a la justícia anglesa?

Gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Gracias, señor Blanco.

Tiene la palabra el señor Morera.

El senyor Morera Català:

Molt bé.

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Vosté m'ha contestat diguent que no sap qui va firmar el contracte, i crec que la informació és rellevant, el contracte físicament el firma, el signa Pedro García, un altre crac que, en estos moments, a l'antic director, cap de premsa -crec recordar- del senyor Camps, que és una persona clarament objectiva i que (rient) vostés designen com a director de Radiotelevisió Valenciana, doncs este és el senyor que firma materialment el contracte lleoní, un contracte lleoní amb Mediapro, en anglés i en català perquè com Mediapro, a través de l'empresa instrumental esta Imagina, doncs tenia els drets d'este senyor, este gran crac que és Ecclestone.
¡Val!

És rellevant saber qui va donar l'ordre de signar perquè no crec que el senyor Pedro García, que és una persona espavilada, com s'ha pogut demostrar en tota la gestió de la visita del papa, i que n'hi haurà de respondre d'eixe espavilament en els tribunal de justícia, esta persona mos haurà de dir si actuava en nom propi o en nom d'algun altre que li va indicar que contractara estos serveis.

I és rellevant este fet que vosté desconeix -pareix que el senyor Moreno ho sàpiga, doncs jo el felicite que sàpiga tant-, i si ha sigut vosté -crec que al 2009 el president de La Generalitat era el senyor Francisco Camps-, perquè mos recorda el cas del Valencia Summit, un cas que té una transcendència molt important; hui mateix la infanta Cristina no ha pogut estar en la presa de possessió del seu germà com a rei d'Espanya, entre altres coses perquè, segurament, tot açò ha de vore amb eixe gran acte històric, doncs perquè al marit de la infanta Cristina se li va donar uns diners públics -jo crec que eixe és el problema que tenim, que molta gent del Partit Popular, o alguna gent ha confós el que és públic, els diners públics amb la gestió privada, crec que eixe és el denominador comú-, doncs resulta que s'està investigant un cas, el del cas Nóos, l'Institut Nóos, que jo li he escoltat a vosté i al senyor Camps que «estaba todo perfectamente auditado» però resulta que n'hi ha un jutge que diu que no.
Mire si no está todo perfectamente auditado que n'hi ha ja un informe de fiscalia que assenyalen claríssimament i que imputen alts càrrecs de la Generalitat valenciana, senyor Lobón, altres, i encara no s'ha determinat qui és el que va donar l'ordre de firmar eixos contractes, ¿el senyor Esteban González Pons?
, que tots el tenim en un gran efecte perquè va ser síndic del grup parlamentari, que va dir que ell no va ser, ell era conseller en aquella època però ell no va ser, que las instrucciones venían de más arriba.

Hem de saber qui és el senyor ics, hem de saber qui va donar la instrucció de firmar tots estos contractes, hem de saber qui decidia fer un ús abusiu, malversador, fraudulent i d'administració deslleial dels pocs diners públics que tenim els valencians, ¿qui és eixa persona?
I volem saber-ho, vosté diu que ho desconeix, jo quan li dic que tire de la manta és que busque eixa informació, que és rellevant, que s'hauria de posar a disposició de les autoritats judicials pertinents perquè estes decisions d'usar i disposar d'uns recursos públics per a unes finalitats que no tenen una finalitat pública ni de servei públic és molt rellevant, ja ho hem vist en altres casos i crec que això va a continuar, va a continuar perquè, efectivament, d'esta brillant gestió d'estos cracs del Partido Popular resulta que el forat de 1.
300 milions d'euros, que és un forat de diners valencians que sense estar previstos en les pressupostos i sense informe d'auditor s'han gastat, ací ja tenim 20 milions més, 20 milions més.
Si tinguérem temps, aniríem poquet a poquet analitzant tots eixos diners on han desaparegut.

I, clar, el problema és que si no sabem qui és, qui ho ha fet, quin és el modus operandi doncs podem tornar a repetir els errors; estos errors -per deixar-ho ahí en error, que des del meu punt de vista són delictes gravíssims- tenen una persona que és el que figura en tots els casos d'ús malversador, fraudulent, de diners públics per a qüestions que no representen un interés públic, si no més bé privat, particular, partidista, per a guanyar eleccions amb els diners dels valencians.

Per tant, volem saber qui va donar l'ordre i no pararem fins que s'investigue este cas, el de Valmor, el de Teconsa i tota la gestió d'una època que mos ha arruïnat com a poble.

La senyora vicepresidenta:

Gracias, señor Morera.

Para concluir el debate, tiene la palabra el señor vicepresidente.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor Morera, jo no li he dit que jo no sabia qui ha firmat, jo li he dit que jo no sabia qui ha donat l'ordre.
(Veus) No, és que vosté anava en la seua segona intervenció… ¿Com volen que els creguem després?
Cal matisar las coses.
A vore.

Senyor Moreno, les cintes de vídeo, jo he dit que varen arribar ahir -ho he dit en la primera intervenció- i per això estan encara embalades, però ¡compte!
perquè vosté ha dit que els vídeos no estaven a Burjassot.
(El senyor Morera Català diu: «Ahir, no.
») Ahir, no, però vosté (rient) no es referia a ahir, vosté es referia a hui, però, bé, és igual, és una anècdota, el que és important és que estan ahí i que, ara, estaran degudament custodiats i es fa el que procedix en estos casos.

Miren, ¿quina era la motivació d'eixe contracte en l'any 2009?
, bé, doncs, jo supose que la motivació seria un esdeveniment que tenia molt d'interés televisiu i, també, per a la promoció del valencià.
Jo no he anat a cap prova però sí que alguna l'he vista per la tele i, senyor Moreno, és veritat que algun locutor parlava en castellà però la retransmissió era en valencià, això tots ho sabem.
I, per tant, ja té dos motius: un interés televisiu i, vostés, que tantes vegades han dit -i diuen- que, entre altres qüestions, Radiotelevisió Valenciana ajuda a la promoció i a l'impuls del valencià, bé, doncs, en eixe cas era Radiotelevisió Valenciana a l'impuls i a la promoció del valencià -insistisc- amb uns preus de mercat que, pel que estem vegent en un cas substancialment paregut, com és el cas de Catalunya, estaven dins de l'absoluta normalitat.

I atenent la seua petició, senyor Blanco, que diu que no li han quedat clars els números, mire, jo el que he dit és que s'han pagat 8,1 milions d'euros corresponents a les temporades 2009, 2010 i 2011; també s'han pagat, en virtut de tots estos procediments judicials, 11,6 milions d'euros corresponents a les temporades 2012 i 2013 més 4,7 en costes i interessos.
Ara bé, tant els 11,6 com els 4,7 són objectes d'una doble reclamació: per una banda, com tenim una sentència de l'Audiència Provincial de València que diu que no havia de pagar-ho al jutjat de Paterna, se li ha demanat al jutjat de Paterna que es torne; i, per altra banda, n'hi ha un procés davant un tribunal anglés de resolució contractual on també està ventilant-se eixa qüestió.

I vosté pregunta: ¿i per què davant d'un tribunal anglés?
, doncs, mire, perquè en eixe contracte del 2009 està dit claríssimament que la submissió és davant dels tribunals anglesos, i si em pregunta: ¿i per què es va estipular aixina?
, doncs jo li diré que com jo no estava no ho sé però supose, supose que es faria.
.
.
(el senyor Blanco Giner intervé amb el micròfon desconnectat), no, no tinga pressa, ¡escolte!
, jo supose que donat que ja els drets els té una societat anglesa que és qui originàriament transmetia, cedia eixos drets a una societat que era Imagina i ho sotmetia als tribunals anglesos, doncs per això també Imagina seguia la mateixa regla que, inclús, estaria obligada en el seu contracte amb la societat anglesa, que no li ho puc assegurar perquè el contracte amb la societat anglesa no el tenim.

Però, en qualsevol cas -i per acabar-, com he dit abans, de moment, el que diuen els tribunals és que hem de pagar per les proves que, efectivament, s'han retransmés, i que per a aquelles que no s'han retransmés, de moment, l'Audiència Provincial de València diu que no hem de pagar, i per això hem demanat la devolució dels diners.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Gracias, señor vicepresidente.

Se suspende la sesión que se reanudará a las cuatro de la tarde.

(Se suspén la reunió a les 14 hores i 49 hores)

(Es reprén la reunió a les 16 hores i 5 minuts)

La senyora vicepresidenta:

Buenas tardes, señoras y señores diputados.

Compareixença del Consell, que fa el vicepresident del Consell i conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua, senyor José Ciscar Bolufer, per a explicar els 139.
655.
000 milions d'euros que a data de hui suposa la situació actual de Radiotelevisió Valenciana, sol·licitada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 83.
879)

La senyora vicepresidenta:

Se reanuda la sesión con el siguiente punto del orden del día: comparecencia del Consell para explicar sobre los 139.
655.
000 euros que a fecha de hoy supone la situación actual de Radiotelevisión Valenciana, solicitada por el Grupo Parlamentario Compromís.

Tiene la palabra el señor vicepresidente.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Senyor Morera.

A pesar de la complexitat de manejar conceptes i xifres, intentaré contestar a la pregunta amb la major claredat possible per a, d'esta manera, demostrar que tot el treball que es realitza, des del consell de liquidació com a òrgan d'administració de la societat de Radiotelevisió Valenciana i des de La Generalitat en allò que depén de nosaltres, es fa amb la més absoluta professionalitat i transparència.

Abans d'entrar en altres qüestions vull reiterar el que ja he expressat nombroses vegades.
La decisió que el Consell va prendre, una vegada que es va fer pública la sentència de la Sala de lo Social del Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana, que declarava la nul·litat de la mesura d'acomiadament col·lectiu i el dret a la reincorporació dels treballadors de Radiotelevisió Valenciana, va ser una decisió dolorosa i dura.

El Consell va valorar i va posar sobre la taula totes les alternatives possibles i al final va assumir responsablement la decisió d'extinció per a salvaguardar l'interés general, l'única decisió que resultava possible, tenint en compte les exigències de sostenibilitat.

Els recursos públics són limitats, s'han d'assignar d'acord amb unes prioritats i no podem enganyar els ciutadans amb la ficció que tot és possible.
Ni era possible ni és possible ara mantindre una televisió pública d'eixes característiques, per molt que ens pese.

I el que estem afrontant ara, amb intel·ligència i rigor, és el procediment pel qual es liquide i extingisca degudament l'empresa pública que prestava el servici públic de radiotelevisió amb la vista posada, com es va fer al novembre de 2013, en l'interés general dels ciutadans d'esta comunitat.

El que és clar és que no es podia mantindre una Radiotelevisió Valenciana amb més de cent setanta milions d'euros de pèrdua des de l'últim exercici 2011, més de mil milions d'euros de deute financer i un patrimoni net amb més de mil dos-cents milions d'euros en números rojos.

Per això vam aprovar una nova llei, vam fer una nova radiotelevisió i vam plantejar un contracte programa assumible.
Però amb la sentència del Tribunal Superior de Justícia en la mà, que obligava a fer marxa enrere i reprendre un model sobredimensionat i absolutament inviable, no ens va quedar més remei que acordar el tancament i procedir a la liquidació.

Durant el període de liquidació la societat no pot afrontar altres activitats diferents de les orientades a l'extinció de l'empresa.
En concret, el consell de liquidació s'està encarregant de realitzar i actualitzar l'inventari i el balanç de la societat, pagar els proveïdors, realitzar les operacions comercials pendents i alienar els béns, amb la particularitat que quan es tracte de béns immobles l'alienació s'haurà de realitzar per mitjà de subhasta pública.

Per al compliment d'esta funció es va licitar un contracte de servicis per a la realització de l'inventari de material de Radiotelevisió Valenciana, que es va adjudicar a la societat Ernst & Young per import de 39.
000 euros.

La valoració de l'inventari s'ha realitzat d'acord amb les normes del Pla general de comptabilitat i amb el que disposa l'Institut de Comptabilitat i Auditoria de Comptes de l'Estat, i en tot cas d'acord amb els valors existents en comptabilitat a 28 de novembre de 2013, data de l'inici del procediment de liquidació de Radiotelevisió Valenciana i de conformitat amb el que estableix la Llei de societat de capital.

En tot cas, tota liquidació és, com he dit en altres ocasions, un procés complex.
I només com a exemple li diré que durant el procés de liquidació de Radiotelevisió Valenciana s'ha de procedir a l'elaboració d'un inventari on consten els saldos deutors i creditors reconeguts i la identificació d'altres saldos deutors contingents; a la comunicació amb clients i altres deutors i la definició del pla de cobrament; la comunicació amb proveïdors i altres creditors i la definició del pla de pagament; l'elaboració de l'inventari de contractes amb anàlisi del venciment pactat i de la fórmula de resolució anticipada i conseqüències associades; l'elaboració de l'inventari de procediments en via administrativa, jurídica i arbitratge; l'anàlisi de cadascun dels litigis, i l'establiment del Pla de negociació i resolució, la definició de la fórmula de liquidació dels actius.

Una vegada concloga tot el procés que he detallat, els liquidadors han de conformar el balanç final que se sotmetrà a l'aprovació de la junta general d'accionistes, és a dir, del consell en funció de junta general.
Un procés amb totes les garanties jurídiques i en el qual, no li càpia dubte, es protegiran els interessos patrimonials de tots els valencians.

Passant a respondre a la pregunta concreta respecte al cost que suposarà el tancament de Radiotelevisió Valenciana, només puc dir-li que, partint del fet que Radiotelevisió Valenciana és una mercantil en liquidació, caldrà esperar fins el moment de la seua total extinció per a poder conéixer l'abast concret de l'esmentat cost.

A l'hora de fer números, en esta i en qualsevol altra qüestió, en primer lloc cal tindre les coses clares.
Una cosa és el cost de l'extinció de les relacions laborals d'una plantilla de més de mil sis-cents treballadors i una altra el balanç que resulta de la liquidació de la mercantil pública.

En tot cas, el que ha de quedar clar és que si al final s'han de saldar deutes és perquè eixos deutes i eixos gastos existien en el funcionament ordinari de Radiotelevisió Valenciana i s'haurien hagut de pagar en tot cas, amb liquidació o sense ella.

Passant ja a parlar de xifres concretes, en l'acord sobre l'expedient de regulació d'ocupació de Radiotelevisió Valenciana, aconseguit el passat 23 de març, es preveu una indemnització de 35 dies per any treballat, amb un màxim de 30 mensualitats per als empleats, la qual cosa ha suposat un cost de 86,1 milions d'euros, que inclou una dotació per atendre l'abonament d'un conjunt de prestacions socials amb la finalitat d'afavorir els col·lectius amb més dificultats.

Així mateix, el cost dels salaris abonats fins al 31 de maig de 2014 puja a 56.
483.
000 euros.
Per tant, total dels costos laborals, indemnitzacions més salaris, 142.
583.
000 milions d'euros.

En tot cas, cal tindre en compte que la suma de les quantitats que els he donat corresponen als dos processos d'extinció d'ocupació escomesos, primer per l'antiga Radiotelevisió Valenciana i les seues societats mercantils dependents, creada per mitjà de la Llei 7/1994, de 4 de juliol; i finalment, el que s'ha dut a terme per Radiotelevisió Valenciana, societat anònima unilateral, nascuda de la Llei 3/2012, de 20 de juliol, de l'Estatut de Radiotelevisió Valenciana.

A això cal afegir els costos d'assessorament, en concret la contractació de les empreses per a definir un nou model organitzatiu i executar el primer ERO: Price Waterhouse, Garrigues i Acción Laboral, per un import de 674.
000 euros, impostos inclosos; i la contractació de dos mercantils per a l'assessorament del segon ERO -KPMG i Equipo Humano- per una quantia de 871.
000 euros, impostos inclosos.
En ambdós casos s'inclouen les empreses contractades per l'elaboració dels plans de recol·locació, que és un requisit obligatori en expedients de regulació d'ocupació d'estes dimensions.

Total, els costos d'assessorament: 1.
545.
000 euros.
Per tant, amb les xifres que els he facilitat, podem dir que el cost del tancament de la Radiotelevisió Valenciana, incloent els costos laborals i costos dels assessoraments contractats, puja a 144,1 milions d'euros, amb dos puntualitzacions:

La primera, que les quantitats que els he donat corresponen als dos processos d'extinció d'ocupació escomesos.

I la segona, que els salaris dels treballadors s'hagen hagut de continuar pagant amb Radiotelevisió en marxa, per la qual cosa resulta molt discutible parlar de costos de tancament, quan en realitat són costos de personal.

A la vista de tot allò que s'ha exposat, pot ser alguns dels ací presents haurien de fer la reflexió de per què van encoratjar el seu dia els representants dels treballadors perquè s'oposaven al model de la nova televisió prevista en la llei de juliol de 2012, al contracte programa i al primer expedient de regulació d'ocupació, que allò que es pretenia aconseguir era una radiotelevisió pública de dimensions assumibles.

Per al Consell, com he dit al principi, el tancament de Radiotelevisió Valenciana no va ser una decisió gens fàcil, però va ser una decisió adoptada des de la màxima responsabilitat i que està sent executada també amb absolut respecte a la realitat.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Muchas gracias, señor vicepresidente, por su brevedad y claridad.

Tiene la palabra, por el Grupo Parlamentario Compromís, el señor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Bé, el nostre objectiu en esta compareixença, quan la vam formular allà pel mes de març de 2014 era analitzar i conéixer el cost econòmic, no només econòmic, sinó social, laboral, del tancament de Radiotelevisió Valenciana.
Per què?
Perquè nosaltres crec que esta compareixença s'ha d'aprofitar per a demostrar el gravíssim error a tots els nivells que suposa esta decisió.

Vosté diu que no ha sigut gens fàcil.
Efectivament, no és gens fàcil, i no és gens fàcil sobretot per als perjudicats d'esta decisió.
En primer lloc els treballadors de Radiotelevisió Valenciana, les treballadores.
I, en segon lloc, per al poble valencià que s'ha vist privat d'un instrument fonamental per al nostre autogovern i un instrument per a garantir el dret a la informació en una comunitat autònoma, en una regió europea que té llengua pròpia i no té cap mitjà de comunicació en la seua llengua, ni en ràdio ni en televisió.

Abans d'haver pres eixa decisió, que no crec que siga fonamentada per l'ERO, per la decisió del Tribunal Superior de Justícia de l'ERO, i efectivament nosaltres consideràvem que eixe ERO no era el correcte, no era el camí a seguir.
.
.
I el que els proposem hui és demostrar que hi havia altres camins.

Crec que el govern valencià no va estar a l'altura de les circumstàncies.
I torne a repetir que la decisió personal d'Alberto Fabra va estar condicionada per la indicació directa de Pedro J.
Ramírez, que li va indicar el que havia de fer, tant en la fiesta d'El Mundo, en l'edifici Veles e Vents, com en la telefonada, i el camí que li va marcar i que ell es va deixar seguir per eixa decisió i eixe plantejament del senyor Pedro J.
Ramírez, que volia doncs incentivar la seua televisió d'El Mundo a casa nostra.
Crec que eixe error garrafal l'estem pagant tots.

I des del punt de vista econòmic, el cost del tancament és més greu del que vosté mos ha senyalat ací.
Perquè, primera reflexió, la responsabilitat de tindre la plantilla de Radiotelevisió Valenciana no és del poble valencià, no és dels treballadors que entraren en una dinàmica d'oposició d'un procediment ben reglat de capacitat, de mèrit, per accedir a treballar en una empresa pública.
La responsabilitat d'eixa plantilla és responsabilitat d'un govern que va situar eixa dimensió on la va situar.
I podem senyalar la relació de persones que sense capacitat, sense mèrit, però amb enxufisme, van entrar a eixa televisió.

La responsabilitat de Radiotelevisió Valenciana de no haver fet un treball propi, de servei públic, de producció pròpia en la plantilla que tenim, no és responsabilitat dels treballadors i dels professionals realment relegats, sinó va ser decisió dels directors en ràdio i televisió que vostés van situar.

No obstant això, va ser responsabilitat dels mateixos treballadors organitzats en el comité d'empresa d'oferir-li una alternativa a un govern que havia o, millor dit, un govern, vull pensar que un president que d'una forma.
.
.
amb una rabieta alocada, d'una decisió presa en gelat el dia d'autos, el dia de la sentència, eixe matí, doncs a la vesprada li va comunicar, després de rebre les instruccions de Pedro J.
Ramírez, a la senyora Rosa Vidal que s'anava a tancar la televisió.
I per això la senyora Rosa Vidal va dimitir.

No crec que estiguera en l'ànim del Consell, del govern, tancar Radiotelevisió Valenciana.
Va ser una decisió personal, unilateral, en calent, del senyor Alberto Fabra.
Perquè si no vostés no hagueren tingut la molèstia, com ha dit molt bé, d'haver fet un altre model de Radiotelevisió Valenciana, no consensuat amb l'oposició.

Però, arribat a eixe punt i en eixe moment, hem de reconéixer la responsabilitat de l'oposició que li vam entregar -jo, personalment- un document del comité d'empresa per a fer una radiotelevisió pública viable econòmicament.
I li vam donar este document.
Bé, este document ara agafa tota la seua dimensió, perquè després de set mesos des del tancament estem veient com vostés estaven en un error i els treballadors i l'oposició estaven en el que considerem que és el camí que s'havia d'haver seguit.
I era el document que se li entrega sobre com fer una empresa viable econòmicament.

I, senyor vicepresident, s'havia presentat un pressupost per a eixa Radiotelevisió Valenciana, el SAU, doncs d'una quantitat, el projecte que se tenia damunt la taula era fer una radiotelevisió amb eixe pressupost, amb un pressupost que en aquell moment estaven debatent en Les Corts, i que vostés havien presentat.

Hi havia ací en este document que vosté té, mesures per a quins fons havia d'aportar La Generalitat: cero euros.
Mesures a adoptar per Radiotelevisió Valenciana: cero euros.
Mesures a adoptar pels treballadors, i ací s'assumien per part dels treballadors, una sèrie d'objectius i d'una sèrie de responsabilitats que vostés no van atendre.
Ací està el document, és públic.

Què vull dir amb tot açò?
Després es parlava dels costos directes.
Vosté no mos ha parlat en la seua explicació.
Els drets d'emissió firmats i llicències fins al 2020.
15 milions d'euros que hem perdut.
Drets d'esports firmats i que no s'emetran.
No parle ja del de la fórmula 1 que això…, tres milions d'euros; indemnització segons el conveni col·lectiu per a 1.
652 treballadors, 88 milions d'euros; per lloguers, lloguers, per exemple, la seu d'Alacant, que ahí s'està pagant, m'imagine que s'estarà pagant, 7 milions d'euros; ingressos per publicitat no ingressats en Televisió Valenciana.
Sí, ha caigut el mercat publicitari, però eren 7 milions d'euros.

És a dir, que amb tots els ingressos i els costos directes, n'hi havia al voltant de cent vint, cent trenta milions d'euros.
N'hi havia un camí, un camí per a mantindre, un camí de responsabilitat, un camí que suposava assumir sacrificis, un camí per a tirar endavant un instrument com és Radiotelevisió Valenciana.
No estem parlant dels costos indirectes.
Els costos directes ja ho hem vist: costos amb els treballadors i treballadores i costos en un poble que no té Radiotelevisió Valenciana.
Però, i els costos indirectes?
D'eixos recursos d'eixe pressupost que vostés van presentar, -ho tinc per ací- crec recordar que era de 77 milions d'euros, tota eixa gent que se n'ha anat a la desocupació, què suposa de no ingrés d'IRPF?
Què suposa de no ingrés d'eixes persones i eixes famílies de despesa en consum i en l'IVA?
Què suposa d'eixes polítiques de l'austericidi?
Què suposa per al sector audiovisual?
¿Hem fet els costos indirectes que suposa per al sector audiovisual valencià el no tindre ràdio i televisió pública valenciana?
Perquè estem parlant de l'estricte.

Hem fet l'anàlisi de tot açò?
Perquè eixes mesures preses, torne a repetir, per un calfament, per un moment, que va ser impossible reflexionar, fer-los entrar a vostés en una certa reflexió, doncs, escolte, crec que han tingut uns costos directes, indirectes en les persones gravíssims.

Jo crec que vosté, i ací parlarem, crec que els costos directes del tancament mos haveren donat per a tindre una ràdio i televisió pública redimensionada d'acord amb el comité d'empresa i amb els treballadors, estar en funcionament, que podien haver retransmés hui, esta sessió de Corts Valencianes; que podien haver fet producció pròpia; que hui podien haver explicat que el 19 de juny passarà a ser un dia històric, entre altres coses perquè fa tres-cents set anys va ser cremada per les tropes borbòniques la ciutat de Xàtiva, per exemple, per exemple.
I, al mateix temps que haveren parlat del que havien d'haver parlat, dels fets, del canvi de cap de l'estat i tot això, molt bé, i també parlar de per què se nega al poble i a la ciutadania la possibilitat de poder pronunciar-se sobre eixe fet.
I per què de porta tancada només s'ha decidit per aquells que són els que no volen que la ciutadania puga parlar i puga expressar-se.
Quina por n'hi ha a que els pobles se puguen expressar?

Mos han privat vostés de ràdio i televisió però, a banda, mos han portat amb la seua genialitat econòmica, al desastre, a tindre una situació de pobresa enorme.
Han enviat mil sis-centes i escaig famílies a la desocupació, a la incertesa.
Vostés són els responsables d'això.

Jo li torne a dir que amb este document que personalment els vaig lliurar (inintel·ligible) .
.
.
responsable de traslladar-los el que dia el comité d'empresa, vosté no va fer ni cas.
I ara, després de set mesos, estem veient com desgraciadament els fets mos estan donant la raó.
Que el tancament té uns costos directes exageradíssims, i els costos indirectes són d'una dimensió estratosfèrica, i no sols això, sinó que hem perdut un element fonamental.
Quina serà la pròxima?
Quina serà la pròxima, vicepresident?
Ja ha dit el senyor Beteta que han de retallar més.
Què anem a retallar més?
.
.
.

La senyora vicepresidenta:

Muchas gracias, señor Morera.

El senyor Morera Català:

Crec que vostés han comés un error i seria bo que ho pogueren reconéixer i poguérem recuperar allò que vostés mos han furtat.

La senyora vicepresidenta:

Gracias, señor Morera.

Por el Grupo Parlamentario de Esquerra Unida, tiene la palabra el señor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Gràcies.

Senyor Ciscar, n'hi ha moltes especulacions sobre com es va prendre i quan es va prendre la decisió de tancar Radiotelevisió Valenciana.
I vosté sap la veritat.
Podria aprofitar i dir-la.
Una hipòtesi és la que assenyalava el senyor Morera, que va ser un calentó, una decisió personal d'Alberto Fabra, presa el mateix dia 5 en conéixer la sentència del TSJ i alimentada per Pedro J.
Ramírez a través d'una conversa telefònica.
Eixa és una teoria.

Una altra teoria és que vosté ho tenia ja claríssim i, de fet, per això, en les rodes de premsa del Consell, els divendres, deixava caure que o ERO o tancament.
Fins i tot algú podia pensar que tot des del principi estava orientat a fer-ho mal, fer un ERO il·legal, que no quedara, per tant, més remei que justificar el tancament que ni molt menys es deriva de la sentència de nul·litat del Tribunal Superior de Justícia.

Jo crec que estarien ben invertides estes hores de vesprada que passem ací si vosté ens responguera a com i quan es va prendre la decisió.
Evidentment, el responsable polític últim, màxim i principal de la decisió és el president de La Generalitat, Alberto Fabra.
Però no sabem si la va prendre el mateix dia 5 o si la tenia ja meditada i simplement esperava la decisió del TSJ que, per altra banda, no va sorprendre a ningú.
A vostés tampoc.
Malgrat que vosté s'entestava a dir que era tot perfectament legal, sabia de sobra el que podia passar i va passar, i és que no s'havien vulnerat els drets dels treballadors i les treballadores i, per tant, l'ERO era nul de ple dret.

La resposta que done, si la dóna, és important perquè pensarem si tenim un consell que va planificar la supressió.
.
.
-l'assassinat, m'agrada dir a mi, perquè jo crec que en este cas Radiotelevisió Valenciana és una cosa tan important per al País Valencià que era una cosa viva, una cosa que encara estava formant-se, que havia d'haver millorat molt, però que sentirem la seua pèrdua com si fóra una part fonamental de la nostra cultura i de la nostra llengua i, per tant, és una assassinat- si vostés la van planificar, la supressió i, per tant, els podem dir directament allò de «botiflers, antivalencians», o si el senyor Fabra eixe dia tenia un mal dia i li va entrar un atac d'autoritat.
Va pensar que exercint l'autoritarisme guanyaria l'autoritat que no té.
I en eixe cas, el que direm és que tenim un president al qual se li ha dit moniato, se li pot dir de moltes maneres, però que, en qualsevol cas (remors) no es fa mereixedor de tan important càrrec al front de la Generalitat valenciana.

El que nosaltres sí que tenim clar és que és una decisió política, en qualsevol dels casos, siga una decisió premeditada i planificada per vosté o siga una decisió improvisada, absolutament personal del senyor Fabra.
En qualsevol dels casos és una decisió política.
I això està clar des del primer dia, perquè al senyor Fabra quan compareix en el palau de La Generalitat per a anunciar i explicar per què tanca Radiotelevisió Valenciana li pregunten quant ens va a costar i no sap dir-ho.
Per tant, la decisió no era motivada per causes econòmiques perquè si no ja haurien fet números i podria justificar-se.
Si el senyor Fabra diu que «no sé», no sap quant ens va a costar la decisió que està anunciant, és perquè no l'ha pres en funció de quant ens va a costar o, almenys, en funció de quant es va a costar econòmicament, perquè després hi ha un altre cost, que és el cost social, el cost de futur per al nostre país, per a la nostra llengua, per a la nostra cultura, per a la nostra democràcia, que eixe cost tampoc l'han mesurat vostés.

Tampoc és una decisió econòmica ordenar el tancament del senyal.
A finals de novembre, quan estan compromeses totes les campanyes de publicitat per al Nadal, que anaven a suposar un ingrés de més de tres milions d'euros per a Televisió Valenciana.
No té sentit.
Si vostés sabien que no podien fer l'acomiadament de la plantilla immediatament ni la liquidació de l'empresa immediatament i, de fet, han tardat sis mesos en poder fer-ho, allò més normal era intentar reduir les pèrdues, el dèficit d'explotació ingressant eixos diners que en la campanya de Nadal són molt superiors a la resta de l'any per publicitat.
És una decisió política per a evitar que es parle dels casos de corrupció del Partit Popular.

La senyora vicepresidenta:

Vaya finalizando, señor Blanco, por favor.

El senyor Blanco Giner:

Han passat dos segons i ja vosté m'està cridant a (inintel·ligible) .
.
.
?

La senyora vicepresidenta:

Le he dicho que vaya finalizando.
Y sí, su tiempo ha terminado, once segundos en concreto.
¿Finaliza usted o.
.
.
?
(Algú, amb el micròfon desconnectat, diu: «.
.
.
o le finalizo yo»)

El senyor Blanco Giner:

.
.
.
o me finalitza vosté, no?

La senyora vicepresidenta:

No.
¿Usted va a finalizar ya su intervención o.
.
.
?
Simplemente le aclaro que su tiempo ha terminado, por supuesto.

No quiere finalizar.
De acuerdo.

Tiene la palabra el señor Moreno.

El senyor Moreno Escrivà:

Gràcies, senyora presidenta.

Anem a vore, són les seues paraules.
.
.
ja li ho he dit este matí, vosté ho ha referendant ara, i és cert, no només les lleis que regulen les liquidacions de les societats sinó una sentència del Tribunal Suprem diu que no és la realització de l'objecte social de l'empresa sinó la liquidació de les operacions pendents allò que poden fer els liquidadors.
Aixina que, per última vegada hui, però no serà l'última que li ho pregunte si no me contesta, li dic: s'han o s'estan venent continguts de l'arxiu audiovisual a empreses particulars o qualsevol altre tercer?
Si no contesta entendré que té vosté raons per a no contestar, i és perquè malament anem ja en el procés de liquidació perquè, com vosté i jo sabem, això seria il·legal i situaria en una situació delicada els actuals liquidadors.

Segona qüestió.
Mire, en la cadena Ser me conten que una de les notícies de hui són les protestes de les fogueres d'Alacant perquè Radiotelevisió Espanyola ni, per descomptat, Canal 9 ni ninguna televisió va a retransmetre o està retransmetent les mascletades que sí se retransmetien en els Falles.
Ahí té vosté una conseqüència directa de la seua decisió i sembla que no s'està donant cap solució al coneiximent, la difusió i totes aquestes coses que vostés s'omplin tant la boca quan parlen dels trets d'identitat valencians.

La senyora Macías i vosté acaba de repetir un argument: «cosas que pagaríamos si estuviera en marcha».
Mire, li vaig a posar un exemple.
La Ford demà decidix tancar, tirar a tots els treballadors al carrer, i anuncia que va a tancar.
I això tindrà un cost, val?
Si tarda sis mesos en tancar i paga tots els salaris dels seus treballadors sense deixar-los entrar a la fàbrica, això és cost de tancar.
Si estan sis mesos els treballadors fent cotxes, evidentment, els cotxes que s'han produït ahí estan i uns diners valen.
Vosté, els diners que va pagar, els 35 milions, segons les seues pròpies nòmines, que vosté va pagar durant sis mesos als treballadors perquè no pogueren fer res, la llum, l'aigua, totes les coses que li ha dit al senyor Morera, totes les despeses fixes de la tele, d'una tele que no produïa absolutament res, són costos del tancament.
Com també són costos del tancament, i vosté els ha eludit, els 35 milions que segons el senyor Eusebio Monzó varen costar els salaris de tramitació del primer ERO fallit, que vostés hagueren de pagar.
I que se sumen als 86,1.
Com també són costos perquè no tindrien d'haver anat a l'atur, les cotitzacions a la seguretat social fins que arriben als sixanta-dos anys del cent per cent.
.
.
del cost de la cotització que tindrà de satisfer la Generalitat valenciana fins que esta gent es jubile.
Això tampoc ho ha dit.

I ara li vaig a posar un altre exemple, perquè vosté entenga que també és un cost financer la seua decisió de tancar la televisió, tot el deteriorament, tota la devaluació del valor del patrimoni.
Mire, si vosté agarra, si vosté agarra i demà li peguen foc a un cotxe que vosté té i que inventariat igual val tres mil, quatre mil o cinc mil euros, però a vosté no li queda més remei perquè necessita un cotxe que anar a comprar-ne un altre i el mateix cotxe, el que funcionava, el que arrancava, el que anava bé, el que no li donava ningun problema, el mateix cotxe en el concessionari val deu mil, no són tres mil; deu mil és el mal que vosté ha produït, l'incendi del seu cotxe ha produït a la seua família, perquè els va haver de tornar a pagar.
Això és el que ens passarà a tots els valencians quan tingam de comprar per 1.
800.
000 euros, que és el que pagàrem fa un any i mig per una unitat mòbil, la que vostés estan inventariant i volen traure a la venda per 270.
000.
Això també és un mal que vosté ens ha fet.

Tot això, que són dades seues, no meues, perquè si sume les que ha dit el senyor Morera la cosa ja és passa dels tres-cents milions, tot això suma 220 milions d'euros, li pegue vosté les voltes que li pegue, senyor Ciscar.

Però, mire, encara vaig a agarrar la seua xifra dels 140 milions.
140 milions, senyor Ciscar, són el doble dels milions que vosté, que és l'home de la foto, en una roda de premsa va dir «Ciscar cifra en 10 millones cerrar RTVV».
El doble.

Aixina que acabe amb un altre símil, si a vosté li sembla bé.
A que vosté no li deixaria al seu fill, a un company, a un familiar, a algú que haguera de gastar els seus diners, no li deixaria que anara a comprar una casa o a tombar un barandat dins de sa casa o a fer una reforma sense saber abans quant costa?
Vosté no entén que el més greu que vostés han fet -acabe de seguida, presidenta- és escometre, escometre una decisió sense tindre ni la més remota idea de quants diners anava a costar-li?
Això és negligència que deuria de tindre alguna responsabilitat política.

Gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Gracias, señor Moreno.

Por el Grupo Parlamentario Popular, tiene la palabra el señor Peral.

El senyor Peral Villar:

Muchas gracias, presidenta.

Honorable vicepresidente.

Señorías.

Aprovecho esta intervención para reiterar, en nombre del Grupo Parlamentario Popular, al Consell y especialmente en este caso al vicepresidente por su constante preocupación en encontrar la mejor solución a los problemas derivados de la extinción del ente Radiotelevisión Valenciana, SAU.

Quiero agradecerle, en nombre del grupo mayoritario, la información que ha trasladado sobre este proceso con todas las cifras y costes del proceso de liquidación que se conocen y todas las actuaciones que se están realizando para llevarlo a buen término.

Detrás de la decisión del cierre y liquidación de Radiotelevisión Valenciana no hubo ningún interés económico privado y es una decisión que se adoptó por exigencias única y exclusivamente de sostenibilidad.

Así, se dieron unas circunstancias, que el Consell está aburrido de intentar trasladar a todos los grupos parlamentarios, evidentemente, hay algunos que no tienen el más mínimo interés en comprender la realidad de los hechos.
El Grupo Parlamentario Popular está totalmente de acuerdo con sus planteamientos y desgraciadamente con las consecuencias que estas razones, que han llevado a la disolución de Radiotelevisión Valenciana, nos ha dejado sin un medio de comunicación muy importante para los valencianos.

Pero, evidentemente, los datos demuestran, los datos que además aparecen recogidos en la sentencia, demuestran que Radiotelevisión Valenciana era insostenible.
Más de ciento setenta millones de euros en pérdidas solo en 2011, más de mil millones de euros de deuda financiera, un patrimonio neto con más de mil doscientos millones de euros en números rojos, con unos ingresos de explotación que pasaron de algo más de setenta y seis millones de euros en 2008 a 19 millones, apenas diecinueve millones de euros en 2011, como consecuencia fundamentalmente de la caída de los ingresos publicitarios.
Con unos gastos de personal, quiero recordar, que suponían cada año 75 millones de euros.

Estas cifras se explican por la transformación en los últimos años del mercado audiovisual con mayor competencia por las audiencias, más oferta televisiva y radiofónica, la importante caída de los ingresos publicitarios, lo que ha supuesto el cierre de numerosos medios de comunicación y el despido de muchos trabajadores del sector.

Ante una situación tan grave como esta, el Consell por supuesto que no se quedó de brazos cruzados.
Y todos conocemos, y es bueno que podamos recordarlo, porque la oposición también se dedica a recordar otras cosas que le interesan mucho más y que tratan, desde nuestro punto de vista, de intoxicar y de confundir a la opinión pública, el Consell trató de proponer un ente, una Radiotelevisión Valenciana sostenible donde se iban a mantener más de seiscientos puestos de trabajo.

Pero, evidentemente, muchos de los que hoy reclaman aquí que nunca se debió cerrar debían haber colaborado entonces a que se pudiera negociar un ERE que hoy mantendría abierta la Radiotelevisión Valenciana.
Y precisamente por eso hoy no sé si están muy legitimados para hacer las exigencias que hacen, pues no colaboraron cuando podían para que la televisión siguiera abierta todavía.

Por lo tanto, se produce esa triste sentencia, triste porque obligaba al Consell a tomar la decisión por insostenible de liquidar el ente Radiotelevisión Valenciana.
Y esta liquidación, que es el tema de esta comparecencia, creo que ha quedado claro y meridiano que se está haciendo siguiendo las normas y las garantías jurídicas que un proceso liquidador de estas características tiene que llevarse a cabo, se está realizando a través de despachos de abogados de enorme prestigio y se está realizando siguiendo las normas que deben seguirse para estos casos.

Además estamos convencidos, porque así lo ha hecho saber el vicepresidente, que se van a proteger los intereses patrimoniales de todos los valencianos.
Como ha explicado el vicepresidente, además en su intervención, una cosa son los costes de la extinción de las relaciones laborales de una plantilla de 1.
600 trabajadores y otra el balance que resulte de la liquidación del ente Radiotelevisión Valenciana.
Efectivamente, si al final se han de saldar deudas es porque esas deudas y esos gastos existían en el funcionamiento ordinario de Radiotelevisión Valenciana y se habían de pagar, en cualquier caso, con liquidación o sin ella.

Por último, y para terminar, honorable vicepresidente, ha pedido usted en su intervención…

La senyora vicepresidenta:

Vaya finalizando, señor Peral, por favor.

El senyor Peral Villar:

…a algunos de los miembros de esta comisión que hicieran la reflexión de explicar ahora por qué encorajinaron en su día a los representantes de los trabajadores…

La senyora vicepresidenta:

Gracias, señor Peral.

El senyor Peral Villar:

…para que se opusiera al modelo de la nueva televisión prevista en la ley de julio de 2012.
Yo le contesto: para erosionar al gobierno de La Generalitat por el cierre inevitable de Radiotelevisión Valenciana.

La senyora vicepresidenta:

Señor Peral, muchísimas gracias, su tiempo ha finalizado.

El senyor Peral Villar:

Muchas gracias, presidenta.

La senyora vicepresidenta:

Señor vicepresidente, tiene usted la palabra.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Han fet una referència al senyor Beteta.
Miren, és evident que un govern que es veu obligat a tancar una radiotelevisió pública és perquè ja difícilment o molt difícilment es poden fer més ajustos.
Això ho diga el senyor Beteta o ho diga qui ho diga, vull que quede ben clar, encara que els meus companys de govern crec que ahir o despús-ahir ho van deixar ben clar.

Miren, no busquen vostés el fonament ni la motivació d'esta decisió en cap director de cap de mitjà de comunicació.
Si és que li ho hem dit un milió de vegades!
No podem mantindre una televisió com la que quedava després de l'ERO, després de la situació, després de l'anul·lació de l'ERO.

I és veritat que veníem (inintel·ligible) … És que si s'anul·lava l'ERO podria vindre el tancament.
Clar, clar.
Però és que ni aleshores, ni hui, ni en els anys venidors ens podíem permetre tindre una televisió amb més de mil sis-cents noranta-nou treballadors.

I ho hem dit també moltes vegades, però he de repetir-ho: si algú ha buscat la permanència de Radiotelevisió Valenciana ha sigut el govern del Partit Popular.
Si és que este govern s'ha dedicat a intentar fer, dins de la crisis econòmica tan brutal que hem tingut i que hem sofert totes les administracions, el que més s'ha de tindre en compte són fer totes les coses sostenibles per a poder mantindre'ls i sobretot per a no haver de perjudicar els servicis bàsics, els que més estimen els ciutadans, que són les polítiques socials.

I és veritat, algú ho ha recordat, és que no ens haguérem pres la molèstia, si haguérem volgut tancar la televisió, de fer una nova llei, de fer l'ERO amb el desgast que això tenia, d'establir la figura del contracte programa o assumir des de La Generalitat el deute de l'anterior societat i crear una societat que començara a caminar per a un nou model, per a una televisió sostenible sense deutes.

I es va fer un ERO, jo crec que totalment objectiu, totalment.
Si jo sé que alguns de vostés estaven esperant a vore quina era la relació de persones, parle del primer ERO, que resultaven afectades per a després buscar algun tracte de favor, algun favoritisme.
I vostés no han pogut dir absolutament res.
Per què?
Perquè es va fer amb criteris objectius i ho he dit un muntó de vegades i ho diré les que faça falta.

Jo m'he llegit una i mil voltes la sentència.
La sentència parla de moltes qüestions, és veritat.
Però al final, quan diu, motius de nul·litat, quin són els motius de nul·litat, bé, es donen tots desgraciadament, desgraciadament, en el moment d'execució de l'ERO aprovat, i dic desgraciadament.

Per tant, vostés des d'estes Corts, i s'ha dit, i també des del consell d'administració, s'han oposat a l'ERO.
Però és que estàvem avisant, de veritat, que no hi havia altra alternativa.
Perquè diu vosté, senyor Morera, de l'oferta dels treballadors que ens va traslladar.
Si jo tinc l'oferta dels treballadors, l'última que van fer quan vam intentar in extremis buscar algun tipus d'eixida.

Però, clar, en eixa oferta, la que va plantejar el comité d'empresa, tenia un cost a quaranta-huit hores de que es votara la llei de 65 milions d'euros.
El primer ERO, el que vam aprovar, tenia un cost de 23 milions d'euros.
Clar, no ho podíem assumir.
I deixa una plantilla entre 919 i 950 treballadors.
Però, clar, era més del que nosaltres podíem assumir.

En eixa proposta es demanava la recol·locació de 136 treballadors de la societat com a funcionaris de l'administració.
Miren, per l'acord que s'ha aconseguit ara i recol·locar eixos 23 treballadors per a tot el que és la gestió i el manteniment, la conservació dels fons documentals i de l'arxiu audiovisual hi va haver molta discussió en el període de consultes, perquè no és gens fàcil, és que és un cost que ja l'administració assumix per a sempre i cal pensar-lo molt bé.
I eren 23 treballadors.
Clar, eixa proposta parlava de 136 treballadors i a més plantejava prejubilar 155 treballadors majors de cinquanta-cinc anys.
Clar, ja ens haguera agradat a mosatros, però és que això era 25 milions d'euros, només això, que no els podíem assumir.

Per tant, s'ha fet el possible per part del govern valencià.
Mos haguera agradat una altra solució, si ho hem dit un milió de vegades, però no l'hi havia, almenys mosatros no l'hem pogut trobar.

I és veritat que hi ha hagut un cost, i jo he donat les xifres, en un període des del tancament fins l'efectiva extinció de les relacions laborals.
Bé, ens haguera agradat poder fer-lo més ràpid.
Però vostés entendran que un ERO que afecte cinquanta o cent persones ja de tramitació és molt complex.
Imaginen un ERO de més de mil sis-cents persones que, persona a persona, s'han de fer una sèrie de tràmits interns i amb les mateixes persones de notificacions i altres coses.
És que és una labor molt minuciosa i jo crec que amb menys temps era totalment impossible fer-ho.

En el tema de les xifres, sí, és veritat, jo ho vaig dir en una roda de premsa, però no és que vaig dir-ho en una roda de premsa, ho vaig dir també en comissió en estes Corts, que parlàvem al voltat de setanta milions d'euros, referint-mos als costos laborals.
Tal vegada és veritat, jo he repassat les meues declaracions, quan ho vaig fer ací en seu parlamentària, era en la comissió de pressupostos i no ho vaig matisar suficientment, tal vegada.
Però sí en el context del que estava parlar-se estàvem parlant d'indemnitzacions laborals.
I quan ho he dit en roda de premsa m'he referit a indemnitzacions laborals.

Com també en el ple de Les Corts, una setmana després, i també en roda de premsa, he dit que en el pitjor dels escenaris, en el pitjor dels escenaris mos podíem trobar amb 105 milions d'euros, referint-nos o parlant sempre de les indemnitzacions.
Clar, 105 milions d'euros és lògic pensar que estàvem pensant, valga la redundància, en una indemnització de 45 dies.
Eixe seria el pitjor dels escenaris en termes econòmics per a l'administració.

I, bé, al final no ha sigut ni 70, ni els 105; han sigut 86, més dels 70 que jo vaig dir.
Miren vostés, al final es va primar, donades les circumstàncies i tractant-se d'un ERO d'extinció, el fer un esforç important per arribar a un acord amb la part laboral, que és el que vam fer.

Jo els he donat les xifres que disposem fins avui.
Jo crec que eixes xifres en el que és la qüestió laboral si varien ja ha de ser mínimament, perquè tot el procés està pràcticament tancat.

Està també el procés de liquidació.
Bé, el procés de liquidació donarem les xifres quan tinguem xifres ja més concretes o aproximades.
Per què?
Perquè s'està en ple procés de liquidació i no és convenient ni oportú avançar res.

Sí que vull dir-los i s'ha dit ací també que, alerta!
, que molts dels gastos que van a aparéixer en eixe procés de liquidació són gastos que s'han de tindre, s'hagueren tingut sí o sí, o siga, que en qualsevol cas s'hagueren hagut de pagar.
Però, bé, insistisc, quan es puga parlar de xifres en procés de liquidació amb molt de gust ja les referirem.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Gracias, señor vicepresidente.

Señor Morera, ¿quiere la palabra?
.
.
.

El senyor Morera Català:

Sí.
Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Pues la tiene por cinco minutos.

Gracias.

El senyor Morera Català:

Molt bé.

El moment en què es va produir el tancament, el president de La Generalitat, el senyor Fabra, va dir que no tenia La Generalitat, el Consell, quaranta milions d'euros -això ho va fer públic-, quaranta milions d'euros per a readmetre els treballadors, que era inassumible, quaranta milions -els qui van ser afectats per la nul·litat de l'ERO d'extinció-.
Tan mal estem?
¿Tan mal estem per a no tindre quaranta milions d'euros per a no haver de tancar Radiotelevisió Valenciana?
¿On estan les proclames del govern de La Generalitat diguent que «estamos saliendo de la crisis»?
On estan?

I, és més, ¿què ha fet este govern per a recuperar els tretze mil cinc-cents milions d'euros que estes Corts, a través de la comissió dels experts, han acreditat com a peritatge que ens deu el Gobierno de Espanya per l'infrafinançament que hem patit des de 2003?
¿Per quaranta milions d'euros se tanca una radiotelevisió pública, sense voluntat de buscar consensos amb l'oposició i amb els treballadors?

Cal recordar que en el procés de la configuració de la nova Radiotelevisió Valenciana, SAU, oferírem consens, oferírem acord.
Va ser menyspreat pel govern.
Ahí era el marc on haver-se plantejat este tipus de situacions.

I és més, l'ERO d'extinció, la sentència del Tribunal Superior de Justícia indica claríssimament que una de les causes d'extinció és la nul·la voluntat negociadora del Consell amb els treballadors.
Perquè s'ha dit.
.
.
, no sé qui ho ha dit.
.
.
, sí, sí, des del Grup Popular s'ha dit que cap voluntad negociadora.
No, cap voluntat negociadora ha sigut del govern de La Generalitat, i això no és opinable, això està en la sentència.

Aleshores, diu vosté.
.
.
Aleshores, el que vosté ha vingut a dir és d'un govern prou incapaç; incapaç de defendre els nostres interessos, incapaç de plantar-se i incapaç de dir-li al senyor Beteta que no vinga a menjar paella debades ací, sinó que ja està bé de prendre-mos el pèl i que pague el que ens deu i que complisca la Constitució en el principi d'igualtat, no vindre ací a riure's de tots nosaltres.
I diu vosté que el govern ha reaccionat?
No ha reaccionat.
No està reclamant el que és nostre.
I la incapacitat del govern, del seu govern, és la que ens està portant a esta situació.

Radiotelevisió Valenciana era viable, és viable, és necessària, és útil, ajuda l'economia productiva, ha de ser el buc insígnia del sector audiovisual, perquè no hem parlat dels quatre mil treballadors del sector de l'audiovisual valencià que han hagut de tancar.

I, clar, diu vosté una cosa que a mi me.
.
.
Diu: «La crisi econòmica tan brutal».
.
.
Però si són vostés i els seus governs i les seues receptes econòmiques d'economia monetària financera els qui mos han portat a esta crisi!
I este és un exemple d'eixa crisi.
Perquè s'ha de pensar més en les persones i no s'ha de pensar tant en eixe model de servir als bancs, de servir a l'economia financera.

Què vull dir amb això?
Que per a eixir de la crisi les administracions públiques han d'incrementar els seus ingressos.
I els seus ingressos, en els impostos que n'hi han, són: IRPF dels treballadors, IVA, impost de societats; això sí, progressivament perquè els que més tenen, nous rics, que s'estan enriquint en esta crisi, paguen.

Què vull dir amb això?
Que si vosté diu que per quaranta milions ha hagut de tancar Radiotelevisió Valenciana i ve el senyor Beteta i són incapaços de reclamar-los ni que siga els interessos dels costos de finançament d'eixos tretze mil cinc-cents milions d'euros.
.
.
És que en els costos dels interessos d'eixos diners que ens deu l'estat tindríem deu televisions valencianes, només en els interessos, en els huit-cents milions d'euros que mos costa el cost financer dels tretze mil cinc-cents milions d'euros, només en els interessos.
Perquè l'últim pressupost de Radiotelevisió Valenciana és de 76,5 milions d'euros.
I en això, el 80% era pagar nòmines dels mil sis-cents treballadors.
I això és la realitat.
Que és la plantilla no sé què.
.
.
La que van fer vostés, a mosatros no mos miren, que han marginat els professionals.

És a dir, si no hem entés encara les causes de la crisi, que són eixa política econòmica i esta situació que patim i eixa falta de reivindicació d'allò que és nostre, no entendrem res.

Necessitem.
.
.
Vostés no han dialogat, no han consensuat, s'han tancat en això, estan subordinats a Madrid, no defensen els interessos valencians.
I ara s'ha demostrat en estos set mesos que va ser no només un gravíssim error des del punt de vista de la nostra identitat, de la nostra llengua, de la nostra cultura, sinó també de l'economia productiva perquè el que era productiu era mantindre una radiotelevisió viable, amb els treballadors, en producció pròpia i servei públic, tot el contrari del que han fet vostés.

La senyora vicepresidenta:

Gracias, señor Morera.

En representación del Grupo Parlamentario de Esquerra Unida, tiene la palabra el señor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Senyor Ciscar, no ha respost vosté a la meua pregunta de qui, com i quan va prendre la decisió de tancar Radiotelevisió Valenciana.

He intentat posar-li-ho fàcil, donar-li dos hipòtesi perquè em diga quina d'elles s'acosta més a la realitat que vosté coneix: si era una decisió premeditada i planificada, que simplement estava pendent que es produïra la sentència i ja estava, per tant, decidit tancar Radiotelevisió Valenciana si la sentència declarava la nul·litat de l'ERO -opció A-; o si va ser una decisió presa eixe mateix dia, de manera precipitada, improvisada i personal, per part del president de La Generalitat i del Partit Popular, Alberto Fabra -opció B-.
És fàcil.
Diga'm A o diga'm B.
Espere que m'estiga escoltant, perquè no para d'escriure i jo no parle tant com perquè escriga tant.
.
.

Ja dic, simplement ha de dir A o B: A, ja ho tenien previst; B, ho van decidir el 5 de novembre.
(Se sent una veu que diu: «O C.
») Bé, o C i me l'explica, la C me l'explica.
(Se sent una veu que diu: «O D.
».
Rialles.
Veus) Sincerament.
La C que jo li he dit abans era que ja ho tenien decidit abans de fer el primer ERO i per això el van fer mal, però jo és que eixa.
.
.
Això és com allò dels quatre mil jueus que no anaren a treballar el dia de l'11 de setembre a les torres bessones, me sembla tan conspiranòica que puc no creure-me-la, val?

O la decisió estava presa abans i simplement s'esperava a vore la sentència què deia, o la decisió es va prendre eixe dia.
Vull saber-ho perquè, en funció d'això, podré fer un judici polític sobre quin govern tenim, si és un govern antivalencià o si és un govern irresponsable.
(Veus)

La senyora vicepresidenta:

Guarden silencio, señorías, por favor.

El senyor Blanco Giner:

Després, bé, quan vosté parla d'un primer ERO que era totalment objectiu.
.
.
¿Vosté ha sentit parlat de les veus senyeres de la ràdio, per exemple?
No sé, és què.
.
.
, no sé vosté.
¿Vosté ha sentit parlar d'alguns familiars d'alguns diputats, precisament, d'estes Corts Valencianes que apareixien i desapareixien dels llistats -i no vaig a personalitzar i a dir cognoms perquè quedaria lleig, veritat?
Ahí ho deixe.

Després, vosté diu que l'oferta del comité d'empresa -que, a la desesperada, intentava fer-los rectificar- tenia un cost inassumible i que plantejava una plantilla excessiva i que la recol·locació dels treballadors en l'administració de 136 no era possible.
Al final, resulta que sí que n'hi ha 23 que se recol·loquen, no?
Vull dir, ¿per què tot això no ho van negociar?
¿Per què no van assumir la seua responsabilitat, com a governants, de defensar el servei públic i de dir-los als representants dels treballadors: «Mireu, no en podran ser nou-cents; en seran set-cents, huit-cents.
.
.
», no sé, els que vostés pensaren, i negociar?
Jo crec que era una bona proposta, una proposta responsable, una proposta de sacrifici, d'un gran sacrifici laboral.

Però el seu plantejament no era: lentejas, o las tomas o las dejas.
No.
Era una proposta perquè la consideraren, perquè aturaren una miqueta la bogeria del tancament que ni els seus alcaldes es creuen ni els seus diputats es creien, que van haver d'alliçonar-los -ara estan queixant-se en les reunions internes del PP, que no tenen ja la tele-.
I el que buscava eixa proposta era posar sobre la taula una solució viable per a Radiotelevisió Valenciana.

I no culpe vosté els treballadors de no haver acceptat un ERO que vulnerava els seus drets fonamentals.
Perquè, si no, sincerament, el que vosté està diguent és que vol vulnerar els drets fonamentals de les persones.
Hui no ho ha dit vosté, hui ho ha dit el representant del Grup Popular.
Eixe discurset de culpar l'oposició i els sindicats que defensaven els drets dels treballadors de la decisió del Partit Popular de tancar Radiotelevisió Valenciana ja és tan vell que ja ni vosté el gasta.

I és curiós perquè, a més, diuen: «És que Radiotelevisió Valenciana era insostenible.
» ¿I qui l'havia feta insostenible, en tot cas?
No sé, és que parlen vostés com si fórem nosaltres els qui havíem fet que tinguera eixes pèrdues, que tinguera eixa plantilla, que tinguera eixe dèficit d'explotació.
¿Qui ho va fer, des de l'any 1995?
¿Qui es va gastar més de quatre-cents milions d'euros en els equips de futbol?
¿Qui va firmar els contractes de la fórmula 1?
¿Qui va fer participar Canal 9 d'una trama de corrupció en la visita del papa?
No sé, a mi me sona que era el Partit Popular.

I, per últim -i acabe, senyora presidenta-, vostés no consideren el cost social.
Hem perdut la nostra ràdio i la nostra televisió públiques.
No tenim mitjans de comunicació en la nostra llengua.
I el cost social és infinitament incomparable amb el cost econòmic.

Gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Gracias, señor Blanco.

Tiene la palabra el señor Moreno.

El senyor Moreno Escrivà:

Senyor president, veig que tenim un problema amb la venda de continguts de l'arxiu audiovisual.
Demà ho sabrem o despús-demà ho sabrem, és vosté intel·ligent, sempre.
.
.
, i en este cas prudent en no dir ni pruna, en no obrir la boca per a contestar-me.

El responsable del tancament de la Radiotelevisió Valenciana, senyories, és el mateix que va decidir contractar un coach, contractar-se un cuiner o comprar Valmor.

La decisió de tancar la Radiotelevisió Valenciana i assumir el cost que fóra, sense tindre ni idea de quin anava a ser el cost -com va manifestar el president Fabra primer, i després parlà de quaranta milions-, era no complir la sentència.
Ho dic jo i ho diu la seua companya, senyora Rosa María Vidal, fa uns dies en la Universitat de València.
Ho diu, fins i tot, el preàmbul de llei en què vostés la tanquen, que és on se'ls n'ha anat totalment, on han patinat, perquè li ho han posat al Tribunal Constitucional per escrit: «La tanquem per a no complir una sentència.
Gràcies.
» Es veu que no han repassat la jurisprudència del Tribunal Constitucional, si no supose que ho haurien evitat; per a dos articles, haurien fet un preàmbul una mica més curt.
Però ho digueren.
Patinaren.
Ho digueren.
La seua assessora de Broseta ho confirma.
I vosté, en el fons, ho sap.
Així que el cost està molt lluny d'acabar perquè ja vorem què passarà, segons diga el Tribunal Constitucional.

Mire, paren ja, paren ja, per favor.
La lògica que vostés utilitzen en el tema del tancament de Radiotelevisió és la lògica del maltractador.
Seriosament, ara voran com ho entenen:

Paqui, María Dolores, se'n va al jutjat i denuncia el seu home, el seu company, per pegar-li palisses tots els dies.
Finalment, el tribunal diu que l'està maltractant, dicta una ordre d'allunyament i li dóna la raó.
I el maltractador un dia va i li pega un tir, i vostés diuen que la culpa és de Paqui per haver anat al tribunal i que el tribunal este li ha donat la raó.

Això és el que vostés estan diguent en termes de Radiotelevisió Valenciana: la culpa és dels qui denunciaren un ERO il·legal i els tribunals els donaren la raó; la culpa és d'aquells que varen vore vulnerats els seus drets fonamentals i anaren al tribunal i el tribunal els va donar la raó; la culpa és de tots, excepte de qui, contrariat per la decisió del tribunal, decidix matar qui denuncia, en este cas la Radiotelevisió Valenciana.

Ja està bé!
Tinguen una miqueta de no res de decència.

La culpa és les decisions de la senyora Rosa María Vidal.
Li han preguntat, li han dit que qui és qui ha gestionat la televisió tots estos anys, la ruïna, totes eixes coses que vostés conten.
Però a la senyora Rosa María Vidal no la vaig votar jo, la votaren vostés a soles, la proposaren vostés, vostés li dissenyaren un pla.
És ella.
Si segons vosté ella és la culpable de tot, xe!
, va dimitir la dona, haver-ne nomenat un altre, haver vingut ací i haver esmenat el pla.
¿Però què ens estan diguent a nosaltres que teníem.
.
.
?
Nosaltres no tenim cap responsabilitat.

Vostés tenien diners per a mantindre la radiotelevisió oberta, com han tingut diners per a pagar-li a Ecclestone cada vegada que ha tocat el timbre i els ha amenaçat.
Vostés per al que no tenen diners és per a pagar el que val tancar-la.
Per això vostés modificaran, faran una altra modificació pressupostària un dia d'eixos d'amagadet.

Perquè vostés tancaren un acord de 86,1 milions només del segon ERO.
No sé per què considera que totes les altres coses que li he dit no són costos laborals: el primer ERO, els salaris de tramitació, els convenis especials, no sé per què no considera això costos laborals.
Però és igual.

Vostés van a modificar el pressupost, perquè fins i tot quan han firmat l'ERO han tardat mesos, i la informació que vostés aportaren per a la negociació de l'ERO estava errada, estava plena d'equivocacions, si fins i tot els han denunciat, fins i tot els ha sancionat hisenda per no saber fer les nòmines, perquè no sabien ni les dades dels seus propis treballadors.
Que en eixe interval n'hi han treballadors que no estaven comptabilitzats en el primer ERO que han complit triennis i que els van a haver de pagar.
Que la factura ja va per 90 milions d'euros.
Són vostés uns irresponsables, són vostés uns incompetents, i el que han de fer és demanar disculpes i retre comptes, sense més embussos i sense més enganys.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Tiene la palabra, para finalizar el debate, el señor vicepresidente.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor Blanco, vosté pregunta qui, com i quan va prendre la decisió.
Jo crec que li he contestat.
Si no és ni A ni B; si no va ser ni res planificat, ni cap de calentó.
Varen ser les circumstàncies, la impossibilitat d'assumir una radiotelevisió amb 1.
630 treballadors.
I és que eixa és la realitat.
Li podria dir una altra cosa, però no seria la veritat.
Es van fer molts números.
És que és impossible.
«Doncs, un segon ERO.
» A vore qui se la juga a un segon ERO.
«Doncs, un acord amb els treballadors.
»

Doncs mire, jo crec que en tot este procés -com he dit abans- els treballadors es varen reunir amb mi precisament, varen fer la seua oferta, i desgraciadament no la podíem assumir.

Senyor Moreno, li ho he dit no sé quantes vegades, és que no tinc constància.
Hui no tinc constància.
Si demà la tinc i vosté em crida per telèfon, jo li ho diré.
I si no, jo li cridaré.
(Veus) Sí, això dels drets audiovisuals, però hui no ho sé.
A més, és que no he tingut ni temps hui per a esbrinar-ho, com vosté fàcilment entendrà.

I aquí, mire, no es tracta de culpabilitzar a ningú, ni els sindicats, per recórrer, ni a ningú.
Si mosatros respectem el dret que té tot el món, persones i entitats, i per descomptat els sindicats per a recórrer qualsevol acte administratiu o qualsevol decisió judicial.
Si açò ho respectem completament.
Jo, el que dic és que mosatros miràvem totes les alternatives i ho díem: «Compte, que és que no n'hi han eixides.
» Ho díem, ho díem.

I, senyor Morera, és que no són 40 milions d'euros, que diu vosté.
(Veus) Són 70 milions d'euros de cost laboral una plantilla de 1.
630 treballadors.
De cost laboral, nòmines més seguretat social a l'any.
I a més, fent el mínim, i el mínim és el que es pensava fer en el contracte programa, el mínim són 40 milions d'euros.
Això què vol dir?
Estem parlant de 110 milions d'euros mantindre la tele amb eixa plantilla coberta, i això només en cinc anys són 550 milions d'euros.
I no és que no ens ho podem permetre hui, ni l'any que ve, ni l'altre, ni l'altre.
Les coses no són tan senzilles.
El que passa és que cal estar dia a dia mirant els números i veient les circumstàncies.

Sobre la sentència, ho diré les voltes que faça falta.
És veritat que parla de moltes qüestions.
Però, motiu de nul·litat, quan diu en el fonament dotze motius de nul·litat: este, i no en diu altre.
I en la decisió, què arreplega com a motiu de nul·litat?
Doncs la vulneració dels drets fonamentals.
I en la sentència, què és el que considera vulneració dels drets fonamentals?
Doncs el fet de modificar un ERO aprovat, quan ja hi havia treballadors que havien hagut de deixar el càrrec i que no havien tingut la mateixa oportunitat que els que ara es desafectaven, que en eixe moment es desafectaven.
Doncs a mi m'havera agradat que això haguera segut d'una altra manera, però què vol que li diga.
I naturalment, de veritat, o siga, falta de voluntat negociadora, la sentència (rient), a banda que no ho recull com un motiu de nul·litat, jo vaig a posar-los un exemple: dins del període de consultes d'eixe primer ERO a última hora l'empresa va fer una oferta a la part laboral -i això és un fet que està recollit en les actes, i que vostés poden consultar- de quedar-se 200 treballadors més a canvi de rebaixar a la resta de la plantilla el sou -el que no recorde era si era un 7, un 8 o un 10%.
Però bé, com a màxim un 10%- i tancar l'ERO amb acord.
Va ser una oferta que es va fer -digam- in extremis, però que crec que demostra la voluntat negociadora per part de l'empresa.
I tant de bo -clar que ara és més fàcil vore-ho tot, evidentment-, però tant de bo eixa oferta s'havera acceptat.

Fan referència al sector audiovisual, doncs, mire, jo ja vull tancar esta llarga sèrie de compareixences, diguent-los que molt prompte el govern va a presentar un pla estratègic per al sector audiovisual, consensuat amb el mateix sector -i molt prompte és molt prompte, perquè està pràcticament tancat- amb la finalitat d'ajudar.
N'hi hauran ajudes i n'hi hauran mesures perquè el sector audiovisual valencià, que és molt important, puga eixir endavant.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Muchas gracias, señor vicepresidente.

De acuerdo con lo pactado con los cuatro grupos parlamentarios, se suspende la sesión, que se reanudará el día 30 de junio a las diez y media de la mañana.

Muchas gracias.

(Se suspén la reunió a les 17 hores i 12 minuts)