Untitled Web Page



**Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 11 de maig de 2005.
Comença la sessió a les 10 hores i 40 minuts.
Presideix el Molt Excel·lent Senyor Julio de España Moya.
Sessió plenària número 49.
Primera reunió.**

 

***Presa en consideració de la Proposició no de llei sobre l'elaboració de la llei autonòmica per a la cooperació internacional al desenvolupament de la Comunitat Valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 9.
427).***

**El senyor president:**

 

S'obri la sessió.

Bon dia.

Il·lustres diputades, il·lustres diputats.

Punto primero del orden del día: toma en consideración de la proposición no de ley sobre elaboración de la Ley autonómica para la cooperación internacional al desarrollo de la Comunidad Valenciana, presentada por el Grupo Parlamentario Socialista, registro de entrada 9.
427, *Boletín Oficial de las Cortes Valencianas* número 34.

Para su presentación y defensa, tiene la palabra la ilustre señora diputada Sanchordi.

 

**La senyora Sanchordi García:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

En primer lloc, vull posar de manifest la importància que per al Grup Parlamentari Socialista té o tindrà la futura llei de cooperació de la Comunitat Valenciana.
I entenem que és de suma importància perquè, en este cas, no estem parlant d'una llei per a nosaltres, sinó que estem parlant d'una llei per a altres, per a altres que no tenen ni les oportunitats, ni els serveis, ni els drets bàsics que tenim i que ens miren des de la pobresa, la insatisfacció, la malaltia i la fam.

Vull fer una cronologia des del moment en què es comença a parlar d'este projecte de llei de forma verbal ací en esta cambra.
És una llei que podríem anomenar de l'era Camps.
Ja va parlar d'ella el conseller Alejandro Font de Mora, quan s'encarregava de l'àrea de Presidència, en octubre de 2003.
Allí va parlar que este Govern anava a fer, en primer lloc, la llei.
I, per cert, hi va dir que, en segon lloc, faria el pla director, d'acord amb els principis i objectius de la llei.
I és curiós perquè ho ha fet al revés: primer ha sigut el pla director i la llei encara no ha vingut.
Jo no sé si és que són molt llestos, molt tramposos o és que hi havia raons de pes per a alterar l'ordre.
Després també es va parlar de la llei en el debat de política general de 2004, i es va aprovar una resolució.
I també es va parlar d'esta llei en la compareixença, la primera compareixença, de la consellera Gemma Amor.

Valga la proposició no de llei que presenta el Grup Socialista ­que va presentar en gener de 2004, a la vista que a pesar de les propostes del senyor Font de Mora, encara no havia vingut la llei, i encara que tots sabem que existix un projecte de llei­, valga perquè el Grup Parlamentari Socialista manifeste la seua disconformitat en l'elaboració d'esta llei, tant en la forma com en el fons.

El Consell ens té ja acostumats a les seues contradiccions i a la seua pròpia realitat virtual.
Però el cert és que mai, mai, han parlat tant de consens com en esta llei.
De fet, en la compareixença de la consellera Gemma Amor, els ho he contat, anomena la paraula consens, referint-se a la llei, concretament 27 vegades.
Això és molt de consens, molt.
Fins la sacietat.

Però també he de dir que mai, mai tampoc ha sigut un projecte de llei tan contestat pels sectors implicats, perquè les mateixes organitzacions no governamentals per al desenvolupament s'han queixat, s'han queixat i han dit que realment no ha hagut consens.
Que va haver una reunió amb elles i després se'ls va dir que si volien fer alguna suggerència, l'enviaren a un determinat correu electrònic i ja voríem què passava.
Que a més de totes les suggerències que van fer, no se'n va acceptar cap.
Simplement van agarrar, van canviar algunes comes de lloc i les van afegir a un concepte.
I punt.
I, per tant, les ONGD se senten, com han dit ­a qui vulga escoltar, que, és clar, no és el cas del Govern­, que estan i que se senten estafades i, sobretot, utilitzades.

Però tant han repetit el tema del consens que mosatros va arribar un moment que ja teníem dubtes, perquè vam dir: "A vore si resulta que estem tots equivocats ­però tots, eh?
­, els grups parlamentaris de l'oposició, les ONGD, la societat civil en general, i resulta que sí que està consensuat".
De fet, és que m'he anat al diccionari de la Reial Acadèmia i he buscat el significat de la paraula consens.
I consens vol dir literalment: "Adoptar una decisió de comú acord entre dos o més parts".
Home!
, una decisió sí que s'ha pres; entre dos o més parts, a la millor no sé si se referirà els zaplanistes i els campsistes; i allò de comú acord, estem en la mateixa.
Però, en tot cas, l'únic que hi ha és una decisió.

Però, clar, a la millor resulta que el que passa és que vostés s'han enganyat de concepte, i quan parlaven que volien tindre consens, el que volien dir era cobertura, que és molt diferent, el que volien era cobertura per part dels sectors implicats, que a més no li l'han donada, encara que no vulguen escoltar-ho.
Al final açò arriba un moment que ja fa malpensar, perquè vostés ­i hi ha precedents­ ací han elaborat i han aprovat lleis sense pensar ni parlar de consens, ni de participació, ni de res que se li parega.
I ho han fet amb l'arrogància de qui té la seguretat més absoluta que fa el millor que pot fer.
Clar, al final malpenses, perquè ¿per què, en este cas concret, insistixen tant en el tema que és una llei consensuada?
Jo no sé si és perquè el govern no està massa d'acord amb la seua pròpia llei, o part del Govern no està d'acord o part del Govern no està a l'altura.
No ho sé.
Però jo crec que alguna cosa passa quan insistixen tant en el tema no del consens, sinó de la cobertura.

Respecte al fons del projecte de llei, que no ha vingut ací, no l'estem debatint, diguem, oficialment, però sí que és veritat que per part del Govern s'ha parlat d'ell, s'ha parlat del fons i, per tant, des de l'oposició també podem entrar ahí.
Lamentem que este projecte de llei era una gran oportunitat de corregir determinats defectes de la gestió del Partit Popular tant en el que és la política general de cooperació com en la gestió de recursos destinats a cooperació.

No obstant això, no ho fan.
Al nostre entendre, en el contingut d'este projecte de llei continuarà faltant transparència, continuarà faltant informació, continuarà faltant publicitat i continuarà faltant debat, tant dels plans que ha de fer la Generalitat Valenciana com d'execució d'eixos plans i de les actuacions concretes.
Entenem que és una autèntica barbaritat que es considere agents de cooperació a entitats amb ànim de lucre, que està molt bé que col·laboren, que ho facen, i tant de bo ho feren més encara, però d'ahí que es consideren i s'equiparen a agents de cooperació va un món.

Lamentem també que dins d'este obrir-se a la societat, han obviat també als grups parlamentaris de l'oposició.
Perquè, bé, clar, és molt sofrit parlar que ja el portarem i que ja el debatrem.
Que vindrà ací la llei al parlament i tindrem l'oportunitat i els terminis de presentar esmenes i debatre-les.
Home, faltaria més!
Faltaria més que no poguérem fer-ho!
Clar que podem fer-ho i clar que ho farem.
Però el mèrit haguera sigut fer-ho abans.
El mèrit haguera sigut que per part del Govern s'haguera assegut amb l'oposició i haguera intentat, abans del debat parlamentari, de la tramitació parlamentària, arribar a algun tipus d'acord, almenys en allò que ens unix, que segur que alguna cosa hi haurà, o almenys esperem que aixina siga.

En eixe sentit, com dia, és una llàstima que una llei, que és l'aspiració dels diferents agents socials de cooperació de la nostra Comunitat Valenciana, i també una aspiració de tots els grups polítics, i que hauria de ser una garantia de major eficàcia i coherència tant en la filosofia general de cooperació com en el destí dels recursos, que açò no s'haja complit.

I vull acabar ja, i acabe ja com he començat.
Les Corts Valencianes han de treballar no només en el desenvolupament i en el progrés econòmica i social del nostre poble, sinó que també han d'incidir en l'eradicació de la pobresa d'altres pobles més necessitats, i han d'afavorir el seu creixement social, cultural, polític i econòmic, perquè està llei és per a altres.
*(El senyor president colpeja amb la maseta)*

Res més i moltes gràcies.
*(Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señora Sanchordi.

En representación del Grupo Parlamentario Entesa, tiene la palabra el ilustre diputado señor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Nosaltres pensem que la cooperació internacional al desenvolupament és un deure solidari, és un deure de totes les administracions i és un deure dels països rics, i no hauria de ser propaganda electoral.

Nosaltres considerem que moltes voltes els anuncis legislatius d'este Govern es distingixen especialment per ser advertits amb molt de temps.
Ja fa molts anys que estem esperant la llei de cooperació, però la llei de cooperació mai aplega.
Ara, mentrestant, el Govern va fent-se propaganda de la magnífica llei de cooperació que va a presentar un dia d'estos o un mes d'estos.

Bé.
En este moment sembla ser que està a punt d'entrar.
És a dir, en este moment pareix ser que ja tindrem prompte un projecte de llei dins d'estes Corts.
Però esta llei ha sigut una reivindicació molt sentida, i des de fa molt de temps, per part de tots els agents de cooperació, totes les ONG, per al desenvolupament del País Valencià.
Fa temps que estan demanant un marc estable en què moure's i unes normatives, uns criteris també estables per a l'actuació de la mateixa administració pública.

Nosaltres considerem que en este moment s'ha perdut una oportunitat, i l'oportunitat que s'ha perdut és la de fer una llei realment participada, una llei parlada amb les organitzacions no governamentals per al desenvolupament, les organitzacions no governamentals que estan dedicant les seues energies i els seus recursos a fer projectes en els països empobrits, però també s'ha rebutjat o s'ha defugit el consens amb la resta de grups parlamentaris.

Nosaltres considerem que el Partit Popular té una visió molt particular i molt curiosa del consens, que es tracta de parlar amb set o huit grups, quan més afins millor, i després dir que s'ha parlat amb la societat general i que s'han recollit totes les seues demandes.
En este cas, no és aixina, i s'ha expressat de manera pública per part de les mateixes organitzacions afectades, que no hi ha hagut realment eixe consens i eixe contacte.

Per tant, això és una carència de base de la llei que vindrà.
I és precisament el que sol·licitava la proposició del Partit Socialista, que es fera una llei consensuada amb les organitzacions que se dediquen al tema de la cooperació.
És evident que nosaltres anem a votar a favor d'esta proposició.
Considerem que és el que haguera calgut i el que haguera sigut necessari.

En este moment ja està fet possiblement *(el senyor president colpeja amb la maceta)* l'avantprojecte de llei, ja està redactat, ja està el text que va a vindre aquí.
Nosaltres, senyor consellera, aprofitem que està aquí, aprofitem esta avinentesa que tenim ara en esta proposició, per a comentar-li algunes coses.

Nosaltres creem que hi ha alguns aspectes perillosos en la propera llei.
Pensem que hi ha la possibilitat que un llenguatge políticament molt correcte, on es parle de desenvolupament, on es parle de participació, amague realment un contingut executiu molt baix.

Nosaltres ens temem molt que aparega, per exemple, la xifra del 0,7% del producte interior brut com una xifra a abastir per a la solidaritat, però no s'establisca cap calendari temporal per a arribar realment a eixa xifra.
I ho diem amb coneixement de causa, perquè el tema del 0,7%, que està present des de fa molts anys, no ha suposat cap impuls als recursos econòmics de cooperació del Consell.
Jo vull recordar que en el 2001 es va dedicar el 0,13% del pressupost per a cooperació; en el 2002, el 0,26%; en el 2003, el 0,25%; en el 2004, el 0,26% i en el 2005 el 0,23%.
És a dir, que l'existència d'eixe objectiu previst d'arribar a un 0,7% no ha suposat mai, mai, un canvi en un estímul per a més aportacions econòmiques per part del Consell de la Generalitat.

Per una altra part, nosaltres ens trobem en uns problemes clars i que van donant-se des de fa molt de temps.
Ens trobem problemes de transparència.
Ens trobem problemes que no es marquen els criteris suficients per a saber on intervindre.
Ens trobem problemes que no es té en compte alguns aspectes essencials per a la cooperació.

Nosaltres voldríem comentar-ne alguns.
*(El senyor president colpeja amb la maceta).* Per exemple, la idea que la cooperació internacional és una qüestió solidària i no és una qüestió que espere cap tipus de retorn, cap tipus de benefici posterior.
Nosaltres seguim trobant que la cooperació s'està utilitzant perquè retorne beneficis econòmics o empresarials, o per a, fins i tot, prendre postures, posicions empresarials i estratègiques en els països on es pensa entrar a comerciar.
Ens trobem quan lligada està a vegades la cooperació al desenvolupament en els interessos econòmics que puga tindre el Consell o que puguen tindre els empresaris valencians.
Nosaltres considerem que si anem aixina, mai no aconseguirem realment una.
.
.
una cooperació realment solidària.

Està el tema de la participació.
Nosaltres molt ens temem que el Consell que puga estar planificat en la llei de determinació, de cooperació, no siga realment representatiu de les organitzacions que s'estan menejant en el tema de la cooperació.
Per tant, nosaltres trobem que una llei que no permeta la participació de les organitzacions, seria una llei que seria paper mullat.

I una altra qüestió que esta llei no farà en tota seguretat és la de donar participació i donar veu als mateixos pobres pobles empobrits.
Esta llei és una llei que es considera, considerem que és paternalista, que es fa des del punt de vista dels països rics que donen una almoina o una ajuda als països pobres, sense, realment, tindre en compte que estes persones han de ser els responsables i els protagonistes de la seua.
.
.
del seu desenvolupament i de la seua evolució.

*(El senyor president colpeja amb la maceta)*

Bé, nosaltres considerem que en esta llei hi ha alguns aspectes perillosos.
La possible entrada dels agents privats, que diu que no té a rebre cap benefici.
I nosaltres preguntem: i si una empresa privada fa.
.
.
dedica un recurs a cooperació i això ho utilitza per a la seua publicitat, no és rebre ja un benefici?
De quina manera anem a controlar els beneficis de marketing de les empreses que utilitzen.
.
.
que utilitzen l'ajuda al desenvolupament o fins i tot la seua suposada responsabilitat social només com una pantalla de cara a la societat, però no com una cosa que realment modifique les seues pràctiques econòmiques?

Nosaltres, senyora consellera, volem que la llei clarifique el marc institucional, volem que parle de desenvolupament humà i volem que no ho confonga en creixement econòmic.
Volem que parle de les causes, de l'empobriment en este planeta.
I volem que parle també de les accions a realitzar aquí, a la nostra terra.
No volem que la llei parle només d'ajuda exterior als països de fóra, sinó que volem que parle també de promoció del consum responsable, volem que parle de comerç just i volem que parle de l'exigència de la condonació del deute extern.

Sabem que això no és competència del Consell de la Generalitat.
Però nosaltres el que volem és que quede explícit que sense un canvi en les polítiques econòmiques, en les polítiques de deute respecte als altres països, no hi haurà un avanç real respecte a la cooperació i a la solidaritat.

Nosaltres volem que hi haja també, finalment, una indicació explícita de la participació de les Corts Valencianes.
Per tant, volem que anualment les Corts Valencianes puguen debatre i aprovar la política de cooperació que puga portar el Consell de la Generalitat.
Sense este debat públic, sense que realment puguen participar els grups polítics, no hi haurà clarament un avanç en este aspecte.

I finalment li demanaríem, senyora consellera, que quedaren molt clars els aspectes de transparència.
I no ens referim només a la transparència de la despesa econòmica, que és molt important, sinó també que tots els actors implicats coneguen els requisits, les responsabilitats, les capacitats i les experiències de la resta dels membres implicats en la cooperació al desenvolupament.

Nosaltres, que coneixem l'esborrany, el possible text que vaja a entrar ací, a les Corts, senyora consellera, considerem que no respon a estos principis que nosaltres indiquem.
I a nosaltres sí que ens agradaria, en eixe sentit havia al meyns tres esmenes, i en eixe sentit nosaltres pensem que *(inintel·ligible)* la llei.

Ara anem a votar a favor la proposta del Partit Socialista com a un indicatiu que a nosaltres ens haguera agradat la participació solidària i la participació social de molta més gent en l'elaboració d'esta llei, cosa que considerem que no s'ha produït.
Gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Cardona.

Tiene la palabra, para defender.
.
.
la propuesta del Partido Popular, la ilustre diputada Sandra Climent.

 

**La senyora Climent Jordá:**

 

Gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Es sabido por todos que uno de los pilares básicos del Consell de la Generalitat Valenciana es la política de cooperación con los países en vías de desarrollo, en todo eso estamos de acuerdo.
Efectivamente, en el conjunto de nuestra sociedad cada día adquieren más protagonismo los valores de solidaridad, de cooperación y de justicia.
Por eso mismo, el gobierno valenciano ha demostrado a lo largo de estos últimos años una firme decisión de participar activamente de las acciones internacionales que llevan a la construcción de un orden internacional más justo.
Y por ello, las políticas que se están llevando a cabo son políticas activas, cuyo fin es el de contribuir a la consecución de la erradicación de la pobreza.
Además, estas políticas han ido siempre acompañadas de un progresivo incremento de la dotación presupuestaria, acreditando firmemente la posición y la apuesta de este gobierno por impulsar el desarrollo y el progreso de los países más desfavorecidos.
Estamos de acuerdo en que la importancia que va adquiriendo la cooperación al desarrollo y el progresivo aumento de los fondos dedicados a este programa, hacen imprescindible responder de una manera adecuada a esta realidad.
La necesidad de tener mecanismos de evaluación, así como una mayor transparencia y un mayor control y coordinación entre los diferentes agentes de cooperación, nos lleva a la necesidad de que estas actuaciones, efectivamente, tengan un marco legislativo que sea capaz de asegurar y garantizar la mayor eficacia y coherencia en la gestión.

Por todo esto, el Plan director de la cooperación valenciana 2004/2007, aprobado por el gobierno valenciano, tiene como objetivo determinar con claridad los principios y objetivos de la política de cooperación al desarrollo en los próximos cuatro años; y establece en su marco normativo que durante su primer año de vigencia se va a elaborar y tramitar la Ley de cooperación al desarrollo de la Comunidad Valenciana.
Y de esta forma, permitirá conseguir la consolidación definitiva de la cooperación al desarrollo como un elemento integrante de las políticas que en este sentido está llevando a cabo el gobierno valenciano.

Por otro lado, el primer instrumento de planificación que incorpora el marco estratégico y los principios de actuación previstos en dicho plan director, es el Plan anual de la cooperación de la Generalitat Valenciana 2005, aprobado también por el gobierno valenciano, y que va a posibilitar la ejecución de una cooperación valenciana eficaz, transparente y participativa, que además proporcionará los criterios adecuados para su evaluación posterior.

También el gobierno valenciano se comprometió en su día a elaborar la ley con la participación de los agentes sociales de la cooperación, por ello, y cumpliendo con este importante compromiso, el anteproyecto de ley se ha consensuado y concertado.
.
.
Sí, señor diputado.
Se ha consensuado y concertado por los diferentes agentes sociales.
Les voy a explicar.

En primer lugar.
El proceso de concertación del borrador se abrió el 16 de julio del 2004 con la entrega del mismo.
Finalizando el plazo para presentar sugerencias el 30 de septiembre.
Y manteniéndose diversas reuniones hasta el 26 de octubre, recogiéndose, de esta forma, las sugerencias emitidas hasta esa fecha.
Posteriormente, el texto del anteproyecto se entregó a los agentes el 10 de noviembre del 2004, recogiendo gran número de esas sugerencias emitidas.

En este proceso de concertación, señores diputados, han intervenido más de cien agentes sociales, entre ONG, universidades, sindicatos, empresas, instituciones, etcétera; y todas ellas aportando sus técnicas más especializadas y propiciando de esta forma a configurar un documento participativo, realista y abierto a toda la sociedad.

Además, el anteproyecto de ley cuenta con los informes favorables de todas las consellerias, incluido el dictamen emitido por unanimidad del Ces el 20 de diciembre pasado.
Y además, señora Sanchordi, como muestra de que no sólo queremos alcanzar este consenso con los agentes sociales, sino que, como se ha demostrado, y ustedes lo saben, porque hemos alcanzado un acuerdo con su grupo parlamentario, con la reforma del Estatuto, eh, se va a dar una base jurídica a las actuaciones de la Generalitat para que se puedan firmar acuerdos de cooperación y ayuda.

No solo queremos consenso.
El Partido Popular no sólo quiere consenso con los agentes sociales, sino también con los diversos grupos parlamentarios, y así lo demostramos.

Por lo tanto, señorías, pronto podemos debatir aquí, en este hemiciclo, una ley que va a suponer la continuación en la búsqueda de la calidad y la eficacia de la cooperación, de acuerdo con la voluntad del pueblo valenciano y con los objetivos del gobierno valenciano.
Una ley que responde a una necesidad objetiva.
Una ley que regulará el modelo de cooperación valenciana, su organización, los objetivos, las prioridades sectoriales y geográficas, etcétera.
Y que a su vez determinará los mecanismos para la colaboración y coordinación de las diferentes administraciones públicas.
Regulará las relaciones con todos los agentes sociales de la cooperación valenciana, bajo los principios de colaboración y complementariedad.

Y como desde el gobierno valenciano se está trabajando mucho y bien, por eso, con la aprobación de esta ley, se podrá crear el Consejo Valenciano de Cooperación al Desarrollo como órgano consultivo y de participación de los diferentes sectores implicados.
La Comisión Interdepartamental e Interprovincial de Cooperación.
Y podremos disponer también de una ley novedosa y pionera en muchos aspectos, como, por ejemplo, el modelo de evaluación, la especial consideración de la ayuda humanitaria y de emergencia a través del Comité Permanente de Ayuda de la Comunidad Valenciana.
Y además nuestra consellera de Cooperación y Participación se comprometió a recoger en esta ley la figura de codesarrollo, regulando así la participación de los inmigrantes residentes en la Comunidad Valenciana en las tareas de desarrollo de sus países de origen.
Es una de las formas más novedosas que existen, porque contempla la interrelación entre las migraciones y el desarrollo, y además considera a los inmigrantes como unos agentes de desarrollo especialmente cualificados por su conocimiento de la realidad, de las necesidades de su país.

Señorías, el gobierno del Partido Popular ha cumplido con los compromisos adquiridos, y así nos lo ha demostrado.
Ya sea con la ejecución de proyectos o con la aprobación del Plan director y el Plan anual de la cooperación, sin olvidar el compromiso claro del presidente de la Generalitat, Francisco Camps, de seguir incrementado el presupuesto en materia de cooperación, como se ha hecho hasta ahora, con el fin de alcanzar el 0,7% de los presupuestos de la Generalitat para el 2007.

Y, siguiendo con este compromiso, pronto se tramitará en estas Cortes la Ley de cooperación al desarrollo de la Comunidad Valenciana.
Por ello, votaremos en contra de su proposición no de ley, ya que lo que proponen está llevándose a cabo, como he demostrado a lo largo de mi intervención.

No obstante, quisiera resaltar el deseo de este Grupo Parlamentario Popular y de este gobierno de que sea una ley apoyada por los diferentes grupos parlamentarios, y que se desarrolle en un clima de diálogo y de consenso.
Y de esta forma, entre todos conseguir el respeto de los derechos humanos, la lucha por la erradicación de la pobreza, la igualdad entre hombres y mujeres y el fortalecimiento del tejido social.
De manera, que esta comunidad siga siendo ejemplo de solidaridad y de liderazgo.
Muchas gracias.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señora diputada.

Para el turno de réplica, tiene la palabra la señora Sanchordi.

 

**La senyora Sanchordi García:**

 

Señora Climent, bueno, vaya por delante toda la consideración que usted me merece como parlamentaria, y sobre todo entendiendo que usted no ha hecho la ley, vamos, de hecho, la propia consellera cuando llegó a la conselleria la ley o el borrador estaba prácticamente redactado, y usted pues aquí tiene que cumplir un papel.

Pero sí quisiera contestarle a una serie de cosas.
Vamos a ver, en primer lugar, usted dice, gracias a la ley se creará el Consejo Valenciano de Cooperación.
Bueno, también gracias a la ley se va a crear el Plan director 2004-2007 y se ha hecho antes que la ley.
Pues también podían haber hecho antes el Consejo Valenciano de Cooperación.

Bueno, yo antes comentaba, e insisto en el tema, de que realmente no ha habido consenso.
Y le voy a citar un ejemplo, bueno, una anécdota.
De las poquísimas sugerencias que ustedes han aceptado.
Vamos, només n'hi ha una de trellat.
Y que no es ningún mérito para el gobierno.
Y es que en el primer borrador que hizo el gobierno, no se hablaba para nada del 0,7% en los presupuestos de la Generalitat en cooperación.
No se hablaba.
Y se tuvo que introducir.

Ahora no sabemos ni cómo, ni cuándo, ni de dónde, ni de qué manera.
Pero se tuvo que introducir porque no estaba.
Hombre, pues que se les olvide eso ya es fuerte.
Pero es que además, como ha comentado el compañero Cardona.
Ha dado una serie de datos desde los presupuestos del 2000 hasta ahora, que el porcentaje es 0,20, 0,11, 0,24, 0,25, 0,24, 0,23.
Es que ni siquiera podemos decir lo de progresa adecuadamente.
Es que ni siquiera eso.
Es que si por lo menos fuera subiendo décima a décima podríamos decir, bueno, dentro de 60 años llegaremos al 0,7.
Pero es que no.
Es que está estancado, es que no va ni cap avant ni cap arrere.

A ver, usted ha comentado diciendo que es sabido por todos que para este gobierno la cooperación es una prioridad.
Bueno, pues dígaselo al señor Camps, porque él no lo sabe.
O no lo debe de saber.
Porque poco dinero le da a la conselleria.
Por un lado eso, y por otro lado, porque el señor Camps ha hecho una ley, porque la ley es del señor Camps, que luego la recoge la señora Amor, pero es del señor Camps.
Ha hecho una ley que no está a la altura.
Y si el señor Camps hace una ley y la ley no está a la altura, será que el señor presidente no está a la altura ni de las circunstancias, ni seguramente del cargo que ocupa.
*(Remors)*

Y bueno, insto a que voten a favor, a que voten a favor una proposición no de ley, que lo único que pide es instar a que se acuerde con las ONGD esta ley.
Si ustedes dicen que ya se ha hecho, bueno, ¿qué les cuesta?
Pues como ya está hecho y es así, voten a favor y saldrá por unanimidad, porque este es un tema muy importante e interesa para todos la máxima unanimidad.
Que luego ya vendrá la ley, y luego ya debatiremos, y luego ya veremos la receptividad del gobierno del Partido Popular, a las propuestas que una parte de la sociedad que entiende la cooperación de una forma distinta les presenta.

Nada más y muchas gracias.
*(Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señora Sanchordi.

A continuación, tiene la palabra la ilustre diputada señora Climent para los turnos de réplica.

 

**La senyora Climent Jordá:**

 

Gracias, señor presidente.

Señora Sanchordi.

Yo no estoy cumpliendo aquí ningún papel.
Yo esto me lo creo.
Me lo creo, porque llevamos ya diez años cumpliendo compromisos.
Por lo tanto, eso me lo creo, y también se lo creen muchísimos ciudadanos de esta Comunidad Valenciana, como nos lo han demostrado.
*(Aplaudiments)*

En segundo lugar, ¿progresa adecuadamente?
Pues si para usted no es progresa adecuadamente, le voy a decir los datos: 378.
000 euros invertidos por el Partido Socialista en 1994.
Este año 25 millones de euros para la cooperación internacional.
¿Es progresar adecuadamente o no es progresar adecuadamente?
¿Qué es para ustedes?
Dígaselo al gobierno central que no se han comprometido ni al 0,7%.
¿Qué es progresar adecuadamente para ustedes?
Para nosotros lo estamos haciendo bien.
Y estamos progresando, no progresa adecuadamente, destaca, que se decía antiguamente.

Por otro lado el consenso.
No sé para ustedes qué es el consenso.
Le voy a decir, 94 sugerencias aportadas por los diferentes agentes sociales.
De estas 94 sugerencias, se han incorporado al texto 74.
Es decir, el 80% de las sugerencias presentadas.
¿Es un texto consensuado o no es un texto consensuado?
Vamos, nosotros pensamos que sí, y además estamos muy orgullosos del trabajo que se está realizando desde la conselleria, que sabemos que se está trabajando mucho.
Se están llevando criterios adecuados, políticas adecuadas, y el esfuerzo que se está haciendo es grande.
Y ustedes lo saben, pero tienen que venir y decirnos lo contrario porque si no no sería la tónica habitual.

Le tengo que decir también.
Ha hablado usted del 0,7%, que no estaba dentro de la ley.
Usted sabe que la ley debe tener una vocación de permanencia en el tiempo, y tiene que tener un objetivo general.
No se puede plasmar en esta ley el objetivo de llegar al 0,7%.
De todas formas tendremos tiempo de discutirlo cuando llegue el momento con la ley.

Las empresas.
¿Las empresas?
El partido Popular no va a excluir a nadie que quiera realizar junto con nosotros, junto con la sociedad civil, un bien a la sociedad.
Y en este caso las empresas también realizan un bien a esta sociedad colaborando con la cooperación al desarrollo.
Nosotros contaremos con todos aquellos agentes y todas aquellas personas e instituciones que quieran colaborar.
Bien recibidas sean.
Y así lo ha demostrado la consellera y así lo está haciendo llegar a todos ustedes y a los medios de comunicación.
Todos serán bien recibidos.
Este partido no excluye absolutamente a nadie.

Efectivamente, estas empresas van a tener una doble garantía.
Le voy a decir porqué.
Porque se les va a exigir unas disposiciones financieras y presupuestarias.
Por lo tanto no es ningún disparate que se incluya a las empresas dentro de la ley.
Y creo que usted también tenía que saber que en otras comunidades autónomas también se incluyen en sus leyes a las empresas.
Como por ejemplo la de Madrid, Navarra, Galicia, Castilla-la Mancha, Extremadura y Baleares.
En todas ellas también se incluye las empresas como agentes sociales de la cooperación.

Y es más, el Plan director de la cooperación española 2005-2008, ¿también?
Y es un plan que realizan ustedes, el Partido Socialista, es del gobierno de Madrid.
Señora Sanchordi, creo que usted no tiene razón.
También creo que está de acuerdo con nosotros.
Creo que usted sí que está cumpliendo un papel.
Pero yo de nuevo, y creo que también en nombre de la consellera, le tiendo la mano para que cuando llegue la hora de debatir esta ley, todos lleguemos a un consenso.
Porque se lo merecen los ciudadanos, se lo merecen los países en vías de desarrollo, y se lo merece también esta conselleria que está trabajando muchísimo y muy bien.

Muchas gracias.
*(Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, diputada Climent.
*(Remors)*

Procedemos a votar la proposición no de ley.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: votos a favor 37, votos en contra 42 y 1 nulo.

***Presa en consideració de la Proposició no de llei sobre la sol·licitud a la Unió Europea de les ajudes pertinents per a la posada en funcionament d'una planta de biomassa per a la crema de la palla de l'arròs, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra*** 

***Valenciana: Entesa (RE número 9.
637).***

 

**El senyor president:**

 

Pasamos al punto dos del orden del día, que diu "presa en consideració de la Proposició no de llei sobre la sol·licitud a la Unió Europea de les ajudes pertinents per a la posada en funcionament d'una planta de biomassa per a la crema de la palla de l'arròs, presentada pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana-Entesa".
Per a la seua presentació i defensa, té la paraula la il·lustre diputada senyora Dolors Pérez.
*(Remors)*

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Gràcies, senyor president.
*(Remors)*

Senyories.

Gran part del parc natural de l'Albufera, *(Remors)* on queda situada la marjal de la Ribera Baixa, dedica les seves terres al cultiu de l'arròs.
*(Remors)* Any darrere any i en temps de collita és cremada la palla de l'arròs.
El fum, *(Remors)* que és bastant tòxic, comporta incomoditat general.
El nombre de malalties epidèrmiques és més acuitant cada vegada, i la inflamació ocular està a l'ordre del dia.
*(Remors)*

Des de les altures es pot comprovar les columnes i columnes de fum, que durant unes setmanes no paren d'intoxicar a tothom.
I depén d'on vaja l'aire, n'hi ha vegades que la capital queda afectada *(Remors)* i altres vegades algunes altres comarques al nostre voltant.
I especialment en estos casos, en estes setmanes, es troben perjudicats els nens, les nenes i els majors de 70 anys, perquè patixen eixos dies d'insuficiència respiratòria.
Vostés poden comprovar, tant en els ambulatoris, com actualment en l'hospital de la Ribera, la quantitat de problemes que produix esta situació.

L'any 2000 va ser presentada una proposta d'aquestes característiques a la comissió d'Agricultura, la qual mitjançant una transaccional va ser votada per unanimitat de tota la comissió.
A partir d'este moment, va ser l'Ajuntament de València qui primerament va posar en marxa una iniciativa, que comporta a posteriori de l'arreplegada del gra de l'arròs, la reconversió de la palla en matèria prima que posteriorment serveix *(Remors)* com adob orgànic.
*(Remors)*

Aquesta planta compta amb una capacitat de 2.
000 tones.
*(Remors)* A més, hi ha que tenir en compte que l'eliminació de la palla és essencial per evitar la contaminació del llac de l'Albufera.
La capacitat de palla d'arròs que cada any es produeix equival entre *(Remors)* 4.
000 i 5.
000 tones.
D'esta quantitat, la planta creada per l'Ajuntament de València, solament serveix per a la palla, entre altres productes, produïda en el terme municipal de València.
*(Remors)*

Encara que a hores d'ara està parlant-se de l'ampliació d'esta planta, *(Remors)* però que com una planta de biomassa pot replegar i reconvertir altres productes *(Remors)* en energia, és evident que no serviria per al conjunt del que en la Ribera Baixa precisem.
*(Remors)*

El Feder és un centre per al desenvolupament de la biomassa a l'estat espanyol.
*(Remors)* Aquest centre desenvolupa energies renovables, que a hores d'ara tots els presents acceptem i parlem d'elles, com una de les alternatives més importants que puguem tindre en defensa del medi ambient.
*(Remors)* Ja que una planta de biomassa per un costat ens subministraria electricitat per cobrir les despeses de molts municipis, com l'electricitat consumida en l'enllumenament públic, les instal·lacions municipals, i per què no?
tota l'electricitat que necessita el propi ajuntament.
I per altre costat el resultat de la crema mitjançant els estudis pertinents, per part de l'Ivia, servirien de compost orgànic per a la terra de cultiu, i per què no?
per als jardins municipals.

Considere que per a tractar aquest tema hi ha que parlar, com no?
, del desenvolupament comercial del que significa el tindre o el comptar amb una planta de biomassa.
Fins aleshores, senyories, el que sé *(Remors)* és que el Feder ha dut a terme, en temes d'aplicació clara i en molts casos directa sobre alguns dels principals problemes que presenta el desenvolupament comercial de la biomassa, particularment al nostre estat.

Els treballs es realitzen en el marc de projectes de col·laboració, tant europeus, com nacionals, o en el marc d'acords amb diferents empreses.
Actualment existixen diferents línies d'activitats per part del Feder, com són: el desenvolupament d'una metodologia per a l'avaluació dels recursos de la biomassa disponible de forma sostenible; s'està desenvolupant una metodologia amb resultats expressament en base gris per a l'avaluació dels recursos de biomasa disponibles i els costos a nivells locals; el desenvolupament dels cultius energètics, en aquest camp l'activitat està fundamentada en l'avaluació del balanç energètic i de l'emissió d'efectes hivernacle dels cultius, *(Remors)* el que es realitza en el marc de diferents projectes de demostració que han tingut lloc o estan desenvolupant-se en l'actualitat; desenvolupament també *(Remors)* de normes i nous procediments per a la caracterització de la biomassa com a combustible.
Fonamental.
Combustible que serviria conforme els he explicat abans, *(Remors)* i altres tipus de combustible sobretot per al sistema agrari, o per a l'espai agrari, el desenvolupament de processos de pretractament de la biomassa i deu o dotze projectes més que farien extensiu, massa, aquesta proposta de resolució.

No estaria de més que després que vostés, senyors diputats i senyores diputades, es plantejaren la importància que aquesta proposta de resolució té i que l'acceptaren, visitaren o visitàrem el centre Feder, per comprovar la validesa d'esta forma d'energia alternativa i també de benestar de la zona o zones arrosseres, perquè una planta de biomassa, en este cas, la sol·licite per a la Ribera Baixa, però que en moltes comarques, i principalment de l'interior, quan es fan les podes o la neteja dels boscos, serien fonamentals.

Que la Unió Europea, senyories, finança projectes com el que sol·licite, és clar que sí, no hi ha ningun problema, però un municipi o uns quants municipis, oblidats en tot tipus d'ajudes per este govern, com és la Ribera Baixa i els seus ajuntaments, no poden a hores d'ara afrontar una inversió ni tan sols mixta d'esta envergadura, pel que entenc que ha de ser el propi Govern, i en este cas la Conselleria d'Agricultura, la que tracta tots els productes agrícoles, qui deu donar el primer pas.

Jo vull recordar que en l'any 2000, conforme he dit, vàrem presentar una proposta de resolució, i en aquella proposta de resolució demanava que es buscaren els mitjans més adequats per a acabar amb este tipus de contaminació degut a la palla de l'arròs, que és tòxica, i se va presentar una proposta, és a dir, se va presentar una transaccional.
.
.
, jo sol·licitava solucions i se presenta una transaccional parlant d'una planta de biomassa.

Deguem estar molt satisfets que la prova, que s'ha fet ja per part de l'Ajuntament de València, que ha estat molt valent, de fer eixa planta de biomassa, ha donat la suficient contestació a les necessitats que una ciutat com la nostra té.
Ara bé, hi han altres zones, i jo demane que vostés es replantegen aprovar, de veritat, esta proposta de resolució, perquè els dotze municipis de la Ribera Baixa estan pendents de saber què és el que deuen fer.

La proposta de resolució diu així: "Les Corts Valencianes insten la Conselleria d'Agricultura, Pesca i Alimentació perquè sol·licite de la Unió Europea les ajudes pertinents per a la posada en funcionament d'una planta de biomassa per a la crema de la palla de l'arròs en la zona arrossera de la Ribera Baixa que no constituïxca increment quantitatiu per als agricultors del sector".

Què vol dir això?
Que la primera vegada que parlàrem de la planta de biomassa, a l'Ajuntament de Sueca, en aquell moment, i per mitjà de la universitat, s'havia fet un estudi de reconversió de la palla de l'arròs per a utilitzar-la com a adob i que resultava ser que, tot i ser vàlid, la replegada de la palla de l'arròs l'havien de pagar els agricultors i el transport també l'havien de pagar els agricultors, però això no significava que eixe adob cobrira les necessitats de la zona, les necessitats de tota una comarca.

Per tant, una vegada reunits i estudiat novament que açò podria ser i vegent com l'Ajuntament de València ha donat un profit d'aquella proposta de resolució, és pel que novament presente la proposta, perquè siga aquest Govern, mitjançant la Conselleria d'Agricultura, qui asseient-se i reunint-se amb tots els ajuntaments de la comarca aplegaren a un acord per a la instal·lació d'una planta de biomassa per a esta comarca.

Moltes gràcies, senyor president.

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, ilustre diputada.

Tiene la palabra en representación del Grupo Parlamentario Socialista la ilustre diputada Jeannette Segarra.

**La senyora Segarra Sales:**

 

Senyories.

Senyors i senyores diputades.

Nosaltres, el Grup Parlamentari Socialista, anem a aprovar-la, i anem a aprovar-la fonamentalment perquè mai en la història d'este país la situació agrària i els pobles que per a ells és important l'agricultura havien passat per una situació tan lamentable com estan passant des que governa i estan vostés, el Partit Popular, al front d'esta Conselleria.

És la crònica, jo una vegada ho vaig dir, és la crònica d'una mort anunciada, i el conseller no té qui li escriga, igual que el coronel Bondia, i per això escriu de les coses que realment li preocupen, el problemes de fe, el que veu.
.
.
No veu els problemes del camp, per a ell, en el camp, per a ell en el camp tot funciona bé.
Hi ha vegades que vos escolte ací dalt i pense que si anàreu a les comarques de l'interior i patejàreu el que és el món agrari, voríeu què és la realitat.

El conseller es dedica a escriure, com he dit abans, de problemes de fe, que és el que li preocupa i el que veu, demana esperança als llauradors, que no en poden tindre, i cada vegada menys; caritat, que és el que donen, no en poden donar, perquè no tenen diners, i el conseller, a vegades, a mi em dóna la sensació que en compte d'un conseller pareix un acòlit, perquè sempre es troba a on estan els bisbes.

Esta proposició tracta de donar una ajuda a un món que ho necessita, el món agrari, per tant, nosaltres anem a aprovar-la.
I recordar que abans de la devoció està l'obligació, i que este país, que ha segut bandera en el tema agrari i sempre ha segut reconegut el bon saber fer, per la seua terra, pel seu clima, per la seua gent, ha vist els canvis que n'hi han en este país, com altres comunitats mos han passat per davant per falta de polítiques agràries de la Comunitat Valenciana.

Per tant, és una ajuda i nosaltres demanem que se faça endavant esta proposició no de llei.

Eixos canvis per falta de polítiques agràries, també n'hi han altres canvis, com és el canvi de la vida moderna i les reconversions brutals, que no afecten sols els agricultors i els ramaders, sinó que mos afecten a tota la societat.

El que estava explicant abans la companya Dolors és el problema que tenen en la zona d'ella, que ella el coneixerà més bé, perquè està en la zona de la Ribera Baixa, és la crema de la palla d'arròs, i demana una planta de biomassa.
És un problema general que, quan existia el que era la ramaderia transhumant, no existia, perquè n'hi havia un intercanvi natural, baixaven les ovelles a pasturar des de l'interior d'Espanya, i era un intercanvi natural.
Hui en dia, l'única solució que troben els llauradors, i l'única possible, és cremar esta palla.
Esta palla, que està produint altres tipus de problemes que mos afecten a la societat com són la poca visibilitat en les carreteres, la gent que té problemes d'asma, problemes de salut i problemes als agricultors de vore's d'una manera de dir, no podem fer una altra cosa i no donen solució.

Per tant, els impostos que es mengen els seus guanys i cada vegada més les multinacionals de la distribució estrenyen fent abaixar els seus preus, és impossible que esta planta de biomassa la porten endavant, com ha dit la companya, els pobles simplement, s'han de demanar des de la Generalitat Valenciana estes ajudes a la Comunitat Europea, i pensar que es fa per necessitat i perquè és la manera possible de solucionar este problema.

En esta crisi en què està l'agricultura, la solució no pot anar a la butxaca del llaurador, perquè no n'hi ha per a solucionar-la, la butxaca està més buida que mai, porten deu anys de no tindre polítiques agràries.
Com he dit abans, és una mort anunciada i cada vegada més.
Per tant, els llauradors no poden traure d'a on no n'hi ha, i l'administració competent, en aquest cas la Generalitat Valenciana, deu solucionar un problema real, deixar de fer una actuació de circ, o, com dia un diputat de vostés, que en compte de portar el govern solucions i afrontar els problemes reals, el que estan fent és una actuació de circ.

Baixen a la realitat, solucionen el problema i aproven esta proposició no de llei, perquè és important per a comarques com puga ser la Ribera Baixa o com puga ser l'Horta Sud.
I, davant d'este problema, nosaltres, com he dit abans, anem a dir que sí, perquè qualsevol solució, i esta està molt ben encaminada, perquè és una manera de produir energies alternatives i anar minvant la dependència energètica del petroli, és, d'entrada, recolzable i possible.

I els preus actuals, les divises que ixen del nostre país per a pagar la factura del petroli, i amb un futur incert en quant i a com es pot ficar el preu del barril d'aquesta energia fòssil, no és el pitjor, pot ser més greu, és el seu esgotament, fa que per sensibilitat mediambiental, per necessitat del món agrari, i per patriotisme, nosaltres anem a recolzar esta proposició.

I recolzarem totes aquelles propostes que solucionen els problemes del món agrari i ajuden als agricultors i fomenten la introducció d'energia alternativa.
I estic segura d'una cosa, que si no l'aproven és perquè saben que una part d'este projecte ho fan els fons europeus, però una altra part d'este projecte ho ha de posar la Generalitat Valenciana, i, com han malgastat els diners, per als problemes reals no els en queden.

Aixina que, feu per traure'ls, aproveu la proposició i feu este projecte que és important per a dos comarques.

Moltes gràcies i res més.
*(Aplaudiments)*

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señora Segarra.

Tiene la palabra en representación del Grupo Parlamentario Popular el ilustre señor diputado don Javier Tomás.

**El senyor Tomás Puchol:**

 

Senyor president.

Senyories.

Bé, ací tenim, damunt de la taula, una proposta per a solucionar un tema que el cert és que és una de les propostes o una de les solucions possibles, no l'única, com s'ha dit en esta trona, perquè, solucions possibles, n'hi han més.
N'hi han més i jo crec que, amb sinceritat i amb honradesa, s'haurien d'haver dit, perquè no li val a dir que és l'única solució possible a un problema quan resulta que jo, com a mínim, li'n diré ara a continuació tres.
I dir que van a recolzar açò com a l'única panacea i l'única qüestió possible per a solucionar un problema que en estos moments s'estan fent altres tipus d'investigacions i altres qüestions per a aplicar i per a tractar d'harmonitzar i compatibilitzar altres problemes que puguen hi haure i que puguen hi haure, concretament, en el tema del que és l'arròs.

Dir que, clar, en la palla de l'arròs no a soles està el tema de la planta de biomassa.
És a dir, està la planta de biomassa, per descomptat, també és possible la seua utilització, que jo crec que és molt més ecològica, incorporant-la al sòl dels mateixos arrossars, i també està l'aplicació del que és el compost.

En eixa tessitura, joc crec que el que cal fer és parlar d'investigació, desenvolupament i innovació, que això jo crec que és una qüestió que hui en dia és innegable i és impensable que ningun grup polític no tracte de gastar tots els recursos, tots els científics, les universitats, involucrar-les, per a tractar de donar-li una solució científica a una qüestió que tenim pendent en la Comunitat Valenciana, que és el tema del que és la palla de l'arròs, i llavors, baix eixa tessitura, el que està clar és que investigació, desenvolupament i innovació significa temps, i eixe temps, el que és per a la seua informació, el compte arrere, doncs, a començat.

I, mosatros, clar que mos hem reunit, mos reunirem, donen suport i donarem suport sempre tot el que siga avançar, per descomptat, en el que són polítiques que ajuden al nostre camp, que ajuden als llauradors i, per descomptat, reforcen el que són les qüestions ambientals i el que és la salut i la salubritat dels nostres ciutadans.

I a tal efecte, mosatros.
.
.
, com no pot ser d'una altra manera, durant quatre anys s'està duent a cap el que és uns investigació, potenciant una investigació, s'han presentat ajudes a un programa europeu, un projecte Life biocompost, en el que, clar, participen l'Ajuntament de València, la fundació valenciana d'agricultura i medi ambient, Fuvama, la Universitat Politècnica de València i consisteix en la creació d'una planta demostració pilot per a fer compost de qualitat per mig d'una mescla fermentada de fangs de depuradora i la palla d'arròs.
A més, l'Ivia està també insert en projecte espanyol finançat pel Ministeri de Ciència i Tecnologia per l'aprofitament de la palla de l'arròs i la resta de poda de cítrics.
Amb la qual cosa d'un tir es poden matar varios pardals.

De totes maneres veig que alguna de les seues senyories té, com si diguérem, una mira selectiva; saben mirar i saben vore molt bé quan una determinada persona, en un lliure exercici dels seus drets, que tots tenim, està al costat d'unes persones que poden ser bisbes o no poden ser bisbes, però quina casualitat que en la molta tasca que s'està fent a favor del nostre camp eixa mateixa persona no siga capaç de vore i aplaudir les moltes qüestions que s'estan fent per a beneficiar als nostres llauradors i per a beneficiar el medi ambient.

Dir, per a la seua informació, senyoria, que no és la única solució, tal com vosté ho ha dit ací textualment.
Solucions que sapiguem hi ha tres, les tres s'estan investigant, les tres es ficaran damunt el tapet.
I, escolte, senyoria, tinga vosté la seguretat que diners en queden i sobre tot en queden per a qüestions de profit.
Açò és una qüestió de profit.
Nosaltres volem, volem i així ho farem, arreglar definitivament el que és el problema agrícola, el problema de la palla de l'arròs, i sense lloc a dubtes que ho aconseguirem.

No res més i moltes gràcies.
*(Aplaudiments)*

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Tomás.

Tiene la palabra, para turno de réplica, la ilustre diputada doña Dolors Pérez.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Gràcies, senyor president.

Agrair-li a la il·lustre diputada Jeannette Segarra el suport que en nom del partit o del Grup Socialista li va donar a aquesta proposta de resolució.
I dir-li al senyor Tomàs, sense cap tipus d'acritud, totes les línies que conduixen a la investigació per acabar amb la palla de l'arròs sense produir cap tipus de problema al ser humà jo li garantix que ja s'han practicat.
Estudis a la Universitat de València, com deu, probablement algun més.

Però no parlem solament d'açò.
Jo estic conforme en el que vosté diu.
Hi ha diferents aspectes.
Vosté diu "estic a favor de la crema de la palla de l'arròs en el propi camp".
Vosté, a vorà, no és que volguera dir-lo, però diu "una de les posicions en un estudi d'esta magnitud significa que la palla se seguisca cremant en els camps".
*Digo lo que digo*.
I després vorem el butlletí, si apareixerà en el butlletí.

Senyor Tomàs, arròs en la Ribera Baixa se'n fa des del segle XV, per això no s'ha pogut retallar la quantitat de terra dedicada al cultiu de l'arròs, perquè ja és ancestral allò de l'arròs.
I des del segle XV s'està cremant la palla i la terra està cansada ja de tanta vitamina.
Perquè si en un prinicipi era positiu, al cap de tants de segles ja no.
I tenim els aqüífers baix zero.
I això significa que és un problema afegit.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Por favor, señores.
Ya no solo son voces, es que oigo hasta música.
Por favor.

Señora Pérez, continue por favor.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Gràcies, senyor president, per la seua amabilitat.

.
.
.
Però, a més, eixa aigua d'una forma o de l'altra, i per mig de sèquies reals, vosté sap que van a parar a l'Albufera, perquè a l'Albufera també l'alimentem i la mantenim amb aigua.
Per tant, indirectament estem cremant, estem contaminant l'Albufera si no donem ràpidament una solució.

Per què jo parle exclusivament d'una planta de biomassa?
Mire, la Ribera Baixa forma part del parc de l'Albufera.
Sap això el que ha significat per a tots nosaltres?
Eixe títol tan bonic?
Que el nostre creixement siga zero, que no puguen haver molts tipus d'indústries, perquè no podem créixer; que hem de continuar mantenint-lo tal com som; que les infrastructures també són zero i que la Ribera Baixa pareix que haja desaparegut del mapa del País Valencià.
Això és el que passa, senyor Tomàs.
I, per tant, alguna compensació devem de tenir, ja que aquest govern s'ha oblidat de la nostra existència, almenys nosaltres som capaços, mitjançant la meua veu, de dir que estem ahí i que això ho necessitem.

I per què parlem d'una planta de biomassa en concret?
Parlem d'una planta de biomassa en concret, perquè ens produiria energia.
I som una zona pobra.
No crega vosté que perquè tinguem 10 o 15 arrossers que tenen tres palms de terra és que allí vivim grandiosament.
Tenim molta gent aturada i molta gent treballant en economia submergida, desgraciadament.
Per tant, esta seria una compensació, que a més produiria l'energia necessària que necessiten els diferents ajuntaments de la Ribera Baixa i podria donar, fins i tot, algun que altre lloc de treball.
Perquè considerem que és la part més idònia.
I després parlaríem de quin tipus de coses podrien produir eixa energia, per un costat i, per l'altre costat, adobs.

Jo, senyor Tomàs, continuant a més sense ninguna acritud, li diré que jo m'havia empenyorat en què açò ho feren les Corts Valencianes.
Perquè d'una forma o d'altra estava atenent la petició dels alcaldes de la zona on jo visc.
I m'haguera agradat que este govern haguera donat una contestació clara i un mimo considerable a una comarca que servix com a propaganda, però que no està fomentada per ningun costat, ni ajudada per ningun costat, m'haguera agradat.

No obstant, ja que la cosa es va a quedar com es va quedar, perquè jo no he entés, senyor Tomàs.
.
.
-quan acabe d'atendre a l'il·lustre diputada-.
*(Pausa)* 

Ja no sé ni per on anava, perquè clar m'ha tallat vosté la intervenció.
Però, en definitiva, senyor Tomàs, si este govern es nega a brindar l'oportunitat de crear una planta de biomassa a la Ribera Baixa, vosté no es preocupe, a partir de la setmana que ve ens ficarem en contacte amb Europa, amb el Feder i amb el govern d'Espanya.
I jo li garantix que ja ens ha assegurat que ells en la poden ficar, però mai haurà sigut el govern valencià que té la responsabilitat.

Moltes gràcies, senyor president.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señora Pérez.

¿Me ha parecido que levantaba la mano, señora Segarra?
¿Qué es lo que ocurría?

 

**La senyora Segarra i Sales:**

 

.
.
.
Senyor Tomàs.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Perdón.
Perdón.
¿Qué ocurre, señora Segarra?

**La senyora Segarra i Sales:**

 

Simplement volia explicar la meua intervenció al diputat, perquè m'ha fet referència.
Vull rèplica, si és possible.

 

**El senyor president:**

 

Vamos a ver.
Siempre el que presenta la proposición no de ley, lógicamente si usted la apoya usted no entra en contradicción con el ponente sino que.
.
.

 

**La senyora Segarra i Sales:**

 

Ha contradit els arguments que jo he utilitzat.

 

**El senyor president:**

 

Pero en la misma tesitura, sin afectarla a usted, que la ha planteado la señora Pérez.

 

**La senyora Segarra i Sales:**

 

Senyor president, jo vull replicar, jo vull dir al Partit Popular.
.
.
Jo estic conforme amb la proposició no de llei, per això anem a aprovar-la.

 

**El senyor president:**

 

Señora Segarra, es que sentamos un precedente que nos va a crear dificultades en el futuro en el funcionamiento de la Cámara.
Y si no existe una evidencia clara, mi idea, mi directriz es que no se plantee este debate.
Por favor, no tiene la palabra.

Señor Tomás tiene uso de la palabra.

 

**El senyor Tomás Puchol:**

 

Senyories.

Senyora Dolors, anem a vore, jo en cap moment havia dit ni he dit que estic a favor de la crema de la palla.
Jo el que he exposat amb tota claredat o he tractat d'exposar és que hi ha una sèrie d'investigacions que està duent a terme l'Ivia, el departament d'arròs i recursos naturals, i que s'ha presentat un pla nacional en el I+D+I, en el Ministeri d'Educació i Ciència, el títol del qual és "Cultivo sostenible del arròs, aplicación de fertilizantes nitrogenados de menor impacto ambiental y estudio de formas alternativas de manejo de paja".

Nosaltres, el que és el govern valencià, ni molt menys va a negar absolutament res sinó que s'està a l'espera, s'està a l'espera de què fructifiquen els molts estudis científics que s'estan fent per a poder brindar, en tot cas, alternatives, si les hi ha, per a poder aplicar i ser més eficaços en el que és una inversió.
No fora cosa, no fora cosa, que a la millor no és el cas, però no fora cosa que es fera una inversió, es fera un esforç econòmic tan important en una zona, quan resulta que a la millor demà els avanços científics o les tecnologies, resulta que descobreixen alguna cosa que és més efectiu i que és capaç de conjugar, com si diguérem, més interessos en la zona.

Però nosaltres el que és negar no es nega absolutament res.
Tal vegada al final la solució definitiva que cal aplicar a la zona resulta que és la que vosté està plantejant, el temps ho dirà.
Però tot això anirà acompanyat, com no, d'un estudi científic, rigorós, com crec jo que hauria d'anar acompanyat d'unes qüestions tan, com si diguérem, tan importants i que atenyen al medi ambient i a la salut pública.

Que la sensibilitat de demostrada per este govern sobre la zona, la sensibilitat demostrada sobre els llauradors en general, és innegable, és innegable.
I, és més, si el que és els llauradors tenen i tindran mermades les seues capacitats és efectivament perquè se'ns ha donat o se'ns donarà un segon pla, un trist annexo, que este dins d'un Pla hidrològic nacional, que això sí que vosté, com a persona que està dins d'eixa zona i que defén, i a més que ho fa molt bé, els interessos dels llauradors, hauria d'estar contrari a què els valencians tinguem un segon pla, que no és més que un annexo que va dins d'un pla hidrològic nacional derogat i que ens perjudique més que substancialment.
Però el que és nosaltres negar la possibilitat de què eixa zona, tan volguda per nosaltres i tan recolzada, tinga una solució definitiva o una alternativa, a més científicament contrastada pel milloret que tenim en matèria científica en la Comunitat Valenciana, això, evidentment, que es tindrà, es tindrà en el seu moment.

I, per tant, finalitzar dient que nosaltres ací no estem negant res.
Estem obrint les portes, en tot cas, que vegen la llum uns estudis científics per a aplicar la millor de les solucions a una zona molt entranyable per a mosatros com és la zona arrossera.

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

 

Gracias, señor Tomás.

Señora Jeannette Segarra, tiene un minuto para aportar algo positivo a este debate.
*(Remors)*

 

**La senyora Segarra i Sales:**

 

Senyor Tomás, jo no entenc el que vosté entén per sensibilitat en el camp, no ho entenc.
Vostés.
.
.
, en l'any 1995, n'hi havien 154.
000 llauradors; a hores d'ara, n'hi ha 70.
000.
És a dir, s'han fet amb el 50% de la gent que vivia del camp.
Si això és tindre sensibilitat, no sé el que vol dir no tindre'n, no ho sé.
Però, per descomptat, vostés han sigut un fracàs en política agrària.
I l'única cosa que es demana és una ajuda, en esta proposició no de llei, perquè és important per a dos comarques, tant la Ribera Baixa com l'Horta Sud.
I és un problema de sensibilitat a la gent i un problema al món dels llauradors.

He dit abans, en la meua intervenció, que el conseller pareixia més un acòlit que un conseller perquè estava al costat dels bisbes.
Però ho he dit perquè no es preocupa dels problemes del camp ­i ho torne a dir.
I per això, de l'única cosa que escriu no és dels problemes dels llauradors, sinó escriu de problemes de fe.
I ho torne a dir perquè he estat mirant-ho contínuament en la premsa i, perquè a més estic en una comarca on l'agricultura és importantíssima i on veig cada dia que els camps i els bancals van quedant-se erms.
Mentrestant vostés pugen ahí dalt i diuen: "El món agrari està perfecte, tot va bé.
I, a més, demostrem la sensibilitat".
No senyor, no demostren sensibilitat.
Demostren ignorància.
I, a més.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señora Segarra.

 

**La senyora Segarra i Sales:**

.
.
.
no n'hi ha mes cego que qui no vol vore, i vostés no volen vore-ho.
*(Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

 

Señora Segarra.
.
.

Señora Segarra, este presidente le ha dicho "algo positivo".
*(Rialles)* Tiene un sentido de la positividad algo destructivo.

Señor Tomás, tiene un minuto para réplica.

 

**El senyor Tomás Puchol:**

 

Mire, mosatros la sensibilitat pel camp la demostrem i la demostrem tots els dies però la demostrem amb fets, no amb paraules com.
.
.
, i en *parauleria* barata, perquè estem massa acostumats que vostés parlen molt però fagen poc.
Si vostés de veritat han d'ajudar i volen realment ajudar el camp ací, en la Comunitat Valenciana, l'ocasió la tenen d'or.
Eixe segon plat, eixa miquinòria que mos van a donar des de Madrid, miquinòria, totalment contraproduent per als interessos dels valencians que minven el nostre futur, el que ha de fer és això.

I, a més, a més li dic que eixa sensibilitat va acompanyada, a més, d'eixes inversions que vostés demanen, eixes inversions que vostés demanen per a la palla de l'arròs que vindran, però vindran acompanyades d'un estudi científic i no d'afirmacions com les que vosté acaba de fer que l'única solució és esta, perquè de solucions n'hi han més i damunt s'estan desenrotllat.

Aixina que vosté el que ha de fer és no permetre que ací mos vinga un segon plat, un trist annex i que mos vinga el Pla hidrològic nacional.
A partir d'aleshores, done'm la lliçó que vullga.

Gràcies.
*(Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Tomás.

Bien, piensa esta presidencia que el tema ha sido suficientemente debatido y vamos a someterlo a votación.

Comienza la votación.
Resultado de la votación: 38 votos a favor, 44 votos en contra.

Se concede un cuarto de hora de descanso.

 

*(Se suspén la sessió a les 11 hores i 59 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 12 hores i 33 minuts)*

***Moció subsegüent a la Interpel·lació al conseller d'Empresa, Universitat i Ciència sobre política general de la conselleria pel que fa als sectors industrials tradicionals valencians, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 26.
002).***

 

**El senyor president:**

 

Punto cuarto del orden del día.
Moción subsiguiente a la interpelación al conseller de Empresa, Universidad y Ciencia sobre política general de la conselleria respecto a los sectores industriales tradicionales valencianos, presentada por el Grupo Parlamentario Socialista.

Para la presentación y defensa, tiene la palabra la ilustre señora diputada, señora doña Amparo Marco.

 

**La senyora Marco Gual:**

 

Gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Señorías, hoy nos disponemos a debatir y votar la moción subsiguiente a la interpelación sobre la situación que viven los sectores industriales tradicionales en nuestra comunidad.
Hoy tenemos una nueva oportunidad para aunar esfuerzos y tratar de dar una salida conjunta a la crisis que están viviendo los sectores tradicionales de nuestra comunidad.
Hoy podemos cambiar la dinámica de estos últimos años y dar un atisbo de esperanza a los trabajadores y empresarios en nuestra comunidad, sobre todo en los sectores del calzado, el textil o el juguete.

Hoy podemos decir a esos alcaldes de poblaciones que con el signo político que sea, da igual, ven como cada día se cierra una empresa en su municipio, arrojando a la incertidumbre del desempleo a sus conciudadanos, podemos decirles que no están solos.
Hoy podemos desterrar la mediocridad, la sinrazón, la desidia, la ineficiencia y el ostracismo a los que se ha visto sometida la política industrial valenciana.

Hoy podemos y debemos instaurar el diálogo, el consenso, el talento y el talante en buscar conjuntamente una solución para nuestra comunidad, una solución de futuro, de progreso, una solución de todos los grupos parlamentarios a la situación de nuestra industria.
Una industria que es el motor de las economías modernas.
Una industria que es generadora de renta y de empleo, no solo en sí mismas por el efecto arrastre que realizan sobre otros sectores, fundamentalmente sectores de servicios, cuya preservación resulta un elemento determinante para asegurar el futuro económico de toda una región, la nuestra, que presenta desde sus orígenes varias debilidades, debilidades como su carácter autóctono, debilidades como que son muchas de tipo familiar; su tamaño ­el 99% son medianas y pequeñas empresas­, y que se centra normalmente su producción en bienes de consumo, que cuentan con un mercado local centrado en la Unión Europea y con una escasa incorporación en materia tecnológica debido fundamentalmente a estar basadas en un modelo de costes reducidos.

Una industria que se encuentra en una grave situación.
El índice de producción industrial correspondiente a junio del 2004 se ha reducido un 2,9% en lo que a bienes de consumo se refiere.
Los datos de exportaciones no son mucho más satisfactorios y mientras aumentan las importaciones disminuyen las exportaciones, situando la tasa de cobertura en la menor de toda la historia.
Una caída de las exportaciones que afecta sobre todo a los sectores más débiles.

Y también los datos del empleo tampoco son mucho más halagüeños.
Mientras que disminuye en toda España el desempleo, aumenta en la Comunidad Valenciana.
Esta situación es todavía más grave si analizamos algunas comarcas como L'Alcoià, El Comptat o El Vinalopó, que encabezan la estadística del crecimiento del paro comarcal, y que tienen su incidencia en lo que es el crecimiento de la economía en general, tanto en el PIB como en el PIB per cápita.

Ambos elementos, las características propias de nuestra industria y su situación actual, unido al hecho del nivel de industrialización de la economía valenciana, que sigue siendo elevado con respecto a la media nacional, hacen que sea doblemente importante una acción política inmediata para reducir el impacto en términos de crecimiento económico y de reducción de empleo.

Por tanto, si aceptamos dos hipótesis básicas, la debilidad estructural de los sectores industriales tradicionales en la Comunidad Valenciana y su traducción en términos de crecimiento de la economía, y una segunda hipótesis, la gran potencialidad para seguir creciendo y desarrollándonos y alcanzar así mayores cuotas de bienestar, y así lo deseamos, si asumimos las dos hipótesis de partida es necesario tomar inmediatamente toda una serie de medidas de política industrial.
Medidas de política industrial que deben ir orientadas en dos líneas básicas.
Una primera línea, dirigida a potenciar nuevos sectores industriales de alta tecnología, que modifique la actual situación relativa entre los diversos sectores industriales, y que amplíe las potencialidades de negocio y de rentabilidad con el objeto de atraer nuevos capitales hacia el sector industrial.

En este sentido, es necesario potenciar sectores por los que ya ha apostado Europa, como la biotecnología, agroalimentación o nanotecnología, que son propuestas, una de las siete propuestas prioritarias del sexto programa marco de la Unión Europea.

En segundo lugar, es necesario una estrategia de reforzamiento de los sectores industriales tradicionales de nuestra comunidad que les permita superar con éxito la situación de debilidad en que se encuentran y consolidar su estructura productiva y su presencia en el mercado interior tanto como en los mercados exteriores.

En este sentido, consideramos imprescindible actuaciones en cuatro ámbitos fundamentales para aumentar la competitividad de las empresas tradicionales o intensivas en mano de obra.
En primer lugar, un factor indispensable es la disponibilidad de recursos humanos adaptados a las nuevas necesidades de la producción económica altamente cualificados, las posibilidades de recurrir a distintas formas de organización del trabajo y, en definitiva, todo un conjunto de factores que refuercen el mercado de trabajo y que resultan esenciales para que las empresas puedan o no desarrollar su potencial de crecimiento y de competitividad.
Por ello, es necesario elaborar todo un mapa de necesidades de formación, empleo y desarrollo empresarial, facilitando de este modo la adecuación de la oferta y la demanda de trabajo.

Se debería de poner en marcha acciones de cualificación y actualización profesional del personal de la industria valenciana mediante planes específicos de formación continua y específica, en áreas de interés para la industria como pueden ser el *marketing*, las técnicas de comercialización, la gestión administrativa avanzada, el comercio internacional, los idiomas aplicados a la exportación y a la producción logística, etcétera.

También es importante desarrollar convenios, establecer mecanismos necesarios para facilitar la incorporación de titulados superiores en las empresas, sobre todo en todas aquellas en las que no existen titulados de grado medio y superior; impulsar las actuaciones necesarias con el fin de mejorar las condiciones de contratación de investigadores no solamente en empresas sino en centros de la Comunidad Valenciana para así asegurar la continuidad de su tarea investigadora; premiar en cualquier convocatoria pública de ayudas y de subvenciones aquellas empresas generadoras de empleo y que adopten medidas para reducir la siniestralidad; dotar una línea presupuestaria destinada a la concesión de becas para realizar estudios de postgrado en temas relacionados con la competitividad industrial.

En segundo lugar, un elemento clave de la competitividad del sector industrial valenciano sería contar con toda una serie de inversiones, servicios y actividades de promoción que son imprescindibles para el desarrollo de la actividad industrial.
Sin embargo, todas ellas redundarían en una mayor competitividad si se realizarán bajo una perspectiva de conjunto, una perspectiva global, de forma ordenada y teniendo en cuenta las características básicas de nuestra industria, pero también de nuestro territorio.

En este sentido, no cabe la menor duda que las infraestructuras son necesarias para un determinado nivel de desarrollo económico, son una condición necesaria, pero no suficiente.
Y son necesarias, sobre todo, en una comunidad como la nuestra en la que la mayor parte de las exportaciones y del transporte se realiza por carretera.
Por lo tanto, al igual que son necesarias las infraestructuras es necesario el desarrollo de la logística para ser competitivos.

También es fundamental elaborar un programa integral de suelo industrial, promocionando un nuevo suelo, rehabilitando el existente y otorgando una visión integral a la nueva localización espacial de la actividad, para favorecer la implantación de Pymes y de empresas de base tecnológica, fundamentalmente.
En una economía como la nuestra, en una economía del siglo XXI no cabe la ubicación de polígonos industriales por doquier, sin ningún criterio de racionalidad y menos todavía con criterios de medio ambiente.

En este sentido, es fundamental la modernización de infraestructuras en parques industriales a través de la mejora de polígonos industriales y la dotación de servicios necesarios, no solamente de carácter urbanístico, sino también tecnológico, energético y medioambientales.

Por otro lado, el tejido empresarial de la Comunidad Valenciana está formado por empresas de reducido tamaño, lo que se llaman pequeñas y medianas empresas, de hecho el 99% de nuestras empresas son Pymes, lo que supone un inconveniente a la hora de acceder a todos los beneficios del tamaño de lo que se llaman "economías de escala", por ende las posibilidades de competir o de ser eficientes en costes no pueden acceder las pequeñas y medianas empresas.
Con lo cual, las condiciones de negociación, tanto con proveedores como con clientes, son peores que en las grandes empresas.
Por ello, la Administración debería fomentar la cooperación interempresarial en todas las fases del proceso de producción y de distribución para mejorar la eficiencia empresarial.

La capacidad exportadora de la economía valenciana ha constituido una pieza clave en nuestro crecimiento.
Su propensión, superior a la de la economía española, empieza a variar, y, desde hace algunos años, la pérdida relativa del peso, que en el conjunto de las exportaciones españoles vienen registrando las exportaciones valencianas, es un hecho incuestionable.
La mayor propensión exportadora de la economía valenciana, con respecto a la española, comienza a reducirse pasando de un 14,37%, del año 85, a un 12,08 del año 2003.
Ello, unido a la dificultad que tienen nuestras empresas a la hora de exportar debido a su tamaño y a la cultura empresarial de las mismas, hace necesario que se elabore todo un programa de promoción de la exportación para abrir nuevos mercados y abrir nuevos nichos de mercados en mercados ya maduros.

Por último, la Administración tiene la obligación ­es una obligación­ de facilitar la tarea, facilitar el cumplimiento de los deberes a las empresas, para lo que es necesario simplificar al máximo todo lo que es la gestión administrativa en la promoción de iniciativas empresariales.

En una economía como la actual, fundamentada en la sociedad del conocimiento y en el mundo globalizado, es necesario, al mismo tiempo, generar saberes científicos y técnicos, propiciar su transferencia al sector productivo para convertirlos en nuevos procesos y productos.
Por ello, la red de investigación e innovación integrada por los distintos agentes, en particular, universidades e institutos tecnológicos, debe asegurar y reforzar los mecanismos de interfase en el sector productivo y en el sector investigador.
Para ello consideramos necesario establecer todo un mapa científico y tecnológico de la Comunidad Valenciana, que permita conocer por sectores la ubicación de los esfuerzos en innovación tecnológica e industrial.

Es fundamental, también, elevar la dotación para I+D+I en aras a cumplir ese objetivo para el año 2010 de ser parte de esa economía más competitiva basada en el conocimiento, para ello debemos de alcanzar el 3% del PIB en gasto en I+D+I; fomentar, mediante convocatorias específicas, la participación de empresas en programas de I+D+I, en proyectos de cooperación y de transferencia de tecnología y que los resultados obtenidos sean difundidos en todo el sector; impulsar la continua renovación de los medios materiales a disposición del personal científico y del personal cualificado que se encuentra ya trabajando en las empresas y en las entidades que realizan tareas de I+D+I; impulsar, mediante convocatorias específicas, la innovación y ampliar la base tecnológica empresarial, apoyando el desarrollo de proyectos de investigación, innovación y desarrollo, de iniciativas empresariales basadas en la aplicación de nuevos conocimientos tecnológicos y en los avances de las tecnologías, de la información y de la comunicación; potenciar los Ceis, para impulsar el proceso innovador en las empresas mediante una mayor oferta de servicios de información, formación y asesoramiento emprendedores; fomentar, mediante convocatorias específicas, las redes de transferencia de tecnología, de forma que los resultados de I+D+I valencianos puedan vincularse a la actividad económica y social.

Por último, uno de los principales problemas con los que se encuentran los emprendedores a la hora de abordar nuevas inversiones tecnológicas o, incluso, iniciar una aventura empresarial, es la falta de financiación adecuada al riesgo que comporta esa nueva aventura.
Esa dificultad de acceso a la financiación, suficiente y barata, es particularmente importante para las pequeñas empresas que constituyen el tejido empresarial valenciano.
Por ello, es necesario abrir una línea específica de apoyo financiero a la creación de empresas de base tecnológica.
Se debería instar a las entidades bancarias valencianas a la creación de fondos de capital/riesgo y capital/semilla, tanto para las fases de inicio de una actividad empresarial como a lo largo de la vida de toda una empresa, potenciar los organismos públicos de financiación, tales como el Instituto Valenciano de Finanzas y la Sociedad de Garantías Recíprocas.
El Instituto Valenciano de Finanzas debería abrir una línea de financiación destinada a apoyar, mediante todo lo que se denominan créditos blandos, las iniciativas que generen autoempleo, establecimiento de líneas de financiación de actuaciones básicas dentro del sector industrial valenciano, como la búsqueda de nuevos mercados internacionales o la incorporación de tecnologías de la información y de la comunicación en los procesos de producción.

Con estas actuaciones, señorías, creemos estar contribuyendo a construir un futuro mejor para los ciudadanos y ciudadanas.
.
.

 

*(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Rosa María Barrieras Mombrú)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Senyoria, vaja finalitzant.

 

**La senyora Marco Gual:**

 

.
.
.
de nuestra comunidad.
Sí, termino enseguida, señora presidenta.

Como ven, señorías, ponemos encima de la mesa propuestas concretas, ideas, esas ideas que el señor conseller, el señor Justo Nieto ha solicitado y que se ha mostrado dispuesto a aceptar y a debatir en esta cámara.

Esperamos que ustedes también estén dispuestos a debatir y a aceptarlas.

Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyora diputada.

En representació del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida: l'Entesa, té la paraula la il·lustre diputada senyora Pérez.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories, l'absència en matèria de política industrial al llarg del País Valencià deixa perdre per un costat la indústria tradicional valenciana i, per altra part, potencia la deslocalització.
És un exemple de la incapacitat del govern del Partit Popular per dur endavant una estratègia clara de potenciació i protecció envers l'esmentada indústria.

La política d'inversions i protecció de la indústria tradicional valenciana, com el calcer, la joguina, la fusta, el tèxtil, per nombrar aquells sectors que en estos moments estan més afectats, són i seran una de les assignatures pendents que mai aconseguiran resoldre.
I tot, per incapaços al albir d'actuar.
En contrapartida, la política d'imatge i inversions en obres faraòniques ha conduït al País Valencià al major d'endeutament de tot l'Estat espanyol.

El litoral ­i ací parlem d'empreses­ està servint per a la més pura i dura especulació urbanística proliferant ­fins ara molt enunciat­ els cèlebres camps de golf, que també són un tipus d'empreses, i les conseqüents urbanitzacions en les comarques de l'interior.
Però, em sembla que caldria que em basara en la proposta de resolució que hui ací es presenta o en la moció subsegüent que és parlar de la indústria tradicional valenciana.

Jo em meravelle quan llisc titulars com: "El sector immobiliario es el eje fundamental en nuestro desarrollo económico" ­molt bé­.
"El turismo industrial, referente del futuro de la Comunidad Valenciana" ­molt bé­.
I estos titulars entre molts altres titulares que res tenen a vore amb els sectors afectats.
Però, açò em fa pensar que el govern del Partit Popular, carent d'idees per reconduir la crisi del sector tradicional valencià, vol canviar el tipus d'indústries existents des de fa més de 100 anys, i, en el cas que les mateixes no desitgen deslocalitzar-se, que canvien el model de producció.

Jo em pregunte: seria esta una eixida al problema?
Pot ser que sí.
Però, senyories, per a tal aplicació cal resoldre la situació de la indústria tradicional, remodelar l'Estat productiu de les mateixes, preparar tant a l'empresariat com als treballadors i treballadores, estudiar en micro els nuclis de cada sector i no solament dotar de tecnologies, sinó de crear indústries que produesquen eixes noves tecnologies, i aixina podríem reconvertir totes aquelles empreses i indústries que en estos moments estan al caire del tancament i moltes altres que ja han tancat.

A més, cal comptar que en estos moments la falta d'ajudes als sectors tradicionals valencians ha estat de tal magnitud que la prova és que tanquen les empreses i centenars de treballadors queden en l'atur, treballadors directes i, en molts casos, eixes treballadors que, com en el calcer, treballaven en l'economia submergida.
Comarques senceres estan afectades per aquest fenomen i jo no crec que la situació de les comarques del Vinalopó, l'Alcoià i El Comtat o la Vall d'Albaida siga instal·lar camps de golf amb l'excusa de què així els treballadors i treballadores tindran un lloc de treball, i, si no, doncs, que es dediquen a la construcció, a ser mà d'obra.

Senyories, a hores d'ara, tant les universitats, els sectors, així com els especialistes en indústria i economia, han escrit i escriuen quilòmetres de projectes dignes d'estudiar, però és clar que aquest govern, orgullós, no admet res que no siga el seu propi interés, i el mateix no és precisament el sector industrial tradicional valencià.

L'índex del preu en la indústria, l'Ipri, abans de l'any 2005, o siga, d'este, és de 117,2 per sobre de la mitjana estatal situada en 112,2.
De fet, la variació anual ha estat de 7,8% front al 5,1% del conjunt.
Això significa ­per a mi­ una pèrdua de competitivitat extraordinària de les nostres empreses i també una vergonya per al conjunt del País Valencià.

Podríem parlar, senyories, de com es troben, d'acord amb l'Institut Nacional d'Estadística, les comarques que he esmentat.
Si parlem del Vinalopó, de l'Alt Vinalopó, ens trobem que: persones menors de 25 anys, pertanyen a l'atur el 13,76%; majors de 45 anys, el 39,66%; i dones ­parlem principalment en este cas del calcer­, el 57,07%.

Parlem també del Vinalopó Mitjà.
Menors de 25 anys en l'atur, 11,84%.
Majors de 45 anys, 44,09%.
I dones, el 53,98%.

I si parlem del Baix Vinalopó la cosa s'agreuja un poquet més.
Menors de 25, el 13,75.
Majors de 45, el 33,42.
I dones, el 51,09.

Si ens basem en la Vall d'Albaida, una zona molt afectada pel tèxtil, ens trobem que de menors de 25 anys comptem en l'atur el 16,29% de la seua població.
Els majors de 45 anys representen el 33,73%.
I les dones, el 57,93%.

I si parlem de l'Alcoià, també tinc dades que els vull donar.
Els menors de 25 anys equivalen al 14,87%.
Els majors de 45 anys, el 38,11%.
I les dones, el 58,02%.

En resum, i per abreujar, els diré que aquestes dades són del mes d'octubre del 2004, i han tingut un creixement del 17% en persones aturades.

També podríem parlar de quin estat o de quin grau d'estudis tenen cadascuna d'elles, però no és necessari quan parlem d'una reconversió o parlem d'una recuperació de la indústria tradicional valenciana.

En definitiva, senyories, la moció subsegüent que hui es presenta és, ni més ni menys, que un pla estratègic per al sector tradicional de la indústria valenciana.
Solament, i al meu gust, falta tenir en compte el desenvolupament d'economies modernes, i per això comptem en la universitat, però s'ha de preparar al sector per a les mateixes, en cadascun d'ells, eh!
Així com la producció de tecnologies punta a la nostra comunitat.
A més de l'aplicació en tots els casos dels quatre clients o de les ISO, fonamentals perquè en reconeguen i que tinguem una bona indústria.

Però com a l'inici, per salvar el sector tradicional valencià, a mi, senyories, ja em val aquesta proposta de resolució, perquè és un pla estratègic que es desenvoluparà en més o menys, però és vàlid.
Enhorabona, perquè a mi m'agrada.
Ja que els mateixos són ni tan contaminants.
.
.
un pla estratègic d'estes característiques no és ni tan contaminant com les fàbriques del taulellet, que reben moltíssimes ajudes i que ja es passen els límits dels CO2, i que el govern no està fent absolutament res, ni tan de trepadors i destructius com la construcció a la costa.

Per tant, per donar el suport al sector tradicional valencià i també per la situació en la qual quedarien estes comarques en el cas que les mateixes desaparegueren, aquest Pla estratègic, que és la proposta de resolució, l'acceptarem des d'Esquerra Unida-l'Entesa.

Moltes gràcies, senyora presidenta.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltíssimes gràcies, il·lustre diputada.

Bé.
Per acord de la Mesa i els portaveus d'esta cambra, anem a suspendre el ple perquè hi ha un acte institucional a l'Andana pels 20 anys de la Sindicatura de Comptes.
Mentre es realitzaran les Comissions de Sanitat i la de Drets Humans, Solidaritat i Tercer Món.
I al voltant de la una i mitja es reprendria el ple.

Se suspén la sessió.

 

*(Se suspén la sessió a les 13 hores)*

*(Es reprén la sessió a les 13 hores i 45 minuts)*

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

*(Inoïble)* .
.
.
corresponia al representant del Grup Parlamentari Popular, senyor Mundo, dins del punt número quatre, que era la Moció subsegüent a la interpel·lació al conseller d'Empresa, Universitat i Ciència.

Senyor Mundo.

 

**El senyor Mundo Alberto:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Senyora Marco, jo voldria començar centrant una mica la moció que ens està presentat avui aquí, en la qual ens proposa que s'inste el Consell per a realitzar un pacte per la indústria tradicional valenciana amb els sectors econòmics i socials.

Dic això, perquè de les seues paraules, de tota la seua exposició, realment ha fet una exposició ampla de tot el que és la indústria valenciana, ha fet una exposició sobre actuacions que la majoria d'elles estem d'acord sobre el que és el teixit industrial valencià, com potenciar-lo, com treballar, com anar, com incidir sobre els diferents aspectes.
Ha parlat del desenrotllament industrial a través dels polígons industrials, la millora del sector, dels polígons industrials.
Ha parlat de moltes coses.

Però jo voldria centrar el tema, que ens ocupa hui en la moció seua, sobre els sectors tradicionals valencians.
Perquè jo crec que ha sigut un dels temes que últimament, durant estos últims mesos, més ha pogut sortir a la premsa respecte a allò que s'ha tractat sempre de potenciar a la resta de la indústria valenciana; des de les seues apreciacions, sempre han volgut donar-li eixe problema, eixa crisi, eixos problemes que ens afecten als sectors tradicionals valencians, que és una crisi global de tota la institució valenciana, com no ho és.
Jo pense que tenim uns sectors importants, que viuen uns moments delicats, que els han viscut en altre temps, que és el tema del calcer, del tèxtil, del joguet.

Tots sabem que tots els mercats emergents de fóra, i sabem els motius, jo crec que aquí no anem a discutir quins motius ens porten que tots eixos sectors travessen un moment delicat.
Un moment delicat, però que això és rotatiu, em referisc jo que hi ha cicles en els quals sempre eixos sectors que ocupen molta mà d'obra, molta mà d'obra, han tingut problemes quan han sorgit temes d'importació massiva -com està ocorrent en este moment- d'altres països, i automàticament s'ha d'actuar, s'ha d'actuar.
S'ha d'actuar d'una forma seria.

I li ho dic perquè precisament un dels sectors és un sector que he treballat jo, en un sector, i en una indústria en la qual en la meua ciutat ha estat sempre ubicada com a indústria única, que és el tèxtil.
I el tèxtil, desgraciadament, en crisis anteriors ha hagut de reconvertir-se, reconvertir-se en altres sectors, perquè difícilment podia assolir els límits de competitivitat que li requeria, dins d'eixe mercat globalitzat, que d'alguna forma en este moment està afectant, i que afectarà posteriorment a altres mercats, indubtablement, afectarà a altres tipus d'indústries.
Perquè el problema, el problema que tenim avui de costos, és un problema que d'alguna forma, no tant sols seguirà a temes propis de la nostra comunitat, sinó que, en definitiva, és un problema que també ens afectarà a una política general que es fa, i que es faça a tota Espanya i, com no, a la Comunitat Europea.
Tots sabem, tots sabem que mercats emergents sempre els tindrem.
Els tenim ara a Xina, els tindrem després a l'Índia o estan sortint ara, i cada vegada hi haurà sempre algun mercat que ens afectarà.

Per tant, tota eixa sèrie de propostes, eixa sèrie de propostes, de crear eixe pacte per la indústria tradicional, jo crec que des de la Generalitat, i aquí no s'ha citat en cap ocasió, han tingut una eina important, una ferramenta important, que és el Pavace.

El Pavace és una.
.
.
és una.
.
.
està subscrit per tots els agents empresarials i sindicals més representatius de la comunitat, i en la qual el seu objectiu és donar impuls al desenrotllament econòmic i social valencià, en el marc d'un diàleg amb els agents.
En una línia de treball que ha proporcionat i està donant resultats.
I no és una.
.
.
no és una.
.
.
el Pavace no està tancat a allò que és l'acord que es va prendre d'eixa actuació durant l'any 2001-2006, que està vigent en este moment.
Està.
.
.
, conté una sèrie de mesures, i alhora sempre ha d'estar viu, recollint, recollint tot el que són iniciatives que es vagen donant per a millorar actuacions respecte a temes com que els que avui ens ocupen.

Per tant, el Pavace, que pertany, no a la Conselleria d'Indústria, però pertany a la Conselleria d'Hisenda, depenent d'esta, motivat per tots estos temes que en este moment estem parlant, durant este temps s'ha reunit, s'ha reunit en varies ocasions i ha proposat la creació, la creació de cinc meses de treballs importants, en les quals puguen donar, puguen donar resposta a tota la problemàtica que en este moment aquí s'ha plantejat i s'ha parlat.
Jo crec que la problemàtica i el diagnòstic el tenim clar tots.
Cal donar-li solució a través d'un ens, que és el Pavace, ho seguisc repetint, en el qual en eixes meses que s'han constituït, en eixes cinc meses, una d'elles és la mesa de l'economia i els sectors productius, l'I+D+I, el desenrotllament sostenible i el medi ambient.
La segona, la mesa de les relacions laborals i prevenció.
La tercera, la mesa de la cohesió social.
La quarta, la de formació i ocupació.
I la quinta, immigració.

La primera d'elles, que és la que ens ocupa més del que estem parlant en este moment, des que es va establir eixa activitat a les meses, s'ha reunit ja en dos ocasions: l'11 d'abril es va reunir, el 3 de maig s'ha tornat a reunir, el dia 13 es tornà a reunir.
I, per tant, està treballant seriosament per a traure una sèrie de mesures encaminades totes elles a millorar sobretot dos aspectes importantíssims que crec que en este moment hem de valorar de forma important, que és la competitivitat de les nostres empreses i donar-li una millora en la seua estructura i donar-li eixos nous reptes que ha de tindre de sortir, de poder transformar-se, com no, eixos cultius que tenim d'indústries tradicionals en altres apartats, perquè, indubtablement, difícilment alguna d'elles podrà sortir i alguna d'elles ja ha caigut en este moment per la seua, pel seu tipus d'empresa.

A part de tot això, la Conselleria d'Empresa, Universitat i Ciència ha iniciat la seua estratègia a través de.
.
.
una estratègia que ha fet que estiguera en marxa, que són els reptes de l'empresa valenciana en polítiques futur.
És un repte que està al marge.
.
.
a través d'unes reunions sectorials en cada un dels sectors implicats, en problemes que puga tindre, que els afecta a cada un dels sector.
I després traure totes eixes conclusions, totes les accions que es van a donar, s'han de, a través del Pavace, ficar tots en marxa per aconseguir millorar, millorar, com no, el que són les polítiques industrials de la nostra comunitat, i poder aconseguir que les nostres indústries acusen si cap menys els temes que en este moment estan acusant de massives importacions que fan possible que el seu treball no es veja donat a una competitivitat en un mercat cada vegada més invadit per productes que els afecten.

Per tant, eixes meses que es van crear, que aquí ho hem parlat en alguna ocasió i en la comissió també s'ha parlat, s'ha reunit en moltes ocasions des del mes de novembre.
Recordem que la Conselleria d'Empresa, Universitat i Ciència, el nou conseller va prendre possessió abans de l'estiu passat, i ja es va ficar en marxa ràpidament el que són estes meses de treball i s'han reunit totes elles, pràcticament quasi totes elles, sobretot les primeres, les dels sector del joguet el mes de novembre, el sector del tèxti el mes de desembre, tot el sector del calcer el 24 de novembre.
S'han reunit totes elles en dades per a poder anar treballant i donant solucions a problemes que en este moment s'estan plantejant.

Jo crec que la línia a seguir d'allò que vostés estaven fent en la seua proposta de crear eixe pacte per la indústria tradicional valenciana, està tot inclós en el que és el Pavace subscrit, que està en vigor des de l'any 2001 a 2006.
Que el pacte que està viu i té bona salut, per tant està en marxa la revisió d'un nou període ja per a continuar a partir de 2006.
Però, indubtablement, el que deia anteriorment, el Pavace sempre està obert, obert, perquè no és una eina tancada, sinó que està obert a poder incorporar nous acords de treballar, per a treballar i per a poder-los després introduir amb els corresponents pressupostos per accions que puguen donar solució a les propostes que vostés fan en la seua.
.
.
en la seua moció.
L'activitat dins de la mateixa de tots els agents social i l'administració no es considera si ara nosaltres creem un pacte, que pràcticament estem desautoritzant un altre pacte valencià per a competitivitat i per a l'ocupació, que és el Pavace

Si nosaltres creem ara un altre paral·lel, estem creant dos ferramentes diferents, que crec que en este moment convindria deixar ben clar, que el Pavace és la ferramenta important per a tirar endavant totes les propostes.
Que allí estan inclosos tots els agents socials.
I per tant, a través del mateix hem de fer totes les propostes encaminades a millorar la competitivitat, a modernitzar i a buscar fórmules que puguen donar solució als sectors tradicionals valencians.

Per tant, nosaltres anem a rebutjar la seua proposta, la seua proposta anem a rebutjar-la, la seua moció, perquè considerem que el pacte valencià per la competitivitat i per l'ocupació, està inclòs dins del Pavace, no es crea una nova ferramenta per a poder discutir els mateixos temes.
I des del mateix hem d'aconseguir els reptes i les solucions per a la nostra indústria valenciana.

Moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Sí, per a rèplica, té la paraula en representació del Grup Parlamentari Socialista la il·lustre diputada senyora Marco.

 

**La senyora Marco Gual:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señorías.

En primer lugar agradecer a la señora Pérez la aceptación de l'Entesa a lo que es una propuesta de diálogo, de consenso, en definitiva, futuro para nuestra comunidad, para la Comunidad Valenciana.

Y en segundo lugar, lamentar profundamente, en primer lugar, la ausencia del conseller Justo Nieto hoy aquí.
Porque debe de estar muy ocupado del norte al sur de la Comunidad Valenciana, bajando la persiana del Impiva y poniendo el cartel de cerrado por defunción, cerrado por defunción.
*(Aplaudiments)* O a la mejor no, y está más cerca de lo que nos pensamos.

Y también lamento muchísimo sus palabras, señor Mundo, unas palabras vacías.
Unas palabras de autobombo.
Unas palabras sin esperanza.
Unas palabras sin futuro, sin futuro para todas las personas que se encuentran desesperadas por el cierre de las empresas en las que trabajan.

Han dicho ustedes ahora mismo, o van a decir ahora mismo con la votación, no a un pacto, a un pacto que es el futuro de nuestra comunidad.
Ustedes, señor Mundo, son el vivo ejemplo de la negación de la realidad, del fariseismo que dice el señor Nieto, llevado al límite, del gobierno del no.

Mientras que tenemos que escuchar aquí frases como "la Comunidad Valenciana va fenomenal", todos los indicadores económicos muestran signos de debilidad de forma persistente en el tiempo.
No llegamos al 1% en gasto en I+D+I.
Un 1%.
El IPI ha bajado un 5% el primer trimestre del 2005.
Las exportaciones siguen bajando.
Las importaciones crecen.
La tasa de cobertura en caída.
El desempleo aumenta.
Si hablamos en términos financieros, con ustedes la Comunidad Valenciana está en apalancamiento financiero negativo.

La verdad es que su política industrial es la no política, la no política.
Pero quizás a lo mejor estamos todos equivocados, y los únicos que ven con coherencia el futuro son ustedes, los únicos.
Y por ello han decidido hacer caso al señor conseller, González Pons, que anima a los empresarios a no abrir empresas, a no invertir en el sector industrial, sino a invertir en ocio y tiempo libre.

A lo mejor nos deberíamos dedicar a eso, a ser rentistas y al ocio y tiempo libre, en lugar de ir cerrando las sedes del Impiva, que en lugar de cerrarlas deberíamos de ir potenciándolas.
Sobre todo ahora en que en la prensa va apareciendo que la confianza de los empresarios baja dos puntos; el Ivex congela las ayudas a la industria auxiliar del calzado; la patronal de la industria auxiliar denuncia que el calzado está discriminado.
Esto a lo mejor también va fenomenal para ustedes, no lo sé.

¿De verdad creen ustedes que los empresarios pueden confiar en ustedes?
¿De verdad lo cree?
Mire, en ustedes no confían ni ustedes mismos, perdone que se lo diga pero es así.
No confían ni ustedes mismos.

Miren, el señor Camps, quiso lavar la imagen de incompetencia del gobierno del Partido Popular en materia de política industrial, buscando a un rector, al señor Justo Nieto.
Y la verdad es que yo ya le dije aquí que de prestigio universitario y académico no se vive en política.
Y el tiempo lo confirma.
Lo confirma, porque no se vive ni de prestigio ni de miedo, que es lo que el señor Justo Nieto le tiene a estas Cortes; a venir aquí a comparecer aquí en estas Cortes *(Aplaudiments)*Porque hace un rato estaba arriba en l'Andana en lugar de estar aquí para la comparecencia.
O para venir a escuchar las propuestas esas que tantas veces dice aquí en estas Cortes, que él aceptará, que él aceptará y que está dispuesto al diálogo.
¿Dónde está el diálogo si ni siquiera está aquí?
*(Aplaudiments)*

Mire, señor Mundo, su discurso es un discurso obsoleto.
Y es que ustedes sufren obsolescencia física, tecnológica y productiva.
¿Y usted sabe qué pasa con los bienes que sufren obsolescencia?
Que se amortizan.
¿Y sabe qué pasa con los bienes que se amortizan?
Que se reemplazan.
Y es lo que les va a pasar a ustedes en el 2007, que van a ser reemplazados por estos ciudadanos, porque no tienen absolutamente ninguna idea.

Nada más y muchas gracias.
*(Aplaudiments)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Popular, l'il·lustre diputat senyor Mundo.

 

**El senyor Mundo Alberto:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Senyora Marco.

Mire.
.
.
Vosté, en un principi si ja té la desorientació feta, que tota la proposta que vosté dirigix, i no m'ha dit res, no m'ha dit res abans quan jo li parlava del Pla valencià per a la competitivitat i l'ocupació.
No m'ha dit res de dir que pertanyia a la conselleria d'Hisenda, però tota la proposta seua va dirigida al conseller d'Indústria, sobre accions de la conselleria d'Indústria.

El senyor conseller estava dalt a l'Andana, com altres consellers.
I en este moment està igual que està el seu president, el seu portaveu està en el mateix.
I en un cas com este, que és una moció, que és una moció, no té perquè estar present el president.
No ha defugit cap vegada de vindre aquí a les Corts a cap dels temes que vostés han plantejat.

Mire, vosté està, i li ho he dit anteriorment, cada vegada està dient sempre la crisis dels sectors industrials valencians, de tots els sectors industrials valencians.
Quan la Comunitat Valenciana està creixent en ocupació.
L'altre dia li ho dèiem.
.
.
*(Remors)* està creixent en ocupació, en número de llocs de treball està creixent la comunitat.
Si no la prova està en quanta gent està empleada a la Comunitat Valenciana.
Quanta gent, en eixe procés de regularització que han fet vostés des del govern central a Madrid, a la Comunitat Valenciana, s'ha anat introduint aquí dins de la nostra comunitat, com a treballadors fixes en la nostra comunitat, que incrementaran de forma important el que són els número de cotitzants a la Seguretat Social.

Però d'altres formes no s'han preocupat, i les denúncies estos dies han anat molt clares, que nosaltres estem creixent de molta gent a la Comunitat Valenciana.
Però no estem creixent en l'ajuda que això ha de correspondre en altres sectors, i mos estan criticant, com és el sector de la sanitat, i com el sector de l'educació.
Són dos sectors que hem d'afrontar, a pesar d'haver de ser la comunitat que més gent tenim treballant.

I d'alguna forma tot això és motiu perquè la nostra indústria, el nostre turisme, i la construcció ­com no?
, la construcció també­, estan tirant de la marxa de l'economia de la nostra comunitat.
I en este moment s'estan tenint quotes importants d'ocupació en la nostra comunitat.

I mire, vosté ahir mateix criticava el tancament de seus d'Impiva, seus d'Impiva a Castelló, a Alacant, que han passat a dependre dels edificis Prop, i estan junt en una urbanització, per tant no s'ha tancat les seus de l'Impiva ni a Castelló ni a Alacant.
I estan dins del mateix Prop, de les dos províncies.
S'ha ubicat les mateixes seus de l'Impiva, que compliran en una missió, jo pense més activa.
Tindran una major agilitat en els seus treballs, noves tecnologies al seu servei.

I això ho podrà criticar en un futur pròxim si és que no funcionen.
Però jo crec que llançar-se a dir que tanquem seus del Sepiva quan no se'n tanquen, és molt accelerat.
Com vosté també, senyora Marco, en fer eixes conferències que va fer a la universitat, va proposar que aquí a la Comunitat Valenciana, la solució dels sectors tradicionals era la deslocalització, o siga que se n'anaren tots fora de la Comunitat Valenciana, però que se'ns quedaren tots els treballadors aquí.
Va haver de rectificar posteriorment.

Però jo pense que a vosté la perd una mica la llengua.
Moltes vegades, moltes vegades està dient coses en les quals està pensant, dient una cosa i pensant una altra.
Perquè jo penso que la Comunitat Valenciana té una bona salut en la part industrial.
Seguirà funcionant.
Seguirà treballant en la part industrial com en tots els sectors que està treballant la Comunitat Valenciana.
Perquè no obliden, vostés mos volen asseure en els bancs de l'oposició, jo crec que cada vegada quedaran més cadires buides als bancs de l'oposició, perquè seran vostés els que cada vegada tenen menys confiança de la societat valenciana.
*(Aplaudiments)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor Mundo.

Anem a passar a la votació.
Comença la votació.
*(Remors)* Per 35 vots a favor, 45 en contra i 1 abstenció, queda rebutjada la moció subsegüent a la interpel·lació al conseller d'Empresa, Universitat i Ciència.

Finalitzat el punt número quatre, se suspén el ple que es reprendrà esta vesprada a les quatre i mitja.

Gràcies, senyories.

 

*(Se suspén la sessió a les 14 hores i 5 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 16 hores i 35 minuts)*

 

***Pregunta formulada pel diputat Joan Antoni Oltra i Soler, del Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, al conseller de Territori i Habitatge, senyor Rafael Blasco Castany, sobre el Pla d'acció territorial del Baix Segura (RE número 28.
211).***

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

*(Inoïble)* .
.
.
tenint en compte que quedaven dos preguntes pendents del Ple de la setmana passada, començarem amb la del Grup Parlamentari, senyories, Grup Parlamentari d'Esquerra Unida-Els Verds: l'Entesa, registre d'entrada 28.
211, que formula el diputat Joan Antoni Oltra i que va dirigida al conseller de Territori i Habitatge.

Quan vosté vullga, senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller, la pregunta nostra fa referència a un tema que ja li vam preguntar en el seu moment, en octubre de l'any 2003, i és la situació en què es troba el Pla d'acció territorial de la Vega Baixa.

El Partit Popular no es pot dir que s'haja donat mai excessiva pressa en l'elaboració d'un document tan important per a la planificació territorial i per a preveure el model de creixement del nostre país.

Per tant, nosaltres estem xerrant d'una comarca on s'està experimentant un creixement molt important, i voldríem saber en quina situació es troba actualment.

Moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Té la paraula l'honorable conseller.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyoria, la redacció tècnica del Pla d'acció territorial del Baix Segura, i del seu estudi d'impacte ambiental, ja està finalitzada, igual que firmada la resolució per la qual se sotmet a informació pública este pla.

En estos moments estem a l'espera que es publique l'anunci en el *Diari Oficial de la Generalitat Valenciana* per a procedir al seu torn a la publicació en dos diaris d'àmplia difusió provincial, al mateix temps que es remetran les còpies d'este pla als municipis afectats i es gestionarà un accés del document perquè s'informe des de la conselleria.

Per tant, es preveu que el pla estiga efectivament exposat al públic en el termini d'una setmana.
I este període d'exposició pública tindrà una duració de dos mesos, i durant este temps s'aprofitarà per a demanar els dictàmens municipals i els informes de les diferents administracions que tenen competència sobre esta qüestió.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, honorable conseller.

Té la paraula el senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Una cosa aixina m'imaginava, senyor conseller.
Esta pregunta la férem per a la setmana passada, voste al·legà que no podia vindre, i la setmana anterior ja vaig vore en la premsa que tenia intenció de poder presentar públicament el document.
Jo m'alegre.
Probablement la pregunta d'alguna manera li ha recordat que estava pendent això per fer.
Si és aixina, jo m'alegre.

Però vosté també estarà d'acord que estem parlant d'una comarca on el creixement, entre cometes, per dir-ho d'alguna manera, s'ha desorbitat en els darrers anys.
Vostés mateixos, en l'avanç que fins i tot ha circulat per ahí, reconeixen quina és un poc la situació.

Dels 27 ajuntaments que composen la comarca, la meitat, més de la meitat, 14 no tenien adaptats a la Lrau, a la Lrau de l'any 1994, els seus planejaments municipals.
O siga, més de la meitat dels ajuntaments.
I entre eixa meitat, estan els ajuntaments més importants: Oriola, Torrevella, Almoradí, San Miguel de Salinas, etcètera, etcètera.
I això pareix increïble que puga passar i que no passe res.
O siga, que les modificacions estiguen fent-se a la carta i d'una manera, em pareix, molt preocupant, com després podrem entrar.

En qüestions de vivenda nova, el mateix document de la seua conselleria reconeix que en l'any 1995 es van construir 5.
839 habitatges nous en eixa comarca, però que en l'any 1999 van ser 12.
750.
I eixa progressió continua i vostés mateixos fins i tot reconeixen que fins l'any 2015 poden ser unes quantitats absolutament desorbitades.
Ja suposava en l'any 1999 el 40% del total dels nous habitatges que es construïen a la província d'Alacant i el 21% del total que es construïen en tot el País Valencià.

Estem parlant, per tant, d'una comarca que si hi ha alguna, i n'hi ha moltes, que necessita d'una planificació que supere l'àmbit estrictament municipal és aquesta, pel model de creixement que està tenint, per les raons que ara no tindrem temps, evidentment, de poder discutir.
I em dóna la impressió.
.
.
Perquè jo recorde debats abans que vosté arribara a la conselleria, quan estava el seu antecessor, García Antón, que també férem.
.
.
este diputat li va fer algunes preguntes, algunes iniciatives parlamentàries en eixa línia.
Dia ell, reconeixia, que anava a ser prioritària l'actuació en aquesta comarca per a intentar reordenar el model de creixement.
Això no ha sigut aixina, i em dóna la impressió que deliberadament, deliberadament, vostés no estan donant-se pressa en intentar reordenar el model de creixement d'una comarca com aquesta.

Què és el que està passant en aquestos moments?
Bé, que els ajuntaments d'alguna manera, exercint la seua competència, però d'alguna manera també exercint això que es diu l'urbanisme a la carta.
.
.
I tenim alguns casos un poquet sonats, com és el cas de l'alcalde de Torrevella, que casualment tot el que toca este home es convertix en or, com el rei Mides.
O siga, té parcel·les per aquí, té parcel·les per allà, tot és requalificable.

I això està passant davant el que em pareix la indiferència per part de la conselleria que té en estos moments les seues competències per a poder actuar.
Construccions desorbitades i il·legals, per exemple, a Catral, actuacions molt delicades a Albatera.
Un pla general com el San Miguel de Salinas, que ja no sabem en quin moment estem en eixa pla.
El tema d'Almoradí.
Camps de golf que apareixen de la nada, com és el cas d'Algorfa.
Projectes de camps de golf i de multiplicitat d'urbanitzacions a Oriola, inclús amb afeccions a serres.
.
.
Per altra banda, que ara jo m'alegre que vosté vullga reconsiderar l'opinió quant a la declaració BIC de la Serra d'Escalona.
Però estan passant massa coses.
Hi ha massa projectes urbanitzadors en una comarca molt important, que estem assistint a un procés d'urbantizació descontrolada, per no dir controlada per alguns, i que dóna la impressió que a eixa velocitat la conselleria no respon amb la mateixa velocitat.

Perquè vosté ahí parla d'una sèrie de coses, en el document que jo pogut tindre accés a ell.
.
.
I ara em parla que probablement eixirà a exposició pública i tot això.
¿Vosté es dóna compte que quan això arribe a convertir-se en realitat, que no sé quan serà, probablement a la millor ja no faça falta?
Probablement tot el que poguera ser aprofitable en aquesta comarca, aprofitable urbanísticament parlant.
.
.
la primera línia està col·lapsada, però és que estem parlant ja de segones i terceres línies.
Si vosté no es dóna pressa, i perdone la qüestió, però de moment no pareix que vagen els tirs en eixa direcció, si vosté no es dóna pressa.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Senyoria.
.
.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

.
.
.
jo crec que el temps s'ha acabat i la degradació del territori va a ser absolutament ja insostenible.

Gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltíssimes gràcies, senyor diputat.

Té la paraula l'honorable conseller, senyor Blasco.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Bé, vaig a intentar contestar-li al que era la seua pregunta, perquè ja m'ha paregut en la seua intervenció, senyor Oltra, que sobre algunes coses vosté tenia poc d'interés en conéixer la realitat.

La complexitat i el grau de concreció justifica àmpliament el temps en què hem realitzat este Pla d'acció territorial del Baix Segura, i només perquè vosté s'entere, només perquè vosté s'entere.
Els únics plans d'acció territorial que estan en marxa són els que s'han fet davall el govern del Partit Popular.
Fins que arribà el Partit Popular *(veus)* no se n'havia fet cap, no se n'havia fet cap.
*(Veus)* Però vosté compte de deu anys cap arrere, el que li ha *(inintel·ligible)* i el poc que s'ha fet per l'altra banda.
Zero.
*(Veus)* 

Cal tindre en compte que en l'àmbit de l'àrea funcional d'este pla.
.
.
No.
I a la marxa que porten vostés, en tenen per a temps, en tenen per a temps.
L'àmbit de l'àrea funcional d'este pla coincidix amb la delimitació comarcal del Baix Segura i que està integrat per 27 municipis, com vosté dia, la qual cosa calia tindre en compte tots i cada u dels seus condicionaments i aspiracions, ja que el pla havia de plantejar un nou model territorial des d'una visió de conjunt que, a més, tinguera en compte els seus valors socioeconòmics i urbanístics.
*(Veus)(La senyora vicepresidenta colpeja amb la maseta)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Senyories, per favor.
Gràcies.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Vosté es valora molt poquet, eh?
*(Veus)* Mire que es valora vosté poquet.

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Senyories, senyories, per favor.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Ha de fer-se notar, però no d'eixa manera, eh?

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Senyor conseller, si vol continuar, per favor.
Moltíssimes gràcies.

Per favor, senyories, per favor, senyories, deixen parlar al conseller.
Moltes gràcies.

Quan vullga.
*(Veus)* He llevat el temps, no patisquen.
*(Veus)* Per favor, senyor Ribó, li correspon el temps al senyor conseller, si són vostés tan amables, que al senyor Oltra l'han deixat parlar, sense cap interrupció.
*(Veus)* Per favor, per favor.

Senyor conseller, si vosté vol continuar amb la pregunta, li ho agrairem.
Moltes gràcies.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Li estava dient, senyor Oltra, i estava explicant-li, que en el cas del Baix Segura hi ha diferents àrees homogènies que necessiten d'un tractament diferenciat, com és l'espai costaner, de clara vocació turística i residencial; el pla d'inundació, on és necessari compatibilitzar el desenrotllament amb el manteniment de l'activitat agrícola i la preservació del paisatge; el corredor industrial, que cal consolidar i potenciar; les àrees naturals, que s'han de protegir; els espais intermedi, on és possible un desenvolupament singular com alternativa a l'ocupació massiva del litoral i els principals nodes urbans, que han de reforçar el seus lideratge i protecció exterior.

La protecció i el manteniment de l'entorn natural i del paisatge existent, la conservació i la posada en valor del patrimoni cultural, l'orientació dels nous desenrotllaments, la coordinació del planejament municipal, la potenciació de l'activitat industrial i del turisme són alguns dels objectius que es perseguixen amb el pla d'acció territorial.

Estos objectius tenen el seu reflex en les accions proposades, com són al recuperació i la millora del riu Segura, l'articulació dels principals espais naturals del Baix Segura, mitjançant quatre corredors verds, que tenen uns itineraris no motorizats de 124 quilòmetres de longitud i que es relacionen també amb el manteniment del paisatge tradicional, la millora dels recursos hídrics, la millora de les infraestructures viàries, la potenciació de les àrees industrials, etcètera.

Com vosté també havia assenyalat, és cert que a principis de 2004, una vegada es va concloure la redacció tècnica de l'avanç del pla, es va procedir a elaborar el seu estudi d'impacte ambiental.
Este estudi, després d'haver-lo aprovat, es va concertar amb els ajuntaments.

En el mes de juliol es van tindre una sèrie de reunions, en Orihuela i Torrevella, amb els ajuntaments respectius, i en els dies successius se'ls va repartir este document bàsic ­a qùe vosté ha fet referència en la seua intervenció, m'ha paregut almenys que feia referència en la seua intervenció­ als 25 ajuntaments restants.

En novembre de 2004 es va concloure l'estudi d'impacte ambiental, i en unes dates recents es va concloure el document per a la seua informació pública, com ja li he indicat anteriorment.

Per tant, senyoria, considere que s'han realitzat en temps raonable i que no ha existit retard en la seua tramitació.

Però, a més, també li informe que en estos moments s'està realitzat este pla i huit plans més, que, com li estava assenyalant, és la primera vegada que s'estan realitzant plans d'acció territorial, a diferència del que ha passat en altres èpoques, on no hi havia ni tan sols estudis que tingueren caràcter executiu.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, honorable conseller.

 

***Pregunta formulada pel diputat Carles Arnal i Ibáñez del Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, al conseller de Territori i Habitatge, senyor Rafael Blasco Castany, sobre els límits d'emissió de substàncies contaminants en els requisits que condicionen les autoritzacions ambientals integrades per a les instal·lacions de frites i colors ceràmics al territori valencià (RE número 28.
212).***

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Anem a passar a la següent pregunta del Grup Parlamentari Esquerra Unida, que formula l'il·lustre diputat Carles Arnal i Ibáñez i que va dirigida al conseller de Territori i Habitatge, amb registre d'entrada 28.
212.

Senyor Arnal.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Bona vesprada.

Senyor conseller, aquesta pregunta pretén aclarir per què el seu departament ha establert, en l'autorització ambiental integrada de determinades indústries ceràmiques de Castelló, uns valors màxims d'emissió de determinats contaminants molt per damunt d'allò que marca la legislació vigent.
Volem conéixer els seus motius.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula l'honorable conseller, senyor Blasco.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

D'entrada, dir-li que la seua afirmació no és exacta.
Però vaig a contestar-li exactament del que es tracta.

La llei de prevenció i control integrat de la contaminació tracta, en el seu títol II, sobre els valor límits d'emissió i millores tècniques disponibles.
En concret, l'article 7 establix, en el seu apartat primer, "que per a la determinació en l'autorització ambiental integrada dels valora límits d'emissió, s'ha de tindre en compte, entre altres factors, els següents: la informació subministrada per l'administració general de l'Estat sobre les millores tècniques disponibles, les característiques tècniques de les instal·lacions, la seua implantació geogràfica i les condicions locals del medi ambient, els valors límit d'emissió fixats, si el cas, per la normativa en vigor en la data de l'autorització".

I voldria, en primer lloc, aclarir el que s'entén per la millor tècnica disponible.
Millors tècniques disponibles són: la fase més eficaç i avançada de desenrotllament de les activitats i de les seues modalitats d'explotació, que demostren la capacitat pràctica de determinades tècniques per a constituir en principi la base dels valors límits d'emissió destinats a evitar.
.
.
o quan això no siga possible, reduir en general les emissions i l'impacte en el conjunt del medi ambient i de la salut de les persones.

I en este sentit, i atés que en la pràctica totalitat de les empreses del sector estan ubicades a la Comunitat Valenciana, la informació que ens ha subministrat l'administració general de l'Estat ha resultat escassa pel seu desconeixement d'esta matèria en concret.
Per això, s'ha recorregut a analitzar el document Bref, document de referència de millors tecnologies disponibles, i la seua aplicabilitat en el context d'este sector a la Comunitat Valenciana.

Per tant, no s'ha d'interpretar el document este que li acabe de fer referència com una limitació legal, sinó com una proposta on es consideren les millors tecnologies viables i amb els objectius ambientals que calen tindre en compte.
És a dir, és un document orientatiu i mai vinculant.

Tenint en compte estes consideracions, a partir de l'estudi del document per part d'esta conselleria, es va acordar un conveni de col·laboració amb l'Associació Nacional de Fabricants de Frites, Esmalts i Colors Ceràmics, per a la prevenció i el control de la contaminació de la indústria de fabricació de frites, i que naix amb l'objectiu d'establir les condicions per a l'emissió dels certificats de convalidació d'inversions mediambientals per part de la Conselleria de Territori i Habitatge.

Este és el marc de referència, ací s'estableixen els límits d'emissió de substàncies contaminants, estos requisits condicionen les autoritzacions ambientals integrades per a les instal·lacions d'este sector.

No obstant això, també es requereixen les característiques tècniques de les instal·lacions, la seua implantació geogràfica i les condicions locals del medi ambient per a poder generar variació respecte al que estableixen els convenis que tenim establerts.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies.

Té la paraula l'il·lustre diputat senyor Arnal.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Bo, senyor Blasco, com vosté sabrà, supose de sobra, la normativa sobre emissions contaminants, el Real Decret 833/1975, en el seu annex IV, apartat 27, que desenvolupa la Llei 38/1972, estableix un màxim de 300 parts per milió per als òxids de nitrogen que equivalen a 615 mil·ligrams per metre cúbic.
Tanmateix, el seu departament, amb l'autorització ambiental integrada per a diferents empreses de fruites, ceràmiques.
.
.
, permet límits de 1.
600 mil·ligrams metre/cúbic.
Més del doble.

Altres documents més recents, com és el Bref, del sector del vidre, al qual s'acaba vosté de referir, que inclou a les empreses de fruites, de vidre, per a esmalts ceràmics, estableixen límits màxims per a aquest contaminant entre 500 i 700, per tant en el mateix ordre del Reglament, i, per tant, molt per sota del que vosté ha autoritzat, que ha autoritzat més del doble, torne a dir.
Açò ha estat ignorat, malgrat ser ­com vosté diu­ un document d'obligada referència.
És més, este document subratlla quins són els valors màxims marcats per la llei, indica les emissions mitjanes reals, reals que superen en molt actualment este límit, però que l'autorització de conselleria encara la supere, i mostra les peticions d'un període de transició de 5 anys, peticions que va fer el sector per a 5 anys ­que ja han transcorregut, pràcticament­ i vosté encara dóna més per damunt del que demana el sector.

Senyor Blasco, vosté, no sols treballa al dictat dels grans empresaris del sector i en contra dels interessos de la població, sinó que encara va més lluny, supose que és perquè esperarà la propina.

Els òxids de nitrogen tenen indesitjables efectes sobre la salut, com ha estat posat de relleu en nombrosos estudis, però, en particular, i amb rellevància per al nostre territori, en una recent tesi doctoral llegida en la UJI, en la Universitat Jaume I de Castelló.

Com sabem, res impedix a una comunitat autònoma establir garanties ambientals superiors a les europees o a les estatals.
El que no pot fer és disminuir-les, com ha fet vosté.
De fet, en el recent Decret 40/2004, del Consell de la Generalitat, s'estableix que els acords voluntaris amb les empreses només podran ser emprats per establir valors o prescripcions més rigorosos, més rigorosos que els establerts en la normativa vigent, però vosté fa el contrari.

La defensa del medi ambient, l'objectiu de la sostenibilitat i el precepte de què "el que contamina, paga", són conceptes que estan recollits per la legislació europea, la Constitució Espanyola i tota mena de proclames i manifests ambientalistes que vosté prodiga, com sabem, a tot hora.
Com a desplegament d'estos principis, l'Estat i les Comunitats Autònomes poden perfeccionar, poden detallar, poden reforçar les mesures, però no poden disminuir-les.
Això és el que ha fet vosté amb estes autoritzacions.
Més encara quan les tècniques disponibles, eixes millors tècniques disponibles que vosté ha definit amb tanta precisió, ja permeten solucions per reduir els nivells elevats d'òxids de nitrogen i les noves normatives ambientals, com la Llei 16/2002, obliga a emprar-les si estan disponibles, les millors tècniques disponibles per a complir els límits legals que ja estaven marcats en anterioritat.

Esta és una nova mostra, però ja van dotzenes, de quins són els seus veritables interessos i prioritats.
I està clar qui són els perjudicats de relaxar i rebaixar les mesures de protecció i de cautela ambientals.
Els perjudicats són els ciutadans.
Una vegada més, vosté anteposa els beneficis privats d'empreses que contaminen front els drets dels ciutadans a viure en un ambient saludable.
Està clar que les grans empreses del sector tenen molt que agrair-li a vosté, que treballa tan diligentment a favor dels seus interessos i en contra del medi ambient.
Els ciutadans i ciutadanes no tenim res que agrair-li a un conseller que posa els interessos privats d'un sector concret per damunt del medi ambient i la salut de les persones.
La seua tolerància respecte a la contaminació, generada per aquest sector, és ben coneguda.
Tots entenem que l'Administració ha d'ajudar als sectors industrials en crisi, que ja n'hi ha molts que estan en esta situació, però resulta curiós el poc suport que rebren les menudes i xicotetes empreses del calcer, del moble, la joguina, el tèxtil i altres sectors tradicionals front als esforços denotats que vosté fa ­i altres consellers­ a favor de grans empreses tan valencianes com la Johnson Macy, que pel nom deu ser de Riba-roja o de Fontanars.

Està bé que s'ajude a empreses valencianes com la Johnson Macy *(inintel·ligible)* i altres que no sé pronunciar massa bé, però no a costa de comprometre i degradar el medi ambient.
Aplaudirem que establisca vosté mesures fiscals o d'altres tipus que penalitzen a qui contamina i que ajuden a aquells que empren les millors tècniques disponibles.
Però, això no és el que està vosté fent.
I no és el primer cas de com en el tema de la contaminació atmosfèrica de Castelló es premia als que contaminen i es castiga als ciutadans.

Senyor Blasco, les persones primer, el medi ambient primer, els *pelotazos* urbanístics i el guanys privats no poden anteposar-se.
.
.

 

*(Ocupa la presidència el president, senyor Julio de España Moya)*

**El senyor president:**

 

Señor Arnal.

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

.
.
.
als drets i deures consagrats en la Constitució.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

No se emocione.

Gracias.

Señor conseller, tiene la palabra.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Mire, les resolucions que es dicten des de la Conselleria de Territori i Habitatge sobre este particular es fan sempre complint la legislació vigent.
I no solament això, sinó que, a més, es realitzen a l'any més de 15 milions de controls d'emissions en més de 3.
000 focus, perquè ningú, excepte algunes persones que el seu nivell d'ignorància pot estar inclús ratllant el mateix nivell de mala fe, podria pensar que tots estos controls es manipulen, i a la millor vosté és un d'eixos.

No puc entendre que una persona com vosté siga tan ignorant per a parlar del que no té ni idea i damunt faça un juís d'intenció, com els que ha fet vosté ací, que, a més, no estan avalats per la legislació vigent i que fique vosté en qüestió el que tècnics absolutament preparats estan fent diàriament, i estem parlant de mils d'expedients acreditats sobre eixe particular.

Per tant, sí que vull que quede constància que la vigilància del aire ambient en la Comunitat Valenciana s'està realitzant d'una forma rigorosa i eficient, que són més de 15 milions els controls que es realitzen i que la transparència és total per a la publicació dels seus resultats, encara que la seua senyoria no s'entere d'estes coses.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

 

 

***Pregunta formulada pel diputat Andrés Perelló Rodríguez, del GP Socialista, al conseller de Relacions Institucionals i Comunicació, senyor Esteban González Pons, sobre les enquestes que fa el CIS sobre la nostra comunitat (RE número 28.
723).***

 

**El senyor president:**

 

Pasamos, a continuación, a la siguiente pregunta, que la realiza el diputado don Andrés Perelló Rodríguez, del Grupo Parlamentario Socialista, y la realiza el conseller de Relaciones Institucionales y Comunicación.

Por favor, don Andrés.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

Lo que preguntamos es que: ¿cuáles son las razones por las que el Consell de la Generalitat no ha hecho públicas en su totalidad, ni ante las Cortes Valencianes ni entre la opinión pública, las encuestas que realiza el CIS sobre esta comunidad como resultado del convenio que tiene suscrito la Generalitat con ese organismo?

Gracias.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Perelló.

Señor conseller, tiene la palabra.

 

**El senyor conseller de Relacions Institucionals i Comunicació:**

 

Señor Perelló, permítame que le diga que no termino de entender la pregunta ni por qué le proponen a usted que la haga en esta tarde.
No tiene mucho sentido que me pregunte cuáles son las razones por las cuales no hemos hecho públicas ante las Cortes Valencianas las encuestas del CIS cuando de su propio grupo parlamentario, pero de puño y letra de otro portavoz adjunto y con la firma de otro portavoz adjunto, se han pedido esas encuestas y el plazo para presentarlas ante las Cortes o para presentar la respuesta por escrito ante las Cortes no acaba hasta el 19 de este mismo mes.

¿O usted tiene mucha prisa o no se ha puesto de acuerdo con el portavoz adjunto, compañero de su grupo parlamentario y compañero de fila, o están preguntando sobre cosas diferentes, o algún tipo de descoordinación empieza a haber en el grupo de sus señorías que es clara y evidente?
*(Remors)*

En segundo lugar, o le contesto a usted ahora o contesto a su compañero, pero lo que no puedo es.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Tranquilidad.

Señora Espí, por favor.

Señora Llinares, por favor.

 

**El senyor conseller de Relacions Institucionals i Comunicació:**

 

.
.
.
darme prisa para contestarle a usted no vaya a ser que lo que esté haciendo es.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señora Noguera.

 

**El senyor conseller de Relacions Institucionals i Comunicació:**

 

.
.
.
darle a usted un argumento que usted está queriendo tener.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señor Camarasa.

 

**El senyor conseller de Relacions Institucionals i Comunicació:**

 

.
.
.
ante su jefe de filas antes, probablemente, que un compañero suyo, antes, probablemente, que otro portavoz adjunto del Grupo Socialista.

En todo caso, como la culltura del Consell de la Generalitat es invariable a lo largo de los tiempos, le diré que la doctrina del Consell, según los *Diarios de Sesiones*, dice que: "Estas encuestas están especialmente adaptadas a las necesidades de un buen gobierno cotidiano y, por lo común, carecen de interés para el legislativo por su carácter eminentemente coyuntural.
De ahí que, prácticamente, sin excepción, los resultados de tales encuestas no se comunican a los órganos parlamentarios y están sujetos a un embargo que, en el caso del Centro de Investigaciones Sociológicas, abarca un período de seis meses a partir de la salida de los resultados".
Esta es la doctrina invariable del Consell.

Muchas gracias.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Señor Perelló, tiene usted el uso de la tribuna.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

 

Gracias, señor presidente.

O sea que, sale, no entiende lo que le pregunto, no sabe por qué me preguntan a mí, dice que igual lo va a entregar el día 19 para acabar diciendo que la doctrina es la de toda la vida, que no van a entregar nada.
*(Rialles)* 

Mire, yo no sé cuál es la doctrina, pero yo le voy a recordar a usted unas cuentas cosas.
Representamos a una parte de la gente que paga esas encuestas, diga el convenio lo que diga.
Como grupo parlamentario somos parte de una institución de la Generalitat, quiera usted o no quiera.
Y tenemos el derecho de conocer aquellas cosas que afectan a la Generalitat igual que el resto, como mínimo, o 10 minutos antes que la opinión pública.
Y la doctrina que diga lo que le dé la gana.
Esa es la realidad democrática que nos toca vivir.
Y usted tiene que aprenderla y entenderla de una puñetera vez por todas.
Eso, así de claro.

Frente a esa posición de legitimados, usted lo que no puede es venir aquí a decir tonterías, que nadie se cree, como que si estamos divididos.
.
.
¡Hombre, no mente la soga en casa del ahorcado!
¿Divididos nosotros?
*(Rialles)* ¿Ha mirado hacia acá?
¿Nosotros?
¿Ustedes que tienen un gobierno *badado*, que por todas las fisuras se les va hasta lo más secreto del gobierno, que cuando hay una deliberación interna llega antes al puesto del peix del Mercat Central que al propio gobierno?
¿Ustedes?
¿Ustedes hablando a los demás de eso?
*(Aplaudiments)* ¡Hombre!
, es que yo había preparado una cosa fina porque estoy un poco enclenque, pero, claro, dice estas tonterías y le tengo que contestar.

 

**El senyor president:**

 

Señor Perelló, al grano.

 

**El senyor Perelló Rodriguez:**

 

No, el grano es éste.
O sea, no se le pueden pedir las encuestas y que venga con bulos de si las tiene uno, las tiene su compañero, lo pide.
.
.
¡Oiga!
, ¿las va a dar o no las va a dar, que es lo que yo he venido a preguntarle?
No, no, yo digo las cosas.
.
.
Usted dígalas como quiera, yo las digo como quiero.

Ustedes tienen un sentido privativista de los servicios públicos y un sentido privativo de la vida pública.
Ustedes ganaron las elecciones y se les otorgó legitimidad para gobernar y capacidad para administrar lo público, no una escritura de compraventa con apropiación de todo lo público para administrarlo como quisieran.
Ustedes están con la tendencia a no entregar.
Hacen con esto como con las cuentas públicas, como con los documentos que pedimos, que están prefiriendo que sean pasto de las llamas antes que traerlos aquí a ser objeto de apariencia democrática.
*(Aplaudiments)* Los documentos tienen que ser objeto del ejercicio democrático, no carbón.
*(Rialles)* Y, ¿van a hacer eso también con las encuestas?
Yo se lo digo así.

O sea, son ustedes un gobierno a la defensiva, que se defiende de estas Cortes ocultando datos, que se defiende del juicio crítico de la ciudadanía manipulando Canal 9 y llamando por las tardes a las radios afines y a los medios afines para dictar titulares.
Eso son ustedes.
Que prohíben a estas Cortes, retirando preguntas, que se hable aquí de lo que hablan los consellers libremente en los periódicos, la prensa, los mercados, la opinión pública, de su división, de lo que todo el mundo, menos el presidente, que camina como el hechizado por el mundo del limbo *(remors),* no habla, no habla.

 

**El senyor president:**

 

Señor Perelló, al grano.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

 

Me lo sé, el grano éste es gordo y tiene mucha pus, señor presidente, el grano está en el gobierno, el grano está en el gobierno.

Son un gobierno a la defensiva.
Si lo prohíben, ¿para qué les vale?
¿Por qué no entregan lo que estamos pidiendo?
¿Qué secreto guardan las encuestas?
¿Por qué ese afán de tenerlo todo?
¿Por qué ese afán de acallar las voces, de acallar información?
¿Por qué ese afán de no difundir si, al final, ya ven que no pueden conseguir ni siquiera guardar sus propios secretos?
¿Por qué ese afán en querer hacer de estas Cortes un coro de castratis, que tienen que atenuar la voz y aflautarla para hablar del gobierno, porque si no le pegan a la oposición?
¿No va a ser posible tener un documento oficial en esta casa cuando lo pidamos?

Y les recuerdo que ni me ha contestado a mí ni cuenta que lleva porque ha dicho que la doctrina es contestar que no, ni le va dar nada que un portavoz adjunto le haya pedido ­que lo sé perfectamente bien, como se puede imaginar­, porque ya ha dicho que el día 19 tampoco va a contestar usted.
¿O es que adquiere usted aquí la palabra de que el día 19, cuando cumpla el plazo, vamos a tener las encuestas en nuestro buzón?
¿La cumple?
¿Es ese el compromiso que he entendido que usted iba a asumir aquí y que se molesta porque yo le he hecho adelantarlo?
Retiro todo lo mío si usted hace eso.
Venga aquí y comprométase a que el 19, cuando cumple el plazo, se las va entregar a quien se las ha pedido.
Pero tendrá que decir entonces que la doctrina cambia, *(un diputat parla des de l'escó amb el micròfon desconnectat)* y entonces sacamos una gran contradicción.
*(Veus)*

No es de recibo y de derecho, y quiero decirle una cosa, quiero decirle una cosa, señor conseller.
Ustedes pueden querer castrar la democracia; nuestro grupo.
.
.
, castrar la democracia, sí señor, porque se empieza castrando el lenguaje, se sigue castrando la información y se acaba castrando la democracia.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Perelló, al grano de trigo.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

 

Pero nosotros no vamos a bajar ni la voz ni vamos a temblar para enunciar lo que supone para esta comunidad tener un gobierno que oculta y que encima está roto y con un presidente que no es capaz de recomponerlo.

Nada más y muchas gracias.
*(Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Perelló.

Señor conseller, tiene usted la tribuna.

**El senyor conseller de Relacions Institucionals i Comunicació:**

 

Gracias, señor presidente.

Señor Perelló, probablemente con la baja forma *(el senyor president colpeja amb la maceta)* que usted mismo ha dicho que se encuentra, se le ha colado a usted esta pregunta en la tarde de hoy.
Porque, efectivamente, yo tengo plazo hasta el día 19, y el día 19, lo que su compañero de escaño ha pedido, si está en la encuesta, lo tendrá.
*(Un diputat diu: "Ah, molt bé, molt bé".
)* No tenga usted la más mínima duda, porque este gobierno cumple con la ley.
La legitimidad del gobierno *(el senyor president colpeja amb la maceta)* es cumplir con la ley, no subir aquí a perder los nervios ni a hablar de castraciones.
Eso se hace en los programas de televisión.
*(Veus)* En las Cortes se viene aquí a ser serio, se viene a no perder los nervios y a que no dependa del estado de ánimo de cada uno y lo gracioso o lo ingenioso que pueda estar, el brillo que una intervención pueda tener.
Aquí se viene a hablar ante un parlamento.

El mismo compañero suyo de escaño que ha pedido los documentos por escrito, en otro escrito distinto del de usted, que a mí me da la sensación de que no conocían uno el de otro, porque los dos han intentado brillar con el mismo tema, en una entrevista en un medio de comunicación decía estar en posesión de la encuesta *(veus)*, decía estar en posesión de la encuesta, y no ha desmentido a ese medio de comunicación, aunque ahora el diputado al que estoy haciendo referencia puede que se ría, pero no ha desmentido a ese medio de comunicación.

¿Es verdad que tiene la encuesta o no es verdad que tiene la encuesta?
Y le digo más, la doctrina a la que he hecho referencia no es doctrina de un gobierno del Partido Popular, es doctrina de Joaquín Azagra, un conseller del Partido Socialista.
Fue Joaquín Azagra quien dijo ante esta cámara que las encuestas del CIS eran lo que yo he dicho que eran, y quien se oponía en la época de gobierno de Lerma a que las encuestas del CIS vinieran a las Cortes Valencianas, ¡porque en todos los años de gobierno de Lerma *(aplaudiments)* solo vinieron ante estas Cortes tres encuestas del CIS!
*(Veus)* ¡En todos los años del gobierno de Lerma solo vinieron ante estas Cortes.
.
.

 

**El senyor president:**

 

¡Señora Moreno!

**El senyor conseller de Relacions Institucionals i Comunicació:**

 

.
.
.
tres encuestas del CIS!

 

**El senyor president:**

 

Señora Moreno.

 

**El senyor conseller de Relacions Institucionals i Comunicació:**

 

Cumplir la ley y cumplir con la democracia, señor Perelló, cumplir con la ley, cumplir con la democracia es primero escuchar al orador y además de escuchar al orador porque el otro puede tener razones que nos aporten luces, además de escuchar al orador, es decir lo mismo cuando se está en el gobierno que cuando se está en la oposición.
*(Veus)* ¡Es tener la gallardía para poder mantener el mismo discurso cuando se está en el gobierno que cuando se está en la oposición, porque se es igual de demócrata cuando se tiene capacidad para gobernar que cuando no se tiene capacidad para gobernar!

Le voy a decir yo lo que es un partido en crisis.
Un partido en crisis es un partido que tiene a Maragall y a Ibarra en el mismo partido.
Un partido en crisis es un partido en el que el presidente del Gobierno le ofrece la presidencia del gobierno vasco al antiguo *lehendakari* al mismo tiempo que su candidato a *lehendakari* se está reuniendo con los antiguos compañeros de Batasuna.
*(Protestes i aplaudiments)* ¡Un partido en crisis, un partido en crisis es aquel, un partido en crisis.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señor conseller.

 

**El senyor conseller de Relacions Institucionals i Comunicació:**

 

.
.
.
es aquel en el que el presidente del Gobierno.
.
.

 

**El senyor president:**

 

¡Señor conseller!

 

**El senyor conseller de Relacions Institucionals i Comunicació:**

 

.
.
.
en su discurso en el debate del estado de la nación habla.
.
.
*(el senyor president colpeja amb la maceta)*.
Un partido en crisis es aquel en el que el presidente del Gobierno en el debate del estado de la nación *(veus)*.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señores diputados.

Yo no sé si eso es un sistema de acción política en el parlamento con directrices de grupo.
Me parece lamentable.

Yo creo que lo que no se puede impedir es que hable nadie en esta tribuna, diga lo que diga, y pertenezca al grupo que pertenezca.
*(Veus)*

Señores diputados, por favor, respeten a quien esta hablando en la tribuna.

 

**El senyor conseller de Relacions Institucionals i Comunicació:**

 

A lo mejor tengo que pedir permiso a algún diputado para poder hablar de algún tema o dar alguna opinión, porque por lo visto hay opiniones políticamente correctas y opiniones censurables.
*(Veus)* Quizá hay algún diputado que quiera censurar lo que he dicho.

 

**El senyor president:**

 

¡Señor Such!

 

**El senyor conseller de Relacions Institucionals i Comunicació:**

 

A lo mejor, no todas las palabras está permitido ser expresadas a través de esta tribuna.
¡A lo mejor no soy yo el que castra las palabras, señor Perelló!
*(Veus)* Pues soy yo el que estoy en uso de la palabra.
*(Una diputada diu: "Tranquilícese")* Estoy tranquilo.

**El senyor president:**

 

Señores diputados, por favor.

 

**El senyor conseller de Relacions Institucionals i Comunicació:**

 

A mí me gusta, a mí me gusta que me escuchen, que yo he escuchado a todos.

 

**El senyor president:**

 

Señores diputados, por favor.

Señor González, tiene usted el uso de la palabra.

 

**El senyor conseller de Relacions Institucionals i Comunicació:**

 

Gracias, señor presidente.

 

**El senyor president:**

 

Y, por favor, señor conseller, al grano de trigo.
*(Veus i rialles)*

 

**El senyor conseller de Relacions Institucionals i Comunicació:**

 

Gracias, por su reconvención, señor presidente, y buscaré el grano de trigo si es que se encuentra en este hemiciclo, porque el grano al que ha hecho referencia el señor Perelló era de naturaleza diferente, pero buscaré el grano de trigo como me sugiere y terminaré diciendo que en mi opinión, y soy lo suficientemente maduro políticamente para entender que viene al caso, un partido en crisis es aquel en el que el presidente del gobierno en su debate, en su discurso ante la cámara del Congreso de los Diputados en el debate del estado de la nación, presenta un plan para la sequía y se olvida de la Comunidad Valenciana.
*(Protestes)* Ese es un partido en crisis.
*(Aplaudiments)*

Y por no alargarme más, porque hay un grupo al que no le gusta, al que no le gusta que se opine con libertad, un partido en crisis para mí sería aquel en el que.
.
.
*(veus)*, un partido en crisis para mí sería aquel en el que el máximo mérito que alguien puede hacer para ascender es escribirle chistes para que los diga el portavoz.
*(Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.
*(Veus)*

Señor Such, señor Such, ¡señor Such!
, no sé lo que usted ni siquiera intenta decir.
Lo que sí que le puedo decir es que el conseller ha gastado catorce segundos por encima de sus cinco minutos, y ustedes le han interrumpido bastante más.

Y si el señor Perelló no ha utilizado un minuto de su tiempo no ha sido por culpa de este presidente.
*(El senyor Such parla des de l'escó amb el micròfon desconnectat)*

Señor Such, yo le ruego que haga los méritos necesarios para a través de su partido, cuando gane las elecciones, que le ponga de presidente de la cámara.
*(Protestes)*

La siguiente pregunta.
.
.
Vamos a ver, vamos a ver si somos capaces, entre todos, de encontrar el sosiego necesario para ejercer la libre capacidad de expresión en esta tribuna por parte de quien sea.

 

 

 

 

***Pregunta formulada pel diputat Adolf Sanmartín Besalduch, del GP Socialista, al conseller de Territori i Habitatge, senyor Rafael Blasco Castany, sobre els criteris que segueix l'Institut Valencià de l'Habitatge, SA (IVHSA) a l'hora de regular la venda en ple domini de parcel·les de sòl urbà i ús residencial (RE número 28.
724).***

 

 

**El senyor president:**

 

La siguiente pregunta la realiza el ilustre señor diputado don Adolf Sanmartín Besalduch, del Grupo Parlamentario Socialista, al conseller de Territori i Habitatge.

Por favor, don Adolf.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

Senyor conseller, quins són els criteris de l'Ivvsa a l'hora de regular la venda de parcel·les de sòl urbà i ús residencial propietats del mateix institut.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Señor conseller, tiene usted el uso de la palabra.

Muchas gracias.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Són exactament els mateixos que s'han utilitzat des que es va crear l'Institut Valencià d'Habitatge, cosa que conec jo prou bé.
De totes formes, vaig a recordar-li-ho, per si de cas.

Els criteris que se seguixen en l'Institut de l'Habitatge per a regular la venda de ple domini de parcel·les de sòl urbà i residencial són els que s'establixen en els plecs que regulen cada un dels procediments de licitació per a la venda de parcel·les.
Plecs en què l'Institut Valencià d'Habitatge establix les clàusules que han de regir en els contractes que s'han de celebrar.

Així mateix, cal indicar que per a la selecció dels adjudicataris, l'Institut Valencià d'Habitatge utilitza el concurs per procediment obert amb subjecció als principis de publicitat i concurrència, de conformitat amb el que establix la disposició addicional sisena del Reial Decret Legislatiu i la Llei de contractes de les administracions públiques.
En els plecs de condicions particular i prescripcions tècniques, que són públics, es detallen en resum els punts següents: 

Quant als criteris per a l'adjudicació s'establixen uns criteris per a l'avaluació de les proposicions dels concursants que es realitza d'acord amb els paràmetres següents: experiència en la promoció immobiliària, memòria de qualitats i propostes que suposen millores per als destinataris dels habitatges, es valora el compliment pels promotors de la normativa aplicable en matèria d'habitatges protegits i també es valoren altres propostes de contingut social en què es té en compte qualsevol alternativa o millora o proposta de les empreses licitadores, en particular les cessions gratuïtes de locals o habitatges en qualsevol altre lloc.

D'altra banda, els adjudicataris de parcel·les destinades a la construcció d'habitatges protegits, tenen una altra sèrie d'obligacions que figuren també en tots i cada un dels plecs i contractes que realitzen i que, de la mateixa forma, són també igualment públics.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Señor diputado.

Un momentito, por favor.
*(Una diputada diu: "Tenemos un problema con las tecnologías.
")* Es que este presidente no tiene asesoramiento de técnico de Nuevas Tecnologías.

Tiene usted uso de los micrófonos.
Por favor, continue.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, evidentment això és la teoria però la pràctica ens assenyala casos molt contraris al que vosté ara ha dit.
Mire, jo vaig a il·lustrar un cas concret, molt seriós i molt preocupant per a tots els membres d'aquesta cambra.

Ens trobem amb una important borsa de sòl urbà i ús residencial inclòs en l'anomenat ­i a vosté li recordarà altres coses­ PAI Mas del Rosari del municipi de Paterna.
Dins d'aquest sector, l'Ivvsa posseïa fins fa dos mesos, sis parcel·les en propietat i ple domini en virtut del projecte de reparcel·lació forçosa que vosté mateix va signar al novembre de l'any passat.

Fa uns mesos, fa uns mesos, a finals del 2004, l'Ivvsa va convocar un concurs amb objecte de vendre aquestes parcel·les al millor postor.
Evidentment, com marca la llei i vosté ha dit, el susdit concurs es va regir per un plec de condicions particulars i prescripcions tècniques, que fou el que establí, entre altres aspectes, els criteris d'avaluació a l'hora d'adjudicació.

De les sis parcel·les propietat de l'Ivvsa, en tres s'estableix com a obligació la construcció de vivenda protegida, mentre que les altres tres es dediquen a vivenda lliure.
Jo no vaig a dir res, perquè ací tinc solament cinc minuts, en el tema de vivenda protegida.
Ara bé, sí que he de qüestionar, i aquest és l'autèntic motiu de la pregunta que li faig avui, l'adjudicació d'una de les parcel·les per a vivenda lliure, concretament la parcel·la U8 amb un preu mínim de licitació de tres milions d'euros, i una superfície de 24.
000 metres quadrats per a construir 69 vivendes.

El president, el seu president del consell d'administració de l'Ivvsa, adjudicà la susdita parcel·la, en data 28 de gener, a una UTE d'empreses formada per Copropiedad Auge que, per cert, no apareix al registre mercantil, i BM3 Obres i Serveis.
La sorpresa és que el preu oferit per aquesta UTE no és el més elevat en relació amb els oferits per la resta d'empreses concursants.
Concretament vostés l'adjudicaren per 5.
264.
000 euros, quan apareix una altra empresa que n'oferia ­done's compte­ 1.
300.
000 euros més.

Per tant, la pregunta a fer és ben senzilla, almenys d'acord amb els mínims principis d'ètica i objectivitat que s'ha de pressuposar a un administrador dels béns públics.
Per què deixa vosté que l'Ivvsa perga 215 milions de les antigues pessetes?
O dit d'una altra forma, com pot permetre vosté que una empresa pública de la Generalitat Valenciana, dependent de la seua conselleria, deixe de recaptar una quantitat gens menyspreable?

Vosté em podrà contestar que la proposició econòmica més avantatjosa no és l'únic criteri a l'hora d'adjudicar les parcel·les.
Evidentment, senyor conseller, però aquesta resposta tampoc li servix com a excusa, perquè si analitzem el plec de concurs, observem que dels cinc criteris que vosté ha dit aquí i que s'estableixen per a valorar les ofertes, justament és aquest, el de la proposició econòmica més avantatjosa al que més punt se li atorga, concretament, 45 sobre 100; la resta, els que vosté ha dit, promoció immobiliària, memòria de qualitats, etcètera i tal, representen molt poquet, i jo li assegure, i no dispose de l'acta de l'obertura de pliques, però sí d'altra informació tant o més fiable, que trauré les properes setmanes, que l'empresa adjudicatària no tenia més mèrits que la resta, o per ser més exactes, els mèrits que tenien, en cap moment podien compensar la diferència abismal quant al preu oferit.

Encara més, si analitzem l'adjudicació de les altres parcel·les venudes per a vivenda lliure, la U6, 68 vivendes, i la U7 amb 61, observem, com és lògic, que les empreses adjudicatàries són aquelles que han oferit un preu més elevat.

Senyor conseller, senyor Blasco, parlem clar i parlem ras: o vosté ara i avui em dóna una explicació convincent i clarificadora sobre aquest assumpte o em farà pensar que s'afavoreix a determinades empreses en detriment d'altres a l'hora d'adjudicar béns públics.
*(Veus)* L'assumpte és més greu del que pensa vosté, senyor Blasco.
La qüestió que és important no tan sols són els dos-cents i escaig milions de pessetes de diferència que no ha ingressat l'erari públic o la vulneració dels principis de lliure concurrència, sinó sobretot l'actitud de discrecionalitat, ocultisme, tracte de favor, arbitrarietat i falta de transparència que introduïx vosté amb actuacions com aquestes.

Sóc lliure de pensar que presumptament els favors amb favors se paguen, però com no puc demostrar-ho, me quede amb la llibertat d'advertir-li *(veus)*, a banda de tot el que he dit aquí, una cosa ­senyor Maluenda, estiga tranquil­ que amb aquesta operació urbanística *(el senyor president colpeja amb la maceta)* de venda de sòl públic vosté perd no solament credibilitat i transparència, sinó també el principi d'autoritat que a vosté li dóna, i que no pot entendre ningú.
.
.
Per què obliga els ajuntaments amb més de 10.
000 habitants a dedicar el 10% urbanitzable per a vivenda protegida, si vosté en el sòl públic no ho fa?
Amb quina autoritat moral demana a l'estat central que cedixca els terrenys de Renfe, els terrenys del Ministeri, per a construcció de vivenda pública, si les bosses de sòl públic que té vosté les ven?

**El senyor president:**

 

Senyor Sanmartín.

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

Acabe dient-li una cosa: això, senyor Blasco, sí que és altura, senyor conseller, de veres, vosté sí que és un conseller que està a l'altura, però, per favor, utilitze-la per a exercir amb eficàcia i transparència les competències que la llei li atribuïx per a la satisfacció i la defensa de l'interés públic, cosa que fins ara no ha fet.

Gràcies.
*(Aplaudiments)*

**El senyor president:**

 

Yo les ruego, señores diputados, que se ajusten al tiempo; no digo que sean estrictos, pero por lo menos que se ajusten al tiempo lo que puedan.

Por favor, tiene la palabra, señor conseller.

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Sanmartín, li he dit una cosa al començar i és que açò se fa, com vosté ho ha reconegut, amb concurs públic, amb publicitat, amb absoluta transparència, i vosté, pel que es veu, encara està investigant a vore si troba alguna cosa que li puga a vosté fer pensar alguns dels juís temeraris que ha exercit ací.
Continue vosté investigant-los i quan tinga alguna cosa realment que puga documentar, vinga ací i ho plantege.

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments)*

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

 

***Pregunta formulada pel diputat Ramon Cardona i Pla, del GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, al conseller d'Infraestructures i Transports, senyor José Ramón García Antón, sobre el projecte inicial del Parc Litoral a Castelló (RE número 28.
721).***

 

 

**El senyor president:**

 

A continuación, realiza la pregunta siguiente el ilustre diputado del grupo Entesa don Ramón Cardona i Pla al conseller de Infraestructuras y Transporte.

Por favor, señor Cardona.

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyor president.

El projecte de parc litoral de Castelló el va fer la Conselleria, la Coput, en el seu temps, del 2002, i ara actualment està construint-lo.

Resulta que des que es va.
.
.

**El senyor president:**

 

Por favor, el señor Cardona está afónico.
Si además ustedes no colaboran.
.
.
*(veus)*

**El senyor Cardona i Pla:**

 

.
.
.
des que es va fer.
.
.
A vore si m'ix el fer la pregunta.
.
.

Des que es va fer la presentació pública, l'exposició al públic, fins al moment de la construcció, han aparegut 440 places de pàrquing que no estaven contemplades en el projecte inicial.

Per quins motius s'han fet estes modificacions?
De quina manera poden afectar el finançament europeu que n'hi ha en este projecte?
I com pot afectar açò la qualitat de vida dels veïns?

I, per anar una miqueta més lluny, si pensa fer alguna cosa el conseller per a impedir aquesta actuació.

Gràcies.

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Cardona.

Tiene la palabra, señor conseller.

**El senyor conseller d'Infraestructures i Transport:**

 

Gracias, presidente.

Señoras y señores diputados.

Señor Cardona, la ordenación del frente litoral que estamos llevando a cabo en la playa de El Pinar en Castellón es una actuación fundamental para recuperar un espacio.
Yo creo que tiene un atractivo importante integrar ese espacio en la ciudad y favorecer el disfrute como espacio público para el mayor número de ciudadanos.

Es importante señalar que esta actuación solo es posible si hay un acuerdo de base entre las administraciones que están implicadas, tanto el Ayuntamiento como la Conselleria como el Ministerio de Medio Ambiente, cada uno dentro de sus competencias.

Por eso, una de las condiciones que estamos cumpliendo escrupulosamente es que nuestros proyecto se ajuste en todos los extremos al plan especial que impulsó y aprobó el Ayuntamiento de Castellón, un plan especial que, hay que recordarlo, es el que hace posible que estemos suprimiendo una carretera que actualmente está en primera línea de playa, que estemos creando un parque litoral y que vayamos a hacer plenamente accesible a todos los vecinos de Castellón uno de los espacios más valiosos de esa ciudad.

Ese ajuste total a las determinaciones del plan especial es el que justifica y hace necesaria esa modificación del proyecto inicial, que como usted dice, estamos tramitando.
Yo también le puedo decir y garantizar que no perjudica para nada a la viabilidad financiera ni a la calidad de vida de los vecinos y, sobre todo, a la calidad de vida de miles de castellonenses, que van a poder hacer un uso de ese espacio privilegiado que se encuentra en la ciudad.

Gracias.

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Tiene la palabra, señor Cardona.

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Senyor conseller, mils de castellonencs igual poden fer ús del parc litoral sense la necessitat que els pàrquings estiguen ubicats a on els han ubicat vostés finalment.

És a dir, no n'hi ha cap obstacle perquè vostés posen 440 places de pàrquing en un lloc a on realment no lleve part del que eixe parc litoral suposava al principi.
Perquè jo lo recorde que l'objectiu inicial d'eixe parc era recuperar el bosc del Pinar sobre l'ambient característic del cordó dunar de les platges valencianes i crear un parc litoral integrat per la platja i la zona verda contigua.

Aquí el que passa és que vostés van exposar este pla al públic en uns anuncis del 18 de juliol del 2002 i del 5 d'agost del 2002, és a dir, en ple estiu 2002, cosa que fa a vegades bastant difícil que la gent s'entere de els exposicions al públic.
Però quan vostés vam aprovar, l'11 de desembre del 2002, ahí ja hi apareixien, ja hi havien vostés afegit, eixes places de pàrquing, sense que el públic, sense que una altra vegada els veïns, pogueren informar-se de si hi havia allí hagut modificacions i presentar les al·legacions necessàries.

A més, en eixe parc litoral n'hi han ara quatre bars de temporada.
Jo no sé de quina manera se fan compatibles quatre bars de temporada amb un bosc de recuperació del cordó dunar, etcètera, etcètera.
I, a més, la qüestió també important és que quan els veïns han anat a demanar la documentació que ha justificat eixes variacions, no se'ls ha entregat res.
De fet, encara no han pogut vore complet tot el pla especial, quan l'han demanat ja des del 31 de març.
Per tant, nosaltres ahí clar que veiem ocultació de la informació necessària que deurien tindre els veïns.

Però, senyor conseller, jo pense que vosté deuria explicar-nos com són de compatibles estos bars de temporada, els quioscos fixos.
.
.
A més, estos bars de temporada l'Ajuntament diu que farà el possible perquè no s'instal·len, però en les obres que van a fer ara, la preinstal·lació està decidida i, per tant, la preinstal·lació se farà.
.
.
Si no se van a instal·lar els bars de temporada, millor no ho facen i ens estalviem uns diners.

Però aquí n'hi ha una qüestió que a mi m'agradaria comentar-li especialment, senyor conseller, i és que quan vostés van fer la resolució, el 10 de desembre del 2002, van dir concretament que només s'autoritzarien les edificacions i obres que estaven en el plànol PE2, un plànol d'informació.

Bé, nosaltres hem anat al plànol PE2 i quina ha segut la nostra sorpresa al vore la data del plànol!
Perquè este plànol, senyor conseller, no té data de desembre del 2002, sinó que té data de març del 2002.
És a dir, vostés tenien previst, probablement ficar els pàrquings abans del moment de l'exposició pública del projecte, però jo li assegure que en l'exposició pública del projecte que vostés van fer els pàrquings no apareixien.

És que van intentar vostés enganyar els veïns de manera conscient?
Ha segut una errada?
Com és possible que n'hi haguera un plànol que en març del 2002 diguera que ahí van uns pàrquings ­o indicara que hi podien anar, perquè, també intenta ser el més ambigu possible­ i en juliol del 2002 es posaren a l'exposició pública uns plànols que no tingueren eixos pàrquings.

A nosaltres, senyor conseller, ens dóna a entendre que ací n'hi ha hagut un intent de manipulació de l'opinió pública i dels veïns.

Ha de saber també que hi van haver uns veïns que van intentar dir que se ficaren alguns pàrquings, i l'Ajuntament va dir que no, que el projecte presentat inicialment era invariable.
Els veïns que no volien que eixos pàrquings hi anaren, se van relaxar, van pensar, val, ja ha dit l'Ajuntament que eixe pàrquing no se ficarà ahí.
.
.
I resulta que, al final, sí que els apareix.

Per tant, senyor conseller, nosaltres estem clarament preocupats per la tramitació de tota aquest projecte, pensem que s'han confós, que han intentar enganyar la gent.

Jo, senyor conseller, en este moment li faria alguna pregunta encara: pensen realitzar algunes modificacions en el projecte que ara en este moment s'està aplicant?
Este projecte que està aplicant, s'ajusta exactament al pla especial?
, perquè nosaltres també tenim informacions, senyor conseller, que diuen que les obres que s'estaven fent en este moment tampoc s'ajustaven ni al pla especial finalment aprovat per vostés, que, a més, no es va exposar al públic de manera raonable.

Per tant, senyor conseller nosaltres considerem que s'estan donant suficients irregularitats perquè vosté intervinga d'una manera seriosa, clarifique la situació i, sobretot i fonamentalment, deixe este parc litoral com el que vostés van prometre en el seu dia, que seria una recuperació del bosc litoral, i no facen esta trampa de després transformar part d'ell en uns purs aparcaments que, sincerament, senyor conseller, es poden posar a menys d'un minut.
.
.

**El senyor president:**

 

Senyor Cardona.
.
.

**El senyor Cardona i Pla:**

 

.
.
.
es poden posar a menys d'un minut a peu i no perjudiquen de cap manera l'accessibilitat de tots els castellonencs a la platja.

**El senyor president:**

 

Señor conseller, tiene uso de la palabra.

**El senyor conseller d'Infraestructures i Transport:**

 

Gràcies, president.

El mes de juliol del 2002 se comença la tramitació del Pla especial parc litoral platja del Pinar de Castelló, que planteja modificacions necessàries del planejament vigent que donen viabilitat urbanística al projecte redactat per la Conselleria.
Estes consistien fonamentalment en l'eliminació del vial de circulació de primera línia, que en pla general se classificava com a ret primària, i en la transformació de determinades zones verdes que el projecte destina a aparcaments.

Doncs, bé, eixe projecte, que l'11 de desembre del 2002 s'aprova definitivament, eixe pla especial en què s'arreplega la proposta municipal dels aparcaments, hi ha una sèrie.
.
.
, durant la tramitació del pla especial, aquest és informat en dos ocasions per l'Ajuntament, en què se sol·licita l'increment de la plaça d'aparcaments en la zona de vivendes unifamiliars i se demana que s'hi afija una tercera.
I, com dic, l'11 de desembre del 2002 s'aprova definitivament eixe pla especial.

Jo crec que el que està fent-se amb eixa modificació del projecte és, d'una forma clara, complir de forma escrupolosa amb el pla especial, no hi ha ningun problema i estem totalment disposats que els veïns, en companyia de mosatros, puguen vore no a soles el pla especial, sinó el projecte definitiu, la modificació que s'ha fet, que, en definitiva, el que volem tots és fer el millor parc litoral, que complixca les condicions legals a què obliga el pla especial que està aprovat i que siga, a més, d'ús i gaudi, no a soles de les quatre vivendes unifamiliars que hi ha davant, sinó de tots els veïns de Castelló.

Gràcies.

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

 

 

***Pregunta formulada per la diputada Dolors Pérez i Martí, del GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, al conseller d'Agricultura, Pesca i Alimentació, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer, sobre les oliveres centenàries i mil·lenàries (RE número 28.
722).***

 

**El senyor president:**

 

A continuación, la siguiente pregunta la realiza la ilustre diputada doña Dolors Pérez i Martí del Grupo Entesa, y se la realiza al conseller de Agricultura, Pesca y Alimentación.

Por favor, doña Dolors, tiene usted el uso de la palabra.

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller.

Com anys endarrere, es torna a presentar la problemàtica de l'espoli d'oliveres centenàries i mil·lenàries al País Valencià.
Principalment allà on estan situades, que són les comarques de l'interior de la província de Castelló.
A aquesta diputada li agradaria saber què és el que vosté pensa fer, al respecte de la conservació d'aquesta, jo diria que natura històrica cultural.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, doña Dolors.

Tiene la palabra el ilustre señor conseller de Agricultura, señor Cotino.

 

**El senyor conseller d'Agricultura, Pesca i Alimentació:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyora diputada.

La Generalitat Valenciana està totalment a favor de la protecció no sols d'estes oliveres mil·lenàries, sinó també de moltes d'elles que són centenàries, sinó d'altres exemplars que en la nostra comunitat n'hi ha en temes d'arbres, que tenen una història, una cultura i una solera científica en els mateixos.
Per això, la conselleria d'Agricultura, en col·laboració en la conselleria de Territori i Vivenda, està elaborant un projecte de llei l'objectiu del qual és garantir la protecció, difusió, foment i creixement del patrimoni de l'arbrat de la Comunitat Valenciana.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Cotino.

Tiene la palabra doña Dolors.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller.

Doncs bé, d'acord.
Aquesta problemàtica la venen sofrint, la venim sofrint conjuntament al País Valencià, des de l'any 2000, que és quan es va detectar què és el que passava.
Si ara comencem a estudiar una llei, quedaria molt bé allò de más vale tarde que nunca.

Però jo li vull recordar, que tot i que efectivament davant d'esta situació que ha estat resummament cridanera en els mitjans de comunicació.
I que no fa falta que una notícia aparega en els mitjans de comunicació per a donar-li solució, ja que ací s'havia debatut en alguna ocasió este tema, eh.
Ja se parlava que Andalusia, que és on més oliverar hi ha, i València, estaven molt sensibilitzades davant el tema i alguna cosa s'havien plantejat en fer.

Països com França i Itàlia ja tenen lleis que prohibeixen arrancar del seu territori aquestos arbres centenaris o mil·lenaris, des de ja fa anys, des de ja fa anys.
I eixos exemplars solen tindre mesures tan extraordinàries que fins i tot són visitats.
Però no es tractaria d'això.
Es tracta, senyor conseller, que novament la província de Castelló, és la que en esta matèria està afectada.
I vull recordar una frase, i així i tot, ho té en compte per a eixe projecte de llei que pensa realitzar; una frase del botànic Bernabé Mollà que diu "no hi ha arbre més valuós per a un poble que aquell que forma part de la seua història".

I les oliveres són aquelles que fins i tot marquen viles i camins.
Són punts de referència en la majoria dels casos, i és lamentable que aquest govern no haja fet fins aleshores, vaja, no haja tingut la voluntat de dir el que vosté ha dit ací: que va a fer una llei de protecció de l'oliverar.

Estic convençuda que aquesta qüestió, o espoli, no es produiria si la sensibilitat d'aquest govern fóra una altra, o haguera estat una altra al llarg del segle XX.
.
.
*(Remors)* No, no, no, senyor Maluenda, estava.
.
.
És que m'agrada mirar el senyor conseller quan li parle.
.
.
*(Remors)* Tota, tota, però per la banda de fora, no ací dins de l'hemicicle.
.
.
*(Remors)*

 

**El senyor president:**

 

Por favor.
Por favor.
Por favor.
Yo no sé si es que el aire de esta tarde trae consigo cierta predisposición al debate.
Pero por favor respetémonos los unos a los otros, ¿eh?

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Los unos a los otros.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Cada uno tiene una sensibilidad, y Dolors necesita que guarden cierto respeto cuando está hablando.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Gràcies, president.
És aixina.

Al llarg de vint anys, senyor conseller, han desaparegut de la Comunitat Valenciana el 80% dels arbres monumentals en els que estan les oliveres, per suposat.
I és clar que això passa ja que, situades, la majoria dels oliverars en zones bastant deprimides de la Comunitat Valenciana, i parle d'eixos arbres centenaris o mil·lenaris.
Queda, no golós per a aquell que les ven, o siga, el propietari, però sí satisfactori per tan baixes com són les economies dels agricultors en eixes zones; que aplega un amant d'estos arbres que ara s'estila molt per a decorar, i que els compre, i pague per un arbre d'estes característiques, que per a nosaltres tenen molt més valor, d'entre tres-centes i tres milions de pessetes.
Els últims els vengueren un poc més.
Me sembla tan vergonyós que no vaig ni a confessar-ho, però per molt més.

Hui en dia tots estem encantats, i ens reconeguem com a defensors de la natura.
Doncs ho veurem en la llei.
Perquè eixa llei també reflexa d'una forma o d'altra una part de la protecció de la natura si protegim aquestos arbres, el que significarà que protegim també el seu entorn.
Perquè molts d'ells es destruixen perquè no tenim cura, no sabem quants en tenim.

Es deia, fa alguns anys, que de 300 milions d'oliveres al País Valencià podríem tindre com uns 200.
000 arbres d'entre 500 i 1.
500 anys, 500 i 1.
500 anys.
Són molts eh?
, 200.
000 arbres.
200.
000 arbres que molts s'han perdut, que altres han estat venuts, que altres han estat malalts i no han tingut la preocupació de saber com anem a regular, com anem a conservar-los.
Que eixos arbres marcaven unes viles, uns camins, una situació; quan aplegues a tal carretera allí n'hi ha una olivera que queda a mà esquerra.
Tot això és una part cultural, forma part de la nostra història des dels romans fins aleshores.

Eixos arbres sabem que han anat a parar a jardins privats, hotels, parcs, que precisament no són valencians.
Els mil·lenaris precisament no són valencians on estan situats.
En un dels estudis realitzats es comprova que molts estaven situats a França, Bèlgica,.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Dolors.
.
.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

.
.
.
Suïssa, Itàlia i el principat de Mònaco.
I acabe de seguida, senyor president.
Però el més curiós és que l'última informació, és que fins i tot després de passar les fronteres i per via mar, un d'ells, de 1.
500 anys estava situat en una residència a Florida.
És mal això?
No.
Això significa que tenim molts bons arbres, i que s'adapten a qualsevol terra.
Però són els nostres arbres històrics culturals.
I per tant, jo espere que eixa llei que vosté acaba de prometre ací, en el mes de setembre, sense més tardar, aparega en esta Cambra.

Gràcies, senyor president.

 

**El senyor president:**

 

De nada, señora Pérez.

Tiene la palabra el honorable señor conseller, don Juan Cotino.
Sigo diciéndoles a ustedes que si no se ajustan a los horarios.
.
.
pues nos iremos fuera de tiempo.

 

**El senyor conseller d'Agricultura, Pesca i Alimentació:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

Señora diputada, señora Pérez.

Certament, com comentava adés, la realitat històrica d'estos arbres, i el valor, jo diria que en part patrimonial d'ells, jo volguera començar reconeixent el treball que ha fet recentment la Diputació de Castelló, editant un llibre en què està catalogant-se estos arbres, i en col·laboració de la conselleria d'Agricultura s'està dissenyant una ruta d'oliveres mil·lenàries en la zona del Maestrat de Castelló.
Certament estos arbres hui en dia els podem vore, sense molt de dubte, quan entrem per la part de darrere d'esta mateixa casa, estan aprofitant per a decorar llocs que poden ser emblemàtics, com és este en què ens trobem, o altres particulars.

En qualsevol cas, pense que això hi ha que arreglar-ho, i que no podem ser estrictes ni en una cosa ni en la contrària.
El plantejament de les oliveres mil·lenàries baix el punt de vista agrícola, la producció del seu oli no és que.
.
.
S'està fent a través d'Intercop unes vendes d'oli mil·lenari, a fi de potenciar la rendibilitat d'eixe arbre quant a l'oliva que d'allí ix, quant a l'oli que d'allí ix, per a què el llaurador probablement tinguera un fet diferencial, ja que el número o els quilos d'oli que ixen, no té una gran producció un arbre que té mil anys respecte un altre que a la millor en té cent o quaranta.

Per tant, crec que s'està fent un treball per part de les dos conselleries conscienciós, en un esborrany per a poder traure eixa llei.
Que creguem que hi ha que fer-la en un ús compatible del que és mantindre la nostra història, el que és mantindre els nostres arbres, el que és mantindre el conjunt de les nostres oliveres i altres arbres, com adés citàvem; a la vegada de poder fer altres iniciatives, com és esta que li estic comentant d'Intercop, de poder-li traure al suc d'eixe arbre, que és l'oliva mil·lenària, un rendiment per a què el llaurador que la tinga no se veja, podíem dir penat, per tindre-la de mil anys, sinó que li puga compensar en eixe tema.

En eixa línia estem treballant en esta llei, que la intentarem dur sense ningun dubte en el moment estiga entre les dos conselleries el més consensuada possible, i poder-la dur a debatre a este parlament.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, honorable señor conseller.

 

 

***Preguntes números 11/04 a 19/04, que formula el diputat Ramon Cardona i Pla, al conseller de Territori i Habitatge, senyor Rafael Blasco Castany, sobre el projecte d'urbanització denominat Pla parcial d'ampliació de El Balcó d'Orpesa.***

 

 

**El senyor president:**

 

Pasamos a continuación a las preguntas de carácter ordinario.
Y el primer bloque lo dirige, que va de la número 11 hasta la número 19, lo dirige el ilustre diputado señor don Ramón Cardona i Pla al conseller de Territori i Habitatge.
Por favor, don Ramón.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Sí, senyor president.

Senyor conseller.

Açò es referix a la urbanització del Balcó en la Renegà, al terme d'Orpesa.
Nosaltres sabem de la intenció d'urbanitzar esta zona formant part de tota la urbanització de la Renegà, que ja no s'haguera hagut de fer.
Però en este moment el Balcó encara no està aprovat per la Comissió Territorial d'Urbanisme de Castelló, i per tant considerem que la conselleria té una gran responsabilitat en el que es puga fer en esta zona.

Nosaltres li preguntem si coneix la problemàtica associada; si considera que haguera hagut de fer una declaració d'impacte ambiental; si coneix que la volumetria d'esta urbanització dobla la d'unes altres urbanitzacions de la pròpia Orpesa; si valora vosté que la zona verda compleix els requisits que hauria de complir segons el reglament urbanístic, i si, en general, considera vosté que esta urbanització és compatible amb la preservació de valors ecològics que puguen tindre la pròpia serra de la Renegà, o si vosté pensa fer alguna acció per a defensar-la.

El Pla General d'Ordenació Urbana d'Orpesa és de l'any 1982.
En base a eixe pla és pel que s'estan fent este tipus de barbaritats.
I nosaltres pensem que la conselleria que té les competències de medi ambient, hauria de tindre alguna actuació més concreta a l'hora de defensar estes zones.
Una zona que no té cap figura de protecció, i pareix ser que això justifica el que siga destruïda sense cap tipus de mirament.
Per això, senyor conseller, esperem amb ansietat la resposta a estes preguntes que li fem.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Cardona.

Tiene la palabra, señor conseller.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Fixe's vosté si conec açò, senyor Cardona, que ja vaig respondre a una pregunta sobre este mateix tema, que va ser realitzada per un company del seu grup.
I ja fa quinze dies que en una compareixença també vosté mateixa va plantejar este assumpte.
Per tant, ho conec prou bé.
Vull dir-li que hem instat a l'Ajuntament d'Orpesa perquè renove el Pla general d'ordenació urbana i acabar amb una situació que considerem està absolutament desfasada en estos moments.

I pel que fa més concretament al projecte d'urbanització denominat El Balcó, al que vosté feia referència, vull dir-li que és un projecte que ha entrat en els serveis territorials de la conselleria de Castelló fa un mesos.
I que en estos moments està en fase d'estudi, un estudi que inclou les qüestions a les que vosté es refereix, com la densitat, la volumetria i la zones verdes entre altres.
I, a més, el fet que estos projectes no estiguen sotmesos a l'avaluació d'impacte ambiental, no implica ni molt menys que estes actuacions es realitzen sense controls urbanístics i mediambientals, encara que, com hem coincidit els dos, el Pla d'ordenació urbana és un pla que deixa desfasada el que és la planificació urbanística en este municipi.

I acabe dient-li que, sense el menor dubte, anem a estudiar amb el màxim detall tots estos projectes i que la seua resolució s'ajustarà cent per cent a la legislació vigent.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Tiene la palabra el señor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Senyor conseller, ajustar-se del tot a la legalitat vigent moltes voltes no garantix la preservació de valors naturals que en principi haurien de tindre prioritat.
Perquè nosaltres pensem que ahí és un poquet on està la clau d'esta qüestió.
Vostés poden aplicar determinats tipus de legislació que al final del procés van a suposar la destrucció del valor ambiental que hi havia en eixa zona.
En este cas concret, el que Pla general d'ordenació urbana siga de 1982 ha permés que no s'apliquen tota una sèrie de directives comunitàries i de legislació estatal i de legislació comunitària que sí que és aplicable en uns altres casos.

Fixe's vosté que tot a la millor s'ha pogut fer legalment, però legalment tenim tot el que és la Renegà totalment destrossada, desapareguda.
El que hi havia allí, el tipus de bosc que hi havia es van incendiar i sobre incendi una urbanització i la urbanització abarca tot el territori des del terme de Benicàssim fins la mateixa Orpesa.

Jo volia recordar-li un dictamen del Síndic de Greuges arran d'una queixa sobre la urbanització aquesta de El Balcó.
I el Síndic de Greuges va deixar molt clar que cada vegada que havia demanat, tant a la Conselleria com a l'Ajuntament, alguna normativa, algun informe, algun estudi sobre el valor ambiental d'esta zona que es pretenia urbanitzar, havia rebut per part de l'Ajuntament cap tipus de documentació i per part de la Conselleria només xicotetes referències a que hi havia una via pecuària per la zona.

El Síndic de Greuges va a tornar a insistir demanant els estudis que pogueren haver de valor ambiental.
Se li va contestar per part de la Conselleria que allí no havia cap zona protegida.
I ja sabem, senyor conseller, que la filosofia que està vosté sostenint últimament és que si una zona no està explícitament protegida, pot ser perfectament destruïda.
En este cas concret, també el Síndic de Greuges ja fa temps, ací tinc la data, tinc la resposta del Síndic de Greuges, ja fa temps va deixar ben clar que el Pla general d'ordenació urbana s'estava utilitzant com una excusa i com una coartada per a poder fer qualsevol tipus d'actuació sense cap tipus de mirament.

Jo vull deixar ací constància d'alguns dels problemes que té esta urbanització.
En primer lloc, la manera de limitar la zona verda.
Agarren la zona verda i la posen en un talud al costat de la via del tren, en un tros inclús de possible afectació per la via del tren i a menys de cent metres de la línia de costa.
Inclús s'ha pogut parlar que pot haver perill en el cas de despreniments, que caiguen coses damunt de la via del tren.
Per tant, és un lloc absolutament inadequat.
El reglament de planejament urbanístic diu que la zona verda ha d'estar en la posició que millor servei presta als residents; diu que s'evitaran zones de topografia natural que encarisca la urbanització.
I la zona verda està en el pitjor lloc possible.

Però és que vosté també sabrà probablement que la densitat de la urbanització de El Balcó original, la que ja està construïda, és de 12,5 viviendes per hectàrea -en este cas es permeten 20 vivendes per hectàrea- més apartaments de quatre pisos amb una edificabilitat del 85%.
És una barbaritat en comparació inclús a la mitjana d'edificació que hi ha en eixa zona.

Jo, senyor conseller, no puc relatar-li de pe a pa totes les il·legalitats que hi ha en esta zona, inclosa la venda per 6 euros el metre quadrat de 200.
000 metres quadrats per part de l'Ajuntament.
Una venda feta sense subhasta pública, sense que puga comparéixer tot tipus de comprador.
6 euros el metre quadrat, quan en alguns llocs s'ha arribat a vendre, inclús el metre que es quedava l'Ajuntament, a 240 euros el metre quadrat.
Això, senyor conseller, és un regal i s'ha posat en mans de la fiscalia anticorrupció pel que puga suposar.

Vosté sap que en este moment s'està produint en tota la costa de Castelló un furor urbanitzador, des d'Orpesa fins Almenara, que està suposant, nosaltres considerem, una greu agressió al paisatge i una greu agressió a les persones.
A la millor vostés s'estranyen, senyor conseller, que hi haja tanta gent que s'alcen front de les urbanitzacions que els pretenen fer.
Ara fa un ratet hem parlat del parc litoral, però estava el tema de l'Albufera d'Orpesa, està el tema de la marjal de Castelló, està el tema del Cuadro de Santiago, està Mundo Ilusión i totes eixes.
Però és que les coses que vostés pretenen i estan deixant fer estan afectant greument els ciutadans; estan afectant greument els ciutadans que han decidit viure d'una manera i es veuen afectats per les urbanitzacions posteriors i estan afectant greument a uns valors que nosaltres considerem bàsics sobre certs valors ambientals.
Estan permetent la destrucció de territori, perquè no fan cap tipus de valoració ambiental de la riquesa que hi ha en una zona.

Jo, senyor conseller, li demanaria una qüestió: que ens passe tots els informes que tinguen vostés sobre la riquesa ambiental de la urbanització de El Balcó i sobre tot de la serra de la Renegà.
A vore quins informes tenen vostés i què és el que diuen.
I també li diria una altra cosa, per exemple que quan vinguen els diputats europeus ara a final de mes a revisar la urbanització, l'urbanisme que s'està fent ací, al País Valencià, que el reba i que escolte les coses que han de dir i que justifique també quins arguments hi ha per explicar esta destrucció tan radical i tan total.

Nosaltres, senyor conseller, pensem que s'està fent enginyeria legal, que s'estan permetent coses que són vertaderes barrabassades i vertaderes barbaritats, que s'està permetent la destrucció del territori.
I que vosté està complint una part del que és la seua conselleria, la que diu territori, la que diu habitatge, però no està complint altra part, que és la que diu que vosté és el responsable, el màxim responsable de protecció del medi ambient i de protecció dels valors ambientals que hi ha al nostre territori.

Li demanaríem una altra cosa.
En este moment la urbanització de El Balcó no està aprovada, depén completament de vosté i dels seus criteris i de les seues valoracions.
Pensem que a l'hora d'analitzar esta urbanització s'han de tindre en compte els valors de hui en dia, la legalitat de hui en dia, no un Pla general d'ordenació urbana de 1982, que simplement permetria a l'Ajuntament una actuació arbitrària sense cap tipus de control.

Gràcies.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Com ja li vaig dir en el seu dia i li ho torne a dir hui, senyor Cardona, estem fent un estudi específic sobre els valors ambientals de la Renegà.
Este estudi, del que podrem conéixer en uns mesos les seues conclusions, va establir una valoració tècnica exhaustiva de l'interés natural d'esta zona des de diferents punts de vista.
A partir d'estes conclusions es proposarà l'adopció de mesures específiques, tant per condicionar que el desplegament de les actuacions en curs representen el menor impacte possible sobre el territori com per a permetre abordar la protecció integral d'aquelles altres zones susceptibles de ser urbanitzades en el futur.

Per tant, senyoria, a banda que l'Ajuntament d'Orpesa inicie l'elaboració d'un nou pla general, estem estudiant els valors medioambientals de la Renegà per a determinar quina figura de protecció és la més convenient.
Jo em vaig comprometre a fer estos estudis, li puc dir que ja estem fent-los.
I li puc dir que, independentment de l'actuació de l'Ajuntament, nosaltres procurarem que tots els valors mediambientals que es desprenguen d'este estudi siguen perfectament protegits.

També he de dir-li que de la seua anàlisi es deduix que cal protegir determinades zones en qui habitat i espècies que cal protegir.
I jo li dic que no es preocupe vosté que les protegirem.
Ha d'estar tranquil, perquè amb els resultats en la mà, sí que buscarem fórmules de protecció en coordinació amb l'Ajuntament per a concretar aquella o aquelles que siguen les més adequades i sinó les farem nosaltres per pròpia iniciativa, com estem fent en altres llocs.

I, per a finalitzar, vull dir-li que l'expedient d'este projecte d'urbanització estarà pendent de resoldre's fins que es deixen perfectament aclarits determinats assumptes que encara no estan en este moment; és a dir, que no prendre cap determinació sense saber els valors que realment hi hagen ahí.

I després dir-li, senyor Cardona, una cosa, per no deixar-la passar, afirmar ací que la política és que tot allò que no estiga protegit està per a destruir-lo, és una afirmació absolutament gratuïta que és un insult a la intel·ligència de les institucions democràtiques d'este país, siguen ajuntaments, institucions cíviques i de tot tipus.
És a dir, és que vostés es riuen del que són les institucions democràtiques, que són les que exerceixen controls en els respectius i s'argüeixen ací o es presenten vostés com a representants, no sé sap molt bé, de què.
Perquè arribar a eixe tipus de conclusions la veritat és que expressa el nivell, com en altres ocasions li estic dient, de la ignorància i a més d'un desconeixement del funcionament d'un estat de dret on qualsevol tipus de irregularitat és perfectament denunciable davant les instàncies corresponents.
I que per això està el funcionament d'un estat de dret, no per a fer afirmacions absolutament gratuïtes que no comporten més que a generar afirmacions sense ninguna prova, sense ninguna documentació, sense ninguna fundamentació i que l'únic que servix és per a tindre ací algunes intervencions que, bo, estem encantats de poder continuar en esta mateixa línia.

Perquè, clar, açò és que conduix a què no escolten res del que es diu ací, que per molt que s'estiga dient li torne a dir el mateix que li he dit ja per este assumpte tres vegades al seu grup.
Estem fent eixe estudi, que nosaltres ens encarregàrem de fer-lo, i estem dient que no es pendrà ninguna actuació de caràcter urbanístic abans de saber quins són els nivells de protecció que ha de tindre este paratge.
Així de clar.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

 

 

***Preguntes números 64/04 a 70/04, que formula el diputat Carles Arnal i Ibáñez, del GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, al conseller de Territori i Habitatge, senyor Rafael Blasco Castany, sobre sol·licitud de declaració de paratge natural municipal del paratge anomenat Ribera del Túria, al terme municipal de Paterna.***

 

**El senyor president:**

 

A continuación las siguientes preguntas, que van de la número 64 a la número 70, y que presenta el ilustre diputado señor don Carles Arnal i Ibáñez, del Grupo Entesa, al conseller de Territori i Habitatge.

Per favor don Carles.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Bona vesprada.

Aquest bloc de set preguntes pretén aclarir la situació en què es troba el procés de declaració de paratge natural municipal de les Riberes del Túria en la part que afecta el municipi de Paterna.

Com sabrà el senyor conseller, fa ja quasi deu anys que l'Ajuntament de Paterna va acordar unànimement protegir aquests valors paratge.
Avui en dia encara no està protegit.
Com esta pregunta ve després de les afirmacions que acaba de fer el senyor Blasco, tindrà ocasió ara d'argumentar amb més detall i profunditat i en un cas concret tota eixa voluntat proteccionista que té.

En tot aquest dilatat període, l'Ajuntament ha anat efectuant tots els passos que li corresponien per avançar en aquesta protecció i demanant de manera reiterada a la conselleria suport i col·laboració.
Lluny d'oferir aquesta col·laboració, la Conselleria ha estat entrebancant i paralitzant tot aquest procés, emparant-se, sembla ser, en la necessitat d'aconseguir la conformitat de tots els propietaris dels terrenys afectats.

M'agradaria saber quina és la seua justificació d'haver paralitzat este procés de protecció d'un paratge natural municipal demanat unànimement per tots els grups de Paterna.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Arnal.

Tiene la palabra el señor conseller.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Arnal, escolte'm a vore si aconseguim que vosté entenga i li aclarisca la seua pregunta.
Clar que sóc coneixedor de la sol·licitud de l'Ajuntament de Paterna pel que fa a la declaració per part d ela Generalitat del paratge denominat Ribera del Túria cm un paratge natural municipal.
Tant és així que va ser el mateix Consell de la Generalitat Valenciana el que el passat 15 d'abril va decidir desestimar la sol·licitud formulada per l'Ajuntament de Paterna, basant-se en el que diu el Decret 109/1998, pel qual es regula la declaració de paratges naturals municipals i les relacions de cooperació entre la Generalitat i els municipis per a la seua gestió.

I això va ser aixina perquè en este decret s'exigix, cosa que vosté coneix perfectament, que per a poder realitzar la declaració fa falta el consentiment fefaent dels propietaris amb predis a l'interior del futur paratge natural municipal, tal com establix l'article 5.

I en la documentació remesa per l'ajuntament només consten com a terrenys de titularitat pública un 6,3% de tot el paratge, sense que s'haja aportat el consentiment de la resta dels propietaris, que és una cosa que assenyala la llei com a completament obligatori.

En tot cas, senyoria, no hi ha dubtes sobre el meu reconeixement dels valors naturals de l'enclavament de la Ribera del Túria, la seua vegetació de ribera i de muntanya mediterrània, pròpia de l'àrea en què es troba, que és d'interés per al seu entorn, tant pels seus valors paisatgístics com pels valors faunístics i florístics.

Per això, entre altre raons, permeta'm destacar-li la inclusió d'esta àrea en el projecte del bosc metropolità, i que justament en la presentació d'este projecte es destacava la importància de la massa boscosa de la Ribera del Túria i que és objecte d'un estudi per a avortar altres instruments de protecció, vista la incapacitat de l'Ajuntament de Paterna per a obtindre la conformitat dels propietaris.

Li reitere el nostre oferiment de col·laboració amb l'Ajuntament de Paterna en la busca d'aquelles solucions que garantisquen la protecció, la conservació i la millora d'un espai natural que, respecte als drets propis dels possibles afectats, segons la normativa vigent, no ha pogut encara documentar-se per part de l'ajuntament.

I a més, vull expressar-li que esta declaració no és purament retòrica, sinó que estem tenint una extraordinària acceptació per part dels ajuntaments de la Comunitat Valenciana, amb una col·laboració que en estos moments ens ha permés concertar actuacions amb més de 40 ajuntaments de la Comunitat Valenciana per a declarar uns altres tants paratges municipals.

És a dir, que des de la Conselleria de Territori estem optimitzant al màxim totes les potencialitats que la normativa d'espais naturals protegits representa, i hem iniciat accions de foment de les actuals figures de protecció des d'una visió integrada del medi ambient amb el desenrotllament sostenible.

I en concret, respecte als paratges naturals municipals, he de dir-li que inclús hem aprovat en este govern un decret, el del 3 de setembre de 2004, pel qual regulem els paratges naturals municipals, que agilitem i reduïm els tràmits que conduïsquen a la declaració i a l'ordenació d'estos espais naturals, com també que facilita la declaració i la gestió d'estos parcs municipals en aquells municipis que no tenen recursos.

És a dir, que a més hem establit uns mecanismes de col·laboració, que estan formalitzats a través de protocols, que ens permeten assessorar i elaborar estos plans especials en col·laboració amb els ajuntaments i que, com li hem dit, tenim ja 40 en marxa i 31 protocols subscrits.

És a dir, que no tinga vosté ningun dubte que nosaltres estem fent tot el possible per a, inclús amb major dimensió territorial que l'Ajuntament de Paterna assenyalava, poder arribar a buscar una fórmula de protecció d'eixe tros.
I si no ho hem fet ha sigut perquè l'Ajuntament de Paterna únicament, únicament, ens ha assenyalat una cosa que no és correcta, que és dir: "Mire, declare vosté açò, però resulta que jo només tinc la titularitat del 6,3% d'este territori".
I, clar, com vosté comprendrà, això no és el que marca la llei, no és el que diu la normativa jurídica que obliga a complimentar una sèrie de requisits, que en este cas no s'han complit.

Però a pesar d'això, a pesar d'això, jo li puc garantir a vosté que nosaltres trobarem, i ho trobarem prompte, una fórmula per a protegir la massa boscosa que, pels seus valors mediambientals i, fonamentalment, paisatgístics, té esta zona.

 

**El senyor president:**

 

Gracias, señor conseller.

Tiene la palabra el señor Arnal.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Bé, senyor Blasco, vosté acostuma molt a qualificar d'ignorants als altres, sobretot als qui li plantegen preguntes molestes o li fan acusacions incòmodes.
Jo, per suposat, a vosté d'ignorant no el puc tractar, perquè vosté sap moltíssim, sap més que Lepe.
I llavors, hauré de pensar que no és ignorància, sinó simplement m'està mentint quan diu el que està dient.
Lamente dir-ho, però és l'única conclusió, perquè ignorant, ja dic, trobe que no, vosté sap molt.

Mire, vosté sap perfectament que el decret que existia abans, que m'ha mencionat l'any 1998, este no planteja l'exigència taxativa de conformitat de tots els propietaris.
El que planteja és la prioritat en la tramitació quan es donen eixes circumstàncies.
Però no diu que si no se donen, ni se puguen tramitar ni que siga impossible.
No ho diu per cap costat.
I li convide que vosté, gastant la lletra BIC decret o interpretacions jurídiques, em demostre el contrari.
Eixa és la situació.
Vosté ho ha paralitzat perquè ha volgut.

Perquè l'altra pregunta, la que tenia molt d'interés que me constestara, si reconeixia els valors de la zona, me diu que els reconeix.
Que tinguera en compte que eixa àrea està molt greument amenaçada per processos de degradació de tota classe, alguns deriven col·lateralment de la seua actuació o inacció.
I a banda, es troba en una àrea molt gran on escassegen els paratges naturals valuosos.
En tot eixe conjunt de circumstàncies, hi ha molts elements per a protegir eixa zona, per a fer tot el possible, i vosté no està fent tot el possible per a protegir-lo.
Vosté no està fent res!

I té molta gràcia que vosté diga que després ha tret un decret per a millorar la situació.
Ja li he fet una altra iniciativa parlamentària perquè tinga vosté ocasió d'esplaiar-se, aixina que no fa falta que me conteste ara extensament.
Bé, faça vosté el que vulga.
Però ja tindrem ocasió de discutir quines millores són les que introduïx eixe decret, eixes facilitats que dóna.

Home!
, vosté ha modificat molt intel·ligentment per als seus interessos, que no són la protecció, sinó tot el contrari, ha modificat el decret anterior.
I en el nou decret sí que establix obligatòriament eixa condició.
En estes condicions s'impossibilitarà la protecció d'una gran quantitat d'espais que eren candidats per a ser protegits.
Per exemple, la zona del Mollet, que fa dos setmanes ací en estes Corts es va arribar a l'acord unànime de protecció, emprant, per exemple, la via del paratge municipal protegit.
Però, clar, clar, com vosté ha inclós, i depén de vosté.
.
.
Vosté ha redactat eixe decret, o siga, que vosté és totalment el responsable, no s'escape per les parets.
Vosté ara sí inclou eixa circumstància, eixa obligació, la qual cosa ­torne a dir­ impossibilitarà la protecció, per exemple, de paratges tan valuosos com el Mollet per eixa via, l'única que vosté dóna.
Vosté li transferix la responsabilitat a l'ajuntament, després modifica la normativa per a impedir que aquells ajuntaments que vullguen protegir àrees on hi hagen propietats privades i no tinguen l'acord de tots els propietaris es quede paralitzat.

Però, torne a dir, en l'anterior decret això no era així.
O siga, parlava únicament de prioritat.
Jo entenc que per a vosté no siga prioritari, però han passat ja molts i molts mesos i anys i en eixe temps haguera pogut vosté, encara que no fóra prioritari, seguir els tramits, perquè ha tingut reiterades observacions per part de l'ajuntament.
I no me diga que desconeix tot el que li estic dient, que açò va estar argumentat per l'ajuntament, se li ha enviat a vosté, el registre d'entrada i tota la resta, en el qual s'argumenta tot el que li estic dient.
Se li informa de tot això avalat per informacions jurídiques que se li dóna perquè vosté puga emprar.

En definitiva, allò està parat, està parat perquè vosté ha volgut paralitzar-ho i ara no vol reactivar-ho, perquè inclús amb el nou decret res li impedix continuar la tramitació.
Vosté sabrà ­ha redactat vosté el decret­ que allí es parla que aquells ajuntaments que ja hagueren iniciat el procés de protecció, com és el cas, si volen, poden agarrar-se al nou decret, si volen.
Però si no volen, i no pareix que siga el cas, se suposa que manté l'anterior procediment, que està paralitzat.
Vosté és el responsable que estiga paralitzat.
Vosté està boicotejant eixa protecció.
Per tant, no ens conte coses que no són reals.
I realment vosté podria haver evitat eixa versió tan perversa del decret, perquè l'ha redactat vosté.
Vosté haguera pogut millorar de veritat, facilitar, ajudar que siga factible la protecció en llocs complicats on no siga possible tindre l'aquiescència de tots els propietari.
Però, no, ha fet justetament el contrari.
I el responsable és vosté.

I ara parlem una miqueta d'això.
És incomprensible que la legislació permeta la declaració d'interes comunitari, l'interés públic, per a obres públiques, carreteres, fàbriques, i no ho aplique a la defensa del medi ambient.
¿És que una carretera, una fàbrica o una instal·lació turística té més interés per al conjunt dels ciutadans i ciutadanes que la protecció d'un paratge natural que conté reconeguts valors ambientals i aporta molts incontestables beneficis a la qualitat de vida dels veïns?
Va, per favor!
No me diga vosté una cosa i després faça tot el contrari.
Els fets desmentixen les declaracions oficials.
Si el medi ambient de veres l'importara a vosté, almenys el mateix que les carreteres, les fàbriques o les instal·lacions turístiques, en eixa cas hauria de considerar-se prioritari la seua protecció, la protecció d'un paratge com este, que té eixos valors i que com hi ha una oposició de molts propietaris, això s'impossibilita en la pràctica.
Però està clar que per a vosté el medi ambient no val res o, almenys, no està a l'altura d'eixos altres interessos que no donen tanta substància.

I sàpiga vosté que hi ha altres fórmules de protecció que estan en les seus mans.
Primer de res, el que ha de fer és complir la llei i seguir la tramitació i la via iniciada ja completar-la, perquè això és el primer de tot.
Si no, vosté està incomplint la llei.
Això diem-ho ben clarament.
Però en el cas que això vosté ho trobara impossible, li recorde que hi ha altres figures de protecció que depenen de la normativa autonòmica que vosté podria aplicar i que no tinguen eixes exigències que vosté ha posat en l'últim decret.

O fins i tot, mire, li vaig a brindar una altra opció.
La normativa forestal permet la declaracio de Zau per decret, zona d'actuació urgent, que vostés no l'estan aplicant mai, mai, mai, de totes les que n'hi ha hagut, per a protegir un paratge forestal, com és este cas, de riberes d'un riu, que la llei forestal preveu perfectíssimament i, a més, per decret.
Els ho posa a vostés en bandeja.
I no demana ahí l'aquiescència dels propietaris.
És més, si un propietari es nega, en el cas de les Zau que vostés fan, que són enormes tallafocs que destruïxen la vegetació, allí, si es nega el propietari, l'obliguen a pagar les costes de les obres que fan allí.
Veja vosté si quan els dóna la gana aplicar determinades normatives, les fan.
Però no per a protegir el medi ambient.

I ara tenien una molt bona ocasió.
.
.
I torne a dir, està recolzada per peticions unànimes, unànimes de tots els grups de l'Ajuntament de Paterna.
Per favor, no es despenge dient que és impossible, gràcies a un decret que acaba de fer vosté, que a més no té per què aplicar-se ara retroactivament, perquè s'ha de seguir el tràmit iniciat anteriorment, que sí que permetia sense l'aquiescència.

Torne a dir, prioritari no és, però ha passat ja molt de temps.
Per favor, actue i no deixe que la degració ambiental, que a vegades deriva de la seua omissió d'actuacions, seguisca endavant.
I desprès, a banda, molt bé, que facen un parc fluvial i que facen meravelles i que tot siga molt bonic.
Però ¿per què no dóna vosté contestació a eixa petició unànime que ha fet eixe ajuntament, que li ho ha reiterat i que vosté ha paralitzat en algun estrany *recobeco* de la conselleria, on estarà allí paralitzat per no continuar el procés?

És clar, el responsable és vosté.
I torne a dir, té eixa via, que és la que li obliga la llei, però si volguera vosté, i de veritat es creu el que està dient, que hi ha valors, empre qualsevol de les altres possibilitats.
En té moltes.
I no fa falta, és clar, tindre l'aquiescència de tots els propietaris.

I torne a dir, si açò aplicarem a una carretera, a un PAI, etcètera, no en farien ni una, perquè sempre hi hauria algun propietari que no voldria.
¿Però vostés què consideren que és realment l'interés públic?
És que la protecció del medi ambient no té ningun interés?
¿És que no val res?
¿És que això és sempre l'últim mono?
¿És l'últim de tot?
Quan ja estiga tot urbanitzat, quan ja estiga asfaltat la major part del territori, ¿llavors vorem què queda?
Vosté ens diu que vaja mentida això que el que no està protegit ho poden fer terra campa.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Arnal.

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Mire la realitat, simplement obriga els ulls i vorà el que està passant.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Arnal.

Tiene la palabra el señor conseller.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Mire, senyor Arnal, primer de res, una consideració.
Anem a protegir, davall una fórmula adequada, tot el que siga protegible en eixa zona, molt més del que ha intentat l'Ajuntament de Paterna.

Dos.
Vosté no escolta res del que se li diu ací.
Diu que no li hem contestar a l'ajuntament.
I jo comence citant-li no ja ni tan sols una resposta de la conselleria, sinó un acord del Govern Valencià, d'abril d'enguany, contestant-li a l'Ajuntament de Paterna i dient-li que la forma en què ho ha plantejat està mal.
I vosté diu que no li hem contestat a l'ajuntament.

I tres.
A mi m'encanten les seus preguntes.
No es crega vosté que les preguntes de vosté les considere impertinents.
Considere impertinents alguns qualificatius que vosté planteja, de mentides, etcètera, etcètera, però tinc molt d'interés que vosté es reitere totes les vegades possibles en eixe tema.

Perquè, clar, el que vosté no pot ignorar, per molta retòrica de mal gust que sol fer vosté ací, son algunes de les coses que li vaig a dir, algunes de les coses que li vaig a dir.
Mire, en esta comunitat hi ha 15 parcs naturals, 15 parcs naturals.
Enguany n'afegirem.
.
.
No, no.
Parcs naturals.
És que vosté fins i tot amb això es confon, que no sap distingir una cosa de l'altra.
15 parcs naturals, 15 parcs naturals.
Enguany, a més, anem a declarar 4 parcs naturals més.
La major part d'eixos parcs naturals han sigut declarats a iniciativa de la persona que li parla.
Mosatros, diu vosté, que en Paterna no estem aplicant una normativa que hem tret per a dificultar que els ajuntaments puguen fer.
Li he dit en la meua intervenció que d'estos només tenim 17, 17 paratges municipals protegits en ajuntaments de tot signe polític.
Fets sobre la normativa que vosté diu que impedix que això es faça.
I tenim 30 protocols que estem treballant en altres 30 ajuntaments de distint signe per a fer el mateix, en eixa normativa que vosté diu, eh, que vosté diu que allí fan inviables el que els ajuntaments facen paratges municipals.

I vosté, per molta retòrica de mal gust que faça ací, el que no pot, clar, no pot, jo ho entenc que vosté no pot consentir-ho ni pot entendre-ho, és que a esta comunitat, a esta comunitat hi ha 3.
200.
000 valencians que viuen a menys de 15 minuts d'un parc natural.
No passa això a Europa en cap regió.
Esta és una comunitat que el seu territori no sols en paratges municipals i en parcs naturals, sinó en altres fórmules de protecció, que hem fet fonamentalment en esta etapa, permitix tindre en estos moments tres vegades el territori protegit que hi ha a Andalusia, dos vegades el territori protegit que hi ha a Catalunya, i que tenim la xarxa de zones humides més important d'Europa que afecta a 45.
000 hectàrees i 48 aiguamolls i zones humides protegides.

És a dir, això és el que és política mediambientalment activa, i no el que vosté fa.
El que vosté fa ací és demostrar reiteradament intervencions de mal gust i d'ignorància.

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

 

***Preguntes números 90/04 a 95/04, que formula el diputat Carles Arnal i Ibáñez, del GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, al conseller de Territori i Habitatge, senyor Rafael Blasco Castany, sobre irregularitats detectades en diferents tancaments cinegètics de la província de Castelló.***

 

**El senyor president:**

 

A continuación el bloque de preguntas que van de la 90 a la 95, y que corresponden al diputado Carles Arnal, al conseller de Territori i Habitatge.

Por favor, don Carles.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Sí.
Estes preguntes que vaig a fer-li ara tenen a veure amb unes denúncies sobre irregularitats detectades en diferents tancaments cinegètics del nord de Castelló.

He tingut coneixement no obstant, i ja li aclarisc, d'altres irregularitats en tancaments de València i Alacant, per la qual cosa estic convençut que no es tracta de fets estranys ni anecdòtics, sinó prou generals, a més de greus i preocupants.

Al llarg dels no arriba encara dos anys que porte de legislatura ja he presentat en esta cambra denúncies i queixes que demostren mancances del seu departament pel que fa a detectar, perseguir i sancionar les irregularitats i infraccions referides a activitats tan diverses com treballs forestals, contaminació atmosfèrica, contaminació per soroll, contaminació d'aigües, abocaments de residus sòlids, normativa urbanística, i ara irregularitats cinegètiques.

És a dir, senyor conseller, li estic presentant denúncies i li estic demostrant, s'empenye vosté o no, però les coses queden per escrit, les seues paraules i les meues també, i les coteja, li estic demostrant evidències de greus mancances de la seua conselleria en tots els aspectes ambientals, en tots.
Mancances greus i reiterades.

La seua conselleria només és eficaç en promocionar la reclassificació de sols, en facilitar *pelotazos* urbanístics i en promoure camps de golf.
En això són, sens dubte, *punteros*.
Però en detectar les infraccions ambientals, perseguir-les i sancionar-les, la seua conselleria fa aigües per totes bandes.
És una vergonya.
No servix per a defensar el medi ambient, no servix.

El cas que hui li presente es dóna en diversos agreujants afegits.
Primer: les irregularitats existixen des de fa temps.
Hi ha denúncies acumulades durant mesos en els despatxos de la conselleria.
I esta conselleria comença a moure's, sap quan?
Quan va començar?
Quan els mitjans de comunicació es van fer ressò de les denúncies de col·lectius ciutadans i de la presentació d'estes preguntes meues que van ser recollides en la premsa.

En aquest cas no ha hagut intervencions per part del seu departament més que quan es van fer públiques les denúncies.
Abans no.
Podria estar satisfet, perquè açò significaria que este treball tan gris, i pobre i tal que fem ací, moltes voltes molt assoles, resulta que almenys servix perquè treballe la seua conselleria i fer complir alguna vegada la pròpia normativa.

Però em sembla greu.
Perquè vostés no es menegen si no es fa ressò la premsa d'iniciatives parlamentàries.
Açò és greu.
O denúncies ciutadanes en este cas que van motivar.
.
.
també vull atribuir-me el mèrit jo.
Va ser la denúncia ciutadana el que va motivar la pregunta.
De col·lectius ciutadans als qui els devem molt.
Perquè.
.
.
i que caldria fer un reconeixement públic de la seua tasca fonamental, perquè són persones que dediquen el seu temps, i de vegades els seus diners, per fer un treball que hauria de fer d'ofici la conselleria, "la seua conselleria", i que no fa.
I que, quan rep denúncies, les guarda en un calaix.
I puc demostrar el que estic dient.
Fins que açò es trau a relluir públicament i aleshores resulta que no tenen més remei que actuar.

Açò jo crec que té responsabilitats polítiques greus, i a la millor també judicials.
Ara ho veurem.
Gràcies.

 

*(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Rosa Maria Barrieras Mombrú)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Té la paraula l'honorable conseller, senyor Blasco.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor Arnal, quan vosté parla del tema dels camps de golf que li interessen tant a vosté, no sé si està referint-se també al camp de golf, per exemple, que està previst que es construïsca en el Delta de l'Ebre, amb l'autorització del conseller de Medi Ambient de la seua formació política de la Generalitat de Catalunya.
Que a més va acompanyat de 5.
000 habitatges i 500 amarraments.
A la millor està vosté parlant d'això, perquè ací els camps de golf *(des de l'escó el senyor Arnal diu: "no, no és.
.
".
)*.
.
.
Bé, em deixa que parle?

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Senyoria, per favor, li toca el torn al conseller.
Si és tan amable.
Gràcies, ¿eh?

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Parlarem quan vosté vulga del País Valencià, que diu vosté.
Quan vosté vulga.
Però li vull dir jo que ací encara anem molt retardats respecte a allò que les formacions polítiques en les quals vosté s'enquadra estan fent dins fins i tot, dins fins i tot d'una zona com la del Delta, és a dir, d'un parc natural.

Però vosté em preguntava per les anomalies que s'havien demostrat en els tancaments cinegètics.
I efectivament, em pareix que es referia vosté fonamentalment a les de Castelló.
M'ha dit d'altres, però que no sé a quines es referix.
I efectivament, a Castelló hem detectat, em pareix que és el mateix que vosté plantejava, tres expedients d'eixa envergadura.
I vosté diu que no hem fet res.
Bé, jo lic dic que hem aplicat el que diu el reglament de caça, hem imposat en estos tres casos la multa econòmica corresponent, se'ls va concedir un mes per a procedir a esmenar les anomalies detectades i complir les condicions exigides als tancaments cinegètics.

I això no té res a veure amb el que fan les associacions cíviques, que són respetabilíssimes, *(remors)* que són respetabilíssimes, que a més tenen un paper fonamental en el que és l'estructura social i en el que és la diversificació del pluralisme i de la participació ciutadana.
Però, per favor, no s'arrogue vosté la representació d'eixes associacions ciutadanes, perquè només ha de mirar vosté el que hi ha ací de representació des del punt de vista de la ciutadania, i almenys vosté ha de ser un poquet més modest *(remors)* a l'hora d'erigir-se ací en representant no sé sap molt bé de què.

Les associacions de participació ciutadana, les entitats cíviques, totes, el màxim respecte.
En este cas, eixes tres irregularitats han sigut a més denunciades, dos d'elles pels agents mediambientals, no per ningú privat ni cap particular, la qual cosa vol dir que dos agents mediambientals han denunciat dos irregularitats, se'ls ha obert l'expedient corresponent, s'han imposat les sancions corresponents, i vosté continua dient que és que ací ens enterem per allò que vosté diu en el periòdic.
Vosté continue fent cas al que diu vosté en el periòdic, que després té uns resultats espectaculars.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, honorable conseller.

Té la paraula l'Il·lustre Diputat Senyor Arnal.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Molt bé, senyor conseller.
Doncs mire, anem a ser precisos.
En febrer de 2004 vaig presentar esta bateria de preguntes, que ara em contesta vosté, fent-me ressò de les denúncies efectuades pel col·lectiu Apnal de Vinaròs.
L'11 de març, uns pocs dies després, inicia la conselleria tres expedients sancionadors.
Als tres mesos, als tres mesos d'iniciat, substituïx els instructors.
I passem quasi vuit mesos fins que resolen els expedients a finals d'octubre.
Casualment.
.
.
supose que és casualment, no?
Casualment els expedients es van iniciar als quinze dies d'haver-se fet públiques, més o menys quinze dies, les denúncies i les preguntes parlamentàries.
Però no perquè s'enterara en aquest moment la conselleria.
Sé, i puc demostrar-ho documentalment, que la conselleria disposava de la denúncia al respecte, com vosté acaba de dir.
Però és que eixes denúncies les tenia ja d'abans, i no actuava, va actuar als pocs dies de fer-se la denúncia pública.
I això està clar.

Només quan Apnal fa públiques les seues denúncies i jo presente les preguntes, als pocs dies s'inicien els expedients.
I no abans.
Malgrat estar eixes denúncies fetes ja.
I es van concloure passats quasi vuit mesos, casualment, novament casualment, als pocs dies de fer-se públic un comunicat de Apnal denunciant l'enorme retard en resoldre els expedients.
I jo vaig fer de nou noves preguntes interessant-me pel tema.
I denunciant, *ojo*, que les irregularitats encara persistien en aquell moment.

Jo no entenc, i vosté m'ho explicarà, per què es tarden vuit mesos en comprovar els fets denunciats, quan es pot tardar només un dia en fer-ho; o menys encara, si s'obri el calaix on es tenen guardades les denúncies, amagades, i es comprova que els fets ja estaven denunciats amb anterioritat per agents de la pròpia conselleria, com ho reconeix, i vosté mateix m'ho ha dit.

Tampoc no s'entén que, malgrat suspendre històricament les activitats cinegètiques en el mateix inici dels expedients, com es diu, açò no s'ha complit en la pràctica.
Van continuar l'activitat cinegètica durant mesos i mesos.
Vaja serietat.

Però el més sorprenent de tot és que el 25 de març de 2004.
.
.
anote la data, 25 de març de 2004, als 14 dies d'oberts els expedients, ja sabien els tècnics de la conselleria tots els elements que cal saber per a resoldre l'expedient.
Que com ho sé?
Tinc ací un document de la conselleria que ho demostra, signat, signat el 25 de març per un alt càrrec de la conselleria.
Sap quin document és, senyor Blasco?
L'esborrany de les respostes que vosté m'està fent ara després d'haver estat redactades ja fa més d'un any.

Bé.
Però el fet que hi ha vessa el got és que la conselleria reconeix que un dels tancaments és il·legal, no havia d'haver estat utilitzat mai.
Textualment diu "se desconocen las razones por las que el denunciado ha realizado el cerramiento, ya que dicho vallado no puede tener el carácter de cerramiento cinegético de caza mayor por no ser el acotado apto para tal fin".
Fabulós -bé, tanque les cometes-.
.
.
, de *chiste*.

Dit d'una altra manera.
A veure.
Traduït aixina un poquet més intel·ligible.
"No sabemos cómo el delincuente ha podido realizar el delito, puesto que esto es contrario a la ley.
¿Cómo es posible que se hagan delitos?
".
*(Rient-se)* Pues això passa, eh.
I el mateix document reconeix que el tancament estava denunciat ja des de feia temps per agents propis de la conselleria, però no se'ls va investigar, ni es va obrir expedient i només es va actuar quan el cas es va fer públic en premsa.

Vaja sistema d'inspecció, de vigilància i sanció.
Olé!
la Conselleria de Territori i Habitatge.
Sort que el medi ambient no li importa massa.
Però si arriba a ser açò la Conselleria d'Interior o la d'Hisenda, menuts desfalcs tindríem, eh?

En fi.
Només cabria completar la saga dient que alguns dels propietaris d'estos tancats cinegètics han estat denunciats, reiteradament a més, per altres agressions ecològiques.
I que, malgrat tot açò, malgrat tanta irregularitat, infracció i descontrol ambiental, sàpiga vosté que estan rebent ajuts de la conselleria per a efectuar millores forestals, en el propi àmbit dels tancaments cinegètics.

En compte de perseguir a l'infractor, se'l subvenciona.
Supose que amb la finalitat que se senta intimidat i acomplesca la llei.
I li diré el cas, és el cas de l'empresa Tourcaza, propietària del tancament cinegètic d'Olocau del Rei, "del que no sabemos cómo ha podido ser esto".
Eixe també rep les subvencions.

No es l'únic cas, eh?
En Espadà tenim altres exemples d'empreses que estan infringint la llei, i alhora cobrant de la conselleria importants quantitats per a fer "millores forestals", les quals, quan s'investiguen, resulten ser agressions ecològiques.
I quan açò es denuncia a la conselleria.
.
.
ho vaig denunciar ací, a estes Corts, s'intenta amagar els infractors i protegir el delinqüent, negant els fets denunciats.
Vosté ho va negar ací, a esta cambra, i consta escrit en el *Diari de Sessions*.
I va arxivar la denúncia, i va elaborar un informe tècnic falç i mentider, ple de mentides.

Senyor Blasco, estos fets de l'Espadà han estat ja portats als jutjats, i de moment ens dóna la raó.
Un tribunal de Castelló ha fallat ja en contra de l'arxiu de la denúncia.
I els fets que acabe d'exposar-li ara aniran també als jutjats immediatament.
Per tant, pense bé quina rèplica em dóna i procure no dir més mentires, com en el cas d'Espadà.

En el document intern de la conselleria al qual m'he referit, i que m'han facilitat alts càrrecs d'aquesta, que no recorde ara si són dels que vosté ha cessat fa poquet o no, consten altres perles literàries d'este tipus.
Veja, veja.
En relació a la suspensió de l'activitat cinegètica dels tancats anunciats, cosa que s'acordava en l'obertura de l'expedient sancionador, es reconeix que corre a càrrec dels denunciats.
I allí es diu que açò ho ha de fer el denunciat.
Però no significa cap mesura coercitiva de vigilància o inspecció al respecte.
És a dir, que es confia en la bona voluntat del ciutadà tan pulcre i tan respectuós que ja dóna tanta constància d'incomplir-se les lleis.
Es confia, i mal confiat, perquè no es va a corregir ni es va a suspendre l'activitat.

També es reconeix que no es fan revisions planificades ni programades de la legalitat en estes instal·lacions i "es confia en el corrector proceder de los agentes ambientales".
Sí, dels agents ambientals sí, que se veu que complixen i emeten les denúncies.
Però, després, què fan amb les denúncies?
, se posen en el *cajón del olvido*.

I també reconeix que un dels acotats ja va ser suspés d'aprofitament l'any 1994 per incompliment de les condicions de tancament.
Però, no passa res, se va renovar la utilització dos anys després.
Amb eixa mànega ampla, *ancha es Castilla*, no?

Finalment, a finals de l'octubre del 2004, quan arriba la resolució dels expedients, se reconeixen les irregularitats, més d'una en tots els casos, més d'una!
, n'eren dos, tres.
.
.
I s'imposen les sancions.
Clar!
, sap quines sancions?
De riure, entre 210 euros i 300 euros.
Vaja broma!
Compare amb les subvencions que vosté dóna a canvi, i deuen estar encara partint-se de riure els propietaris dels terrenys, que barat resulta infringir!
Home!

Però és que, a més, no se complix la llei, perquè quan hi ha acumulació d'infraccions, no s'ha d'aplicar el tram més baix de les possibles, sinó el més alt!
Però, vaja, com vostés sabran, eixes infraccions, doncs, podem estar segurs que la llei se complirà, no?
O no?

Bé, i quan va passar un mes de la resolució de l'expedient, no un mes, quasi dos mesos, quasi dos mesos, se va fer una inspecció en la Conselleria, tinc les fotocòpies, i se comprova que no s'han aplicat la major part de les mesures correctores: vaja eficàcia!
El termini era d'un mes, però vostés, per si de cas, deixen passa un altre mes.
.
.

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Senyoria, vaja finalitzant.

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

.
.
.
i va i les coses estaven igual, només més tard se van arreglar.

I, bé, també he de dir que ha omés en les respostes que un dels tancats, concretament el d'Olocau, m'interessa dir-li-ho, a més tenia allí una zona de nidificació d'àguila real, el que és molt greu si, a més, tenim en compte que eixe tancat és il·legal i que vostés ho saben de fa temps i encara, que jo sàpiga, no han actuat.

Moltes gràcies.

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Gràcies, senyoria.

Té la paraula l'honorable conseller senyor Blasco.

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor Arnal, si vosté creu que cada volta que fa el "comunicat Arnal" això és el que mos motiva a l'administració per a actuar enfront de tot este tipus de coses, jo li dic que l'anime que continue vosté amb eixa posició, perquè això és entendre com funciona un estat de democràtic, com és confondre les manies o les històries que vostés se munta amb el que és la realitat.

I com més "comunicats Arnal" faça vosté i més li'ls arrepleguen, i com més siguen coneguts per l'opinió pública, jo crec que es nota, eh?
, la força amb què vosté està incrementant la seua potència política, el seu recolzament electoral i les seues posicions en tots estos àmbits.
No hi ha només que vore allà on vosté fa això, en els municipis a on diu vosté que està defensant fins l'àguila real esta, la representació que vosté aconseguix.

Mire, per no perdre el temps, perquè a vegades açò ja es fa un poc pesat i ja li dic que li agraïxc molt les seues preguntes.
Vosté ha ficat únicament un exemple, el del tancament d'Olocau del Rei: és que m'ho fica molt fàcil!
Mire, en el tancament, l'únic que vosté ha citat ahí, l'únic que vosté ha citat, el d'Olocau del Rei, es va procedir al pagament de la multa, es van corregir totes les deficiències, després se va revisar el pla tècnic d'aprofitament cinegètic, va passar tota eixa zona a ser reserva de caça, amb la qual cosa no es realitza en estos moments cap tipus d'aprofitament cinegètic en esta matèria.

És a dir, que per a un cas que vosté assenyala, resulta que l'administració, que diu vosté que fica en un calaix, ahí, les coses i després mos diu totes les coses amb les quals vosté allí deu tindre mitja Conselleria treballant per a vosté, pel que es veu, perquè, clar, li arriba tot el que és això, de la qual cosa jo estic contentíssim *(veus)*, estic contentíssim.

Però resulta que per al cas que vosté cita, no solament se li ha posat la sanció pecuniària corresponent, s'ha fet, a més, un pla tècnic d'aprofitament, s'ha declarat, a més, reserva de caça, amb la qual cosa, en estos moments no es fa ningun tipus d'aprofitament cinegètic.

És a dir, vosté no és que és un ignorant, és que, a més, no vol eixir d'eixa ignorància i almenys deprendre alguna cosa!
*(Veus)*

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, honorable conseller.

 

***Interpel·lació al conseller d'Infraestructures i Transport, senyor José Ramón García Antón, sobre política general de la conselleria amb relació al foment de l'energia solar, tant tèrmica com fotovoltaica, que formula el diputat Carles Arnal i Ibáñez, del GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE número 23.
244).***

 

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Finalitzat el torn de preguntes, anem a passar al següent punt de l'ordre del dia: interpel·lació al conseller d'Infraestructures i Transport sobre política general de la Conselleria en relació al foment de l'energia solar tant tèrmica com fotovoltaica que formula el diputat Carles Arnal i Ibáñez del Grup Parlamentari Esquerra Unida-L'Entesa.

Té la paraula el senyor Arnal.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Bé, lamente haver d'estar parlant tanta estona seguida, però aixina vénen les coses i anem a entrar en un tema que és diferent.

Senyor conseller García Antón, són conegudes de manera general les bones condicions climàtiques que tenim al nostre territori en relació amb l'aprofitament de l'energia solar, tant tèrmica com fotovoltaica.
També són coneguts els importants avantatges de tipus ambiental, econòmic i estratègic que comporta l'aprofitament d'este recurs, que és net i renovable.

Finalment, també és generalment acceptat el fet que la tecnologia necessària per a aquesta energia és un repte de futur assequible al nostre país i que permetria desenvolupar un subsector industrial que tindria potencialitat de créixer, capacitat innovadora i bones expectatives de competitivitat, a partir d'unes bases tecnològiques que ja tenim, però que caldria ajudar i optimitzar.

Per tots aquests motius, sembla molt important que l'administració faça tot el que puga per estimular i potenciar la utilització d'esta font energètica.
En este sentit, les diferents administracions tenen molt a dir i a fer, tant la Unió Europea, el Govern estatal, el Consell, el ajuntaments, poden i deuen unir forces i implementar mecanismes per a portar endavant el desenvolupament d'esta energia positiva.

Però, sorprenentment, ja vénen els peròs, els nivells d'implantació d'energia solar al nostre territori són encara molt i molt i molt baixos.
Ja vorem quines dades m'aporta vosté en la seua intervenció, perquè pareix ser que ací mos les inventem i que vostés tenen unes dades que ara se trauen del calaix boníssimes.
Bé, ja vorem quines me dóna vosté, però sobre la base de les dades darreres publicades pel Consell, vull dir-li, les seus pròpies dades, les que publica el seu departament, eh?
, no altres, les últimes disponibles, la realitat és molt pobra.
Més que pobra és quasi quasi inexistent, cal mirar-la amb lupa per a poder-hi vore alguna cosa.

Mire, li destacaré algunes dades: el consum d'energia primària provinent de fonts renovables al País Valencià és de 0,27 milions de tones equivalents de petroli, cosa que suposa ni més ni menys que el 2,3% del total consumit, o l'1,8% si excloem la hidràulica.
La mitjana espanyola, perquè vosté ho tinga de referència, és quasi el triple, 6,7%, i la Unió Europea, el 6,2%, encara que són dades endarrerides, per tant, seran més altes.

Si aprofundim la comparació amb el conjunt estatal, mentres que el País Valencià suposa.
.
.
, tot el País Valencià consumix més i menys el 9% de la demanda energètica de tot l'estat, quan anem a les energies renovables, el nostre consum respecte al total estatal ja només és de quasi la mitat, 5,4%.

Si considerem l'evolució del consum d'energia de fonts de renovables als darrers anys al País Valencià, constatem que l'increment és pràcticament nul, amb les seues dades!
, quasi les mateixes dades en el 2003 que fea quatre anys, en el 2000, mentre que el consum energètic, li ho advertixc, sí que s'ha incrementat molt en eixos quatre anys.
I, a més, la font renovable més emprada ha estat sempre la biomassa, fonamentalment, per a generació tèrmica.
És a dir, combustió de restes orgàniques, eixa és la principal energia alternativa.

Per tant, amb aquesta interpel·lació li demane que expose amb el major detall i concreció les mesures que ha adoptat el seu departament ­que ha adoptat ja!
, perquè ja fa temps­ per a impulsar l'energia solar al País Valencià.
Ens agradaria escoltar mesures concretes, objectius ben definits, compromisos creïbles, terminis temporals raonablement curts i clars i partides econòmiques suficients i ben identificades.
El contrari, promeses vagues, declaracions d'intencions, cap compromís, paraules boniques que no mai se fan realitat.
.
.
Bé, de tot això, ja en tenim massa, no ens en fa falta més, d'això ja s'ho pot estalviar.
Per tant, realitats i fets concrets.

I n'hi ha un marc previ que no podem descuidar en relació a la potenciació de les energies netes i renovables, sense el qual els esforços efectuats poden diluir-se i no optimitzar-se, en concret, l'absència d'una planificació energètica al nostre país.

Efectivament, ara me dirà vosté que tenim plans sectorials, però, sí, senyor, són parcials, desconnexos, mancats d'una visió global.
Ens cal urgentment un pla energètic valencià establert per a un termini entre cinc i deu anys que establesca objectius realistes i viables de producció i demanda energètica, amb una sèrie d'elements inexcusables que li especifique per a donar-li idees.

Primer, en primer lloc, dintre dels objectius s'ha de destacar la contenció de l'increment de la demanda energètica en els terminis temporals del pla.
Les taxes actuals de creiximent són absolutament insostenibles, de fet, són la definició mateixa del que s'entén per insostenible.

Mire, dades seues, la demanda energètica del País Valencià va créixer el 2003 en relació a l'any anterior un 5,3% en energia final, un 5,3%.
Sap quant se va incrementar el PIB?
, només el 2%.
Què implica açò?
Implica que disminuïx l'eficiència energètica de la nostra economia, que disminuïx la nostra competitivitat, una perillosa tendència.

Açò va en contra, li ho recorde, dels objectius de sostenibilitat, d'estalvi i d'eficiència, que els té, segurament, en teoria, vosté.
Açò és una molt mala notícia no sols per al medi ambient, també per a l'economia valenciana.
Estem situant-mos en pitjors condicions per a competir ara i en el futur amb altres economies més eficients, més netes i també més competitives.
.
.
És que tot va unit!

Si considerem l'evolució del consum d'energia per unitat de PIB i per habitant, descobrim que la situació és encara pitjor quan considerem l'evolució en diversos anys.
Tenim un increment fortíssim, significativament pitjor que l'estatal segons, ho torne a dir, les seues dades.
.
.
, com totes les que estic emprant, eh?

Entre l'any 1995 i el 2003, dades seues, el consum d'energia primària per unitat de PIB ha creixcut el 14% ací en el País Valencià, aproximadament, mentres que a l'estat espanyol només va créixer el 4%.
I el consum energètic per càpita, si agarrem la sèrie històrica que vostés han posat en l'estadística, entre el 1990 i el 2003 ha creixcut un 100% aproximadament al País Valencià, mentre que, a l'estat, un 72%.

I no tinga la temptació, per si de cas, de dir-me que estos valors estaven i estan per baix de la mitjana estatal, perquè la lectura correcta que vosté ha de fer és la següent: que partint d'una situació avantatjosa en el marc estatal, com tenien fa eixos anys, estem evolucionant de manera molt negativa els darrers anys, empitjorant continuadament, sostingudament la nostra situació, molt més de pressa, més negativament, que la mitjana estatal.
Açò!
, esta és la lectura que cal fer i la que resulta més significativa i alarmant.

L'evolució de la nostra economia els darrers anys és molt preocupant i molt pitjor que la mitjana estatal.

Com que sortosament vosté i altres consellers, pràcticament tots, ja han inclòs en el seu vocabulari això de la sostenibilitat i en fan un ús generós i, vaja, magnànim, supose que coneixerà bé aquesta expressió, naix i se fonamenta en el reconeiximent de la limitació dels recursos naturals i la necessitat d'estabilitzar les taxes de consum i incrementar l'ecoeficiència.
Això és el que no estem fent, precisament.

Bé, i també són els objectius genèrics de l'estratègia valenciana per la sostenibilitat, no?
, que van presentar pomposament fa temps.
.
.
Però, vaja, com això després no se detalla, no se concreta i no s'articula i no se pressuposta, doncs, ahí queda en bones declaracions.

En segon lloc, aquest pla energètic valencià, que l'inste a elaborar com més prompte millor, hauria de fixar objectius concrets d'eficiència i estalvi energètic, que ja sap vosté que són essencials.

Fa poquet vam celebrar el Dia Mundial de l'Eficiència Energètica.
No vam vore grans manifestacions per part de l'administració valenciana.
Ho van emprar algunes empreses per a fer-se propaganda i per a recordar-mos que se podria estalviar moltíssim, fins al 25% en determinats sectors.
Però vostés no van fer massa cas d'eixe dia i tampoc van celebrar especialment el que entrara en vigor definitivament Kyoto.
A la millor, perquè no els agrada recordar que també l'evolució de les nostres emissions de gasos d'efecte hivernacle és tremendament preocupant.

Dades seues: entre el 1980 i el 2003 hem patit un increment del 80% en estes emissions, superior a l'estatal, que ha estat del 69%.
Açò significa que mentre l'estat espanyol està creixent molt per damunt, per descomptat, d'allò previst per Kyoto, aproximadament el doble, nosaltres encara ho superem, doblem la superació estatal, i, per tant, passem quatre vegades més els límits del protocol de Kyoto.

Bé, novament vosté pot tindre la temptació de dir que en termes absoluts d'emissions estem per baix de la mitjana estatal, però no s'enganye ni vullga enganyar-mos, perquè la xifra absoluta no té la mateix importància que la relativa.
De fet, el protocol de Kyoto treballa les xifres relatives, no les absolutes, i el País Valencià està empitjorant molt més que la mitjana estatal, malgrat que partia d'una situació inicial més avantatjosa que està perdent dia a dia, any a any, està perdent eixa situació d'avantatge i cada volta està disminuint eixe avantatge que podia tindre.

La nostra economia, doncs, cada dia és més bruta, més contaminant, a un ritme molt major que l'economia estatal i molt més, moltíssim més que la mitjana europea.
Esta classe de tendències són les que plantegen ombres molt negres per al futur de la nostra economia.

I, per acabar, vull dir que este pla energètic hauria d'establir objectius específics per a estimular totes les energies alternatives netes i renovables.
Totes.
De moment només s'ha vist algun esforç en l'eòlica, i ja vam vore que també s'ha planificat d'una manera molt deficient.

Però en la solar, en la solar, és que no està fent-se pràcticament res.
Tinc ací unes xifres molt eloqüents al respecte, que almenys li diré una miqueta, dades seues de nou, què tenim d'energies en potència instal·lada en energies netes.
Dades del 2003 al País Valencià: biomassa, 13,2 megavats, el 0,26 de tota la potència instal·lada, o el 0,2 de la producció bruta d'energia; eòlica, 20,7 megavats, el 0,42 de potència, o el 0,4 de la producció; solar-fotovoltaica, 1,8 megavats, el ­esglaie's­ 0,036% de la potència, o el 0,02% de la producció.
Atenció en les xifres, eh?
, que espanten.

Bo, doncs este és el context en què ens veiem.
Espere que ara vosté em presentarà una sèrie de dades, per a desmentir el que estic dient.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Senyoria, vaja finalitzant.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

.
.
.
i per anunciar el que farà en el futur meravellosament, perquè el que ha fet fins ara, on està?

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Té la paraula l'honorable conseller, senyor García Antón.

 

**El senyor conseller d'Infrastructures i Transports:**

 

Señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Señor Arnal.

Las dos claves principales de la política energética de la Generalitat, son la reducción de nuestra dependencia energética y la protección del medio ambiente.

Las energías renovables son, por un lado, nuestra única posibilidad de autoabastecimiento de energía primaria, y por otro lado, permiten obtener energía limpia, prácticamente sin emisiones atmosféricas en su generación, por lo que suponen una contribución importantísima para cumplir los objetivos marcados por el protocolo de Kyoto.

Por tanto, nosotros, desde la Generalitat, consideramos prioritaria la potenciación de las energías renovables.
Y entre las diversas fuentes de energías renovables disponibles, estamos dando prioridad, usted lo conoce perfectamente, y así lo ha señalado, a la energía eólica.
Esto no lo hacemos de manera caprichosa, sino porque la energía eólica es, entre las renovables, la que hoy por hoy tiene un grado de madurez para grandes instalaciones que no tienen las demás, incluida la solar.

En la Comunidad Valenciana, no disponemos prácticamente de grandes saltos que nos permitan desarrollar la energía hidroeléctrica mucho más allá de lo que ya existe.
Por eso, la apuesta del Gobierno Valenciano por las energías renovables, encuentra su principal expresión en el desarrollo de la energía eólica.
Esta energía es fundamentalmente la que, en el actual estado de la técnica, nos puede permitir incrementar la participación de las energías renovables, en la estructura de producción eléctrica valenciana, del 2,5% al 17%, en el horizonte del Plan de infraestructuras energéticas de la Comunidad Valenciana 2004-2010.
Le digo bien, del 2,5% al 17%.

En ese sentido, por tanto, el desarrollo del Plan eólico es una estrategia fundamental, dentro de una política realista y eficaz de impulso a las energías renovables en nuestra comunidad.
Los 67 parques previstos en el Plan eólico, aportarán más del 75% de la electricidad producida a partir de energías renovables, evitando así el consumo de cerca de 400.
000 toneladas de petróleo al año, y la consiguiente emisión a la atmósfera de más de cuatro millones de toneladas de CO2 al año.

En estos momentos, el Plan eólico ya se encuentra en una fase muy avanzada.
Tres de las zonas que lo integran ya cuentan con aprobación definitiva.
Otras cinco con aprobación provisional.
Y de las restantes, todas, salvo una, ya han superado la fase de la información pública.
Ello permitirá iniciar las obras durante este mismo año.
De hecho hay dos parques ya totalmente autorizados.
Y creo que en alguno de ellos se puede estar ya trabajando, y cumplir el objetivo de que en el 2007 esté ejecutado al menos un 80% de este plan.
Por lo tanto, en ese 2007, estaríamos aproximadamente en un 13-14% de energías renovables dentro de la producción eléctrica valenciana.

Por esos motivos, la energía eólica es la principal apuesta del Gobierno Valenciano, para el impulso de las energías renovables, pero no es ni mucho menos la única.
También estamos desarrollando una labor muy importante para fomentar el desarrollo, la investigación y la implantación de otras fuentes de energías renovables, fundamentalmente la energía solar; pero también otras, como la biomasa y la mini hidráulica.

Esta labor la estamos desarrollando, fundamentalmente a través de la Agencia Valenciana de la Energía, o Aven, que en esta labor de promoción usa varios instrumentos.
En primer lugar, mediante la realización de estudios de implantación de la energía solar en edificios de la administración pública, en empresas, en hoteles, en grandes superficies.
En segundo lugar, mediante actividades formativas; así se organizan cursos dirigidos a técnicos sobre instalaciones solares térmicas y fotovoltaicas, tanto a las aisladas como a las conectadas a la red eléctrica.
Y en tercer lugar, la Agencia Valenciana de la Energía cuenta con un programa de ayudas a las energías renovables, entre las que se incluye, por supuesto, la energía solar.

Durante el 2004, de los casi 2,4 millones de euros destinados a subvencionar instalaciones de energías renovables, 1,4 millones de euros se destinaron a implantación en el sector doméstico de sistemas solares o de sistemas mixtos eólico fotovoltaicos, que frecuentemente son la mejor opción para electrificar viviendas rurales, muy alejadas de la red eléctrica convencional.
Por tanto, este tipo de instalaciones no sólo suponen una importante contribución al equilibrio medioambiental, sino también son importantísimos para asegurar la calidad de vida en el medio rural.

Además, también durante el año pasado subvencionamos con cerca de un millón de euros las iniciativas de 150 empresas valencianas, principalmente del subsector de la hostelería, y destinadas fundamentalmente a la producción de agua caliente.

Un dato significativo es el crecimiento que está experimentando la utilización de la energía solar.
En energía solar térmica, hemos pasado de subvencionar en el 2002 la instalación de 5.
700 metros cuadrados de paneles, a más de 7.
000 en el 2004.
Y en energía solar fotovoltaica, del medio millón de vatios, cuya instalación subvencionamos en el 2002, hemos pasado a subvencionar casi dos millones en el 2004; es decir, cuatro veces más en dos años.

De hecho, en un solo año, en el 2004, se ha duplicado la potencia total instalada en la Comunidad Valenciana.
Y entre el 2002 y el 2004 hemos subvencionado con más de 4,3 millones de euros a un total de 888 instalaciones, que han supuesto una inversión global de 22,3 millones de euros.

Para este año 2005 contamos con un presupuesto de 2,7 millones de euros, para continuar fomentando estas actuaciones de energías renovables, ahorro energético e I+D.

Además tenemos en estudio dos medidas para potenciar el uso de la energía solar.
En primer lugar, estamos elaborando, y está muy avanzada la tramitación, de un proyecto de decreto que hará obligatorio la utilización de energía solar en los edificios de titularidad de la Generalitat Valenciana de nueva construcción, especialmente en aquellos con gran consumo de agua caliente, como los hospitales.
Así también como la progresiva adaptación de los edificios ya existentes.
De hecho, y como experiencia piloto, estamos colaborando con la conselleria de Cultura, en el diseño de tres nuevos centros de educación secundaria, que incorporarán la utilización de la energía solar tanto en su vertiente fotovoltaica como térmica.

En segundo lugar, estamos elaborando un proyecto de modelo ordenanza solar.
Un documento que servirá de guía a las entidades locales, para favorecer la instalación de sistemas solares de producción de agua caliente sanitaria, en los edificios de nueva construcción y en los que se rehabiliten.
Porque hay una cosa que creo que es importante recalcar, y es que si lo que queremos es verdaderamente promover a gran escala la implantación y la extensión de la energía solar térmica, resulta fundamental la intervención de los ayuntamientos a través de los planes urbanísticos y a través de las ordenanzas municipales.

Por último, tengo que mencionar otra medida reciente del Gobierno Valenciano para promover las energías renovables, que entra en vigor este mismo año.
Y es el establecimiento, en el tramo autonómico del impuesto del IRPF, de una deducción del 5% de las cantidades invertidas en instalación de aprovechamiento de energías renovables para la vivienda habitual.
Esa deducción se suma a las ayudas ofrecidas por la Agencia Valenciana de la Energía, y que he señalado antes, y esperamos que contribuya a hacer aún más atractiva la opción por las energías renovables.

En suma, señorías, yo creo que la política que desde la Conselleria de Infraestructuras y Transporte, se está permitiendo que en la Comunidad Valenciana se impulsen de manera efectiva las energías renovables con todas las medidas al alcance de la Generalitat: planes de ordenación, ayudas directas, estudios y formación, medidas fiscales, actuación en edificios públicos, colaboración con los ayuntamientos.
Y en concreto, el fuerte impulso que la energía solar está recibiendo de la Generalitat, le va a permitir asumir un papel cada vez más importante, que hará posible que a partir del 2010 reemplace el consumo de más de 20.
000 toneladas de petróleo al año.

Nada más.
Muchas gracias.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, honorable conseller.

Té la paraula l'il·lustre diputat d'Esquerra Unida-l'Entesa, senyor Arnal.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Bo, senyor García Antón, jo li he d'agrair l'esforç que vosté fa per ser concret.
I ho està sent.
M'ha donat dades específiques.
Però, home, com pot parlar que està fent-se un fort impuls?
De moment no n'hi ha fort impuls per l'energia solar.

Vosté ha dedicat gran part de la seua intervenció parlant-me d'altres energies renovables, que no és objecte ara de discussió, però que tenen les seues pegues en la planificació concreta, com és l'eòlica, que ha estat discutida.
I fa uns dies vam tindre una discussió ja en una comissió, on allí se va entrar a fons en este tema, i per tant no vaig a repetir ací.

Però, vosté, de fort impuls de l'energia solar al País Valencià no pot parlar.
A la millor me pot dir que en el futur van a fer coses.
És possible.
Però les vorem i repassarem fins a quin punt són de forts eixos impulsos.

Després, de dades d'inversions m'ha donat vosté uns números, que, vaja, m'assabente ara mateix.
Estaria bé que si vostés tenen números nous, que no coneixem els altres, que els publiquen quan abans i estiguen accessibles per a tots.
De moment, les últimes dades que n'hi ha sobre este tema, publicades per vostés, són les que jo li he mencionat.
I són aixina de pobres.
Són molt i molt pobres.

I després vosté parla d'algunes mesures que em deixen a mi un poquet desconcertat.
Parla de promoure l'energia solar en els centres d'educació, en tres.
Ideal.
I què passa, com és possible que després, quan tenen la possibilitat de fer açò a més gran escala, i en projectes com aquells de la instal·lació de l'energia solar en escoles, promogut per Greenpeace en un conveni en l'Idae, vaja, vostés en comptes d'estimular això, ampliar-ho i beneficiar-se del que ja anava a fer-se per este conveni, va i ho impedixen.

Ja sé que vosté no és el responsable, però podria influir i pressionar una miqueta a les altres conselleries, per a què no facen este tipus d'actuacions tan contradictòries.
Vosté vol impulsar-ho, i resulta que quan un projecte ja va en marxa, pel mateix govern en el qual està vosté, se bloqueja.
Bo, ja tindran ocasió d'explicar-ho en més detall, però eixa és una realitat molt clara.

Després diu que pensa fer un esborrany, uns projectes, per exemple, d'ordenances municipals.
Molt interessant, però arriba un poquet tard.
Sap que ja l'han fet una muntonada d'ajuntaments?
Sap vosté que ja l'han publicat l'Iven que ja l'han publicat organitzacions com Ecologistes en acció, que ja n'hi ha una muntonada de models?
Ideal que ho hagueren tingut abans.
De totes maneres, doncs vinga, estimulen i potencien, a vore, más vale tarde que nunca.

Després també promet vosté que faran una desgravació fiscal del 5%.
Bo, per què no són una miqueta més ambiciosos, i a vostés que els agrada tant copiar a Múrcia, no arriben, per exemple, al 10% que ha implantat ja Múrcia?
Seria una bona idea.

I no m'ha parlat res de minicentrals solars, que també haurien d'estimular-se.
I li recorde que n'hi ha ja molts exemples que podrien copiar-se.
Només allò bo, vostés no tenen per què copiar allò roín, però allò bo, per què no?
Encara que siga de Catalunya, o de Múrcia, o de Canàries, on s'han instal·lat unes minicentrals solars, on tenen tant de sol com nosaltres, en uns llocs més en altres menys, però bo, comparable.

I després també parla dels diners que s'ha dedicat.
Bo, vosté parla d'increment, i d'increment i d'increment.
Però u mira els pressupostos, analitza els pressupostos del 2005, els compara en els anteriors, i el que veu és que han disminuït quasi en un 50%.
Ja m'ajudarà vosté a trobar on estan eixos diners, perquè jo, repassant els pressupostos, la línia de l'Aven per a empreses i particulars, ha disminuït des d'1.
411.
000 euros, en 2004, a 831.
320 euros.

Bo, açò és el que jo he pogut identificar.
A la millor vosté em dóna pistes i me pot argumentar i donar més informació concreta.
Però torne a dir, tant buscant en les estadístiques oficials seues sobre l'energia solar, on és pobríssima la realitat actual, i mirant l'esforç que es fa en els pressupostos, l'única cosa que podem trobar són misèries.

I els projectes ben intencionats que vosté té, doncs l'única cosa que li puc dir és que se'ls prenga molt seriosament.
Que siguen més ambiciosos.
Que amplien eixes ajudes que donen, que sap que estos anys últims s'estan quedant.
.
.
Resulta que, clar, augmenten les peticions per part dels ciutadans.
Açò és saludable, açò és interessant.
Però com vostés tenen congelada la xifra, doncs resulta que no pot avançar.
És una pena.
Per què no augmenten significativament estos ajusts als ciutadans, ja que està detectant-se una bona disposició dels ciutadans a incloure estes plaques solars en els seus domicilis.
Seria una via que hauríem de fer un esforç molt més gran, com ha fet, per exemple, l'Iven a nivell estatal, que es va quedar curt en els seus pressupostos i va ampliar, va fer una ampliació de les ajudes i va arribar a moltíssims més.
Haurien de fer vostés alguna cosa així quan abans.
I li suggerisc que ho faça quan més prompte millor.

I, torne a dir-li, amb eixa desgravació fiscal que vosté m'ha indicat siga molt més generós, amplie-la.
I quan a introduir-lo en els edificis públics, també és una cosa que la promet per al futur que siga en tots els edificis públics, tots els que depenguen de l'Administració.
Però, a més, a vore si aconsegueixen també introduir-lo en totes les reformes que es facen dels edificis anteriors, no únicament.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Senyoria, vaja finalitzant.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

I, per tant, estes propostes que de moment ens hem de creure que són per al futur, almenys que siguen ambicioses i que es vegen plasmades en els pressupostos perquè, ara per ara, torne a dir, hi ha un retrocés en les inversions en l'energia solar.

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula l'honorable conseller senyor García Antón.

 

**El senyor conseller d'Infrastructures i Transport:**

 

Gràcies, presidenta.

Senyor Arnal, vosté que està tan acostumat a comparar-nos amb altres comunitats, com Catalunya, el País Basc, Múrcia no tinc les dades ací, però dades comparatius sobrer ajuda a energies renovables en les comunitats autònomes de València, País Basc i Catalunya.
València, dotació de 2005, euros 2.
666.
000; País Basc 1.
800.
000; Catalunya, 2.
300.
000.
Tenim prou menys habitants que Catalunya i una dotació econòmica en les ajudes d'energia renovable un poc superior a Catalunya.

Entre 2002, 2003 i 2004 s'ha invertit en energia solar tèrmica en la Comunitat Valenciana, controlat per l'Agència Valenciana de l'Energia, més de 10 milions d'euros, amb una ajuda de l'Agència de més de 2.
700.
000 euros.
S'ha invertit en energia solar fotovoltàica en l'any 2002, 2003 i 2004, més de 22 milions d'euros, amb una ajuda per part de la Comunitat superior als 4 milions d'euros.
Jo crec que possiblement poden fer-se més coses i en eixa direcció estem.

Estem elaborant, com li dic, una ordenança solar per a presentar-la a tots els ajuntaments, volem presentar-la abans del mes d'agost.
I, eixe projecte de model d'ordenança solar, jo crec que va a facilitar a estos ajuntaments eixa aposta i eixa voluntat d'instal·lar energies renovables, fonamentalment energia solar.

Mire hi ha municipis, com és el cas de Puçol, de Canet de Berenguer i de Petrer, que jo crec que tenen alcaldes que pertanyen al seu partit i no existeixen línies de subvencions dirigides a fomentar les energies renovables entre eixos ciutadans.
O siga, que també poden col·laborar des dels ajuntaments i dir-los als alcaldes de cadascú de nosaltres que vagen en eixa direcció.

També li deia que estem acabant ja el que és el decret, perquè als edificis públics de l'administració autonòmica s'incorpore la instal·lació d'energia solar.
És un projecte que està fent-se, és un projecte de decret que està fent-se entre l'Agència Valenciana de l'Energia i l'Institut Valencià d'Edificació.
Jo espere, també, que al voltant del mes de juliol estiga totalment finalitzat per a poder-lo implantar i posar en marxa.

I, bo, la deducció de l'impost, jo crec que és una deducció important.
Estem parlant que és una deducció a més d'unes subvencions que estem donant.
D'alguna manera estem ajudant i estem facilitant les implantacions d'esta energia.
I, com li deia, senyor Arnal, en l'any 2007 anem a tindre més del 13, 14% del total de l'energia com energia renovable en la nostra Comunitat.
Crec que és una dada comparativament amb altres comunitats autònomes que no està res mal, està prou bé.

I vosté sap que posar un pla en marxa, com és el Pla eòlic, no es fa en dos dies, són quinze zones, cal fer els concursos, cal adjudicar-los, cal fer els projectes, cal fer la informació pública, cal aprovar-los, ha de tindre la declaració d'impacte ambiental i cal aplegar a acords amb tot el món i cal aprovar, també, els plans industrials que té cadascú d'eixos projectes.
En tenim tres totalment aprovats que estan, com dic, les obres començant i els altres estan molt avançats.
De forma que estem en el moment important de desenrotllo d'eixa energia i és un moment que va fer, com deia abans, que per al 2007 el 80% de l'energia eòlica que estava prevista estiga instal·lada.

Gràcies.

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, honorable conseller.

Atenent a l'escrit tramés pel vicepresident, en el que s'excusa l'assistència del conseller d'Empresa, Universitat i Ciència, anem a finalitzar el Ple que es reprendrà demà pel matí a les 10 del matí.

Moltes gràcies, senyories.
Fins demà.

*(Se suspén la sessió a les 19 hores i 12 minuts)*