Educaci%C3%B3%974233.04.08%20macro.html





Comissió d'Educació i Cultura realitzada el dia 8 d'abril de 2014.
Comença la reunió a les 10 hores i 34 minuts.
Presideix la il·lustre diputada senyora M.
Âª Soledad Linares Rodríguez.
Reunió número 27.

La senyora presidenta:

(Inoïble) .
.
.
la Comissió d'Educació i Cultura, en l'ordre del dia en el punt número 1.
.
.
No, perdó, començarem passant llista, per favor, per vore si tenim quòrum.

(La secretària passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

Com n'hi ha quòrum, continuem amb el punt número 1 de l'ordre del dia, que és lectura i aprovació de l'acta de la reunió anterior.

Si no tenen res a dir les seues senyories, continuem amb el punt número 2.

Ha aplegat a la mesa una sol·licitud per a fer un canvi, i s'ha acordat per majoria de tots alterar l'ordre del dia.
El punt número 3 serà el punt número 2, i el número 2 serà el número 3.

Proposició no de llei sobre la revocació de la decisió de reduir de tres a dues les línies educatives del col·legi públic Juan Carlos I d'Almenara, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida (RE número 73.
381, BOC número 223)

La senyora presidenta:

Per tant, el següent punt serà: presa en consideració de la Proposició no de llei sobre la revocació de la decisió de reduir (la senyora Barrieras diu: «Perdó, senyora presidenta.
És que com no m'havia enterat, ¿quin punt ha dit, si és tan amable, que no m'he enterat?
».
Veus.
La senyora Barrieras diu: «El 2 serà el 3 i el 3 el 2.
Gràcies,») dues línies educatives del col·legi públic Joan Carles I d'Almenara, presentada pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.

Per a la seua defensa, té la paraula la il·lustríssima diputada senyora Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

Sí, muchas gracias.

Y muchas gracias, señor Pañella, por la amabilidad, y al resto de compañeros, por la amabilidad de este cambio.

Bien, en abril de 2013, y tras la realización de una inspección de seguridad interior, el ayuntamiento de Almenara y la conselleria de educación reconocieron formalmente que el edificio central del CEIP Juan Carlos I de esta localidad se encontraba afectado por aluminosis.

Lo cierto es que el mal estado del centro había sido ya denunciado en repetidas ocasiones: instalaciones viejas, deterioradas, tercermundistas incluso se pudieron calificar, en algún momento dado.
Y existía una situación de interés porque se modernizara o se construyera un nuevo centro para primaria e infantil en Almenara.
En concreto, en 2010, desde Esquerra Unida del País Valencià ya planteamos a la conselleria la necesidad de construir un nuevo CEIP en Almenara.

La falta de espacio, de la que ya se adolecía entonces, era evidente.
Las aulas estaban hacinadas.
Los alumnos tenían que dejar las mochilas en los pasillos porque todas no cabían en las aulas.
E incluso, en algunas ocasiones, a la hora de hacer exámenes, no había aulas lo suficientemente amplias como para poder realizarse, teniendo que irse al patio del centro para hacer dichos exámenes.
Lo que, por tanto, había ya una situación de falta de espacio antes de la remodelación por la cuestión de la aluminosis.

Se proyectó, entonces, una reforma del edificio para acabar con los problemas estructurales del centro y cuya finalización se retrasó un trimestre entero.
Se prometió que iba a estar terminada en septiembre de 2013 para que los alumnos empezaran el curso, precisamente el curso 2013-2014, en el centro ya arreglado.
Pero las obras se retrasaron durante un trimestre, de tal forma que se tuvo que dispersar el alumnado, hasta tal punto que una vez se han vuelto a incorporar ya, a principios de 2014, al centro remodelado, los niños de infantil no volverán hasta 2014-2015.

Y aunque, efectivamente, el centro volvió a abrirse, como decía, en enero de 2014, no acabaron ahí los problemas.
Porque la remodelación a la que había sometido el Juan Carlos I lo que hizo fue acrecentar los problemas de espacio que se tenían, ya que la tercera planta quedó inutilizada.

Para paliarlo, el Consell propuso una serie de medidas que, a nuestro entender, varían y podemos catalogarlas como insuficientes o bien surrealistas o bien, directamente, demenciales.
La solución de la conselleria de educación a la falta de espacio que ha producido las reformas del CEIP ha sido la eliminación de una de las líneas de infantil, convirtiendo el colegio de tres líneas en un colegio de dos líneas.
Para nosotros es una solución absolutamente inaceptable que aprovechando unas reformas estructurales se adopte la solución de eliminar una línea en este colegio, que lo que hace es vaciar en un futuro sus instalaciones.

Claro, las consecuencias de esta iniciativa ya se pueden saber cuáles son: aumentar la ratio por aula, y todo ello acogiéndose a la normativa del Real decreto 14/2012, que incluye la posibilidad de ampliar hasta un 20% la ratio entre el número de alumnos por aula, hasta llegar a los treinta alumnos o más en caso de incorporaciones tardías.

Esta decisión de suprimir una línea aboca nuevamente la educación de los niños de Almenara a la precariedad, al presuponer, como decía, un importante aumento de la ratio de alumnos por clase, y en perjuicio para los alumnos con necesidades educativas especiales.
Numerosos estudios avalan que la reducción del número de alumnos por clase es beneficiosa para la educación de los estudiantes, con una repercusión positiva en los resultados académicos, una mejora en la satisfacción del profesorado y una mejor capacidad docente para dedicar más tiempo a cada alumno y una mayor implicación familiar en la educación de los hijos.

Pero, además, es que la línea que se suprime es una línea en valenciano, que atenta directamente contra la libertad de elegir la lengua de escolarización.
Y no deja de resultar curioso que una administración que se enorgullece de defender las señas de identidad valencianas, especialmente nuestra lengua, le haya faltado tiempo para impedir que los niños puedan estudiar en su lengua o, por lo menos, un importante número de niños.

La supresión de esta línea en valenciano del Juan Carlos I resultará especialmente perjudicial para todo el municipio de Almenara.
Eliminar una línea de valenciano, en el único CEIP en un municipio donde el uso social del valenciano es abrumadoramente mayoritario, supone que el alumnado del municipio pierde derecho a poder escolarizarse en su lengua en la ciudad donde vive.
Por tanto, el recorte de una línea educativa en valenciano supone un perjuicio claro y evidente en la calidad educativa que recibirán en este momento los alumnos y, además, en las generaciones futuras.

Tampoco se ha tenido en cuenta que el municipio de Almenara sólo cuenta con un solo colegio público.
Y así, no es nada absurdo adivinar que, cuando la natalidad aumente, la localidad se encontrará con un centro educativo limitado y sin posibilidad de adaptarse a los cambios de la realidad del municipio.
La falta de previsión de la administración ha sido evidente; y la aplicación de normas, sin considerar las circunstancias concretas de cada caso, está perjudicando el desarrollo educativo de los niños y niñas de Almenara.

Reducir aulas, eliminar líneas, aumentar el número de alumnos, acabará irremediablemente en una situación insostenible y se tendrá que volver a ampliar el colegio o construir otro.
Y los recortes difícilmente mejoraran la situación del colegio.
Y para nada se está atendiendo, a nuestro entender, las necesidades del mismo.

Es responsabilidad de los gobernantes aplicar normas con inteligencia y sentido común y adaptarlas a las personas, y no a la inversa.

Con esta medida de recorte injustificado, la conselleria pretende que los ciudadanos se sometan inflexiblemente a unas normas y se olvida que la administración tiene la responsabilidad de adecuarlas a la realidad de los casos concretos, como es el ejemplo de Almenara.

Si la conselleria de educación no aplica bien las normas, las normas pierden su sentido y utilidad, al acontecer una herramienta en contra de la ciudadanía.

Por eso, la comunidad educativa de Almenara está rechazando esta medida.
Y, por eso, nosotros solicitamos al Consell y solicitamos en esta PNL respecto al CEIP de Almenara que continúe siendo un colegio de tres líneas, revocando la decisión de reducirlo a dos, y que se habilite de forma urgente una partida presupuestaria destinada a recuperar las instalaciones y el espacio docente suprimidos por un problema de aluminosis, de forma que la reforma esté concluida para el próximo curso 2014-2015.

Y decir que es una PNL razonable, que podía haber sido propuesta por cualquier grupo de los aquí presentes, y que está representando una necesidad imperiosa para la educación en Almenara.
Y, por eso, les pido el apoyo.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Para fijar posición, por parte del Grup de Compromís, té la paraula l'il·lustríssim senyor diputat senyor Pañella.

Té la paraula.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, presidenta.

Senyora Sanz, nosaltres.
.
.
, Compromís va a votar favorablement la proposta que vosté ens ha presentat.
Indubtablement, perquè ja fa temps que també Compromís està presentant propostes, preguntes, demandes distintes a Les Corts, des d'abans que passara el problema tan greu que va tindre el col·legi Joan Carles I d'Almenara.

I ho dic perquè ja en el seu moment ho vam denunciar, i vull recordar el que és el principi d'este gran problema.
I el principi d'este gran problema no és que el centre tinga aluminosi; el principi d'este problema és l'abandonament, la falta d'atenció, l'incompliment de les obligacions de la mateixa conselleria.
Perquè, clar, estem parlant que el curs passat va haver de manar que l'alumnat i el professorat isqueren a tota pressa, de l'alumne, perquè hi havia amenaça seriosa que puguera tindre un desplomament.

Aleshores, ací tinc un document en el qual se posava en coneixement de la direcció territorial, lògicament, de la mateixa conselleria, la situació en este centre l'1 de setembre de l'any 2003.
L'1 de setembre de 2003 parlaven que l'edifici manifestava tremolons, vibracions que es notaven, des de la mateixa estructura; i se demanava que se realitzara un estudi immediatament sobre què estava passant.
Cas omís.

Hi han renovacions entre 2003 i 2009, fent saber esta situació.
I, al final, des de la magnífica conselleria d'educació que tenim, l'ordre suprema és que abandonen tots, a tota pressa, a tota pressa, a mitat del curs passat abandonen el centre perquè hi havia aluminosi.

Deu anys li va costar a la conselleria saber que hi havia aluminosi en un centre.
I ho va haver de saber ja en una situació de perill, de perill, perquè, si no, no s'haguera demanat l'evacuació immediata.

Això és la situació.
Se produïx en l'única escola pública que tenim en Almenara un deteriorament que se dixa que faça camí (inintel·ligible) .
.
.

Després, això comporta ara dues reduccions: una primera reducció d'espai físic, ja que la solució, en lloc de mirar com conservar o fer este nou edifici, no?
, se decidix tirar l'última planta, amb la qual cosa se disminuïx la càrrega que tenen les parets i diu que aixina ja està bé.
No sé si la solució és molt bona, supose que els tècnics de la conselleria li hauran donat el vistiplau.
Però, sense dubte, no és una solució.
.
.
, la millor, entre altres coses perquè se perd l'espai físic.

I, després, com ja s'ha perdut un espai físic, ara perdem les unitats, en un procés calculat des de la mateixa conselleria de debilitament del que és l'ensenyament públic, de manera contínua.

No solament se retallen unitats, sinó que se retallen de manera que signifique un atac a l'ensenyament en valencià, ja.
Un atac, per què?
Perquè una vegada més, una vegada més, des de la conselleria s'elegixen les aules en valencià, d'ensenyament en valencià, perquè estes vagen disminuint per al curs que ve d'una manera vertiginosa, en el sentit que.
.
.
No sé què diran ja.
Perquè ara mos deien: «Mire, que han augmentat tant les places de valencià, des de l'edat de pedra fins ara, han augmentat moltíssim!
» L'any que ve no podran dir que n'han augmentat tantes, perquè estan tancant-les per tots els llocs.

Aleshores, ací què ens trobem?
En una pèrdua d'infraestructures, en una pèrdua d'unitats, en una pèrdua de professorat, que està en la línia contínua de retalls que estan aplicant, no de manera generalitzada -i ho parlarem també en una altra de les propostes que avui mateixa en parlarem en la comissió-, doncs, com deia, en els retalls generalitzats en l'educació pública, en l'ensenyament públic i, sobretot, en l'ensenyament públic en valencià.

Aleshores, això no ho podem permetre.
Hem de traure cara, ací a Les Corts, per les famílies d'Almenara, pels alumnes i pels pares d'Almenara, i també, lògicament, pel professorat, perquè tinguen una escola en condicions, perquè no se retallen els espais físics que en un moment s'havien creat ja.
És que no crec que cap institució, més que la conselleria, estiga d'acord en retallar-se els espais físics que tenen, quan és l'únic centre de la població i, en un moment determinat, tindran necessitat d'un espai físic degut a un possible augment de població.

Per tant, senyories, espere que tinguen tots la posició favorable a esta proposició no de llei, perquè és de justícia.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Per a fixar posició, per part del Grup Parlamentari Socialista, té la paraula la il·lustríssima diputada senyora Pilar Sarrión.

Té la paraula.

La senyora Sarrión Ponce:

Gracias, presidenta.

El Grupo Parlamentario Socialista vamos a apoyar la proposición no de ley que presenta el Grupo de Esquerra Unida sobre el colegio público Juan Carlos I de Almenara.
¿Por qué la vamos a apoyar?
Pues muchas son las razones que nos llevan a apoyar ésta y cualquier otra que venga en relación con las líneas suprimidas de infantil en el arreglo escolar para el curso 2014-2015.

Consideramos que la conselleria no está teniendo en cuenta la realidad de muchos municipios donde el alumnado puede ir creciendo o donde se ha de escolarizar en el único colegio que hay a todo el alumnado que llega al municipio durante el curso.

Consideramos que la conselleria está tomando medidas cortoplacistas, sobre todo cuando se trata del recorte de unidades y del recorte de docentes, y lo que pretenden es dar una educación con menos dinero, con menos recursos y recortando todo lo que se puede.
En el caso concreto de Almenara van a reducir dos unidades de infantil y una de primaria, nosotros no vamos a repetir lo que ya han dicho los grupos que me han precedido y con los estoy totalmente de acuerdo, pero sí que me gustaría leer parte de las alegaciones que presentan el consejo escolar de Almenara y que, luego, se ratifica por el pleno.

En estas alegaciones por la supresión de tres unidades escolares:

«Vistes les al·legacions realitzades pel consell escolar municipal del CEIP Juan Carlos I d'Almenara, sent les 17:30 hores del dia 20 de desembre del 2013 es constituïx el consell escolar municipal d'Almenara per a realitzar l'estudi i fer les al·legacions que es consideren necessàries a la proposta de modificació d'unitats i llocs de treball del CEIP Juan Carlos I presentada per la conselleria.

»Al·legacions.
Estar en desacord amb la proposta de supressió de dues unitats infantils i una de primària, la qual cosa comportaria un agravi per a la situació educativa d'aquestos grups que patiran un augment de ràtio que dificultarà la situació d'aprenentatge i, també, la supressió de tres llocs de treball definitius en aquestes etapes educatives.
»

Insistir en el fet que aquesta localitat compta amb un únic centre públic d'infantil i primària, la qual cosa ens determina com a únic centre rebedor d'incorporacions tardanes.

A més a més, també se sotmet a votació per la presidència del ple en votació ordinària i per unanimitat adoptar el següent acord.
És unanimitat.
Recorde que el Grup Popular en l'Ajuntament d'Almenara també va votar favorablement aquestes al·legacions que es varen presentar al conseller escolar municipal i més tard al ple.

Punt primer del que se sotmet a votació:

«Manifestar el nostre recolzament a les al·legacions realitzades pel consell escolar municipal del CEIP Juan Carlos I d'Almenara a la conselleria d'Educació per la supressió de dos unitats d'infantil i una de primària, pels perjudicis que aquesta mesura suposa per a la qualitat de l'ensenyament que reben els alumnes del col·legi.
»

En les intervencions d'aquesta votació la senyora Bañuls, que és la responsable del Grup Municipal Popular, diu que votarà a favor de la proposta d'alcaldia «de apoyo a las alegaciones hechas por el consejo escolar municipal».
Després, es llig un manifest a favor del manteniment de les tres línies en el centre d'Almenara que també secunden els grups polítics.

El Grup Socialista no té res més a afegir ni a les al·legacions, ni a la proposta del ple, ni molt menys a la PNL que ha presentat hui la senyora Marga Sanz en representació del Grup d'Esquerra Unida.
L'única cosa que afegim és l'últim paràgraf que parla de les al·legacions dels pares i mares: «Las familias, el profesorado y la comunidad educativa debemos estar unidos con un objetivo: la defensa de una escuela pública y de calidad, gratuita y universal como derecho fundamental que garantice el futuro de nuestros niños.
»

Por lo tanto, nosotros vamos a apoyar esta PNL basándonos en todo lo que se ha comentado anteriormente pero, sobre todo, en las alegaciones y en la propuesta de alcaldía que se votó en el pleno y apoyaron todos los grupos municipales del Ayuntamiento de Almenara.

Gracias.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Para fijar posición, por parte del Partido Popular tiene la palabra la ilustrísima diputada señora Parra Almiñana.

La senyora Parra Almiñana:

Muchas gracias, señora presidenta.

Desde el Grupo Popular queremos relatar cuál es la actuación de la conselleria de educación en Almenara, en este colegio, que nos parece que ha sido estrictamente técnica y rigurosa y velando por lo que tienen que velar, que es la seguridad de los alumnos.

En este sentido, decir que hay respuestas que obedecen a informes técnicos.
No son criterios políticos, señorías, sino que son informes técnicos los que guían la senda de trabajo de la conselleria de educación.
Y ni qué lugar tiene decir que el informe técnico que se hizo en su día evidenciaba que había una necesidad de una actuación, y la necesidad de actuación, en un principio, que era realizar unos aseos, realizar obras en la parte superior, pues se vio ampliada cuando se hicieron esas catas técnicas y dio lugar a la evidencia que argumentó el comportamiento técnico de la conselleria como es dictar una obra de emergencia, porque a raíz de esa actuación que se tenía pensado llevar en el colegio Juan Carlos I de Almenara se detectó la aluminosis.

Por lo tanto, que actuó como tuvo que actuar y de forma diligente porque, señores, lo que se hizo es lo que no se puede criticar, que es lo que hacen ustedes, y lo que hizo es un desalojo inmediato del edificio para que abandonaran el aula afectada, y eso no se puede criticar como que «propiciaron el desalojo del centro», ¡por supuesto que propiciaron el desalojo del centro!
», es que no cabía otra actuación, es que hay que ser responsables y diligentes.
Y ¿qué pasa?
, pues que a raíz de esas catas lo que se propuso por los técnicos es la demolición parcial, la reconstrucción y el refuerzo de las aulas interiores.
Y eso es estrictamente lo que se ha hecho.
Y, ahora, vayamos al tema de las eliminaciones de las líneas.

Si como quiero expresar -y he expresado- que ha actuado con toda la rigurosidad, criterios técnicos y velando por la seguridad de los alumnados, hay que decir que el tema de las líneas, señores compañeros, no lo marca la conselleria, las líneas las marcan los propios alumnos, las propias matriculaciones, el número de alumnado es el que influye a la hora de reducir las líneas o aumentarlas.
Y quiero ratificar las palabras que dijo en la sede, en el parlamento autonómico, nuestra consellera en el último pleno: «No hay ni un solo niño de la comunidad, ni adolescente, de la Comunidad Valenciana, que no esté, como no podía ser de otra manera, matriculado en colegios ¡públicos!
, y una enseñanza gratuita.
» Todos los alumnos, todos los alumnos de esta comunidad tienen su plaza en colegios públicos, ¡todos absolutamente!
Nadie se queda sin un derecho que es reconocido constitucionalmente.

Ahora, señores, tendremos que reconocer que las líneas y las matriculaciones no es algo inamovible, no es algo estático.
Las matriculaciones, al igual que las líneas, tienen que ir adecuándose porque esa es la obligación de la conselleria, ir adecuando la oferta educativa a la demanda que tenemos en cada una de nuestras tres provincias y en cada una de nuestras localidades.

Y es verdad que ha habido reducciones de líneas, ha habido reducciones de líneas acompasadas con aumentos de líneas en otros centros.
Con lo cual, tendremos que decir que el cómputo general a la hora de reducir líneas en la Comunidad Valenciana ha sido negativo porque quiero decir que son muchas más líneas las que se han puesto en marcha que las que las que se han reducido.
¿Dónde se han reducido?
Donde no hay oferta.
¿Dónde se han ampliado?
Donde sí que la hay, ¡ni más ni menos!
Y sí que tenemos la constancia de que existen en esta localidad dos líneas en valenciano.
 (Veus)

Por lo tanto, cuando ustedes vienen aquí a decir que se atenta contra la línea en valenciano están, sencillamente, faltando a la verdad porque los datos que no da la conselleria es que hay dos líneas en valenciano en esta…

La senyora presidenta:

Vaya finalizando, señoría.

La senyora Parra Almiñana:

Por lo tanto, ratificar las actuaciones de la conselleria y dejar bien claro que ustedes faltan a la verdad cuando dicen que se atenta contra la línea en valenciano.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

¿Quiere réplica, señora Sanz?

Tiene usted la palabra.

La senyora Sanz Alonso:

Bien, señora Parra, mire, dos cosas: una, que yo no sé si usted sabrá que el desalojo fue necesario, fue imprescindible que se diera de esa forma porque si algo hubiera ocurrido, alguna desgracia, la responsabilidad de la conselleria hubiera sido evidente, sencillamente porque desde 2003 -2003 y el desalojo es en el 2013, ¿eh?
- tienen la denuncia en su mesa de vibraciones en la estructura, de defectos en la estructura del centro educativo, de instalaciones vetustas, de instalaciones que ellos mismos -le decía antes- calificaron de «tercermundistas», y denuncia avalada por el presidente del consejo escolar, en nombre del consejo escolar, y que se viene repitiendo a lo largo de todos los años.

¡Hombre!
, claro, ¿cómo no podían salir de esa forma?
Claro, lo que tenía que haber hecho la conselleria es actuar cuando tenían que haber actuado y haber cogido ese centro, haberlo remodelado, haberle introducido las medidas de seguridad que hubieran sido necesarios o haber construido uno nuevo, me da lo mismo, pero tenían que haber actuado.
Lo que no puede ser es que a punto de un derrumbe, de un supuesto derrumbe, o con peligro de derrumbe, se disperse al alumnado, se vacíe ese colegio pudiendo haber habido desgracias personales.

Entonces, lo que ha hecho la conselleria no le quedaba más remedio, no es que haya actuado responsablemente, es que ha sido una irresponsabilidad de la conselleria tener que haber desalojado ese centro de esa forma, haberlo hecho de esa forma, cuando tenía todos los datos sobre la mesa de en qué situación se encontraba.

Y, mire, usted dice que «se suprimen unidades donde no hay demanda de escolarización».
¡Que se lo digan al Cremona!
Que se lo digan al Cremona que tiene veintiocho niños llamando a la puerta para escolarizarse, hermanitos de los que ya están escolarizados y que les han dicho que se tienen que ir a otro colegio.
¡Que se lo digan a ellos!
Es que miente la conselleria.

Y no se puede decir que el saldo es positivo porque no se trata de correr las sillas de un lugar a otro del aula, se trata de niños a los que se les suprime en una localidad una línea.
Y es verdad que en otros sitios se puede abrir pero ¡no para esos niños!
, esos niños ya han quedado tocados por la supresión, ¡claro que han tocado por la supresión!
Y en ese colegio hay demanda, y en ese colegio, que es el único del centro, como haya niños que se incorporen a mitad del curso, pues se van a encontrar con las aulas colapsadas a treinta, treinta y uno, treinta y dos niños o treinta y tres.
Y ¿qué más?
, ¿más niños en las aulas?
¿Por qué no prevé que es el único centro educativo público, el único CEIP de Almenara donde van a ir las futuras generaciones, donde van a ir los niños que puedan llegar de otros municipios o de otros países, que les tienen que acoger necesariamente, obligatoriamente?
¿Por qué no prevén eso?
¿Por qué tienen que eliminar una línea siendo el único centro educativo?

Eso no es actuar con racionalidad ni con previsión, ni situando la necesidad de la educación pública de calidad porque lo que van a hacer es masificar aulas y ya veremos si el día de mañana todos los niños tienen cabida en condiciones de calidad.

Por lo tanto, la conselleria ha actuado de una forma irresponsable durante todos estos diez años en un colegio que no se nos caía de viejo y, en estos momentos, actúa también irresponsablemente no teniendo en cuenta que es el único centro educativo que hay en el municipio con capacidad de escolarizar a niños en educación infantil y en educación primaria y suprimiendo líneas.
Pues, no, así no se hace, y no se hace porque no están en esas previsiones ni tienen esos intereses, señora Parra, y no tiene justificación nada de las argumentaciones que ustedes nos han puesto aquí.

¿Por qué se suprimen?
Mire, es que yo puedo entender hasta que se diga, «no se van a ocupar esas líneas, esas líneas se dejan en stand by», puedo llegar a entender eso, pero que en el único centro educativo que existe en Almenara se elimine una línea… ¡Claro que el día de mañana se puede habilitar otra línea!
Pero es que ¿usted sabe lo que es habilitar una línea?
Eso es… tiene que meterse por medio Hacienda, tiene que dar el visto bueno porque eso son contrataciones, sí, sí, sí, es todo un proceso administrativo que no se hace del día a la mañana, no se hace del día a la mañana.
Porque, claro, ustedes dicen, «no, no, se han creado unidades nuevas»; se han habilitado, algunas se crean, poquísimas, se han habilitado, y habilitado ¿qué quiere decir?
, que para este año funcionará pero que para el año que viene no tenemos garantía de que puedan funcionar, y de eso muchas, muchas, no son unidades estables, ¿vale?
Y lo que mucho me temo es que el día de mañana, aquí, que ya hay niños suficientes para no haber eliminado una línea, pues el día de mañana pueda suceder lo mismo aquí en Almenara.

Y, por tanto, esto que está sucediendo y, además, ha sido rechazado por toda la comunidad educativa, ha sido avalada la reivindicación de este centro por el propio pleno del ayuntamiento, donde su partido ha votado a favor de esto.
Pues lo que no entendemos nosotros es que usted venga aquí y en nombre del Grupo Popular en las Cortes Valencianas diga lo contrario de lo que ha dicho su propia organización política en la ciudad de Almenara.

Al final, cuando se da la espalda a la ciudadanía, se da la espalda hacia sus propios votantes.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Tiene la palabra, por parte del Grupo Parlamentario Popular, la señora Parra.

La senyora Parra Almiñana:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señora Marga Sanz, usted ha hecho referencia a otro colegio y dejó demostrado…, a otro colegio ha hecho alusiones la señora consellera, que todos los niños tienen su puesto en colegios públicos y que el edificio está a 150 metros del anterior.

Por lo tanto, como no es el tema de la cuestión, no me voy a referir a ese colegio que ya tuvo puntual respuesta por parte de la conselleria.
Pero sí que le tengo que decir que usted, que hace tan gravoso el proceso administrativo de año en año, que es un proceso que es lógico y normal y que es la obligación de la conselleria adecuar anualmente la oferta educativa a las demandas que haya en cada provincia y en cada localidad, pues no resulta tan difícil como usted lo pinta, y no le resulta tan difícil porque, mire, después de ese gravoso procedimiento administrativo al que usted alude, pues resulta que este año se han incrementado 121 líneas… unidades educativas para el 2014-2015.
O sea, que ese proceso administrativo es que va implícito en los deberes que tiene que hacer la conselleria.
No es nada gravoso.

Y le vuelvo a repetir lo que le he dicho.
Las líneas, las unidades educativas no es algo inamovible, sino que tiene que ir fluctuando conforme fluctúen las demandas, y según las edades y según los centros.
Y, por lo tanto, pues decirle que la realidad que ustedes demuestran no es…, que ustedes quieren pintar no es la auténtica, la real.

Mire, se han suprimido 223 líneas, pero es que con las que se han creado da un superávit de 121, quieran ustedes o no, y tanto en colegios, como institutos como en educación especial.

Les voy a dar las cifras.
En colegios habrá 272 nuevas unidades y se suprimen 226.
Por lo tanto, saldo positivo de 56 unidades.

En institutos se crean 8 y se suprimen 2 -perdone-, lo cual da un saldo positivo, arroja un saldo positivo de 6 nuevas unidades.

Educación especial, se crean 64 y se suprimen 5.
Habrá 59 unidades en positivo más.

Evidentemente que se suprimen, pero a la vez le vuelvo a decir lo que he dicho, se acompasa con nuevas creaciones.
Y eso es así.
Ustedes se quedan con las que se suprimen, pero no contabilizan las que se crean.
¿Por qué?
¿Por qué hacen eso?
Porque no les interesa ver que la conselleria está actuando, le he dicho, con responsabilidad y con total diligencia.

Evidentemente que desahuciaron o desalojaron a los niños, desalojaron a los niños cuando estaban amenazados en un edificio.
¡Faltaría más!
Y tan pronto hubo el informe técnico, se actuó.
Y tenían previsto actuar en ese colegio con los aseos, la escalera de incendios y la instalación de un ascensor.
Y cuando vino el informe que había que desalojar, rápidamente se hizo.
Antes no había un informe que obligaba al desalojo, tal y como usted está apuntando.
No existía un informe que amenazaba ruina.
Y no amenazaba.
Y cuando se tuvo constancia se actuó como debe, pero independientemente de la ideología del gobierno que hubiera, se ha hecho lo que se tenía que hacer.
Buscar una adecuación a los niños de tres a cinco años en el mismo edificio, en la parte que no estaba afectada.
De cinco años de primaria al edificio donde se impartían asignaturas especializadas.
Y alumnos de cinco y seis de primaria a un centro de formación de adultos, cedidos por el ayuntamiento.
¡Pues claro!
Pero eso, independientemente de quién hubiera gobernado y la ideología, se hizo lo que se tenía que hacer.

Y dicho lo cual decir, mire, para concluir, no pueden poner en duda la inversión que ha hecho el Partido Popular en centros educativos de primaria, secundaria y especiales en la Comunidad Valenciana desde que se gobierna, porque no hay color ni comparación con lo que hizo el Partido Socialista, ese Partido Socialista que ideológicamente tanto se identifica con ustedes y con los que quieren gobernar, pero que no van a gobernar, porque vamos a seguir gobernando el Partido Popular en la Comunidad Valenciana.

79 centros educativos en gobiernos del Partido Socialista en la Comunidad Valenciana, frente a los 619.
Y yo doy fe, en mi colegio cómo estaban los centros educativos y cómo los tengo ahora, en Ibi, gracias al gobierno del Partido Popular.
Como mi localidad, los números 79 colegios o centros educativos del PSOE, 619 el Partido Popular.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Le ruego, por favor, le ruego por favor que mantengamos el turno de respuesta.
Cada uno va a tener su tiempo para poder decir.

Una vez debatido este punto, procedemos a la votación.
¿Votos a favor?
6.
¿Votos en contra?
8.
Queda desestimado, por lo tanto, el punto número 2 y pasamos al número 3.

Proposició no de llei sobre l'elaboració d'un estudi previ al procés de matriculació en relació amb la distribució de l'alumnat amb necessitats d'atenció compensatòria i d'educació especial, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 73.
021, BOC número 219)

La senyora presidenta:

Presa en consideració de la Proposició no de llei sobre l'elaboració d'un estudi previ al procés de matriculació en relació a la distribució de l'alumnat amb necessitats d'atenció compensatòria i d'educació especial, que presenta el Grup Parlamentari Compromís.

Per a la seua defensa, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Pañella.

Té la paraula, senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyora presidenta.

Bé, el que estem demanant és que se revisen els criteris de repartiment dels alumnes a l'hora de la matriculació en els centres.
Per què?
Perquè, indubtablement, cada vegada està més afectat per les fórmules que des de la mateixa conselleria s'estan definint.
La fórmula del districte únic en la matriculació, sense a més tindre en compte les característiques de l'alumnat, comporta que està obert el camí, que també marca la LOMQE, a la qualificació dels centres educatius.
Quan dic qualificació per a formar un rànquing, un rànquing en el qual no tots estaran treballant en les mateixes condicions i tampoc queden clars els criteris de qualitat de l'ensenyament.

Ho dic perquè en este moment, i incentivat encara més en el sistema de districte únic, el repartiment entre centres públics i privats no és homogeni, no és homogeni.
Ho hem denunciat moltes vegades, però no només ho denuncia Compromís, crec que ho denunciem tots els partits que estem representats, tots els grups polítics que estem en l'oposició i també la Confederació Anaya, les distintes federacions de les AMPA, estan denunciant contínuament esta situació.

En este moment l'adscripció de l'alumnat no se fa amb criteris d'igualtat ni d'atenció a la diversitat, atenent el que són els centres, sinó estan acumulant-se en centres, doncs, per exemple, alumnes amb dificultats diverses per a l'aprenentatge, sobretot també alumnes nouvinguts.
Alguns poden dir, bé, i quin problema tenim amb els alumnes nouvinguts que s'acumulen?
Doncs precisament perquè dels alumnes nouvinguts d'altres cultures nosaltres el que demanem és que tinguen un entorn en el qual siga fàcil integrar-se, i unir-los en grups, en centres determinats, comporta després dificultats d'adaptació i, per tant, dificultats d'integració.
Això és discriminació, això és discriminació, però també discriminació que s'està produint entre el que són els centres públics i els centres privats, no els privats, sinó els privats-concertats, lògicament, que no disposen, no tenen els percentatges d'alumnes amb necessitats educatives especials que disposen els altres.

Això és una línia política que estan fent per a desprestigiar de manera continuada l'educació pública.
I per què ho fan així?
Perquè lògicament els resultats acadèmics seran més baixos en els centres públics que en els centres concertats.
És una recerca d'allò que no és real en este moment, perquè ho hem dit moltes vegades.
Però és la recerca contínua del desprestigi de l'educació pública en funció de millorar el prestigi de la concertada i la privada.

No volem que cap centre patisca un greuge de discriminació ni interferència en l'adscripció de l'alumnat, però tampoc.
.
.
, perquè això comporta, com he dit, distorsions en els resultats estadístics.

S'ha de garantir la pluralitat i el tractament solidari de la diversitat en la igualtat d'oportunitats a qualsevol ciutadà, siga la que siga la seua condició social, econòmica, religiosa, etcètera.

Per tant, demanem que en les condicions d'escolarització reformulen eixos criteris de distribució de l'alumnat i que seguisquen, perquè vostés sempre ens ho recorden, el marc constitucional en el qual s'emmarca la no-discriminació de ningú, per cap raó, i puguen treballar per tant tots els centres i en tots alumnes amb igualtat de condicions.

És per això que presentem una proposta definida en set punts:

I el primer i bàsic és que la matriculació se produïsca després d'un estudi previ, crear un estudi previ abans del procés de matriculació que analitze les característiques individuals a matricular en cada centre i que propicie un anàlisi de la distribució de l'alumnat amb necessitats d'atenció compensatòria i d'educació especial.

Això ho estan demanant les diverses AMPA, les federacions de pares, inclús previ al que és l'arranjament escolar.
El que estan demanant és que l'arranjament, és a dir, si s'ha de fer una disminució d'unitats educatives, esta disminució se faça en els llocs que no tenen una demanda de matriculació, no que se dirigisca la demanda de matriculació des de la mateixa conselleria, que és el que s'està fent en este moment.
Això és el que demanen les AMPA.

Per tant, si se fa eixa anàlisi, després, en funció d'eixa anàlisi, se podran reservar les places a cada centre i proposar a les famílies inclús la conveniència d'assistència a un o altre centre.
Estem parlant de tractament individualitzat previ a la matriculació, atenent les necessitats educatives de cadascun dels alumnes.
Això faria que millorara l'atenció de l'alumnat i dels pares també assessorant-los adequadament a través dels serveis psicopedagògics.

Per tant, tot l'alumnat de compensatòria i de necessitats educatives especials hauria de ser distribuït per igual entre tots els centres sostinguts amb fons públics.
I dic «per igual» dotant, lògicament, per igual també les capacitats d'atenció que puga tindre eixe alumnat en tots i cadascun dels centres.
Per què?
Perquè pedagògicament no se demana, quan parlem d'integració, se parla de repartiment en tots i cadascun dels centres per afavorir la integració d'este alumnat amb necessitats educatives especials i, per tant, dotar cadascun dels centres dels mitjans humans, personals i materials necessaris.

Demanem que la direcció territorial faça un seguiment real i comunique a la comissió d'escolarització la disponibilitat de vacants i el nombre de matrícula definitiu quan finalitze tot el procés en els centres, parlem de tots aquells centres sostinguts amb fons públics de la localitat on estiguen.

També que es mantinga la comissió d'escolarització durant tot el curs escolar.
Per a què?
Perquè les possibles matriculacions dins del curs, que hi hagen altes dins del curs, se puga dictaminar també al centre.
Lògicament tenint en compte.
.
.
, això no vol dir que s'envie (inintel·ligible) .
.
.
sinó tenint en compte les distintes circumstàncies també de proximitat i altres.
Però sobretot també atenent el que és les diferències de la distribució de l'alumnat de compensatòria.

I que aquesta comissió d'escolarització garantisca i afavorisca, en cas de considerar-ho necessari, el trasllat de l'alumnat per motius familiars, per dificultats d'aprenentatge o per inadaptació del centre.

A més, és una mesura per a precisament previndre aquests casos últims que anem a dir, que no es complete la matrícula del centre fins a setembre i deixar una quantitat de places durant l'estiu per a la redistribució o la distribució equitativa que poguera haver-hi.

He de dir que les fórmules que hem proposat estan extretes també i conveniades amb les associacions, les federacions i la confederació de pares d'alumnes, que són qui realment ja fan propostes similars, han fet propostes similars a la mateixa conselleria, proposta que no ha tingut en compte.
No obstant, nosaltres la portem també ací, a Les Corts, per tal que tinguen tots els grups la capacitat de, la possibilitat, perdó, de ratificar este acord i sol·licitar que la conselleria tinga en compte totes estes mesures a l'hora de fer una distribució equitativa de l'alumnat entre tots els centres, també lògicament entre els centres concertats.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Para fijar posición, por parte del Grupo Socialista, tiene la palabra la ilustre diputada señora Pilar Sarrión.

Té la paraula, senyora Sarrión.

La senyora Sarrión Ponce:

Gracias, presidenta.

El Grupo Socialista, y quiero empezar por aquí, va a apoyarlo y podía quedarme ya en esto.
Apoyamos su proposición no de ley y nos parece todo bien.
Y podíamos terminar aquí la intervención.
Sí que voy a añadir algo más para que luego, desde el Grupo Parlamentario Popular, no se acuse al Grupo Socialista de lo que están acostumbrando y de la forma que están llevando últimamente a cabo sus intervenciones, hablando de tripartitos, que creo que no tiene nada que ver con esto, o de los gobiernos del Partido Socialista, que quiero recordar que casi veinte años que ya no gobernamos.
.
.
, mi grupo ya no gobierna esta comunidad.

Por lo tanto, no sé quién va a intervenir, supongo.
.
.
, no sé será la señora Parra de nuevo o no, pero como en el otro punto no he tenido la ocasión, pues, quiero decírselo aquí, (veus) lo que ha pasado en veinte años creo que ya no es responsabilidad ni de este partido ni del futuro tripartito, si es que lo hay, o del grupo que, en su caso, gobierne, que yo espero que sea por mayoría, el Partido Socialista, como no puede ser de otra forma.

Dicho esto, apoyamos, vuelvo a decirlo, esta proposición no de ley, proposición no de ley que.
.
.
, vamos, comprendo que el Partido Popular, por su gestión nefasta de estos últimos veinte años, vaya a contar en contra y lo justifique como le dé la gana, creo que aquí ya no tengo más que decir, pero nosotros sí que la vamos a votar a favor.
La vamos a votar a favor, porque es un.
.
.
, de alguna forma, una falacia todo lo que está haciendo y diciendo el Partido Popular la semana pasada o la anterior en el pleno, en las comisiones, libertad de elección de centro, distrito único, cada padre puede elegir, no hay ningún problema, cada uno lleva a sus hijos donde quiere, pues, miren, mentira, no pueden los padres llevar a sus hijos donde quieren cuando hay determinados centros concertados, y alguno también público, que no se les dota de los recursos ni materiales ni humanos necesarios para poder escolarizar a determinado número o a determinados alumnos con unas necesidades educativas especiales o que necesitan de algún tipo de refuerzo.
Partiendo de aquí, ya no existe libertad de elección de centro para esos padres.

Existen muchos alumnos y alumnas con necesidades educativas especiales y que sus familias, aparte de no poder elegir centro, tampoco van a poder pagar un centro donde les puedan dar los tratamientos que necesitan.
Y no lo van a poder hacer, porque desde la administración educativa no se ha tenido en cuenta a estos alumnos.
Se ha pedido la integración, pero no los integran en condiciones de igualdad.
Se está pidiendo que vayan a las mismas aulas, pero no se les están dando a los docentes que están tutorizando esas aulas los recursos de apoyo humanos que necesitan en el aula para poder atender a este tipo de alumnos.
Y si ya hablamos del proceso de escolarización, pues, qué decir de la forma en la que están funcionando las comisiones de escolarización.

Por lo tanto, ahora se da un paso más, se inventan los ranquings de centros, donde las familias van a tener en cuenta qué centros son mejores y qué centros no para elegir las matrículas de sus hijos, pero no se paran en pensar que los alumnos que tienen necesidades educativas especiales o que necesitan un refuerzo, no tienen las notas para poder ir a estos centros tan buenos como existen.
¿Cómo se van a distribuir?
, ¿cómo piensan hacerlo?
Porque la mayoría de centros públicos son los que acogen a este tipo de alumnado, no los centros concertados, y eso se refleja también en los presupuestos de La Generalitat año tras año, hay una línea presupuestaria donde se da dinero para los programas de refuerzo y apoyo en centros concertados de este tipo de alumnos, línea que el Grupo Socialista cada año presenta una enmienda diciendo que se dote de más dinero, no porque queremos que se les dé más dinero a los centros concertados, porque queremos que escolaricen por igual a todos los alumnos, y ahí es donde entraría en juego las comisiones de matriculación que cada vez están actuando con intereses totalmente distintos a los que deberían de tener a la hora de repartir a los alumnos entre los centros.

Por lo tanto, estamos con el Grupo Compromís en que es imprescindible una buena planificación para evitar la segregación por los tipos de centro, consideramos más que necesario, pues, este estudio previo al proceso de matriculación que analice las características individuales para la matriculación en cada centro, necesitamos, imprescindible, el asesoramiento a las familias para decirles, su hijo, en qué centro tiene mejor o no tiene mejor trato, o dónde puede desarrollar mejor sus habilidades, sin excluirlo de ninguno de estos centros, y lo que no podemos, y repito lo del inicio, es hablar de libertad de elección y estar coaccionando o no estar dejando acudir a determinados alumnos en condiciones de igualdad a unos centros públicos o a unos centros privado-concertados.

Creemos que en un centro concertado.
.
.
, está sostenido con fondos públicos y, por lo tanto, ha de dar igual servicios, programas y garantías para todos los alumnos que lo demandes y se matriculen en ellos.
De ahí que el tema del reparto en la comisión de matriculación.

Gracias.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Per part del Grup Parlamentari Popular, per a fixar posició, té la paraula la il·lustríssima diputada senyora Maira Barrieras.
Té la paraula.

La senyora Barrieras Mombrú:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyories.
Senyor Pañella.

Bé, en primer lloc, vaig a dir la posició del Grup Parlamentari Popular.
Evidentment, és una posició contrària a la seua proposició no de llei, perquè tenim l'argumentació, no perquè ens done la gana, ¿eh?
, evidentment, nosaltres fem les coses perquè considerem que tenim arguments per a que se defense la nostra posició, no mai fem les coses perquè ens dóna la gana, quede clar això.

Volia dir-li, volia dir-li primer que tot, senyor Pañella, que jo no crec que per cap moment s'estiga desprestigiant la pública, ¿eh?
És que eixa afirmació m'ha paregut una miqueta forta.
Nosaltres, el que volem és prestigiar, prestigiar la pública per damunt de tot, ¿eh?
, però sense oblidar, sense oblidar, que la concertada és educació sostinguda amb fons públics, que a vegades ens pareix que açò se'ns oblida una miqueta.
Nosaltres no volem per a res el desprestigi de res.

Vosté parla de l'arranjament escolar.
Clar, l'arranjament escolar.
.
.
, bé, és que a vegades dóna la impressió que parlar de llibertat d'elecció de centres, ¿eh?
, vol dir que tinguen de ser els pares els que organitzen la conselleria.
I, mire, no, senyor Pañella.
La conselleria, ¿eh?
, té uns recursos que té d'optimitzar, la conselleria té de fer un a planificació, i una vegada eixa planificació està feta, oferta als pares el que té ja planificat.
No pot donar als pares la possibilitat que ho planifiquen ells, perquè açò seria el desgavell total i absolut, i vosté ho sap.
Açò és el mateix, imagine's, ¿eh?
, vosté se'n va a un restaurant, ¿eh?
, i el restaurant decidix els plats que oferta i, llavors, vosté va allí i tria el plat que vosté vol.
No, vosté el que vol és anar al restaurant i dir-li al cuiner els plats que té de fer.
Doncs, mire, no, això no funciona aixina, ¿eh?
, senyor Pañella, i ho sap perfectament, però és molt fàcil des del lloc que està vosté, que, com no governen, és tot molt, molt bonico, però la responsabilitat de governar és una responsabilitat que m'agradaria, de veritat, que no la tingueren mai, ¿eh?
, m'agradaria de veritat que la seguírem tenint el Partit Popular, perquè, si no, el desgavell en esta comunitat seria de por, seria de por.

Bé, entrant en la matèria, vosté.
.
.
, poc li tinc de contestar ja, perquè és que vosté torna a repetir exactament el mateix que va presentar l'altre dia, ¿eh?
, en el ple, ¡el mateix!
, exactament el mateix.
¿Què vol que li diga?
Vosté està qüestionant d'alguna manera el treball dels funcionaris, que són grans professionals.
La Generalitat realitza tots els anys la planificació, ¿eh?
, i l'arranjament escolar és un procés viu, perquè si en el període de matriculació es necessita habilitar noves aules, vosté sap que es realitza.

Però és que tot això.
.
.
, és que tot això, ¿eh?
, sap perfectament quan parla vosté de totes les persones que tenen.
.
.
, els alumnats de compensatòria i tots els que tenen necessitats educatives especials, que existix un model, garantit per la normativa establida en matèria d'escolarització de l'alumnat, que ja dóna resposta al fons de l'assumpte plantejat, previst tant a la LOE com als desplegaments normatius de l'àmbit de gestió de la Comunitat Valenciana en matèria d'admissió de l'alumnat.
L'article 9.
3 del Decret 33/2007, del Consell, modificat pel Decret 42/2013, sobre accés als centres públics i privats concertats, i el capítol IV de l'Orde 14/2013, de 4 d'abril, estableixen ambdós preceptes en matèria d'admissió de l'alumnat amb necessitats específiques de suport educatiu, amb l'objectiu que tinguen una distribució equilibrada quant a l'escolarització d'aquest alumnat.
Llavors, l'article 9.
3 de Decret 33/2007, modificat, com dia, pel 42/2013, i l'article 18 de l'orde d'admissió d'alumnat, ja estableixen els preceptes en matèria d'admissió referents a l'alumnat amb necessitats específiques de suport educatiu i, per tant, ja està garantit el seu dret.

Però, bé, vosté, si es posa a llegir tots els punts que vosté porta, és que em pareix tan contradictori.
Vosté parla de llibertat d'elecció de centres, quan es tracta d'elegir les places en valencià.
¿Val?
Però és que, a continuació, invita les famílies a matricular-se en un centre que no és de la seua elecció.
O siga, les persones, les persones que vosté està dient que són els alumnes amb necessitats de compensació i d'educació especial, ¿eh?
, ja, automàticament, tenen d'anar al centre que vullga.
.
.
, ¿eh?
, que vullga la conselleria.
Estes persones no poden triar un centre públic o un centre concertat, no, eixes persones tenen d'anar als centres públics, perquè ho decidix el senyor Pañella, ¿eh?

Perquè, a més, vosté, vosté, ¿eh?
, va fer una pregunta en què dia que els que.
.
.
, els estrangers en la pública fóra tan alt en comparació amb la concertada.
O siga, que vosté el que està dient, parlant de tot això, és que tots els alumnes estrangers necessiten compensació, ¿eh?
, i no té, però per a res, en compte l'elecció de les famílies.
O siga, per a algunes coses, són les famílies les que tenen de triar si la volen en valencià, si vol el col·lege al costat de casa, si el volen a la dreta o si el volen a l'esquerra.
¡Ah!
, ¡ah!
, però a l'hora d'això, no, a l'hora d'això som nosaltres els qui tenim de decidir si van ací o si van allà.

Una altra de les coses que vosté diu.
Quant a la comunicació per part de la direcció territorial a les comissions d'escolarització de les vacants resultants, en primera instància són les mateixes comissions les que, quan acaba el procés d'admissió, coneixen les vacants, donat que són elles les que adjudiquen el lloc escolar a aquells alumnes que no l'han obtingut, ¿eh?
De fet, per a que la direcció territorial puga conéixer eixes vacants per a procedir a l'escolarització sobrevinguda d'alumnes, en les resolucions del calendari d'admissió de les direccions territorials s'ha fixat un termini per a la remissió per la comissió d'escolarització de les vacants resultants a les direccions territorials que, en el cas d'infantil i primària és fins al 2 de juliol.

La senyora presidenta:

Vaya finalizando, señoría.

La senyora Barrieras Mombrú:

Sí.
.
.
No es realitza cap reserva de plaça fins a setembre, per si de cas, ¿eh?
, perquè, si no, serien unes contradiccions que deixaríem, ¿eh?
, molts alumnes fora del centre, que després tindria places lliures.

Per tant, com li he dit, amb raó per part meua, i a vosté a la millor li pareixerà que no, no perquè no ens done la gana, hi votarem en contra.

Res més i moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Señor Pañella, ¿quiere turno de réplica?

El senyor Pañella Alcàcer:

Sí, gràcies, senyora presidenta.

Mire, me pareix una intervenció molt desafortunada, molt desafortunada la que acaba de fer vosté.
Jo ja sé que vosté no voldria.
.
.
, pel que està dient, és que mai hi haguera canvi de govern, perquè la seua pretensió és eternitzar-se en el govern i, per tant, si s'eternitzen, lògicament, no hi ha d'haver canvi.
Pense que hi ha molt gent que, la mateixa afirmació que vosté ha fet, avui està dient tant de bo mai haguera governat a este país el Partit Popular, sobretot atenent l'educació.

Per tant, com pot vore, hi ha diversitat d'opinions al respecte i totes elles fonamentades, sobretot la que li acabe de dir jo, que també té molt de fonament i molt d'argumentació, molt més que el que vosté diu, que coartem la llibertat.
.
.
Escolte, si informar els pares de les possibilitats dels centres, del repartiment, promocionar un repartiment equitatiu perquè l'alumne estiga ben atés, donar (inintel·ligible) .
.
.
, això és coartar la llibertat, la seua.
.
.
, ja li ho vaig dir una vegada i li ho (inintel·ligible) .
.
.
, la seua llibertat i el meu concepte de llibertat, senyoria, no tenen res a vore, ¡no tenen res a vore!
Vosté defén la llibertat dels poderosos, jo defenc la llibertat absoluta, per a que aquells que no tenen mitjans econòmics puguen també tindré accés al mateix centre que els que sí que els tenen.

Que jo he dit que tots els alumnes estrangers necessiten compensació, és una deformació del que he dit tan grollera, que no li puc permetre deixar-la sense contestació, primera, perquè és fals, però, segona, segona, perquè precisament derivats de la immigració per les condicions sociolaborals de les famílies, els alumnats, l'alumnat procedent d'estes famílies tenen molts més problemes, tant d'integració com de resultats acadèmics, de millora de resultats acadèmics, que voler ignorar eixa realitat és un insult cap a estes mateixes persones, senyoria.

Jo no he dit que tots els estrangers necessiten compensació, però sí que és veritat que les famílies emigrants que hem rebut ací, les famílies immigrants, tenen molts més problemes d'escolaritat els seus fills que no la resta, perquè un dels condicionants és el condicionant socioeconòmic i cultural de la família de procedència.
De fet, li ho recordava jo ahir mateixa en la mesa redona en la qual els dos vam participar, una diferència de l'informe PISA que ha quedat molt clar entre este any i els anteriors és que les famílies benestants econòmicament milloren molt els resultats, mentres que els fills de les famílies dèbils econòmicament estan empitjorant resultats, perquè això és el que se busca, és el distanciament, ¿eh?
, és el distanciament no només econòmic, sinó també social que s'està produint en les dues grans.
.
.
, en les dos classes, en les classes altes i les classes baixes, desaparició de les classes mitjanes.
Amb la qual cosa, l'informe PISA deixa ja dades significatives respecte a l'evolució que estan (inintel·ligible) .
.
.
.

És el mateix que vam parlar en un moment.
.
.
, en el que és l'evolució del coeficient de Gini en el que fa referència al distanciament entre les capes més altes i les capes més baixes.
En este moment hi ha crisi, diuen.
¡No, no!
, hi ha crisi, segons per a qui, perquè, segons qui, està en el millor moment, en el moment de més alts guanys de tota la seua vida.
I això ho promocionen vostés des del govern, (veus) això ho estan promocionant vostés des del govern.
I eixa diferència social ja està plasmada des del mateix moment de l'elecció de centres.

Nosaltres no diem a qui té d'anar.
Nosaltres el que diem és que tots els centres que estan pagats amb diners públics.
.
.
, que vosté m'ho recordava i li ho tinc de recordar jo a vosté, tots els centres que estan pagats amb diners públics han de tindre el mateix percentatge quant a la matriculació, no hi té d'haver una selecció elitista, que vagen uns als centres concertats, de manera.
.
.
, perquè eixa elit vaja als centres concertats, deixant els centres públics com un lloc d'acumulació d'alumnes.

Perquè sí, senyoria, perquè parlant del que és la integració dels alumnes amb necessitats educatives especials, podem parlar a tres nivells: en el que són els centres d'educació especial, en el que són centres especials integrats i en el que són centres, sense més, amb alumnes d'integració.

Vosté tindrà el seu model.
El meu és el centre educatiu amb alumnes d'integració, la qual cosa unix tots els centres en el mateix, perquè són els que s'ha demostrat que millor funcionen a este nivell.
Vosté ens podrà dir el que vullga.

No és només.
.
.
Efectivament, en el fons és ideologia, en el fons és ideologia.
És ideologia de classe, efectivament.
És ideologia de vore tot el món per igual o és ideologia d'utilitzar els diners públics per a afavorir, precisament, a aquells que tant interés tenen vostés, que no són les famílies amb més dificultats econòmiques i no són les famílies de les capes socials més baixes.

Gràcies, senyoria.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyories.

Vol rèplica la senyora Barrieras?

La senyora Barrieras Mombrú:

Sí, sí.

La senyora presidenta:

Els pregue que s'atenguen als temps, per favor.

Té la paraula.

La senyora Barrieras Mombrú:

Sí, moltes gràcies, senyora presidenta.

Vejam, senyor Pañella, diversitat d'opinions?
Evidentment, ahí estic d'acord, estem completament d'acord.
N'hi ha diversitat d'opinions, per això estem en democràcia.
És el que li deia jo ahir, n'hi ha diversitat d'opinions i el dia en què es posa la papereta és el que se decidix quin és el qui governa i es decidix que quan.
.
.
, n'hi ha quatre anys en què s'han de complir les lleis, ens agraden o no ens agraden, que és el que discutíem ahir.

Bé, quant a informar els pares, nosaltres clar que informem els pares, no nosaltres, la conselleria, evidentment.
Clar que informem els pares.
Però és que no és això el que vosté ha dit.
Vosté.
.
.
, li ho llig, és que li ho llig el que diu exactament.
En el punt 4, el final diu, «puga ser incorporat un alumne, un alumne, al centre que desitge»; o siga, açò vol dir que ho elegisca l'alumne o el pare, vaja!
, en el seu cas.
I en el punt número 5 diu, exactament, «siga la comissió d'escolarització la que dictamine en el centre que ha d'escolaritzar cada alumne».
(El senyor Pañella parla amb el micròfon desconnectat) No, ni al final ni al principi, no; ni al final ni al principi.
(Inintel·ligible) .
.
.
clar.

Vosté, senyor Pañella.
.
.

La senyora presidenta:

Un moment, un moment, senyora Barrieras.

Senyor Pañella, per favor, pregue respecte el torn d'intervenció.
Perquè la senyora Barrieras ha estat muda durant la seua intervenció.
(Veus) Sí, ha estat muda, ha estat.
.
.
(Veus) Per favor, pregue, pel desenrotllament de.
.
.
, de la d'això.

Moltes gràcies.

La senyora Barrieras Mombrú:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Bé, com li deia, a vore, una cosa és el que vosté vullga dir, però jo estic llegint exactament, i ho tinc aixina subratllat.
«Al centre que desitge, i siga la comissió la que dictamine en quin centre ha d'anar cada alumne.
» Bé, en què quedem?
O una cosa o l'altra.
En el mateix paperet, eh!
Vull dir, no és que ni tan sols en una proposició i al cap d'una setmana en una altra, no, en la mateixa.

Per tant, clar, si mosatros li férem una miqueta de cas, jo crec que ja.
.
.
Bé, el desgavell, ja li ho he dit abans, que seria, però, total i absolut.

Bé, jo.
.
.
El que vosté em diga, el que vosté em diga que nosaltres no estem recolzant les famílies que tenen els fills amb necessitats educatives especials, a mi això, de veritat, li ho dic que pense que vostés estan ja en un moment en què no volen dir a res del Partit Popular que està bé, a res, no sé si és perquè s'arrimen les eleccions o per què.

Però diga'm vosté si no li pareix bé que en la nova ordre de plantilles, aprovada en l'any 2013, n'hi han set-cents professionals addicionals, amb la fi de garantir una resposta d'intervenció educativa acord en les necessitats de tots els alumnes i alumnes; que n'hi ha un procediment de dotació de recursos materials, destinat a l'alumne amb estes necessitats, d'ajudes tècniques per a facilitar l'accés al currículum de l'alumnat: tablets, ordinadors amb perifèrics adaptats, emissores de FM, mobiliari adaptat, bipedestadors, lliteres, grues, faristols.
.
.
En l'any 2014 s'han pressupostat vuit-cents mil euros destinats a la dotació d'estes ajudes, incrementant-se el pressupost respecte a l'exercici anterior, tenint en compte, tenint en compte com està en estos moments la situació econòmica en la conselleria.

Tots els centres que tenen huit o més unitats d'educació primària tenen un mestre de pedagogia terapèutica, un altre d'audició i llenguatge.
Recorde que abans n'hi havien dos especialistes d'educació especial a partir de dotze unitats.

Eixa dotació s'està reforçant amb un segon mestre de pedagogia terapèutica en els centres en díhuit o més unitats de primària.
Abans era amb vint-i-quatre.

Per una altra banda, esta nova ordre de plantilles també ha reforçat en els centres d'educació especial la presència de determinat perfil d'especialistes, amb l'increment d'un lloc de treball d'educació física i un altre d'educació musical addicional.

Per tant, per tant, jo, senyor Pañella, sent i m'entristix un muntó, em sap molt de mal que ha aplegat un moment en què crec que la conselleria està fent alguna cosa, a la millor, que se pot equivocar, perquè jo crec que la perfecció no mai ha existit; i, a més, estic convençuda que l'oposició està per a això, per a obrir els ulls al govern, a la conselleria, en este cas al Partit Popular, perquè puga rectificar si en alguna cosa s'ha equivocat.
Però el que està passant en esta casa, que no hi haja res, res, res que la conselleria d'educació faça bé, a mi, a mi, com a valenciana i com a política, em pareix vergonyós.

Per tant, evidentment, senyor Pañella, no anem a recolzar esta proposició perquè pensem que no té raó, no perquè no ens done la gana.

Res més i moltes (inoïble) .
.
.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Una vegada debatut el punt número 3, anem a votar.
Vots a favor?
6.
Vots en contra?
8.
Queda desestimat el punt número 3.

Proposició no de llei sobre la declaració del patrimoni documental i audiovisual de RTVV com a BIC, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 73.
694, BOC número 223)

La senyora presidenta:

I passem al següent punt de l'ordre del dia, que és el número 4, que diu: presa en consideració de la Proposició no de llei sobre la declaració del patrimoni documental i audiovisual de Radiotelevisió Valenciana com a BIC, que presenta el Grup Parlamentari Socialista.

Per a la seua defensa, té la paraula el senyor Soto.

Té la paraula, senyor Soto.

El senyor Soto Ramírez:

Sí, bon dia.

Efectivament, crec que era sant Tomàs que deia, parlant de pecats, que som els únics que cometem pecats per la supèrbia, no?
, els humans.
Jo crec que n'hi ha massa arrogància, moltes voltes, des dels àmbits polítics.

Bé, estem parlant de 250.
000 cintes, de més de 1.
300 cintes de veu, d'un patrimoni documental impressionant que recorre vint-i-cinc anys, un quart de segle de la nostra història.
Per això, és urgent protegir-lo i, per això, és urgent preservar-lo per a les generacions futures.
I fa falta un treball important i intens d'inventari, de valoracions de fons, d'expurgació, de digitalització audiovisual i sonora.
Perquè ahí estan les nostres tradicions, en eixe tresor, en eixe patrimoni audiovisual, les nostres festes, la nostra història, la nostra música, els nostres paisatges naturals, les nostres victòries i també les nostres desfetes.
Està la nostra gent; entrevistes de gent anònima, que són poble i que fan poble, i entrevistes d'especialistes, d'escriptors, de científics, d'artistes, d'esportistes.
En definitiva, els nostres referents culturals, socials, polítics, etcètera.

Podem vore a través d'este patrimoni com, en vint-i-cinc anys, han crescut els nostres pobles i les nostres ciutats, com ha canviat el nostre paisatge.
Podem vore testimonis audiovisuals, de fet tràgics, de la nostra història recent: l'accident del metro, per exemple.
Segurament vorem algunes imatges inèdites per a molts, amagades de manera vergonyosa.
Podem vore visites de personatges il·lustres, com la del papa, per exemple, que va servir perquè alguns es forraren i també per a tapar l'accident del metro.
Perquè ahí està la nostra història, la més lluminosa i també la més fosca, el millor i el pitjor.

El patrimoni audiovisual de RTVV és un patrimoni únic, irrepetible, històric i molt vulnerable, perquè és susceptible de desaparició física, si no es conserva i es protegix adequadament.

En estos quatre mesos ja sense Radiotelevisió Valenciana s'ha produït un forat negre d'informació, però també de documentació.
Em deia una documentalista que per a molta gent que s'informa bàsicament a través de la televisió és com si no estiguera passant res al seu país.
Sí, el que no es veu no existix per a molta gent.

Però el problema és que no es veu, però és que no està gravat, que no te quede ja testimoni d'este període de quatre, cinc mesos, i no tindrem eixa memòria i serà irreversible.

Per això, mentres posem fi a eixa anomalia democràtica, que un poble amb llengua pròpia i autogovern no tinga una televisió pública, plural, de qualitat i en valencià, tenim la responsabilitat i l'obligació de protegir i reconéixer culturalment eixe tresor que és el patrimoni audiovisual de Radiotelevisió Valenciana acumulat en un quart de segle; un patrimoni únic, que creix i s'ageganta a mesura que passa el temps.
Perquè per a poder gaudir i conéixer la nostra història dins d'un segle, conéixer els documents audiovisual que hem creat en este temps, hem de prendre les mesures hui de protecció i de reconeixement cultural.

Per això hem plantejat esta PNL.
I volem fer-ho acompanyats de la societat civil o acompanyant, millor dit, la societat civil, el col·legi de bibliotecaris i documentalistes de la Comunitat Valenciana que, junt a Acicom, han instat la declaració de BIC a la conselleria de cultura, al Consell Valencià de Cultura que en el seu informe de juliol de 2013, abans que es tancara Radiotelevisió Valenciana, i referint-se a un informe de 2012, ja deia que:

«Tras una intensa vida informativa y documental, que va nàixer en la tardor de 1988, la ràdio i televisió valencianes s'han convertit -i repetix- en un arxiu de la memòria del poble valencià, en un arxiu de la memòria del poble valencià -i això és molt important per a després posar en valor els seus elements i mèrits culturals com a BIC-.
Este riquíssim bagatge informatiu -diu- ha de seguir existint i es deu fomentar.
Així mateix, haurà de seguir estant en mans d'una gestió pública, amb la fi que tot el poble valencià puga tindre un fàcil accés als seus continguts.
Este patrimoni haurà de ser protegit per La Generalitat com a bé d'interés cultural o figura similar de la llei de patrimoni -diu el Consell Valencià de Cultura- per a assegurar en el futur la seua salvaguarda enfront de qualsevol eventualitat.
»

Però també ja, en dates molt recents, en març de 2014, la Real Acadèmia de Belles Arts de Sant Carlos feia un informe favorable per a la declaració BIC de l'arxiu audiovisual de Radiotelevisió Valenciana.
I deia coses com que:

«És indubtable que la documentació audiovisual a què es fa referència, a què es fa menció, posseïx un gran valor patrimonial perquè suposa el referent de la vida diària, dels costums, dels modus de vida, dels usos del valencià com a llengua pròpia, de la nostra cultura i del medi ambient.

»I tenint en compte que en les propostes de la UNESCO, presentades en la Convenció per a la Salvaguarda del Patrimoni Cultural Immaterial en 2003 en París, diu en el seu apartat 3 que s'entén com a salvaguarda les mesures encaminades a garantir la viabilitat del patrimoni cultural immaterial -patrimoni cultural immaterial, un altre concepte molt important per al que estem parlant de reconeixement cultural-, compreses en la identificació, documentació, investigació, preservació, protecció, promoció, valoració, transmissió bàsicament a través de l'ensenyament formal i no formal i revitalització d'este patrimoni en els seus distints aspectes.

»Considerem, doncs, que els arxius audiovisuals a què fa referència inclouen els valors immaterials de la nostra comunitat, convertint-los en si mateix com a valors propis de naturalesa pels seus continguts.
I per això, s'informa favorablement la seua declaració com a BIC per als arxius audiovisuals.
»

Sí, demanem que siga BIC.
I recorde que el Consell Valencià de Cultura i la Real Acadèmia de Belles Arts de Sant Carles són institucions consultives de la Generalitat valenciana en matèria de patrimoni cultural, segons la llei de patrimoni.

Volem que siga BIC.
¿I per què, a banda d'estos informes acreditats d'altes institucions culturals?
Perquè pensem que un quart de segle de la nostra història es mereix la màxima estima i la major protecció i el màxim reconeixement cultural.
I pensem que este no és un arxiu més.
¿O vostés, senyors i senyores del Partit Popular, pensen que és un arxiu més?
Eixa és la pregunta.
Perquè, si fóra un arxiu més, gaudiria de les mesures de protecció establertes amb caràcter general en la Llei d'arxius 3/2005, com qualsevol altre arxiu.

Però, per a nosaltres, no és un arxiu més.
Compartim amb estes altes institucions culturals que té valor cultural i rellevància cultural que justifiquen la seua declaració BIC.
Perquè les normes, les nostres normes ací, a la Comunitat Valenciana, estableixen una doble via de protecció per als arxius, i això és fonamental per al reconeixement BIC:

Una via genèrica, la de la llei d'arxius.
Bé, efectivament, n'hi ha mesures de protecció establertes que s'han de complir per a tots els arxius.

Però, a banda, n'hi ha una línia específica de protecció en base als valors culturals singulars de determinats arxius, reconeguda per la llei de patrimoni cultural.

Per tant, no hem de parlar, quan parlem de BIC, de la llei d'arxius -no sé el que vostés contestaran-.
Hem de parlar de la llei de patrimoni cultural, que és la que regula, precisament, la declaració BIC.

Per tant, la pregunta és.
.
.
Si està o no protegit per la llei d'arxius, eixa no és la pregunta; sinó la pregunta és contestar si, a més a més de la protecció genèrica que no és excloent i d'acord en l'article 79.
2 de la llei de patrimoni cultural, que diu exactament que si, en base al seu interés històric i als seus valors intrínsecs, té especial importància este, precisament, es referix als arxius audiovisuals, té especial importància per al patrimoni cultural valencià i ha de ser declarat bé d'interés cultural.

A esta pregunta, a esta pregunta de la llei de patrimoni cultural, el Consell Valencià de Cultura, la Real Acadèmica de Belles Arts de San Carlos, el col·legi de bibliotecaris i documentalistes, Acicom contesten que sí, contesten que sí.

I vostés, ¿què contesten a eixa pregunta?
Ací té este arxiu audiovisual en base a tot el que s'ha dit, un especial interés històric cultural pels seus valors intrínsecs.

Per això, nosaltres els demanem que atenguen la nostra petició i que tinguen altura i alçada de mires, que tinguen alçada de mires, perquè, efectivament, ahí està la nostra història i vostés ja tingueren, diguem, la trista.
.
.
la trista actuació, per no qualificar-la amb superlatius, de tancar una televisió pública, Canal 9.
Ara, no silencien, per favor, la nostra memòria audiovisual com a poble.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.
(La senyora presidenta parla amb el micròfon desconnectat) Gràcies, senyoria.
Un moment.

Per a fixar posició, per part del grup Compromís, té la paraula el senyor Pañella.
Té la paraula.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor Soto, vaja per endavant el nostre recolzament a la seua proposició no de llei, entre altres coses perquè el grup Compromís té registrada un altra, de similar, en les mateixes condicions, que serà amb posterioritat quan no està ací en l'ordre del dia.

Per tant, hi ha no només una coincidència de raonament, sinó coincidència de voluntat a l'hora d'haver-la presentat mitjançant el que és una proposició no de llei per a discutir en comissió.

Evitem que la tragèdia del tancament de Radiotelevisió Valenciana siga encara més gran, ¿no?
En este moment, no podem evitar.
.
.
no estem en situació d'evitar la tragèdia que significa per a les 1.
700 famílies que realment van estar desplaçades del seu lloc de treball, simplement per la decisió d'un dia, amb motivacions mai explicades i que mai explicaran, perquè són inexplicables públicament les motivacions que han portat a tancar Radiotelevisió Valenciana.
No són motivacions econòmiques.

Recordem que el senyor Fabra, el nostre president, dia que això era per a evitar tancar escoles.
Avui hem vist en l'arranjament escolar com se planifica el tancament de les escoles públiques, a través de reducció d'unitats de tres anys, en escoles, inclús, moltes d'elles, d'una sola línia, amb la qual cosa a la llarga portarà el tancament.
Per tant, és fals que siga per a no tancar escoles.

Se seguix privant les escoles i els hospitals dels diners necessaris per a fer un funcionament realment digne i, per l'altra part, estem pagant, curiosament, en el mes d'abril, estem encara pagant a nivell de quatre milions i mig d'euros mensuals a tots i cadascun dels treballadors, als quals se'ls impedix executar el treball.
.
.
¡Açò és increïble!
¡És increïble!

I com és increïble i és real, és increïble però és real, per molt increïble que també els parega que puguen ser danyats, destrossats, repartits -i quan dic destrossats, repartits- els arxius de tots estos anys de Radiotelevisió Valenciana, és possible també.
Per molt increïble que siga, també és possible.

Per això nosaltres ja vam presentar, i lògicament avui anem a votar favorablement esta proposta, perquè amb aquesta iniciativa el que se pretén és evitar que l'arxiu de Radiotelevisió Espanyola.
.
.
, perdó, Radiotelevisió Valenciana, que constituïx en este moment el que és la història viva del nostre poble en les últimes dècades, es puga deteriorar.

«I això -diu- ¿d'on ho han tret?
» Bé, ens han posat en guàrdia els mateixos treballadors de Radiotelevisió Valenciana, perquè si no és conservat en les condicions més adequades, si és.
.
.
, o el perill que siga malvenut, siga fragmentat, trencant tota la unitat, això sí que seria una tragèdia després insalvable.
No anem a trobar-ho després.

Nosaltres tenim un doble objectiu: volem que es conserve a tots els efectes esta documentació fílmica, ja hem dit que és història viva del poble valencià del segle XX, d'estos últims anys, a part de totes les recuperacions de gravacions més antigues que tenim en este moment i, per tant, això no ho podem permetre.

Seria inexplicable, seria inadmissible que.
.
.
, si es inexplicable i és inadmissible el tancament de Radiotelevisió Valenciana pels perjudicis que ha produït a la ciutadania i, també, a tots els professionals, està ocasionant també uns altre danys que diríem col·laterals, i este seria el més preocupant, que l'arxiu de Radiotelevisió Valenciana romanga unit i ben guardat, i per això la declaració com a bé d'interés cultural -declaració de BIC- introduiria un element més de salvaguarda del mateix.

Pensem que Radiotelevisió Valenciana, en tots els seus canals, tant de televisió, com de ràdio, ha estat els últims vint-i-quatre anys un registre dels esdeveniments principals que han passat ací al País Valencià, i no només al País Valencià, però, lògicament, els que més en perill estan són estos, perquè els altres els podríem trobar també, però estos, possiblement, les còpies millors, les còpies més autèntiques -i quan dic autèntiques, me referisc a les més immediates, les que tenen tota la problemàtica en si- estan en Radiotelevisió Valenciana.

Hem denunciat sempre les mancances de pluralitat, i abans que ho diguen, ho dic jo, les hem denunciades, i seguirem denunciant el mal funcionament, la qual cosa no té una relació directa amb voler tindre una radiotelevisió valenciana de qualitat, plural, que és el que volíem.
Aleshores, en eixa mateixa via, no voldríem sobretot que posaren en perill els arxius de Radiotelevisió Valenciana.

Per tant, insistisc, no volem renunciar a eixe patrimoni, que és un patrimoni de tot el poble valencià i volem que se declare bé d'interés cultural a partir d'este moment per a afegir esta figura a les necessitats i l'obligació de la seua protecció.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Per part del Partit Popular, té la paraula la il·lustríssima diputada senyora Maite Parra.
Té la paraula.

La senyora Parra Almiñana:

Moltes gràcies, senyora presidenta, pel torn de paraula, paraula que vull aprofitar per a dir el que ja sabem tots, i és que esta proposta no deixa de ser una estratègia nova del Partit Socialista secundada, com no, pels socis del tripartit en l'oposició, perquè vindre ací a demanar «bien de interés cultural» els documents audiovisuals i documents administratius de la nostra radiotelevisió valenciana és una obvietat que està de més, que això referenda el que estic dient, que és una estratègia política que vostés vénen ací perquè cal parlar de Radiotelevisió Valenciana, perquè ja fa molt temps que no ix en els mitjans de comunicació.

I una forma de rescatar el tema és vindre amb una proposta que està de més, que no té cap de sentit, que està buida de contingut, perquè, tal com diu la Conselleria d'Educació, Cultura i Esport en la seua direcció general, afortunadament estos casos ja estan previstos i en estos casos la pròpia llei.
.
.
la llei ja protegix el que són els documents audiovisuals i els documents administratius d'este ens públic.

I com això ja ve referendat, protegit i defensat per la pròpia llei, que vostés vinguen ací a dir, «ara que bons som i som els salvadors, no soles de radiotelevisió, sinó dels seus documents» és una estratègia buida del Partit Socialista.

¿Per què dic açò?
Perquè, efectivament, la llei d'arxius del 2005 ja contempla eixa protecció del patrimoni cultural, tant dels arxius públics, com els documents públics.
.
.
, vénen per dos lleis, la del 2005 i la 1998 de patrimoni cultural.

Per tant, dir-li, ¿cal la declaració de bé d'interés cultural?
No, senzillament perquè ja ve protegida per estes lleis que, afortunadament, ja contemplen el supòsit que hem viscut en Radiotelevisió Valenciana.
¿Per què?
Perquè diu que el que pertany a Radiotelevisió Valenciana.
.
.
tots coneixem que és un ens públic, que els seus arxius són, per tant, públics, que és una entitat que depén de la Generalitat valenciana i està, per tant, afectada per estes dos lleis que jo he anomenat, i que en el article 15 de la llei d'arxius diu, expressament, que quan estes entitats públiques dependents de la Generalitat valenciana siguen suprimides o dissoltes «comportará automáticamente que su documentación sea depositada en el archivo que designe la conselleria competente en materia de cultura, teniendo en cuenta para su depósito el archivo más cercano al lugar de origen de aquellas y al principio de procedencia».

Per tant, no vénen ací a dir res nou, res que no estiga previst, excepte vostés volent anar amb la bandereta, amb una bandereta que no li toca al Grup Socialista.
Li toca a una llei, en concret, a dos lleis, que ja existixen, ¿val?

I perquè vostés no patisquen, dir-li que ja està previst per la Direcció General de Cultura que serà la Filmoteca Valenciana on s'arxivarà l'arxiu audiovisual, on va a depositar-se l'arxiu audiovisual, i perquè vostés estiguen tranquils, que ja van per davant els nostres càrrecs públics amb competències per a governar, serà l'Arxiu Històric de la Comunitat Valenciana el que es faça càrrec del depòsit de la documentació administrativa.

Per tant, no patisquen vostés que La Generalitat té a bon recaudo els arxius audiovisuals i els documents administratius d'este ens públic, que estan protegits perfectament per dos lleis de la Generalitat valenciana -una del 2005 i una de 1998- i que, de veres, per a tindre protagonisme polític, no cal redundar en propostes buides de contingut i que són meres estratègies polítiques per a seguir parlant de Radiotelevisió Valenciana.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Senyor Soto, ¿vol rèplica?

El senyor Soto Ramírez:

Sí, per favor.

La senyora presidenta:

Té la paraula, senyor Soto.

El senyor Soto Ramírez:

Moltes gràcies.

Bé, efectivament, el que esperava, ¿no?
, vosté no ha dit ni una sola paraula d'una llei que ha citat, però que no s'ha referit a ella.
(Veus) No, no, d'una que ha citat.
.
.
, n'ha citat dos.
.
.

La senyora presidenta:

Senyora Parra.
.
.

El senyor Soto Ramírez:

.
.
.
però a una d'ella no s'ha referit en cap tipus de moment, que és la Llei de patrimoni cultural valencià, per a fonamentar el rebuig a la declaració BIC.

I jo, efectivament, estic molt inquiet i molt preocupat després de la seua intervenció, perquè s'ha referit exclusivament a la llei d'arxius, que, com jo ja he dit, fa una protecció genèrica dels arxius i, efectivament, establix que són inalienables, inembargables, imprescriptibles, on s'han de depositar el fons de les entitats dissoltes, etcètera, etcètera.

Però, a més a més de la llei d'arxius, i és en la que se basa, n'hi ha una previsió legal, que és la llei de patrimoni cultural, que permet, que permet que determinats arxius, en base al seu valor cultural singular, puguen ser declarats BIC.
I vosté no ha dit res, absolutament res, d'això.

Per això jo estic molt preocupat, perquè tan sols he dedicat 30 segons a parlar del tancament de Televisió Valenciana, per això el seu argument s'ha afonat de manera rotunda.
Jo m'he dedicat a parlar d'arxius, de valors culturals, d'un patrimoni i d'un tresor que se revaloritza en el temps, que és necessari cuidar, que és necessari estimar, que té valors culturals.
Però no ho dic jo.
No vull protagonisme.
No, jo vull acompanyar entitats tan perilloses i tan revolucionàries, com la Reial Acadèmia de Belles Arts de San Carlos, o el Consell Valencià de Cultura, o el col·legi de bibliotecaris i documentalistes, o Acicom, que estan dient totes, d'una manera unànime, que efectivament este patrimoni té valors culturals intrínsecs per a ser declarat BIC i que, junt amb les mesures de protecció establertes per als arxius en general, n'hi han altres, com les de depòsits i eixides de fons, la integritat dels arxius, l'accés públic als arxius, etcètera, que són complementàries de la llei d'arxiu i que estan recollides en la Llei de patrimoni cultural valencià.

Però més enllà de les mesures, n'hi ha un fet simbòlic de reconeixement cultural, quan un diu: «Això és un element rellevant del nostre patrimoni com a poble», i és la màxima protecció patrimonial que es mereix.
I això és el que hem de preguntar-nos en base a l'article 79, si té estos valors o no.
 

I vosté no ha dit absolutament res, ni de l'article 26 de la llei de patrimoni, que preveu que les col·leccions audiovisuals, i en base als seus valors immaterials, puguen ser declarats bé d'interés cultural.

Per això, efectivament, jo crec que quan els legisladors estigueren fent la llei de patrimoni, no estaven avorrits i ociosos, i preveren un apartat específic perquè arxius i audiovisuals determinats foren declarats BIC, sinó que el que s'ha de ser és rigorós i posar-se en esta situació.

I si no s'haguera volgut reconéixer una doble via de protecció patrimonial, complementària i no excloent; si se pensara que la Llei d'arxius era suficient per a tots els arxius, no s'haguera regulat la protecció patrimonial dels arxius, però la llei ho contempla.

I per què diuen «no»?
Perquè tornen a desautoritzar una altra volta més el Consell Valencià de Cultura o la Reial Acadèmia de les Belles Arts?
És que la conselleria té raons o criteris superiors al consell valencià o a la reial acadèmia, que són les institucions destinades precisament a assessorar La Generalitat en estes matèries?
Per quina supèrbia política, quina arrogància o quina misèria intel·lectual segons es veja!

El fet és que vostés, vostés, senyors i senyores del PP, davant d'una qüestió cultural i tècnica, exclusivament cultural i tècnica, prenen una decisió política.
Això no és una decisió partidista.
Senyors i senyores del PP és una decisió cultural.

Però davant d'un fet incontestable de totes estes institucions que han informat favorablement el valor cultural dels arxius del Radiotelevisió Valenciana, vostés tenen un bloqueig psicològic i ideològic que els incapacita per a reconéixer el màxim nivell de protecció patrimonial i cultural al patrimoni produït durant vint-i-cinc anys per una tele que vostés han tancant.
Eixe és el bloqueig que tenen.
I no sé si també d'una manera conscient o inconscient, els agradaria que moltes d'estes 250.
000 cintes desaparegueren i amb elles molts, massa testimonis d'una manera indigna de governar esta comunitat en els últims 20 anys.

Per això, eixa és la raó de fons.
I no invente vosté excuses, perquè la llei efectivament d'arxius és una coartada per a no entrar en el fons i són els valors patrimonials importantíssims que tenim com a tresor, que ja està generant una llacuna absolutament incomprensible en termes de documentació, de la realitat quotidiana que estem vivint, i que tenim el deure i la responsabilitat de preservar per a les generacions futures reconeixent el màxim nivell patrimonial.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Senyora Parra, vol la rèplica?
Té vosté la paraula.

La senyora Parra Almiñana:

Senyor Soto, lamente profundament que vosté no m'escolte, no m'escolte tal volta perquè, com ja sabem, tenen sordera selectiva i no els agrada escoltar el que no volen o el que volen negar.

Mire, jo li he nomenat dos lleis.
Li he nomenat la Llei d'arxius de 2005 i li he nomenat la Llei de patrimoni cultural de 1998.
I precisament a eixa llei que vosté diu que jo no he fet al·lusió, i és que jo crec que vosté no m'ha escoltat, és la que, en base a l'article 75 i en l'article 80, entén la Generalitat valenciana que està capacitada per a dir quins són els centres de depòsit cultural, on han d'anar eixos documents.
(Veus) I precisament -no m'interrompa, per favor-, precisament, en base a eixa llei, La Generalitat entén que l'arxiu audiovisual ha d'anar a la Filmoteca Valenciana (veus) i entén, entén.
.
.

La senyora presidenta:

Señoría, un momento.

Por favor, respétese (veus) .
.
.
A vore.
Señor Soto, por favor, ¿le respetamos el derecho de turno de la palabra de la señora diputada?

Muchas gracias.
(Veus) 

Cada uno en el uso de la palabra (veus) puede hacer uso.
.
.
de la palabra y decir lo que ella considere oportuno.
Ella, si le ha gustado o no le ha gustado, ha estado también callada.
(Veus) 

¡Por favor, señor Soto!
Le ruego que respete el turno de palabra.
¡Se lo ruego!

Señora Parra, continúe.

La senyora Parra Almiñana:

Muchas gracias, señora presidenta, por su intervención.

En base a esa ley que usted ha querido obviar como que ha sido aludida por esta diputada, en base a esa ley, en su artículo 75, el artículo 80, entiende la Generalitat valenciana que está capacitada para decir cuáles son los centros de depósito cultural, tanto del archivo audiovisual que ha considerado que va a ser la filmoteca, como la documentación administrativa de radiotelevisión, que ha considerado que tiene que ser el propio archivo histórico de la Comunidad Valenciana.

Dicho lo cual, le vuelvo a reiterar lo que ustedes han hecho.
Le vuelvo a decir, ustedes han hecho una estrategia, y lo ha vuelto a decir en su segunda intervención, que es que ustedes han cerrado Radiotelevisión Valenciana.
Se ha cerrado precisamente porque es inviable y porque ustedes no han estado apoyando lo que deberían de estado apoyando, que son medidas de viabilidad de este ente público.
Es más, es que son ustedes los que criticaban la electoralidad de esta televisión, y ahora son ustedes una vez, por motivos que todo el mundo conoce de inviabilidad financiera, son los que se quieren erigir como salvadores.

Como ahora quieren ser salvadores de su documentación y sus archivos, cuando vuelvo a decirles huelga esta proposición porque ya por la ley valenciana, las dos que he hecho alusiones, están perfectamente protegidos y La Generalitat tiene capacidad para decir cuáles van a ser los centros de depósito de toda esta documentación gráfica, de audiovisual, y documental y administrativa.

Por lo tanto, decirle que preceptivamente nos sentimos muy orgullosos, pero muy orgullosos de todo ese elenco histórico que compone la documentación audiovisual del ente público, de los valencianos, durante veinticinco años.
Que están perfectamente custodiados, que van a estar depositados en los lugares públicos, porque son documentos públicos que merecen estar salvaguardados y protegidos.

Pero es que es más, también le tengo que decir que esa rentabilidad política es tan grande que quieren negar la evidencia.
Vivimos una era de la tecnología, de la era digital, donde afortunadamente estamos viviendo un apogeo de los medios audiovisuales, de los medios de comunicación.
Y, por lo tanto, tenemos ese archivo bien custodiado, y no se preocupe usted que vamos a tener, como usted ponía en duda, documentación gráfica de otra serie de actuaciones que vayan teniendo lugar, porque le vuelvo a decir, afortunadamente, vivimos en la era de las comunicaciones y el sector está más que protegido.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Una vez debatido el punto número 4, procedemos a su votación.
¿Votos a favor?
6.
¿Votos en contra?
8.
Queda desestimado, por lo tanto, el punto número 4.

Proposició no de llei sobre les actuacions de la Conselleria d'Educació, Cultura i Esport per a protegir i impulsar els processos d'acreditació de competències professionals, presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 75.
801, BOC número 224)

La senyora presidenta:

I passem al punt número 5, que és la presa en consideració de la Proposició no de llei sobre les actuacions de la Conselleria d'Educació, Cultura i Esport per a protegir i impulsar els processos d'acreditació de competències professionals, que presenta el Grup Parlamentari Popular.

Per a la seua defensa, té la paraula la senyora Maira Barrieras.

Té la paraula.

La senyora Barrieras Mombrú:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Bé, per a complir els fins de la Llei orgànica 5/2002, de 19 de juny, de les qualificacions i de la Formació Professional, el Sistema Nacional de Qualificacions i Formació Professional està format per un conjunt d'instruments i accions, destacant d'entre ells el Catàleg nacional de qualificacions professionals, com també l'avaluació i acreditació de les competències professionals.

Per què tenim necessitat, creiem que hi ha necessitat d'acreditar l'experiència laboral?
La necessitat de reconeixement i acreditació de les competències professionals adquirides per experiència laboral o per vies no formals se fa més evident en determinats col·lectius: treballadors actius que no posseïssen una acreditació de la seua qualificació, jòvens que han abandonat l'educació obligatòria, immigrants, etcètera, adquirint més rellevància en l'actualitat degut a la crisi econòmica.

En Espanya al voltant del 50% de la població amb edat compresa entre els vint-i-cinc i els sixanta-quatre anys no té una acreditació oficial de les seues competències professionals.

Per altra banda, Europa tindrà previsiblement l'any 2020 235 milions de llocs de treball on les necessitats de qualificació correspondran: en un 50% a nivells mitjans; un 34% a nivells alts, i tan sols el 16% a nivells baixos.
Per això creiem que urgeix potenciar i facilitar les persones que no la posa esquen la seua obtenció.

El procediment de reconeixement de les competències professionals adquirides per experiència laboral és un procés mitjançant el qual s'atorga una acreditació oficial a la persona candidata, prèvia avaluació de les competències professionals adquirides durant la seua vida laboral o mitjançant les vies no formals de formació.

Esta avaluació i acreditació de les competències professionals es desenrotlla seguint criteris que garantisquen la fiabilitat, objectivitat i rigor tècnic de l'avaluació.

El Catàleg nacional de qualificacions professionals servix de referència objectiva en este procediment.
Contribuïx a desenrotllar personalment i professionalment en permetre al candidat comptar amb un document oficial que acredite les seues competències professionals; permet a més convalidar alguns mòduls d'un títol o d'un certificat de professionalitat, i millorar d'eixa manera les oportunitats laborals.
Per això en finalitzar el procediment es facilita a cada candidat tota la informació necessària per a poder continuar, si així ho desitja, la seua formació.

Per altra banda, l'acreditació de competències facilitarà la mobilitat de les persones treballadores.
Els avantatges que aporta l'acreditació creiem que són, entre d'altres: obtindre una acreditació oficial amb validesa en tot el territori de l'estat; aconseguir acreditacions parcials acumulables que faciliten l'obtenció d'un certificat de professionalitat a un títol de formació professional; fer visibles les competències i valorar d'experiència amb l'ajuda de diferents professionals; incrementar les seues possibilitats d'empleabilitat, millorar la qualificació i inclús manteniment de l'ocupació.

En este aspecte s'ha de fer especial menció a les professions regulades, és a dir, aquelles activitats professionals que per al seu exercici l'administració pública competent exigix uns requisit relatiu a formació, qualificació o titulació.
Així, per exemple, per a desenrotllar funcions relacionades amb transport sanitari, educació infantil, cuidadors-cuidadores en residències o en domicili, activitats laborals relacionades amb l'aplicació de productes (inintel·ligible) .
.
.
, instal·ladors de baixa tensió, frigoristes, etcètera, etcètera.

La normativa establix que els treballadors han d'estar en possessió d'uns determinats certificats de professionalitat o títols.

Esta normativa estableix períodes transitoris perquè els professionals que estiguen desenrotllant estes funcions puguen obtindre la qualificació requerida i així mantindre els seus llocs de treball.
És per això que actualment es prioritzen les convocatòries relacionades amb professions regulades, amb el que suposa per al manteniment, promoció o accés a estes activitats laborals.

Fomentar també la mobilitat en el mercat de treball, tant en l'àmbit nacional com en l'europeu.

Recolzar i orientar al candidat al llarg de tot el procediment proposant-li un pla de formació individualitzat que complemente o augmente les seues competències professionals, ja que una de les finalitats principals del procediment és facilitar les persones l'aprenentatge al llarg de tota la seua vida.

L'efecte de les acreditacions obtingudes és que l'acreditació d'una unitat de competència adquirida per este procediment té efectes d'acreditació parcial acumulable, d'acord amb allò establert en l'article 8.
3 de la Llei 5/2002, de 19 de juny, de les qualificacions i de la formació professional, amb la finalitat, en el seu cas, de completar la formació conduent a l'obtenció del corresponent títol o certificat.

Així, l'administració educativa reconeix les unitats de competència acreditades que sortiran efectes de convalidació dels mòduls professionals corresponents, segons la normativa vigent, i que s'estableix en cadascun dels seus títols.

I l'administració laboral reconeixerà les unitats de competència acreditades que sortiran efectes d'exempció dels mòduls formatius associats a les unitats de competència dels certificats de professionalitat, segon la normativa vigent i que s'establix en cada un dels certificats.

Per tant, jo crec, jo crec que és una manera de facilitar a tots els valencians la possibilitat d'obtindre un títol oficial.
Per tant, la nostra proposta de resolució, que espere i confie que tots els grups polítics puguen recolzar, diu:

«Les Corts manifesten el suport al Consell de La Generalitat i insten a realitzar convocatòries extraordinàries d'obtenció de títols de competència professional en els sectors que els sol·liciten per a acreditar l'experiència professional i que compleixen els requisits necessaris per a obtindre els dits títols.
»

Res més i moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Para fijar posición por parte de Compromís, té la paraula el senyor Pañella.

Té la paraula, senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyora presidenta.

Bé, Compromís se manifesta en contra d'esta proposta per allò que entén perfectament que La Generalitat, el Consell i en la conselleria tenen els instruments necessaris per a desenvolupar precisament estes tasques sense haver d'acudir a altres sectors també que sol·liciten l'acreditació d'estos títols.

Ho dic ben clar.
Per què?
Perquè vostés tenen, per una part, el Decret 115/2008, de 8 d'agost, del Consell, pel qual regulen els centres integrats de formació professional de la Comunitat Valenciana, que podrien vostés d'alguna manera potenciar.
El tenen des de 2008 sense desenvolupar realment, i que ahí tenen tota la capacitat precisament per a donar estes titulacions.

La creació de centres integrats de formació professional, segons diuen vostés mateixa, respon a la necessitat d'assegurar una nova oferta integrada que capacite per a l'exercici qualificat de les distintes professions i serveis de recurs formatiu permanent a la població adulta per a millorar les seues condicions d'ocupabilitat.

Segons vostés -estic dient paraules seues, no meues-, segons vostés diuen, La Generalitat, en la voluntat de potenciar la formació professional i després de la publicació del Decret 92/2995, de 13 de maig, del Consell, pel qual es va crear l'Institut Valencià de Qualificacions Professionals, assumix la necessitat d'establir una xarxa de centres integrats de titularitat pública -això ho dien vostés, eh?
- que representarà l'experiència més avançada de formació professional, un recurs important de les polítiques actives d'ocupació que requerixen una oferta integrada de formació professional associada a l'aprenentatge al llarg de la vida laboral, una organització nova amb més obertura a l'empresa, a la societat i un impuls més gran a la competitivitat en tots els sectors assumint una posició estratègica a l'oferta de formació dirigida a jóvens i treballadors en els procediments d'informació i  orientació professional i en el reconeiximent de competències professionals adquirides per mitjà de l'experiència.

Bé, jo faig meu el seu discurs, les seues paraules, que estan publicades precisament.
En este moment jo no trobe per què vostés, si no estan desenvolupant precisament els centres integrats de Formació Professional, a on tindrien tota la capacitat de donar estos, tenen de parlar ara d'avaluacions, de reconéixer la capacitat d'obtenció de títols de competència professional en altres sectors que ho sol·liciten.
¿Quina necessitat tenen vostés d'això?
, ¿per què no complixen vostés les mateixes normes que vostés han creat, i a partir d'ahí, i a partir d'ahí, són capaços ja de donar totes les titulacions necessàries sense tindre d'acudir a altres organitzacions, com estan dient ací, ¿eh?

En la declaració d'intencions, ¿eh?
, diuen que jo crec que, segons el que vostés diuen allí, és hora que la conselleria haja publicat realment, que eixa és la feina de la conselleria, el reglament orgànic i funcional del centres integrats de formació professional, cosa que no ha fet, després de tants anys.
Estem parlant del 2008, ¿eh?
, hem parlat, i del Decret 92/2005 i del Decret 115/2008.
Aleshores, si vostés no han desenvolupat això, ¿per què ara estan anant allí?
, ¿per què tenen d'anar a buscar actuacions externes a la mateixa conselleria en lloc de tindre i desenvolupar les seues pròpies, les que vostés han creat normativament i no desenvolupen?

Les qualificacions professionals són massa importants com per a deixar-les a una iniciativa de, per exemple, algunes empreses grans, ¿no?
, o associacions empresarials, ¿eh?
, sense fer una planificació adequada, sense tindre una avaluació, una estratègia de futur.
Per tant, facilitar l'accés a la titulació dels treballadors que ho necessiten, està molt bé.
.
.
No, no, està.
.
.
Home, no anem a dir que.
.
.
, ¡està molt bé!
Però és el que ha de fer.
Però és que vostés tenen ahí l'instrument creat per la mateixa conselleria per a.
.
.
, (veus) i ja vosté ho ha citat també, que tenen el catàleg de qualificacions (inintel·ligible) .
.
.
i el que falten és posar els mitjans, la informació i el control necessari per a dur endavant tot això.

Indubtablement, no volem fer la similitud, però sí que (inintel·ligible) .
.
.
amb el que està passant en cursos de formació.
Ja hem vist el desgavell que significa, desgavell econòmic, els cursos de formació.
L'última és allò que ha passat per la patronal madrilenya, a on s'han volat 15 milions d'euros, 15 milions d'euros, ¿eh?
, i no és l'únic cas, no és l'única cas, està el d'Andalusia i està un altre de Catalunya, són tres casos que tenim ahí.
Aleshores, vull dir, ¿per què no assumixen vostés la formació?
, ¿per què no assumixen vostés el desenvolupament de tot allò que ja tenen programat a l'hora de poder donar les.
.
.
, les.
.
.
, també totes i cada una de les titulacions?

Aleshores, és en això de dir, en esta situació nosaltres no anem a donar-los el nostre recolzament, però no anem a donar recolzament al Consell per a realitzar convocatòries extraordinàries d'obtenció de títols de competència professional, quan vostés tenen la capacitat de desenvolupar els centres integrals de formació professional, per tant, fer-ho vostés mateixa, açò, sense necessitat d'acudir a ningú extern.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Per part del Grup Socialista, per a fixar posició, té la paraula la il·lustríssima diputada senyora Sarrión.

Tiene la palabra.

La senyora Sarrión Ponce:

Gracias, presidenta.

Miren, luego de leer la proposición no de ley del PP, pues, nos deja muchas dudas, muchas dudas razonables.
Dudas en el tema de, habla en su exposición de «motivos que en la situación económica en la que se encuentra España, la formación y la capacitación de los profesionales es una herramienta imprescindible para que nuestras empresas sigan prosperando».
Nos parece muy bien.
En esa misma situación se encontraba España en el año 2010, en el año 2011 sobre todo, y 2012, y parece ser que ustedes esto no lo tuvieron en cuenta.
O cuando hablan, en el segundo párrafo, que dice: «La Generalitat lleva varios años facilitando la obtención de un título a los ciudadanos que no han cursado estudios oficiales, pero que, por otro lado, sí que han adquirido destrezas a lo largo de su vida profesional y cumplen diversos requisitos.
» Sí, es verdad, todo lo que ha leído la señora Barrieras hablaba de esto.
Nos parece bien, no nos parece mal.
Lo que no entendemos es por qué si en esta exposición de motivos ustedes, de forma breve, lo resumen así, ¿por qué ustedes no aceptaron esas cinco.
.
.
, o «no aceptaron» no, no desarrollaron esas 5.
000 plazas que tenían que hacer luego de un real decreto del año 2010, que en esta comunidad se aplicó, y se les dio un plazo hasta noviembre.
.
.
, no, perdón, hasta marzo de 2012, para desarrollar esas 5.
000 plazas, para las cuales se les dio 2,2 millones de euros por medio del ministerio, en aquel momento no era del Partido Popular el ministerio ni el Gobierno de España, y ustedes no hicieron nada por acreditar en competencias a esas 5.
000 personas con esos 2,2 millones de euros.

Nosotros ya le adelanto que no vamos a votarle en contra la proposición no de ley, ni tampoco vamos a abstenernos.
Se la vamos a votar en favor por, un poco de coherencia con que el Partido Socialista, aunque no lo quieran recordar, fue el que en el Gobierno de España fijó por medio de un real decreto en el año 2010 el tema de las competencias profesionales, que cada comunidad debía de desarrollar, y quizá en esta no se han desarrollado.
Miren, más vale tarde que nunca.
No sabemos si esto es un tema electoralista de que estamos a un año de que se terminen las elecciones, pero compartimos que se deben de acreditar.

Pero no se deben de acreditar de boca ni esperar a que los sectores la pidan.
Debe de existir, igual que existe con el arreglo escolar, que la conselleria se siente y, de alguna forma, plasme en papel cuántas plazas, con qué dinero, en qué sectores.
.
.
Porque no se deja solo en la acreditación.
Esa acreditación, luego, se ha de complementar con la formación.
Por lo tanto, ¿quién va a formar para poder alcanzar esas titulaciones?
¿Van a formar o van a formarse estos profesionales en centros integrados de FP?
¿Hay suficientes plazas en estos centros?
¿Van a formarse en sindicatos?
, ¿en escuelas permanentes de adultos?
, ¿dónde?
, ¿quién?
, ¿cómo?
, ¿quién les va a dar la formación complementaria, o a complementar la formación que ya tienen para alcanzar la titulación?
Eso sí que nos gustaría.
.
.
, nos gustaría saberlo, nos gustaría saber quiénes van a ser los formadores y cuántas plazas se tienen ya previstas para estas convocatorias extraordinarias, que no deberían de ser extraordinarias, y aquí creo que el señor Pañella se lo ha dicho, ustedes tenían la competencia desde mucho tiempo y no la han desarrollado.
¿Por qué no se ha desarrollado y se esperan hasta ahora?

Y le voy a poner solo algunos ejemplos.
Con el reconocimiento de títulos o competencias estaba el tema de conductores de ambulancia, de jardines de infancia, de hostelería, de asistentes a dependencia, y también otro, otro que también un gobierno socialista fue el que hizo que se reconociese como un título de FP para ahora poder acreditarlo, que es el tema de artista fallero, que este año sale la primera promoción de FP y también tendrán que acreditarlo.
Es un sector que ha sufrido mucho, que hemos apoyado aquí la reducción del IVA en este tema de los artistas falleros, que.
.
.
Díganme, ¿van a incluirlo?
, ¿no van a incluirlo?
, ¿qué más profesiones están dentro de ese catálogo?
Pero, sobre todo, ¿cuántas plazas?
Porque para frenar la crisis y para poder potenciar la industria, la economía, etcétera, en esta comunidad, no nos conformaríamos con cien o doscientas, hacen falta muchísimas, más de las 5.
000 que se hicieron.
Pero si en ese momento se hubiesen hecho 5.
000, hoy posiblemente, en esta comunidad, habrían el triple o el cuádruple de acreditados que no tenemos.

¿De qué forma, de qué manera, con cuánta premura o no se va a hacer y cuándo se va a hacer la publicación de estas convocatorias?
, que si lo presenta aquí el Grupo Popular para aplaudirle al Consell, y digo para aplaudirle, porque es que manifestamos nuestro apoyo, hombre, lo apoyamos o no lo apoyamos, lo que.
.
.
, yo lo que manifiesto es que se hagan esas convocatorias.

¿Que me hubiese gustado que no fueses extraordinarias?
Sí.
¿Que son extraordinarias?
Pues, mire, más vale algo que nada.
Pero, por favor, que se haga con seriedad y que esto se lleve a cabo en los términos que toca.

Gracias.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

No hay turno de réplica pedido.
.
.
(Pausa) Procedemos directamente a la votación.
(Veus; pausa)

¿Votos.
.
.
?
Señorías, ¿votos a favor del punto número 5, que acabem de debatre?
13.

¿Vots en contra?
1.

Queda aprovat, per tant, el punt (veus) número 5.

Proposició no de llei sobre la modificació de la Llei 9/1986, de 30 de desembre, per la qual es crea l'Institut Valencià d'Art Modern, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 73.
022, BOC número 219)

La senyora presidenta:

Continuem en el punt número 6, que és: presa en consideració de la proposició no de llei sobre modificació de la Llei 9/1986, de 30 de desembre, (veus) per la qual se crea l'institut Valencià de l'art modern, que presenta el Grup Parlamentari Compromís.
Per a la seua defensa té la paraula el senyor Pañella durant deu minuts.

Té la paraula.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Bé, doncs, tal com presentem en la nostra proposició no de llei, estem en una situació de crisi que afecta, com diem sempre, a tot i a totes les aportacions econòmiques i això, lògicament, ¿eh?
, davant de la consideració que se té de la cultura, la cultural, uns.
.
.
, és una de les més afectades.
Els museus sobretot han vist reduït de manera dràstica tots els seus pressupostos i les mesures econòmiques del govern inclús arriben a posar-los en situacions difícils i, en algun cas.
.
.
, bé, en algun cas hi han hagut tancaments ja, vull dir, no és que amenacen la supervivència, (inintel·ligible) .
.
.
hi han hagut museus que han estat tancats directament.

La gestió dels recursos públics, nosaltres l'hem denunciat diverses vegades i, bé, freqüentment, que no ha estat l'adequada durant tots estos anys, no els anys de crisi, sinó tampoc abans, i ara lluny.
.
.
, en aquell moment, lluny d'implementar un pla que permetera la consolidació del sector de l'art contemporani, el que es va desenvolupar és una política erràtica que no ha beneficiat els ciutadans de la Comunitat Valenciana ni va servir tampoc de suport als professionals dels sectors.

Ara, arribada la crisi, doncs, som la primera de tindre dificultats a conseqüència de tot el model de gestió que vostés han portat, i que l'IVAM arriba ací, ¿eh?
, està clar que crec que arriba esta.
.
.
, esta proposició no de llei de manera involuntària en un moment.
.
.
, casualment, en un moment magnífic, perquè, realment, ja hem vist, estem en este moment en el.
.
.
, això que diuen un cessament, els altres, dimissió, que encara no han aclarit ningú, de la seua directora, Consuelo Ciscar, doncs, bé, pensem que això és la mostra de.
.
.
, a més, i l'acceptació que això no anava bé.
Vull dir, alguna cosa ha passat ahí.

El que passa és que, com totes les.
.
.
, les actuacions de l'actual govern, s'han de pensar, repensar, retardar, analitzar, no les conseqüències que tindrà sobre l'IVAM, sinó quines conseqüències tindrà per a l'estabilitat d'un govern inestable que tenim en este moment per tota la divisió interna que tenen en el Partit Popular, que l'estan.
.
.
, mirant-se qui serà el candidat, quines oportunitats tindran uns, quins grups de pressió interns tenen per un costat i per l'altre.
I.
.
.
, i algun.
.
.
, que un busque la presidència del València Club de Futbol, un altre que busca les altres coses, i eixa.
.
.
, esta és la situació en la qual vostés tenen ací i, per tant, hi ha una situació d'inanició en este moment, de falta d'actuacions, i nosaltres, doncs, seguim endavant amb les nostres propostes.

Eixa iniciativa pionera que citem ací, que va ser l'IVAM, amb la ruptura de centralització que vivia el panorama artístic nacional, va tindre en el seu inici un gran prestigi sobre la base de la constitució d'una col·lecció rigorosa, sense cost desorbitat i, per descomptat, un impuls fonamental a la dinamització de la iniciativa privada i del context artístic local, posicionant la ciutat de València en el mapa artístic internacional.

Moltes vegades, senyories, hem dit (inintel·ligible) .
.
.
que en el moment.
.
.
, en el primer moment de l'IVAM, quan era dirigit per Vicent Todolí, es va constituir este museu com un referent internacional de l'art contemporani, i això s'ha perdut, l'han deixat perdre a partir dels canvis, sobretot de la.
.
.
, o siga, la seua directora, Consuelo Ciscar.

Necessitat de regenerar el teixit artístic com a un factor d'innovació, competitivitat i cohesió, i per això urgeix situar en l'adreça dels principals museus i centres d'art professionals de prestigi, amb projectes a curt i mitjà termini mitjançant una convocatòria pública en virtut del codi de bones pràctiques.

Jo sé que vostés me diran avui «ja hem fet una convocatòria».
.
.
Bé, anem a vore, han donat la notícia de la convocatòria, i és el.
.
.
, per això dia que (inintel·ligible) .
.
.
moment oportú d'assumir el codi de bones pràctiques que tota l'associació d'arts visuals, que els distints museus, associacions professionals de tot l'estat estan demanant, estan demanant.
.
.
Ja vaig presentar en el moment una proposta que va ser rebutjada i en la qual vaig indicar totes les associacions i tots els museus que estan en este moment, també de comunitats dirigides pel Partit Popular.
Vull dir, que no és.
.
.
és una diferenciació en este moment, la diferenciació la faran vostés si no és que no accepten.
És el moment oportú d'acceptar el codi de bones pràctiques, és una necessitat urgent per a que eixes polítiques culturals progressen i s'optimitze en el que és la minsa despesa pública i se fagen més rendibles els recursos posats a disposició dels ciutadans.

És per tot això que nosaltres el que demanem és que se modifique la Llei 9/1986, de 30 de desembre, per la qual es va crear l'ens de dret públic Institut Valencià d'Art Modern per a adequar-lo al temps actual, s'allibere d'aquesta institució de la seua excessiva dependència de la conselleria de cultura i permeta la convocatòria d'un concurs públic per a l'elecció del seu director i el gerent, així com la creació d'un patronat o consell rector autònom, designat de manera plural, que incloga tots els sector implicats en la funció del museu.

Algú me dirà: ¿quina és la dependència tan gran que té?
Home!
, doncs, ací.
.
.
Mirem per què se demana el canvi de llei.
Mirem el consell rector, la constitució del consell rector.
El consell rector del museu, el president o presidenta, en este cas, és la consellera de cultura, el vicepresident és una persona nomenada directament per la consellera de cultura, els vocals són.
.
.
, tenim tres vocals nats i sis designats: els nats són el director o la directora general de patrimoni, el secretari general del consell de cultura, el director gerent, que està designat directament pel president, o siga, pel conseller o consellera del moment; després hi ha vocals designats, un pel conseller de cultura, un altre pel conseller d'economia i hisenda, directament, i sis més de lliure designació, els sis són de la conselleria de cultura, l'única diferència és que tres són a proposta del Consell Valencià de Cultura.

Vull dir, no hi ha cap vinculació externa, ni una ni mitja, en el consell rector.
Tots els càrrecs són dependents, de dependència directa de la consellera de cultura.

Nosaltres demanem que això varie.
Això no està dins del codi de bones pràctiques i tot el que isca d'ahí no eixirà bé, tot el que isca d'ahí no va a eixir bé perquè representarà únicament a la conselleria, quan precisament l'IVAM quan ha estat més obert ha sigut quan ha funcionat i ha sigut un referent, com he dit abans, internacional.

Crec que és el moment oportú, avui que vostés han fet públic ja que van a fer un concurs internacional -ja vorem el concurs!
-, per tant, seria el moment d'aprovar, unir-se al codi de bones pràctiques per a fer precisament eixe concurs, seguint totes les normes que els professionals de la cultura demanen, demanen, perquè precisament l'IVAM, i qualsevol altre museu -l'IVAM perquè en este moment estem parlant específicament d'este museu-, l'IVAM torne a ser un referent internacional de l'art contemporani.

Res més.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Per fixar posició, per part del Grup Parlamentari Socialista, té la paraula el senyor Soto.

Té la paraula.

El senyor Soto Ramírez:

Sí, gràcies, presidenta.

Anem a recolzar esta PNL perquè ens pareix que està carregada de sentit i, sobretot, d'un sentit d'actualitat.

El dijous passat jo demanava explícitament el cessament de la senyora Ciscar i de la senyora Paz Olmos.
Bé, doncs, ja tenim el 50%; tan sols ens falta la senyora Paz Olmos.
I no és una qüestió de demanar per demanar, perquè n'hi han altres alts càrrecs de cultura que no estem qüestionant en estos moments, encara que la política cultural ens parega nefasta.
Sí que qüestionem, per exemple, a la senyor Gil Lázaro, també, com una persona especialment nociva i tòxica en la seua gestió.

Però en l'àmbit este de les arts visuals, doncs, efectivament, són situacions absolutament anòmales, no?

La senyora Paz Olmos està des de 2011 en adscripció provisional, una perversió absoluta d'una figura, d'una figura de funció pública, que és l'adscripció provisional, des del cessament de l'anterior director, i no ha eixit a convocatòria no ja internacional, sinó a convocatòria pública, d'acord en les lleis de funció pública.
És una irregularitat absoluta, sobretot perquè no reunix el requisit dels mèrits per a desenvolupar una tasca d'una pinacoteca de l'alçada que té el Sant Pius V.

Però, per això ens pareix que és un bon moment.
És un bon moment com a punt d'inflexió i per a remuntar el vol, el vol de decisions absolutament nefastes, com dic, que han desprestigiat d'una manera molt greu les nostres infraestructures culturals.
Estem parlant de museus de referència, que tenien una projecció molt important i que, lamentablement, han caigut d'una manera tremenda, en picat, fins a límits insospitats.

És un bon moment per a fer eixe concurs internacional.
Però, efectivament, l'anunci del concurs internacional no és una garantia del seu èxit.
És, a més a més, necessari que estiga ben plantejat i que estiga format per jurats independents dels partits polítics, professionals, de prestigi, internacionals, com es fan els nomenaments de grans directors de museus.

Jo recordava l'altre dia que valencians al front dels millors museus del món.
.
.
Estem parlant de Vicent Todolí o de Borja-Villel, en el Reina Sofia.
Bé, i això a mi em dóna molta tristor, molta tristor i molta enveja perquè ací en València hem tingut (inintel·ligible) .
.
.
un nivell molt mediocre per a la direcció de grans infraestructures culturals i pinacoteques com les que tenim, en base al fons que atresoren el Sant Pius V i el mateix IVAM.

Per això és el moment de replantejar-se, efectivament, tot este projecte; i que, finalment també, se seleccione en base a un projecte museogràfic que puga presentar el mateix candidat; i que s'acabe en eixe polítiques museogràfiques endogàmiques, com comissaris polítics que fan exposicions per a amics sense cap tipus de mèrits artístics, que fan negocis absolutament tèrbols amb presumptes caps de la màfia xinesa.
Això degrada molt, molt, la imatge cultural.
¿Imagen Comunidad Valenciana, imagen España?
Per favor!
Comencem perquè les nostres infraestructures culturals, els nostres museus estiguen regits i dirigits amb criteris professionals, en projecció, en seny, en prestigi; perquè, al final, depén molt d'estes coses.

Però, de la mateixa manera que és important despolititzar, fer un concurs internacional que done prestigi a les nostres institucions, en què es pose als millors i, a partir d'ahí, se li done tota la confiança, sense censura ni restriccions polítiques perquè desenvolupe un projecte museogràfic i que, efectivament, faça que puga reviscolar, si cal, i realçar el vol del nostre projecte museogràfic, és molt important també que els membres del consell rector i del consell assessor no siguen designat pels representants polítics.
És a dir, els qui assessoren, els qui assessoren.
.
.
N'hi ha una perversió total, perquè els qui assessoren són els mateixos que dirigixen o nomenats directament pels qui dirigixen.

I, al final, n'hi ha una dependència i es produïxen fenòmens tan perversos com que no se qüestionen moltes decisions perquè els qui estan ahí per a decidir o per a assessorar depenen del nomenament del responsable polític de torn.
I això no és possible, perquè passen les coses que han passat.
I és necessari eixe espai d'independència on qui nomene els assessors i una part dels qui dirigixen el consell rector siguen la universitat, les associacions professionals, el Consell Valencià de Cultura, la Reial Acadèmia de Belles Arts, amb criteris independents i autònoms i no passen pel filtre de la voluntat política del conseller de torn que, al final, acaba desvirtuant i pervertint tot el procés de presa de decisió i la falta d'autonomia i independència de les decisions.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyoria.

Per al torn de fixar posició, per part del Grup Parlamentari Popular, té la paraula la il·lustríssima diputada senyora Trini Miró.

Té la paraula.

La senyora Miró Mira:

Moltes gràcies, presidenta.

Bé, jo el primer que demanaria al Grup Parlamentari Compromís, que és el proponent d'esta proposició no de llei, és que la retirara perquè no té cap sentit, ja que ha quedat obsoleta.
Perquè, com bé saben les seues senyories, el passat divendres, dia 4 d'abril, el Consell va acceptar la sol·licitud de cessament, per motius de caràcter personal i de salut, de Consuelo Ciscar com a directora gerent de l'IVAM, sol·licitud que havia cursat en el mes de març.
El document el tinc jo ací, per si vostés volen conéixer-lo, encara que, bé, jo crec que el coneixeran perquè ha eixit en diferents mitjans de comunicació.

Bé, i a partir d'eixe moment, on es va acceptar este cessament, la consellera d'Educació, Cultura i Esport -naturalment, no mosatros; perquè, senyor Pañella, no ha de confondre el govern en els diputats del Partit Popular-, doncs, va anunciar, atenent les sol·licituds d'una gran part del sector i de la ciutadania, convocar un concurs internacional, tan demandat, per a l'elecció d'un nou director, un procés que tardarà almenys tres mesos, i que durant eixe temps es nomenarà un director de forma provisional.
Un sistema d'elecció que vostés han estat demanant constantment i que ara, que el tenim ahí, doncs, ja estan posant-lo en entredit.

Per tant, reitere que esta proposició no de llei deuria ser retirada.
I, com sempre, doncs, totes aquelles qüestions o novetats que es puguen produir al voltant d'este tema poden ser consultades a la mateixa consellera, encara que per a vostés mal si ando, mal si no ando, com estan demostrant.

De no ser així, per suposat, este grup parlamentari va a votar en contra de la proposició no de llei, on es demana la modificació de la llei per la qual es crea l'institut d'art modern, l'IVAM; per cert, una llei aprovada per un govern socialista, davant el qual ningú demanava que es canviara res ni que es canviaren els diferents directors ni que es canviara la fórmula de designació, la qual cosa demostra, una vegada més, que quan governa el Partit Popular tot són pegues i quan governa un partit d'esquerres, doncs, tot és bonic.

Bé, a mi el que em sorprén, senyor Pañella, és l'enunciat de la proposició, que es referix a l'IVAM com «l'IVAM de Consuelo Ciscar», la qual cosa demostra que els diputats de Compromís tenen un concepte de la política cultural, una vegada més, personalista.

L'IVAM he de dir-li que no pertany a ninguna persona física, sinó que és una institució que presta un servei públic, cultural, educatiu, i que custòdia una col·lecció d'art modern que és un patrimoni de tots els valencians.
De la mateixa forma, cal recordar que tota la programació de l'IVAM, així com les adquisicions d'obres d'art que realitza el museu, han sigut sempre aprovades pel consell rector, del qual n'hi han membres independents; un òrgan de govern del mateix que.
.
.
, bé, sense que es puga atribuir -com ho fa vosté- a la, fins ara, directora gerent una planificació de l'activitat de l'IVAM de forma individual.

Per un altre costat, també cal manifestar que el nomenament de tots els directors s'ha realitzat de forma totalment democràtica pel consell rector, a proposta del president de l'IVAM, com s'ha fet sempre.

Un altre tema és que l'IVAM és una entitat de dret públic, amb personalitat jurídica pròpia i autonomia econòmica i administrativa per a la realització dels seus fins, que compta amb un pressupost propi.
I, per tant -li ho dic per això de l'adscripció-, és necessari que la mateixa estiga adscrita, a l'igual que la resta d'empreses públiques i d'entitats de dret públic, a una conselleria determinada i, en el cas que mos ocupa i per raó de ser, és lògic que l'IVAM estiga adscrit a la Conselleria d'Educació, Cultura i Esport.

Per una altra part, també cal recordar que el passat 22 d'octubre es va publicar en el DOCV el decret del Consell de mesures de reestructuració i racionalització del sector públic empresarial i fundacional de La Generalitat.
I este decret creà l'entitat de dret públic Culturarts mantenint la personalitat jurídica de l'IVAM, per tant, autònoma -per tot el que estan diguent.

I després dels canvis operats per esta reforma, tant el consell rector com l'assessor queden integrats per un major número de membres de diferents àmbits de l'administració i també de reconegut prestigi en matèria cultural, per la qual cosa el control, la independència i l'especialització de l'IVAM s'asseguren en tot moment.

Jo he de dir-los que l'IVAM continua sent un museu de prestigi internacional, malgrat totes les vicissituds que haja pogut tindre degudes a la crisi econòmica que estem patint des de fa ja bastants anys.

Però també he d'afegir que, així com el ministeri ha volgut acceptar formar part del consell rector en governs del PP, en el Partit Socialista es van quedar muts.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Senyor Pañella, vol torn de rèplica?

El senyor Pañella Alcàcer:

Sí.

La senyora presidenta:

Té vosté la paraula.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Mire, a vore, tindria molt de gust en retirar la proposició no de llei si s'haguera quedat, en realitat, s'haguera quedat ja desfasada perquè tot això que demane s'haguera produït.
Perquè, clar, jo no sé si vosté s'ha arribat a llegir la proposta de resolució.
Perquè, clar, el primer que demane és la modificació de la Llei 9/1986, de 30 de desembre.
Ja m'agradaria retirar-la perquè s'hagués modificat la Llei 9/1986, de 30 de desembre, la llei de creació de l'IVAM.
Però no.

Per cert, a este diputat li va ser totalment impossible presentar ni esmenes a la llei ni res, perquè en aquell moment no estava en estes Corts, ni el diputat ni el grup al qual represente.
Per tant.
.
.

Tampoc és qüestió de parlar de fa tants anys, perquè, entre altres coses, jo no vaig a valorar ara si en aquell moment estava bé o estava mal.
En este moment, en el moment en què vivim, açò és insostenible i s'ha demostrat.
Per tant, anem a demanar el canvi.

Per tant, si vosté me convenç que s'ha modificat la llei en els termes de llevar l'excessiva dependència de la conselleria de cultura, jo la retire, ¿eh?

El concurs públic s'ha fet però és que, encara que no està exprés aquí, jo parle del Codi de bones pràctiques.
Aleshores, jo vullc vore la convocatòria d'eixe concurs públic.
Si el podem aprovar avui, ¡estaria bé!
¿Vol que l'aprovem ací seguint les normes del Codi de bones pràctiques?
Fins i tot, podríem esmenar-la i deixar en eixe únic punt perquè, al cap i a la fi, és el punt que tindria una viabilitat.
¿Vostés estan d'acord en fer que esta convocatòria es faja seguint el Codi de bones pràctiques que demana tota…?

Jo els proposaria, si vosté em diu que està d'acord, que fem una esmena transaccional i la redactem únicament i oblidem tots els altres.
Només amb això em donaria jo per satisfet avui que vostés acceptaren que totes les passes que es feren per al nomenament del directora o directora es feren a través d'un concurs públic que seguira totalment el Codi de bones pràctiques que determina el sector.
Mire, li ho pose damunt la taula, l'acordem ací si vosté vol, ¿eh?

I ¡home!
, jo és que ja, prevenint que em diga que en això no n'hi ha una dependència, doncs ja li he llegit no solament la formació del consell rector sinó qui el nomena.
No n'hi ha una sola persona independent, els més independents són les tres persones que són elegides pel mateix conseller, designades pel mateix conseller, a proposta del Consell Valencià de Cultura; les altres són designació directa i elecció directa -vullc dir- del mateix conseller, no n'hi ha… -en este cas, consellera, disculpe-, no n'hi ha aportació de cap persona ni associació del sector, ¡cap!
, són tots designacions directes de la mateixa consellera de cultura, ¿eh?

Per tant, no em parle de la independència.
¡Clar!
, és que s'aprova tot democràticament, ¡faltaria més!
, ¡faltaria més!
, si damunt que es designen tots vostés, damunt se li revelen i no votaren a favor, ¡voríem el que passaria!
, estarien cessats.

Mire, sobre la senyora Ciscar i el… -vullc dir-, és que n'hi ha una curiositat ja en la seua exposició perquè m'ha dit que tenim ací ja la confusió -continue-, la sol·licitud de cessament.
¿La sol·licitud de cessament?
A vore, no entenc què és.
.
.
Si és procedent de la mateixa directora serà una dimissió, i si és procedent de qui la nomene serà un cessament.
O siga, no entenc jo que siga la directora de l'IVAM qui sol·licite que siga cessada, no ho entenc, la veritat li ho dic.
Jo crec que o és una incorrecció en l'ús de les paraules o què, però no entenc això.
Això és la confusió a la qual vostés mos sotmeten.

I, sobretot, el concurs internacional -ja li he dit-, em pareix molt bé, fagen vostés els concursos… però a mi em sona com tot a publicitat perquè el primer que han dit no és que van a fer un concurs, sinó que serà un concurs internacional, estratosfèric, podran vindre, fins i tot, els marcians ací a presentar-se, esperem… ¿eh?
El problema és el sistema de selecció, el problema no és que fagen un concurs sinó el sistema de selecció, ¿qui serà el jurat?
-crec que vosté ho havia dit, senyor Soto, ja-, però no només qui serà el jurat, ¿quins seran els principis de selecció que van a posar aquí?
¡I els tenen vostés fets!

Vagen -li ho dic-, parlen amb els professionals, vagen, assolisquen el Codi de bones pràctiques, que estem demanant coses que fan la resta de museus nacionals, és que ho estan aplicant en comunitats que governa el Partit Popular ¡també!
, que no és una qüestió de principis ideològics polítics, és una qüestió simplement de representativitats; si volen que això isca amb la participació del sector o volen implementar vostés (inintel·ligible) .
.
.

La senyora presidenta:

Vaya finalizando, señoría.

El senyor Pañella Alcàcer:

Acabe, senyora presidenta.

La diferència era…, i sí, el «de» no indica només propietat sinó relació.

L'IVAM de Vicent Todolí era un referent internacional; l'IVAM de Consuelo Ciscar no ha sigut referent ni dins del País Valencià.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Té la paraula, per part del Grup Parlamentari Popular, la senyora Miró.

Té la paraula.

La senyora Miró Mira:

Gràcies, de nou, presidenta.

Mire, l'IVAM -que vosté diu- de Consuelo Ciscar, que no és personalista, sinó sota la direcció de Consuelo Ciscar, ha tingut una evolució espectacular.
Només he de donar-li, per exemple, el nombre de visitants de l'any 2008 que va passar de més de 630.
000 a en 2012 a un milió i quasi dos-centes mil persones.
¿Això és haver-se fet les coses malament?

La col·lecció de l'IVAM està composta per un total de més de deu mil obres i, des de la inauguració de l'IVAM, les donacions han permés que en estos moments constituïsquen un 61% del total d'eixe fons que tenim tan important en l'IVAM.
¿Alguna cosa haurà de dir la faena que haja pogut fer la senyora Ciscar?

I el tema del cessament, doncs, mire, vosté prenga-s'ho com vullga però ella el que va demanar és: «Abandonar la dirección del IVAM por cuestiones de salud.
Te rogaría tuvieras en cuenta mi solicitud  de finalizar mi periodo como directora gerente.
» Bé, doncs, ja està, després del tràmit doncs s'ha fet conforme a la seua sol·licitud i ja està, no fa falta fer les coses més llargues ni més enrevessades.

Del que han d'estar ben tranquils és en el procediment per al concurs internacional perquè, bé, jo puc explicar-los un poc de què va però sé el mateix que saben vostés a través de la premsa, però de tot açò tranquils que tot eixirà.

Anem a vore, primer, el que cal és donar compte -com diu la llei- al consell rector de la decisió de la directora Consuelo Ciscar de cessar en el càrrec i convocar el concurs internacional per a nomenar el seu successor.
Una volta convocada la plaça, s'obri un termini d'un mes per a presentació de sol·licituds on es pot presentar tota la persona que vullga, si vosté diu que els marcians també, doncs, bé, els marcians també.
Un jurat format per, almenys, deu persones de reconegut prestigi valencians i d'àmbit nacional i internacional seran els que analitzaran durant quinze dies les candidatures i, després, es faran les entrevistes pertinents durant dos o tres dies.

Per tant, poden estar vostés ben tranquils, transparència total com sempre però, en este cas, una nova fórmula.
El mètode este, doncs, bé, espere que els agrada més, encara que -com dia- sempre estan posant en tela de juí tot el que fa este Consell.

I és lamentable, sens dubte, vore en estes Corts i per part dels diferents diputats de l'oposició els insults i la ojeriza que tenen cap a certes persones.
A mi em fa molta pena estar compartir escull -ho dic des del cor- amb companys que contínuament estan faltant el respecte per aconseguir objectius polítics sense pensar ni un sol moment el mal que estan ocasionant a moltes persones.

Senyories, lamentablement, n'hi ha una gran falta de respecte en esta cambra i sembla ser que açò no va a canviar.

Jo no vullguera finalitzar la meua intervenció sense agrair a Consuelo Ciscar el seu treball al front de l'Institut Valencià d'Art Modern, davant el qual haurà tingut els seus encerts i els seus errors.
Sens dubte, els assegure que molts més encerts que errors perquè, al final, ningú podrà negar l'absoluta dedicació i entrega cap a este museu i el resultat final que és el que val, que a pesar dels moments de tremenda dificultat econòmica que li ha tocar viure i gestionar han sigut, cada volta, més positius -com ens ha pogut enumerar fa uns moments-,  i les dades així ho demostren.
Hui, podem dir que l'IVAM és dels museus més prestigiosos del món, i açò es deu en gran part al treball realitzat per la senyora Ciscar en els últims deu anys.

Estiguen vostés ben tranquils que en este procediment per al nou concurs internacional que es va a convocar doncs podrem, també, continuar portant la mateixa línia dins de la gestió d'este important museu per a tots els valencians.

Moltíssimes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyoria.

Una vegada… (El senyor Pañella Alcàcer diu: «Una qüestió, per favor.
») ¿Per a què demana la paraula, senyor Pañella?
(El senyor Pañella Alcàcer intervé amb el micròfon desconnectat) Òbriga el micròfon, per favor.

Diga'm.

El senyor Pañella Alcàcer:

Era que, davant de la referència que si s'han vessat ací insults, jo voldria simplement, li demanaria que me'ls aclarira perquè vullc retirar-los de l'ordre del dia.
Si és que jo he fet algun insult, doncs ha sigut involuntàriament, i li demanaria a la senyora Miró exactament que em diguera l'insult i jo el retire.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Es té en compte i es retirarà de l'acta si ha existit eixe insult.

Una vegada debatut el punt número 6, procedim a la seua votació.
¿Vots a favor?
7.
¿Vots en contra?
8.
Queda desestimat, per tant, el punt número 6.

Proposició no de llei sobre la retirada del concert a dos dels tres centres concertats que existixen a Dénia, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida (RE número 73.
386, BOC número 223)

La senyora presidenta:

Continuem amb el punt número 7 ja que està la proponent, i a la seua proposta ha presentat davant esta taula una esmena de substitució que ha de substituir a la proposta inicial i diu: «Tenint en compte la utilització més eficient dels recursos públics, Les Corts insten el Consell a revisar el nombre d'unitats concertades de secundària amb els centres educatius privats de Dénia, ja que l'augment de l'oferta educativa en els centres públics derivada de les noves construccions permet absorbir major demanda educativa.
»

Per a la seua defensa té la paraula la il·lustríssima diputada senyora Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

Sí, efectivamente, voy a pasar a defender esta proposición no de ley desde la modificación que hemos hecho.

Bien, el pasado 29 de noviembre el Consell aprobó el decreto de creación del IES Número 3 de Denia, y tras más de seis años dando clase en barracones como sección de secundaria del IES Historiador Chabàs, al final se inauguró un edificio para albergar un nuevo instituto, un centro con entidad propia, con capacidad para 690 alumnos y alumnas de ESO y de bachiller.

La creación del nuevo instituto supone un aumento significativo en la oferta de educación pública en Denia que ya contaba con dos IES: el María Ibars, que tiene autorizadas 11 unidades de la Educación Secundaria Obligatoria para 330 alumnos y 4 unidades de bachiller con capacidad para 140; y, además, el IES Historiador Chabàs, que tiene autorizados hasta 450 alumnos en ESO y 525 alumnos en bachillerato.
Con el nuevo instituto en Denia, el Número 3, el municipio contará con 230 plazas adicionales en secundaria obligatoria, adicionales a las que ofertaba la sección, con un total de 16 unidades de ESO y de 6 unidades de bachiller.

La implantación del bachillerato en este centro es tremendamente positiva dado que los alumnos no tendrán que ir a otros institutos para poder continuar con su educación no obligatoria como sucedía cuando eran sección, y podrán preparar la selectividad, también, en el mismo centro.
Es positivo, también, porque desmasifica las aulas y puede permitir una matriculación más equilibrada y con más garantías para la calidad educativa, y de la misma forma el alumnado de centros concertados en Denia, como Hermanos Maristas, Hermanos Carmelitas o Paidós que, en total, acogen 710 plazas, podrán continuar allí, si lo desean, los estudios en etapas no obligatorias.

Quiero señalar que la construcción del IES Número 3 responde a una antigua aspiración de Denia que ha venido precedida de importantes movilizaciones de la comunidad educativa, entidades e instituciones.

Los datos de matriculación en el mes de diciembre de Denia arrojaban 132 vacantes en la ESO, de los institutos públicos, y 24 en los centros de concertada.
Dichos datos vienen precedidos de la supresión de una línea en la Educación Secundaria Obligatoria del IES María Ibars de hace dos años, y mucho nos tememos que con este arrebato de conselleria por eliminar unidades de la pública y con la excusa del descenso demográfico aboque a un nuevo arreglo escolar en el futuro o modifique el existente para recortar oferta que pudiera ser pública en la enseñanza obligatoria de Denia.

Ustedes saben que desde Esquerra Unida venimos defendiendo que los conciertos educativos tienen un sentido temporal y ante la falta de plazas en la pública, es decir, nosotros damos a la privada un carácter subsidiario de la educación pública porque tratamos de convertir o tratamos de que la pública juegue un eje vertebrador dentro del sistema, sencillamente porque es la única que puede garantizar la igualdad de oportunidades, un tratamiento de la diversidad y eje fundamental, además de cohesión social.
Realmente, la educación pública es la única inclusiva dentro del propio sistema educativo valenciano.

El Consell y la conselleria con esta limitación o con este recorte de unidades educativas -como hemos venido diciendo a lo largo de esta mañana en múltiples intervenciones- estan dando un golpe mortal a la educación pública.
El arreglo escolar promulgado por la conselleria, consecuencia del aumento de la ratio y del distrito único, golpea a la educación pública, suprime unidades, cierra colegios y elimina líneas en valenciano, constituye una auténtica amputación del sistema.
Parece que la bajada demográfica solo afecta a la enseñanza pública, a la privada no, y en eso nosotros estamos convencidos de que no obedece a una objetividad analítica, es más, entendemos que es una apuesta puramente ideológica porque no es comprensible desde esa justificación que todo el Consell y el presidente Fabra a la cabeza repitan hasta la saciedad «hay que dar a los recursos el uso más eficiente».

Entonces, yo me pregunto: al hablar de recursos, ¿se refieren también a los casi 600 millones que se van a los conciertos educativos?
, ¿hay que dar a los recursos un uso más eficiente?
Evidentemente hay que dar a los recursos un uso eficiente y nosotros lo compartimos.

Y, por lo tanto, yo espero que eso sirva también para Denia porque no tendría sentido, desde la más pura y estricta racionalidad, que sigan manteniendo esa sangría de dinero público con los conciertos cuando están eliminando unidades públicas.

En medio del incumplimiento del déficit, de la quiebra técnica de La Generalitat, el Partido Popular desde el Consell sigue abriendo el grifo a los conciertos cuando la pública tiene plazas para absorber a muchos alumnos de la concertada, que también en muchos casos tiene plazas vacías.

¿Por qué eligen gastar?
¿Por qué no se ahorra el dinero de los conciertos para invertir en educación pública, para pagar becas, para responder a la financiación de las universidades, de la investigación o de la Formación Profesional?
¿Por qué no se hace de esa forma?

Pues es lo que sucede en Denia.
Llevan tres años suprimiendo de la pública, han suprimido unidades en todos los IES de Denia.
El que más el María Ibars, con una línea completa, como decía, en 2012.
Y mientras, siguen intactas las seis líneas de la concertada, intactas.
Y pese a la supresión de unidades concertadas, la libertad de centro -que tanto les preocupa y que para el Partido Popular se reduce a quien quiera ir a la privada que le salga gratis- también la pueden garantizar con un centro concertado que pudiera quedar para la revisión de la oferta existente y dando prioridad al mantenimiento de la pública.

Señorías, 132 vacantes en la ESO, en los institutos públicos, y 24 en la concertada.
¿No sería lógico que el alumnado se derivara a la pública, que es buena, de calidad, y nos ahorráramos gasto en los conciertos?
¿No sería eso un uso, como dice el presidente, más racional y más eficiente de los recursos que tenemos?
El concierto con centros privados carece de justificación cuando la oferta en educación pública, por fin, corresponde con la demanda de plazas y se tiene más incluso, como sucede en Denia.
¿Funciona aquí el criterio -repito- de eficiencia para el dinero público o no funciona aquí la eficiencia para el dinero público?

Para Denia, la supresión de conciertos supone un ahorro en la partida presupuestaria que puede servir para retomar actuaciones en centros públicos de la ciudad, como, por ejemplo, la reforma del María Ibars, que la necesita desde hace tiempo.
Y, finalmente, ha quedado descartada por parte de la consellera María José Catalá, que llegó a afirmar que no se reformará en el 2012.

Este ahorro en los presupuestos también puede servir para llevar a cabo la construcción del centro de educación especial en Denia, que la conselleria tampoco realizó y que el municipio lleva pidiendo desde hace tiempo.

Y, por lo tanto, consideramos, señorías, que en estos momentos apoyar esta proposición no de ley, que viene con la voluntad de diálogo y con la voluntad de llegar a un acuerdo, garantizaría que todos los alumnos de los centros de Denia puedan contar con centros educativos públicos y de calidad.

Planteamos revisar el mantenimiento de los conciertos educativos de Denia, a la vista del aumento de oferta de plazas en los centros educativos públicos.
Y en ese sentido, esa revisión que se haga con unos criterios de eficiencia en el gasto público, de eficiencia en los recursos públicos, y garantizando precisamente que todas las instalaciones son usadas, las instalaciones públicas, en todas sus capacidades precisamente para rentabilizar social y económicamente la inversión que allí se ha hecho.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Para fijar posición, por parte de Compromís, tiene la palabra el señor Pañella.
Tiene la palabra, señor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies.

Avui si una qüestió hi ha és que els temes que plantegem s'estan interrelacionant entre ells.
D'alguna manera veig que els primers punts vénen reflectint-se també quan tornem a parlar en esta segona de ronda de proposicions no de llei que estem debatint en este moment.

Efectivament, hem de tornar al repartiment entre públic i privat, entre centres públics i privats, i hem de tornar al sistema d'anul·lació de places i altres.
Jo…, anem a donar Compromís, lògicament, el nostre vot favorable, perquè entenem que de manera general nosaltres ens hem pronunciat sempre en la mateixa idea.
No podem tancar ni una sola plaça d'educació pública, mentres estiguem concertant places del mateix nivell en la privada.

Això és un contrasentit.
Si n'hi ha algun, que cada dia n'hi han menys, de sentit per a seguir prorrogant els concerts educatius, és que l'educació pública no puga assumir tota la matriculació obligatòria.
És l'única cosa que ho justificaria.
I entenem que això en este moment sí s'està produint, però no en el nivell de concerts que hi ha, en la quantitat de concertat que hi ha.
Per tant, estem totalment d'acord.

L'única problemàtica que podríem exposar és per què Dénia.
Supose perquè hi ha qüestions particulars que s'han enfocat en este moment.
Però, almenys, Compromís anem a votar favorablement perquè.
.
, no perquè siga Dénia, sinó perquè Dénia és una població més en la qual s'estan donant estos casos, vull dir, perquè nosaltres també tenim presentades propostes de manera genèrica que estan tractant este tema.

Per tant, lògicament, no tindrem la contradicció de dir: «No, és que el que volem…» No.
El que volem en general, ho volem en particular.
Però entenem que açò és aplicable a totes i cada una de les poblacions en les quals se produïsca esta situació.

I és més, i després aprofitarem per a denunciar la manca de planificació que hi ha no en Dénia, sinó en general, però la centrarem en Dénia.
¿Per què?
Perquè en este moment, de cara al curs 2014-2015, en Dénia no tenen clar què va a passar, perquè no hi han modificacions de secundària, que és en certa manera el que proposeu.

Però ¿què passa  -i per això dia jo abans que s'estan interrelacionant en el mateix que he dit abans-què passa amb el reglament d'organització i funcionament dels centres integrals de Formació Professional?
¿Per què ho dic açò ara?
Perquè, per exemple, en el Maria Ibars s'està estudiant la possibilitat que passe a ser un centre integral de Formació Professional.
Però si no ho tenen en el reglament d'organització i funcionament, serà difícil que això se puga aplicar.

Aleshores, estem parlant del curs que ve ja.
¿Com van a reestructurar el mapa escolar de Dénia?
¿Dos IES i un centre integral de Formació Professional?
¿És aixina?
¿Què els passarà ahí?

Preguntem també què passarà amb la infantil, la primària, per la reducció progressiva d'unitats.
Està ara…, però com quedarà definitivament.
No hi ha previsions d'inversió.
¿Com se va reconvertir, per exemple, el Maria Ibars en un centre integral de Formació Professional sense una dotació pressupostària adient per a poder-lo fer?

I altres temes que també hem parlat avui.
I, per tant, no vull acabar sense dir-lo.
Per exemple, tenim el centre…, el Raquel Payá, un centre d'educació especial, que està demanant des de fa anys la seua reforma integral.
Clar, ¿què passa?
¿Eixos no tenim de cuidar-los?
Els alumnes d'educació especial els tenim ahí en un centre que no reunix les condicions perquè fa falta una reforma integral.

O, per exemple, el que passa en el col·lege Llebeig, on n'hi ha una acumulació d'immigrants -i quan dic esta paraula, estic insistint, perquè a vegades se veu mala fe després de la interpretació del que se vol dir-…, estem parlant de persones que tenen uns condicionants socials i econòmics molt més alts i que influïxen en la seua…, en el seu rendiment acadèmic.
I, per tant, no pot haver-hi una acumulació en uns, quan n'hi han altres centres que no en tenen ni un.
I parlem ara dels centres concertats, que no en tenen.

És que estem reiterant exactament el mateix que hem dit en les anteriors intervencions, perquè en este moment tenim una població on podem identificar una a una totes les qüestions que hem plantejat.
Eixa és la situació.
He anat més allà de la proposta, però és que no volia desaprofitar la situació de dir: «No, no, és que tot el que hem dit abans queda reflectit en els centres de Dénia també.
»

Aleshores, senyories, abans de votar, pensem què estem votant, pensem en quines condicions estem donant en els centres i pensem també en tot el que hem votat que no i hem impedit que vaja endavant.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Per part del Partit Socialista, té la paraula el senyor Serra.
Té la paraula, senyor Serra.

El senyor Serra Ferrer:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

En primer lloc, manifestar que el Grup Parlamentari Socialista recolzarà aquesta proposta…, proposició no de llei registrada per Esquerra Unida.

I, en primer lloc, sobretot també el que vullc agrair és que Esquerra Unida haja fet una substitució a la seua proposta de resolució, perquè la veritat siga dita, que en els termes en què, en primer lloc, estava plantejada, podia causar no rebuig, sinó alarma (veus) per una costat, el fet de tindre en compte o conéixer de primera mà, com és en el meu cas, la realitat educativa, també la pròpia dels centres concertats.

I per això també vullc agrair la conveniència i, a més, el rigor amb què s'ha presentat esta substitució de text, que aleshores sí que concorda perfectament amb allò que des del Grup Parlamentari Socialista portem reivindicant durant molts anys.

És cert que, com ja han dit els anteriors intervinents, quina és la realitat educativa en el municipi de Dénia, com han sigut anys de reivindicacions d'una infraestructura, com era el tercer institut; anys de barracons inclús amb tres altures; anys d'estar en unes condicions que no eren ni de lluny les adequades perquè tota una generació d'estudiants les passaren allí mateix; anys de reivindicació per part del col·lectiu de pares i mares i de la pròpia comunitat educativa, que estaven demanant eixa promesa per part de la conselleria es fera una realitat.

I una vegada que tenim ja unes instal·lacions, que a més celebrades unes jornades de portes obertes, qualsevol persona de Dénia -i la persona que els parla sí que va anar a fer eixa jornada- pot acudir i vore quines són les condicions en les quals els futurs estudiants tindran i els que ja estan en eixos moments en eixa nova instal·lació.
Una enveja respecte al que representava eixes condicions infrahumanes, infradotacionals que tenien en eixos barracons, però una vegada està eixa construcció, cal i és necessari continua reivindicant eixes infraestructures educatives pendents no només en el municipi de Dénia, sinó arran de la Comunitat Valenciana, com bé ja s'ha exposat en aquesta comissió i en els anteriors torns d'intervenció.

Un IES com és el Maria Ibars, que porta més de tretze anys en barracons, en instal·lacions temporals; un centre d'educació especial, que és el Raquel Payá, pendent d'ampliació i amb quatre barracons en l'actualitat per a xiquets amb necessitats especials, en el qual existix un compromís de conselleria, únicament i exclusivament un compromís sense partida pressupostària ni res de cara a l'any que ve.
Compromís que ni inclús l'equip de govern de l'Ajuntament de Dénia considera com a ferm i ja vorem què passa.

En eixa situació actual educativa en el municipi de Dénia pel que respecta a l'àmbit de la secundària, és pel qual considerem adient l'actual redacció de la proposta de resolució presentada per Esquerra Unida, vist que va en la mateixa línia en la qual aquest grup parlamentari ha realitzat la seua tasca en els distints pressupostos, presentant esmenes a l'eliminació i rebaixa de la concertació en època de la secundària, en etapa secundària.
La nostra ferma defensa del sistema educatiu pública des de les seues primeres etapes fins a l'època de secundària pel que respecta a l'educació obligatòria.

I per això, tal i com presenta la proposta de resolució actual d'Esquerra Unida, és fer una anàlisi -si no es demana res més-, fer una anàlisi, vore realment, i a data de hui, quina és, en el municipi concret de Dénia…, però, com be s'expressava, caldria assentar-se i vore quina és la realitat educativa en l'àmbit secundari de la Comunitat Valenciana per tal que un moment com l'actual, en el qual ens hem cansat d'escoltar el uso eficiente de los recursos, doncs el uso eficiente de los recursos s'ha de plantejar en totes i aquelles actuacions d'aquest Consell, que veiem que no realitza en segons quines actuacions.
No hi cap tipus de reparo en utilitzar diners durant aquests anys en qüestions que tal vegada hui no vinguen a col·lació d'aquest debat, però aquest us eficient el reclamem els socialistes també per als diners destinats a l'etapa de secundària, tant en la qüestió pública, que és la que defensem.

Per això, el recolzament que hui li donem a la proposició no de llei d'Esquerra Unida versa sobre els punts que jo li he tramés.
I el que esperem és que el raciocini acompanye a eixa eficiència de recursos.
Vorem el que passa.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Per a fixar posició, per part del Grup Parlamentari Popular, té la paraula el senyor Peral.
Té la paraula.

El senyor Peral Villar:

Gracias, presidenta.

Señorías, permítanme decirles que son ustedes la contradicción personificada.
Sinceramente, señorías, ¿quieren que la educación pública y gratuita lo sea para toda la población en edad escolar o solo para aquellos que pasen por su aro ideológico o por aquellos centros que sean de su gusto y les parezcan a ustedes mejor?

Creo que algo que se ha conseguido y que es un derecho para todos los padres de todos los alumnos de todos los habitantes de esta comunidad, no solo para los de Denia, es ese derecho, esa libertad y ese respeto para la libre elección de centro, de centro de educación pública para todos los padres de todos los alumnos.

Entonces, evidentemente, están ustedes enmendado ahora su PNL, que era absolutamente surrealista cuando pedían directamente la supresión de uno o dos de los centros de educación pública concertada del municipio de Denia, lo cual nos parecía aberrante.
Probablemente a algunos de sus compañeros del tripartito se lo parecía y por eso le han obligado a enmendarse a usted misma.

Pero no engaña usted a nadie con esa enmienda, porque ya ha dejado usted bien a las claras en innumerables iniciativas, ha dejado usted bien a las claras por dónde van ustedes y qué van a hacer ustedes si alguna vez llegan a gobernar, que es directamente suprimir el concierto de educación pública con los centros concertados para que, cualquiera sabe cómo, las personas que tenían ese derecho a través de estos centros, pues, ya no lo tengan más.
Pero eso son otras de esas contradicciones que ustedes tendrán que explicarle a ese electorado que a ustedes les vota.

Ahora dicen «revisar el número de unidades concertadas».
.
.
Es evidente cuáles son sus intenciones.
Tienen ustedes una especie de concertadofobia que yo no termino de aclararme por qué pretenden ustedes privar a todos estos padres y a todos estos alumnos de poder elegir como centro público un centro concertado y que, además, eso redunda en beneficio de esas ratios que ustedes persiguen que cada vez sean mejores, cuantos más centros educativos de enseñanza pública hayan para poder impartir la educación, menos alumnos tocarán por clase.
El caso paradigmático es el de Denia.
.
.
Es que hemos conseguido eliminar 12 aulas prefabricadas, hemos conseguido poner un centro educativo con cientos de plazas nuevas para los estudiantes.
.
.
Eso, evidentemente, y ya se ocupa de eso La Generalitat, no le quepa a usted la menor duda, redundará en un.
.
.
, en beneficio de esa ratio, de que va a bajar el número de ratio de alumnos por centro.
No sobra ningún centro.
El señor Serra saber perfectamente que ya están prácticamente cubiertas todas las plazas en todos los centros.
Por lo tanto, ¿de qué estamos hablando, qué es lo que hay que revisar?

Lo que hay que hacer es alegrarnos de que hayan más plazas ofertadas para los alumnos de Denia, más plazas de calidad en mayor número de centros, y que eso sea, además, en un municipio tan importante como el de Denia.
Eso lo único que debería traer aquí de ustedes y de todos es a felicitar al Consell por su magnífica política educativa en el municipio de Denia.
(Veus) Evidentemente, pues, el.
.
.
, no es ese su discurso y el discurso que ustedes hacen, pues, es exactamente el contrario, criticar un magnífico trabajo que está realizando el Consell.

El trabajo que ha realizado en nuestra educación tiene como objetivo ofrecer un servicio educativo de la máxima calidad y cobertura armonizando la garantía de todos a la educación y los derechos individuales de los alumnos, padres y tutores, teniendo en cuenta, además, los principios de economía y eficiencia en el uso de los recursos públicos.

Respecto a la planificación educativa en el municipio de Denia, cabe señalar la prioridad en la racionalización de los medios, ya que es el alumnado el que determina inequívocamente el número de unidades de escolarización que se pueden aumentar o disminuir en cada curso, siguiendo los principios rectores mencionados y con un mayor control del cumplimiento normativo de la ratio de alumnos, atendiendo las premisas planteadas por la inspección educativa y las alegaciones de los consejos escolares municipales, con el fin de ofrecer una educación libre y de calidad.

Señorías, es evidente que vamos, por todo lo expuesto, a rechazar su enmienda y.
.
.
, y sin más que pronunciamientos favorables por el trabajo que ha realizado el Consell en el municipio de Denia, manifestarles nuestro rechazo a su enmienda y a su proposición no de ley.

Nada más.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

¿Quiere réplica, señora Sanz?

La senyora Sanz Alonso:

Sí, por favor.

La senyora presidenta:

Tiene la palabra.

La senyora Sanz Alonso:

Bien, yo creo que si.
.
.
, si hay alguien que quiere pasar por el aro ideológico al alumnado, ese es el Partido Popular, que precisamente está concertando centros privados donde el ideario forma parte de la condición de matriculación, el ideario de centro.
La escuela pública, no.
La escuela pública, no.
Y, por lo tanto, hablando de ideología, la ideología no viene de la parte de esta proposición no de ley, sino de parte de quien se opone a esta proposición no de ley.

Libertad de la libre elección de centro.
Vuelvo a decir; pregúnteselo a los padres del Cremona, pregúnteselo a los padres y madres del Ciudad de Oviedo de Torrevieja, y así sucesivamente, que tienen que optar por otros colegios que no están en su entorno y algunos de ellos tienen que ser concertados, porque no encuentran ya plazas en la pública.
Pregúntenlo, pero no vengan aquí a decir que se garantiza.
.
.
Claro que sí, ustedes garantizan.
.
.
, garantizan, al padre que quiere y madre que quiere un colegio privado, tenerlo, y tenerlo gratis, ¡claro que sí!
, ¡claro que sí!

Lo que no garantizan es que los padres y madres que quieren llevar a sus hijos e hijas a un colegio público, puedan tenerlo.
Enseguida dicen, «no, pero es un colegio financiado con fondos públicos».
.
.
Sí, pero es gestionado privado y es gestionado, muchísimos de ellos, muchísimos de ellos, con un ideario concreto.
Por lo tanto, estamos hablando de cosas que sabemos perfectamente dónde estamos, pero sabemos perfectamente dónde estamos todos y todas.

Dice: «Ya sabemos lo que harán ustedes».
.
.
Pues, mire, lo que nosotros haremos es garantizar que los padres y madres que quieran llevar a sus hijos a un colegio público, lo tengan, gestionado públicamente, lo tengan.
.
.
Jamás prohibiremos un colegio privado, que exista un colegio privado, jamás.
Pero, el colegio público, que exista y que sea capaz de articular lo que articulaba hasta hace poco el sistema educativo, que es la capacidad de integración, la capacidad de inclusión, la capacidad de atender a las necesidades educativas especiales, porque sepan ustedes que, del conjunto de los niños y niñas de la etapa obligatoria que están sometidos a necesidades.
.
.
, a tratamiento por necesidades educativas especiales, a intervención educativa, el 85% están en el sistema público, y apenas el 15%, no llega, están en colegios concertados.
Si eso es equiparar -yo creo que ahí ha habido un debate esta mañana- las condiciones de igualdad, pues, mire, eso no se está dando.
La capacidad de inclusión, eso no se está dando, la igualdad de oportunidades, eso no se está dando con el modelo que ustedes están defendiendo.

Pero es que lo peor de todo, señor Peral, es que ustedes están hablando de «uso eficiente de los recursos públicos.
¿Por qué en este caso no?
¿Por qué cuando llegan a este caso, «con la iglesia hemos topado», y nunca mejor dicho?
.
.
.
¡Nunca mejor dicho!
¿Por qué aquí sí que es posible que aun habiendo plazas que sobran, plazas que sobran, ¿eh?
, los.
.
.
, ustedes sigan gastándose en conciertos con estos colegios el dinero público?
¿Eso es racionalizar?
¿Eso es eficiencia?
¿Eso es eficiencia?
¿No tendríamos que hacer una revisión de esas situaciones?
¿Por qué?
Dispondríamos de más dinero, ustedes dispondrían también de más dinero.
.
.
, de más dinero para usarse para cubrir necesidades que no se están cubriendo en estos momentos.
.
.
Y a eso no se atreven, claro, porque tienen.
.
.
, tienen una serie de condicionantes y tienen una serie de servidumbres, muy claras.
Nosotros no las tenemos, no las tenemos.

Y esas servidumbres que ustedes tienen, son servidumbres que siempre se vinculan hacia las familias que tienen mayor poder adquisitivo, hacia los grupos de presión, en este caso, confesionales, que tienen más poder dentro de la educación, y hacia aquellos sectores que en estos momentos están haciendo de la educación un negocio.
.
.
¡Un negocio!
(Veus) Y, por tanto, nos estamos alejando de lo que la Constitución dice, la Constitución, que claramente dictamina que la educación, o la sanidad, o la sanidad, son derechos.
.
.
, ¡son derechos!
, y, por lo tanto, hablamos de sociedad formada por ciudadanos con derechos, y derechos que hay que garantizar.

Por tanto, (veus) hablamos de Denia, y yo también me quiero referir al mapa escolar, porque si Denia está abocada a una reformulación de un mapa escolar, ese mapa escolar se debería.
.
.
, se debería consensuar, se debería trabajar con la comunidad educativa, se debería garantizar que las plazas del profesorado quedan y no se pierden, se debería garantizar responder a las necesidades que allí se tienen con la Formación Profesional, con la educación especial, con la educación de personas adultas y, lógicamente, las etapas obligatorias y posobligatorias del tronco del sistema educativo.

La senyora presidenta:

Vaya finalizando, por favor.

La senyora Sanz Alonso:

Y, en ese sentido, yo abogo por eso, por el diálogo y porque no volvamos, o no vuelva a hacer la conselleria estragos en un municipio que es ejemplo de lo que podría.
.
.
, o de lo que no se está haciendo, pero que se podría llegar a hacer en un futuro, como ha pasado en otros municipios, llámese Torrevieja o llámese Alacuás.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Para el turno de réplica, el señor Peral tiene la palabra.

El senyor Peral Villar:

Muchas gracias, presidenta.

Señorías, el Grupo Parlamentario Popular y, en especial, la política educativa de la Comunidad Valenciana, no es precisamente en este ámbito de la educación concertada una de las autonomías donde más implantada se encuentra.
Usted conoce probablemente.
.
.
, si no las conoce, o igual no le interesa excesivamente conocerlo, pero.
.
.
, pues, estamos, yo diría, que de la mitad para atrás en cuanto a implantación en ese ranquin de centros de educación concertada, tanto por número de alumnos como en número de centros.
Pues, en ambos casos, estamos, fíjese, en una posición de la mitad para atrás, por lo que no es precisamente esta comunidad una de las más importantes en ese ámbito.
De hecho, ni siquiera donde ustedes gobiernan es la que menos colegios concertados tiene, todo lo contrario.
No lo es, hay tres y precisamente no gobernadas.
.
.
, gobernadas por el Partido Popular dos de ellas.

Pero no estamos aquí para partirnos el pecho para ver quién defiende más la educación concertada o quién defiende más la educación pública, porque nosotros defendemos siempre la educación pública de calidad, gratuita y que llegue a todo el mundo y, sobre todo, que sirva para dar.
.
.
, para dar este servicio de la forma más eficiente y con la mayor calidad, y, en cuanto se pueda, con el mayor número.
.
.
, con el menor número de alumnos por aula.

También tengo datos que reafirman esta información, que son los datos de matriculación infantil.
.
.
, en infantil y primaria del curso 2013-2014 de las familias que han optado en primera opción de matriculación por un centro concertado, se encuentra el 89,49%.
.
.
, todas ellas han obtenido plaza, y de las familias que han optado en primer opción de matriculación por un centro público, el 94,31% han obtenido plaza.
Por lo tanto, podemos encontrarnos ante un modelo educativo generalizado, público, de magnífica calidad, que está dando un servicio que yo creo que con estas cifras solo puede ser considerado modélico y eficaz para el objetivo para el que se presta.

Ustedes insisten en el modelo.
.
.
, en que por qué el modelo de Denia.
Yo le diría.
.
.
, además, quería corregirle algo que ha dicho usted, que la reforma del María Ibars, que se dijo que no se iba a hacer, pues, que sepa usted que sí se va a hacer la reforma del María Ibars, que está aprobada y que se va a realizar de forma.
.
.
, ha dicho usted en su primer intervención que no se iba a hacer.
.
.
Yo le digo que sí se va a hacer y que va a mejorar aún más, si cabe, el modelo educativo y de enseñanza del municipio de Denia, convirtiéndolo en uno de los mejores municipios en materia de educación.

Sobre los cambios de línea que a usted tanto le ha parecido tan aberrantes, le puede parecer.
.
.
, y que tanto critican, pues, yo le pondría como ejemplo el de Alacuás, donde cambian líneas del Cremona, que estaba usted mencionando, al Maestro Sanchis Almiñano, y ambos colegios se encuentran a 130 metros de distancia.
.
.
130 metros de distancia, señoría.
¿Cuál es esa aberración, cuál es ese gravísimo problema que se van a encontrar los alumnos que van a tener que pasar a 130 metros de distancia de un instituto al otro?
O sea, ningún problema, señoría, son criterios de eficiencia, criterios objetivos por los cuales se hace una distribución lógica y adecuada de la enseñanza, para que esta se pueda prestar con las mejores garantías y con la mejor calidad.

Y, simplemente, volviendo a su enmienda, simplemente pedirle que recapaciten sobre.
.
.
, sobre la necesidad o no, mucho menos en Denia, que yo creo que no es precisamente el municipio donde más revisiones se deben hacer, porque no.
.
.
, en ningún caso se ha especulado con que se vaya a suprimir ningún centro educativo, sino todo lo contrario, lo que se va a hacer, probablemente, es que van a haber menos alumnos por aula en donde esto ya se pueda conseguir, con lo cual esto.
.
.
, este modelo Denia, pues, va a beneficiar, en todo caso, a la educación y a los alumnos que se van a beneficiar de esta.

Y, por ello, señoría, vamos a rechazar, por encontrarla completamente sin sentido, la enmienda y la PNL que han presentado sobre este particular.

La senyora presidenta:

Muchas gracias.
.
.

El senyor Peral Villar:

Nada más y muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Una vez debatido el punto número 7 del orden del día, procedim a la seua votació.

¿Vots a favor?
7.
¿Vots en contra?
8.
Queda rebutjat, per tant, el punt número 7 de l'ordre del dia.

Proposició no de llei sobre la redacció del Pla de protecció especial de l'entorn BIC del conjunt emmurallat medieval de Traiguera, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 73.
695, BOC número 223)

La senyora presidenta:

I anem al punt número 8, que és una proposta.
.
.
, a vore, que està.
.
.
(veus) que està esmenada pel grup parlamentari.

A vore, és la presa en consideració de la Proposició no de llei sobre la redacció del Pla de protecció especial de l'entorn BIC del conjunt emmurallat medieval de Traiguera presentada pel Grup Parlamentari Socialista.

S'ha presentat a la mesa una esmena pel Partit Popular, que passe a llegir i que diu… (Remors) Després la presentarà?
 

Per a la seua defensa, té el senyor Soto deu minuts.

El senyor Soto Ramírez:

Molt bé.
Moltes gràcies, presidenta.

Jo crec que són eixes coses de propostes i iniciatives parlamentàries que ens connecten directament amb la realitat de la nostra terra.
Per tant, també, són un testimoni de l'estima que tenen els ciutadans pel seu patrimoni arquitectònic, pel seu patrimoni cultural.

Jo vaig estar de visita a Traiguera i vaig vore com la gent estima, estima el seu poble, com quasi tot el món estima el seu poble.
Però si hi ha vestigis i si hi ha en definitiva patrimoni cultural important que es veu amenaçat, que està en perill i que no està suficientment cuidat, es veu com hi ha un recolzament solidari cap a estos valors arquitectònics.

I Traiguera és un exemple que compta amb una muralla medieval i també amb una ampliació fortificada del segle XVII, que no estan en les millors condicions, que no tenen la redacció d'un pla d'entorn, un pla especial d'entorn, un pla de protecció patrimonial.
I que, en definitiva, al llarg del temps, en els darrers anys ha tingut i ha patit un procés de degradació important com a conseqüència en alguns casos de la intervenció humana, per exemple execució de canalitzacions als peus de la muralla, elements impropis, etcètera, com també tota una sèrie de fenòmens naturals com pluges importants que han produït afonaments de part d'esta muralla històrica.
Per tant, l'efecte és d'una degradació en alguns trams molt important.

I el que estem demanant és una cosa tan senzilla com que es faça un pla de reconstrucció total de la muralla per a posar en valor estos municipis d'interior tan importants, en una història a més tan important, perquè tot això està vinculat a fets històrics tant en l'època medieval com en l'època de la guerra dels segadors, etcètera, que el que fan és en definitiva realçar també les nostres arrels històriques.

I, en eixe sentit, volem, en primer lloc, una cosa tan elemental com la consolidació i reconstrucció general dels conjunts emmurallats tant el medieval com el del segle XVII.
Però també que se col·labore tècnica i econòmicament, perquè són municipis xicotets que no tenen pràcticament pressupost i que per a fer un pla, un instrument urbanístic de la dimensió del que és un pla de protecció especial requerix molts elements tècnics i econòmics per a desenvolupar-lo amb unes condicions adequades.

I, en eixe sentit, la mateixa llei de patrimoni ja preveu eixa possibilitat, que diu que, en el seu article 4, que la Generalitat valenciana prestarà assistència tècnica a les altres institucions, administracions públiques i establirà els mitjans de col·laboració amb ella en els casos en què la mesura que fora necessària per al compliment de la present llei.
Però també l'article 34.
9 ens diu que La Generalitat prestarà als ajuntaments l'assistència tècnica i econòmica necessària per a l'elaboració dels plans especials de protecció dels béns immobles declarats d'interés cultural.

Això és el que volem, que un municipi, en definitiva, que té tota la voluntat i tot el compromís de protegir el seu conjunt emmurallat i d'elaborar el seu pla especial de protecció, que compte amb l'assistència tècnica i amb l'assistència econòmica de la Generalitat valenciana.

Però, a més a més, hi ha alguns elements que estan produint-se i que estan amenaçant seriosament el que és la integritat física de la mateixa muralla, però també la integritat física de vivendes que són confrontants.
I que, per tant, nosaltres hem denunciat en juliol passat a la conselleria de cultura, a la consellera de cultura directament li vaig un escrit dient-li que hi havia una situació greu de degradació d'una zona que estava produint segurament un perill d'afonament que podia vessar-se sobre una vivenda particular i que, per tant, s'actuara de manera immediata.

Ja no és un tema de pla de construcció i consolidació, ja no és un tema de l'elaboració d'una eina urbanística, com és un pla especial de protecció, sinó estem parlant d'una actuació immediata per evitar un perill que pot produir-se en qualsevol moment.
Tinc ací una foto on es veu com la muralla està pràcticament rebentada, en qualsevol moment pot afonar-se, i està actuant sobre una vivenda confrontant.

Això és el que jo vaig demanar en juliol de 2013 i a hores d'ara no s'ha produït cap tipus d'actuació.
I, per tant, podia produir-se una responsabilitat directa de la conselleria, que és la màxima responsable en matèria de protecció patrimonial, i més havent-li notificat explícitament el problema i l'amenaça que està produint-se sense haver actuat en pràcticament un any des què vam dirigir esta carta, però que també abans altres ciutadans i grups polítics, inclús l'Ajuntament de Traiguera es va dirigir a ella.

Per això del que estem parlant és d'això, de posar en valor, de reconstruir, d'estimar, en definitiva de cuidar tot el nostre patrimoni arquitectònic que és la nostra història, des d'un punt de vista global, des d'un punt de vista del pla de protecció.
Perquè és important que les futures edificacions que es facen no afecten a la visibilitat del bé, no interrompen, en definitiva, tot un conjunt de mesures que el que fan és realçar i posar en valor el ben arquitectònic protegit.
I, a més, el que demanem és que s'actue de manera concreta sobre els perills que hi ha evidents d'afonaments que poden produir-se en qualsevol moment i poden afectar a persones també i a vivendes.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

El Partit Popular té deu minuts per a la defensa de la seua proposta.

La senyora Barrieras Mombrú:

Moltíssimes gràcies, senyora presidenta.

Molt breument, perquè jo estic convençuda que el senyor Soto, representant del Grup Parlamentari Socialista, l'esmena tindrà a bé tindre-la en consideració, donat que estem d'acord amb la majoria de coses que ha dit.
Per exemple, una de les coses que vosté ha comentat que ha sigut el deteriorament també per algunes actuacions de la mà humana i tal.

Nosaltres tenim ací tota la informació perquè, evidentment, vosté ha anat a Traiguera, però jo porte també el seguiment perquè és la comarca que a mi em correspon i fa molt, molt de temps que s'està en este tema.
Perquè sap vosté que una part de la muralla no és municipal sinó que és privada i, per tant, ahí hi ha una miqueta de conflicte, perquè la persona indicada està donant la culpa, precisament a la mà humana que vosté diu.
En canvi, hi ha un informe del mateix ajuntament, del tècnic del mateix ajuntament, de l'arquitecte municipal, dient que no té res a vore, que va ser simplement per les plogudes.

Però no anem a discutir d'eixes coses, que crec que l'alcalde i la senyora en qüestió i la conselleria ja estan molt al càrrec de totes estes coses que estem ara ací.
Comentar que jo també tinc ací fotografies.
Per tant, estic completament d'acord en que açò ha de ser una mesura urgent i aixina també ho considera també la conselleria.

L'únic que hem fet mosatros amb la nostra esmena, i vostés ho haurà pogut vore, és que hem separat els tres punts.
Perquè vosté parla, per una banda, que s'adopten les mesures pertinents per a la consolidació d'eixe tram de muralla de propietat municipal, que són els que poden causar risc a la integritat física dels veïns; al mateix temps que la conselleria continue instant la propietat de la resta de llenç, que és el que estàvem comentant, que hi ha una part que és privada i que sinó, tal com diu la llei de patrimoni, s'ordene l'execució subsidiària d'eixes intervencions necessàries per a poder dur endavant tot el que vosté ha dit i no vaig a repetir.

I l'únic que hem llevat, i vosté entendrà el perquè, en el punt 3, que el Consell continue prestant la col·laboració tècnica.
Perquè, evidentment, a vore, la col·laboració tècnica pensem que és important i més en pobles xicotets, com vosté ha dit, que és el municipi de Traiguera, per a la redacció d'eixe Pla de protecció especial de l'entorn del BIC.
Però finançat açò no, perquè vosté sap que, tal com diu la llei, açò són plans municipals i els han de finançar els propis municipis.

No vol dir que en un moment determinat no es poguera arribar a qualsevol tipus d'acord o de conveni.
Però açò mosatros no podem demanar-lo ací, perquè sap vosté que hi ha 642 poblacions en la Comunitat Valenciana i si comencem mosatros ací a sentar precedents crec que no seria allò convenient per a ningú, ni per a la conselleria, ni per als propis municipis.

Per tant, jo sí que li pregaria al senyor Soto que tinguera a bé l'esmena, que no fa falta ni que la llisca perquè tots els grups parlamentaris la tenen en la seua carpeta.
Per tant, pregue al senyor Soto que estaria molt orgullosa de que pogueren acceptar esta esmena, perquè crec que és un benefici per al municipi de Traiguera, no pel meu Grup Parlamentari Popular, ni Socialista, ni Compromís, ni d'Esquerra Unida

Res més i moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Per part del grup proponent, per a l'acceptació o no de l'esmena, té la paraula.

El senyor Soto Ramírez:

Jo crec que efectivament és un avanç, encara que a mi m'agradaria que fóra més completa.
 Per una banda es diu que Les Corts insten el Consell que, en col·laboració amb l'Ajuntament de Traiguera, s'adopten les mesures pertinents per a la consolidació del tram de muralla de propietat municipal que puga causar risc per a la integritat física dels veïns.

Jo no crec que tan sols cal actuar sobre el tram de muralla que puga causar risc, sinó que cal fer-se un projecte de consolidació global, iniciant el més prompte possible el procediment administratiu per a la contractació d'obres d'emergències.
No estem parlant tan sols de les obres d'emergències, estem parlant del conjunt de la muralla i de la posada en valor, perquè té molts aspectes que han d'abordar-se d'una forma global.

Al mateix temps que la Conselleria d'Educació , Cultura i Esport  continue instant la propietat que la resta del llenç a assumir els costos de manteniment del seu bé i, en el seu defecte, ordene execució subsidiària de les intervencions necessàries, d'acord amb el que estableix l'article 19.
I que l'ajuntament continue prestant la col·laboració tècnica a l'Ajuntament de Traiguera en la redacció del Pla de protecció especial de l'entorn del BIC.

Bé, efectivament, no és la nostra màxima aspiració la redacció que es proposa per part del Partit Popular, és un avanç, jo crec que és un apropament, que sobretot el que fa és que també permet la col·laboració tècnica de La Generalitat amb l'Ajuntament de Traiguera per a l'elaboració del pla.
Però jo sí que volguera recordar, i he llegit, que entre les obligacions de La Generalitat està la col·laboració econòmica per a l'elaboració concreta dels plans especials de protecció.

Jo espere que això en algun moment es puga reprendre en un conveni més genèric en el que es puga incloure també eixa ajuda econòmica.
Però, com a primer pas, jo crec que, efectivament, més val garantir elements fonamentals d'obres d'emergència i de consolidació global i d'assistència tècnica per a protecció, encara que ens haguera agradat que haguera sigut més ambiciosa.
Però, bé, en qualsevol cas, anem a acceptar-la.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Ara per a fixar posició per part dels altres grups polítics, té la paraula la senyora d'Esquerra Unida, Marga Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

Muchas gracias.

Tomo la palabra para dar apoyo a la propuesta que ha presentado el Grupo Socialista y con la aceptación que ha hecho de la enmienda presentada por el Grupo Popular.

Yo entiendo que este tipo de iniciativas son fundamentales, porque las economías… No solamente porque con ella conservamos nuestra historia, raíces de nuestro pueblo e historia de municipios y de comarcas concretas sino, además, porque son elementos que perfectamente atraen visitas, incentivan la economía local, se introducen en los circuitos de visitas turísticas que podemos hacer y, por lo tanto, visitantes tanto de la propia comunidad como desde fuera, que lo que hacen es estimular unas fuentes de ingresos que precisamente estas comarcas que en si están ya bastantes deprimidas y alejadas de los grandes núcleos de población, pues sufren un deterioro continuado.

A mí me parece que las propuestas que se hacen son importantes.
Es verdad que el entorno se tiene que proteger, que cuando hay un bien de interés cultural el proteger el entorno significa precisamente evitar o al menos frenar que esa mano muchas veces negra de la propia intervención humana pueda actuar.
Y, en ese sentido, yo creo que es muy importante el apoyo que se pueda dar al ayuntamiento en la elaboración de ese Plan especial de protección del entorno de la muralla y del núcleo medieval.

Y, en ese sentido, felicitar que se haya podido llegar a algún tipo de acuerdo que, aunque no cubra todos los aspectos que inicialmente se establecían, sí que permite un avance.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Per part del Grup Compromís, té la paraula el senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyora presidenta.

Indubtablement, nosaltres també anem a donar recolzament a la proposició no de llei amb l'esmena que ha presentat el Partit Popular i que ha acceptat el PSOE.
Per tant, nosaltres recolzarem.
Però també, al marge d'això, li anàvem a donar recolzament, entre altres coses perquè la proposta que presenteu com a mínim tindria quatre vessant sobre les quals parlar.

El primer vessant, lògicament és la història, la història d'unes muralles que daten inicialment en els seus orígens del segle XIII i XIV i renovades a partir del segle XVI, perdó, XVII, la renovació de les muralles és del segle XVII.
Però que, lògicament, quan parlem de muralles inicials, del XIII i XIV, estem parlant de l'inici del que és la repoblació, diguem, els inicis del nostre poble a partir del Regne de València.
Lògicament, això no podem deixar que se perda ni un sol element representatiu.

Però una segona part, lògicament, és cultura.
La història és cultura.
I, per tant, nosaltres no podem anar fent, deixant.
Simplement, deixar que perdem la cultura, deixar que es perden elements culturals seria un atemptat per la nostra part.
I, per tant, estem obligats tots nosaltres, sobretot aquells qui governen, a no perdre elements culturals i identitaris també.

Un altre aspecte és el patrimoni, lògicament com a patrimoni històric artístic.
I un patrimoni que, precisament, a causa de la seua proposició no de llei, hem pogut vore que realment no s'ha fet el seguiment i que ha tingut problemes ja de, diguem, enderrocament d'una part de la muralla i també d'actuacions que podien haver-la afectat i que van ser aturades a temps.

I això, tot açò, té al final un quart aspecte, que podríem dir-ne molt més, però un quart aspecte que és la possibilitat de contribució a la creació de riquesa mitjançant el que és el turisme.

Castelló, específicament tota la zona del Maestrat, és una zona que amb una digna promoció turística crearíem riquesa amb molt poc d'esforç, entre altres coses perquè la característica que té de canviar d'orografia i canviar de clima en molt poc d'espai, de passar des del que és la platja a un clima d'interior i a uns paratges, a un paisatge d'interior, lògicament fa que la interrelació que hi haja en estes dues línies paral·leles pràcticament que formen la costa i les diverses línies de muntanyes, de serralades, és una oportunitat que no estem aprofitant en este moment, no?

I, bé, desitjar que, igual que en el seu moment vaig presentar -i aprofite també per a dir-ho- una proposta sobre la Mare de Déu dels Àngels de la Jana, que també en una forma similar acordàrem ací, i que la restauració, com a mínim, de consolidació està feta ja, aleshores també supose que és un motiu de satisfacció quan des de la mateixa oposició hem presentat alguna cosa, hem pogut arribar a acords i veiem que s'ha realitzat i que eixe patrimoni ja avui se salvarà perquè ja no està en perill de caure, doncs, vos desitge també que hi haja eixa celeritat en l'actuació.
I també, bé, doncs, que hi han altres que estan pendents, com Santa Águeda de Vallibona, que vaig presentar i que està pendent per la mateixa dinàmica de la comissió de tractar.
.
.
, i que recorde que haurem de parlar algun dia, el més prompte possible, ja que des de la mateixa Vallibona s'està ja organitzant per a fer una associació per a poder tirar endavant la restauració, com a mínim la consolidació del que és l'ermita de Santa Águeda.

Són molts temes.
Nosaltres estem obligats a plantejar-los.
I tant de bo sempre tinguérem la recepció que va tindre en el seu cas la de Mare de Déu dels Àngels de la Jana o com tenen, en este moment, les muralles de Traiguera.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Votem, per tant, una vegada debatut el punt número 8 que ha sigut esmenat.
Vots a favor?
S'aprova per 15 vots a favor, per majoria.

Proposició no de llei sobre el treball que realitzen La Generalitat i els ajuntaments de la comunitat per a protegir l'art rupestre, presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 75.
803, BOC número 224)

La senyora presidenta:

Passem a (veus) -per unanimitat- a l'últim punt.
.
.
-per unanimitat, senyor Pañella, per unanimitat-, al punt número 9 que és: presa en consideració de la Proposició no de llei sobre el treball que realitza La Generalitat i els ajuntaments de la comunitat per a protegir l'art rupestre, i que presenta el Grup Parlamentari Popular.

Per a la seua defensa, té la paraula la il·lustríssima diputada senyora Trini Miró.

Té la paraula, senyora Miró.

La senyora Miró Mira:

Muchas gracias, presidenta.

El patrimonio cultural valenciano es una de las principales señas de identidad del pueblo valenciano y el testimonio de su contribución a la cultura universal.

Los bienes que lo integran constituyen un legado patrimonial de incalculable valor, cuya conservación y enriquecimiento corresponde a todos los valencianos y, especialmente, a las instituciones y los poderes públicos que lo representan.

El artículo 40.
2 de la Ley de patrimonio histórico español otorgó la consideración de bien de interés cultural a las cuevas, abrigos y lugares que contuvieran manifestaciones de arte rupestre.

Con la entrada en vigor de la Ley, de La Generalitat, del patrimonio cultural valenciano, y a tenor de lo dispuesto en su disposición adicional primera, se produjo la automática integración en el patrimonio cultural valenciano, con el carácter de bien de interés cultural, de los bienes existentes en el territorio de la Comunidad Valenciana que ya hubieran sido declarados al amparo de la ley bien de interés cultural del patrimonio histórico español.

Así mismo, la Ley del patrimonio cultural valenciano, en la citada disposición adicional, encomienda a la conselleria competente en materia de cultura que elabore para su aprobación por el Consell la relación de estos elementos.

Esta relación se aprobó por acuerdo de 15 de octubre de 2010 del Consell, la relación de cuevas, abrigos y lugares con arte rupestre de la provincia de Alicante.
Y se acuerda su inscripción en la sección I del inventario general del patrimonio cultural valenciano.

Otro acuerdo del 21 de octubre de 2011.
Se hizo lo mismo con la provincia de Valencia.

Y está pendiente la aprobación de la provincia de Castellón, que se realizará en 2014.

En esta proposición no de ley solicitamos que Les Corts insten al Consell a continuar con la protección, conservación y puesta en valor, así como la difusión de la importancia del arte rupestre de la Comunidad Valenciana, no sólo entre los ciudadanos de la comunidad, sino también con proyección al exterior.

En 2014 hay que decir que se ha puesto en marcha el plan de dinamización de arte rupestre, que tiene entre sus principales objetivos la protección.
Dentro de ella, además de lo expuesto anteriormente en cuanto al inventario que les he estado exponiendo y la inscripción, pues, los técnicos están trabajando en el entorno y la normativa de protección de la Sarga, en Alcoy, así como la inscripción en el registro general de bienes de interés cultural de la cova de Comte de Pedreguer, para luego realizar el entorno y la normativa de protección.

En cuanto a la conservación del arte rupestre, se tienen previstas diferentes intervenciones para proteger abrigos en las tres provincias.
En la provincia de Valencia, Bicorp, nuevo cerramiento, acondicionamiento de acceso y musealización de la cova de la Araña.
En la provincia de Castellón, en Albocàsser, reparaciones y mejoras en abrigo Centelles; en Les Coves de Vinromà, la mejora del acceso del abrigo la Saltadora; en la Serratella, el cerramiento del barranc del Espigolar.
Y en la provincia de Alicante, en Denia, la puesta en valor de la Catxupa, la musealización, centro de interpretación y creación al acceso.

La difusión.
Como medidas de difusión del arte rupestre, se están llevando a cabo: la creación de la página web paisajesconarterupestre.
es; exposición «Paisajes con arte rupestre», título que va en consonancia con el logotipo creado para el quince aniversario; jornadas sobre la protección y difusión del arte rupestre, que se trata de realizar una serie de jornadas para el Seprona, más enfocadas a la protección; y las Tourist Info y los Cefire, que estas dos últimas van encaminadas a la difusión y a la gestión turística de los abrigos.

Se tiene previsto que se realicen en total nueve jornadas, tres por cada provincia, para el Seprona, Tourist Info y Cefire.
Tanto el contenido como el título de las jornadas se adaptarán a cada uno de los grupos participantes, siendo el del Seprona «La protección y salvaguarda de arte rupestre del arco mediterráneo de la Comunitat Valenciana».

Se ha realizado, por otra parte, una visita virtual del museo de la Valltorta, que incluye la cova dels Cavalls y la cova del Civil.
Además de esta visita virtual, se están llevando a cabo grabaciones de estos abrigos para una mayor difusión de estos bienes patrimoniales de la comunitat.

El centro de interpretación del patrimonio de Bicorp; el plan dinamización del museo de la Valltorta, que se ha firmado un convenio entre la Generalitat valenciana, la diputación de Castellón y los ayuntamientos de Albocàsser, Ares, Benassal, Catí, Cuevas de Vinromá, Morella, Tírig, Vilar de Canes, Culla y Torre d'en Besora, que representa la puesta en marcha de la mesa de trabajo para la redacción y desarrollo del plan de dinamización turístico cultural de la Valltorta-Gasulla.

Los objetivos de este convenio se desarrollan en torno a dos ejes principales: aunar esfuerzos entre las diferentes administraciones implicadas para dinamizar turísticamente y desde el punto de vista de la gestión cultural el entorno del arte rupestre de este ámbito territorial, declarado patrimonio mundial por la UNESCO, a través del parque cultural de la Valltorta.

Hay que recordar que el museo de la Valltorta, gestionado por la Dirección General de Cultura, es un centro creado en 1994 por La Generalitat para fomentar la conservación y el conocimiento del arte rupestre.

En los alrededores del museo, en el territorio comprendido entre los barrancos de Valltorta y Gasulla, naturaleza y patrimonio forman un binomio inseparable, pues se trata de uno de los núcleos más importantes del arte rupestre europeo, ubicado en un entorno natural privilegiado, y en este espacio se conservan 96 conjuntos de pinturas rupestres de estilo levantino que comparten el paisaje con yacimientos paleontológicos y arqueológicos, con construcciones rurales de alto valor etnológico y con el rico patrimonio de las poblaciones de los alrededores.

Por todo ello, el museo de la Valltorta se convierte en pieza clave de la oferta turística de la comarca y de la provincia de Castellón.

Creo que no es necesario exponerles el gran valor patrimonial que tiene el arte rupestre del arco mediterráneo de la península ibérica, declarado patrimonio mundial por la UNESCO, porque por todos es conocido.
De ahí que no me vaya a extender más en este tema.

Sólo me queda, pues, pedir a todos los grupos que se sumen y aprueben esta solicitud de esta PNL.
Porque entendemos, desde mi grupo parlamentario, que es una prioridad continuar protegiendo, poniendo en valor y difundiendo el arte rupestre de la Comunidad Valenciana, considerado en su conjunto el tesoro artístico más lleno de vida que nos legaron los pueblos prehistóricos de Europa y que representa más de veinte mil años de expresión gráfica de las ideas.

Muchísimas gracias.

(Ocupa la presidència la vicepresidenta, senyora María Elena Bonet Mancheño)

La senyora vicepresidenta:

Muchas gracias, señora Miró.

Tiene la palabra la señora Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

Sí, muchas gracias.

Mire, señoría, si ustedes en la propuesta de resolución quitaran lo de continuar, yo no tendría ningún problema en votarlo.
Pero nuestra visión sobre la actuación del Consell, precisamente en esta materia de protección del arte rupestre, no tiene la misma consideración que en la exposición la señora Miró, pues, ha planteado.

Yo sí que tengo que reconocer que, en todos los aniversarios de eventos a escala mundial, el Partido Popular…, al Consell no se le escapa la ocasión de una celebración.
Y, pese a la crisis que padecemos -unos más, otros menos-, han echado la verdad que generosidad en la conmemoración y en el Diario Oficial de la Comunidad Valenciana y que, precisamente, ahí podemos ver la concreción de sus compromisos con el patrimonio cultural de la humanidad y, en concreto, con la conservación de la representación artística que refleja cómo en nuestro mediterráneo, en nuestro mar, el género humano pasó de la itinerancia a la recolección, a la estabilidad de reproducir alimentos y asentarse en el territorio.

Así, por ejemplo, al Ayuntamiento de Millares se le concedieron 865,50 euros para la cofinanciación de una jornada conmemorativa en su quince aniversario de la declaración de patrimonio mundial de arte rupestre del arco mediterráneo de la península.
Realmente, no es que se pueda decir que eso refleja una gran protección.

Pero no es eso todo.
Han sido dos días, 15 y 16 de noviembre, de actividad alrededor de la invitación de la UNESCO y que, en relación al arte rupestre, contó también con una visita al museo municipal de Castell de Castells, con parada especial en la sala de arte rupestre, y la mañana del sábado 16 con visitas guiadas a las cuevas de las Monteses de Jalance.

Algo más tarde, en mayo, se publicaron todas las ayudas que, por primera vez, por primera vez, se concedía una aportación de 3.
594 euros para la celebración de este quince aniversario y, relacionado con la conmemoración, una subvención de 4.
131 euros a la asociación de amigos del parque natural de Valltorta.

Si no nos ceñimos sólo al arte rupestre de la PNL, serían 25.
000 los euros que destinó el Consell a este evento, que tanto implica para el patrimonio mundial del pueblo valenciano.

La verdad es que nada que celebrar en estos momentos, si se refiere a la inversión que ha hecho en este tipo de arte el Consell.
Y la verdad es que hay poco de dar continuidad a lo que hasta ahora se viene haciendo.
Lógicamente, esta es una proposición de buena voluntad y podemos nosotros trabajar por la buena voluntad, pero hay que hacer algo más que tener buena voluntad.

El interés del Consell en el patrimonio, seguramente, yo no lo pongo en duda que será alto.
Pero en el patrimonio cultural es más que dudoso, señora Miró; y, además, el interés, pues, realmente ustedes no lo han manifestado de una forma generosa.

Esta comunidad autónoma cuenta con tres lugares declarados de patrimonio mundial: la lonja de la seda, de Valencia; el arte rupestre del arco mediterráneo de la península ibérica; y el palmeral de Elche.
Y la gestión de ese patrimonio es, en el mejor de los casos, inapropiada.

El palmeral de Elche ya estamos viendo qué está pasando con el picudo y la lucha biológica contra el picudo rojo, que puede llegar a desaparecer uno de los lugares más emblemáticos que tenemos en esta comunidad.

La lonja sufre fuertes vibraciones de tráfico, en una zona, y de autobuses y turistas.
Se ha permitido excavar hasta una profundidad de diez pisos para hacer un parquin en una zona monumental que no debería estar permitido, y que debería ser zona peatonalizada.
Y, por último, la divulgación, conservación y cuidado del patrimonio prehistórico hasta la fecha ha contado con una miseria de presupuesto en inversiones, como para que nosotros podamos decir que hay que continuar con la protección.
Deberíamos decir que hay que profundizar, hay que ampliar o hay que hacer una protección efectiva del arte rupestre.
Y yo solamente recordar que el Consell se ha parado por sentencia judicial, se ha empecinado en muchas ocasiones en construir una tercera carretera atravesando el parque natural de Cabanes, destruyendo endemismos y fósiles anteriores a nuestra especie, y que nos ha costado algunos millones del dinero público.
Y, por lo tanto, entendemos que esta PNL no corresponde a una actuación consecuente y comprometida por parte del Consell en lo que es la protección y conservación y puesta en valor del arte rupestre en el País Valenciano.

Muchas gracias.

La senyora vicepresidenta:

Muchas gracias, señora Sanz.

Tiene la palabra por cinco minutos el señor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Bé, malgrat que assumixc els plantejaments que la senyora Sanz ha fet ací públicament, jo he de dir que els donaré recolzament, encara que després d'escoltar la senyora Miró, m'ho ha fet la seua intervenció plantejar-m'ho.
Sí, per coherència.
Perquè, quantes vegades vostés han dit que no a proposicions no de llei que hem presentat l'oposició dient: no anem a aprovar-vos instar a fer una cosa que el Consell ja està fent?
Ara resulta que de l'exposició de la senyora Miró, que ens explica tot el que està fent de protecció del patrimoni rupestre valencià ens diu després que hem d'instar el Consell perquè ho faja, perquè seguixca fent-ho.
Home, si ja està fent-ho, és totalment innecessari!
No me farà canviar la decisió de vot.

Ho dic simplement perquè racionalitzem un poquet les exposicions que fem i valorem la coherència, no només del moment, sinó la coherència al llarg del temps de les nostres motivacions a l'hora de votar a favor o en contra.
Jo votaré a favor, malgrat que -com he dit- coincidixc en la senyora Sanz en el que ha dit sobre que seguixca.
No, no que seguixca, jo pense que hauria de canviar totalment.
Que els desitjos de les actuacions que ella ha dit, les que ha dit la senyora Miró, que estan (inintel·ligible) .
.
.
però que és tan important la rupestre que tenim, que hem de donar-li precisament eixa rellevància.
A vore, jo no voldria que a partir d'esta aprovació un insigne diputat del PP anara a estudiar el valencià que parlaven les figures que tenim ja allí, en les coves, tant de la Gasulla com de la Valltorta.
No voldria que es fera una expedició per a buscar les cabres penades, per a ratificar l'existència ja en la prehistòria de la Reial Acadèmia de Cultura Rupestre Valenciana.
I no és broma.
No és broma, perquè, senyories, hem de ser seriosos en açò.
En açò i en tot el que és cultura.
Des de seriosos amb la llengua, seriosos amb el patrimoni.

L'art rupestre valencià estime que ha estat abandonat durant molts anys, i ho seguix estant.
Xicotetes inversions, mínimes inversions per a allò que fa falta.
No hi ha hagut protecció dels abrics on estan les pintures.
I darrerament se parle del museu de la Valltorta, però també hauríem de parlar de les condicions en què s'estan donant totes les visites.
Això necessita, a més, una promoció que no té en este moment.
L'art rupestre valencià és únic en el món, únic en el món, no només pel que representa, sinó per tota la informació que ens està donant, que és un dels pocs llocs on podem extraure informació sobre les formes de vida, sobre els treballs, sobre les formes de vestir (inintel·ligible) .
.
.
Per tant, se li dóna molta importància, i la té, i la té lògicament també el que és l'art rupestre cantàbric.
No obstant això, el nostre, el que tenim ací no és menor.
No és menor.
Diria que és tan important com aquell i ens aporta molta més informació sobre les formes de vida que tenia aquell.
I tot això, nosaltres, ho sent molt, però malgrat que vaig a aprovar, no vaig a reconéixer el que ha dit.
No ho estem promocionant, ni cuidant.
Hem perdut patrimoni.
Han vingut i s'ha saquejat el patrimoni, i ens hem quedat impassibles davant d'eixe saqueig d'un patrimoni que, a més, és irreemplaçable.
Estem parlant que l'art rupestre valencià arranca del mesolític.
I per això, ens porta tota una informació que no ens porta altres.

Exposen vostés la varietat que hi ha.
Efectivament.
Moltíssima varietat tenim ací.
Però, això s'ha de traduir en una paraula: pressupost.
I no la veig.
I no la veig.
No obstant això, vull manifestar precisament en el meu recolzament eixa importància que se li dóna a l'art rupestre valencià, que no se li dóna i que hauria de tindre l'art rupestre valencià.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Muchas gracias, señor Pañella.

Tiene la palabra por parte del Grupo Socialista, senyor Soto.

El senyor Soto Ramírez:

Sí, muchas gracias.

Yo creo que efectivamente estamos sumamente ante una disyuntiva.
Una propuesta que plantea el Partido Popular en relación con lo que es efectivamente un elemento fundamental de nuestro patrimonio histórico, cultural.

Evidentemente estamos hablando del arte rupestre, patrimonio mundial, patrimonio de la humanidad desde el 1998, que pronto cumplirá sus quince años de declaración.
Y la pregunta es si podemos seguir animándoles a continuar haciendo lo que hacen.
Porque yo creo que si lo hacemos, seríamos poco sensatos desde la oposición.
Porque la pregunta es si ustedes han hecho lo que tenían que hacer en la catalogación, conservación, difusión y puesta en valor del arte rupestre, que es muy importante.

Pero, solamente una pregunta: efectivamente hay otras zonas de España donde hay un referente inmediato que surge en cuanto a la identificación del arte rupestre con un determinado espacio geográfico.
Aquí podemos preguntar, hacer encuestas no solamente a los turistas que vienen a vernos, sino a los propios ciudadanos de nuestra comunidad, y probablemente hay desconocimiento de lo que es la importancia histórica del arte rupestre fundamental -estamos hablando en cantidad y en calidad, pero en cantidad muchísima-, lo que significa para nuestra comunidad.

Por tanto, yo creo que no se está haciendo lo que se tiene que hacer en términos de protección, pero sobre todo de puesta en valor y de difusión de nuestro arte rupestre, que está sometido a muchos interrogantes y a muchas amenazas, a las agresiones del medio natural, que muchas de ellas están bajo los efectos de los líquenes, de los hongos, en definitiva de los incendios muchas veces.
A los problemas de seguridad, decía el señor Pañella, problemas de saqueos humanos, problema de agresiones humanas, problemas de disparos de cazadores contra pinturas y contra elementos fundamentales de nuestro arte rupestre, de la Vall de la Gallinera, por ejemplo, donde hay muchos casos de agresiones, y no son demasiado lejanas en el tiempo.

Pero es que, además, los presupuestos son raquíticos, son raquíticos para abordar esa protección, esa difusión y esta puesta en valor.
Por eso, nosotros no podemos seguir animándoles, porque ya digo sería irresponsable, sería insensato, si les animamos a hacer lo contrario que tienen que hacer.
Y, por tanto, lo que se necesita es un cambio de rumbo.
Nosotros nos vamos a abstener en este nivel.
Y para eso me gustaría poner tres ejemplos para terminar.

Precisamente ustedes están hablando del museo de la Valltorta, y de la importancia patrimonial, prehistórica de arte rupestre que alberga el museo y que albergan los yacimientos.
Bien, pues yo tengo que decirles que el 2 de abril se nombró un director en el museo de la Valltorta, después de estar seis meses sin dirección y sin proyecto.
Yo no puedo seguir animándoles a que ustedes tengan las instalaciones y que ustedes tengan en definitiva lo que es el patrimonio rupestre de nuestra comunidad, sin ningún tipo de timón, sin ningún tipo de dirección, y absolutamente abandonado, como es el caso de la Valltorta que -como le digo- hace escasos días, el 2 de abril, se nombró al director después de un montón de tiempo sin dirección.
Pero es que si hablamos de las pinturas de Morella la Vella, que es otro de los grandes ejemplos estrella de nuestro arte rupestre, tengo que decir que están cerradas.
Son propiedad de La Generalitat.
Se ha invertido mucho dinero y lamentablemente son incapaces de llegar a un acuerdo con el Ayuntamiento de Morella para que se puedan visitar de manera normalizada.
No de manera esporádica, cuando alguien se empeña mucho en querer ver no sé qué.
 No.

Precisamente la difusión y la puesta en valor pasa precisamente por tener abiertas las instalaciones, con guías, en definitiva con todas las infraestructuras y los servicios propios de una instalación cultural como es esta.

Por no hablar del conjunto de Bicorp, que ustedes reivindican, pero que también habría que ir a verlo y que está en un estado bastante lamentable.
Los accesos, ustedes dicen que van a hacer nuevos accesos.
Bien, ya es hora.
Pero no podemos animarles a que en tantos años después de una declaración ni más ni menos -como digo- que de patrimonio mundial, en estos momentos tengamos que sentirnos orgullosos y felicitarles por el trabajo que están haciendo y animarles a continuar así.
No.
Cambien de rumbo y nosotros entonces les acompañaremos en esa efectivamente tan importante labor de proyección y de recuperación de nuestro arte rupestre.

La senyora vicepresidenta:

Muchas gracias, señor Soto.

Un momentito, señora Miró.

La senyora Miró Mira:

Sí, para réplica a la señora Sanz, la cual solicita que eliminemos el término continuar, pues no lo podemos hacer porque sería como decir que no se ha hecho nada, y eso no es cierto.
De hecho, no seríamos ni patrimonio mundial.
Yo le podría poner ejemplos lo más próximo que tengo que son las pinturas rupestres de la Sarga, y además le invito a que lo vea cómo se han hecho visitables, cómo se han puesto vallados de protección y, en fin, se han hecho diferentes actuaciones para la mejora y para esas visitas turísticas, y sobre todo para la protección de la misma.

Nosotros hemos hecho esta propuesta que además en mi intervención he planteado los trabajos que se hacen y los que se tiene intención de hacer, porque entendemos que debe ser una prioridad.
Podría no serlo, pero sin embargo debe de ser una prioridad para el Consell la protección, la puesta en valor y la difusión de nuestro patrimonio, en este caso del arte rupestre del arco mediterráneo declarado patrimonio mundial de la Unesco, una declaración que se consiguió -y volvemos otra vez al tema- en el año 1998, entre otras cosas por el esfuerzo de La Generalitat junto a cinco comunidades autónomas, y que comprende ni más ni menos que 756 lugares distribuidos entre las seis comunidades.
Pero que además nuestra comunidad ocupa un lugar destacado en el sentido de que ocupa casi el 50% de todo este rico patrimonio.
Y de ahí, pues, que entendemos que se debe de trabajar en este tema.
Este grupo parlamentario solicita que la actividad que en estos momentos se ha realizado, además también por el quince aniversario, trabajos que se han realizado también anteriormente, no cese y que incluso si puede ser, se aumente.

Simplemente, eso es lo que se solicita, y yo lamento el no poder acceder a quitarle la palabra continuar, porque sería como decir que hasta ahora no se ha hecho nada, y eso no lo puedo consentir.

Muchísimas gracias.

La senyora vicepresidenta:

Muchas gracias, señora Miró.

¿Va a utilizar el derecho a réplica?
¿No?

La senyora Sanz Alonso:

No, yo, mantener los argumentos de antes.

La senyora vicepresidenta:

Vale, pues de acuerdo.

Bien, pues se da por concluida la sesión por hoy.

(S'alça la reunió a les 14 hores i 18 minuts)