Untitled Web Page



**Ple de les Corts Valencianes celebrat el dia 15 de febrer de 2001.
Comença la reunió a les 10 hores i 10 minuts.
Presideix la Molt Excel·lent Senyora Marcela Miró Pérez.
Sessió plenària número 36.
Segona i darrera reunió.**

 

 

***Compareixença del conseller de Cultura i Educació, senyor Manuel Tarancón Fandos, per tal d'explicar la intenció de privatitzar la construcció de centres educatius, així com la gestió, sol·licitada pel GP Esquerra Unida del País Valencià (RE número 14.
833) i per tal d'explicar el programa de realització i d'execució d'infraestructures educatives de l'empresa pública Construccions i Infraestructures Educatives de la Generalitat Valenciana, Ciegvsa, so·licitada a petició pròpia.***

 

**La senyora presidenta:**

 

D'acord amb els tres grups parlamentaris, es substancia, en primer lloc, la compareixença del conseller de Cultura i Educació per a explicar la intenció de privatitzar la construcció de centres educatius, així com la gestió, sol·licitada pel Esquerra Unida, acumulada.
.
.
*(remors)* ­per favor­ acumulada, per acord de la Mesa i de la Junta de Síndics del dia 13 de febrer del 2001, a la compareixença del conseller de Cultura i Educació per a explicar el programa de realització i d'execució d'infraestructures educatives de l'empresa pública Construccions i Infraestructures Educatives de la Generalitat Valenciana, Ciegvsa, sol·licitada a petició pròpia.

Té la paraula l'honorable senyor conseller.

 

 

**El senyor conseller de Cultura i Educació:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyories.
Molt bon dia a tots.

Comparesc a petició pròpia i en acumulació d'una petició també del Grup d'Esquerra Unida, per a explicar el programa de realització i execució d'infraestructures educatives de l'empresa pública Ciegvsa.
De la contextura mateixa de la meua intervenció quedarà donada resposta també al plantejament que fa Esquerra Unida en la seua petició respecte a una possible, que no és tal, privatització sobre això.

La Llei d'ordenació general del sistema educatiu, la Logse, naix en octubre de 1990 amb l'objectiu d'influir sobre l'estructura mateixa del sistema educatiu, però nasqué sense la necessària programació i sense el finançament que l'acompliment d'eixa llei requeria.

Amb l'arribada al govern de la Comunitat Valenciana del Partit Popular, després de cinc anys de vigència de la Logse, seguia sense existir una programació de l'actuació a portar a terme de les infraestructures, és a dir, que seguíem, cinc anys després, sense l'existència d'un document de la xarxa de centres educatius de la comunitat que determinara quines eren les necessitats concretes en infraestructures educatives dels nostres municipis, amb la consegüent absència de programació en matèria de funció pública docent.

Pareix evident que, si no sabíem quina era la xarxa de centres de primària i secundària, on estaven ubicats i, en conseqüència, el mapa escolar mateix en cicles formatius, era impossible determinar quina conseqüència tenia eixa programació sobre les necessitats de plantilles, sobre les necessitats docents.

Per això, el Govern Valencià del president Zaplana, entenent l'educació com a motor de progrés i futur de la nostra societat, va fer front al repte que el sistema educatiu valencià reclamava, apostant per una educació per a tots, lliure, plural i de qualitat, i va fixar com a objectiu prioritari l'establiment d'un programa per al desplegament i aplicació de la Logse, on es determinaren les necessitats d'actuació en la infraestructura de la xarxa de centres escolars i amb els consegüents acords de plantilles en primària i secundària.
Acords que ja s'han signat, que se signaren en el seu temps, que en primària estan ja complits i que en secundària, tal com s'ha vist en l'última comissió de seguiment entre els representants dels sindicats i l'Administració, està complint-se bàsicament en el seu temps, en el temps previst.

Però ja anuncie en este punt que vaig a deixar de costat tot allò que fa referència a la dotació de personal o els acords que són conseqüència del mapa mateix, que són acords de plantilles, per a centrar-me únicament en l'aspecte motiu d'esta compareixença, que són les infraestructures educatives.

Parlava de l'objectiu que es posà en marxa amb l'arribada a la Generalitat del govern d'Eduardo Zaplana, i que eixe objectiu de fixar la programació de construccions i d'aplicació de la Logse a la infraestructura de la xarxa pública educativa es va complir en un escàs marge de temps.
Crec que cal ressenyar el fet que en gener de 1996, sis mesos després de l'arribada al govern, es presentara ja a la comunitat educativa el primer avantprojecte d'adequació de centres docents a la Logse, el conegut com «mapa escolar», que va quedar materialitzat en juliol de 1996.

El mapa escolar va establir la programació de les construccions d'infraestructures Logse, i es va posar en marxa la contractació de projectes i construcció de centres educatius que completen i configuren la xarxa escolar per a l'aplicació de la Logse en cada una de les ensenyances en el curs escolar 2002/2003.

Per a portar a terme la planificació en infraestructures educatives establida en el mapa escolar, el Govern Valencià ha hagut de realitzar en els últims anys una clara aposta per la inversió, dirigida a la construcció d'infraestructures educatives.
Mai cap govern havia invertit tant en educació.
S'establien, d'eixa manera, els sistemes de finançament necessaris, bé per via pressupostària o per altres fórmules, com ara per exemple els convenis amb ajuntaments o amb l'Ivvsa, l'Institut Valencià de la Vivenda.

No obstant això, donada la dimensió tècnica i la complexitat de les actuacions en infraestructures educatives, i amb la finalitat d'agilitzar les actuacions perquè l'any 2002/2003 estiga totalment ultimat el mapa escolar, el Govern Valencià, en decret de juliol de 2000, va acordar la creació de l'empresa pública Ciegvsa, Construccions i Infraestructures Educatives de la Generalitat Valenciana, societat anònima, que es constituí per escriptura pública el 27 de novembre del 2000, dependent de la Conselleria de Cultura i Educació i amb capital exclusivament públic, cent per cent exclusivament públic.

L'empresa Ciegvsa naix, com arrepleguen els seus estatuts, amb l'objectiu d'organitzar, contractar i gestionar totes les activitats que requerisquen la preparació, construcció d'obres, instal·lacions, execució i posada en funcionament de les infraestructures educatives necessàries per a l'aplicació de la Logse, com també qualsevol obra d'adequació dels centres que es construïsquen a més dels ja construïts, l'adequació dels quals siga competència de la Generalitat Valenciana.

Ciegvsa, com a empresa pública pertanyent exclusivament a la Generalitat, actua com a instrument de gestió directa per a l'execució de les infraestructures educatives que són competència de l'administració autonòmica.

Les relacions d'esta empresa amb l'administració de la Generalitat es regulen per un conveni ja aprovat i signat entre la Conselleria de Cultura i Educació i Ciegvsa mateixa.
En l'esmentat conveni s'establix que l'empresa realitzarà i finançarà les obres d'infraestructures educatives següents: Aquelles de nova construcció de centres docents públics d'educació infantil, primària o educació especial inclosos en la programació de la Conselleria de Cultura i Educació.
La nova construcció d'instituts d'educació secundària inclosos en la programació de la Conselleria de Cultura i Educació.
Les obres derivades de l'aplicació de la Logse de reforma, millora, reparació, adaptació i transformació dels actuals centres docents públics inclosos en la programació de la conselleria.
I qualsevol altra obra o actuació que, per acord entre les dos parts, es jutge necessària per al manteniment de la qualitat educativa.

Volguera ara, perquè encara que jo crec que ja és plenament conscient esta Cambra de la dimensió d'allò que estem parlant, volguera donar unes dades que ens situen en el que suposa tota actuació i tot eixe esforç que, a partir de l'any 1996, amb l'aprovació del mapa escolar, ha suposat per al govern de la Generalitat i que culminarà en el curs escolar 2002/2003.

El total d'actuacions.
.
.
I estic ara treballant sobre el document; per tant, el coneixen vostés, el coneixen ses senyories, el document que es va remetre als grups parlamentaris amb data d'11 de gener del 2001.
El total d'actuacions que comporta el Pla d'execució d'infraestructures educatives arriba, i resumisc en el total ­no volguera entrar en detall perquè insistisc que este document ja obra en poder de la Cambra­, a un total de 361 actuacions directes de la conselleria i 40 actuacions a través de convenis amb ajuntaments, que fan un total de 401 actuacions.

A estes 401 actuacions des de l'11 de gener fins a hui, 15 de febrer, en l'últim mes, i després d'analitzat ja de manera conjunta amb l'empresa ­és a dir, el Servici de Programació Educativa de la Direcció de Centres de la conselleria i l'empresa Ciegvsa mateixa­ per a ultimar aquelles necessitats ja en una anàlisi, diguérem, que podria considerar-se definitiva d'actuacions respecte a infraestructures educatives, cal afegir-ne i, per tant, hem de parlar ja, i això en pròxima informació parlamentària ja ho tindran les senyores i senyors diputats, 16 noves actuacions, 4 a Alacant i 12 a València.

Un total, per tant, de 417 actuacions, que configuren tot este programa d'infraestructures educatives, que cal, insistisc, afegir, a les que ja tenen els diputats, les actuacions en instituts de secundària a Altea, Rafal, Santa Pola i Xixona, i en la província de València, Alcúdia de Crespins una secció de secundària; els nous centres públics de primària per les condicions en què es troben els actuals i que convé, per tant, construir de nou de Beniarjó i Montitxelvo, i quant a secundària, institut a Benifaió, nou a Tavernes de Valldigna, un altre a Picassent, la renovació absoluta de la Marxadella de Torrent, i a València ciutat, l'IFP del Cabanyal; el desdoblament de Sant Vicent Ferrer, que no pot seguir amb les actuals condicions en què està de massificació, i un nou a València­Jesús, que ix del Programa d'actuació urbanística de l'ajuntament, em referisc als solars, i per tant, quant a la tendència demogràfica és necessari posar un nou institut en la zona de Jesús, i un nou a València­Patraix, exactament és de la mateixa forma.

Per tant, eixe seria en este moment el total d'actuacions previstes per la conselleria i que va a dur a terme l'empresa pública.

I si, a més de les obres, ens fiquem en el ritme d'actuació, jo volguera fer saber una cosa que ja s'ha comentat en diverses ocasions en la Comissió d'Educació però que és bo també que conega el Ple de la Cambra.
Perquè hi ha unes puntes quant al ritme d'execució d'inversions que podria no entendre si no s'explica.

És a dir, és necessari fer comparacions amb els cinc anys de vigència de la Logse en tant va estar governant el Partit Socialista en la Generalitat, i eixes són dades certificades per la intervenció i, per tant, són xifres que estan a l'abast de qui vulga tindre-les.
Hi ha una inversió de 15.
000 milions de pessetes en infraestructures educatives, que vol dir, dividit entre cinc anys, és fàcil dividir una mitjana de 3.
000 per any.

L'any 1996 hi ha una inversió també d'eixe ordre, és a dir, hi ha 5.
000 milions de pessetes, perquè seguixen certificant-se obres, seguixen elaborant-se certificacions d'obres que provenen de les que contracta l'anterior govern.
I el fet que en entrar en el govern de la Generalitat el Partit Popular es trobe sense programació educativa i sense haver deixat projecte.
.
.
Però eixa és una conseqüència evident, caldria vore amb quin criteri treballava l'anterior govern per a determinar a on s'instal·laven o a on s'actuava en les infraestructures sense tindre una programació, sense tindre un mapa de necessitats.
Però això conduïx a una baixada l'any 1997, conseqüència que en 1996 s'està treballant amb l'ins-trument de programació i que ja han acabat les obres del període anterior.
Però com que en 1998, una vegada aprovat el mapa escolar, i contractades, com s'ha de contractar, la redacció de projectes i contractació d'obres, ja entrem en allò que podria ser la normalitat que han vingut manifestant els governs del Partit Popular.
En total hi ha, l'any 1998, 18.
000 milions de pessetes en inversions, que a partir d'eixe any 1999/2000 i següents van creixent de forma geomètrica fins arribar el que han sigut les inversions del govern popular en infrastructures educatives fins ara, un total de 70.
000 milions de pessetes.

Jo crec que l'esforç que suposa quant al ritme, quant a inversions i quant a programació educativa és més que evident, i mostra amb absoluta claredat quines són les intencions, es diga el que es diga, perquè els números sempre són aclaparadors, a més d'objectius, quines són les reals intencions respecte a l'adequació de les infrastructures educatives de la Logse per part del govern popular.

Jo crec que ­i ara vaig a referir-me al que seria el resumen d'actuacions de l'empresa pública­ demostra ben a les clares que estem en condicions, seguint eixe ritme que naix del fet, d'un ritme que és progressiu, però que naix del fet que estiga el 96 aprovat el mapa i, per tant, a partir d'ahí se comencen a contractar tot el que són la relació de projectes tècnics i, per tant, se comence a contractar les construccions de les infrastructures, és el que permet parlar amb absoluta garantia, a través d'este nou instrument de gestió i de finançament, el fet que puguem tindre acabat en el seu termini totes les infrastructures que queden.

En este moment, i ja estudiada quina és la situació exacta de cada un dels projectes que configuren la totalitat d'infrastructures educatives del mapa escolar, del que queda pendent, Ciegvsa, l'empresa, es troba en condicions tècniques de contractar, i això és un número que està obert, però que està obert a créixer en funció de les gestions que estan duent-se a terme en els ajuntaments respecte al que és l'operació inicial per a una infrastructura que és l'obtenció de sòl, eixes gestions vagen produint els fruits que estan produint ja des de la constitució de l'empresa ­i després tindrem ocasió, supose, en les rèpliques de parlar d'eixa qüestió­ ens permet assegurar que com a mínim, insistisc, com a mínim a dia d'hui, l'empresa pública Ciegvsa està en condicions de contractar 94 infrastructures per a l'any 2001 i 125 per a l'any 2002, el que completaria la totalitat d'infrastructures previstes en la programació educativa de la conselleria, i, per tant, en l'aplicació de la Logse a tot el que són les nostres infrastructures educatives.

Si açò ho expliquem per províncies quant a quantitat concreta, podem dir que l'any 2001 l'empresa pública Ciegvsa està en condicions de traure a contractació 31 obres a la província d'Alacant, prop de 19.
000 milions de pessetes, concretament 18.
745; 19 a Castelló, per 8.
400 milions de pessetes; i 44 a València, per 19.
339 milions de pessetes.
I pel que fa a l'any 2002, 24 a Alacant, per un import de 12.
268 milions de pessetes; 44 a Castelló per un import de 19.
990 milions; i 57 a València, per un import de 22.
210 milions de pessetes, el que dóna un total de 125 actuacions en l'any 2002 per 54.
000 milions de pessetes.

Moltes gràcies, senyories, per la seua atenció.

Moltes gràcies, senyora presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Té la paraula el senyor Cardona en representació d'Esquerra Unida.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Senyora presidenta.

Senyors diputats, senyores diputades.

Senyor conseller.

Quan nosaltres vam presentar esta petició de compareixença el 14 de juliol de 2000 encara no havia eixit la constitució d'esta empresa, de Ciegvsa.
Nosaltres vam fer esta pregunta perquè les notícies que eixien en els diaris eren realment molt alarmants, les notícies eixes venien de les seues declaracions o declaracions de persones de la conselleria, i es referien a la intenció de privatitzar no només la construcció dels centres nous, sinó també, fins i tot, la gestió dels centres nous, no la gestió de la construcció, sinó que es deia que volien privatitzar la construcció i la gestió dels centres com si foren un patrimoni immobiliari que poguera llogar-se o destinar-se a unes altres qüestions, etcètera, etcètera.

Nosaltres ens vam prendre molt seriosament les seues declaracions perquè ens dóna la sensació que el Partit Popular quan té un problema amb l'Administració sempre se li despara un xip, una espècie de reflex condicionat, perquè davant d'un problema sempre pensa en vore de quina manera pot privatitzar una cosa, sempre pensa que privatitzar-la li resoldrà les dificultats i li traurà els problemes.
Ha passat recentment, per exemple, en el tema dels menjadors.
És a dir, li ve una denúncia, una exigència de la seguretat social de pagar una certa quantitat de diners perquè la conselleria no ho havia tingut en compte, i, ràpidament, la conselleria el que fa, no passen ni dos setmanes, de seguida proposar la privatització de tots els monitors de menjador.
A nosaltres ens pareix una reacció massa automàtica.
No es tenen en compte les condicions dels diversos problemes.
No s'han tingut en compte els del menjador.
I pareixia que no s'anava a tindre en compte en el tema de les construccions escolars.

Bé, al final de tot el procés és veritat que la norma que va traure la conselleria no suposa la privatització de les construccions, no suposa privatització perquè l'empresa creada és una empresa totalment pública ­i li recordaré que les seues declaracions tampoc anaven en eixe sentit en un principi­, era una empresa on entrava el capital privat i nosaltres no enteníem de cap manera on estava el guany, perquè un capital privat entra quan té un guany, no enteníem on estava i, sens dubte, pensàvem que si al final acabava havent un guany econòmic d'alguna empresa privada o del capital privat, suposava que els diners públics s'estaven gastant de manera inadequada, perquè el benefici revertia en uns pocs accionistes en lloc de revertir en el conjunt de la societat.
No van acabar fent una empresa amb entrada de capital privat, però sí que la seua actuació va demostrar clarament que vostés no es fien de la pròpia Administració, no es fien dels propis elements que vostés tenen per a treballar les diverses coses.

Anem a vore.
En tot este procés vostés han tingut tres maneres de construir infrastructures escolars.
Per una part, ho han intentat fer de manera directa, per part de la pròpia conselleria, amb els seues instruments, amb el seu personal; per una altra part, també ho han intentat fer a través de convenis amb els ajuntaments; jo ja li he expressat algunes vegades les limitacions que li vegem a este model, pensem que no ha resultat, que ha estat un fracàs, i que, a més, només s'ha produït en uns certs ajuntaments amb unes característiques molt concretes, que tenen suficients diners per a endeutar-se, en la majoria dels ajuntaments no poden fer eixes inversions; i també ho va intentar a través de l'Institut Valencià de la Vivenda, Societat Anònima, és a dir, a través d'una empresa també pública.
I nosaltres no entenem -bé, no entenem-, el que valorem és que va haver un fracàs d'estos diferents models d'intentar construir les infrastructures escolars.
No entenem, si no hi ha un fracàs, per què una faena que ja feia directament la conselleria o en convenis amb els ajuntaments ho feia també l'Institut Valencià de la Vivenda, Societat Anònima, és a dir, una empresa que funciona com una empresa privada, encara que siga una empresa pública, no entenem com de sobte se'n crea una altra amb unes finalitats idèntiques a les que tenia la conselleria.

Vostés, realment demostren una gran desconfiança en els propis recursos de l'Administració.
Però, nosaltres volem recordar ahí que vostés són els responsables que l'Adminis-tració funcione bé.
És a dir, no ens val eixa argumentació de: «com les coses no estan marxant bé, com hi ha problemes, el que hem de fer és buscar algú que ho faça d'una manera més eficaç».
No és així, perquè vostés tenen l'obligació que els poders públics, que l'Adminis-tració, funcione de manera eficaç i que l'Administració aconseguisca els seus objectius.

Per tant, nosaltres pensem que estos tics privatitzadors que vostés tenen o que esta qüestió de muntar Ciegvsa respon a una desconfiança gran respecte a l'Administració Pública, i nosaltres no acabem d'entendre les diferències.

Vosté ens ha donat unes quantes dades.
No és que suposen una planificació completa, però alguns detalls te-nim.
Ens dóna unes quantes dades.
I si esta empresa es va gastar al llarg de dos anys ­no he pogut fer la suma, però segurament seran 120.
000 milions de pessetes o per ahí­, això vol dir que esta empresa té manera de traure estos recursos; els traurà de la conselleria, els traurà d'endeutar-se, els traurà d'algun lloc.
Nosaltres opinem que si a l'Administració Pública se li donen eixos mateixos recursos, és a dir, capacitat d'endeutar-se, o se li donen els recursos econòmics des del propi pressupost de la Generalitat, també té la possibilitat de fer eixes coses.

Nosaltres sí que observem una limitació substancial en els recursos que han tingut a la seua disposició tant l'Ivvsa com directament la conselleria, com els convenis amb els ajuntaments.
Trobem escassesa de recursos.
Ara, vostés ens diuen: «esta empresa es farà».
Però, és que a esta empresa li han donat la possibilitat d'adquirir eixos recursos.
Si ho hagueren donat a l'Administració pública també ho haguera pogut fer; probablement sí, però vostés sempre han intentant anar frenant això, sempre han evitat que el públic tinguera els recursos que ara obté una empresa, que sent pública té un funcionament idèntic al privat.

Per tant, a nosaltres no ens sembla correcte eixa manera d'intervindre.
Pensem que vostés renuncien a potenciar la eficàcia de l'Administració pública.
De fet, traspassen personal del públic a l'empresa, que és una empresa pública però funciona com a privada, traspassen personal perquè eixe mateix personal és el necessari, és el que es fa falta.

Per tant, nosaltres considerem que no és la via més correcta i que la via correcta haguera sigut disposar dels recursos en els pressupostos de la Generalitat i directament la conselleria ficar-se a actuar per a construir estes in-frastructures.
No entenem per què es dóna recursos quan és una empresa pública i no es donen recursos quan és de la pròpia Administració directament.

Nosaltres vegem ahí un poc apuntar la doctrina esta del dèficit zero.
És a dir, probablement vostés pensen que esta empresa pública, l'endeutament que tinga, no compta en el seu dèficit zero dels pressupostos.
Però, el Banc d'Espanya sí que pensa que els deutes que puga tindre esta empresa sí que entren en els endeutaments de la Generalitat.

Per tant, nosaltres pensem que el dèficit zero és una cosa de façana, que, a més, és una doctrina que per a la única cosa que serveix és com a excusa per a privatitzar coses o per a passar a la gestió privada d'empreses públiques, i, sens dubte, per a nosaltres és una manera d'intentar camuflar o intentar dissimular deutes.

Nosaltres ja hem dit sempre que el deute que siga provocat per les construccions escolars no serà mai tirat en cara pel nostre grup.
Sí que li tirarem en cara eixe deute que es provoca per un altre tipus d'inversions que nosaltres no considerem prioritàries i que no considerem que generen drets als valencians i les valencianes.

Nosaltres ens queixem de les inversions faraòniques, en Terra Mítica o en la Ciutat de les Arts i les Ciències.
Ens queixem.
Però, ens queixem perquè no ho considerem prioritari, perquè pensem que vostés s'han dedicat a fer unes coses que no eren necessàries i han deixat les necessàries per a més endavant.

Nosaltres hem comptat un total de 254 actuacions, amb les 16 que vosté ha ficat noves, 270 actuacions, que encara no estan ni adjudicades.
És a dir, probablement, les totals són les que vosté ha dit: 401, 417; no adjudicades n'hi ha 254.
Per cert, entres les que ha dit vosté noves, per exemple, no ha anomenat l'escola d'infantil primària d'Alcossebre, cosa que vosté es va comprometre a fer; n'ha anomenat d'Alacant, n'ha anomenat de València, però no ha anomenat la d'Alcossebre que ha sigut una reivindicació que Esquerra Unida li ha fet contínuadament.
En el cas que estiga, ens agradaria que m'ho diguera.
Doncs, té 254 actuacions.
Ara, són responsabilitat d'una empresa pública que funciona com una cosa privada.
Nosaltres anem a vigilar molt atentament què farà esta empresa pública.

Nosaltres pensem que no hi ha proves, no hi ha cap prova que un servei privatitzat siga més barat que un servei públic.
I en este cas concret pensem que si esta empresa és més eficaç en esta modalitat de funcionament, vostés hauran de reflexionar molt sobre els canvis que hauran de fer en l'Administració, sobre els canvis que hauran de fer les modalitats de contractació, perquè pensem que vostés han d'afrontar els problemes amb els seus recursos i té l'obligació.
.
.

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Cardona.
.
.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

De seguida acabe, senyora presidenta.

.
.
.
l'Administració d'actuar en bé de tots els valencians i valencianes, des del servei públic i des del funcionament de la pròpia Administració.

Moltes gràcies.

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Intervencions.
El senyor Vives té la paraula en representació del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.

**El senyor Vives i Moncho:**

Bon dia, senyora presidenta.

Senyors diputats.

Senyor conseller.

Jo voldria començar fent dos afirmacions inicials i després ja algunes consideracions breus sobre el tema de l'empresa.

La primera afirmació que voldria fer és que jo estic segur ­estic segur­, és a dir, jo me crec, que vosté és el responsable fins a l'última coma del que ha escrit ací, del que ha dit ací.
Jo m'ho crec de vosté, sincerament.
Però també vull dir-li que a pesar que ho haja escrit fins a l'última coma, no puc acceptar pràcticament res del que ha dit.
I li vaig a explicar el perquè.

La segona afirmació que voldria dir és que m'estranya una barbaritat quina compareixença ha fet, perquè ací el que ha vingut a dir no-res, un cúmul de bones intencions, però no ens ha explicat absolutament res de l'empresa pública esta, o almenys del que pense jo i el que pensa el meu grup.

Per començar, ens ha dit.
.
.
a mi me dóna la sensació que vosté té el que algun diputat del meu grup diu la «síndrome del fugitiu», sempre està mirant cap arrere, i caldria que miràrem cap avant.
Però, bé, amb independència que mirem d'una manera o de l'altra, el que ens ha dit, pràcticament no aprofita per a res, ni aprofita per res, perquè l'única cosa que ha dit.
.
.
un cúmul d'intencions.
Però, clar, de l'empresa pública, l'única cosa que sabem és que s'ha creat.

Jo li he fet una sèrie de preguntes, que supose que vosté contestarà i després tindrem temps de parlar, perquè d'esta empresa haurem de parlar-ne més, vosté sap que hem de parlar-ne més.
També és cert que, de les preguntes que fem, contesten el que volen, quan contesten, a vegades no contesten, i quan contesten, moltes vegades al que preguntem, no es correspon amb el que preguntem ­però això també serà un tema que haurem de debatre en estes Corts­, però el que sí que és evident és una qüestió que pareix que siga molt clara: tot això que vosté diu que s'ha de fer, amb quin plantejament s'ha de fer?
Amb quins diners s'ha de fer?
D'on ixen els diners?

L'empresa pública, si no recordem mal, en el pressupostos ­si és que els pressupostos aprofitem per a res, perquè ja comencem a dubtar que els pressupostos que fa el Partit Popular aprofiten per a res­, el que diu és que hi han 2.
408 milions de pessetes per a l'empresa pública, i que no té ninguna capacitat d'endeutament, cosa que sí que li reconeixen, per exemple, a Terra Mítica o a altres llocs que sí que es poden endeutar.
Però ahí no, ahí diuen «capacitat d'endeutament, zero».
D'on ha de traure els diners?
En quina partida estan?
En quins pressupostos estan?
Com pensen fer-ho?
Seria convenient que vosté ens ho diguera, perquè si nosaltres ho sabérem, com a mínim podríem fer un seguiment.

Segon element.
Si ja és evident que el fracàs de la gestió de la conselleria en el tema de les construccions, s'ha donat.
.
.
I s'ha donat per una raó molt evident: en aquest moment vosté sap que l'any passat, el curs passat, s'havia d'haver generalitzat la Logse.
Vol dir: tots els xiquets i xiquetes valenciana havien d'haver estat els que fan Secundària en centres de Secundària.
I no estan.
No estan perquè no hi han centres fets.
Això vol dir que hi ha hagut un fracàs.
I un fracàs que s'ha degut a tres elements que estaven en funcionament: per una banda la unitat tècnica del serveis territorials i de la conselleria, a nivell central; per altra banda, el tema de l'Ivvsa, és a dir, de l'Institut Valencià de la Vivenda, que encara que estava fet per a la vivenda, també estava fent col·legis; i per altra banda, el tema dels convenis amb els ajuntaments.
Tot això no ha pogut fer-se.
Però vosté diu que ara es va a fer, i es va a fer amb una empresa que tampoc no sabem amb quin personal compta, ni quines són les seues capacitats de recursos humans, ni sabem el que cobren, ni sabem com s'han nomenat eixes persones, amb quin tipus de concursos públics, ni sabem res d'això.
Seria convenient que ho sabérem, encara que siga pel control.

Però, clar, el que sí que sabem és una cosa molt clara: si teníem dificultats per poder controlar el Govern, diguent en els pressupostos el que feia, ara en tindrem molts més, perquè hi ha una cosa que està molt clara, l'empresa pública el que passarà és que tindrem més dificultats des de l'oposició, des de les Corts Valencianes per controlar el que fa el Govern, i la qual cosa vol dir que el Govern tindrà més capacitat per a ­d'alguna manera­ organitzar les coses d'una manera discrecional i no fer-ho bé.

Jo no vull utilitzar moltes xifres, però no me resistisc a eixir-me'n d'ací sense dir-li només algunes xifres, perquè ses senyories les coneguen.
Miren vostés, sí que és cert que vosté ha dit que ha fet unes quantes construccions.
Jo dels papers que vosté m'ha donat ­els que m'ha donat l'Administració­ he tret que s'han fet cent nou actuacions en estos anys fins a l'any 2000.
Però, mire vosté, senyor conseller, en l'any 1996 se'n fan 22, que és un 21 % de les construccions, i això encara és ­diríem­ de l'etapa socialista.
Sap vosté quan es concentren més del 70 % de les construccions que s'inauguren?
Justament en el curs 1998/1999.
Sap vosté el que passa?
Les eleccions.
Home, conseller, i com és que l'any passat, en l'any 2000, no s'inaugura ni un sol centre, ni un sol?
Què passa, que en l'any 2000 no se n'inaugura cap?
, que se van a inaugurar tots quan vinguen altra volta les eleccions?
Què passa, que els xiquets i les xiquetes valencianes quan no hi han eleccions no han d'estar escolaritzats?
Com és possible que tots els diners que es fan any a any se puguen gastar tots exactament en el mateix temps i no puga ser possible que es faça eixe tipus de plantejament?

**La senyora presidenta:**

Senyor Vives.
.
.

**El senyor Vives i Moncho:**

Sume vosté les construccions i vorà vosté com eixes coses passen.

Senyor conseller, continuarem parlant i, per descomptat, li assegure que de l'empresa parlarem més vegades.

Moltes gràcies.

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Vives.

Té la paraula, en representació de Grup Parlamentari Popular, la senyora Barrieras.

**La senyora Barrieras Mombrú:**

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Senyor conseller.

En primer lloc, en nom del Grup Parlamentari Popular, naturalment, agrair-li la seua compareixença en esta Cambra per a explicar les construccions, les infraestructures educatives, l'empresa Ciegvsa, com ja vosté va anunciar en el debat de pressupostos, ja ens va dir que la possibilitat a través de Ciegvsa del plantejament de les construccions educatives en tot el pla de construccions, que ja ens havia enviat en aquell moment, i que és l'empresa que va a fer-se'n càrrec i sobre la qual jo ja anuncie que constituïda formalment i a la vista ja els seus primers passos de posada en marxa, demanaré comparéixer de manera voluntària.
I també ens va anunciar que esta empresa seria per a acabar la totalitat del mapa escolar que queda pendent.
Això vaja per davant, el que ens va vosté dir en aquella compareixença.

L'empresa Ciegvsa.
Evidentment el Grup Parlamentari Popular vol manifestar que està d'acord amb eixa empresa.
Empresa de capital públic per a la realització i finançament de les obres d'infraestructures educatives que permeten la posada en funcionament de ­torne a repetir­ els centres docents, inclosos en la programació de la conselleria.
Programació de la conselleria, que el senyor conseller ens fa arribar a tots els grups parlamentaris i que, bé, l'última que nosaltres tenim és del 10 de gener del 2001, i que ens congratulem perquè d'alguna manera, senyor conseller, quant a obres acabades, cada vegada n'hi han més, i va augmentant el quadret este de dalt i es van fent xicotets els altres quadrets.
Però creem que en este pla de construccions està ben explicat què el que ha de fer l'empresa Ciegvsa, perquè ací inclús està dit què és convingut amb ajuntaments, què es fa per la contractació de l'Ivvsa ­de l'Institut Valencià de la Vivenda­, i què és el que anirà per l'empresa.
Perquè el compromís d'eixa empresa és finalitzar ­torne a repetir­ el mapa escolar en l'any 2003, compromís adquirit pel president Zaplana en esta Cambra en el debat de l'estat de la comunitat.

Clar, en el tema de dades i d'història, també ens sap mal a vegades entrar, senyor conseller, a mi, també, no m'agraden gens els números, però sense agradar-me els números, jo també n'he volgut fet algun de compte, i he comptat que de 1990 a 1996, com vosté bé ha dit, es van gastar 15.
000 milions de pessetes en les infraestructures educatives.
Vosté sap que a eixe ritme, senyor conseller, haguérem tardat cinquanta anys a aplicar la Logse en esta comunitat?
Cinquanta anys, senyor conseller.
Ni un, ni dos, ni tres: cinquanta.
Encara com que la societat valenciana se'n va adonar i va dir: «Això, hem de canviar-ho».
I va votar al Partit Popular.
Cinquanta anys.
I no ens agrada molt fer números, però és que a vegades, clar, hem d'anar comptant, comptem-ho tot: cinquanta anys.

I, també, com ha dit vosté altres vegades, senyor conseller, si s'haguera fet la inversió que va iniciar el Partit Popular des que va tindre eixe instrument necessari que és el mapa escolar, s'haguera fet des de l'any 1990, en l'any 1999/2000, ja haguera estat també acabat tot el mapa escolar en esta comunitat.
Per tant, jo crec que queda ben clar quin és l'interés d'un govern i quin és l'interés d'un altre.

Evidentment, quan es parla de dificultat, de confusió, de declaracions, jo vull dir-li que nosaltres, tot el Grup Parlamentari Popular.
.
.
pot comptar vosté amb tot el recolzament, amb tot el recolzament.
Perquè, clar, quant a confusió que diu, jo he sentit la ràdio este matí, que el senyor Rodríguez Zapatero deia: «Es enriquecedora la discrepancia interna».
Nosaltres què som, més empobrits?
I nosaltres li donem suport tots, des del primer a l'últim.
Perquè, clar, en el tema de Ciegvsa, senyor conseller, vosté agarra les declaracions del *Diari de Sessions* ­ja no vull anar més lluny­ i des del moment en què diuen «nosaltres no estem en contra de Ciegvsa», i al moment ho voten en contra; o després que ens diuen: «Han utilitzat tots els mecanismes possibles, han utilitzat el tema de la unitat tècnica, el tema de l'Institut Valencià de la Vivenda, el tema dels convenis dels ajuntaments, i ara el tema de Ciegvsa, i tots van a fallar», això li diuen senyor conseller, «i tots van a fallar».
Mire si ho saben tot com funciona ací, mire si ho saben que ja l'amenacen que tots van a fallar.

Però és que al moment resulta que hi ha qui diu que tant de bo totes les conselleries tingueren una planificació com la té educació.
I després el síndic del Grup Parlamentari Socialista, en un periòdic que tinc ahí, ja ho vaig comentar en una altra ocasió, també ens diu: «Sólo hay una iniciativa considerable en estos presupuestos: la empresa para la construcción de edificios escolares».
I, clar, entre que votem que sí, ara votem que no, que no ens agrada l'empresa Ciegvsa, per una altra banda «no, no, no estem en contra», clar, jo comprenc, senyor conseller, que es parle de confusió.
Comprenc que es parle de confusió, però la confusió serà per a altres grups polítics, senyor conseller, per al nostre, sàpia que estem tots completament d'acord amb la política educativa que està portant la seua conselleria i amb el compromís adquirit de finalitzar el mapa escolar en l'any 2003.

Res més i moltes gràcies.

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyora Barrieras.

Per a donar resposta conjunta, té la paraula l'honorable senyor conseller.

**El senyor conseller de Cultura i Educació:**

Moltes gràcies, presidenta.

Senyories.

En primer lloc volguera aclarir uns dubtes que ha manifestat el senyor Cardona en la seua intervenció i, donat que estes coses queden en el *Diari de Sessions*, quan m'he referit a la programació de l'any 2002, aclarir també que he donat les xifres d'Alacant i Castelló correctes, però les dades d'Alacant són les de Castelló i les de Castelló, les d'Alacant.
És obvi i evident a la vista de les quantitats, tant en qüestió de centres com en qüestió pressupostària.

Aclarida la cosa, senyor Cardona, centra vosté la seua qüestió en el tema de la privatització.
Jo volguera dir-li, i donat que este és un govern transparentíssim, que respon a totes les preguntes, que respon amb puntualitat a totes les preguntes en el seu temps; que, a més, en el cas de la programació educativa, tenen vostés un document amb un compromís del conseller de cada dos mesos tindre el document de situació de totes les obres, que el seguiran, no es preocupe vosté, senyor Vives, el seguiran tenint amb l'empresa, podran seguir.
.
.
però, és més, podran seguir de moltes maneres noves, novedoses, que demostren a les clares quina és la voluntat de transparència i participació de la comunitat educativa d'este Govern, i ara els ho explicaré.

Volguera dir amb això, senyor Cardona, que no hi ha absolutament ningun plantejament de privat.
.
.
Ho deia perquè vostés deurien canviar un poc la conducta de preguntar en funció dels mitjans de comunicació.
Pregunten a l'Administració, pregunten a l'Administració.
Un dia apareix en un mitjà de comunicació: «L'empresa vol privatitzar la gestió», i vosté, mimèticament, demana que comparega el conseller.
Pregunten primer a l'Administració, que és ­diguem­ la font adequada.
Que, a més, sempre respon.
Mai s'ha plantejat.
.
.
però com anem a privatitzar la gestió dels centres públics educatius?
Com anem a privatitzar la gestió?

I, clar, privatitzar la construcció, si vosté entén que privatitzar la construcció és que empreses privades facen les obres, jo crec que des de Primo de Rivera, que és quan es produeix, i després en la República també, el primer impuls d'una política de construccions escolars seriosa a Espanya, des de Primo de Rivera són empreses de construcció.
No m'imagine als funcionaris i al conseller portant les rajoles.
El fet normal és que siguen empreses de construcció les que construïsquen.
Per tant, si privatitzar és per a vosté la construcció dels centres, efectivament, però és que privatitzat ja està des d'un principi.
La gestió, en absolut.
És que és impensable.
I és impensable també que mimèticament per un titular de premsa es demane una compareixença.
Després vosté ha dit que ha quedat clar, i que ha quedat clar en els estatuts de l'empresa, que són públics i estan.
.
.

Vosté, senyor Vives, es pregunta: «l'empresa, gran misteri».
El gran misteri està en el *Diari Oficial*.
El gran misteri està en el *Diari Oficial de la Generalitat*.
Vosté té els estatuts, i tot el que ha preguntat es contestarà de forma deguda.
A mi em pareix molt bé que estiga vosté preocupat per la forma d'accés.
Jo li contestaré per escrit perquè m'ho ha preguntat per escrit, però ja li anticipe que la forma d'accés està en funció de la publicitat, de les borses de treball, en l'apartat tècnic, per exemple, que va obrir en el seu moment la conselleria, que s'ha baremat en presència dels sindicats.
I això ha donat un ordre de baremació, després d'un període en què els tècnics ­arquitectes, arquitectes tècnics, enginyers­ s'han pogut presentar a eixa borsa de treball, s'ha baremat amb el sindicats i hi ha un ordre; ordre del qual l'empresa està tirant per a contractar.

Perquè és evident ­i ara torne al senyor Cardona­ que no és una qüestió de model, no és una qüestió que no funcione l'Administració.
L'Administració funciona, però el que funciona.
.
.
i estem davant no d'una situació ordinària, sinó davant d'una situació absolutament extraordinària.
Vosté convindrà amb mi que donar resposta a 400 construccions escolars no és la vida ordinària dels servicis d'infrastructura, siguen territorials o siguen centrals, d'una Administració.
Davant d'eixa situació, cal anar a models extraordinaris d'actuació.

I no és veritat que haja sigut un fracàs la qüestió dels convenis amb els ajuntaments, i menys veritat encara que haja sigut un fracàs el conveni amb l'Ivvsa.
El conveni amb l'Ivvsa precisament és el model que ens fa vore que pot funcionar, a través d'una societat anònima, el que és la construcció de centres.
Però també convindrà vosté amb mi que, després d'haver construït de l'ordre de 14.
000 milions de pessetes amb l'Ivvsa en centres educatius, havíem d'anar ­tot el que quedava­ a donar-li una dimensió, la pròpia que ha de tindre una empresa dedicada íntegrament a la construcció de centres educatius, i no a través de l'Ivvsa, que té unes altres finalitats, digam, primàries o específiques.

Però s'ha demostrat que eixe model funciona, el model de construcció a través d'una empresa pública i, per tant, l'hem estés a esta situació extraordinària, precisament perquè som responsables ­vosté deia: «l'Administració és la responsable»­.
Efectivament, senyor Cardona, l'Adminis-tració és la responsable.
Perquè som responsables entenem que, davant un situació extraordinària de 400 construccions educatives on es necessiten tots els equips tècnics de gestió, de control, de supervisió, de seguiment de les obres, de contractació, ens pareixia una barbaritat *engordar* l'Adminis-tració pública perquè d'ací tres anys diguérem: «Bé, hem acabat la construcció del mapa escolar.
Ahí tenim una quantitat de persones, que són els equips tècnics de supervisió, seguiment de totes les construccions, i ja no cal construir més mapa escolar.
» I què ocorre amb eixes persones?

Pareixia més apropiat i més responsable que es fera mitjançant una empresa i, per tant, deixant al que és la direcció general ­ja estic ara referint-me a qüestions d'ordre intern, però que també crec que són importants­, deixant a la Direcció General de Règim Econòmic allò que li correspon en situacions ordinàries: la gestió patrimonial, les nòmines del personal no docent, les informacions ­importantíssim, una nova normativa urbanística fonamental i que porta molt de temps afegit; açò és una cosa nova, a més del mapa és una qüestió afegida­, les informacions urbanístiques de tots els acords urbanístics dels ajuntaments, on la Conselleria d'Educació ha de vetllar perquè les actuacions urbanístiques sempre contemplen, sobretot en els espais, en les zones de nova expansió, en les modificacions de plans generals, sempre contemplen que hi ha una dotació de sòl escolar suficient per a no tindre els problemes que estem tenint, on s'han plantejat necessitats escolars sense haver resolt el problema del sòl.

És a dir, hi ha tota una sèrie d'actuacions del que és la unitat d'infrastructures, a més ­i em deixava, que és importantíssim també, i en la constitució de l'empresa cada un farà el que haja de fer­, a més del que és la supervisió dels projectes de patrimoni, que són moltíssims i que tenen una supervisió molt complicada.
Bé, tot això, tota eixa funció, que és la normal, diguérem, o el seguiment d'obres de manteniment en les territorials o les obres menors, és el que quedarà en la Direcció General de Règim Econòmic o en les direccions territorials, i passarà a l'empresa el que ha de passar, que és tot el referent a les noves construccions del mapa escolar.

I, per tant, per això, perquè som responsables, hem hagut de delimitar les coses i apostar per un model que, sense cap dubte, funcionarà, com ha funcionat el model de l'Ivvsa, i que ja està funcionant.

Mire.
Vostés tenen una programació.
.
.
Per cert, senyor Cardona, mire bé la programació de gener que li vàrem remetre, perquè ahí està el centre d'Alcossebre.
Si vosté veu la programació que li vam enviar en gener.
.
.
Per això no m'he referit hui a ell, perquè des del punt de vista de la informació que tenen els grups parlamentaris, no és nou.
El centre d'Alcossebre està previst ahí.
Per tant, du ja el seu camí.
Correrà més o correrà menys en funció de les gestions urbanístiques de l'ajuntament i la contractació de la redacció al projecte.

Però jo volguera dir-li, per exemple: que poquet de temps està funcionant l'empresa, que, diguem, no està.
.
.
Perquè està en este moment posant-se en marxa al cent per cent de la seua efectivitat.
Pero mire, vaig a dir-li set exemples, i a la millor n'hi ha més.
Alfàs del Pi, l'institut; Benidorm, el número 9 d'Elx, Morella, el Pius XII de Vila-real, l'institut d'Albal i el de la Font de Sant Lluís de València.
Li n'he dit set.
Eixos set, amb la programació que tenen vostés, la última, estan prevists la contractació en l'any 2002.
En la programació que hui els he donat jo en les quantitats globals ­i que crec que no era qüestió de referir-se a 400 infrastructures ara ací, però els passarem la informació detallada centre a centre­, eixos set ja estan en la programació del 2001 per a l'empresa.
Conseqüència de què?
D'un model de transparència, senyor Vives.

Està vosté preocupat per si posàvem control a l'empresa.
Mire.
Des de que l'empresa està constituïda, hem posat en marxa ja les comissions mixtes de seguiment d'infrastructures a Elx, a Alacant, a València capital, a la Marina, comarcal, i la setmana que ve es posarà en marxa la de Castelló.
Un model on empresa, ajuntaments, representants dels pares d'alumnes i la pròpia administració treballem de manera conjunta per a *desatascar* les qüestions que afecten a tots.
Una de les qüestions essencials és la qüestió de sòl.
Eixes comissions mixtes, com li deia, ja han ajudat a resoldre estos problemes a què abans m'havia referit.
Anem a córrer més, però anem a córrer més perquè hem posat, com li deia al senyor Cardona, més instruments, més mitjans, tants personals com tècnics, com els posaran econòmics per l'empresa, perquè puga afrontar una situació que, com hem dit tantes voltes, és una situació realment extraordinària.

Per tant, no podem en absolut parlar de fracàs.
Abans deia: l'Ivvsa no ha sigut fracàs, l'Ivvsa ha marcat un model de més agilitat de gestió.
I els convenis amb els ajuntaments tampoc.
El que passa en els convenis amb els ajuntaments, si vostés els repassen bé, es donaran compte que han corregut més els convenis, per exemple, amb Torrevieja, que ha corregut més el conveni amb Almassora, o el conveni per exemple amb Onda, i no han anat tan a pressa, tot i que l'ajuntament de València, per exemple, i el d'Alacant, ja han contractat infrastructures conveniades, perquè la situació, la problemàtica urbanística, és absolutament distinta.
I el que és més fàcil en un municipi és més complicat en una capital on la pròpia gestió urba-nística té una complexitat més difícil.

I, per tant, no ha sigut un problema de model de gestió.
Ha sigut una qüestió bàsicament centrada en el que és el desenrotllament del sòl necessari per a poder fer eixes construccions que estaven conveniades amb els ajun-taments, perquè no hi ha cap explicació que poguera donar-nos, si no és eixa ­eixa és la real­, de per què en alguns ajuntaments va més a pressa i en uns altres no tant.
I és únicament per allò que afecta.
.
.
És a dir, la conselleria és la mateixa, és la mateixa en els convenis d'Alacant i de València, que de Torrevieja, Onda i Almassora.
És la mateixa conselleria, és la mateixa administració.
Per tant, cal mirar a l'altre costat.
I l'altre costat no és una traslació de responsabilitat el que estic fent.
Diguem que ens fixem en quines són les limitacions, i les limitacions de gestió urbanística en les grans ciutats són superiors a les que puguen tindre municipis més menuts o que tenen més facilitat en l'adquisició de sòl.
I, per tant, en absolut el model de conveni ni el model de gestió amb l'Ivvsa han sigut un fracàs.

I vosté, a més, i passe ara a coses que ha dit el senyor Vives.
.
.
Ací no hi ha cap «síndrome del fugitivo».
Però hem d'explicar les coses, hem d'explicar les coses.
Si haguérem estat tots al mateix ritme, este debat hui, 15 de febrer de 2001, no estaria produint-se ací.
Si haguérem treballant tots al mateix ritme, les coses serien d'una altra forma.
I, per tant, cal explicar per què estem condensant en els últims anys el major esforç, i és perquè no s'ha fet en els primers.
Però això és el cató, dos i dos fan quatre.

I deia vosté també, que té gràcia la cosa, que solament inaugurem quan vénen eleccions i que el 2000 no vam inaugurar.
.
.
El 2000 s'han posat en marxa 31 centres nous, senyor Vives.
*(Remors)* Home, com que no ho he dit jo!
Mire, de memòria, de memòria, Segorbe, Altura ­per cert, a Altura amb presència de diputats socialistes el dia de la inauguració­, Almedíjar, sense inaugurar; Monòver, sense inaugurar; Miguel Peris de Castelló, sense inaugurar; Alcoi, sense inaugurar; Muro d'Alcoi, inaugurat; Benigànim, sense inaugurar; educació especial de Gandia i el Ruiz Giménez de València, inaugurat el de València i sense inaugurar el de Gandia; Càrcer, inaugurat; Utiel, inaugurat.

Anem a vore.
És veritat el que diu vosté, que no s'han inaugurat, però és que no donem abast.
N'he fem tants, senyor Vives, que molts es queden sense inaugurar.
I després et planteges.
.
.
bé, a la millor ha passat sis mesos o un any, ja no et planteges, per allò de dir anem a fer les coses amb la modèstia que ha de caracteritzar açò i en el ben fer les coses, i no anem a inaugurar un centre que fa un any escolar que està en marxa, però que no el vam inaugurar en el seu moment perquè és impossible inaugurar tantes coses com s'estan fent.
Vosté se n'ha referit a un centenar, que en són més, són quasi 160 les que s'han fet amb este govern.
I crec que quan es parla de 160 infrastructures acabades o contractades, realment estem parlant de quantitats certament considerables.

Mire, jo crec que ací el que ha passat és que qui sabia el que suposava era el govern que se n'anava, i el que entrava, ho sabien tots, però la responsabilitat era del que se n'anava.
I qui sabia quines eren les necessitats reals, diguem, d'infrastructura o pressupostàries o d'organització interna de la pròpia Administració, per a portar endavant les conseqüències de la Logse, no va posar els mitjans.
I a mi em dóna la impressió que vostés que veien ja l'any 1995 que el període socialista s'acabava, com que van alçar els murs i van dir: «Qui vinga que arree i que s'apanye, i aixina ens dedicarem nosaltres a criticar que les coses no corren el que han de córrer».

Però de veritat, objectivament, jo crec que vosté no ho reconeixerà, perquè en el seu guió no pot estar reconèixer això, però quan queden ahí des de que el mapa escolar està fixat i acabat, 70.
000 milions de pessetes d'inversió, que amb els 120.
000, que són les construccions i l'equipament que anem a posar en marxa en l'empresa, estem parlant de 200.
000 milions de pessetes, crec que s'ha de reconèixer un esforç sense precedents del govern de la Generalitat, del govern del Partit Popular, per a fer possible l'adequació de la nostra infrastructura educativa i l'aplicació de la Logse en els terminis prevists, que és ­insistisc una volta més­ el curs 2002/2003.

Moltes gràcies, presidenta.
Moltes gràcies, senyoria.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Per a rèplica, té la paraula el senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller, nosaltres no preguntem les coses només per un titular de premsa.
Nosaltres preguntem per les notícies insistents, repetitives, fetes per la pròpia administració a diversos mitjans de comunicació de les seues intencions.
Quan estan les coses fetes, ja no podem reaccionar, ja estan fetes.
Nosaltres hem d'advertir abans, inclús en els propis mitjans de comunicació, que és el que actua en el dia a dia.
Esta compareixença jo la vaig demanar el 14 de juliol i la veem hui.

I vosté sí que va insistir moltes vegades en la qüestió de l'entrada de capital privat.
No va ser simplement dir que anaven a fer una empresa pública, van dir que en eixa empresa entraria capital privat.
I nosaltres no ho veiem.
Per això preguntem i per això hem de demanar a vore què pensa la conselleria.

I per una altra part, nosaltres, senyor conseller, sempre hem demanat, Esquerra Unida sempre ha demanat un pla de xoc per a fer les construccions escolars.
Sempre l'ha demanat, sempre ha dit que calia intervindre de manera decidida, amb inversions substancioses, per damunt d'allò habitual.
Una cosa excepcional.
Ho hem demanat.
Vosté ens diu ara que esta empresa va a tindre eixos recursos excepcionals.
I és ahí on nosaltres veiem el problema.
És evident que una cosa que té recursos pot funcionar.
Perquè nosaltres no hem dit que esta empresa també fallarà miserablement com han fallat les anteriors.
Sí que considerem que els models anteriors han fallat.

Nosaltres considerem que el model de conveni amb l'ajuntament no ha tingut èxit, perquè vostés traspassen que s'endeute l'ajuntament en lloc d'endeutar-se la conselleria, però això ho poden fer pocs ajuntaments, en unes condicions molt precises.
Vosté em diu ara València, per exemple, i Alacant ha anat més lent.
Ciutats grans amb molt de pressupost però que tenen ahí la complicació urbanística.
Quins pobles ho han fet bé?
Quins pobles han actuat en eixe sentit?
Pobles que jo li diria que tenen un pressupost molt important, que són pobles rics, pobles que tenen una activitat econòmica inclús a vegades de temporada que permet tindre un pressupost alt i un nivell d'endeutament alt.
En uns altres no pot funcionar per pura impossibilitat dels ajuntaments.

Per tant, nosaltres sí que hem dit que els models que ha utilitzat la conselleria no han resultat positius.
Per a nosaltres han resultat un fracàs.
Ara, d'alguna manera vosté dóna una certa resposta a la nostra demanda d'un pla de xoc.
Vosté diu: «en dos anys anem a fer.
.
.
» van a intentar fer el doble del que han fet, bo, del que s'ha fet des del principi.
Van a intentar fer-ho en estos dos anys.
Jo els desitge molta sort, perquè el que nosaltres volem són els centres educatius construïts.

Sempre li he insistit en això.
No considerem que siga l'única cosa necessària per a la qualitat de l'ensenyament, també li ho hem repetit sistemàticament.
Perquè ens podem trobar amb uns edificis inclús construïts en què la qualitat d'ensenyament no siga l'adequada.
Nosaltres no estem d'acord amb el model que vostés seguixen tampoc en eixe aspecte, i vosté ho sap.
Però nosaltres anem a vigilar ara en principi les construccions, perquè creiem que, sense ser l'única cosa important, són necessàries perquè la qualitat de l'ensenyament es puga donar.

Nosaltres pensem una miqueta amb l'esperit de la pregunta, de la compareixença que li hem demanat, perquè han acumulat el tema de parlar de Ciegvsa, cosa que en què estic totalment d'acord.
És a dir, en la manera que van presentar nosaltres la pregunta i el que després s'ha fet en l'empresa hi havia ací una diferència, vostés no ho han privatitzat.
Però jo sí que volia pensar una miqueta amb l'esperit de la compareixença.

És a dir, nosaltres considerem que vostés parlen amb molta facilitat de noves formes de gestió, però nosaltres pensem que quan es refereixen a això el que vénen a dir és que, o venen en part o totalment la propietat de les empreses de capital públic, nosaltres pensem que subcontracten mitjançant concessió a empreses privades de l'activitat del servei públic ­exemple del que van a fer ara dels menjadors escolars­ o que introduïxen el concepte de rendibilitat econòmica en la gestió política.
I nosaltres pensem que la gestió política s'ha de moure per uns conceptes de rendibilitat social, que realment el que es gasta u econòmicament realment produïsca efectes en els drets de la gent.
Si és així, la despesa econòmica no és una despesa mal feta, és una despesa que té benefici social.
Però sí que considerem una despesa mal feta aquella despesa econòmica que no produïx un benefici social darrere, que no genera drets, que no servix per a augmentar els drets de la nostra població.

Nosaltres, per tant, sempre ens anem a resistir a les privatitzacions que vosté propose, que vosté o qualsevol altre conseller.
Creiem que no hi ha cap demostració de la major eficàcia i que no hi ha cap demostració inclús del seu major rendiment econòmic respecte al benefici social que produïxen.
I per tant, no només en este cas quan ixen notícies en els diaris insistentment, ja li dic, sinó també en els casos que vindran d'ara endavant, nosaltres anem a plantejar que l'administració pública té l'obligació de cobrir els drets dels ciutadans des dels seus propis mitjans, i no té perquè tirar balons fora.

Finalment, m'agradaria que ens explicara d'on va a traure els recursos.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

.
.
.
esta empresa, perquè pensem que és bàsic que ens ho diga.
De quina font vénen els diners.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Senyor Vives, té la paraula per a rèplica.

 

**El senyor Vives i Moncho:**

 

Moltes gràcies, presidenta.

Senyories.

Conseller.

A mi em dóna la sensació a vegades quan el sent ací, i sobretot quan diu.
.
.
jo li faig una pregunta, li he dit: «escolte vosté, que en el 2000 vosté no n'ha fet cap», i vosté de seguida se'n trau uns quants més.
És això d'estos que anaven pels pobles i deien: «una manta, i per la manta et done un llapis i un bolígraf» i no sé qué.
Mire vosté, jo em base en els papers que vosté dóna.
Estos són, i ho pose a disposició de la Cambra, els papers que vosté ens ha donat.
Si llig vosté a la província de València, per començar pel final, en el tema d'ensenyança secundària, en el 2000 només apareix una cosa.
Vol que li llija el que és, senyor conseller?
Diu: «Paterna, IB Peset Aleixandre, demolició.
» O siga, que vosté l'ha tirat a terra.
Eixa és l'obra que vosté ha fet en el 2000 en l'institut.

Perfecte, senyor conseller.
Si això és executar una obra, jo estic radicalment d'acord.
Això és el que diu el paper que vosté m'ha donat, no diu una altra cosa.
Vol que li diga el que diu d'Alacant?
Dues coses: La instal·lació a Benidorm i en un altre poble que no tinc ganes ni de recordar d'uns barracons, i això és el que vosté diu que ha adjudicat obres.
Home, per l'amor de Déu, senyor conseller!
Jo estic dient el que diu vosté, no m'invente res.
Agafe només els papers que vosté em dóna, i eixos són els que m'ha donat vosté.
Tot el que ha dit no sé d'on ho trau.

Però clar, jo el que voldria és això, la transparència, senyor conseller.
Com s'atreveix a dir allò de la trans-parència d'este govern?
Mire vosté, este govern no fa, per fer, ni una memòria anual del que fa en la conselleria.
Li estem demanant preguntes, que ja li anuncie que vaig a demanar una compareixença al conseller perquè em diga les preguntes que jo he preguntat i vosté m'ha contestat si això són contestacions, que la Cambra veja si això són contestacions raonables o no són raonables.

Com és possible que jo li pregunte a vosté: «Senyor conseller, quants xiquets de valencià estudien a Alacant?
» I vosté em diga: «A Alacant hi ha en primària 120.
000».
Home, això ja ho sabia jo.
Però jo no estava dient-li això, jo el que volia és cada col·legi, centre a centre.
Aleshores no podem parlar del tema.

Clar, si tenint uns pressupostos com els tenim, un reglament com el tenim, no podem nosaltres d'alguna manera controlar el que fa l'executiu, que és la missió de l'oposició.
.
.
Jo ja sé que el ciutadà ens ha ficat en l'oposició, i prou disgustat que estic.
Però bo, jo del que tinc ganes és de tornar a governar, i per a governar he de controlar-lo a vosté.
Però vostés allò del dèficit democràtic no s'ho creuen.
És que no donen informació.
I per a controlar necessitem informació.

Clar, què passa?
Ara fan una empresa privada.
Sap vosté el que contesten quan demanem sobre una empresa privada?
Diu: «home, pregunte-li-ho vosté als qui tenen al consell d'administració».
Això ho diu este govern, no ho dic jo.
Ahí no tenim a ningun representant en l'administració.

Però jo el que li dic és, li he fet algunes preguntes concretes i no ha contestat.
Li he dit: Senyor conseller, em vol explicar com s'ha de finançar açò?
On estan eixos diners?
Jo sé, els 2.
408 milions de pessetes que té l'empresa Ciegvsa, d'on ixen, perquè vosté en els pressupostos ha dit: «1.
000 milions de pessetes d'un programa i 1.
000 milions de pessetes d'un altre programa».
Però clar, després jo li preguntava a vosté: Anem a vore.
Vosté me dia: «no, no, ací no hi ha capital perquè això és per a interessos».
D'acord.
Hi haurà capacitat d'endeutament per part del Consell, però vosté, quan arribe a la partida del pressupost i dic: capacitat d'endeutament de l'empresa Ciegvsa, diu: «zero pessetes».

O vostés conten mentides quan fan els pressupostos, que jo crec que ho diuen, però en fi, això serà una cosa dels altres companys meus, o d'alguna manera, ací no quadren les xifres.
Perquè clar, si no té capacitat d'endeutament, què és el que passa, que això és.
.
.
?
Jo no sé com és possible que vosté, tot el que li tiren, entra en l'empresa.

M'ha dit vosté una altra afirmació que a mi no és que me preocupe, perquè quasi quasi no me preocupa res del que me diu, però sí que és de veres que quan parla vosté que hi ha una comissió de seguiment en la Marina.
.
.
En la Marina hi ha una comissió del seguiment del tema este perquè l'institut d'Ondara l'ha inaugurat ja tres vegades, un dels quals ha sigut.
.
.
Home!
, en la maqueta he estat jo, vull dir jo que no es crega vosté que no.
Ha anat fins el president de la Generalitat a dir, el president de la Generalitat, el president Zaplana, front a la maqueta, a dir: «Açò, el mes que ve, la pedra posada», i encara estem ara esperant-la, la pedra posada.
Això era abans de les eleccions últimes.

Què vol dir això?
Que vosté va anar un dia a la presentació de la reina per a fer els jocs florals i la Plataforma de Defensa de l'Escola Pública li van fer els jocs florals a vosté quan va arribar allí a Dénia.
I va dir: «No passa res: una comissió».
Tres vegades la comissió s'ha trencat perquè vosté no fa allò que diu la comissió.
No hi ha manera que es faça l'institut d'Ondara.
Ja pareix que està fent-se, alguna volta se farà.

Senyor conseller, conteste les preguntes que nosaltres li fem sobre el tema de quants diners hi ha, com eixa empresa ha de gestionar això, quines són les persones, quant van a cobrar cada una d'eixes persones que estan allí, què és el que va a fer, qui va a supervisar eixos centres ­la unitat de supervisió, l'empresa o qui­, qui té el control real ­l'Administració, l'empresa privada­, com es menja això.
Conteste vosté, i a partir d'ahí podrem fer el control d'una manera més ordenada.

Moltes gràcies, conseller.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Vives.

Té la paraula l'honorable senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Cultura i Educació:**

 

Moltes gràcies, presidenta.

Senyories.

Senyor Vives.

Vosté ha llegit en algun manual de trucs parlamentaris la història del paper.
*(Remors)* Hi ha un truc que ve en les enciclopèdies de trucs parlamentaris, que consistix en ensenyar un paper per a dir: «Ací està la veritat autèntica.
El 2000, la demolició del Peset Aleixandre de Paterna».
Home, seguisca en la línia de baix: 2000, Paterna, Peset Aleixandre, la construcció, 900 milions quasi.
Seguisca, seguisca.
Ha de seguir només dos línies.
*(Remors)* No, està fent-se, està fent-se.
L'any 2000 està adjudicat, senyor Vives.

Més coses.
A més, se m'havia oblidat.
Conservatori de música de Torrent.
­Per ahí estava, ja no està el senyor alcalde.
­ Es va posar la primera pedra en el 2000.
Està construint-se.
Home!
Vosté diu: «mire, en el 2000, senyor conseller.
.
.
» I la segona i la tercera i la quarta, totes les que han seguit.
«L'any 2000 només m'apareix la demolició del.
.
.
» Clar.
Vosté s'ha deixat la mitat de la pàgina.
Jo també duia el paper, i ací veig jo: Torrent, conservatori de música, la construcció.
Veig en el 2000 el Federica Montseny de Burjassot, adjudicat, per cert, en el 2000, una obra de quasi 1.
000 milions, i veig en el 2000 Paterna, per suposat la demolició, que ja està feta, a la que seguix la contractació de la construcció per quasi 1.
000 milions de pessetes.

Siga un poc seriós, que açò és la representació de tots els valencians i valencianes, i jo crec que mereixen un poquet més de seriositat en les intervencions.
Si vosté agarra un document, conte'l sencer i no m'obligue a utilitzar part de la meua intervenció en llegir allò que vosté s'ha deixat de llegir.

Anem a vore, els recursos.
.
.
Ja ho vaig dir en una intervenció meua ací i amb anterioritat.
Els recursos de l'empresa estan en funció de la seua capacitat d'en-deutament.
I faça vosté un número en funció de la gestió que s'haja de fer amb entitats financeres: si hi han 2.
000 milions de pessetes per a afrontar interessos de l'any 2001, imagine per quant es pot contractar obra.
Es pot contractar obra en funció de les anualitats i els seus venciments per les quantitats que puguen eixir d'eixa capacitat d'endeutament.

Per tant, en eixa línia, ha de tindre vosté i ha de tindre el senyor Cardona la tranquil·litat, que la qüestió no tant és qüestió de finançament com que sigam capaços, i ho serem, de dur endavant tota una capacitat de gestió de projectes que és d'una enorme complexitat tècnica, i que hem de superar precisament.
I ahí està la qüestió i ho farem, tot l'esforç tècnic i de gestió per a fer possible la contractació d'eixos centres.
I que per tant, la qüestió de finançament, el plantejament d'anualitats, no té absolutament ningun problema per a l'empresa ni per a la contractació dels projectes que hem de posar en marxa.
Que no són, senyor Cardona, en dos anys el doble el que s'ha fet, eh?
Això són números grossos i poden dur també a una certa confusió.
Si fins ara portem de l'ordre de 160 centres, no és desgavellat, al ritme en què hem treballat els últims anys, que pugam fer-ne 220 en dos anys.
És a dir, que doblem la capacitat de gestió de l'últim any, de l'any 2000, en el 2001 i el 2002.

Naturalment, senyor Vives, diu vosté que tindrem ocasió de parlar més d'esta empresa.
Jo estic segur que sí.
A més, vostés tindran la informació i, per tant, podran seguir-la i no tindrà ningun problema de control d'eixa informació i d'eixa gestió.
La decisió final de les coses, digam, la supervisió final de les coses, la última paraula la té sempre la conselleria.
Però descentralitzant al màxim la gestió per a fer possible traure endavant una quantitat de projectes que precisen d'una gestió més àgil i d'una gestió més descentralitzada.

Estic parlant de descentralitzar, tornem una altra volta al model a què abans es referia el senyor Cardona, si era possible dur tot això a l'Administració normal.
Possible és, però no haguera funcionat convertir-ho en la normalitat de l'Administració per a fer front a una situació que vosté ha dit de xoc i jo no tinc res a dir a l'expressió, però que en tot cas, siga de xoc o donem la definició que vulgam, estem davant d'una situació extraordinària que precisa de mesures extraordinàries.

De la mateixa forma ­i acabe perquè s'acaba el temps­ que hem anat avançant des de 1996 en la definició de la programació, en la concreció d'eixa programació, en la contractació dels projectes tècnics, en el seguiment i en la contractació, a un ritme que ha anat creixent de forma progressiva, ho aplicarem a l'empresa Ciegvsa per a fer possible, senyories, que en el temps previst, en el curs 2002/2003, tingam tota la infraestructura educativa adequada a la normativa Logse.

Moltes gràcies, presidenta.
Moltes gràcies, senyories.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyories, se suspén la sessió per quinze minuts.

 

*(Se suspén la sessió a les 11 hores i 25 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 11 hores i 51 minuts)*

 

***Compareixença del conseller d'Economica, Hisenda i Ocupació, senyor Vicente Rampla Momplet, per tal d'explicar la situació, quantitat total i distribució dels fons europeus que ha de rebre la Comunitat Valenciana en el període 2000­2006 fruit del PDR, sol·licitada pel GP Socialista­Progressistes (RE número 13.
180) i pel GP Esquerra Unida del País Valencià (RE número 13.
201).***

 

**La senyora presidenta:**

 

Es reprén la sessió.

El punt següent de l'ordre del dia és la compareixença del conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació per a explicar la situació, quantitat total i distribució dels fons europeus que ha de rebre la Comunitat Valenciana en el període 2002/2006 fruit del PDR, sol·licitada pel Grup Parlamentari Socialista­Progressistes i pel Esquerra Unida.

Té la paraula l'honorable senyor conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació.

 

**El senyor conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació:**

 

Senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Comparezco ante el Pleno de estas Cortes Valencianas a petición de los grupos parlamentarios Esquerra Unida del País Valencià y Socialista­Progressistes para explicar a sus señorías la financiación de la Unión Europea en la Comu-nidad Valenciana en el periodo 2000/2006.

Y lo hago con la satisfacción que supone informar a sus señorías, como supongo que sabrán, que el pasado 18 de octubre la Comisión Europea aprobó el marco de apoyo comunitario propuesto por la Comunidad Valenciana como región objetivo 1.

La conformación de estos recursos financieros pertenecientes a los fondos estructurales de la Unión Europea garantiza la ejecución de uno de los principales instrumentos de la política económica del Gobierno Valenciano para los próximos años, cual es el Plan de desarrollo regional para el periodo 2000/2006.
La ejecución de este plan permitirá situar a la Comunidad Valenciana en los umbrales del siglo XXI en unos niveles de bienestar social similares a los de las regiones más prósperas de Europa.
Creo, señorías, que este logro conseguido por el Gobierno Valenciano es motivo de especial satisfacción, que supongo que sus señorías reconocerán y, sin duda, compartirán.

Con objeto de dar cumplida información a sus señorías de los recursos procedentes de los fondos europeos que va a recibir la Comunidad Valenciana en el periodo 2000/2006, he estructurado mi intervención en tres grandes bloques.
En primer lugar, conceptualizaremos los distintos instrumentos de financiación europea, así como sus objetivos y finalidades.
En segundo lugar, analizaremos los ingresos provenientes de cada uno de los fondos europeos, que nos determinará el total de financiación comunitaria de la Comunidad Valenciana para el periodo 2000/2006.
Y por último, veremos la estructura sucinta del gasto propuesto por la Generalitat Valenciana en el ámbito de los marcos de apoyo comunitarios para este periodo 2000/2006.

En efecto, los fondos estructurales y el fondo de cohesión constituyen los principales instrumentos de financiación de la política de desarrollo regional y de cohesión económica y social de la Unión Europea.
En particular, los fondos europeos han de contribuir a la consecución de tres objetivos prioritarios: Objetivo número uno, promover el desarrollo y el ajuste estructural de las regiones menos desarrolladas.
Objetivo número dos, apoyar la reconversión económica y social de las zonas con deficiencias estructurales.
Y objetivo número tres, apoyar la adaptación y modernización de las políticas y sistemas de educación, formación y empleo.
Los recursos de estos dos últimos objetivos no se aplican a las comu-nidades autónomas objetivo 1.

Los fondos estructurales están constituidos por el Fondo Europeo de Desarrollo Regional ­Feder­, el Fondo Social Europeo, la sección orientación del Fondo Europeo de Garantía Agraria ­Feoga­ y el Instrumento Financiero de Orientación a la Pesca ­Ifop­.
Si bien hay que tener en cuenta que en el caso de las regiones objetivo 1, como es el caso de la Comunidad Valenciana para el periodo 2006, la sección garantía del Feoga también participa en la financiación de acciones de desarrollo rural.

El reparto de los recursos de los fondos entre objetivos conduce a una concentración de los mismos a favor de las regiones correspondientes al objetivo 1.
Para el periodo 2000/2006 se ha asignado a este objetivo el 69,7% de todos los recursos de los fondos estructurales.
La finalidad de cada uno de estos fondos estructurales es la siguiente.

El Feder tiene por objeto promover la cohesión económica y social a través de la corrección de los principales desequilibrios regionales y de la participación, el desarrollo y reconversión de las regiones, para lo cual participará en la financiación de inversiones productivas, inversiones en infraestructuras y equipamientos, medidas de potenciación y apoyo a las iniciativas de desarrollo local y de empleo y a las actividades de pequeñas y medianas empresas.

El Fondo Social Europeo se destina a apoyar medidas de prevención y lucha contra el desempleo, y a desarrollar los recursos humanos y de integración social en el medio laboral, a fin de promover un alto nivel de empleo.

El Feoga se dedica a apoyar la adaptación de las infraestructuras agrarias y el fomento del desarrollo local.

Y por último, el Ifop, instrumento para la pesca, su finalidad es apoyar las acciones estructurales en el sector de la pesca, la acuicultura y la transformación y comercialización de sus productos.

Y en cuanto al Fondo de Cohesión, se trata de un instrumento de financiación no específicamente regional sino de cohesión nacional, por lo que su distribución se efectúa entre los estados miembros definidos como países beneficiarios de este fondo.
Por otra parte, y por lo que respecta a su ámbito de intervención, el Fondo de Cohesión financia proyectos relativos al medio ambiente y las redes transeuropeas de transporte en los estados miembros cuyo producto nacional bruto es inferior al 90% de la media comunitaria.

Pues bien, la canalización de los recursos procedentes de los fondos estructurales se realiza de forma mayoritaria, aproximadamente un 94%, a través de los llamados «marcos comunitarios de apoyo».
Lo que antes les comentaba, se aprobó para el caso de la Comunidad Valenciana el pasado 18 de octubre.
Si bien, junto con estos marcos de apoyo comunitario existen otras vías de menor importancia financiera, que son las iniciativas comunitarias o las medidas innovadoras y de asistencia técnica, que representan unos porcentajes sobre el total del 5,4 y 0,5%.

En España, los recursos del marco de apoyo comunitario, que, recuerdo, son del orden del 94% del total, se distribuyen a su vez en dos partes: los que se asignan a las comunidades autónomas para la ejecución de actuaciones en el ámbito de sus competencias, que es lo que conocemos como «submarco regional de apoyo comunitario», y los que se asignan a la Administración del Estado, sus empresas públicas y corporaciones locales, que es lo que conocemos como «submarco de apoyo pluriregional».
Pues bien, la parte asignada a la Administración del Estado es gestionada por esta en actuaciones de su competencia en el conjunto del territorio nacional, pero regionalizándose en su mayor parte, con lo que ello supone de inversión adicional en nuestro caso en la Comunidad Valenciana.

La distribución de las ayudas del marco de apoyo comunitario entre los distintos tipos de administraciones deriva de las prioridades inversoras y de la distribución institucional de competencias existentes en España, habiéndose llegado a establecer para este periodo 2000/2006 que las administraciones regionales gestionen el 37,3% de los fondos.
Es decir, de todo el conjunto de fondos estructurales, se va a destinar al submarco regional, es decir, lo que gestionarán directamente las comunidades autó-nomas, el 37,3%, porcentaje superior al correspondiente al anterior periodo de fondos europeos, que fue del 33,8%.
Por tanto, van a disponer las comunidades autónomas de algún recurso adicional, al menos en términos porcentuales.

Por su parte, la distribución de las ayudas entre las distintas administraciones autonómicas, es decir, ese 37,3% ahora distribuido entre las diferentes comunidades autónomas que tengan la consideración de objetivo 1, deriva de modular el incremento de recursos respecto al gestionado en el periodo anterior sobre la base de su nivel de riqueza relativa.

La ejecución de las ayudas se realiza a través de los programas operativos.
Unos son de carácter pluriregional, gestionados por la Administración del Estado y cor-poraciones locales, y otros son los programas operativos regionales, que incluyen las actuaciones de las administra-ciones regionales pero también las de la Administración central regionalizadas.

Pues bien, junto con estos programas operativos, las ayudas procedentes de las iniciativas comunitarias ­recordábamos antes que hablábamos de que el 94% de las ayudas de los fondos europeos se centran en los marcos de apoyo comunitario, pero hay también un resto que son las iniciativas comunitarias­ se articulan a través de programas de alcance nacional, dando participación a las comunidades autónomas.
Así, para el periodo 2000/2006 existen cuatro iniciativas en vez de las trece que hubo en la anterior programación, cada una de las cuales estará financiada por un solo fondo estructural, que son el Interreg, para cooperación transfronteriza; el Urban, para rehabilitación económica y social de ciudades; el Leader, para desarrollo rural, y el Equal, para cooperación transnacional para la lucha contra la discriminación y desigualdades en el acceso al mercado de trabajo.

Pues bien, vistos estos conceptos generales, a mi juicio necesarios para entender el alcance de la financiación comunitaria en la Comunidad Valenciana en el periodo 2000/2006, entramos ahora en el detalle de las cifras concretas.

Distinguiremos, por una parte, los ingresos provenientes de los fondos estructurales a través de cada uno de sus ins-trumentos, el marco de apoyo comunitario y las iniciativas comunitarias.
Y por otra, los ingresos provenientes del Fondo de Cohesión.

Una reflexión inicial.
La asignación de los fondos europeos, que como les decía al principio, se confirmó el pasado mes de octubre, cumple plenamente con los objetivos que en su día se marcó la Generalitat Valenciana, y son el resultado de más de dos años de intenso trabajo y de constantes gestiones con el gobierno de Madrid y con la Comisión Europea, por una parte, para la consecución del mantenimiento de la Comunidad Valenciana como región objetivo 1, que como hemos visto, condiciona de forma relevante la asignación de los fondos europeos.
Y más tarde, con la elaboración de nuestro propio programa de desarrollo regional, la negociación de su marco de apoyo comunitario y, más recientemente, la elaboración del programa operativo y de los llamados complementos de programación.

Hoy, afortunadamente, recogemos los frutos del trabajo desarrollado, con la satisfacción de saber que la obtención de estos recursos va a favorecer un crecimiento económico sostenido con el medio ambiente en la Comunidad Valenciana, y que nos permitirá converger en términos de calidad de vida y bienestar social con los ciudadanos de las regiones más prósperas de Europa.

En efecto, el pasado 26 de julio, el documento del marco de apoyo comunitario 2000/2006 del conjunto de España, es decir, de las regiones españolas de objetivo 1, fue objeto de la aprobación de principio por la Comisión Europea.
Y, tras la preceptiva consulta de los comités asociados a cada fondo el pasado 18 de octubre, como les decía, la Comisión Europea aprobó el marco de apoyo comunitario propuesto por la Comunidad Valenciana como región objetivo 1, que establece una ayuda directa para la Comunidad Valenciana de 279.
005 millones de pesetas, 267.
399 si se detrae lo que denominamos «reserva de eficacia», es decir, un 4% que se detrae de estos fondos y que se irá asignando en función de la eficacia en la ejecución de estos fondos europeos.

De acuerdo con lo anterior, el volumen de recursos disponibles actualmente y correspondientes a la Generalitat Valenciana bajo la denominación de «submarco regional» asciende a 267.
399 millones de pesetas.

El desglose de estos fondos estructurales es, para el Fondo Europeo de Desarrollo Regional ­Feder­, 150.
612 millones, lo que representa el 56,3%; Fondo Social Europeo, 79.
282 millones de pesetas, que supone un 29,7%; Fondo Europeo de Orientación y Garantía Agrícola ­Feoga­, con 24.
225 millones, que supone un 9,1%; Instrumento Financiero de la Orientación a la Pesca, con 13.
277 millones, con un 4,9%.

En media anual esto significa, para los presupuestos de la Generalitat Valenciana, que pasamos, de unos ingresos anuales medios procedentes de estos fondos estructurales en el periodo 1994/1999 de 31.
700 millones de pesetas, a unos ingresos anuales medios para el actual periodo 2000/2006 de 38.
200 millones de pesetas, lo que sin duda representa un fuerte respaldo financiero al gasto público de la Generalitat Valenciana que prevé desarrollar en los próximos siete años.

Pese a la magnitud de las cifras expuestas, el impacto global de nuestra pertenencia al Objetivo 1 de la política regional comunitaria será aun muy superior, por cuanto que a las ayudas que directamente percibirá la Generalitat Valenciana deberán sumarse las que reciba la Administración del Estado y las corporaciones locales valencianas, el denominado submarco plurirregional, destinadas a financiar proyectos de inversión en la Comunidad Valenciana en el mismo período, cifradas en 463.
000 millones de pesetas, según se desprende del submarco plurirregional.

En su conjunto, pues, los recursos provenientes de los fondos estructurales, vía marco de apoyo comunitario, que se invertirán directamente en la Comunidad Valenciana, es del orden de 730.
235 millones de pesetas, a los que habrá que añadir ese 4% de reserva de eficacia que antes les comentaba.

La ejecución de estas ayudas se materializará mediante varios programas operativos, entre los que destacan como más relevantes los que se ejecutarán a través del programa operativo integrado de la Comunidad Valenciana 2000/2006, que presenta como característica novedosa ­en relación con el período anterior­ el ser un programa plurifondo, esto es, participar en su financiación los tres fondos estructurales por excelencia: Feder, Fondo Social Europeo y Feoga orientación, a diferencia de lo que ocurría antes que había un programa operativo para el Feder, otro para el Fondo Social Europeo y, otro, para el Feoga.

Pues, bien, una vez analizado el importe de los ingresos procedentes de los fondos estructurales a través del marco de apoyo comunitario, corresponde ahora analizar los ingresos que la Comunidad Valenciana va a percibir de estos fondos mediante lo que denominamos las iniciativas comunitarias.
Así, en el período 2000/2006 los fondos estructurales distribuirán, a través de las diferentes convocatorias en el ámbito europeo, un volumen de ayudas que representa en torno al 5,4% del montante global de recursos.
Dichas ayudas se articularán en torno a varias iniciativas o programas para las que se ha previsto la siguiente asignación en el caso de España: para el Intereg, 900 millones; Iqual, 485; y Líder, 467 millones de euros.
En total, 1.
852 millones de euros.

La Comisión europea publicó oficialmente las diferentes convocatorias el pasado mes de mayo del año 2000, y se espera que a lo largo del presente ejercicio hayan podido concretarse diferentes propuestas de intervención.
Tanto la conselleria que me honro en dirigir, como la de Agricultura, Pesca y Alimentación, responsables de la coordinación de los fondos implicados, están trabajando actualmente para presentar propuestas en todas estas iniciativas comunitarias, así como también en las denominadas medidas innovadoras.

Pues, bien, ya hemos visto la financiación comunitaria procedente de los fondos estructurales a través del marco de apoyo comunitario y de las iniciativas comunitarias.
Ahora vamos a ver los ingresos provenientes del fondo de cohesión.

Se estima que el montante de recursos del fondo de cohesión que la Generalitat Valenciana obtendrá en el período 2000/2006 asciende a unos 25.
000 millones de pesetas.
Además, y al igual que sucede con los fondos estructurales, la Administración del Estado ejecutará proyectos de inversión con cargo a las ayudas derivadas del fondo de cohesión en la Comunidad Valenciana por un importe de 160.
000 millones de pesetas.
En suma, el grueso total de las ayudas comunitarias del fondo de cohesión en la Comunidad Valenciana para el período 2000/2006 rondará los 185.
000 millones de pesetas.

En su conjunto, el fondo de cohesión financiará en el bienio 2000/2001 proyectos de inversión medioambientales, a ejecutar por la Generalitat Valenciana, con un coste de 11.
494 millones de pesetas, de los que 6.
597 se destinarán a proyectos de saneamiento de aguas residuales y, el resto, 4.
897, a diversos proyectos relacionados con el tratamiento de residuos y el sellado de vertederos.
La ayuda comunitaria que se espera obtener para financiar dichos proyectos se estima ascenderá a 9.
195 millones de pesetas.

El citado volumen de ayuda que percibirá la Generalitat Valenciana para el bienio 2000/2001 por este concepto supone incrementar en 925 millones de pesetas la ayuda anual a percibir respecto a la obtenida como promedio en el período 95/99.

Con lo explicado hasta ahora, conocemos las cifras correspondientes a la financiación comunitaria a través del marco de apoyo comunitario, tanto el submarco plurirregional como el submarco regional, a través también de las iniciativas comunitarias y mediante los fondos de cohesión.

Como sus señorías sabrán, las vías de financiación procedentes del presupuesto comunitario no se limitan a estos apartados, pero si exceptuamos los recursos provenientes del Feoga, sección garantía, los instrumentos mencionados constituyen, sin duda, el grueso de los ingresos comunitarios de la Generalitat que va a percibir en este período 2000/2006, no siendo posible estimar a fecha de hoy el importe de los restantes al tratarse básicamente de convocatorias abiertas y en régimen de concurrencia competitiva.

Como sus señorías recordarán, en agosto de 1999 comparecí ante estas mismas Cortes con la finalidad de explicar el Plan de desarrollo regional y con la finalidad de exponer las líneas maestras que entendemos desde el Gobierno Valenciano debía reunir el esfuerzo inversor para el período 2000/2006 en nuestra Comunidad Valenciana, y, afuera, a través de fondos europeos de iniciativa privada o de aportación directa de la Generalitat Valenciana, con la finalidad de garantizar un crecimiento que permitiera a nuestra comunidad mejorar nuestros estándares de bienestar social y así converger en términos de renta con la Unión Europea.

Hoy podemos decir con satisfacción que ese Plan de desarrollo regional que se debatió ante estas Cortes y que se expuso también ante el Comité Económico y Social y ante la Comisión de Seguimiento del Acuerdo Valenciano para el Empleo y Formación, recogiéndose en ambos casos las propuestas de los agentes económicos y sociales, es hoy una realidad con el respaldo de la Unión Europea, con el apoyo decisivo del Gobierno Valenciano, la iniciativa privada y el gobierno central.

De esta forma, el escenario de gasto que planteamos con el Plan de desarrollo regional para el desarrollo de la Comunidad Valenciana se alcanza con los fondos estructurales, la propia financiación del tren de alta velocidad, la cofinanciación de la Administración del Estado y el de la Generalitat Valenciana, así como las aportaciones que de año en año realiza de sus fondos propios la Generalitat, o lo que deberá realizar la iniciativa privada como complemento a las ayudas que reciba, para así configurar el esfuerzo inversor que necesita nuestra comunidad con la finalidad de convertirse en la próspera región a la que aspiramos los valencianos.

Pues, bien, ya hemos visto las cifras correspondientes a la financiación comunitaria para el período 2000/2006, y ahora corresponde explicar a sus señorías la estructura del gasto propuesto por la Generalitat Valenciana en el ámbito del marco de apoyo comunitario para el período 2000/2006.

Pues, bien, de manera concertada, la Administración General del Estado y las comunidades autónomas esta-blecieron inicialmente una propuesta de estructura del gasto, de este marco de apoyo comunitario, en torno a 11 ejes de intervención básicamente coincidentes con los existentes en el Plan de desarrollo regional.
Con posterioridad, en el curso de las negociaciones para la elaboración del citado marco de apoyo comunitario, la Comisión Europea ha acordado, finalmente, comprimir esa estructura de 11 en 9 ejes de intervención.
Como es sabido, los ejes de intervención constituyen las unidades básicas de programación en el ámbito de ese marco de apoyo comunitario y en los corres-pondientes programas operativos, proponiéndose a los complementos de programación la definición precisa de las correspondientes medidas en las que se desagregarán los diferentes ejes.

Es conveniente precisar que el perfil de los diferentes ejes de intervención acordados finalmente para el período 2000/2006 difiere en número, denominación y contenido de los inicialmente existentes en el anterior marco de apoyo comunitario para el período 1994/1999, consecuencia de la lógica adaptación del escenario de programación a las nuevas prioridades y criterios de legibilidad establecidos tanto en el ámbito nacional como comunitario.

Sobre las bases de las características y evolución reciente de la economía valenciana, así como de la puesta en relieve de las debilidades y potencialidades de su proceso de desarrollo, el marco de apoyo comunitario de la Comunidad Valenciana articula una serie de estrategias para el período 2000/2006, cuyos objetivos últimos son favorecer un crecimiento económico sostenible con el medio ambiente que, a su vez, permita reducir la *(inintel·ligible)* en términos de renta por habitante, con los niveles medios de la Unión Europea y dar un impulso a la tasa de ocupación a través de la generación de empleo y del crecimiento de la tasa de participación.
Para ello, se establecen cuatro ámbitos de objetivos estratégicos prioritarios.
Así, los objetivos estratégicos de la Generalitat Valenciana, como sus ejes de intervención, son los siguientes.

En cuanto a objetivos estratégicos, el primero, mejorar las condiciones de base para aumentar la competitividad regional, que viene recogido en varias actuaciones previstas en diferentes ejes de intervención de fondos, y se observa que este es el objetivo al que se destina mayor dotación de recursos, ya que su peso representa en torno al 38,5% del total de la ayuda comunitaria prevista para el submarco regional.
Cabe precisar que el mayor esfuerzo del programa operativo se centra en la puesta en marcha de actuaciones ligadas al desarrollo de la sociedad de información y a la investigación, desarrollo e innovación tecnológica, medio ambiente y actuaciones ligadas al incremento de la dotación de capital público en infraestructuras básicas de transporte y energía.

La segunda prioridad estratégica a la que se destina un mayor volumen de recursos es la de mejora de competitividad del tejido productivo para asegurar la creación de empleo, al que se destina un 21% de los fondos comunitarios previstos en este submarco regional.

El objetivo general es de reforzar la competitividad de las empresas valencianas caracterizadas por la presencia de Pymes y con una elevada participación de los sectores tradicionales.

La tercera prioridad estratégica en importancia es la de fomento del empleo y la igualdad de oportunidades recogida en el eje número 4, si bien constituye un objetivo de carácter finalista o transversal a través de todo el marco de apoyo comunitario y al que se destina un 30,4% de los fondos estructurales previstos en ese submarco regional, proporción muy superior al 18,7% que se le da dentro del marco de apoyo comunitario de todas las regiones Objetivo 1.

Las prioridades se centran en este caso en las actuaciones de empleabilidad, igualdad de oportunidades y desarrollo de los recursos humanos.

Por último, y a pesar de detentar la menor de las dotaciones de las cuatro prioridades reseñadas, cabe destacar la importancia estratégica de las propuestas recogidas en el ámbito de la promoción de la cohesión social y territorial, identificada en el eje número 5.
En efecto, si bien el porcentaje de recursos comunitarios asignados a este programa es del 9,6%, cabe comparar dicha proporción con la destinada en el período de programación anterior, 94/99, que tan sólo fue del 2,5%.
Debiendo destacarse, asimismo, la significación de las actuaciones previstas, como son: la reducción de la exclusión social, dotación de infraestructuras y equi-pamientos básicos y atención preferente a las zonas más degradadas de los centros urbanos de la Comunidad Valenciana, en clara coincidencia con las orientaciones estratégicas de la Comisión europea.

Por último, analizaré, de forma muy breve, las principales actuaciones contenidas en estos nueve ejes de intervención.

El primero de los ejes es la mejora de la competitividad y desarrollo del tejido productivo, que recoge el conjunto de acciones más directamente relacionadas con el desarrollo y mejora de la competitividad de las empresas valencianas, incidiendo específicamente en las microempresas y Pymes, introduciéndose nuevas líneas de apoyo a la externalización de las empresas y fomentando el desarrollo de la base innovadora del entramado productivo mediante el refuerzo de las actividades asociativas.
*(Remors)*

**La senyor presidenta:**

 

Per favor, pregue silenci.

 

**El senyor conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació:**

 

Su dotación equivale al 10% de los fondos totales asignados al marco de apoyo comunitario de la Comunidad Valenciana; tres puntos porcentuales superior al anterior período.

El segundo eje es de la sociedad del conocimiento: innovación, investigación, desarrollo, sociedad de la información y telecomunicaciones.
Constituye, sin duda, dado su contenido, uno de los pilares centrales del programa operativo.
Cabe resaltar el gran número de actuaciones previstas en este ámbito, si bien las medidas con mayor peso específico y, a su vez, las que reflejan un mayor incremento relativo, son las de apoyo a la investigación científica, innovación y desarrollo tecnológico, la absorción de tecnología pública y privada y difusión de resultados, así como el apoyo de los centros de servicios tecnológicos a las empresas y el desarrollo de la sociedad de información, remarcando en este último caso la vocación de liderazgo que la Comunidad Valenciana asume en este ámbito considerado igualmente prioritario por la Comisión europea.
Su dotación equivale al 15,4% de los fondos totales asignados al.
.
.
*(inintel·ligible)*

El tercer eje, medio ambiente, entorno natural y recursos hídricos, recoge el conjunto de actuaciones específicas dirigidas a la mejora y mantenimiento del capital medioambiental, complementando el conjunto de acciones previstas en los otros ámbitos de intervención destinadas a incrementar la sostenibilidad de los procesos socioeconómicos.
Su dotación actual equivale al 12,7% de los fondos totales.

La práctica totalidad de las actuaciones previstas en este eje aumentarán su participación relativa, destacando el incremento significativo que registrarán las inversiones tendentes a mejorar el abastecimiento y la mejora de la eficacia de las infraestructuras y de la utilización del agua respecto del período de programación precedente.

El cuarto eje, desarrollo de los recursos humanos, empleabilidad e igualdad de oportunidades, constituye en realidad la suma de los cinco subejes encaminados a ofrecer soluciones concretas a los problemas del mercado valenciano siguiendo las directrices para el empleo y en coherencia con el Plan nacional de empleo para el Reino de España.
Su dotación equivale al 30,4 % de los fondos totales el marco de apoyo comunitario, claramente destacado respecto a los restantes ejes por la dotación de los recursos que se destinan, a su vez superior casi en 12 puntos porcentuales respecto a la media de los recursos que destinan las regiones objetivo 1.

El quinto eje de intervención, desarrollo local y urbano, destaca por su novedad, y responde no sólo a una perspectiva de vertebración del territorio, sino también al convencimiento de la necesidad de potenciar lo urbano y el desarrollo local como núcleo de acción política y, en particular, la lucha contra la exclusión social y el paro de larga duración.
Su dotación equivale al 9,6 % de los fondos totales.

Aunque la mayor parte de las medidas aquí incluidas se hallaban recogidas en los diferentes ejes en el anterior escenario de programación, destacan, sin duda, sendas propuestas coordinadas entre sí de agricultura y vivienda y bienestar social, tendentes a mejorar las condiciones de habitabilidad y de desarrollo de barrios fuertemente degradados en la Comunidad Valenciana, mediante la mejora de las condiciones urbanísticas y la ampliación de unidades técnicas y creación de equipamientos para la implementación de proyectos integrales.

El sexto eje, redes de transporte y energía, contempla el conjunto de actuaciones destinadas a mejorar la accesibilidad y la conectividad de la región, recogiendo las previsiones de actuación en materia de transporte y medidas destinadas a las redes de energía y una mayor eficacia en su utilización, equivaliendo su participación al 10,4 % de los fondos totales.

Como habrán podido comprobar sus señorías por lo que llevo expuesto, las actuaciones previstas en el séptimo eje, agricultura y desarrollo rural, no reflejan la totalidad de las intervenciones previstas en el marco de apoyo comunitario en el entorno del sector agrario o en el mundo rural, pues existen diferentes actuaciones previstas en otros ejes, además de este séptimo que ahora les comento.
No obstante, en este eje se prevén diversas actuaciones específicas encaminadas al mundo rural, cual es la mejora de los sistemas de producción ganadera, mejorar y modernizar las explotaciones agrarias, apoyar la inversión en la diferenciación de productos autóctonos y de calidad y, por último, en materia de desarrollo de las zonas rurales, canalizando ayudas hacia planes de desarrollo comarcales.
Todo ello va a alcanzar el 6,5 % del submarco regional de la Comunidad Valenciana.

El octavo eje, estructuras pesqueras y acuicultura, se orienta en una doble dirección: la protección de los recursos pesqueros, por un lado, y la adecuada explotación y comercialización de los mismos, con un 4,52 % del submarco regional de la Comunidad Valenciana.

Se prevé el aumento de las acciones que supongan una alternativa a la extracción, para lo cual se potenciará la acuicultura y el fomento de la pesca artesanal en paralelo a la disminución del uso de las técnicas de arrastre y cerco.

El noveno y último eje se dedica a financiar diversas asistencias técnicas, con un porcentaje de participación sobre el total de los fondos del 0,43 %.

Para finalizar, y como les decía al principio de mi intervención, la consecución de este importante volumen de recursos es consecuencia del intenso trabajo realizado en los dos últimos años, y debe ser motivo de especial satisfacción para los valencianos.

El escenario que se nos plantea en la Comunidad Valenciana al recibir los fondos europeos para el período 2000/2006, a los que les sumamos las inversiones propias de la Generalitat, las de la Administración del Estado en la Comunidad Valenciana, así como las de las distintas iniciativas comunitarias de gestión territorializada por las administraciones locales y diversas entidades de la Comunidad Valenciana, tienen que permitir converger definitivamente en términos de renta con la media europea.
Esta importante cantidad de recursos nos va a permitir financiar políticas y programas que contribuirán de forma decidida a conseguir que nuestra entrada en el siglo XXI se realice en las condiciones más avanzadas.

No debemos, pues, desaprovechar esta oportunidad.
El escenario en el que nos vamos a mover en los próximos años nos permite afirmar, sin miedo a equivocarnos, que la Comunidad Valenciana se está convirtiendo en una de las regiones prósperas y competitivas de la Unión Europea.
Nuestra responsabilidad como Gobierno y nuestro compromiso con los ciudadanos convertirán a la Comunidad Valenciana en una región con elevados índices de bienestar social.

Nada más, muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Té la paraula, la senyora Moreno, en representació del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.

 

**La senyora Moreno Fernández:**

 

Gracias, señora presidenta.

Senyor conseller, bienvenido otra vez a estas Cortes, en el nuevo siglo, nuevo milenio, y la verdad es que acabamos el siglo y el milenio debatiendo del presupuesto y hablábamos desde mi grupo de que su conselleria tenía poco rigor contable y, lamentablemente, podemos continuar este nuevo siglo y este nuevo milenio hablando también de poco rigor político en algo que para mi grupo es importante y fundamental, como son los fondos europeos.

Yo quiero recordar, aunque el conseller lo ha hecho en su intervención, que hemos seguido atentamente, aunque algunas veces hay que reconocer que ha sido un poco difícil de seguir, pero el conseller ha hecho en su intervención mención al debate que estas Cortes vivieron en el mes de junio del año 1999.
Yo quiero recordar que fue el primer debate que se hizo en esta legislatura, a petición de mi grupo, porque mi grupo, desde el principio de esta legislatura, entendió que era, quizá, el hito más importante que iba a tener este gobierno: la llegada de los fondos estructurales para nuestra comunidad.

En aquel momento, en julio de 1999, estamos al inicio, simplemente teníamos una confirmación de que éramos objetivo 1, desde luego ya era una confirmación para felicitarnos, pero empezábamos entonces tarde la nego-ciación con Europa del PDR.
Previo a eso, en nuestra comunidad sólo teníamos declaraciones públicas del anterior conseller de Economía, actual vicepresidente, que a pesar de que parezca lo contrario, quizá, señor conseller, le está poniendo usted en un altar al señor Olivas.
Porque yo quiero recordar que el señor Olivas, en febrero de 1999 decía que de Europa vendrían 720.
000 millones de pesetas, cuando se felicitaba porque fuéramos objetivo 1, lo dijo públicamente, y ahí está la hemeroteca.
Luego llegó el señor presidente ­que ya sabemos que él siempre más­ y dijo que un billón.
Y luego llegó usted, señor Rambla, en julio de 1999, y cuando mi grupo exigió que en estas Cortes se debatiera y habló de la importancia de esos fondos para nuestra comunidad, llegó usted y dijo aquello de «y dos huevos duros más», y de los 720.
000 del señor Olivas, del billón del señor Zaplana, llegó el señor Rambla y empezó a hablar de tres billones y medio de pesetas, que quiero recordar que usted.
.
.
y además lo consiguió, y lo consiguió bien, porque después de usted todo el Grupo Popular, y ahora mismo todavía siguen hablando y suben a esta tribuna y en el debate de presupuestos siguen diciendo: «Van a venir de Europa tres billones y medio de pesetas».

Y eso es grave, porque no es cierto, usted lo sabe.
De hecho usted, con mucho lío y con mucho juego malabar, como suele hacer habitualmente, pero ha dicho bien claro aquí, la realidad, 730.
000 o 720.
000, según se descuente, setecientos y pico mil millones de pesetas, que son muchos y que son importantes, pero muy lejanos de los tres billones y medio de pesetas.
Usted que lo sabe, digo, usted potencia esa confusión.
Y eso es grave, porque esos millones de pesetas que tienen que venir de Europa son millones de pesetas en los que se va a consolidar o no el futuro de nuestra comunidad.
Y eso es grave, porque esos millones de pesetas deberían estar siendo distribuidos desde el inicio, y se lo dijimos en julio de 1999, distribuidos por el conjunto de la sociedad.

Y eso no es voluntad de mi grupo, y eso no es algo que el Partido Socialista se invente; eso es una obligación de la Comunidad Económica Europea, eso es una obligación que figura en el reglamento de los fondos estructurales, que se define desde Europa ­y el presidente del Consell, que ha sido presidente durante un buen tiempo del Comité de las Regiones, debería haber dado instrucciones para que se cumpliera el reglamento de los fondos estructurales­ que Europa define.
Que como lo que está en juego es el futuro de la sociedad, un proyecto a largo plazo, la sociedad debe participar en ese proyecto desde el principio.
Debe participar en el diseño de la comunidad que se quiere de proyecto, debe participar en la evaluación, en el seguimiento, de qué se hace con esos fondos, y debe participar, repito, desde el principio.

Se lo dijimos a usted en julio.
Usted, que es un experto en quedar bien ­digámoslo así, por no ofender tampoco a los oídos­, nos dijo que ya estaba en ello, que el Consejo Económico y Social.
.
.
, que los agentes económicos y so-ciales.
.
.
Usted sabe que nadie ha participado en los fondos europeos, nadie más que usted y su conselleria.
Usted sabe que solamente ha convocado a los agentes económicos y sociales para usted después hacer una rueda de prensa y decir lo que a usted le ha interesado.
Usted sabe que ahora, oficialmente ahora y hoy, usted ha dicho que está aprobado el marco de acción comunitaria.
Que hasta ahora y hoy no se lo habíamos oído decir a ningún miembro de este gobierno.
Como tal marco, el marco de acción comunitaria, ningún miembro de este gobierno lo había dicho.

Porque ustedes están jugando a la confusión.
Quizá porque no les guste asumir que las ayudas de Europa nos vienen porque a nivel europeo somos subdesarrollados ­se lo dije en el anterior Pleno y lo repito ahora­, sub-desarrollados en el concepto de «por debajo de la media europea», por eso nos ayudan, para que lleguemos a la media europea, por eso nos dan fondos, y por eso también no exigen que esos fondos sean compartidos con un diseño y un modelo de sociedad que ustedes no hacen.

No solamente no hacen, sino que además consiguen que sean los grandes desconocidos.
Esta sociedad, que debería estar satisfecha de que vengan fondos de Europa, y debería estar estrujándose el cerebro cada uno, del que lo tiene ­otros lo piden prestado y luego se lo escriben en un libro­, pero los que lo tienen, que lo utilicen para diseñar nuestro futuro, en vez de eso, ustedes lo esconden.
Lo esconden de tal forma que es imposible conocer algo que, esto, es el marco de acción comunitaria.
Señor conseller, un marco de acción comunitaria que ha habido que pedirlo directamente al Ministerio de Hacienda.

Posiblemente me dirán: «Si usted, señora Moreno, me lo hubiera pedido se lo hubiera mandado».
Claro.
Pero, ¿usted no sabe que estas Cortes, estas Cortes, ni en la biblioteca ni en el Servicio de Documentación figura el Programa de desarrollo regional?
El inicial, el que se debatió, no figura, no está.
No han tenido voluntad, ustedes, en absoluto, de que se conozca desde el conjunto de la sociedad lo que se está haciendo.

Ustedes han utilizado a los agentes sociales, ustedes han convocado ­repito­ cuando les ha interesado.
Les han dicho: «Denme aportaciones», y no les han contestado.
Ahora usted me dirá: «Están convocados para la semana que viene, una comisión».
Repito: cuando a ustedes les ha interesado.
Todavía no se conoce si se ha recogido alguna de sus aportaciones y, además ­lo que es más peligroso­, cuando por fin conocemos el marco de acción comunitaria, repito, que no por la vía de la Conselleria de Economía sino por la vía del Ministerio de Hacienda, vemos que lo que entonces era mucho, ahora es menos, y que todos esos ejes de desarrollo que usted aquí, en un discurso difícil de seguir, porque son muchos millones, y porque son muchas líneas y porque, evidentemente, es un tema complicado, pero que dicho en todo un discurso queda bien, cuando vas a concretar resulta que empiezas a ver que lo que en el mes de julio se nos vendieron como grandes aportaciones, no figuran por ningún lado.
Resulta que en el mes de julio, de los fondos europeos se iban a dotar gran parte de las innovaciones para la sanidad.
Cuando en el mes de julio el entonces conseller Cervera retomó por décima vez o por enésima vez la tarjeta sanitaria, nos la iban a pagar de Europa.
El marco de acción comunitaria no habla de sanidad, señor conseller, no habla de sanidad.
No dice nada de la tarjeta sanitaria que ustedes decían.

El marco de acción comunitaria, señor conseller, después de reconocer explícitamente que la Comunidad Valenciana es una de las que tienen las más altas tasas de siniestralidad laboral, después de reconocerlo no habla de que existan programas para la siniestralidad laboral en el marco de acción comunitaria regional.
Quizá haya algún programa plurirregional.
Quizá.
Pero desde luego, en el regional el Gobierno Valenciano no se ha preocupado de lo que debería ser uno de sus principales objetivos como es la siniestralidad laboral, dicho sea de paso, de su competencia actualmente.

Pero es que, además, lo que ustedes se han dedicado a tapar, a oscurecer, a que no se conozca todo este modelo, todo este proyecto que se está llevando, insisto, en un despacho y para ustedes ­me imagino que querrán después decir que ha sido un gran éxito, pero mientras lo están llevando para ustedes­, lo único que genera es desconfianza, lo único que genera es malestar.

En muchos agentes, en muchos agentes que generarían lo que se suele llamar las «sinergias importantes», los ayuntamientos, señor conseller, los ayuntamientos importantes que tienen programas operativos locales, que tienen importantes dineros, millones de financiación, no saben cuál es el estado en que se encuentra el programa operativo.

Lo que viene de Europa es peligroso.
En Europa, lo que se nos dice, y ustedes no dicen nada, por tanto, lo están apoyando, en Europa lo que se nos dice es que el programa operativo de la Comunidad Valenciana está muy mal, que se tenía que haber aprobado antes de finalizar el año 2000, y que lleva retraso, que el conjunto del programa operativo del Estado está retrasado porque está mal presentado, y que de todos los programas operativos del Estado el valenciano está peor todavía.

Repito, retraso importante.
Al final del año 2000 se tenía que haber acabado el programa operativo.
Usted bien lo ha dicho, hasta que no esté el programa operativo realizado no se distribuirán ayudas.
Estamos ya en el mes de febrero, no tenemos el programa operativo, no sabemos cuándo.
Usted no ha hablado de eso, y eso es algo importante porque es necesario para que haya ayudas.

Yo quiero recordar que, repito, mientras no esté ­para que me oiga bien­ mientras no esté el programa operativo no habrá ayudas; 2001, ya hemos perdido un año, ya hemos perdido un año, el año 2000.
El 2001 a ver cuándo empiezan las ayudas.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Señora Moreno.
.
.

**La senyora Moreno Fernández:**

 

.
.
.
y voy terminando ya.
A ver cuándo empiezan las ayudas.
Pero, señor conseller, en la réplica sí que le pido por favor, que nos informe no solamente a esta Cámara, sino al conjunto de la sociedad que tiene preocupación, que nos informe por cómo es la situación del programa operativo.
Y sobre todo si el que no consulten con los agentes sociales y con la sociedad este proyecto de comunidad que tienen, es porque no tienen proyecto o simplemente porque lo quieren tener a escondidas.

Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Moreno.

Té la paraula el senyor Oltra, en representació del Grup Parlamentari Esquerra Unida, per a fixar posicions, preguntar o fer observacions.
*(Remors)*

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Senyor conseller.

Ara, repassant un poc el *Diari de Sessions* del debat que tinguérem en el mes d'agost, va ser el mes d'agost, en juliol és quan prenguérem possessió, i que va ser precisament el primer debat sobre el Pla de desenvolupament regional, doncs una cosa curiosa, comença vosté demanant disculpes per trobar-se refredat, ara perquè també es troba refredat, no sé si va lligat el tema eixe al PDR, perquè quan ha d'arribar ací i donar explicacions del PDR, pareix que aleshores mostren determinats símptomes, no?
És a dir, en tot cas li desitge que es cure això.

Però sí que voldria recordar una cosa curiosa, i és que hagué de ser efectivament l'oposició la que li demanà a vosté que un pla que venien publicitant amb eixa importància, tres bilions i mig de pessetes, és una quantitat simplement desorbitada, doncs que fins a eixe moment no solament no s'havia plantejat el vindre a aquestes Corts, si és que a més tampoc mostrava cap voluntat per part seua en eixe sentit.
Hagué de ser l'oposició la que demanara el que vinguera ací a donar eixes explicacions.
Com ara mateix, també bastant de temps darrere, ha hagut de ser l'oposició la que li demane a vosté que vinga, per a què ens conte com va això que fa pràcticament ara mateix quasi dos anys, que està dient-se en els mitjans de comunicació, però que pareix que no té per a vosté la suficient importància o el que siga per a vindre a aquestes Corts a explicar-ho.

Ja aleshores ens queixàvem que era un tema, que a pesar de la importància que té i de la transcendència estava duent-se en massa secret, i amb molt poqueta informació i participació fonamentalment dels agents socials, i ens dóna la impressió que eixa situació continua exactament igual.
Jo crec que vosté és conscient que aquesta és una gran oportunitat, però també és l'última gran oportunitat que tenim en estos moments.
Eixe esforç meravellós, perquè ací sí que cal donar-los matrícula d'honor, que fa gent seua de maquillar els números dels comptes de la Generalitat, i que fins ara han servit per a camuflar la realitat davant de molta gent, ja no per exemple al Banc d'Espanya, que ja sap com llevar eixe maquillatge per a detectar quina és la situació real, doncs també valgué per a Europa.

A Europa encara no saben eixe sistema, i van permetre, i està bé, colar a la Comunitat Valenciana com una regió objectiu 1, i per tant, beneficiar-nos d'unes aju-des que en teoria haurien d'anar a comunitats o a regions en uns nivells d'economia inferiors a la nostra.
Bé, això està ací, anem a aprofitar-ho ja que està.
És l'última volta, perquè lògicament eixe maquillatge ja no valdrà perquè estarà passat de rosca.
Però és que a més, en l'ampliació europea hi ha altres comunitats autònomes, altres regions, que entraran i tindran segurament més dret que nosaltres a estar ací.

Bé, nosaltres li vam demanar explicacions, per una banda del perquè estava fent-se i de quina manera estava plantejant-se eixe pla, però també fonamentalment de la concreció d'eixe pla i quan anava a posar-se en marxa un pla 2000-2006.
Allò era agost del 99, ara estem en febrer del 2001.
Poquet a poquet, a vore si se'ns passen tots estos anys i encara estem demanant explicacions, perquè açò vindrà alguna volta, m'imagine jo, no?
O siga, alguna volta ja podrem parlar, no del que vosté ens ha citat ací del mecanisme, l'explicació de què són els fons, que això està molt bé, ja pràcticament quasi ho sabíem, però continua sense concretar quan podrem per fi disposar *(so per interferència d'un mòbil)* d'eixos fons, i quan començarà la població a vore que és realitat la disponibilitat de tots eixos fons.

Fins ara, què és el que tenim?
Una cosa així com paregut a allò de *Bienvenido míster Marshall*, una pila d'hipotètics milions que podrien servir per a quasi tot, però que a l'hora de la veritat cada volta que es demane alguna cosa, ens diran que és que eixos diners no estan.
Vosté és cert que en aquell debat, i després en els mitjans de comunicació, es va cuidar d'alguna manera les esquenes dient, bo, que allò era un escenari, un escenari per a parlar.
Dir que és un escenari allò, no sé si suposa dir que açò és un teatre, i que el que cal vindre ací és a fer una representació, perquè pareix que els tirs al final van en eixa línia.
O siga, si és un escenari és un tema poc fiable.
Comença a ser poc fiable quan l'oposició li diu que vinga a explicar-ho ací, perquè mentre vosté està per ací en rodes de premsa i en declaracions cap ací i cap allà, continuen sent els tres bilions i escaig de pessetes, i fins que s'arriba ací ja cal concretar.

Clar, la veritat és que la sorpresa nostra és que quan esperàvem, que bo, estes promeses que vostés parlaven en eixa seguretat i en eixa garantia que anaven a concretar-se per fi, arriba el mes de juny de l'any 2000, i també per una roda de premsa del senyor conseller, d'alguna manera comencen a concretar-se els números.
Ací, en eixa roda de premsa feta en el mes de juny, ja no es parla ni tan sols ja dels tres bilions i mig de pessetes, ja es parlen de dos bilions i mig de pessetes, ha desaparegut un bilió de pessetes.
Com ha desaparegut?
Ni se sap.
Igual tampoc és molt preocupant perquè segurament mai havia existit, no?
Com efectivament, ara resulta que ja no és el bilió, si segurament.
.
.
no sé si acabarem posant diners nosaltres, perquè al ritme de descens que va la cosa no sé on podrem acabar.

Clar, en eixa mateixa roda de premsa, m'imagine que perquè els periodistes començarien a preguntar-li a vore que fera vosté el desglossament d'eixes quantitats, es parla, cal concretar eixos números d'on ixen.
Clar, d'on ixen vosté ha fet alguna referència ara.
El preocupant és que ara fins i tot vosté ha baixat els números sobre el mes de juny de l'any 2000, el que ja és molt preocupant.
O siga, ara mateixa tenim efectivament que poden vindre com a fons estruc-turals al voltant de 730.
000 milions de pessetes, que sumats a 185.
000 dels fons de cohesió, no arriben al bilió de pessetes.

És que se'ns va dir ací i se'ns va assegurar per totes totes que eren tres bilions i mig de pessetes.
Clar, què passa?
On està el truc?
El truc està en sumar xurres i merines; a partir d'ací se comencen a sumar les iniciatives que podrien vindre per part de la iniciativa privada, i tota una sèrie de cosetes, es fa un *totum revolutum*, i al final ixen els comptes.
Així i tot tampoc ixen els comptes, perquè efectivament s'ha perdut eixe bilió, i ara mateix continua la cosa estirant-se a la baixa.
I això per a nosaltres és molt preocupant, i mentrestant n'hi ha una cosa encara més preocupant, que és la dura realitat.

O siga, com es pot dir ací que van a vindre eixos milions de pessetes, que hi ha plans per a açò, línies per a l'altra cosa, i cada coseta que apareix i que cal concretar i que es podria beneficiar teòricament d'eixes ajudes, resulta que no funciona.
Vosté una de les coses que ha citat -ha citat en un moment, després ja no ha tornat a citar-ho- era la línia d'ajuda al tema Urban, que és un tema que és interessant pel tema de la rehabilitació dels barris i dels centres degradats de les nostres ciutats.

Vosté sap, perquè li vaig fer una pregunta que recentment me la va contestar, que en este any s'ha adjudicat una sèrie de projectes de finançament europeu, una sèrie de projectes a deu citats espanyoles, cap és de la Comunitat Valenciana, a pesar de ser regió objectiu 1, i a pesar de saber tots que hi ha tota una sèrie d'ajuntaments que han presentat sol·licituds molt importants d'eixa manera: Elx, Alacant, Alcoi, les comarques centrals, etcètera, etcètera, per a rebre eixes ajudes; no s'han rebut i no s'ha donat cap explicació.

La contestació seua és simplement telegràfica.
M'imagine que si hagueren sigut favorables, i algun d'estos municipis valencians haguera rebut eixes ajudes, sense dubte que la resposta seua hauria sigut distinta.
On diu ara que ells s'han limitat a donar assessorament i a traslladar el tema a Madrid, segurament dirien: gràcies a la gestió de la conselleria d'Hisenda ­o millor dit, home, del president Zaplana, això faltava­ s'ha aconseguit determinades coses.
Clar, com la cosa ha fallat, no ha resultat, aleshores simplement es diu el que es diu.

Este quadre és que clar, ara mateixa ja quasi dóna rialla llegir-lo.
No vaig a llegir-lo.
A més, vosté el coneix perfectament perquè vosté el va donar a la premsa en el seu dia.
I és que tot açò és tan irreal que la veritat és que dóna molt a pensar.
És cert que tota pedra fa paret, això és una realitat, i que millor són els 700.
000 o els 900.
000 i escaig de milions de pessetes eixes, que res.
Però, home, cal ser un poquet seriosos quan es tracta de dir als valencians el que està fent-se per a aconseguir una sèrie d'ajudes de fora.
I cal ser un poquet més seriosos quan es ve a aquesta Cambra a dir, que bo, que el que s'està barallant en estos moments és poder arribar fins a tres bilions i mig de pessetes, que van a cobrir tota una sèrie de necessitats nostres que estan ací.

Nosaltres -la veritat- li agrairíem, demanaríem per favor, ja que concretara d'una volta com es pensa assegurar això; en quins terminis exactes estem menejant-nos; quins compromisos seriosos estan ací; fonamentalment des de quan es va a posar en marxa la recepció d'aquestes ajudes.
Digan's-ho, perquè per exemple, fa una estona ha estat ací el conseller d'Educació, que jo crec que tot el País Valencià excepte ell i algú més, sap que la situació de l'ensenyament està molt mal en la nostra comunitat, i pareix ser que no té un duro o no li deixen vostés un duro, ha d'anar creant cada any una empresa distinta, que no jo sé les que haurà creat ja i les que li queden al pas que va, però la conclusió és que no hi ha diners mai per a fer construccions escolars.
¿Vosté creu que això és compatible en eixa alegria de l'existència de bilions i bilions de pessetes que han de vindre teòricament d'Europa per a este tipus de coses?
Aquí està fallant alguna cosa.

Per tant, li demanem, senyor conseller, que ens diga de veritat què és el que està passant en estes coses, quines són les quantitats que anem a tindre en detall, i fonamentalment des de quan podrem utilitzar-les, des de quan podrem disposar en els pressupostos d'això.
I fonamentalment també li diem una cosa: que no sempre haja de ser l'oposició la que li diga al senyor conseller d'Hisenda, que vinga a aquestes Corts a explicar un tema tan important, que a vore si la pròxima volta quan tinga un poquet més concretat tot això, és vosté el que demana la compareixença i ve, que a nosaltres ens agradarà tot això.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Té la paraula el senyor Barrachina, en representació del Grup Parlamentari Popular.

 

**El senyor Barrachina Ros:**

 

Gracias, señora presidenta.

Gracias, señor conseller, por su intervención, por los treinta y cinco minutos de su detallada intervención, que tengo la sensación de haber sido de los pocos diputados que le ha prestado atención, a juzgar por la confusión que todavía reina en los grupos de oposición.
Y le pido al señor conseller que me corrija públicamente, si lo que deduzco de su intervención no es lo adecuado.
Intervención que entronca perfectamente con aquella del año 99, que, por cierto, además de pedirla los grupos de la oposición, también fue a solicitud suya.

Ha hablado de 730.
000 millones de pesetas provenientes del objetivo 1, es decir, del marco de apoyo comunitario.
Ha hablado además de otros 185.
000 millones para ese mismo período 2000/2006, 2001/2006, 185.
000 millones de los fondos de cohesión.
Y ha hablado además de cantidades todavía por precisar de las iniciativas comunitarias.
Tres nutrientes, por tanto ­y corríjame, se lo ruego, señor conseller­ tres nutrientes europeos por tanto, que van a aproximar la recepción de fondos de la Comunidad Valenciana al billón de pesetas.
Billón de pesetas capaz de movilizar, como usted dijo en su día, los tres billones y medio de pesetas que necesita la Comunidad Valenciana para asimilarse, para homologarse en niveles de renta a la Unión Europea.
Tres billones y medio, entre los cuales existe la cofinanciación obligatoria del resto de administraciones: entidades locales, diputaciones, comunidad autónoma, estado y también entidades privadas.

Le ruego, por tanto, si estos son los datos precisos o no, que se me corrija para que hablemos todos el mismo lenguaje parlamentario en esta Cámara.
Se lo agradezco, señor conseller, y además utilizando el mismo lenguaje que utilizaba la oposición ­hoy no, hace ocho o diez meses, aunque da la sensación de que ya haga un siglo­, donde se determinaba que el responsable político, porque se decía que esto era una decisión exclusivamente política.
No lo digo yo, lo decía el secretario general de los socialistas valencianos, y lo decía el presidente del Grupo Parla-mentario de Izquierda Unida, que esto era una decisión exclusivamente política.
Y se responsabilizaba perso-nalmente al presidente Zaplana, como presidente del Comité de Regiones en la Unión Europea, y también a José María Aznar por las negociaciones europeas.

Por lo tanto, le felicito a usted, en tanto que responsable solidario de ese gobierno, por esa consecución, como decía la oposición, política, por el logro de esa victoria en lo que ellos llamaban una batalla política en la Unión Europea.
Vaya, por tanto, señor conseller, la felicitación del Grupo Parlamentario Popular, primero, por su consecución, y actualmente, por la gestión que hace usted desde la Conselleria de Economía a través, concretamente, de la Dirección General de Economía.

El Grupo Parlamentario Popular, señor conseller, está feliz de que España reciba el 62% de las ayudas que se destinan a los 15 países de la Unión Europea fruto del objetivo 1.
Este grupo parlamentario, señor conseller, se encuentra satisfecho de que la Comunidad Valenciana sea la autonomía de España más rica que recibe fondos propios de la Unión Europea a través del objetivo 1.

Decían este fin de semana los diarios, y voy a dar un dato que recogía *El Mercantil Valenciano*, que dice «que la Comunidad Valenciana tiene una renta, en proporción con la media europea, del 82,7%».
Si tenemos en cuenta que los fondos europeos se destinan a aquellas autonomías, a aquellas regiones, que no superan el 75%, y nuestra renta de hoy ya supera el 82, entendemos que la negociación ha sido enormemente eficaz y que el proceso de convergencia no va a necesitar solamente de los fondos europeos sino que es un proceso de convergencia real que se ha iniciado afor-tunadamente ya.

Nosotros celebramos, señor conseller, que vayamos a recibir en términos reales más de un 20% por encima de lo percibido en programas anteriores.
Que se aprecia además especialmente el esfuerzo que ha hecho el Gobierno Valenciano cuando observamos el entorno de nuestra autonomía, cuando vemos que las comunidades autónomas hermanas y vecinas, como Baleares, como Aragón o Cataluña, quedan fuera del objetivo 1; cuando vemos que autonomías vecinas como Murcia o como Castilla-La Mancha, que están dentro, van recibir cantidades significativamente menores.
Incluso la propia Castilla-La Mancha, con un territorio extenso al que atender y con cinco provincias, va a recibir un 40% menos que la comunidad autónoma valenciana.
Por eso, señor conseller, nos llenan de orgullo las gestiones que han dado lugar a esta consecución.

Hace mucho, o da la sensación de que haga mucho, de aquellas afirmaciones que auguraban desde la oposición, aquellas afirmaciones que tachaban al presidente de Zaplana de frívolo porque se iban a perder los fondos europeos.
Lo dijo concretamente el líder del mes de los socialistas valencianos, que entonces era el señor Romero creo recordar.
Decía que era un frívolo el señor Zaplana porque nos íbamos a quedar fuera.
Decían que engañaba a los valencianos, que ya habíamos perdido los fondos europeos.
Decía concretamente en aquella época el señor Ribó que esto iba a ser una catástrofe inversora, el descalabro, el desastre, porque estábamos ya fuera de los fondos europeos.

Hombre, qué curioso que el día que dicen que estamos dentro, van y todos se callan.
O mejor dicho, voy a hacer un reconocimiento honesto.
El Grupo Socialista se calla y, sin embargo, sí, el señor Ribó tuvo la valentía de hacer un reconocimiento, y en aquel caso dijo incluso que había sido ­recuerdo la palabra­ milagroso, lo cual, proviniendo de donde proviene esa afirmación, es un doble acto de fe que le agradecemos enormemente, señor Ribó.
Pero fue el único que después de conseguirse el logro político, como ustedes decían, en esa batalla política que se libra en la Unión Europea, fue el único que tuvo la valentía de reconocer que, efectivamente, eso había ocurrido.

Pero aquellos, como digo, que tachaban, que nos fustigaron, que nos machacaron con adjetivos durante un mes ­que tengo por cierto una recopilación con apro-ximadamente unas 60 hojas de afirmaciones del Grupo Socialista descalificándonos por estar fuera­, hoy, afortunadamente, como digo, han cambiado enormemente el discurso.

Por eso, se llegó a decir entonces «que Aznar ­y lo dijo el secretario general de los socialistas valencianos­, Aznar sacrifica a la Comunidad Valenciana en beneficio de sus socios de Convergencia y Unión».
Eso lo dijo el secretario general de los socialistas valencianos cuando pensaban que estábamos fuera.
Después, cuando va y se nos conceden las ayudas, lo que hace es mutis por el foro, silencio y a otra cosa, mariposa.
Esa es la política y la historia reciente.
Las afirmaciones y las hemerotecas son testigos mudos de la incoherencia que habita hoy, que anida en los grupos de la oposición.

Por tanto, señor conseller, reiteramos la felicitación, nos llena de gozo, lo celebramos, señor conseller, no ya la consecución sino la gestión que actualmente se desarrolla desde su departamento.

Nada más y muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Muchas gracias.
Moltes gràcies, senyor Barrachina.

Per a donar resposta conjunta, té la paraula el conseller.

 

**El senyor conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació:**

 

Señor presidente.

Señorías.

Muchas gracias, señora Moreno, señor Oltra, señor Barrachina.

Efectivamente, señora Moreno, hemos empezado el nuevo siglo, el nuevo milenio; lastima que, como usted dice, seguimos con el viejo discurso, sobre todo ustedes.

Bien.
Ese viejo discurso, similar al del señor Oltra, que en todas sus intervenciones que tiene conmigo alude a la maquillación de las cuentas.
.
.
Hablemos de lo que hablemos, todos maquillan las cuentas.
Mire usted, si es que traigo las cuentas del marco de apoyo comunitario que nos trae la Unión Europea, y son las que le muestro.
En este caso, yo ya no maquillo las cuentas, será la Unión Europea.
Quiero decir, que sea un poco más respetuoso en ese sentido, y cuando usted crea fundadamente que efectivamente se produce algo así, denúncielo donde corresponda y trataremos de explicarle lo que usted dice que son maquillación de cuentas, pero no lo diga más veces porque, si no, al final se lo va a acabar al menos usted creyendo, cuando no es, como le digo, abso-lutamente cierto.

Se han referido los dos, tanto la señora Moreno como el señor Oltra, a la comparecencia del mes de julio del año 1999.
También lo ha hecho el señor Barrachina.
Pero al señor Barrachina le agradezco sinceramente que sea el único que haya entendido el contenido de mi comparecencia o, al menos, que sea el único que se haya molestado en seguirla.
Yo he procurado ser lo más explícito posible, pero reconozco que a lo mejor no he estado afortunado y, por lo tanto, no se ha entendido alguna parte de ella, y usted ha estado a lo mejor mucho más fino o atento.

Yo, en aquella comparecencia de julio del año 1999, en la que me refería al Plan de desarrollo regional y a los fondos europeos, que la tengo aquí, y la que se produjo, entre otras, a petición propia también, digo en mi primera parte de la intervención que estos diez ejes contemplan un escenario de intervención que asciende a 3 billones y medio de pesetas.
Lo digo bien claro.
Tan claro que la señora Moreno en su réplica dice: «Usted ha dicho, y yo lo agradezco, que no se hayan determinado claramente los fondos que vamos a recibir».
En mi contestación, le reitero: «La cifra que citaba era la que propone esta comunidad, que es la que debemos destinar en su conjunto a través de las diferentes estrategias y líneas de intervención.
Bien es cierto que esto es un escenario, un escenario de programación».
Y así lo recogieron algunos medios de comunicación, como por ejemplo el periódico *Levante*, el sábado 28 de agosto, que a usted le sonará, que dice: «Rambla afirma que los 3,5 billones son un escenario, y no aclara cuánto pondrá la Unión Europea».
¿Cómo lo voy a aclarar si todavía no se ha definido la Unión Europea?

Luego, por tanto, en ese sentido seamos absolutamente respetuosos y fieles con lo que se ha dicho, y yo me he referido al escenario que entiendo que esta comunidad necesita para converger en términos de renta.

Y ese escenario se compone, de una parte, del dinero que va a dar la Unión Europea directamente a la Comunidad Valenciana para que lo gestione, del dinero que va a dar la Unión Europea al Estado y a las corporaciones y empresas públicas del Estado para que lo gestionen en el ámbito de la Comunidad Valenciana.
Para aquella parte que la cofinanciación privada tiene que actuar.
.
.
no olvide usted que muchos de los incentivos que tiene en la financiación de cara a las empresas privadas, tiene que aportar su parte de cofinanciación la iniciativa privada, si no, no desarro-llaremos nuestro tejido productivo y mejoraremos la competitividad como uno de los ejes fundamentales de este plan de desarrollo regional.

Iniciativas específicas, como el tren de alta velocidad, del que usted se olvida.
Iniciativas concretas de menor calado, como las del Interreg, o como las del Equal.
O iniciativas importantes, como los fondos de cohesión, que muy prudentemente lo hemos cifrado en 185.
000 millones de pesetas, pero que si trasladamos lo recibido en el bienio 2000/2001 al resto, lo va a superar.

Todo ese conjunto de actuaciones, con la aportación del Estado y la aportación de nuestra Generalitat en estos años, alcanza perfectamente ese escenario, siendo muy prudente.
Yo no he dicho que vayan a venir 3,5 billones de pesetas de Bruselas.
Yo digo que ese es el escenario que necesita nuestra comunidad para alcanzar los niveles de renta media europea.

Ha comentado también usted, señora Moreno, que no informamos, que este conseller no ha comentado nada de la evolución del Plan de desarrollo regional.
Mire usted, el Plan de desarrollo regional y las fases sucesivas.
.
.
Recuerdo a esta Cámara que una cosa es el Plan de desarrollo regional, el diseño general de la política que pretendemos; otra es el marco de apoyo comunitario, que es el escenario eco-nómico, y la última son los programas operativos en el que se recogen las líneas concretas.
Entiendo que habrá sido un lapsus lo que usted me dice, que «en el marco de apoyo comunitario no especifican qué es lo que tendrá sanidad o qué políticas concretas frente a la siniestralidad habrá».
Hombre, es que no es el sitio donde hacerlo.
Entiendo, por tanto, que habrá sido un lapsus por su parte.

En los programas operativos sí están, tanto en el programa operativo del submarco marco regional de la Comunidad Valenciana como el pluriregional del Estado en lo que afecta a nuestra comunidad.
Tengo aquí otros dos recortes de prensa, periódico *Las Provincias*, día 19 de octubre; periódico *Levante*, día 19 de octubre.
«La Comunidad Valenciana recibirá 730.
235 millones en fondos estructurales».
Idéntico titular los dos periódicos.
Luego, por tanto, sí se conoció, sí se conoció, el día 18 de febrero, y con declaraciones del conseller de Hacienda en ambos casos refiriéndose a esto.
Siento que ustedes aquel día a lo mejor por otras razones no pudieran leer la prensa o los teletipos, pero es conocido y público, así lo conocen los ciudadanos valencianos, que el marco de apoyo comunitario está desde el mes de octubre.
Y esas son las cifras.
Y no había más que explicar, porque eso son cifras.

Explicamos las políticas marco, Plan de desarrollo regional.
¿Dónde lo explicamos?
Mire usted, Comité Económico y Social, septiembre del año 1999, dictamen al Plan de desarrollo regional.
Subcomisión del Acuerdo Valenciano de Empleo y Formación específica para ello.
Se le piden aportaciones al Plan de desarrollo regional.
Se traen aportaciones por parte de los agentes sociales al Plan de desarrollo regional, se incorporan al Plan de desarrollo regional, se remite así a Madrid para su traslado a Bruselas.
Y de eso son conocedores los agentes sociales.

Somos, por primera vez, el gobierno que ha dado participación y la ha incluido en el Plan de desarrollo regional.
Desde el gobierno central se ha alabado el haber sido la única comunidad que ha dado participación en la elaboración de ese Plan de desarrollo regional.
Pero cuando está hecho; si no, ¿de qué vamos a hablar?
Tenemos que tener un documento sobre el que trabajar.
Cuando tuvimos el borrador del Plan de desarrollo regional es cuando lo pusimos.
A esta Cámara se le remitió también el Plan desarrollo regional en su momento.
El marco de apoyo comunitario.
.
.
A esta Cámara, señora Moreno, está remitido el Plan de desarrollo regional en su momento.
¿De acuerdo?
De forma y manera que con este escenario que le planteo sí ha habido transparencia y sí ha habido comunicación.
Otra cosa es que la hayan querido tomar o no la hayan querido tomar.

Se ha referido también usted a que hemos perdido un año, que en el año 2000 no hemos recibido fondos europeos.
Mire usted.
El Plan de desarrollo regional está aprobado, el marco de apoyo comunitario está aprobado.
Faltan por aprobar programas operativos, no sólo de la Comunidad Valenciana sino del resto.
No se ha perdido el año 2000.
Los pagos referentes a todas las actuaciones que hemos ido haciendo ya en el año 2000 se van a realizar entre el año 2001 y 2002, y ese es el compromiso de la Unión Europea.
El Plan de desarrollo regional sigue siendo para el período 2000/2006 y, por lo tanto, no se excluye ningún año.

Al señor Oltra le reitero lo mismo, cuando se ha referido a que no habido comunicación.
Exactamente igual.
La comunicación que le he trasladado, que ha habido con todos los agentes sociales, las fases de los diferentes momentos de ejecución, en los que no sólo ha habido comunicación, sino que además se han recibido las iniciativas y se han ido incorporando.
Lógicamente, no hay más información porque no tenemos el programa operativo aprobado, y cuando no está el programa operativo aprobado, no le puedo decir los cientos de líneas que incluye el programa operativo.
Le he explicado cuáles son los ejes de intervención, cuáles son los objetivos estratégicos y cuáles son, por tanto, las acciones políticas que piensa desarrollar, si ese programa operativo se aprueba, la Comunidad Valenciana para converger en términos de renta.

Mire usted.
Yo creo que en este caso, y se lo digo con sinceridad, les hubiera sido muy fácil hacer un mínimo reconocimiento del éxito que en esta ocasión ha alcanzado la Comunidad Valenciana, porque es que, además, es indiscutible, y permítame que se lo diga, es indiscutible que somos la única comunidad autónoma objetivo 1 que ahora claramente se ha visto que estamos por encima de esa consideración de objetivo 1 en términos de renta, y, por tanto, con unos niveles de renta en el entorno de la media europea, de media, de cerca del 83% como estamos, estamos teniendo la ventaja de obtener recursos de fondos europeos, en términos porcentuales superior al anterior programa, que ya estaría bien que fuéramos objetivo 1, pero que dentro del objetivo 1 tuviéramos una consideración muy menor o poca financiación, o, en términos porcentuales se hubiera podido reducir.
No.
Seguimos siendo objetivo 1 y, además, incrementamos en términos porcentuales su posición, por ejemplo, Cantabria, que sigue manteniendo unos niveles por debajo del 75%, o en torno al 75%, mientras que no ha tenido esa consideración de objetivo 1 y es objetivo 2.

A la Comunidad Valenciana hay que reconocerle ahí un éxito, a la Comunidad Valenciana hay que reconocerle o tenemos que felicitarnos todos porque vamos a conseguir los 730.
000 millones directos, la cofinanciación que exige.
No podremos recibir ni una sola peseta de los 730.
000 millones de pesetas si nosotros y el Estado no incorporamos adicionalmente la financiación que nos corresponde.
Con lo cual, con esos 730.
000 millones de pesetas, más la cofinanciación que expresamente nos obliga la Unión Europea -nos dice: «yo le pongo el 80, o le pongo el 70, pero usted ponga el 30%»- nos vamos al billón de pesetas.
A eso hay que añadir todos los fondos de cohesión, que, como le he dicho antes, si trasladamos lo que ha sido el bienio 2000/2001 a los seis próximos años, superaremos la cifra que le he dicho de 185.
000 millones de pesetas.

Todas las ayudas que tenemos para mejora de la competitividad de nuestro tejido productivo del entorno rural, de zonas más desfavorecidas, de desarrollo en cuanto a la empleablidad, igualdad de oportunidades y demás, que requieren también la aportación de fondos privados, sin los cuales no se va a realizar todo este desarrollo, es también parte de ese escenario que, indudablemente, nace como consecuencia de los fondos europeos, porque los fondos europeos tienen un efecto inducido claro en toda nuestra comunidad por la incorporación de recursos adicionales que hay que poner.
Ya no voy a hablar del tren de alta velocidad porque por sí solo, por sí solo, entre fondos europeos y fondos del Estado que tenga que aportar ya no saldríamos.
Si a eso añadimos las iniciativas comunitarias, añadimos la participación que la comunidad autónoma realiza fuera de fondos europeos, sin ninguna política que tenga que ver con los fondos europeos, actuaciones aparte que complementan esa actuación, quiero decir que no con cofinanciación de fondos europeos, estamos muy por encima de ese escenario.

Con lo cual, tengan ustedes la tranquilidad que si esos programas operativos ­y nada parece indicar que así sea­ se aprueban, programas operativos que, además, les tengo que decir que no son inmutables en cuanto que seis años suponen en ocasiones modulaciones que los diferentes complementos de programación irán incorporando para que nuestra comunidad, pues, algo que hemos previsto ahora hacer en el año 2004, si las circunstancias de base cambian, pues, que no nos vemos obligados a hacer eso en aquel momento porque sea claramente irracional, digo que los complementos de programación irán pudiendo, en alguna medida, modular; pues, digo que con ese complemento de programación y ese escenario de gasto que hay previsto, tiene que permitir a nuestra comunidad que continúe en la línea de ser la comunidad autónoma con mayor crecimiento económico, con mayor nivel de creación de empleo, o vamos a situarnos simplemente entre los que más crecimiento económico, entre los que más creación de empleo están teniendo y que está claramente por encima de las regiones objetivo 1.

Por lo tanto, en vez de felicitarnos de esto, y en vez de incorporar ­digamos­ el valor añadido que haga falta desde los diferentes agentes sociales o grupos políticos que representan para que consigamos alcanzar esto, yo creo que hacen un flaco favor simplemente diciendo que si se ha negociado más, que si usted no me lo dijo este día, que usted me lo ha dicho esto otro o que me maquillan las cuentas.
Es simplemente, como digo, la reflexión que creo que debemos de hacer o que creo que estoy en la obligación de plantearles, y que, en todo caso, como le digo, hemos ejecutado ya el año 2000, estamos ejecutando el año 2001, haremos efectivos los pagos tanto de 2000 como de 2001, con los adelantos de estos programas operativos que se vayan produciendo, y no va a haber ninguna merma en esta actuación, tanto en el año 2000 como en el año 2001, independientemente del momento en que Bruselas decida aprobar los programas operativos o los complementos de programa.

Nada más.
Muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller, per la seua intervenció.

Pel Grup Parlamentari Socialista­Progressistes, la señora Moreno tiene la palabra.

 

**La senyora Moreno Fernández:**

 

Gracias, señor presidente.

Señor conseller, yo creo que en mi intervención anterior dije que eran unos fondos muy importantes para nuestra comunidad, y la verdad es que usted pide que felicitemos y que nos felicitemos por tener estos fondos que, evidente-mente, más me gustaría a mí que tuviéramos, pero de su intervención no solamente ha conseguido contagiarme esa felicitación sino una honda preocupación.

Yo le pido, señor conseller, que lo que usted ha dicho en esta Cámara, le pediría por favor que no lo repita, porque por desgracia las decisiones en Europa se podrían retomar y, claro, es muy duro, o podría ser muy duro, sobre todo para los ciudadanos cántabros, ver que el gobierno regional valenciano está muy satisfecho de tener mucha renta a costa de otros y a costa de tener subvenciones.
Por favor, señor conseller, desde la responsabilidad y desde la importancia y la necesidad que tenemos los valencianos de esos fondos europeos, no lo repita, porque, repito, frivolidades podemos hacer todos, pero con determinadas cosas serias, importantes y de futuro para nosotros creo que no debemos de jugar.

Y dicho sea de paso, usted ha sido serio y riguroso en otros casos.
Y es cierto y se ha molestado en leer y recoger el *Diario de Sesiones,* donde es cierto que usted utilizó los tres billones y medio como escenario y, como bien ha dicho usted, yo se lo agradecí, porque, claro, eso no era lo que había estado haciendo durante los días previos a su venida aquí, y eso no ha sido lo que usted ha seguido haciendo lo días posteriores hasta la fecha.
Usted ha sacado diarios de sesiones, fotocopias de diarios, de prensa de distintos sitios.
Yo le puedo también hablar, incluso, de un artículo suyo de opinión, firmado por usted, señor Vicente Rambla, donde el 9 de junio en *Las Provincias* usted habla de 3,5 billones de pesetas lo que se situaría en torno la Comunidad Valenciana.

Evidentemente, señor Rambla, por eso le digo que el *Diario de Sesiones,* no; los fondos europeos, no.
Usted lo ha explicado aquí, lo ha explicado muy bien, yo le he seguido con mucha atención, para alguien que aquí se sentía preocupado si los diputados lo habíamos seguido o no.
Al menos, yo le he seguido con mucha atención y usted lo ha explicado muy bien.
Pero, claro, es un tema farragoso, difícil de entender, muy farragoso.
Y cuando uno tiene voluntad explícita de que no se le entienda, más.
Y cuando uno tiene voluntad explícita de que se le entienda otra cosa, más, y mejor.
Y si uno quiere liar la perdiz y que solamente se entienda 3 billones y medio, es lo que consigue uno, 3 billones y medio.

Mire, señor conseller, suyas no, pero de todos o de muchos miembros del Grupo Popular que han subido aquí a esta tribuna, puedo contar un montón, un montón de referencias en el *Diario de Sesiones* que hablan de los 3 billones y medio.
Y eso es fruto de usted, repito.
Y no encontraré ni una sola en esta Cámara que usted hable y haya dicho usted que iban a venir tres billones y medio de financiación europea.
No lo encontraré.
Pero, repito, de sus compañeros de grupo sí, porque usted lo ha conseguido en sus compañeros de grupo, y, lo que es peor, en el conjunto de la sociedad a la que ha llevado usted confusión.
Y usted, señor conseller, es el que menos confusión debería llevar de este gobierno.
Y la consigue con las cuentas.
Y la ha conseguido también aquí.
Y eso es malo, porque, repito, los setecientos y pico mil millones que van a venir no es que nos felicitemos, es que los necesitamos, es que ojalá llegáramos más.
Es que nuestro gran problema es que nos han llevado ustedes a una gran deuda en esta comunidad.
¡Claro que sí!
Necesitamos setecientos y más.
Entre lo que ustedes gastan y lo que hemos dejado de percibir fruto de un mal sistema de financiación, que ustedes, su gobierno, con su presidente negoció, necesitamos muchos más.
¡Ojalá tuviéramos más!
A ver si con libros de unos o de otros conseguimos a lo mejor un buen modelo de financiación.
¡Ojalá!
Sea de quien sea el libro, ¡ojalá tengamos un buen modelo!

Dicho eso, señor conseller, yo sólo le he hecho dos preguntas, dos preguntas muy claras: ¿cuándo se va a aprobar el programa operativo?
Y usted me dirá: «¡Yo qué sé, lo aprueba Bruselas!
» ¡Hombre!
, yo estoy convencida.
.
.
estoy convencida, no, sé que ustedes tienen que estar en contacto directo con Bruselas, sé que ustedes tienen que saber qué problemas hay, sé que ustedes deberían, si de verdad quisieran añadir ese valor añadido, deberían ustedes hablar con la oposición, con los ayuntamientos, que son muchos y muy importantes y muchos dineros públicos los que están en juego, y no saben qué pasa, ayuntamientos importantes de esta comunidad que se están gastando mucho dinero yendo a asesorías de Madrid para que les informen de lo que pasa en Bruselas, de algo que la Conselleria de Economía les debería estar dando gratis: información.
Pero es que, además, no solamente esa información porque la pidamos nosotros, repito, porque queramos aportar nuestro valor añadido -que usted mismo ha dicho que sería bueno que lo tuviéramos-, no sólo es eso, señor Rambla, es que es su obligación, es que ­lo he dicho antes y lo repito­ el artículo 8 del reglamento de los fondos estructurales les obliga.

Y no diga que les ha felicitado el Ministerio de Hacienda porque no es cierto, porque es de las comunidades que menos aportación han tenido los agentes sociales, porque el artículo 8 del reglamento.
.
.
, y lo repite aquí en el marco de acción comunitaria, en la página 275, donde habla de las modalidades de participación de los interlocutores sociales y económicos en las distintas fases, en las distintas, no al final, en las distintas fases, en la programación, seguimiento y aplicación de las formas, de la intervención que lo integran.
Eso es el seguimiento y la participación, repito ­y le hice antes la pregunta­, eso es el seguimiento y la participación: cuando haya programa operativo para que se financie, pero, sobre todo, seguimiento y participación porque se entiende que existe un modelo de desarrollo de la comunidad, se entiende que se quiere que la comunidad se desarrolle hacia un sitio determinado y se pretende que el conjunto de la sociedad participe en ello, porque ese modelo de sociedad y ese futuro no es del gobierno que nos gobierna ahora, es de todos los valencianos, de todas las valencianas, y si este gobierno estuviera orgulloso de lo que va a hacer no tendría ningún problema en compartirlo con la sociedad; lo malo es cuando este gobierno no tiene interés en compartir lo que va a hacer, porque eso es lo peligroso y eso es lo que nos da miedo.

Nada más y muchas gracias

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Per a rèplica, el senyor Oltra del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida del País Valencià, té la paraula.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Bé, senyor conseller.
Home, per començar pel tema del maquillatge, que és una qüestió molt cosmètica.

Jo lamente que a vosté no li agrade el tema eixe, però és que eixe tema és una realitat, no és que ho diguem des de l'oposició, que al cap i a la fi quasi seria normal, però és que ho diu molta més gent, és que basta vore els informes que la pròpia Sindicatura de Comptes fa dels comptes que vostés presenten.
Perquè, ¿com em definiria vosté eixa operació que consistix en dir, poquet abans d'unes eleccions autonòmiques, que els comptes de la Generalitat han tingut un superàvit de set-cents i escaig milions de pessetes i que passades les eleccions autonòmiques, clar, quan fa la Sindicatura l'informe, doncs, apareguen en uns calaixos ­preparats a l'efecte, lògicament, clar­ una sèrie de factures, de rebuts i tal.
.
.
, per valor de quasi 70.
000 milions de pessetes que fan que allò que eren 700 milions de superàvit realment, si s'hagueren comptabilitzant correctament els comptes, hauria hagut un dèficit, doncs, d'això, de 70.
000 milions de pessetes?
Home, això no és un maquillatge!
Això és una *obra maestra*!
Perquè, això és difícil de superar, tant que crec que encara no l'han superada.
O siga, ara mateix, en l'any següent han anat també per eixa via, però han estat un poquet més modestos.

Home!
, jo crec que és evident la quantitat de camuflatge que vostés fan als comptes públics de manera que no se sàpiga mai la realitat d'eixos comptes quina és, intentar aparentar una gestió, una eficàcia, uns números que no es corresponen amb la realitat.
La realitat, per sort està ahí.
No es pot amagar, perquè, després, aflora, es veu, no es fan determinades coses perquè no hi ha diners, per a allò tampoc hi ha finançament.
.
.
Per tant, això està ahí.
I quan mirem els números.
.
.
I fonamentalment ens els diu qui és, diguem, l'òrgan fiscalitzador d'eixos comptes i no els polítics que estan al front d'eixos comptes, que, a l'igual que nosaltres tenim la missió de detectar estes coses, segurament vostés tenen la missió d'intentar enganyar-nos, a nosaltres i a l'opinió pública.
Però també per això, per sort, hi ha instruments, que és la sindicatura o és el Banc d'Espanya, que disposen de mecanismes per a detectar eixe maquillatge que està ahí.

I això, li agrade o no li agrade, senyor Rambla, això és una realitat i està ahí, i nosaltres tenim el dret i l'obligació de denunciar que això és així.
I vosté, lamentablement, al contrari de les expectatives que en el seu moment podrien haver-se creat.
.
.
i nosaltres mateixos, que també érem nous en esta pel·lícula, pensàvem que vosté, com una persona més provinent del sector tècnic, vindria també a posar un poquet d'ordre en eixe desordre organitzat que se tenia en la Conselleria d'Economia i Hisenda.
No sé si és que ha sigut incapaç, si és que no l'han deixat o és que també s'ha contagiat d'eixa situació, perquè igual es veu feliç així, diu: bo, ampla és Castella i per tant, amb pólvora de rei és fàcil tirar.
I a la millor, pel que siga, nosaltres no observem canvis substancials en millora, lògicament.
Inclús a voltes els que observem és en perjudici d'eixa situació.
O siga, que la veritat és que en eixe aspecte sí que sentim una certa frustració pel que podia haver-se fet i no s'ha fet.
I això ho dic amb la màxima estima possible.
Però sí que ens agradaria que eixes expectatives que vosté, almenys a nosaltres i jo crec que no solament a nosaltres, va alçar, es transformaren en realitat.
Fins ara la situació és la que és i és una situació que no ens agrada a nosaltres.
*(So per interferència d'un mòbil)*

Nosaltres estem convençut que, fixe's si utilitzen el tema del maquillatge i saben utilitzar-lo, que si aquí estiguera el Gran Capitán.
.
.
Vosté sap això dels comptes del Gran Capitán per què ve?
Perquè este senyor era una espècie de mercenari que anava per ahí conquistant coses i, a l'hora de presentar les comptes als reis, presentava una sèrie de comptes que allò era impossible, impossible de fiscalitzar, de controlar.
I això ha passat a la història com eixe dit que es diu: «això pareixen les comptes del Gran Capitán», perquè és impossible saber la realitat que tanquen eixos números.
Jo estic segur que el Gran Capitán ve ací i vostés el suspenen, perquè no dóna la mitjana.
Si vostés ja superen això; o siga, ell seria en estos moments un xiquet de pàrvuls perquè no donaria la mitjana.

Per tant, eixa és una situació que està ahí, i jo crec que a més és prou evident.
I en una cosa que s'havia dit abans, jo crec que és perfectament constatable.
No solament perquè en este tipus de coses a voltes un s'estranya que s'ha dit no sé què i se li oblida que l'altre en el seu moment també va dir no sé què.
Jo ara recorde, per exemple, al president ­bo, no era president encara- al senyor Aznar que estava en l'oposició quan qualificà al qui en eixe moment estava manant, per a anar a Europa i demanar una sèrie de fons europeus el va qualificar de *pedigüeño*.
I ara resulta que és delicte o és no sé què dir no sé quantes coses.
Això forma part del joc polític; per tant, tampoc cal estranyar-se.

Però, clar, quan es diu que és que la Comunitat Valenciana és objectiu 1 i això tal.
.
.
Home, no anem a entrar a fons en el tema com s'ha aconseguit ser objectiu 1, però això és una cosa que tampoc ha sigut una cosa natural, que ha sigut una cosa a la millor un poc artificial.
I la prova d'això és que al president Zaplana li faltaven dies per anar per ahí dient «Açò és cosa meua, el que ha aconseguit açò sóc lloc.
El president Zaplana, el PP és qui ha aconseguit això».
Si els comptes són les que són, mane qui mane la realitat és la que és.
Quan les coses no han passat així és per alguna cosa, perquè a la millor alguns números s'han fet o s'han deixat de fer de manera que les coses apareguen d'una altra manera.
Que això beneficia la comunitat?
Evidentment.
I que l'obligació de qualsevol governant de la comunitat és afavorir la seua comunitat?
Evidentment també.

Però anem també per situar-nos un poc en eixe marc operatiu en el qual tots sapiguem de quina manera s'està treballant.
Després vosté ens diu: «home, és que si en el tema del maquillatge tenen vostés constància o sospites, facen les averiguacions».
Vosté sap que l'altre dia demanàrem unes compareixences perquè vinguera el vicepresident perquè ens informara, per exemple, del tema del parc temàtic, una sèrie d'irregularitats, anomalies.
.
.
la paraula que vulga.
Se'ns han rebutjat per part del seu partit.
Per tant, de què ens està parlant?
Ens diu una cosa i en canvi estan fent justetament la contrària.

Ara vosté ha concretat un poquet més.
És cert, com deia la companya Cristina Moreno, que vosté, que probablement és el qui millor ha de saber aquesta situació, sempre ha procurat evitar concretar en esta Cambra, en el *Diari de Sessions*, els números de la manera que fàcilment en una roda de premsa vosté o altra gent ha dit per ahí.
Però que la sensació que ha hagut sempre i que encara queda en molta gent és que el que ha de vindre d'Europa són tres bilions i mig de pessetes, eixa sensació està.
Si basta vore el *Diari de Sessions* d'aquell debat cèlebre del mes d'agost, del 27 d'agost, per a vore que hagueren intervencions seues, del Grup Popular en este cas, dient expressament: tres bilions i mig de pessetes d'ajudes europees.
I se deia tal i com sona, no estem nosaltres inventant res.
Ho va dir aquí algú, però és que a més es va dir i s'ha està dient per allí en totes les oportunitats que ha fet falta, fins que l'oposició ha hagut de dir-li a vosté: concrete com es fa això, concrete de quina manera van a vindre.

Ara vosté ja parla, clar, efectivament, del cofinançament i tot això.
Hi ha per ahí inclús informes més detallats on es parla eixe confinançament com seria.
Però si hi ha moments en què vostés mateixos ens anuncien que la iniciativa privada quasi hauria de posar el mateix que Europa.
Però, bé, si se suposa que eixa iniciativa privada sempre està, perquè es viu en una societat de mercat i la iniciativa privada participa d'este tipus de coses.
Ara què passa, que si participa en unes coses que al mateix temps vénen en règim de cofinançament resulta que això cal sumar-lo?
Home, aixina li ixen els tres bilions i mig o més, és qüestió d'anar sumant, aquí tenim alguna suma d'este tipus.
Però, clar, això no se sosté, això no s'aguanta, i per tant, cal concretar.

I nosaltres, lògicament, jo ho he dit en la primera intervenció: tota pedra fa paret.
Si nosaltres no és que estem molestos perquè vinga.
.
.
Un duro que vinguera estaria bé.
Home, és poquet, no?
, però bé.
Home, 700.
000 i *pico* milions de pessetes és una quantitat important, si sumen allò altre fins i tot arribem al bilió.
Però, home, és que se'ns ha dit a nosaltres i al poble valencià tres bilions i mig.
Jo crec que això no és seriós.
Jo crec que cal donar una explicació un poc més raonable que remetre's a un hipotètic escenari on es va dir i el que volguera pensar una cosa que la pensara, i el que no.
.
.
Home, això és un poc delicat.
I ara ens diu: «i no passa res, perquè encara que.
.
.
»

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyor Oltra, vaja acabant, per favor.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

«.
.
.
Encara que això és per a l'any 2000/2006 el que s'ha passat de temps no es perd».
Mire, els col·legis que no s'hagen fet, les actuacions en els rius que no s'hagen fet, les infrastructures viàries que no s'hagen fet, etcètera, que no s'hagen fet, no ja en l'any 1999 sinó en l'any 2000, eixes ja no les recupera ningú.
En tot cas, no sé si se faran el dia de demà.
Però la necessitat que el poble valencià ha tingut en l'any 2000 de moment i el que va de l'any 2001, això ja no es recupera.
Per tant, senyor conseller, done's presa que vinguen eixos diners, i quants més, millor.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

Señorías.

Señora Moreno, señor Oltra.

Sólo una puntualización, señora Moreno.
Yo, cuando me he referido al gobierno cántabro, igual que al de Aragón o al de Canarias, lo hago como ejemplo de esas comunidades autónomas que están por encima de la condición de objetivo 1 y, por lo tanto, o tienen la condición de objetivo 2 o ninguna.
Pero es que también nuestra comunidad está en esa situación y, bueno, fruto del esfuerzo, de la negociación, de la coyuntura, de lo que ustedes quieran en aquel momento, conseguimos entrar como objetivo 1, de lo cual creo que nos debemos felicitar.

Efectivamente, hombre, yo en la exposición he tratado de ser lo más claro posible y lo más riguroso también.
A veces, cuando trata uno de ser explícito, lo convierte en farragoso y complicado.
Yo entiendo que este es un tema que si uno no está familiarizado, y no lo digo por su caso, porque sé que lo conoce, pero probablemente el resto de la Cámara si no está muy familiarizado con ello, pues pueda en algunas cosas perderse el hilo de la argumentación.
Pero lo que yo pretendía hacer no es en ningún momento el confundir.

Usted reiteradamente vuelve a los 3,5 billones de pesetas.
Y yo, ya que usted quiere ir ahí, yo voy encantado.
Quiero decir, siempre hemos dicho que nuestra comunidad necesita ser objetivo 1 para que eso nos pueda permitir recibir fondos con los que convertirnos en una de las comunidades que esté en la media de la renta europea.

Bien, si nosotros recibimos mil pesetas de fondos europeos, directamente que nos dan fondos europeos para hacer un centro de formación profesional, para apoyar a un tejido productivo de determinadas empresas, tanto la Administra-ción pública como esas empresas tendrá que cofinanciar esta actuación.
Es decir, que como con-secuencia de recibir una peseta de fondos europeos se produce un efecto inducido en nuestra economía que genera un esfuerzo inversor suficiente para alcanzar eso.
Ese es el escenario de gasto.
Y en ese escenario de gasto están todas las actuaciones que están dentro del marco de apoyo comunitario, 730.
000 millones de pesetas, sin los cuales no llevará aparejada la financiación adicional de fondos de la Generalitat Valenciana y del Estado, no tendremos los fondos de cohesión, iniciativas comunitarias, participación de la iniciativa privada o el tren de alta velocidad, como le decía.

Todas estas cuestiones son iniciativas que nacen al amparo de los fondos europeos y ese es el escenario, y eso es lo que yo he tratado siempre de decir.
Y claro que vamos a disponer de todo ese escenario de 3,5 billones de pesetas para tratar de converger en términos de renta con Europa.
Y ahí es donde yo les pido la colaboración, ahí es donde tenemos que ser capaces, por ser esta probablemente la última oportunidad que tengamos para recibir estos fondos europeos.
Confío que sea porque hemos superado estos niveles de renta y estamos entre las regiones prósperas y no porque se hayan incorporado otros países que hagan bajar la media y que no nos permita entrar.

Por tanto, yo creo que actuaciones en políticas estratégicas como las de empleo, como la mejora del capital público productivo, como la inversión en determinadas infraestructuras ferroviarias, carreteras, que garanticen la vertebración y el desarrollo de nuestra comunidad; la potenciación y el apoyo de nuestro tejido productivo como base fundamental de mejorar nuestra competitividad en el entorno nacional o internacional, o el desarrollo de capital humano, sin el cual es imposible avanzar en nuestra sociedad.
No nos olvidemos de que la puerta de entrada del desarrollo es la formación, es la educación, es el conocimiento de nuestro capital humano.
Por lo tanto, ahí es donde queremos hacer especial hincapié.
Todo lo que es garantizar y extender la sociedad del bienestar, subirnos al carro de la modernidad desde el punto de vista de la sociedad del conocimiento, de las telecomunicaciones.
Bueno, pues todo esos ejes que consideramos estratégicos son los que el Plan de desarrollo regional con carácter general se refería, son los que el programa operativo de forma específica reconoce como líneas de actuación concretas, en las cuales necesitamos el decidido impulso de los fondos europeos para que, con el resto de aportaciones, consigamos ese escenario que nos permita converger.
Y que en próximas fechas se aprobará el programa operativo, como usted preguntaba, pero que como no soy miembro de la Comisión Europea pues no le puedo decir la fecha exacta en la que se pueda hacer.

Claro que hemos cumplido escrupulosamente el artículo ocho del reglamento de los fondos europeos, dando participación a los agentes sociales, dando explicación.
Yo es la segunda vez que comparezco en estas Cortes, la segunda vez en poco más de un año para hablar de los fondos europeos.
Y, por tanto, creo que en este sentido sí que existe la suficiente información para ir avanzando.

Lo que es cierto también es que nosotros tenemos interés en compartir esto, tenemos interés en aportar nuestras, digamos, nuestras ideas, nuestros impulsos, la actuación hayamos hecho a través del Plan de desarrollo regional.
Pero también es cierto, también es cierto, que para ustedes consenso o participación es hacer exclusivamente lo que usted plantea, y ahí es donde no nos podemos encontrar.
Quiero decir, nosotros sí trasladamos nuestras cosas, pero para ustedes el consenso, como digo, pasa por ceñirse a sus dictados, y en eso es en lo que no estamos de acuerdo.

Nada más y muchas gracias.

**El senyor vicepresident primer:**

Moltes gràcies, senyor conseller per la seua intervenció.

Senyories, s'alça la sessió.

 

*(S'alça la sessió a les 13 hores i 32 minuts)*