Horaris%2020210423HTML.html





Comissió especial d'estudi sobre els usos de temps per a impulsar polítiques concretes basades en la racionalització dels horaris, realitzada el dia 23 d'abril de 2021.
Comença la reunió a les 10 hores i 51 minuts.
Presideix la diputada senyora Nathalie Torres Garcia.
Reunió número 11.

La senyora secretària:

(La secretària passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

Hi ha quòrum, senyora presidenta.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora secretària.

Bé, doncs anem a començar ja sense més dilació.

Tenim ja a punt el nostre primer compareixent, (veus) que és… Perdó, perdó, això ja hauria de saber de memòria.
Gràcies, senyora secretària.

M'indica la senyora secretària que primer hauríem d'aprovar l'acta de la sessió anterior.
Aleshores entenc que ho fem per assentiment i unanimitat, d'acord?
Si el diputat Felipe Carrasco no diu res entenc que és com si assentira.
D'acord?
Bé.

Compareixença, per videoconferència, del senyor José María Bullón Torres, president de la Associació de Gestors i Gestores Culturals del País Valencià

La senyora presidenta:

Doncs ara sí, anem a començar la sessió de hui, i ho fem amb una de les persones que hauria d'haver participat en la sessió anterior i que, pels problemes tècnics que vam tindre, no va poder comparèixer davant d'esta comissió, que és el senyor José María Bullón Torres, president de l'Associació de gestors i gestores culturals del País Valencià.

Senyor Bullón, vosté ja ho sap, per les indicacions que els serveis jurídics li han fet arribar, que disposa de 10 minuts per a fer la seua exposició.
Jo li indicaré quan acaben eixos 10 minuts, li diré també quan comencen i quan acaben.
I després, senyor Bullón, intervindran els grups parlamentaris, els portaveus dels grups parlamentaris, a raó de 3 minuts cada portaveu.
No els ha de contestar després de cada una de les intervencions, sinó al final, en els 10 minuts que tindrà vosté per a respondre les seues qüestions o aprofundir en algunes de les línies que haja desenvolupat en la seua intervenció.

Sap també que si vol fer-nos arribar algun informe que considere important per al dictamen que elaborarà esta comissió, doncs serà benvingut.

Aleshores, espere un moment, que pose el marcador.

El senyor president de l'Associació de Gestors i Gestores Culturals del País Valencià:

(Inoïble) … la prova de so.

La senyora presidenta:

El sentim bé, senyor Bullón.

El senyor president de l'Associació de Gestors i Gestores Culturals del País Valencià:

Em senten bé?

La senyora presidenta:

Sí, sí, sí.
Se sent bé, senyor Bullón.

I ara…

El senyor president de l'Associació de Gestors i Gestores Culturals del País Valencià:

(Inoïble) …

La senyora presidenta:

No, ara no el sentim.
Anem a vore, vaig a dir-li una cosa, perquè… Ara sí.
Vaig a fer-li una recomanació, senyor Bullón.
No intente compartir documents perquè puguem vore-ho en pantalla, perquè si compartix vosté documents no el podrem sentir, perquè això ja ho hem comprovat en altres compareixents.
Qualsevol documentació ens la fa arribar, val?

Aleshores, jo l'avisaré, però vosté també vaja comprovat el temps.
Els 10 minuts comencen ja, quan vullga.

El senyor president de l'Associació de Gestors i Gestores Culturals del País Valencià:

Molt bé.

Senyora presidenta de la comissió.

Senyora secretària.

Senyor lletrat.

Senyores i senyors representants dels diferents grups polítics, representants de les Corts, molt bon dia a tots.

És un honor per a l'associació que represente poder participar en esta fase de consulta a la societat civil sobre un tema tan interessant com el que ens ocupa per tal d'establir una millor racionalització de l'ús del temps i de la conciliació familiar i de gènere.

En primer lloc, vull manifestar que la nostra associació està en un procés de canvi d'estatut, i que les quals ja s'ha aprovat el canvi de denominació, per tant la denominació nostra vàlida és Â«Gestió cultural, associació valenciana de professionals per a la culturaÂ».
Era un matís simplement informatiu.

És una associació que va nàixer el 1992, formada per professionals dedicats a la gestió cultural de la Comunitat Valenciana, i que un dels seus objectius és precisament la de reivindicar la figura professional en l'àmbit de la cultura dels professionals i treballadors i treballadores específics d'este món.

El tema que ens ocupa evidentment és un tema, com tots sabem, força interessant, i evidentment el sector de la cultura i de l'oci no podia quedar fora d'estes reflexions i de les futures propostes sobre una utilització més racional del temps, que és l'objecte general d'aquesta comissió, el seu objectiu general de fer horaris més saludables i una millor qualitat de vida, però també per a incidir sobretot en l'objectiu ELA d'esta comissió, que diu: Â«Analitzar els horaris d'oci de la ciutat valenciana, amb especial atenció a l'oferta cultural.
Â»

Per tant, voldria centrar les meues reflexions en dues parts diferenciades.

Per una banda fer algunes consideracions sobre l'ús del temps, sobre la racionalització en els horaris de treball dels treballadors i de les treballadores del sector cultural, en l'estructuració dels seus horaris de treball, tant en l'àmbit privat com públic.

És evident que tots els treballadors de la cultura o de l'oci, inclús com algú s'ha atrevit a dir de la indústria de la felicitat, compartim crec una sèrie de condicionants que ens distingeixen d'altres professions i que crec que van a ser claus en la regulació dels seus horaris de treball i, per tant, en la regulació de la conciliació.

En primer lloc, observem un alt grau de vocacionalitat, i això és una cosa que va a ser influent després en l'acceptació d'uns horaris que pot ser que entre altres treballadors serien inassumibles.
L'artista creador, el propi gestor cultural sap vosté que partixen d'un grau de vocacionalitat del molt gran.
Però també partixen d'un també de precarietat.
Sobretot açò es dóna més en el sector artístic, evidentment, i eixa precarietat que es dona és una de les coses que ha volgut resoldre l'Estatut de l'artista, que vostés saben s'ha aprovat en les Corts Generals.
I l'Estatut de l'artista és una sèrie de mesures globals que incidixen en aspectes fiscals, etcètera, etcètera, però també incidixen en aspectes de la precarietat i de resoldre també un important tema en les professions de la cultura, que és la intermitència, sobretot, evidentment, en el sector més artístic i no en el sector mediador.
De fet, l'Estatut de l'artista, el seu títol oficial és: Estatut de l'artista, de l'autor, creador i del treballador de la cultura.
És a dir, vol englobar també tot el sector cultural.

Però també és deveres que este sector vocacional que estic comentant també té un perill, i és la percepció de la professionalitat.
És a dir, encara algun sector de la població de la societat, encara veu el sector cultural com un sector que, bé, estes coses típiques de, com treballes en el que t'agrada, treballes per a l'amor a l'art, etcètera.
Vull dir, la cultura, des del nostre punt de vista, encara no està considerada i valorada com una generadora de recursos i d'ocupació, feta pels professionals que han de treballar, o qualsevol altre professional, i per tant tindre uns horaris compatibles amb la conciliació familiar i l'ús regular del temps.
No oblidem que el sector cultural suposa el 3,5 % de l'ocupació total de l'estat i (inintel·ligible) …

Una altra característica, evidentment, és que les activitats culturals es realitzen sempre, normalment, fora dels horaris estàndard, els horaris dels professionals que treballen en l'oci i en allò cultural han de ser necessàriament diferents.
No és possible l'horari centrat, per dir-ho d'alguna manera, però tampoc és característica específica nostra, també pot passar en el sector de la restauració, com saben, o en el sector de l'esport en general.
Perquè precisament l'activitat cultural i d'oci comença habitualment quan acaben altres, la societat en general.
I esta contraposició respecte als horaris laborals de la població fan difícil la conciliació familiar, per la qual cosa caldrà posar mesures específiques per a garantir una salut laboral, tenint en compte que ja es parla de malalties específiques del gestor cultural, malalties específiques dels artistes, malalties específiques dels tècnics culturals, etcètera.
I també facilitar una conciliació familiar adequada, igualitària també a la resta de sectors i igualitària també en la qüestió de gènere.

També caldria fer una observació, i evidentment els horaris de treball no van a ser els mateixos si estem parlant d'espectacles en viu o d'espectacles gravats, el mateix actor o actriu en una obra de teatre o un músic, o el mateix actor o actriu en una pel·lícula, encara que saben vostés que els horaris de les persones artístiques són un horaris també estrambòtics.

Per tant, d'alguna manera, amb estes característiques podríem dir que en el sector de la cultura podem distingir tres tipologies d'horaris, que no són incompatibles, que no són excloents, sinó que a voltes es barregen.
Podríem dir que hi ha un horari més lliure, que se caracteritzaria més, aniria un poc cap al sector de la creació, evidentment, saben vostés, un escriptor, l'autora teatral, un creador, pareix que per a utilitzar el temps de la seua creació no fa falta que tinguen una planificació establida, però també és de deveres al respecte que hi ha molta literatura en este sentit sobre la disciplina artística, sobre la creació artística, sobre allò de si la inspiració t'ha d'arribar treballant o com havia de ser.

Podríem també mirar u observar una espècie d'horari mixt, que aniria més enfocat al sector mediador.
És a dir, el gestor o gestores, els agents artístics, els mànagers, productors, saben vostés que han de compartir un horari que ha de ser central en la gran part, han de fer gestions en l'administració, en les empreses, però, per altra banda, ha de tindre uns horaris nocturns, d'estiu, en els quals vore espectacles per a la seua programació o estar en l'execució dels propis espectacles per a la seua avaluació.

I després podríem observar un horari que jo dic inexorable, és a dir, l'horari que han d'estar sí o sí, perquè és l'horari dels actors i actrius en directe, cantants, músics, i d'un sector tan important i a voltes obligat en el sector de la cultura, que són tots els tècnics i tècniques, en este cas sí que he de distingir açò perquè hi ha menys tècniques que tècnics, dels espectacles.
És a dir, estic parlant dels il·luminadors, dels tècnics de llum, de sastreria, regidoria, enginyers de so, traductors, etcètera, etcètera, inclús periodistes culturals també que eixa ha de ser la seua labor, etcètera.

Per tant, podem dir que són horaris mixtes, que no són excloents.
I com a títol d'exemple podria que, per exemple, una gestora cultural municipal haurà de tindre com un horari fixe potser, però haurà de disposar d'unes hores de lliure disposició per a poder vore l'espectacle, per a poder programar-lo i per a poder (inintel·ligible) … els espectacles que programa, per a poder avaluar-los, etcètera, etcètera.

Per tant, per això vaig dir que són uns horaris difícils de compatibilitzar amb una regulació normal familiar.

La segona part de reflexions que voldria fer anirien encaminades a com es presenta l'oferta cultural.
És a dir, com haurien d'articular l'oferta i la demanda per contemplar uns usos horaris més racionals i que facilitaren la conciliació familiar.
S'ha comentat que la idoneïtat quant els horaris de la programació evidentment va a estar marcada en funció del temps lliure de gran part de la ciutadania.
La major part de l'activitat evidentment tindrà lloc en franges horàries que són compatibles: les últimes hores de la vesprada, les nits i, òbviament, els caps de setmana.

Cal tindre en compte també que el consum cultural es produïx en el temps d'oci, no s'ha de confondre tot el temps d'oci en tot el temps de consum cultural.
Però el temps d'oci que dedica la població a la cultura o a altre tipus d'oci, com la restauració, com passejar o com fer esport, etcètera, etcètera, també va a estar molt determinat pels horaris d'eixa pròpia població.
És a dir, hem de fer possible que professions que treballen de nit o professions que fan torns tinguen també la possibilitat de gaudir d'espectacles en horaris compatibles amb eixes professions.

La senyora presidenta:

Senyor Bullón, se li ha acabat el temps ja.

El senyor president de l'Associació de Gestors i Gestores Culturals del País Valencià:

Els horaris de la…

La senyora presidenta:

Senyor Bullón, se li ha acabat el temps.
Val?

El senyor president de l'Associació de Gestors i Gestores Culturals del País Valencià:

Val, val.
Després, en les preguntes, puc afegir alguna cosa.

La senyora presidenta:

Efectivament.
D'acord.

Comencem ara la ronda d'intervencions.
D'acord?

En primer lloc, té la paraula la diputada Cristina Cabedo, que parla en nom del Grup Parlamentari Unides Podem.

Quan vullga, senyoria.

La senyora Cabedo Laborda:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor Bullón, benvingut a les Corts.

M'ha paregut molt interessant la seua intervenció.
Crec que podríem dir que gira entorn de…

La senyora presidenta:

Senyor Bullón, tanque vosté el micro perquè sinó reverbera i no escoltarà bé el que diuen els diputats i les diputades.
Val?

La senyora Cabedo Laborda:

Sí.
Senyor Bullón, li comentava que la seua intervenció entenc que gira al voltant de dos eixos que justament era els que més interessava a Unides Podem, que és, per una part, la falta de conciliació que tenen els treballadors i les treballadores, però, per una altra part també, l'accés de la ciutadania a la cultura.
En eixe sentit, entenc que del primer punt no ens podem oblidar per tant de la precarietat que sofrix el sector cultural.

També, bé, vosté ha comentat ferramentes com l'Estatut de l'artista, impulsat per exemple per la nostra diputada Rosanna Pastor en l'anterior legislatura en el Congrés dels Diputats, però sobretot voldria que ens parlara d'eixe segon punt, que és l'accés de la ciutadania a la cultura, perquè la no disposició de temps lliure entenem que té unes conseqüències, sobretot directes, no només en l'oci, sinó, concretament, en la cultura, perquè la gent accedix a la cultura quan ja ha acabat de treballar, quan ja ha acabat de fer les tasques domèstiques i ja, si té un poquet de temps, aleshores, entrar en la cultura.
Però, clar, això, al mateix temps, també entenem que gira en torn d'un entendre la vida al voltant d'haver d'estar treballant, és a dir, no d'estar, doncs, vivint.

Per tant, la primera pregunta seria si vosté considera que la racionalització dels horaris ha d'implicar, necessàriament, una ampliació dels horaris culturals i si això ha d'anar de la mà que nosaltres, en el nostre dictamen, incloem la idea que la vida no ha de girar, únicament i exclusivament, d'anar a casa a treballar i de treballar a anar a casa i, per tant, de la producció en termes laborals.
I si açò tindria un impacte directe, per tant, en la professionalització dels treballadors i de les treballadores i de donar-los a ells unes millors condicions laborals.

És a dir, ¿hem de començar, prèviament, a ampliar els horaris disponibles per a la ciutadania accedir a la cultura perquè això siga el pas previ a millorar la vida dels treballadors i de les treballadores o no?
Com ho voria vosté?

Gràcies.

La senyora presidenta:

(Inoïble) … és molt incòmode.

Gràcies, senyoria.

A continuació, i si soc capaç de controlar açò, que se m'ha… (Pausa) Val.
A continuació, té la paraula la senyora Rebeca Serna, que parla en nom del Grup Parlamentari Vox Comunitat Valenciana.

Quan vullga, senyora Serna.

La senyora Serna Rosell:

Gracias, presidenta.

La senyora presidenta:

Espera, espera.
Espere, senyora Serna.
(Veus)

Senyora Mustafa… (Veus) Ah!
, el té apagat?
Sí?
Ah!
Aleshores… (Veus) Val.

Quan vullga, senyoria.

La senyora Serna Rosell:

Gracias, presidenta.

Señor Bullón, buenos días.
Muchas gracias por su exposición.

Bueno, quería preguntarle un par de cosas.
Respecto a lo que nos explicaba usted sobre estos horarios que hacen tan difícil la conciliación familiar en los trabajadores que se dedican a este aspecto cultural, quería preguntarle si consideraría adecuado que los horarios comerciales se redujesen.
Es decir, estamos acostumbrados a que comercios, grandes superficies, pues, las tiendas cierren a las diez, a veces a las once de la noche.
Si consideraría que esto puede tener que ver y que sería una manera de hacer más fácil también estos horarios de los trabajadores a los que usted representa.

Y, luego, otra cosa que tenía en la mente.
Pensaba…, bueno, ahora llevamos un año muy duro y donde las fiestas, pues, se han anulado en muchos sitios.
Pero, bueno, las fiestas en pueblos, en ciudades, pues, las fiestas típicas, las de verano, a veces hay una tendencia a que, pues, lo que son verbenas, festivales, conciertos se hagan a unas horas muy tardías, a veces incluso empezar a las doce de la noche.
No sé si es que nos hemos acostumbrado a que eso sea así que, claro, es una hora de empezar ese concierto, esa verbena…, no sé, ese festival, a unas horas muy tardías, con lo cual también se termina muy tarde.
Y todas estas personas que trabajan ahí, usted dice, pues, los propios músicos, los actores, los técnicos, pues, claro, no sé si sería mejor o sería conveniente ir cambiando un poco esa tendencia de este tipo de eventos adelantarlos un poquito en el tiempo, para no terminar tan tarde.

Esas dos cosas quería preguntarle, señor Bullón.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora Serna.

Bé, a continuació, té la paraula la senyora Mònica Àlvaro, que parlarà en nom del Grup Parlamentari Compromís.

Quan vullga, senyoria.

La senyora Àlvaro Cerezo:

Gràcies, presidenta.

Gràcies, senyor Bullón, i felicitats, hui, dia de sant Jordi.
I enhorabona també per eixe canvi de nom, molt més inclusiu, a l'anomenar-se a la gestió cultural.
I enhorabona també per eixe estatut de l'artista, que tanta falta feia i esperem que siga la fi, el començament de la fi de la precarietat en el sector cultural.

La veritat és que aplicar un ús d'horaris racionals per a les persones que treballen en el sector és difícil, vosté ja ho ha comentat.
La gent no veu, la gent no se n'adona de la feina que hi ha al darrere de programar una activitat cultural.
Hi ha programadors, hi ha mànagers, hi ha tècnics culturals, hi ha especialistes en so, especialistes en llum, a banda dels mateixos músics, actors, actrius… Són hores, caps de setmana, caps de setmana sencers i, a més, quan més festa, doncs, més treball.
I vosté ho ha dit, són horaris estrambòtics, però, al darrere, el que hi ha són persones que necessiten d'eixa conciliació de vida personal i laboral.
I m'interessa això mateix, tant per al públic com per a les persones que viuen de la indústria cultural i compaginar això amb la vida.

¿Creu vosté que, si avancem els horaris de la societat en general, en les nostres vides, com, per exemple, poguera ser no sopar a les deu de la nit, començar a sopar a les huit de la vesprada, començar a sopar, com a molt tard, a les nou, això afavoriria uns horaris racionals també en la cultura i també per a la gent que viu de la indústria de la cultura?

I una següent pregunta.
Després de quasi un any de pandèmia i…, bé, més d'un any de pandèmia, però moltíssimes actuacions culturals que els tècnics i programadors han hagut d'adaptar-se al streaming, com veu vosté que eixe ús de les noves tecnologies pot influir en el consum de la cultura en general?

Doncs, això era.

Moltíssimes felicitats i que passe vosté un bon sant Jordi.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

A continuació, té la paraula el senyor José Antonio Martínez, que parlarà en nom del Grup Parlamentari Ciudadanos.

Quan vullga, senyoria.

El senyor Martínez Ortega:

Gracias, presidenta.

Buenos días, señor Bullón.

Agradecerle su presencia telemática, hoy, en esta comisión de racionalización de los usos del tiempo.

Agradecerle también el trabajo que realizan ustedes por la defensa de la cultura valenciana y, especialmente, trabajo duro en estos tiempos de pandemia.

Es evidente que cualquier crisis económica, ya sea consecuencia de una crisis sanitaria o de cualquier otro motivo, implica una reducción de recursos, y sobre todo públicos, destinados a la cultura, ¿no?
Siempre es uno de los sectores que se ve más agravado por este tipo de recortes.

Me gustaría preguntarle que, en este escenario que se nos está dibujando, pues, a medio o largo plazo, ¿cuáles cree usted que son los principales retos que va a tener el sector?
También, retos que van a venir, en mi opinión, motivados porque la población más joven está habituada a nuevas tecnologías y yo creo que se va a producir un cambio en la tendencia, en relación a lo que, por ejemplo, en mi generación, pues, entendíamos como oferta cultural, ¿no?
Entonces, ¿cómo cree usted que se podría adaptar el sector a esta nueva tendencia, a actividades telemáticas, actividades por streaming, que, sin lugar a dudas, están ganando relevancia?

Y también me gustaría preguntarle, durante esta época de pandemia, ¿qué acciones se han llevado a cabo, desde el sector de la cultura, para poder garantizar que las actividades culturales fueran seguras, esa apuesta por una cultura segura?
Porque, como tampoco estamos seguros de que no habrá una cuarta ola o una quinta ola, ¿no?
, sería una manera de que el sector estuviera preparado para esa situación.

Y, por último, es cierto, las características del sector hacen imposible que lo circunscribamos a lo que hemos estado tratando a lo largo de las sesiones de esta comisión de unos horarios…, pues, de unos horarios continuos o unos horarios de ocho a tres, que permitan, pues, la conciliación, la corresponsabilidad, la vida y la función de la mujer y demás, ¿no?
Entonces, vale, está claro que es un sector muy vocacional, pero también los profesionales, hombres y mujeres profesionales del sector necesitan tener una vida después del trabajo, ¿no?
Entonces, ¿qué cree usted que se podría hacer, aparte de este estatuto del artista, desde las administraciones públicas para poder hacer que eso sea posible?
Y, en concreto, si desde la administración autonómica hay algo que se pudiese aportar.

Muchas gracias por su intervención.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Martínez.

Doncs, a continuació, té la paraula el senyor Felipe Carrasco, que intervé en nom del Grup Parlamentari Popular.

Quan vullga, senyoria.

El senyor Carrasco Torres:

Moltes gràcies, presidenta.

Bon dia, senyor Bullón, i benvingut a les Corts, més que siga per mitjà telemàtic, que estem els dos hui de la mateixa forma.

En primer lugar, me gustaría hacerte mostrar todo el apoyo al mundo de la cultura, a las personas que trabajan en la cultura en esta situación tan difícil que nos ha traído la pandemia y que lo fundamental es lo médico, pero la economía va de la mano de lo que es la situación médica y ustedes son uno de los sectores que más están sufriendo esta situación, desgraciadamente, a nivel sanitario todos, pero, a nivel económico, pues…, estar cerca de ustedes y transmitirle, desde mi grupo parlamentario, todo nuestro apoyo.

Me gustaría incidir en las dos partes que usted ha comentado.
Inicialmente, en la primera parte, dos preguntas muy específicas; y, en la segunda parte, haré una reflexión que me gustaría que, si usted tiene a bien, entrar, en su tiempo de segunda intervención, pues, sería fenomenal saber su opinión en este aspecto.

En primer lugar, usted ha hablado de ciertos aspectos inherentes a lo que es el propio sector, como es la vocación, la precariedad en algunos casos, que conlleva este sector a nivel laboral, y de los horarios que ya de por sí, en la actual situación, pues, aún complica mucho más la conciliación familiar.
Pero ha hablado específicamente de una serie de malaltías concretas que, como en otras profesiones se dan, ustedes también… Me gustaría, si pudiera, que concretara, porque esto, su intervención, por supuesto, va a quedar en el diario de sesiones de la comisión, pero también en los estudios o en las posteriores reflexiones que se van a hacer.
Y me gustaría que hablara un poco, especificara este tipo de malaltías concretas laborales.

Mi segunda pregunta está relacionada con la parte que usted ha incidido, en el tema de… Evidentemente, hay una serie de horarios fijos, con el actual modelo de consumo de cultura, que conllevan que la cultura, fundamentalmente, se consuma en los horarios de ocio, ¿no?
Y usted ha hablado -o me ha parecido entender- de unos horarios fijos, por parte de técnicos de sonido, de gente de imagen, comunicación, aparte de lo que son los profesionales, los actores, ¿no?
Y, después, ha hablado de horas de libre disposición.
Me gustaría que nos dijera si en los contratos laborales -porque lo desconozco- existen esas horas de disposición libre por parte de los profesionales.

Y, finalmente, me queda muy poco tiempo, en la segunda parte de usted… Evidentemente, el mundo ha cambiado, no solo por la pandemia, fundamentalmente por la revolución de las nuevas tecnologías y, actualmente, el modelo de cultura está aún muy anclado a un mundo diferente, pero el paradigma económico, social y cultural ha cambiado.
Entonces, yo me pregunto si ustedes están pensando en ir más allá en la adaptación de ese nuevo paradigma de sociedad, de mundo, que hoy existe, incluyendo nuevas tecnologías, para, de alguna forma, utilizar los recursos tecnológicos a disposición de cualquier industria para intentar entreverar o trufar, si se me permite este término, la cultura en la vida cotidiana de las personas y no tener que esperar a tener tiempo libre para disfrutar de algo tan importante como es la cultura para las personas y para la evolución de cualquier sociedad.

Gracias, presidenta.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Carrasco.

Bé, i, per últim, té la paraula el senyor Pedro Ruiz, que intervé en nom del Grup Parlamentari Socialista.

Quan vullga, senyoria.

El senyor Ruiz Castell:

Moltes gràcies, presidenta.

Senyor Bullón, moltes gràcies per la seua intervenció.
Com li han dit, no se m'acudix una millor manera de començar aquesta comissió hui, en el Dia del Llibre, que amb un representant del món de la cultura.
I em permetrà també que li trasllade l'agraïment de totes i tots nosaltres al sector per tot el que van fer durant el confinament i tot el que han fet i estan fentdurant aquesta pandèmia.
Així que moltes gràcies i, per suposat, tenen tot el nostre suport en aquests moments tan complicats.

Bé, com ha dit, el sector de la cultura presenta unes característiques molt particulars en relació amb els seus horaris i durant els últims anys s'han tractat d'impulsar i de desenvolupar mesures de conciliació de la vida laboral i familiar en àmbits com el de les arts escèniques i la música, amb jornades laborals, doncs, en horaris inusuals, nocturns i festius.
I els sectors culturals són responsables d'oferir a les i els treballadors culturals eixes fórmules d'equilibri o de compensació dels horaris no convencionals.

I, en eixe sentit, volia saber, si tenen estadístiques o dades concretes al voltant dels estereotips relacionats amb el tema?
I, com li han preguntat també altres membres d'aquesta comissió, ¿quins esforços o compromisos concrets creu que s'haurien d'adoptar per continuar avançant en eixos usos racionals del temps en l'àmbit de la cultura?

I a més de preocupar-nos, como no pot ser d'una altra manera, per les treballadores i els treballadors del sector, volia anar més enllà i preguntar-li per això que crec que se li ha quedat potser un poc pendent de comentar per manca de temps i és, ¿de quina manera creu que podrien vostés contribuir a impulsar polítiques concretes de racionalització dels horaris per a tota la ciutadania?
Perquè, com ha indicat alguna autora, la vertadera conciliació no hauria d'implicar que les xiquetes i els xiquets s'hagen d'adaptar als horaris dels adults ni que els adults es tinguen que limitar als continguts i els formats de les i els infants, com patim, no?

Bé, potser el més desitjable seria, amb l'objectiu de facilitar l'accés a la cultura d'eixos denominats públics amb demanda latent que romanen inactius davant d'eixos obstacles que dificulten el seu accés a la cultura, doncs, que es dissenyaren activitats que puguen permetre experiències simultànies, per separat, adaptades a cada grup.
I, per això, volia acabar la meua intervenció preguntant-li, si considera que potser la solució podria passar per unes polítiques d'incentiu que incorporen clàusules de conciliació cultural per a les ajudes públiques al sector de la cultura.

Moltíssimes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Ruiz.

Bé, doncs, senyor Bullón, ara és el seu torn una altra vegada.
Deixe'm que li pose el marcador a 10, a 10 minuts, i té la paraula quan vullga.

El senyor president de l'Associació de Gestors i Gestores Culturals del País Valencià:

Molt bé.
Moltes gràcies a tots vostés per les vostres intervencions i les seues preguntes.
No sé si vaig a ser capaç de contestar a tot, potser no ho faça d'una manera ordenada, però vaig a vore si puc contestar.

Evidentment, el tema de les restriccions amb la pandèmia ha provocat una creativitat en la gestió cultural, com s'ha comentat, en ofertar cultura en streaming, en ofertar cultura online i això ho hem fet pràcticament des de tots els ajuntaments a totes les institucions.
Però, clar, no podem oblidar que estem parlant que la cultura ha de viure's, des del nostre punt de vista, en directe.
És a dir, sí que és de veres que hi ha un consum cultural ja habitual en noves tecnologies que han permés que el consum cultural cada vegada siga més online, però, des del meu punt de vista, el que hem de fer es aprofitar les noves tecnologies com a instrument i no com a fi.

És a dir, està molt bé que pugam entrar en el Museo del Prado ara mateixa i no cal anar al Museo del Prado, però, clar, evidentment, açò com a instrument pedagògic crec que pot ser molt útil, però com a experiència vital, doncs, crec que no hi ha res comparable com estar davant d'un quadre com Las meninas.

En eixe sentit, les noves tecnologies sí que és de veres que ja estan jugant un paper important, però jo crec que sí que tenen una sèrie de perills, i sobretot en la gent més jove, perquè estan a l'abast de la població sense cap tipus d'horari i això el que fa és que…, no estic parlant dels continguts, és a dir, de la qualificació dels continguts, sinó que estic parlant de com s'utilitza el temps.
És difícil que nosaltres controlem en els nostres fills com utilitzen el temps perquè no sabem a quines hores es connecten i si això els lleva temps del descans o els lleva temps de l'estudi, etcètera.

Per tant, jo crec que la utilització de les noves tecnologies ha de ser regulada d'alguna manera, evidentment no es pot, no es pot, però crec que ha de regular-se.

I després hi ha un aspecte, que ja ho he anomenat, però és l'aspecte relacional de la cultura.
És a dir, per molts avanços que hi haja tecnològicament…, miren, hi ha un estudi de la Universitat de Girona que diu, que era sobre l'oci i sobre l'impacte de la cultura i la felicitat, i ve a concloure que la felicitat depèn de molts factors, però entre els quals destaca la participació en activitats culturals i d'oci i que la cultura i l'oci contribuixen a la felicitat i a compartir les experiències.

És a dir, el que dona satisfacció a les persones és compartir experiències amb uns altres.
Quan un està amb un altre en un cinema, en un lloc obert, en el teatre, en la família, amb els amics, això fa que la gent siga més feliç.
 El concepte feliç, vull dir de realitzar-se més persona, no?
Per tant, jo crec que les noves tecnologies…, i sobretot les noves tecnologies no sols servixen per a veure pel·lícules, cosa que està molt bé i tal, però també tingam en compte que els jocs, tota la indústria dels jocs es basa en la nova tecnologia i nosaltres, d'alguna manera, creiem que la societat ha de controlar sobretot a través de la pedagogia, a través de l'educació, controlar que, sobretot els xiquets i els joves adolescents, doncs, no pugam d'alguna manera viciar-se amb estes coses.

Voldria contestar moltes més coses, a vore si pot ser.
Perquè això…, m'ha preguntat per part del Grup Popular sobre les malalties.
Bé, doncs, ja fa temps en un congrés en Toledo, per primera vegada ja fa molts anys, les malalties de…, bé, hi ha malalties, evidentment, del sector artístic que són evidents: les ballarines, les actrius, actors, a vore, estem parlant de malalties més físiques; però sobretot en el sector cultural i en el sector de la mediació el burnout, el estar quemado, l'estrés, evidentment, perquè són professions…

Una de les formes que se podrien veure solucions seria regular les relacions de treball de les institucions: ajuntaments, conselleries, diputacions, etcètera.
Hauria de regular-se que ha d'haver una sèrie d'horaris que poden ser fixes, però altres horaris que han de ser flexibles.
Això no està regulat normalment.
En cada ajuntament, cada gestor cultural té una regulació i veig a molts companys i companyes que no ho tenen regulat, que quan van per la vesprada o pel cap de setmana a vore teatre no ho tenen regulat, els seus horaris, ni tan sols ho tenen retribuït.
Per això parlava jo molt del tema de la vocació.

Per tant, mesures?
Mesures són regular els treballs del sector cultural, dels treballadors, i, evidentment, suposa potser una dotació més gran de les plantilles.
És a dir, potser un ajuntament gran no necessita un gestor cultural sinó que necessita dos gestors culturals.
O sobretot en la qüestió dels tècnics d'espectacles, les grans institucions, els grans teatres -l'IVC, per exemple, em costa que ho té així- els tècnics de teatre, vull dir, els que munten, si a les huit del matí estan muntant un espectacle, uns focus o un so, etcètera, etcètera, o ara retire açò, fan les huit hores i són substituïts per altres treballadors perquè són grans empreses, d'alguna manera, i poden permetre's això.
Però en les xicotetes empreses, en els xicotets ajuntaments, això no ho ocorre.
El que és habitual és que un tècnic de so comença a muntar a les set o les huit del matí i, a banda de la parada per a dinar, continuen la funció, llança la funció -que es diu en llenguatge tècnic, llançar la funció- i se'n vaja després de llançar-la, inclús hi haja que esperar-se a desmuntar.

Val, les empreses del sector han de regular, des del meu punt de vista, estes característiques del treball i crec que han, d'alguna manera, de regular este treball, primer reconeixent-lo.
És a dir, primer ha d'haver una actitud de la societat i dels poders públics de reconèixer quines són les característiques específiques i a partir d'ahí regular les diferents professions perquè puguen considerar, evidentment, la vida familiar i el dret també al descans.

I voldria també fer un comentari sobre els horaris dels espectacles públics.
Mireu, vostés saben que està la llei d'espectacles públics de la Generalitat Valenciana que regula els horaris, està també el reglament i l'ordre anual que ix cada any.
I el reglament ja diu que el seu objectiu és garantir la seguretat i el benestar dels destinataris i dels tercers afectats.
És a dir, que d'alguna manera la llei el que ha de complir o el que ha de fer complir és el dret de les persones a disfrutar i a veure espectacles i el dret de les persones a descansar.

Per què dic això?
Perquè si vostés veuen la llei d'espectacles, que els horaris estan dividits en 20 tipologies, i el ventall d'apertures d'activitats recreatives i d'activitats, com es diu en la llei, artístiques i tal va des de les sis del matí, que poden obrir les cafeteries i algun gimnàs que tinga la condició o tipologia adequada, fins a les set i mitja del dia següent.
Podem estar gaudint d'espectacles, vull dir, són (inintel·ligible) … , és un dia sencer.
Per tant, l'últim grup que pot acabar a les 7 i mitja, autoritzat pel decret, són sales de ball, discoteques, etcètera.

És a dir, nosaltres ens preguntem -i com ha preguntat també una intervinent- ¿és necessari que les festes populars, és necessari que les sales de ball i les discoteques acaben a les set i mitja?
Doncs, posem una regulació més lògica i amb més trellat d'estos horaris adient que la gent que també té dret al descans i també tenim una legislació de contaminació acústica que hem de complir evidentment.
Doncs, jo estic a favor, evidentment, de que estos horaris es reduïsquen i que el tema de la cultura siga, d'alguna manera, més limitat per la zona del descans, però també, com ha comentat una altra intervinent, oferir més oferta en altres horaris.
Oferta cultural de matí perquè hi ha gent que té disponibilitat de matí perquè treballa a torns o el que siga i això faria també que la industria cultural, que el sector cultural, també tinguera més eixida en l'horari de matí.

En fi, d'alguna manera també pense que totes estes mesures que es pogueren fer en el sector cultural són unes mesures que han d'estar molt consensuades, primer amb el sector cultural, en tots els apartats, i després amb tots els altres sectors, evidentment, comercials -també ho han comentat allò dels horaris comercials-.
Evidentment per al sector de la cultura jo crec que no és positiu que els comerços puguen tancar a les deu de la nit, que seria més adequat que acabaren més prompte per a què la gent poguera gaudir d'assistir a un espectacle.

I en definitiva, doncs, establir com una nova cultura del temps que fora més acord a una altra idea de viure, la nostra forma de viure.
I també és de veres, és obvi, que hi ha que tindre en compte alguna excepcionalitat.
Vull dir, la llei ho contempla, contempla les festes d'un poble, contempla alguns festivals d'estiu, etcètera, que, clar, necessiten…, l'excepcionalitat sempre ha d'estar perquè sempre ha d'haver casos un poc en què s'oferisca cultura a hores un poc intempestives, per dir-ho d'alguna manera.

De totes maneres, volia concloure, primer que res, felicitant-vos a vostés pel seu interès, a cada un de vostés, en esta comissió.
Crec que tenen una tasca molt difícil i crec que entre tots els sectors que han pogut participar en estos dies en les compareixences, doncs, pugam arribar a un consens i a un acord que puga satisfer a tots els sectors.

Simplement això.

La senyora presidenta:

Doncs, moltíssimes gràcies, senyor Bullón.

I seguirem al peu de la lletra la seua recomanació perquè ens anirà molt bé a totes i a tots.
És a dir, arribar a consensos i a acords a partir de les coses tan interessants que ens han contat persones com vosté.
Moltíssimes gràcies per participar en esta comissió.

El senyor president de l'Associació de Gestors i Gestores Culturals del País Valencià:

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Bé, doncs ara vindrà l'altra compareixent.
Ens canviem… (Pausa)

(Ocupa la presidència el vicepresident de la comissió, senyor José Antonio Martínez Ortega)

Compareixença de la senyora Cristina Martínez García, presidenta del Consell Valencià de la Joventut

El senyor vicepresident:

Cristina Martínez García, bienvenida, presidenta del Consell Valencià de la Joventut, a las Cortes y a esta comisión de racionalización de los usos del tiempo.

Sabe usted que dispone de 10 minutos para hacernos su primera exposición.
Posteriormente, cada uno de los grupos, durante 3 minutos, le hará sus preguntas, sus inquietudes.
Y, finalmente, tendrá usted otros 10 minutos más para intentar contestar o añadir algo que se le haya quedado pendiente, porque entendemos que 10 minutos es un poco escaso.

Así que cuando usted quiera.

La senyora presidenta del Consell Valencià de la Joventut:

Perfecto.

Bon dia a totes i a tots.

Moltíssimes gràcies, primer que res, per convidar-nos i apostar també per donar veu a la realitat de les persones joves, que ara mateix pensem que és prioritari parlar de la realitat i les inquietuds i les problemàtiques que les persones joves a la Comunitat Valenciana estem vivint.
I gràcies també per la tasca que feu en aquesta comissió dels usos del temps.

El nostre propòsit en aquesta intervenció va a ser, a més de parlar de la realitat de les persones joves a la Comunitat Valenciana, també donar una altra perspectiva dels usos del temps en la vida de les persones joves.
Perquè, encara que n'hi ha moltes coses que tenen en comú els usos del temps o les problemàtiques arrel d'aquesta temàtica amb la societat en general, també n'hi ha altres que són molt característiques i depenen molt de la realitat que també nosaltres, com a persones joves, vivim.

El temps és un recurs finit i requerix que les joves i les persones en la societat facen una decisió de com administrar este temps, entre les diferents parts de la seua vida, com pot ser l'ocupació, la participació en organitzacions i voluntariat i les diverses relacions interpersonals.
Aquesta decisió no sols influïx en el temps que li dediquem a cada part de la nostra vida, sinó també ens situa davant de la societat en una situació o en una altra.

Vosaltres millor que ningú sabreu que, en aquesta mateixa comissió, arrel de moltes compareixences, s'ha parlat, sobretot, de la conciliació familiar i la compatibilitat laboral, i tot açò també moltes vegades relacionat amb la perspectiva de gènere.
Baix la nostra opinió, aquesta perspectiva, la perspectiva de gènere, s'ha de posar en tot moment de manera transversal, perquè també és una perspectiva que afecta les dades que ens arriben també quant a la situació de les persones joves.

De fet, arrel de la pandèmia, el temps de treball setmanal no remunerat de les dones joves ha augmentat, més que els dels homes joves, i òbviament pensem que és una perspectiva que s'ha de tindre en compte.
Perquè el que comporta, o el que nosaltres analitzem o pensem que comporta, és una discriminació de gènere que s'hauria de frenar immediatament i que no hem de deixar que es perpetue conforme passe el temps o conforme avance la nostra edat.

A més d'aquesta perspectiva de gènere, que jo crec que quan parlem de conciliació i d'usos del temps es té prou en compte, nosaltres, des del Consell Valencià de la Joventut, reivindiquem molt que, de la mateixa manera, de manera transversal es tinga en compte la perspectiva jove.
Perquè estem molt acostumades a escoltar el terme de conciliació o d'usos del temps amb una òptica prou adultcentrista, que no recull els usos del temps que el 20% de la població valenciana, les persones joves, dediquem.
És una visió molt de conciliació laboral i familiar que potser que a vegades excloga els usos del temps que fem les persones joves.

I permeteu-me que també faça èmfasi en el fet que la conciliació i la corresponsabilitat no és quelcom alié a la joventut, també s'ha de tindre en compte aquesta part de la joventut que té responsabilitats familiars, laborals o educatives.

Però, sí que pensem que és necessari posar al centre la realitat, entre moltes altres franges de la societat, de les persones joves.
I entendre que els usos del temps i les necessitats d'usos del temps i les problemàtiques que poden sorgir arrel d'aquestos usos del temps que tenim les persones joves, encara que en algunes coses sí que coincidim amb la societat en general, n'hi han altres que no, i tenim necessitats pròpies.

A mesura que anem avançant en edat, és obvi que tenim una major autonomia per a racionalitzar-nos el temps.
És molt diferent quan som xiquets i xiquetes que quan comencem a avançar d'edat, tenim una major autonomia per a gestionar aquest temps.
Però, moltes voltes, el que observem és que, quan avança l'edat de la joventut, aquest ús del temps o aquesta racionalització del temps es veu prou condicionada per la situació socioeconòmica i laboral i social que tenim les persones joves.

També ens pareix molt important que quan es faça aquesta anàlisi de la situació de la joventut i de l'ús del temps s'ha de tindre en compte que podem dividir la joventut en diferents etapes.
La primera seria dels dotze als dèsset anys, que és l'adolescència, després, dels díhuit als vint-i-tres i dels vint-i-quatre als trenta.
I la distribució del temps i dels usos del temps, entre el temps productiu, el d'oci i el de benestar social, depén de l'etapa de què estiguem parlant.
També depén la realitat de cada etapa.

En primer lloc, en la primera etapa, quan parlem de l'adolescència, dels dotze als dèsset, volíem fer èmfasi que és un punt d'inflexió total en l'ús del temps, perquè fins els dotze anys, generalment, les persones adultes condicionen la distribució del temps dels xiquets i les xiquetes.
I és a partir d'aquest moment, de l'inici de l'adolescència, quan poden tindre aquesta autonomia per a autogestionar-se el temps.

Què és molt important en aquest moment?
És molt important tindre en compte que, òbviament, hi ha una part del temps que està ja fixada anteriorment, que són les hores lectives, i la socialització.
Totes aquestes hores que les persones joves d'adolescents no passen a l'escola, en què dediquen aquest temps.
Es viu un període on el paper de les activitats d'oci i temps lliure, que tenen vinculada totalment la socialització, són bàsiques per al desenvolupament del jove o de la jove com a persona.

En aquesta etapa, per tant, nosaltres pensem que és superimportant que les persones joves reben eines per a satisfer aquestes necessitats de socialització.
I, ara més que mai, per la situació que estem vivint, es complica la cosa.
La crisi actual, que fa que la socialització estiga molt condicionada i, a més, l'avanç de la globalització i les noves tecnologies, han canviat totalment el panorama o l'escenari de socialització que hem tingut durant anys, i han suposat que cada volta més la comunicació electrònica i les xarxes socials siguen un mitjà de comunicació i de socialització molt important.

L'espai públic, que abans era l'escenari principal de la socialització, ha passat a ser inclús un escenari prou hostil.
On, per una banda, si hi ha una ínfima mostra de proximitat física, més enllà dels espais on ara mateix es pot socialitzar, s'hi crea un rebuig i una criminalització molt gran a la joventut, que és també el que hem estat patint la joventut en tots aquestos mesos de pandèmia, que es posà al centre els comportaments roïns d'una part de la joventut, que no representa a tota la joventut.

I, a més, per altra banda, en moments com aquest de crisi, sempre es tira mà d'espais que propicien l'expressió de les persones joves d'una manera presencial, més enllà que siguen espais segurs i de contenció, no s'aposta per facilitar aquesta socialització en aquestos espais.

Sobre la base de tot açò, tota la joventut, i en concret parlant de l'adolescència, l'adolescència, les persones adolescents estan vivint un moment que pot afectar prou el seu desenvolupament psicosocial.
I les nostres grans reivindicacions en aquest sentit són dos.

En primer lloc, l'atenció a la salut mental, especialment en el període de dotze a dèsset anys, perquè és on comencen a aparéixer la majoria de problemes de salut mental.
Als catorze anys han aparegut la meitat i als dèsset el 70 %, segons indica l'estratègia autonòmica de salut mental.
Per tant, és necessari que n'hi haja una coordinació entre l'escola, serveis socials, atenció primària de salut i salut mental, i que aquesta coordinació estiga ben sistematitzada.

A més d'açò, una altra eina indispensable en aquestos moments de socialització és l'educació no formal.
Pensem que quan parlem d'educació, a més de l'educació formal, l'educació no formal és una generadora d'eines per a la gestió emocional i per a l'adquisició de competències clau, que són definitives per al desenvolupament personal de les persones joves i per a la seua inclusió social.

Per açò, s'ha de tindre en compte que l'educació no formal i, a més de tot açò, el voluntariat i l'oci educatiu o l'oci alternatiu que podem tindre en el cap, són bàsiques, i el suport a aquestes entitats que fan aquesta tasca tan important és bàsic.

A més de tot açò, s'ha de tindre en compte la realitat socioeconòmica que estem vivint les persones joves arrel de la crisi de la COVID-19, on estem sent la franja demogràfica més afectada.
Problemes d'emancipació, problemes d'ocupació, problemes d'habitatge…

I que tot açò, tota la incertesa que genera aquesta situació, a més de tots els problemes de socialització, al cap i a la fi, condiciona el nostre repartiment del temps, condiciona moltíssim el nostre benestar i hem de posar la nostra realitat i les dades que ens arriben al centre per a poder tractar tota aquesta temàtica.

El senyor vicepresident:

Muchísimas gracias.

La senyora presidenta del Consell Valencià de la Joventut:

Gracias a vosotros.

El senyor vicepresident:

Felicidades (rialles) por haberse adaptado al tiempo.

Como le decía, ahora será el turno de cada uno de los grupos, por un tiempo máximo de 3 minutos.
En primer lugar, intervendrá la diputada Cristina Cabedo.
Lo hace en nombre del grupo Unidos Podemos.
Cuando quiera, señoría.

La senyora Cabedo Laborda:

Gràcies, senyor president.

Senyora Martínez, benvinguda a Les Corts, com a presidenta del Consell Valencià de Joventut.

L'enhorabona per la seua intervenció.
Crec que ens ha aportat un diagnòstic molt concret i molt eloqüent per part de les persones joves.
Per tant, les meues preguntes són destinades a donar-li l'oportunitat de, si vol, a part del diagnòstic, també portar-nos idees per a com solucionar aquesta qüestió.

La primera seria especialment en aquelles persones joves que, efectivament, i per raons socioeconòmiques de les seues famílies, no només estudien, sinó que han de treballar, i això els resta temps per a dedicar-lo a l'oci, a la cultura, damunt en unes edats on la socialització, efectivament, és importantíssima (so d'una cridada telefònica) per a les… Sempre que parle jo (rialles), ha d'haver algú que… No puc estar concentrada mai en la meua intervenció.

Entenc que les solucions solen ser estructurals, com que n'hi hagen més beques, que es lluite contra la precarietat laboral de les persones joves, però si ens vol oferir altres solucions, jo li ho agrairia.

El primer compareixent, mire, ens ha dut la reflexió que està havent una problemàtica amb l'ús que les persones joves estan fent de les TIC per a consumir oci.
Ho he relacionat, quan vosté ha parlat, que hi ha un moment on les xiquets i les xiquetes són controlats pels pares i les mares, però després ja s'autoregulen.
Clar, jo supose que una persona que no té un treball de merda i, per tant, està estimulat per eixe treball, tal volta no es quedaria fins les tres del matí mirant pel·lícules.
Per tant, també entenc que és una solució estructural.

Però, vosté identifica, com a presidenta del Consell Valencià de la Joventut, que efectivament està havent un problema, ahí sí que es part del diagnòstic, un problema en les persones joves que es queden fins les tantes de la nit mirant pel·lícules o utilitzant les noves tecnologies per a l'oci?
I si ens vol donar alguna solució concreta sobre usos dels temps, més enllà de les solucions estructurals.

I la última pregunta que li volia fer és si… Que crec que al principi de la seua intervenció no l'he poguda escoltar del tot bé, ha dit que les dones joves tenen més contractes temporals que els homes, no?
Però, més enllà d'aquesta diferència, vosté ens pot dir si a dia de hui les dones joves distribuïxen els usos del temps d'una forma diferent als homes joves?
I, sobretot, si això té que veure ja des de la mateixa joventut amb assumir tasques domèstiques d'una forma diferent als seus homes o no, si afortunadament a dia de hui en la joventut ja comença a haver-hi corresponsabilitat en eixa qüestió.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias.

A continuación, es el turno de la diputada Rebeca Serna que intervendrá en nombre del grupo Vox por un tiempo también de 3 minutos.

Cuando quiera, señoría.

La senyora Serna Rosell:

Gracias, presidente.

Señora Martínez, muchas gracias por su exposición.
Desde luego, muy completa.

Y bueno, sí que me gustaría hacerle unas preguntas sobre temas que ya se han tratado aquí en esta comisión por parte de otros comparecientes, pero sería muy interesante tener ahora el punto de vista de las personas jóvenes.

Uno de ellos es el de los horarios escolares.
Aquí han comparecido médicos y otros profesionales y algunos de ellos sí que nos han hablado de que el horario escolar, sobre todo para las personas adolescentes, no es el más adecuado, precisamente por los ciclos circadianos de las personas jóvenes, que -nos explicaban- los adolescentes por las mañanas están, digamos, menos espabilados, por decirlo de alguna manera.

Y precisamente los horarios escolares van un poco al contrario.
Cuando una persona pasa a los doce años es cuando empieza a entrar a las clases a las ocho de la mañana.
Y no es el horario más adecuado.
Nos explicaban que por las noches los adolescentes están más despiertos pero por las mañanas les cuesta estar centrados.
Entonces, ¿qué opina usted sobre este tema de los horarios?

Luego también otros temas que se han comentado es el tema de horarios comerciales.
Entiendo, si luego lo puede explicar usted, el trabajo en centros comerciales, tiendas y demás es un trabajo que muchas veces está ocupado por personas jóvenes, a veces fines de semana, dentro del tiempo que pueden estas personas jóvenes que estudian y trabajan y a veces tienen este tipo de trabajo, si le parece que estos horarios que se cierra muy tarde, si esto le parece a usted adecuado o no desde el punto de vista de las personas jóvenes.

Otro tema que se ha tratado precisamente hoy mismo con el compareciente anterior, el tema del ocio.
¿Considera usted, señora Martínez, que hay una falta de oferta de ocio cultural sobre todo a otras horas, más por la mañana o más por la tarde, que de alguna manera no sea siempre de cara a la noche ese ocio ofertado para personas jóvenes?

Y luego si cree que todo el uso de estas nuevas tecnologías, ¿es un problema el que muchos jóvenes estén tan pendientes siempre de esos móviles, de esas redes sociales?
¿Quizá eso les quita tiempo para otras cosas, una sociabilización, una realización más de tú a tú con las personas e incluso también la participación en otros aspectos culturales y demás?

Y bueno, estas son mis preguntas, señora Martínez.
Y de verdad, muchas gracias por su exposición.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias.

Bien.
A continuación, tiene la palabra la diputada Nathalie Torres en nombre del grupo Compromís.

Diputada, cuando quiera.

La senyora Torres Garcia:

Gràcies, president.

Senyora Martínez, benvinguda a estes Corts.
L'enhorabona per la seua exposició, que ha sigut molt clara, que ha anat molt al gra i que s'ha cenyit al temps.

La nostra llei de polítiques integrals de joventut diu que són joves les persones entre dotze i trenta anys i estableix tres etapes que vosté ha comentat en la seua intervenció, de dotze a dèsset anys, de díhuit a vint-i-tres i de vint-i-quatre a trenta.
Això em fa pensar que cadascuna d'eixes fases tinga les seues problemàtiques, les seues característiques concretes.

En concret, en la fase de dotze a dèsset anys i com ja ha apuntat la senyora Serna, els experts ens van parlar de la incidència que tenen els usos horaris en els adolescents, sobretot els usos escolars, anem a dir, els usos acadèmics.
I, de fet, alguns fins i tot ens van donar algunes mesures que podrien posar més en harmonia eixos cicles circadians amb els horaris, com ara començar un poc més tard o determinar uns dies concrets de la setmana per a fer exàmens.

A mi m'agradaria preguntar-li si vostés en el consell de la joventut s'han plantejat mai estes qüestions i si estes mateixes qüestions o estes possibles mesures són traslladables a la franja següent, que és la de díhuit a vint-i-tres anys, que per regla general és on es concentra el major nombre de persones jóvens estudiants, uns estudis superiors de les característiques que siguen.

En relació amb això, m'agradaria, si té temps vosté, que ens diguera com ha afectat la pandèmia precisament en esta fase, díhuit a vint-i-tres anys, com ha afectat la pandèmia a eixos nous usos derivats de l'ensenyament o aprenentatge en línia, si vostés tenen algun estudi o han arribat a algunes conclusions que podrien compartir amb nosaltres.

I també m'agradaria preguntar-li si creu vosté que eixa proposta que cada dia està prenent més solidesa que és la jornada laboral de 32 hores o la jornada setmanal de quatre dies si creu vosté que afavoriria els usos del temps, uns usos més racionals del temps, per a dedicar precisament temps a les relacions, en les quals vosté ha posat tant d'èmfasi, a la formació contínua a llarg de la vida, que és un dret que recullen totes les estratègies impulsades pel Consell d'Europa i, especialment, la participació en la vida pública, imprescindible per a un percentatge de la població tan significatiu, com vosté ha apuntat, que és del 20 %.

Moltes gràcies per la seua participació en esta comissió.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias.

A continuación, intervendrá de manera telemática el diputado… (Veus) Sí, es Cristina, es verdad.
Al verlo ahí me he despistado, perdona.
Me he saltado a mi compañera, fíjate.
(Rialles) Es el turno de la diputada Cristina Gabarda, que lo hará en nombre del grupo Ciudadanos.

Señoría, cuando quiera.

La senyora Gabarda Ortín:

Bueno, buenos días, Cristina, permíteme que te tutee.
Muchas gracias por tu intervención.
Muchas gracias por dar una visión tan amplia y, a la vez, concreta y concisa de lo que piensan los jóvenes, por estar luchando y defender los intereses de tantos jóvenes y colaborar en la promoción efectiva de la igualdad de oportunidades de ellos.

Para muchos padres y madres el tiempo de calidad que pasamos con nuestros hijos es oro.
En tu exposición te has olvidado un poco de hablar del contexto familiar.
Has hablado mucho del contexto social, de lo que necesitan sociabilizar los jóvenes, del tiempo laboral que tienen que destinar al trabajo, del tiempo que destinan a los estudios.

Pero se te ha olvidado el tiempo familiar, y a mí, como madre de cuatro niños, es una cosa que me preocupa.
Aún no están en la adolescencia, pero me preocupa de verdad.
Entonces, para la mayoría de padres el tiempo porque pasan con sus hijos es oro y, desgraciadamente, los horarios inflexibles e interminables hacen que muchas personas no puedan disfrutar de este tiempo con sus hijos.

Desde Arhoe, en uno de los eventos que organizaron, Arhoe es la Comisión Nacional para la Racionalización de los Horarios Españoles, Carmen Guaita, una licenciada en filosofía y maestra, decía que nuestros hijos e hijas nos están pidiendo tiempo y atención, convivencia.
Y nos lo piden con sus palabras, pero también con sus actitudes y sus problemas.

Así que es el momento de responder.
Necesitamos que esto se convierta en un gran compromiso social, pero que se convierta de verdad, que no se quede en palabras vacías.
Que hayan acciones concretas que permitan a las familias convivir y que permitan a todos tener tiempo.

En esta comisión se ha hablado en numerosas ocasiones sobre la flexibilidad de entrada y salida a los centros de trabajo, a los centros escolares.
Del teletrabajo se ha hablado también, de una desconexión total para poder disfrutar del tiempo de calidad, tanto con familiares como con amigos.

Pues eso, ¿qué proponen desde el Consell Valencià de la Joventut para mejorar la calidad del tiempo de los jóvenes con sus padres?
Hemos visto muchos programas como el programa Hermano mayor, que intentaba a la gente joven que era más problemática o más conflictiva en sus hogares… Porque muchas veces por esa falta de tiempo, por falta de educación o problemas estructurales dentro de la unidad familiar o incluso relaciones que tenían los hijos en esos momentos llevaban a situaciones en las que la unidad familiar o la convivencia eran insostenibles en un hogar.

¿Qué iniciativas propone el Consell Valencià de la Joventut para mejorar la relación entre los padres y los jóvenes?
Y relacionado con el empleo de los jóvenes, ¿cree que los horarios actuales ayudan a los jóvenes a compaginar sus estudios con el trabajo?
A los que lo necesitan y a los que no, porque la mayoría de jóvenes se sienten bien trabajando independientemente de que estudie o no estudie, porque la capacidad económica hace sentirse más autónomo y de alguna forma mirar al futuro de otra forma.

¿Y cree que la aplicación de un horario…

El senyor vicepresident:

Se queda sin tiempo.

La senyora Gabarda Ortín:

Termino ya, sí.

¿Y cree que la aplicación de un horario flexible como en Finlandia, Suecia, Alemania o Dinamarca ayudaría a mejorar esta situación?

Muchas gracias.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias.

Ahora sí, es el turno del diputado Felipe Carrasco, que lo hará telemáticamente en nombre del grupo popular.

Señoría, cuando quiera.

El senyor Carrasco Torres:

Muchas gracias, presidente.

Moltes gràcies, senyora Martínez, per la seua clara i directa intervenció.
N'hi ha molts temes, no sé si em donarà temps a tots.
Però, en primer lloc, jo voldria donar tot el meu suport per part del meu grup a un col·lectiu, que es el dels joves, que s'ha vist retallat moltes vegades en el seu desenvolupament personal i professional en una situació tan complicada per a tots.
En qualsevol cas, voldria parlar d'alguns temes específics.

En primer lugar, usted ha hablado en su intervención de que hay estudios o datos que cifran el número de horas no remuneradas de las jóvenes más que de los jóvenes.
Entonces me gustaría, para que quedara bien clara su intervención en los resultados de esta comisión… El dato, ¿de dónde viene?
Simplemente dónde existe ese dato, que seguro que es así, no lo dudo, pero para que quedase en comisión.

Después, usted se ha referido al adultocentrismo.
Perdone, el término no lo habré dicho bien.
Pero bueno, en cualquier caso, usted ha hablado de que se excluye en muchos casos en el tema de los usos del tiempo a los jóvenes, y me gustaría que pusiese algún ejemplo en concreto que ustedes hayan identificado, al igual que también ha hablado de necesidades propias.
Y me gustaría, si es posible, que usted concretara algún ejemplo más.

En tercer lugar, usted ha hecho mención a que en función de la situación económica de los jóvenes hay una diferente aplicación de los usos y los tiempos, y no acabo de entender cómo puede incidir la situación económica, en este caso, de los jóvenes en la diferente aplicación de usos en los tiempos.
Y me gustaría, si usted puede y si así lo tiene a bien, que esclareciese un poco esa duda que yo tengo.

En cuarto lugar, me gustaría saber su opinión sobre el hecho de que muchos gobernantes, no sólo a nivel autonómico sino también estatal, han criminalizado y han generalizado ciertas actitudes no apropiadas de su colectivo, de la gente joven y si usted cree que es injusto ese tomar la parte por el todo.
Y qué les diría a los gobernantes que se equivocan al aplicar esta norma en este caso.

Y, finalmente, se me ha interrumpido la conexión al final de su intervención, pero empezaba usted a hablar de la salud mental.
Y no he conseguido escuchar el final de su intervención, pero, en cualquier caso, me gustaría saber si usted tiene alguna medida o propuesta para esta comisión respecto al Consell, el apoyo que tendría que tener la gente joven, medidas específicas en cuestión de salud mental para evitar los casos que van apareciendo vayan a más y los que aparezcan que tengan un apoyo real, con medidas firmes y presupuesto por parte del Consell de Ximo Puig.

Y reitero mis gracias, señora Martínez, por su intervención aquí.

El senyor vicepresident:

Muchísimas gracias.

Finalizará este turno de intervenciones la diputada Rosa Peris, que lo hará en nombre del Grupo Socialista.
Señoría, cuando quiera.

La senyora Peris Cervera:

Gracias, presidente.

Gràcies, Cristina.
Me sume a l'agraïment que estigues i també de la teua exposició.

Seguint un poc les escales per edat, volia compartir…, estos dies eixia en els mitjans de comunicació la història d'una xiqueta valenciana que tenia -pareix- un problema de sobrepés i li havien donat una dieta de son.
I ella contava que havia entés perfectament que els obrers i les obreres de dia havien d'anar-se'n perquè entraren els obrers i les obreres de la nit, perquè efectivament el no tindre horaris raonables, especialment d'hores de dormir, estava tenint un impacte sobre la salut i també sobre el seu pes.
Aleshores, no tenia una dieta d'alimentació, sinó li havien donat una dieta son i estava resultant efectiva.

Ho dia perquè eixe és un dels problemes que ací s'han plantejat i que te a vore també amb els horaris de descans, especialment de la gent més jove, de l'adolescència i dels joves.

Li volguera preguntar en este tema si vosté creu que són racionals els horaris dels instituts, en els quals les i els joves entren en classe a les huit del matí i poden acabar a les tres de la vesprada.
O si, en este cas, des del Consell considerarien més raonable el que coneguem com a jornada partida.
És a dir, que en l'institut es poguera parar a dinar i continuar en una part de la vesprada com algun compareixent ha pogut plantejar.

En tercer lloc, ¿l'accés il·limitat i a qualsevol hora al contingut audiovisual que plantegen les grans plataformes i les xarxes estan els joves disposats…, disposa la gent jove de ferramentes per a poder administrar eixa quantitat d'informació i d'opció d'oci que els aplega per a poder dir Â«açò és el meu temps de l'oci, açò és el meu temps d'estudi, açò és el meu temps de descansÂ»?
Ho dic perquè un dels problemes que ens plantegen i ho vivim…, jo tinc una filla adolescent que estaria en les plataformes de les sèries, que, a més, hi han gran quantitat de sèries pensades i dissenyades per a eixa població que els enganxa, estarien hores interminables.
Per això jo li pregunte: ¿algun mecanisme perquè pogueren tindre ferramentes de control en eixe accés a continguts audiovisuals?

¿Vosté considera, per la informació que tenen, que en la convivència de les parelles més joves seguix produint-se una expropiació del temps de les dones per a afavorir les carreres professionals o laborals dels seus companys?
¿Seguix existint escletxa en les parelles joves?

I, per últim, president, sols constatar una dada.
En este cas, la senyora Martínez, que ha parlat dels joves de menys de trenta anys, ha exclòs la maternitat i la paternitat.
Tenim un gran problema en la joventut de tot el que s'està allargant la maternitat i la paternitat.
¿Tan difícil és per a la gent jove optar a la maternitat i la paternitat abans dels trenta anys?

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias.

Son muchas cuestiones que le han planteado.
Solo tiene 10 minutos para responderlas.
Y ya le adelantamos que si, dado el escaso tiempo, después quieres hacernos llegar a nuestro correo alguna información adicional para que podamos incluir en el dictamen, seguro que será bienvenida.
Y adelante, cuando usted quiera.

La senyora presidenta del Consell Valencià de la Joventut:

Perfecte, vaig a tractar de contestar a totes; si no, faré llegar les respostes, per suposat.

Primer de res, sí que m'agradaria…, que jo crec que també contesta, per exemple, la pregunta que es llançava des del Grup Parlamentari Popular, m'agradaria fer una xicoteta introducció, que jo crec que és molt important que, quan parlem de joventut o de la realitat jove sempre tingam en compte, que és el tema de l'adultcentrisme.

Quan parlem d'adultcentrisme, parlem d'un tipus de comportament hegemònic a la societat que discrimina moltes voltes, la majoria de les voltes sense voler les persones joves.

I nosaltres, per exemple, des del Consell Valencià de la Joventut parlem d'aquest món que està fet per i per a adults, que està dissenyat per a la gent adulta i no per a gent jove, i ni per als xiquets i xiquetes.
O siga, és com una discriminació a voltes que no es fa de manera…, no es fa voluntàriament, però que moltes voltes dissenya tota la societat en base a l'adultesa i no a la joventut o a la infantesa.

Exemples d'adultcentrisme n'hi han moltíssims.
Qualsevol situació que, per exemple, pose les persones joves en un estigma o en una generalització… Un exemple molt clar és tot el que hem estat vivint en aquesta pandèmia.
Els titulars que la gent jove érem els responsables dels rebrots, per exemple, això és una generalització i un estigma que genera de cara a la joventut que no es correspon amb la realitat.

I quan parlem també de necessitats pròpies que té la joventut quant a l'ús del temps, que jo crec que també va molt relacionat amb altres preguntes que m'heu fet, també parlem de, per exemple, ara mateix si la situació socioeconòmica fa que les persones joves als treballs que podem accedir són treballs prou precaris i moltes voltes hem de…, o siga, és una realitat que encontrem en tota la franja d'edat de la joventut, que hem de tindre dos o tres treballs per a poder tindre els ingressos per a iniciar el nostre projecte de vida, òbviament va a ser molt més complicat fer aquest repartiment del temps o conciliar amb el benestar social i amb la socialització si he de fer aquest quadrament del temps entre tres treballs que si en tinc sols un, per exemple.
Quan parlem d'aquestes necessitats pròpies en base a la situació socioeconòmica, parlem d'açò, que la gent jove necessita treballar molt més per a tindre uns ingressos mínims per a poder iniciar el seu projecte vital.
I açò fa molt més complicat que pugam tindre oci, que pugam tindre una conciliació familiar o un benestar personal.

I nosaltres pensem que tot açò també radica en quant al que hem parlat, també un problema estructural, perquè des de fa ja molts anys estem veient que la gent jove té unes problemàtiques concretes, no pot accedir a treball; quan accedix al treball, és un treball molt precari.
Per tant, òbviament gran part de totes les respostes seria aquesta solució estructural, que es fa prenent mesures poquet a poquet.
Nosaltres sempre diem que polítiques actives que responguen a la situació actual són molt necessàries, però també que responguen a un futur canvi on les persones joves no hàgem d'estar sempre en una situació de precarietat per a poder sobreviure.

Quant a salut mental, que també heu plantejat… propostes -perdó- concretes nosaltres apostem totalment per reforçar el sistema d'atenció primària quant a salut mental.
Això és la nostra principal demanda.
I, a partir d'ahí també, poder incloure en els centres educatius més psicòlegs, més orientadors… En les propostes que es facen també d'ocupació juvenil, poder incloure també orientadors i psicòlegs que puguen acompanyar les persones joves.

També, quan parlem dels horaris, passa el mateix.
Són horaris que no estan fets per al benestar de les persones joves.

Respecte als horaris escolars i els horaris laborals.
Quant a horaris escolars.
Òbviament són uns horaris que no s'adapten al benestar de les persones joves.
I la càrrega que després les persones joves han de tindre fora dels centres escolars, de la càrrega després dels deures o dels exàmens és una càrrega que fa que tot el dia hàgem de dedicar-lo a les seues hores lectives.

Per tant, òbviament hauria d'haver un canvi i, sobretot, s'hauria d'escoltar a les persones joves en aquest canvi.
És a dir, n'hi han moltíssimes associacions estudiantils que reivindiquen estes coses i que parlen d'aquestes coses, i moltes voltes s'exclouen d'aquestos debats a les pròpies persones joves estudiants que poden contar el que està passant o inclús poden donar possibles solucions.

Cal revisar aquestos horaris i aquesta estructura del sistema educatiu, i les persones joves i els estudiants han de tindre un paper actiu en aquesta revisió.
O això és el que nosaltres pensem.

Quant a les noves tecnologies, que també ha sigut una cosa que ha sortit molt, és veritat que ara també per la situació que estem vivint, com ja he comentat abans, moltes voltes la socialització s'està veient… no apartada, però estan guanyant terreny les xarxes socials i les noves tecnologies.

De cara a aquesta situació, nosaltres també apostem molt perquè se parle de noves tecnologies i se done una part d'educació digital adaptada a la realitat.
Al final, moltes voltes es dona una educació digital que es limita únicament a ferramentes que es poden usar i no, per exemple, s'inclou les xarxes socials com una ferramenta que les persones joves en el seu dia a dia utilitzen.
Això, per un costat.

I, per altra banda, també parlar que moltes voltes per a tractar aquest possible problema que poden donar les xarxes socials o l'ús de les noves tecnologies la solució és apostar per un altre oci, per un altre tipus d'oci.

Les persones joves han de socialitzar i han de tindre oci.
I moltes voltes van a les xarxes socials o a les noves tecnologies perquè no disposen o no coneixen un altre tipus d'oci.
Per això ahí el que s'ha de fer és apostar i donar suport a oci alternatiu que responga a aquestes necessitats de socialització o d'oci i parlar obertament d'aquestes noves tecnologies, però d'una manera actualitzada, que jo crec que açò encara ens costa un poquet, de parlar obertament de les xarxes socials i dels problemes que es puguen donar en les xarxes socials, que òbviament és una part que no teníem fa 20 anys, però ara tenim i hem de tractar obertament totes les problemàtiques que poden sortir arrel d'aquestes noves tecnologies.

També, quant als horaris laborals.
El que passa també…, nosaltres en el cas de les persones joves, com heu dit, moltes voltes hem de tindre treballs, que estan en tendes o…, que també quan parlàveu de tancar les tendes abans, ací hi han dos qüestions.

En primer lloc, el replantejar-nos per què les persones joves o la majoria de les persones joves, quan hem de buscar un treball, tenim aquest tipus de treball.
Això també és una cosa que a la millor hem de repensar.

I, per una altra part, que moltes voltes no es té en compte aquesta realitat.
Sabem o jo crec que totes les persones tenim superclar que moltes persones joves, a més d'estudiar, han de compaginar-ho amb un treball.
Però quan la persona jove va a un treball, a una tenda o a un bar no es respon a aquesta realitat.
Té el mateix horari que la resta de persones.
No es dona una oferta en la qual la persona jove de veritat puga adaptar el treball als seus estudis.

Al revés, és aquesta persona jove la que ha de tornar-se boja i tindre una càrrega mental molt gran per a tractar de quadrar els estudis, la feina, la socialització i tot.
Això també s'ha de revisar.
No sols que es tanque abans o que no, que nosaltres pensem que a la millor el tancar abans o el revisar aquestos horaris laborals també, a l'igual que els escolars, pot fer que es tinga més temps per a la socialització o per a la conciliació familiar, però a més d'açò, que estem en el mateix, que no es respon a la realitat jove que estem vivint.
Que a la millor també s'hauria de fer hincapié que les persones joves puguen accedir a aquestos treballs per a compaginar, si és que han de fer-ho, i que de veritat es puguen compaginar.

També heu parlat -ràpidament perquè hi ha moltíssimes preguntes- del tema de la bretxa de gènere.
La bretxa de gènere la podem observar en els últims estudis que durant aquest any han sortit parlant de joventut.
L'estudi de com ha afectat la joventut valenciana la COVID, que va eixir fa un mes de l'Institut Valencià de la Joventut; l'estudi de l'Injuve, que va sortir fa dos mesos; l'Observatori d'Emancipació del Consejo de la Juventud de España.
Tots els estudis el que ens diuen és que les dones joves hem sigut les grans afectades perquè partim d'una base pitjor.
Tenim accés a treballs més precaris, més temporals, i això també va molt relacionat que moltes voltes les dones joves tenim moltes més càrregues familiars que els homes joves.
Si hi ha alguna persona dependent en l'àmbit familiar o que s'ha de tindre cura d'alguna qüestió familiar, normalment les dones joves són les que responem, també jo crec que intuïtivament o com a conseqüència de la societat, responem d'açò i ens hem de fer càrrec d'açò, i és una carrega mental més.
També per accedir a un tipus de treball menys precari hem d'esforçar-nos més.

I tot açò fa que quan arriba una crisi les primeres persones de la joventut, que ja estem prou mal, a les que les afecta és a les dones joves.
I això té com a conseqüència que, per exemple -i amb açò acabe-, una dada que nosaltres repetim molt, però és que per a nosaltres va ser molt sorprenent, quant a emancipació en el primer semestre de 2020, juny de 2020, quasi 1.
000 homes joves més es van emancipar, mentre que 11.
600 dones joves van haver de tornar a la seua llar familiar.
És una diferència molt gran.
Òbviament té unes bases que vénen de la situació d'accés al mercat laboral i a l'habitatge que tenim les dones joves, i és algo que òbviament hem de tindre en compte per a poder abarcar tota la problemàtica en general.

M'he deixat, tinc més coses, però…, les tinc totes apuntades.

El senyor vicepresident:

Somos conscientes de que es un tema muy amplio.
Le agradecemos realmente su intervención porque ha sido muy propositiva.
Y, bueno, le reitero lo que le hemos dicho antes, si quiere hacernos llegar cualquier cosa más para que la incluyamos en el dictamen será bienvenida.

Muchísimas gracias.

La senyora presidenta del Consell Valencià de la Joventut:

Moltíssimes gràcies.

(Se suspén durant uns minuts)

(Ocupa la presidència la presidenta de la comissió, senyora Nathalie Torres Garcia)

Compareixença del senyor José Antonio Caballero Defez, president de la Confederació d'Associacions de Veïns i Consumidors de la Comunitat Valenciana

La senyora presidenta:

Senyories, reprenem la sessió i ho fem amb el senyor José Antonio Caballero Defez, que és el president de la Confederació d'Associacions de Veïns i Consumidors de la Comunitat Valenciana.

Com ja li he explicat la manera de procedir, pose el comptador en marxa.

Quan vullga, senyor Caballero.

El senyor president de la Confederació d'Associacions de Veïns i Consumidors de la Comunitat Valenciana:

Bueno, buenos días.

El enfoque de la… Bueno, no soy José Antonio, sino Juan Antonio.
Pero, bueno, es igual, es una maldición que me persigue permanentemente.

Bueno, lo que quería decir es que el punto de vista nuestro, desde el punto de vista vecinal, pues, a la hora de abordar el tema de los distintos tramos horarios y demás, pues, coincidimos en que es un tema complejo, que no es un tema sencillo, que no se puede ventilar con cuatro frases.
Por eso, hemos querido hacer una reflexión acerca del conjunto de los tramos horarios que una persona, en su día a día, tiene.

Hay un tramo, que es el tramo laboral, en el que supongo que sindicatos y empresarios, pues, profundizarán y demás.
Sin embargo, me gustaría señalar un par de cosas.
Una, por ejemplo, es que la estructura productiva de la Comunidad Valenciana está basada en mucha pequeña empresa y muchos autónomos.
Eso significa más horas de trabajo, automáticamente.
Eso es un elemento que distorsiona tanto lo que es el horario, digamos, familiar, personal, como el horario social, por decirlo de alguna forma, que serían los tres segmentos que quería comentar.

Hay una gran diferencia entre las horas de trabajo en una pequeña empresa, de menos de diez trabajadores, por ejemplo, y, pues, una empresa de servicios o de servicios públicos; es muy diferente, ¿no?
Pero en la Comunidad Valenciana insisto que el peso de este sector es muy grande y, por tanto, tiende a destarifar el resto de segmentos horarios, ¿no?
El familiar, bueno, supongo que, en este segmento familiar, alguno de los comparecientes habrá hablado de la conciliación familiar, me imagino, y es evidente que, si en una familia hay dos o tres personas que tienen turnos diferentes de trabajo, pues, el destarifo, desde el punto de vista de conciliación, es evidente, junto con el horario de los chavales o de lo que sea, ¿no?

Por tanto, todo está muy relacionado, horario laboral, tu horario personal o familiar y en la tercera pata está el horario, digamos, de entretenimiento, social y demás que, quizás, ahí es donde pueda incidir un poco más yo.

Sobre los tres segmentos hay dos concepciones radicalmente distintas.
Una, que se podría calificar de ultraliberal o como se quiera llamar, que es libertad horaria para todos.
Es decir, las empresas se adaptan al horario que les da la gana; por tanto, los familiares o los trabajadores tienen que asociarse a eso, a esa dinámica.
Y, bueno, en el tema también de la franja, digamos, social, pues, igual; es decir, no hay limite para pasarlo bien, no hay límite para nada, ¿no?
Esa sería una posición extrema.

La otra posición extrema sería regularlo todo, hasta el punto de encajarlo todo de manera que nadie pueda salirse de la raya.
Con lo cual, tampoco es una posición que nosotros apoyamos.

Nosotros apoyamos, más bien, la idea del equilibrio, la idea de llegar a acuerdos en todos los segmentos.
No voy a incidir en los segmentos tanto familiares, personales, ni el segmento laboral, eso creo que corresponde, quizás, a otros comparecientes, pero sí que me voy a centrar en algunas cosas en relación con el entretenimiento.

Hay una tendencia tremenda, por parte de los empresarios del ocio, especialmente del ocio nocturno, a ampliar horarios, tremenda, es una presión constante.
En la comisión en la que estamos, que trabaja el tema de los horarios y la normativa horaria, notamos todos los años una presión increíble para ampliar horarios.
Claro, ¿cuáles son los argumentos que se utilizan para la ampliación de horarios, por ejemplo, en discotecas o cualquier historia de estas?
Bueno, pues, que precisamente los horarios laborales son tan diversos que hay gente que necesita divertirse en determinados momentos que no son los generales.

Claro, si eso no tuviera consecuencias sobre el resto de cosas, pues, podría ser un argumento.
Pero es que la consecuencia de los horarios tan amplios, que hoy ya existen, es un transporte no público, es decir, no hay transporte público para el movimiento; por tanto, la movilidad se hace en transporte privado y aumenta el riesgo de accidentes.

En el entorno, en el entorno de estos establecimientos lo que se suele producir son conflictos con los vecinos y vecinas, se suelen producir.
¿Por qué?
¿Por qué el empresario no cuida lo que hace, la insonorización o las dobles puertas o no sé qué?
No, en general, hay una parte de los empresarios que sí que cumplen con la normativa.
Pero hay un efecto colateral inevitable que es los alrededores de eso, en torno también al horario.
Y hemos vivido conflictos muy gordos, muy serios, de convivencia en bastantes barrios, en Alicante, en Elche, en Valencia y en muchos sitios.
Así que está claro que eso hay que normarlo de alguna forma para evitar que haya, constantemente, conflictos y, además, conflictos muy desagradables porque, claro, la gente va un poquito alegre, sale un vecino, llama la atención y se arma la de san Dios.
Entonces, esa es una de las cuestiones que a nosotros también nos preocupa.

Por tanto, nosotros somos, en general, restrictivos con el (inintel·ligible) … sobre todo en las zonas residenciales, donde hay mucha gente que está descansando.
Es decir, no todo el mundo se está divirtiendo a todas horas y el respeto a estos sectores sociales exige que los horarios sean limitados.

Si ustedes me preguntan: bueno, ¿y cuál es la limitación de ese horario?
Bueno, estamos abiertos a hablar, a discutir, a ver, a equilibrar las propuestas, para que no sean unas propuestas radicales, sino que sean propuestas que puedan ser asumidas tanto por el sector, los sectores de ocio, como de la propia ciudadanía.

Y hay otro tema también, que son los horarios comerciales, que también tienen su influencia en el horario personal, que viene influenciado por el horario laboral y que, a su vez, pues, influye también en el horario social.
Es decir, todo está enredado, ¿no?

Nosotros hemos establecido, en general, los horarios comerciales, desde la perspectiva del usuario.
Pero es evidente que, si a mí se permite ir los domingos a los grandes almacenes y demás, eso también tiene unas consecuencias sobre los trabajadores que están, sobre la conciliación y no está claro que eso sea un beneficio para… Y, además, creo que estamos potenciando una especie de mala educación, permanentemente, con esta idea de ir a comprar cuando a mí me apetece, en el momento que me da la gana y cuando yo quiero.
Yo creo que esa sería otra de las cuestiones.

También hay otros efectos colaterales como, por ejemplo, el comercio de barrio, el comercio de proximidad, que no puede competir con las grandes aperturas de centros comerciales y demás y que van ahogados.

Hemos visto un renacer del comercio de proximidad, contrariamente a lo que mucha gente piensa, en la época, precisamente, en que estaban cerrados los centros comerciales grandes, que se cerraban por problemas de aglomeraciones y demás.
Pues, ahí ha habido un renacer momentáneo, particular, muy concreto de… Por lo tanto, sí que existe una relación muy clara entre los grandes almacenes y el comercio de proximidad.
Ahí hay que buscar también un equilibrio porque no se puede competir, desde el punto de vista del comercio de proximidad.
Para nosotros es muy importante, porque creemos que el comercio de proximidad hace barrio, hace sociedad, cohesiona la sociedad, hace tejido social y para nosotros es muy importante.
Yo creo que también debería de hablar alguna organización de pequeños comerciantes y demás para que explicara este tipo de cosas, ¿no?

En fin, en general, nosotros somos partidarios de…, no estamos ni en el extremo de la ultraliberalización de horarios, en eso estamos radicalmente en contra por el destarifo que eso supone en todos los segmentos horarios; pero tampoco estamos por el acartonamiento absoluto y la moralina, tampoco estamos en eso, porque somos gente como ustedes y como todo el mundo, que también requiere y tiene, pues, ganas de pasarlo bien en determinados momentos y demás, ¿no?
Pero, fundamentalmente, lo que nosotros queremos es ese tipo de acuerdos.
Hay que llegar a acuerdos.

Y, bueno, nosotros, en esos vectores que tienen que trabajar para llegar a acuerdos, nosotros seremos restrictivos en cuanto a horarios comerciales… -no entendemos por qué se abre los domingos, por ejemplo-, horarios comerciales y en cuanto a horarios disparatados de hasta las ocho de la mañana en actividades de esas.
Representaremos eso en ese grupo de trabajo, en ese grupo de…

Otros representarán lo contrario, o sea, una apertura absoluta, sin límites de horarios y lo que sea, pero nosotros eso lo combatiríamos, desde el punto de vista dialéctico y desde el punto de vista de las movilizaciones que, al final, es que hasta a nosotros se nos escapan ese tipo de movilizaciones.
Muchas veces se ven desbordadas las asociaciones vecinales por una reacción visceral de un barrio que no puede dormir o que sale por la mañana y ve que en el patio ahí hay unos señores que están haciendo cosas que no deben hacer en la calle, bebiendo, botellón, etcétera, etcétera.
¿Está asociado esto con los horarios?
No hay una asociación causa-efecto directa, pero sí que hay una relación, sí que hay una relación, ¿de acuerdo?
Y, entonces, esa relación hay que limitarla y hay que ofrecer otras alternativas diferentes y demás.

Y, por último, para terminar, muy importante la revisión de la cadena horaria completa.
Es decir, si un restaurante puede dar de comer hasta las doce y media, está claro que, luego, habrá hasta las tres y que, luego, desde las tres, habrá hasta las seis de la mañana y, luego… Eso hay que revisarlo, ¿no?
, y hay que cambiar costumbres.
Las costumbres no son fijas, no son fotos fijas y se pueden cambiar.
De hecho, bueno, hemos cambiado, en poco tiempo, muchísimas cosas.

La senyora presidenta:

Doncs, moltes gràcies, Juan Antonio Caballero.
Ha sigut vosté molt explícit i molt clar.

Doncs, bé, ara, com li he explicat, intervindran els grups parlamentaris.
I ho farà, en primer lloc, la senyora Cristina Cabedo, en representació del Grup Unidas Podemos.

Quan vullga, senyoria.

La senyora Cabedo Laborda:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor Caballero, li vull agrair…, perquè la seua intervenció ha sigut anar al gra i ser molt explícita i això ens vindrà molt bé.

La seua intervenció… Bé, el seu perfil em sembla molt interessant perquè és el president de la confederació d'associacions de veïns i consumidors i vosté ens ha explicat com eixa relació de com se consumix, parlant de l'oci, dels horaris laborals, de la cadena horària, té un impacte amb la convivència i els veïns.
I, com ha sigut molt explícit en eixa part, jo ara voldria aprofitar l'altra part, que crec que és molt interessant, del seu perfil, que és la participació veïnal.
Perquè vosté ha fet una puntualització que cuidar açò fa barri i fa teixit social.

I jo també li volia preguntar, igual que hem vist un intervinent que parlàvem que millorar la racionalització dels horaris farà que la gent puga accedir més i millor a la cultura, ¿racionalitzar els horaris també va a suposar que la gent puga implicar-se més, que hi haja una major participació social, a través dels barris, i que això tinga un impacte directe en el mateix concepte de democràcia i inclús que vostés puguen anar a les institucions a demanar canvis important, com el de la racionalització dels horaris?

Per tant, m'agradaria, si puguera ara, parlar-nos més de la participació veïnal, de la participació ciutadana i del mateix concepte de democràcia.
Com impacta la falta de racionalització dels horaris en això?

I, després, com vosté ha sigut molt explícit, simplement, a mi m'agradaria… Bé, també li vull indicar que li agradarà saber que per ací han passat, en esta comissió, representants del xicotet comerç, com vosté demanava.

I vull també, simplement, emfatitzar en una idea que vosté ha donat, que és com estar oberts 24 hores dona una mala educació, perquè està dient que se pot consumir 24 horas, 7 días a la semana.
I vull unir-ho amb el primer compareixent que ens indicava que ara, amb les noves tecnologies, hi ha un problema, sobretot en la gent jove, que se fica a consumir hasta las tantas de la noche.
Però és que, a la millor, com a societat, els estem dient a eixos joves que el lògic i el normal és estar consumit 24 horas los 7 días de la semana.
Com no van a fer-ho, després, amb les noves tecnologies?

Per tant, també li vull agrair molt eixa aportació i invitar-lo a, si pot, parlar-nos, sobretot, de la participació ciutadana i el impacte…, la racionalització dels horaris en l'impacte de la participació ciutadana.

Molt agraïda.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora Cabedo.

A continuació, té la paraula la senyora Rebeca Serna, que parla en nom del Grup Parlamentari Vox Comunidad Valenciana.

Quan vullga, senyoria.

La senyora Serna Rosell:

Gracias, presidenta.

Señor Caballero, muchas gracias por su exposición, muy clara y muy concisa.

Y, bueno, sí que quería comentarle que, realmente, en esta comisión se ha hablado mucho sobre el tema de los horarios.
Este tema de los horarios comerciales de las grandes superficies, pues, que abren hasta las tantas, o sea, a veces, por regla general, hasta las diez, en verano incluso hasta las once, y que, de alguna manera, pues, esto obliga a los pequeños comercios, pues, a también prescindir de esos festivos y demás.

También, hoy mismo, ha habido, pues, un compareciente que nos ha hablado también, pues, sobre la oferta del ocio y, bueno, también ha surgido el tema de estos horarios, pues, un poco descabellados, de que se empiecela gente a divertir, pues, a las tantas de la noche para acabar a las tantas de la madrugada.

Y, bueno, sí que es una cosa para pensar en ello el tema de que podemos cambiar las costumbres, porque se han ido cambiando.
Yo misma recuerdo cuando al mediodía no había nada abierto y no pasaba nada.
Pues, uno iba a comprar antes o iba a comprar después y, de alguna manera, yo entiendo que eso sí que puede servir mucho para la conciliación familiar.
Una persona podía comer, descansar y volver a trabajar por la tarde, en el caso de pequeños comercios o pequeñas tiendas.
Claro, pero, bueno, empezó una dinámica de que se abría de manera ininterrumpida y luego incluso fines de semanas, incluso festivos.

Entonces, entiendo que su posición sería: estos horarios comerciales regularlos en grandes superficies, entiendo yo, quizá adelantar las horas de cierre y en el tema de los festivos que permaneciera todo cerrado.
Pero, claro, eso se aplicaría a todo porque yo pienso también que estos comercios de barrio, que muchas veces son bazares, fruterías, que también abren festivos y, a veces, hasta horas…, no sé si esto está regulado por otro tipo de reglamento, no lo sé.
Pero, bueno, entiendo que desde su punto de vista debería esto aplicarse absolutamente a todo.
Si quiere después hacer un poquito más de hincapié en esto se lo agradecería, para ver un poco cómo se debe enfocar esto.

Y, bueno, nada, agradecerle su exposición, señor Caballero.
Y, pues, luego explique esto un poco.

Gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Bé, a continuació té la paraula la senyora Mònica Àlvaro, que parla en nom del Grup Parlamentari Compromís.
Quan vullga, senyoria.

La senyora Àlvaro Cerezo:

Gràcies, presidenta.

I gràcies també, senyor Caballero, per la seua compareixença clau i explícita, podríem parlar-ne.

Vosté també parla d'equilibris i acords i ahí estem, ací estem.
Ha esmentat vosté una regulació de l'oci nocturn i ahí a mi m'agradaria deixar ben clar, perquè a voltes es poden mesclar conceptes, que l'oci nocturn: les revetlles, les discoteques, etcètera, no es poden confondre amb la cultura, amb una indústria cultural o amb un sector cultural.
Això m'agradaria deixar-ho palés, perquè jo no soc partidària d'eixa confusió.

Aleshores, tenint en compte que són dos àmbits diferents i que vostés s'estava referint al que s'anomena com a oci nocturn, li demane que es mulle i que ens diga ¿quin creu vosté que seria un horari que donaria pas a eixe equilibri o a eixe poder arribar a un acord que vosté proposava a l'inici de la seua compareixença?

I respecte a la regulació d'horaris comercials, cal incloure també que darrerament el que són compres es confon amb oci.
Persones que van a passar un dia al centre comercial d'oci, passen allí el dia, i s'obliden que el que hi ha allí són persones que estan treballant en uns horaris que dificulten moltíssim la conciliació de la vida familiar i laboral.

Mire, fins al dilluns, fins al proper dilluns dia 26, hi ha una restricció i una limitació fins a les huit de la vesprada en els horaris comercials de tots, centres comercials, grans centres comercials inclosos.
Li pregunte, ¿des de la seua associació han disminuït els conflictes amb els veïns i veïnes arran d'esta limitació a les huit de la vesprada, sobretot dels centres comercials?

Jo crec que he sigut prou clara.
Moltíssimes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

A continuació, té la paraula la senyora Gabarda, que parla en nom del Grup Parlamentari Ciudadanos.
Quan vullga, senyoria.

La senyora Gabarda Ortín:

Bueno, lo primero agradecerle, señor Caballero, su exposición.

De hecho, una de las cuestiones que quería trasladarle era ¿qué opinaba la confederación con respecto al cierre de la hostelería?
Y, sobre el tema de la flexibilización horaria, ¿si usted era más partidario de liberalizar o de restringir?
Como nos ha dicho, desde la confederación se es más partidaria de restringir los horarios.

No obstante, en cuanto a la flexibilización horaria, hay muchas formas de hacerla.
Cada familia, pues, tiene igual una forma de conciliar mejores que otras y no intrínsecamente llevaban aparejados unos tiempos de trabajo donde, pues, todo el mundo está de acuerdo en tener el mismo horario laboral.
Hay muchas familias que compaginan, el marido trabaja de mañana, la mujer de tardes, o al revés, o incluso de noches.
Entonces, bueno, la conciliación para todos implica una flexibilización y lo que se trata es de encontrar una armonía entre la flexibilidad de las jornadas y la conciliación familiar.

Por tanto, no estoy de acuerdo en la restricción, totalmente, que ha dicho usted de los horarios laborales y me gustaría saber ¿si opina realmente o qué opina sobre las restricciones impuestas a la hostelería durante todos estos meses de COVID?
¿Cómo ha influido en el empleo?
¿Cómo ha influido en la conciliación familiar?

¿Qué medidas cree que se podrían llevar a cabo desde la Generalitat para encontrar ese equilibrio entre los consumidores y el sector, respetando la conciliación familiar, por supuesto, y el descanso en ambas partes, como hacía alusión al tema del ocio nocturno?
Y ¿qué acciones reclama o propone la confederación a la que representa en todos los sentidos?

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

A continuació, té la paraula el senyor Felipe Carrasco, que intervé en nom del Grup Parlamentari Popular i que el té vosté en pantalla.

Quan vullga, senyoria.

El senyor Carrasco Torres:

Moltes gràcies, presidenta.

Buenos días, señor Caballero, y muchísimas gracias por su clara intervención.

Me gustaría más que preguntarle cosas, porque yo creo que ha dejado muy claros sus dos o tres posicionamientos y no caben discusiones en este caso porque es algo que ustedes han trabajado y que les afecta a los colectivos que usted representa, con lo cual, yo, mi intervención va a ir un poco más orientada a, un poco, abrir alguna reflexión.
En el hecho, por ejemplo, que usted, evidentemente, de una forma muy educada y muy directa nos ha puesto deberes a los políticos y eso está muy bien.

Eso está muy bien en el sentido que usted ha hecho hincapié en la necesidad del consenso, algo que muchas veces se tira de menos en la parte esta, en la parte de los políticos.
Porque, evidentemente, si no hay un consenso a la hora de tomar medidas, las asincronías lo que facilitan es que no todos los colectivos se vean respetados a nivel de las acciones a desarrollar y, por lo tanto, que haya colectivos que no salgan bien parados si no existe ese consenso.
Eso, en primer lugar.

En el segundo lugar, una compañera mía le decía ahora que, evidentemente, hacía una separación entre lo que es la cultura y el ocio nocturno y es cierto.
Pero, como también usted ha dicho y ha repetido en su propia intervención, todo está interconectado.
Entonces, muchas veces los políticos legislamos sin tener en cuenta en qué va a afectar nuestra legislación o la aplicación de esa legislación que se decide en la sede de la soberanía de un pueblo.

Entonces, es muy importante siempre tener muy en cuenta que cualquier iniciativa que nosotros desarrollemos como legisladores, pues, va a tener una afectación.
Entonces, evidentemente, la cultura, por ejemplo, no es ocio nocturno, pero a nivel particular cuando uno sale y va al teatro, pues, muchas veces, antes o después, va a cenar o, antes o después, se toma una Coca-Cola.
Con lo cual, ese tipo de separación o intentar separar cosas que son distintas no tiene mucho sentido porque, evidentemente, es necesario el que se estudie una solución, como usted antes decía, desde el punto de vista de la cadena de horarios completa.
No solo a nivel de los diferentes sectores, sino también en cómo afecta ese horario en función del sector al que se aplique.

Entonces, esas fundamentalmente eran las dos reflexiones que yo quería hacerle.
Y una pregunta…, ¿no sé cómo voy de tiempo, presidenta, porque no me he puesto mi cronómetro?
Pero, bueno, voy a acabar rápidamente, si es que me queda poco.
Evidentemente, la apertura o la apertura total o la liberación de los horarios conlleva unas afectaciones, como le decíamos antes.

Pero yo siempre, como también portavoz en otra comisión a nivel de economía y comercio, siempre digo que no se le pueden poner puertas al campo en el sentido que, si nosotros dejamos como sociedad que las nuevas tecnologías, internet, puedan facilitar el consumo las 24 horas del día, los 365 días al año, pues, el limitar los horarios sin consensuarlos puede perjudicar incluso al pequeño comercio porque quien quisiera abrir, en este caso, no podría hacerlo por una legislación que impide…

La senyora presidenta:

Senyoria.

El senyor Carrasco Torres:

Gracias presidenta y termino ya.

Entonces…

La senyora presidenta:

És que se'n passa un minut ja.

El senyor Carrasco Torres:

Es que no lo estoy controlando.
Acabo ya.

Simplemente agradecer del todo su participación en la comisión y espero que usted haya estado a gusto también en la sede del pueblo valenciano.

Gracias, señor Caballero.

Disculpe, presidenta.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Bé, per últim, té la paraula el senyor Pedro Ruiz, que parla en nom del Grup Parlamentari Socialista.
Quan vullga, senyoria.

El senyor Ruiz Castell:

Gràcies, presidenta.

Señor Caballero, muchas gracias por su intervención.
Quiero agradecerle, como el resto de mis compañeros aquí, esa claridad en la exposición, que ha sido directa, sin tapujos y creo que centrando muy bien en la intervención el aspecto clave, que es la libertad horaria total frente a la regulación de horarios y cómo gestionamos eso en todos los tramos horarios que nos ha mencionado.

En su reflexión, yo creo que quedan claras las consecuencias a las que nos lleva un neoliberalismo salvaje y una flexibilización total de horarios, sin límites, que yo creo que puede llevar a esos problemas que ha mencionado de convivencia, conflictos con los vecinos e incluso a favorecer, como también ha dejado caer, esa explotación y precarización de las y los trabajadores.

Yo creo que queda claro que no apuestan por imponer sino por regular, con el objetivo de garantizar los derechos de la ciudadanía.
Y entiendo que, en ese equilibrio, en esa búsqueda de la virtud en tanto en cuanto es el término medio, la regulación de la que hablan, pues, imagino que estará adecuada también a circunstancias propias de cada territorio.
Y no sé eso cómo lo valoran y las dificultades que ustedes consideran o elementos que introduce en todo este debate.

Así que le quería preguntar, bueno, pues de los diferentes modelos, de las distintas regulaciones que existen, tanto en el ámbito autonómico como en el ámbito estatal o incluso local, pues, ¿cuál es su apuesta concreta?
También, ya que estamos preguntándole, que nos eche también un cable en cuál sería la manera que consideran más apropiada para gestionar esta complejidad que, a fin de cuentas, es lo complicado.

Y, por supuesto, hay una labor también de todos, que ha mencionado, que es esa revisión de la cadena horaria completa para cambiar las costumbres.
Estoy de acuerdo en que hemos cambiado cosas y creo que podemos cambiarlas y, por tanto, todo lo que sea ayudarnos en ese sentido, pues, para eso estamos.

Y creo que el resto de los miembros de la comisión le han hecho también preguntas muy pertinentes y, bueno, atendiendo a esa claridad de su exposición, no le voy a repetir lo que ya le han dicho, estoy seguro de que tendrá cosas muy interesantes que contarnos.

Y agradecerle en última instancia y sobre todo esa disposición a debatir, a participar de la discusión y a consensuar, sobre todo, los límites que debiéramos poner a los horarios.

Nada más, muchísimas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Ruiz.

Bé.
Doncs, com li havia explicat, senyor Caballero, ara vosté té novament 10 minuts per a respondre en la mesura del que puga les qüestions que li han plantejat les diputades i els diputats.
Li pose el comptador ja a 10.
Quan vullga.

El senyor president de la Confederació d'Associacions de Veïns i Consumidors de la Comunitat Valenciana:

Muy bien.

Como no soy experto, a lo mejor me dejo alguna sin responder, pero me pueden interpelar en ese momento, es decir: oye, que se te ha olvidado responder a esta cosa.
¿Vale?

Bien, en la primera intervención, sobre el tema de horarios y la participación, que parece que es el centro de las cuestiones, evidentemente, los horarios…, yo estoy aquí porque estoy jubilado, pero otros compañeros míos es imposible que estuvieran.
Este es un pequeñito ejemplo de cómo pueden afectar los horarios a la participación ciudadana.

Ustedes son conscientes de que el tejido social valenciano es muy débil.
No sé si son conscientes, alguno puede vivir en la fantasía de que vivimos en un tejido social muy organizado y demás.
No es verdad, está superatomizado, es muy difícil el participar, no hay financiación para las entidades sociales… Entonces, claro, es muy difícil, hay que hacer un sacrificio por parte de las personas para poder participar en cualquier cosa.

Y nosotros, que somos una organización, básicamente, que hace de la participación uno de sus ejes de toda la vida, pues nos encontramos con muchas dificultades.
Depende de si el alcalde o la alcaldesa es más o menos abierta, independientemente del partido que sea.
Y, entonces, muchas veces hay una especie de voluntad manifiesta por parte de las instituciones de favorecer la participación, pero, por ejemplo, en los horarios vamos al horario funcionarial, y no puede ser.
Nosotros no somos funcionarios.

Por tanto, yo creo que efectivamente sí que hay una influencia, no en el sentido, quizá, que hemos hablado del ocio y de otra serie de cosas, pero sí que hay una influencia en la utilización de determinados horarios para facilitar la participación de la ciudadanía.
Eso está claro.

Luego, también hay cosas… Por ejemplo, lo de veinticuatro horas de diversión.
Claro, desde un punto de vista estrictamente liberal, pues que cada uno se divierta cuando le dé la gana.
Si eso no tuviera consecuencias con otros sectores de la población, pues nadie estaría diciendo nada, pero es que sí que hay consecuencias.

Porque, cada vez que hay un accidente, luego hay que cuidar a esas personas.
Y se ha producido porque hay un horario determinado y porque no hay transporte público, porque no hay un diseño de movimiento de masas, entre comillas lo de masas, de personas, protegido por un transporte público, y entonces hay que utilizar otro transporte.
Entonces, se utiliza, pues eso, y todos sabemos que los accidentes se multiplican cuando se rebasan determinadas horas.

Luego, hablábamos también del uso de internet.
Bueno, yo supongo que les habrá comentado el consejo de la juventud que han cambiado los hábitos de los jóvenes, seriamente.
Hasta el año 2015, la prioridad era salir a tomarse copas.
Desde el año 2015 a ahora, la prioridad es jugar con internet en casa.
Jugar, ver películas… Estar.

Y esto es un elemento también que habrá que tener en cuenta también.
Lo dejo encima de la mesa porque, aunque no tenga un efecto directo con lo que estamos diciendo, son hechos que justifican los cambios que se están produciendo permanentemente en la sociedad.

Luego, horario comercial.
Nosotros creemos en un horario comercial común, para las grandes y para las pequeñas.
¿Qué puede ocurrir?
Que haya algunos comercios, y ahí viene la flexibilidad, que, por estar en un ámbito determinado o trabajar en un sector determinado, por ejemplo, el sector turístico, en determinadas zonas puedan pedir un permiso especial para tener una apertura… Yo me imagino que quien vende, no sé, el torito y quien vende la sevillana esta, pues a lo mejor necesita un horario diferente.

Bien, pues se puede estudiar, eso es lo que yo decía de flexibilidad.
Pero, en general, tenemos que hablar del tono general, del tono general, y eso es lo que yo creo que es donde hay que plantear eso.

Luego, cuál sería el horario propuesto.
Hombre, es que hay tantos segmentos que proponer un horario concreto… Pues, hombre, para las discotecas… No sé, pero yo creo que más allá de las tres de la mañana me parece un disparate, por ejemplo.
Pero, bueno, habrá que hablarlo, habrá que discutirlo.
Por tanto, una propuesta concreta de horarios, pues dependería.

Sí que tengo claro que lo de los domingos me parece que no tiene ningún sentido, sí que tengo claro que hay que asociar el horario del pequeño comercio al gran comercio, o a las grandes superficies, sí que es cierto que hay que separar el ocio del comercio, sí que es cierto que no es lo mismo la cultura que el ocio…

Pero, claro, si, efectivamente, como se decía antes, si una obra de teatro, por ejemplo, empieza a las nueve y media de la noche… Pues eso se va a destarifar seguro, porque después ¿dónde va la gente que va ahí?
¿Se va a ir a casa ya?
Pues normalmente hay una tendencia a no irse a casa, a ir a algún sitio… Entonces, se va alargando el horario.
Entonces, uno se sitúa en la posición del, entre comillas, del usuario del horario y no ve la posición de quien está en una posición de usuario de horario, pero en otra franja horaria.
Es decir, está descansando o está trabajando o está yo qué sé.

Por lo tanto, yo creo que eso de los horarios hay que matizarlo, segmento por segmento, pero yo creo que hay alternativas y yo creo que nosotros propondríamos, en su momento, si tenemos oportunidad, de una forma más reflexionada, pues alguna de las franjas horarias tal y como nosotros las entendemos.

¿Han disminuido los conflictos?
Totalmente.
Totalmente.
¿Eso es un parámetro para tener en cuenta?
Pues no lo sé, pero es un hecho.
Es un hecho.
Es decir, ha disminuido totalmente… Alguien puede decir: Â«No, es que ahora los barrios están muertosÂ».
Bueno, puede ser, que a partir de las seis, ahora va a ser a partir de un poquito más allá, que estén muertos, pero esa limitación ha liquidado totalmente todos los conflictos que había en los barrios en relación con esto.
Quizá los conflictos aparecen para aquellos que vulneran algunas de las normas que se han establecido y eso ya es otra cosa, estamos en otro nivel.

Luego, el tema laboral.
Yo es que creo que el tema laboral no me encuentro capacitado para hablar de esos temas, no quiero incidir en esos temas.
Pero es que está el teletrabajo ya, ¿eh?
Es que las empresas trabajan ya por objetivos.
Es que no está claro que por trabajar más horas se sea más eficiente.
No está claro.

Es decir, ya hay muchos empresarios que lo tienen más claro que el agua.
Y que saben que trabajar por objetivos, una vez cumplido el objetivo, pues no hace falta estar dos horas tocándose la barriga.
Eso son cosas que tienen que ir estudiando bien, tanto empresarios como trabajadores.
Pero es, vamos, es seguro en ese sentido.

Y, luego, pues no sé… Las restricciones de la hostelería.
Pues es evidente que depende de donde pongan las prioridades, esto es un debate que se ha producido en los medios de comunicación constantemente.
Qué va antes, la salud o… Nosotros hemos apostado por la salud siempre.

¿Eso qué quiere decir?
Que, efectivamente, hay un sector que ha salido dolido, que es el sector de la hostelería, que es evidente que hay que ayudarles, que es evidente que hay que ayudarles… Porque no estamos hablando solo de los grandes restaurantes Michelin de tres estrellas, estamos hablando de los bares, visto desde la perspectiva mía de barrio, de los bares, del…

Claro, todo eso ha salido muy dañado, ahí hay muchas familias que están muy tocadas.
Por lo tanto, yo creo que hay que intentar… pero no por eso hay que abrir el horario.
Hay que seguir las recomendaciones desde un punto de vista científico, y menos estar pensando dónde están las bolsas de votos, lo digo con toda claridad y con toda sinceridad.
Con toda claridad y con toda sinceridad.

Porque supongo que ustedes conocerán a alguien que ha fallecido con esto de la COVID y el drama que supone alrededor.
Hay gente que no ha superado todavía, se lo digo sinceramente, el que sus padres hayan fallecido y no haya podido despedirlos.
Y hay gente que está muy tocada desde el punto de vista anímico, psicológico y demás, y hay gente que no se ha recuperado todavía de esas cosas.

Por lo tanto, el drama está en la gente que fallece y la gente que está en las UCI, ahí es donde está el drama.
Lo otro lo podremos recuperar, pero cuando fallece una persona no se puede recuperar.
Por eso, yo creo que hay que apostar por las restricciones en la medida, obviamente… Ayer creo que se anunció una apertura ya hasta las diez de la noche… Bueno, pues a lo mejor dentro de quince días es hasta las once, no sé, y va mejorando el horario.

En ese sentido, nosotros estamos en esa línea, no es que estemos ni apoyando ni dejando de apoyar al gobierno, que no se entienda de esta forma, pero nos parece que es lo que hay que hacer.

Y, bueno, yo creo que alguna cosa más… Bueno, también, no sé si lo de los ajustes de los territorios era lo que he comentado ya de ver que hay zonas donde quizás, a lo mejor, los horarios hay que revisarlos desde otra perspectiva.
Me imagino que, como decía antes, algún comercio que está muy asociado al turismo y esos horarios de los turistas son un poco diferentes, te puedes encontrar con que venga, me imagino, un crucero… No sé, llegue un crucero, aterrizan tres mil personas un domingo en Valencia y quieren comprar cositas o quieren hacer no sé qué, no sé cuántos… ¿Dónde van a ir?
A determinadas zonas.
Bueno, pues se puede reflexionar sobre eso.
¿De acuerdo?
Se puede reflexionar sobre eso.

Y, luego, pues ya creo que lo he contestado… Bueno, lo del horario cultural, evidentemente, yo creo que hay que proteger también a estos sectores.
La cadena horaria me parece fundamental, verlo desde una perspectiva global, no sectorial.
Esto es uno de los problemas que hay cuando se habla de los horarios, que cada sector intenta defender su tramo.

Y, bueno, pues ya creo que estoy en el tiempo prácticamente, ocho segundos… Creo que lo he contestado todo, si… Alguien ha dicho que no se pueden poner puertas al campo.
Solamente termino diciendo que a nadie se le ocurriría circular sin código de la circulación.
(Rialles) Entonces, eso de las puertas al campo, pues…

La senyora presidenta:

Doncs, moltes gràcies, senyor Caballero.

Molt de gust d'haver-lo tingut ací, participant en esta comissió sobre usos del temps.

Senyories, seguim.
La següent intervenció és telemàtica, per tant… No sé si tenim preparat el ponent.
(Veus)

El senyor president de la Confederació d'Associacions de Veïns i Consumidors de la Comunitat Valenciana:

Bueno, estoy a su disposición, si alguna vez necesitan cualquier cosa pues…

La senyora presidenta:

Gràcies.
(Pausa)

Compareixença, per videoconferència, del senyor Javier Marzal Felici, catedràtic de Comunicació Audiovisual i Publicitat de la Universitat Jaume I

La senyora presidenta:

Senyor Marzal, m'escolta?
És que vaig a explicar-li-ho.
M'escolta?
(Veus) Mire la pantalla, estic saludant-lo.

El senyor catedràtic de Comunicació Audiovisual i Publicitat de la Universitat Jaume I:

Sí, sí, sí.

La senyora presidenta:

Val.

Mire… Bon dia.

El senyor catedràtic de Comunicació Audiovisual i Publicitat de la Universitat Jaume I:

Bon dia.

La senyora presidenta:

Benvingut a la comissió d'usos del temps.

Senyor Marzal, soc Nathalie Torres, la presidenta d'esta comissió.
Mire, si compartix vosté documents en pantalla, li ho comente perquè ja tenim experiència en estes qüestions, no podrem escoltar-lo bé a vosté.
I nosaltres preferim escoltar-lo a vosté, per descomptat.

Per tant, el que li demane, per favor, és que, eixos documents que anava a compartir amb nosaltres, ens els envie per correu electrònic i nosaltres els incorporarem a tota la documentació que estem recopilant per a elaborar el dictamen que elaborarem després de les compareixences, d'acord?

El senyor catedràtic de Comunicació Audiovisual i Publicitat de la Universitat Jaume I:

Val, val.

La senyora presidenta:

Val.

Aleshores, li explique la dinàmica.
Ara quan jo li diga, vosté disposarà de 10 minuts, m'agradaria que vosté també estiguera pendent del seu rellotge en l'ordinador.
Després intervindran els grups parlamentaris, no els ha de contestar en el moment en què acabe cada intervinent, sinó que tindrà un torn de 10 minuts per a respondre al final.
D'acord?

El senyor catedràtic de Comunicació Audiovisual i Publicitat de la Universitat Jaume I:

D'acord.

La senyora presidenta:

Vol plantejar-me algun dubte abans que pose en marxa el cronòmetre?
(Veus) Ho té clar, veritat?
Val, d'acord.

Doncs comence quan vosté vullga, senyor Marzal, i benvingut a esta comissió novament.

El senyor catedràtic de Comunicació Audiovisual i Publicitat de la Universitat Jaume I:

Bon dia.

Vullc agrair, en primer lloc, la invitació a participar en aquesta comissió.
I també volia felicitar a les Corts Valencianes per haver posat en marxa aquesta iniciativa, que em sembla realment important.

Havia preparat una presentació amb diapositives on n'hi han dades, però, efectivament, ho compartirem amb tots vosaltres, aquesta presentació.
És un PDF que vos faria arribar, juntament amb el text que he redactat.

Donat que el meu àmbit d'especialització… Clar, vaig a enfocar aquesta qüestió dels usos dels temps des de la perspectiva de la comunicació, i vaig a intentar fer veure com els mitjans de comunicació podrien contribuir a racionalitzar els usos del temps en l'actualitat.

En primer lloc, vos faré referència al panorama que tenim actualment i, en segon lloc, vos parlaré de, bé, quins tipus de canvis podrien produir-se per a racionalitzar aquestos horaris al nostre país.
El que, ho avance, exigix la presa de decisions valents, que només es poden dur a terme des del camp de la política, en majúscules, des de l'art de fer realitat allò possible, com deia Aristòtil.

Cal fer un aclariment inicial important, i és que, al parlar de mitjans de comunicació, jo em vaig a referir principalment al mitjà televisiu, que continua sent avui en dia el mitjà de comunicació més rellevant.
I cal recordar que, hui, els nostres televisors són també finestres obertes al món, on podem accedir a continguts molt variats que ens oferix internet, a subscripcions de plataformes de continguts i, fins i tot, a continguts de ràdio i de plataformes musicals.
Per tant, en 2021 parlar de televisió és molt més que parlar del mitjà televisiu tradicional.

El primer aspecte que hem de subratllar sobre l'evolució del mitjà televisiu és que el prime time televisiu a Espanya no ha deixat de retardar-se els darrers anys, com ha estat demostrat per un informe publicat per la consultora GECA, el Gabinete de Estudios de Comunicación Audiovisual, en gener del 2019.

Crida l'atenció que l'hora d'inici del prime time s'iniciava en el curs 1994-1995 a les 21:45 hores i en 2019 ja arribem a les 22:49 hores.
És a dir, en 25 anys hem retardat les emissions de prime time en una hora, el que és una xifra preocupant pels efectes que té aquest retard en les hores de son de la població del país.

En 2018 es va detectar que el prime time de les televisions va perdre la barrera dels 16 milions d'espectadors.
És clar que aquesta xifra es referix a les emissions de televisió en directe, per TDT, cable i satèl·lit.
En realitat, la baixada d'espectadors havia començat en 2013, moment que coincidix amb un augment significatiu del consum de continguts no lineals.

És evident que el consum de ràdio, televisió i internet s'ha incrementat de forma exponencial, especialment durant la pandèmia, arribant a rècords històrics per la crisi sanitària del coronavirus, amb més de 265 minuts de consum diari i una audiència mitjana de 8,4 milions d'espectadors.

La pregunta fonamental que cal fer és, des del meu punt de vista, per què s'ha anat retardant el prime time a Espanya?
És a dir, què és el que ha motivat aquest progressiu retard del pic d'audiència fins a les 22:49 hores?

La resposta és senzilla: per la forta competència entre les televisions comercials, que lluiten per tenir la màxima audiència possible en l'anomenat access prime, una franja horària d'una hora anterior al prime time.
Es tracta d'un període temporal a la graella de programació on les televisions comercials poden captar importants ingressos, gràcies a la publicitat comercial contractada.

I hem de recordar que a Espanya tenim un duopoli, Atresmedia i Mediaset, que domina el mercat comunicatiu, que en la pràctica imposen les seues lògiques a tot l'àmbit dels mitjans de comunicació, on les radiotelevisions públiques cada vegada tenen menys rellevància.

De fet, en els mercats televisius estrangers els programes de prime time comencen després d'haver assolit el peak time, per tal d'aprofitar l'audiència treta pels informatius i els programes access, com Pasapalabra, El hormiguero, Sálvame, Tomate, etcètera.
S'està detectant que els espectadors apaguen la televisió amb l'inici del prime time.

Netflix, Amazon Prime Video, HBO, Movistar Plus, etcètera, s'estan convertint en pols d'atracció d'una audiència que pot veure els continguts que desitja, sèries de televisió o pel·lícules, sense talls publicitaris, el que té un cost afegit al que moltes famílies no poden fer front.
Es tracta d'un fenomen que fragmenta l'audiència i que està alterant profundament el mercat publicitari i televisiu.

En aquest context, el programes més vistos al mes de març de 2021 han sigut retransmissions de partits de futbol, els informatius de la nit d'Antena 3, El hormiguero, la docuserie Rocío, contar la verdad para seguir viva i Pasapalabra.
Com es pot també pot constatar, en les imatges que havia preparat, no hi ha cap programa que tinga més de quatre milions d'espectadors, amb l'excepció dels partits de futbol de la Copa del Rei, i no hi han programes de radiotelevisions públiques entre els 25 programes més vistos de la nostra graella de televisió.

Per tant, podem afirmar que tenim un escenari mediàtic dominat absolutament per les televisions comercials, que ha arrossegat els mitjans de comunicació públics per aquesta lògica del mercat.
De fet, tant la corporació de radiotelevisió espanyola com À Punt són mitjans públics als que se'ls retreu, se'ls reprotxa no tenir suficient rellevància social.

Per als nostres mitjans de comunicació públics és molt complicat competir en un mercat obert, tan hostil i competitiu.
D'entrada, s'ha de reconéixer que la despesa per habitant dels nostres mitjans públics és, en el cas de radiotelevisió espanyola, la més baixa de totes les radiotelevisions del nostre entorn, al voltant de 24 euros per habitant, mentre que la mitjana europea multiplica per tres aquesta xifra.
En el cas de la radiotelevisió pública valenciana d'À Punt, la despesa és de 13 euros per habitant, de les més baixes que tenim a Espanya en el conjunt de les radiotelevisions públiques autonòmiques.

En la meua opinió, és molt difícil poder introduir canvis en els usos del temps a la nostra societat si no és amb la col·laboració molt activa dels mitjans de comunicació, en especial dels públics.
En això coincidim amb els informes d'Arhoe.

Per una banda, cal reconéixer que les radiotelevisions públiques, Radiotelevisió Espanyola i À Punt, han fet ja un esforç en aquest sentit.
Radiotelevisió Espanyola va decidir fa temps que el seu prime time s'havia d'avançar tot el possible, encara que els seus informatius de la nit comencen a les 21 hores, massa tard des del meu punt de vista.
À Punt comença el seu informatiu de nit a les 20:30, la qual cosa és molt positiva, però tal vegada seria desitjable que començara abans.

No es pot ignorar que un prime time tan tardà com l'espanyol té efectes negatius físics i psicològics sobre la població infantil i juvenil i té una relació directa amb la complexitat de la conciliació entre vida laboral i familiar al nostre país i la millora de la productivitat laboral.
Els programes de màxima audiència haurien de finalitzar abans de les 23:00 hores.
No sols millorarà la salut de la ciutadania, aconseguirem també harmonitzar els horaris d'Espanya amb la resta del continent europeu.

Des de la meua perspectiva, seria molt difícil introduir canvis sense l'ajuda dels mitjans de comunicació públics, que haurien de liderar aquest canvi, que no es pot fer bruscament, sinó de forma progressiva.
Per una banda, la corporació de radiotelevisió espanyola podria ser l'instrument més escaient per a introduir aquest canvi, mitjançant l'avançament del prime time encara més, que podria començar amb l'avançament de l'informatiu de nit, que hauria de començar abans, a les 20:30 o a les 20:00 hores més endavant.
I el mateix hauria de passar amb À Punt, amb la nostra corporació pública de mitjans de comunicació.

Això passa també per canviar la nostra mentalitat a l'hora d'avaluar el paper dels mitjans de comunicació públics, que no es deuen jutjar pels seus resultats d'audiència, sinó pel benefici social que aporten a la societat valenciana i espanyola.
No es poden avaluar en termes de rendibilitat econòmica, sinó en termes de rendibilitat social, i això està avalat per informes internacionals i pels consells audiovisuals de tot el món.

En aquest sentit, pense que la creació del consell de l'audiovisual valencià i del Consejo Estatal de Medios Audiovisuales, que l'actual legislació vigent contemplen des de fa molts anys, poden ajudar a introduir canvis en els usos del temps i en la racionalització dels horaris.
Cal recordar que els consells audiovisuals juguen un paper important a l'hora de fer pedagogia i recomanacions als mitjans de comunicacions públics i privats.

A nivell internacional, crida l'atenció que Espanya és una veritable anomalia, perquè som un dels pocs països que no tenim consells audiovisuals.
L'Ofcom, l'Office of Communications, va nàixer al Regne Unit als anys trenta.
A Alemanya existixen 14 autoritats reguladores de l'audiovisual.
El llistat de reguladors audiovisuals inclou tots els països de la Unió Europea, alguns realment menuts, com Romania, Lituània, Eslovènia, Eslovàquia, Malta, Luxemburg… Tots ells, tots estos països disposen de consell audiovisual.

És necessari subratllar els beneficis que aporta la creació d'un consell audiovisual a la Comunitat Valenciana.
Parlem d'un òrgan extern de control, amb independència i autonomia, que ha de vigilar la pluralitat informativa, la defensa dels drets de l'audiència i la independència dels mitjans de comunicació públics, però també el correcte funcionament de tot el sistema mediàtic.
En definitiva, per a garantir la qualitat de la dieta mediàtica dels ciutadans i ciutadanes valencians.

En definitiva, des del meu punt de vista, la comunicació és un motor de progrés de la nostra societat, és una inversió estratègica fonamental clau per a desenvolupar una economia basada en el coneixement.

I no hem de perdre de vista que la qualitat de la comunicació té molts efectes positius sobre el conjunt de l'economia, sobre el desenvolupament de les indústries culturals i creatives.
Un sector estratègic a les societats més avançades.

La senyora presidenta:

Senyor Marzal…

El senyor catedràtic de Comunicació Audiovisual i Publicitat de la Universitat Jaume I:

Reitere l'agraïment per haver-me permés participar en aquesta sessió i em fique a la vostra disposició per a respondre les qüestions que pugueu plantejar.

La senyora presidenta:

Gràcies.
Gràcies, senyor Marzal, perquè se n'ha passat una miqueta del temps i ara després té 10 minuts per a contestar, d'acord?

Doncs, bé.
Comencem la ronda d'intervencions dels portaveus, i ho fem amb la senyora Cristina Cabedo, que és la portaveu del Grup Parlamentari Unidas Podemos.
Quan vulga, senyoria.

La senyora Cabedo Laborda:

Gràcies, presidenta.

Senyor Marzal, l'agraïment és nostre, perquè la veritat és que ha fet una intervenció interesantíssima, almenys per a mi.

Ja ens havíem plantejat ací algunes qüestions sobre el prime time, però és que vosté ens ha donat unes dades que encara aprofundixen més en la qüestió.
I, a més, és que esta setmana hem tingut l'exemple perfecte del que vosté comentava, d'una televisió pública… (Soroll d'acoblament)

La senyora presidenta:

Senyor Marzal, per favor, desconnecte el seu micro, perquè hi ha reverberació.

El senyor catedràtic de Comunicació Audiovisual i Publicitat de la Universitat Jaume I:

Perdó.

La senyora presidenta:

No passa res.

Val.
Reanudem la intervenció de la senyora Cabedo.

La senyora Cabedo Laborda:

Sí, l'exemple perfecte d'una televisió pública, que ficava un debat electoral el mateix dia, la mateixa hora que una cadena donava una entrevista a una dona maltractada, que al mateix temps ho ficaven a eixe horari, en eixe dia, per a competir contra la sèrie de l'altre canal.

Però n'hi ha hagut una cosa que o jo ja no l'he entés bé a vosté o no arribe a entendre.
Si en Espanya el prime time s'ha vingut endarrerint per a ficar continguts publicitaris i guanyar diners, però, al mateix temps, els espanyols i les espanyoles cada vegada veuen menys prime time perquè se'n van a Netflix.
Per què continuen fent el prime time tan tard?
És el que no entenc.

O és que ací ja estem vivint situacions inversemblants, com que en Espanya treballem més que en altres països però no per això tenim una major producció, en Espanya els xiquets i les xiquetes van abans a l'escola en horari escolar però això no significa que tinguen un major rendiment acadèmic i ara resulta que tenim un prime time més endarrerit però no per això la gent es queda davant de la televisió mirant la tele.
Per tant, és com el món al revés, o jo no arribe a entendre perquè passen estes coses.
Per tant, eixa seria la meua primera pregunta.

Després, volia preguntar-li si ens puguera dir, en eixe consum que es fa dels continguts audiovisuals, si en este darrer any la pandèmia també ha canviat certes lògiques.

I després, dins d'eixes certes lògiques, si n'hi han algunes lògiques diferents a les espanyoles, o si les valencianes i els valencians consumim d'una forma diferent als espanyols i espanyoles o no, exactament igual.

I després tenia una altra pregunta, però crec que vosté ja me l'ha contestada, i és si les millores haurien de començar a implementar-se a través dels mitjans valencians de titularitat pública.
He entés per la seua intervenció que sí, que són els que haurien de fomentar-ho.

I la última pregunteta seria… Vosté ha destacat la importància de tindre un consell audiovisual valencià i volia donar-li l'oportunitat de, si a eixe consell audiovisual cal canviar-li alguna cosa per a encara millorar-lo, doncs també seria benvinguda eixa proposta.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

A continuació, té la paraula la senyora Rebeca Serna, que parla en nom del Grup Parlamentari Vox Comunidad Valenciana.
Quan vulga, senyoria.

La senyora Serna Rosell:

Gracias, presidenta.

Señor Marzal, muchas gracias por su exposición, interesantísima, por cierto.

Y, bueno, yo voy a ser muy breve, voy a hacerle solamente una pregunta.

Hablaba usted de lo interesante que sería avanzar ese prime time, que en lugar de ser, a lo mejor, no sé si había dicho que era a las 22:49 ahora mismo… Y, bueno, decía que, claro, respecto a los noticiarios, que por ejemplo Antena 3 empiezan a las nueve, comentaba usted que À Punt empezaba a las 20:30, en su opinión quizá demasiado tarde para la programación que viene a continuación.

Pero, claro, estos horarios de esta programación también entiendo que a lo mejor van un poco de la mano de lo que son los horarios laborales.
Claro, hay que entender que si un noticiario fuese antes de las nueve, hay mucha gente que a esa hora todavía están trabajando, o que a lo mejor salen a las ocho.

Entonces, quisiera saber si, en su opinión, hay también alguna relación entre estos horarios y las programaciones con los horarios laborales que tienen muchas personas.

Muchas gracias.

El senyor president:

Gràcies, senyoria.

A continuació, té la paraula la senyora Mónica Álvaro que parla en nom del Grup Parlamentari Compromís.
Quan vullga, senyoria.

La senyora Álvaro Cerezo:

Gràcies, senyor Marzal.
La veritat és que estic desitjant que ens (inintel·ligible) … allò que no ha pogut projectar a estes Corts perquè m'ha paregut summament interessant.
I agrair-li també respecte a À Punt que siga vosté justament qui recorde a esta cambra com de barata és la televisió autonòmica.
És la televisió autonòmica més econòmica de tot l'estat espanyol.
I això ho dic perquè com a portaveu del meu grup, de Compromís, en la Comissió de Radiotelevisió Valenciana i Espai Audiovisual costa moltíssim poder assumir un euro d'inversió per a eixa tele per a fer un servei públic.

Vosté ha comentat la importància dels consells audiovisuals a ran d'Europa, nosaltres tenim una llei, férem la legislatura anterior una llei del consell audiovisual en que encara no s'ha engegat i jo compartisc amb vosté eixa necessitat, per la qual cosa, doblement agraïda.
I també, en les Corts Valencianes, donàrem inici, la legislatura passada, a la Llei 6/2016, d'engegar les emissions de Radiotelevisió Valenciana.

En eixa llei i a proposta del meu grup parlamentari ja ficàrem un article en el qual limitàvem el prime time en conseqüència a un ús racional del temps.
Això ja ho contempla la llei de creació d'À Punt, tot i que en estos moments està en revisió, per la qual cosa prendrem molt bona nota, la llei en estos moments estem fent-ne una modificació, per la qual cosa prendrem molt bona nota d'allò que vosté ens ha referit, perquè jo també crec que cal ampliar este article i espere tindre a temps les conclusions d'esta comissió i que les poguem incloure.

Li comentava açò perquè en estos moments, en el Congrés dels Diputats ja ha entrat el Projecte de llei de l'audiovisual, ¿creu vosté que seria possible reforçar també i incloure també les qüestions que ens ha comentat sobre usos racionals del temps per a intentar i tornar a eixe prime time, no als 75 minuts que tenim en estos moments de desfase, sinó a una qüestió més real i que s'adaptara millor a la ciutadania?

Em consta, i vosté em dirà si és cert, que Radiotelevisió Espanyola alguna volta sí que s'havia compromés en un prime time més respectuós per als usos horaris, però em consta que mai ho ha complit.

Simplement això.
Agrair-li moltíssim la compareixença i desitjant, ja que estem, de veure eixe power point que no ha pogut presentar-nos avui.

Moltíssimes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

A continuació, té la paraula la senyora Cristina Gabarda, que intervé en nom del Grup Parlamentari Ciudadanos.
Quan vullga, senyoria.

La senyora Gabarda Ortín:

Lo primero, agradecerle, señor Marzal, su intervención.

Ha sido muy muy interesante.
De hecho, estaba y estoy dudando en el tiempo que me sobre porque me ha aclarado muchísimas cuestiones cedérselos si la presidenta de la comisión deja para para que pueda plasmar todo lo que se le haya quedado pendiente.

A mí lo que me gustaría preguntarle es: ¿en qué y cómo cree que afectan las nuevas tecnologías TIC frente a los medios tradicionales en la conciliación familiar?
Y ¿cómo pueden hacer frente los medios de comunicación tradicionales a las nuevas plataformas pujantes entre los más jóvenes como pueden ser Twitch, donde se retransmite en directo?
Tenemos el caso del 31 de diciembre del 2020 que un streamer desde su casa consiguió reunir a más de quinientas mil personas en las campanadas, superando las audiencias de muchísimos canales de televisión.

Y nada más.
Lo dicho, le dejo mi tiempo si puede ayudar a aclarar alguna cuestión más.
Gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

A continuació, senyor Marzal, estiga molt pendent de la pantalla perquè el diputat que intervindrà ara ho fa també telemàticament.
D'acord?

A continuació, té la paraula el senyor Felipe Carrasco que intervé en nom del Grup Parlamentari Popular.
Quan vullga, senyoria.

El senyor Carrasco Torres:

Moltes gràcies, presidenta.

Moltes gràcies, senyor Marzal, per la seua intervenció ací en les Corts Valencianes en modus telemàtic com és el meu cas també.

Querría hacer algunos comentarios sobre parte de la intervención que usted ha hecho de modo muy teórico como buen catedrático y de una forma muy concretas sobre aspectos relacionados más técnicos sobre el hecho televisivo y especialmente usted ha dedicado muchísimo tiempo hablar del concepto del prime time, que es un concepto evidentemente muy importante en el medio televisivo y quizás nos hubiera gustado más el que nos hubiera podido ilustrar más sobre los efectos de ese desplazamiento de los últimos 25 años de lo que es el prime time en las personas o en la…, sí que ha hecho mención evidentemente de que esto afecta a las horas de sueño, pero no en cuanto a la afectación a lo que es el desarrollo de la actividad profesional, social de las personas.

Un aspecto sobre el que sí que quería hacer hincapié es en el hecho de que usted también ha comentado y es un hecho real y es que la televisión cada vez la de menos gente.
Entonces, a mí me gustaría saber si usted no se ha planteado que es justo el hecho de que no la vea…, que cada vez la gente la da menos el hecho de que los horarios o la sociedad se está flexibilizando la televisión lo que usted nos ha dicho es que en casos concretos a usted le gustaría que los horarios por ejemplo de los informativos se fijarán en unos horarios muy concretos.
Entonces, existe desde mi punto de vista una incongruencia en el hecho de que usted está planteando por una parte que es un hecho real que la televisión cada vez la de menos gente por el hecho de la flexibilidad que ofrece internet, pero, en cambio, usted está diciendo que los horarios se tienen que fijar más por lo menos en programas muy específicos.

Y en último lugar, usted ha dedicado también mucho tiempo me ha parecido curioso que usted ha intentado justificar a la radiotelevisión valenciana primero por el hecho social pero después también ha defendido el hecho económico diciendo que es la televisión o de las televisiones más baratas.
Vaya por delante que yo creo que soy una de las pocas personas en la Comunidad Valenciana que ve la televisión valenciana.
Eso lo dicen los datos las ratios de seguimiento y usted también lo puede comprobar si lo pregunta a la gente de su alrededor y es una de las televisiones más caras no las más barata de las más caras porque si lo comparamos la ratio de los televidentes con lo que cuesta evidentemente no creo que valga la pena justificarlo por el hecho económico, si acaso por el hecho social pero no por el hecho económico.
Y esa era un poco la reflexión que quería hacerle.

Muchas gracias, presidenta.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

A continuació, té la paraula la senyora Rosa Peris que parla en nom del Grup Parlamentari Socialista.
Quan vullga, senyoria.

La senyora Peris Cervera:

Gràcies, presidenta.

Gràcies, senyor Marzal, també per la claredat en la seua exposició.

És un tema que ja ha eixit en esta comissió, perquè parlar de la racionalitat dels horaris i no abordar la realitat dels mitjans de comunicació i el prime time seria un poc absurd.

Jo, després d'escoltar-lo, que compartisc el que diu, empraria una expressió molt col·loquial, que seria: què és primer l'ou o la gallina?
Les televisions retarden el prime time perquè és el moment que més audiència tenen?
O és la ciutadania qui està retardant els seus temps degut a la dificultat de conciliar, degut que en este país no es sopa o no s'assenta una família a sopar abans de les nou i mitja de la nit?
I, per tant, què és el que provoca esta situació?

Però el ben cert és que, ho provoque qui ho provoque, hi ha un resultat en termes d'incompatibilitat dels temps o en els usos irracionals dels temps que està llevant temps a les persones de descans i, per tant, que està generant enormes problemes de conciliació i també de salut.

Per això jo volguera fer-li una pregunta: quins són els temps prime time en l'àmbit de la Unió Europea?
Són també a les deu, quaranta minuts?
O és més avançada?
I ha de vore que en el conjunt de la Unió Europea els horaris laborals acaben abans, els horaris comercials també tanquen abans?

I, per últim, senyor Marzal, és de veres que, per exemple, òrgans d'autocontrol, no?
, com a autocontrol amb molta dificultat hem aconseguit o s'ha aconseguit millorar la publicitat que s'emet a través de les ràdios i de les televisions, doncs respectuosa amb els drets de la ciutadania o en el tema de la publicitat sexista, ¿vosté considera que el consell audiovisual és la ferramenta per a assentar tot el sector audiovisual a acordar algo bàsic i essencial, que és avançar els horaris del prime time?

Moltíssimes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Com li he explicat, senyor Marzal, ara vosté disposa novament de deu minuts per a respondre, per a concloure i sempre té oberta, per descomptat, la possibilitat d'enviar-nos els informes, les dades, els documents que considere convenients per esta comissió, després, incorporar-los a l'hora d'elaborar el dictamen.

Li pose en marxa el cronòmetre ja.
Quan vullga, senyor Marzal.

El senyor catedràtic de Comunicació Audiovisual i Publicitat de la Universitat Jaume I:

D'acord, moltes gràcies.

La veritat és que és un poc complicat respondre tantes preguntes en tan poc temps.
I moltes preguntes…, totes les preguntes són realment molt interessants i estan molt ben plantejades.
El que no sé si vaig a ser capaç de poder respondre de manera satisfactòria a tot allò que se m'ha plantejat.

Començant pel principi, en resposta a les preguntes de Cristina Cabedo, jo diria que és veritat que es veu la televisió emesa en directe, la televisió lineal cada vegada menys, però, en termes generals, es veu la televisió més que mai.

I comentava que el prime time s'està endarrerint i això semblava com una mena de contradicció.
Però ací la clau per a entendre per què està passant això és el mercat publicitari.
El mercat publicitari i aquesta, diríem, ambició per recaptar recursos que, a més a més, estan en mans d'un duopoli.
Jo això he de subratllar-ho, perquè realment està distorsionant el nostre sistema comunicatiu d'una manera brutal i que no té comparació amb altres països del nostre entorn.

És veritat que la pandèmia ha influït de forma decisiva i ha provocat un augment del seguiment dels nivells d'audiència.
I, també, en aquest sentit, jo diria que els valencians no som diferents a la resta de territoris del nostre país.
Estem alineats un poc en les mateixes lògiques.

I jo estic convençut que realment és a través dels mitjans públics com es pot fer pressió.
Però, clar, si els mitjans públics no estan, diguem-ne, actuant de manera coherent amb esta racionalitat del que hauria de ser els usos dels temps és també perquè ells estan…, com els operadors privats, estan també sotmesos a la pressió del share, de l'audiència, i continua sent una obsessió importantíssima en els gestors de les nostres televisions públiques -Radiotelevisió Espanyola, però també À Punt- el tema de les audiències i estan pressionats, i no poden fer canvis importants perquè saben que això els passaria factura de manera claríssima.

I, per últim, jo pense que efectivament el consell audiovisual valencià i, també, el consell estatal que està previst en la llei des de fa dècades són instruments que precisament poden ser de gran ajuda per a intentar contribuir a aquesta racionalització dels horaris en la seua justa mesura, perquè és veritat que el consum online en els últims anys ha canviat de manera radical, eh, està canviant, estan canviant les coses, però diguem-ne que és només una part del problema.

Pel que fa a la pregunta que comentava Rebeca Serna, volia assenyalar que efectivament els horaris laborals influïxen decisivament en la programació de les nostres cadenes de televisió, en l'oferta televisiva al nostre país.
És veritat que simplement ens fixem en els comerços, no?
, el fet que la immensa majoria de comerços tanquen a les vuit de la vesprada i les grans superfícies tenen obert dins les deu de la nit, això contribuïx també que l'adaptació del sistema mediàtic estiga fortament influïda per això, no?
Els operadors no són en aquest sentit, no ignoren aquesta realitat, sinó que forma part i la tenen molt en compte en eixe sentit.

Responent a Mònica Álvaro, jo volia assenyalar que el Projecte de llei de l'audiovisual que en estos moments està a debat en el Congrés dels Diputats, a Madrid, podria ser també una oportunitat per a introduir elements de debat sobre la qüestió de la racionalització dels usos dels temps, i concretament, diguem-ne, almenys assenyalar als mitjans públics com el que poden donar un pas endavant i obrir el camí i afavorir que aquestos canvis es puguen produir.
És veritat que Radiotelevisió Espanyola no complix amb eixe propòsit que es va fer, no?
, d'avançar el prime time.

També s'ha de dir que per exemple en la programació de La 2 cap de les pel·lícules que se programen acaben més tard de les dotze de la nit, la qual cosa, bé, no passa en les altres cadenes.
I que si s'examina la programació de Radiotelevisió Espanyola es vorà també que, després de l'informatiu, que té una durada de vora un hora, aproximadament, parle del noticiari de la nit, sí que comença, diguem-ne, el plat fort de la programació, mentre que, si vos fixeu, a les televisions privades després de l'informatiu de la nit hi ha un programa que d'alguna manera servix de previ al prime time, al pic d'espectadors.
I que, bé, en eixe sentit Radiotelevisió Espanyola sí que ha fet un esforç.
Però clar, és que, a l'hora de jutjar els resultats de Radiotelevisió Espanyola o d'À Punt, és que se seguixen els mateixos principis que amb la resta de les televisions comercials, no?
, i això és el que és un element que està distorsionant un judici global de tot açò.

Després, pel que fa a les preguntes que plantejava Cristina Gabarda, yo también estoy de acuerdo con que las nuevas tecnologías están obviamente cambiando muchas cosas, están influyendo poderosamente la programación.
También tengo que decir en este sentido que los datos de audiencia que tenemos en estos momentos ya no se los cree nadie, no se los creen sobre todo los anunciantes ni las propias agencias de publicidad.
Estamos arrastrando una manera de medir las audiencias que es analógica, diría yo, y la realidad es otra.
Entonces, sería muy sorprendente lo que podrían revelarnos las últimas tecnologías que se utilizan para ver realmente las audiencias, para medirlas.

Y, claro, es muy llamativo el caso de algunas aplicaciones que permiten retransmisiones en directo.
Esto lo que ha provocado es una fragmentación de la audiencia y todavía complica mucho más que pueda haber audiencias importantes, sobre todo en el caso de las televisiones públicas, pero eso se tiene que compensar también un poco analizando y valorando, digamos, el beneficio social, cultural, educativo, de cohesión territorial, de vertebración del territorio, de muchas cuestiones que creo que también se han de tener en cuenta.

Por lo que respecta a la intervención del señor Felipe Carrasco, yo no he querido abordar la cuestión de los efectos en las personas porque yo no soy especialista en psicología de la comunicación y me parecía que era entrar en un terreno donde tienen mucho que decir los psicólogos, los terapeutas, los médicos, hay profesionales que pueden decir mucho sobre todas estas cuestiones.
Es verdad que la televisión la ve menos gente, dicho, digamos, la televisión diría yo lineal.
Pero la televisión yo creo que nunca se ha visto más que en estos momentos, eh, porque efectivamente todos los smart tv, simplemente estos nuevos televisores que tenemos ahora mismo, bueno, pues permiten que podamos ver la programación de una manera a la carta, como si fuera el vídeo bajo demanda.
Estos hábitos están cambiando.

Y me hablaba de la cuestión de la justificación de las televisiones públicas, de que estas televisiones públicas son también las más caras.
Yo no lo creo, sinceramente.
Hombre, evidentemente cuestan dinero al erario público, pero cuando uno mira el dinero que están destinando los países de nuestro entorno, las cifras son escalofriantes.
Si aquí dedicamos 24 euros por habitante para financiar Radiotelevisión Española, en Francia son 137 euros por habitantes, en Gran Bretaña está por encima también de los cien euros al año.
Tienen también una manera de financiarlo distinta a la nuestra, que eso también debería acometerse esa reforma, y yo sé que esto es muy complicado -ya terminando.

Per a respondre a la senyora Rosa Peris.
Sí, efectivament, jo també me vaig plantejar la qüestió aquesta del huevo o la gallina, que directament ens afecta.
Jo crec que són dos fenòmens que se retroalimenten.
La televisió provoca canvis i la ciutadania provoca també canvis en la televisió.
És una relació, diríem, dialèctica.

El prime time en la Unió Europea és a les vuit de la nit, o siga, dos hores abans del que tenim ací.
Els horaris laborals influïxen moltíssim, perquè efectivament els bancs han tancat moltes hores…, bé, en realitat la banca no és un bon exemple perquè en molts països tanquen a les quatre de la vesprada, fins i tot a les cinc.
Però els comerços, efectivament, a les cinc de la vesprada en molts països han tancat, i pensem que en els horaris de primavera i estiu es fa de nit molt més tard que a Espanya, la qual cosa no resulta de ser sorprenent, no?

Els òrgans com autocontrol han sigut de gran ajuda, i continuen sent-ho.
Però la ferramenta més adequada són els consells audiovisuals, eh, està ben demostrat que és així a tots els països més avançats del món, no hi ha país avançat que no tinga consells audiovisuals.
Alemanya, que és un estat federal, eh, i nosaltres ens mirem un poquet en eixe model, té 14 consells audiovisuals, que estan harmonitzats també, evidentment, dialoguen i parlen entre d'ells.
Nosaltres tenim jo crec que una estructura demogràfica, social, econòmica, etcètera, que permet perfectament tenir eixos consells audiovisuals apegats a la realitat de cada territori i que han de servir per a millorar el comunicatiu i (inoïble) …

I acabe ací perquè…

La senyora presidenta:

Senyor Marzal, això anava a dir-li, que l'he deixat que s'esplaiara un poquet més perquè la diputada Gabarda ha renunciat a part del seu temps, d'acord?

Moltes gràcies per la seua participació en esta comissió.
I ja sap, si necessita ampliar la seua col·laboració, pot fer-ho a través del correu electrònic.

Gràcies, senyor Marzal.

El senyor catedràtic de Comunicació Audiovisual i Publicitat de la Universitat Jaume I:

Moltes gràcies a vosaltres.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

(Ocupa la presidència el vicepresident de la comissió, senyor José Antonio Martínez Ortega)

Compareixença del senyor Miguel Jordá Morales, president del Consell Valencià de Persones Majors

El senyor vicepresident:

Bienvenido, señor Miguel Jordá Morales, president del Consell Valencià de Persones Majors.

Como sabrá usted, dispone de 10 minutos para hacer una primera intervención.
Posteriormente, cada uno de los grupos tendrá 3 minutitos para hacerle llegar sus dudas sobre lo que usted ha hablado o sus preguntas.
Y, finalmente, 10 minutos más para que intente responder a esas cuestiones.
¿De acuerdo?

Pues, cuando usted quiera.

El senyor president del Consell Valencià de Persones Majors:

(Inoïble per raons tècniques)

El senyor vicepresident:

Ahora.

El senyor president del Consell Valencià de Persones Majors:

Molt bon dia.

Primer que res agrair-los, en nom del Consell Valencià de Persones Majors, el poder participar en esta taula tan interessant, que és l'estudi del temps ací, en les Corts Valencianes.
Per tant, moltes gràcies al respecte.

El tema a debat, com dia, és un tema apassionant: el uso del tiempo en las personas mayores.

Si me permiten, señorías, les voy a trasladar la situación que vivimos las personas mayores en la Comunidad Valenciana.

Como se deduce de la lectura de las encuestas elaboradas por distintas entidades, como son el INE y el Imserso, donde destacan la cobertura familiar, fundamentalmente en el cuidado de los niños, niñas y familiares dependientes, además de los cuidados del hogar, y teniendo en cuenta la falta de cobertura suficiente de servicios públicos y unos horarios adecuados.
Los inconvenientes que existen a la hora de conciliar la vida laboral y familiar debido a que la economía productiva en la Comunidad Valenciana se basa en la pequeña empresa y con un nivel de precariedad importante.

Todo ello hace que las personas mayores tengamos una dependencia excesiva y no podamos disfrutar de nuestra deseada y anhelada jubilación.

Es importante que este debate se dé en la sociedad.
Las personas mayores estamos encantados de cuidar y apoyar a nuestras familias, pero creemos que es necesario que la sociedad y sus instituciones se planteen la necesidad de revisar y ordenar los horarios laborales, el horario escolar; ello supondría un beneficio importante para la conciliación familiar y especialmente en las mujeres, que tienen la mayor carga de trabajo.

Los datos nos dicen que somos nueve millones de personas con más de sesenta y cinco años y en la Comunitat Valenciana está en torno a un millón de personas.
Y, debido a la longevidad, que está en torno a los ochenta y tres años, donde las mujeres tienen una esperanza de vida de ochenta y seis y los hombres en torno a los ochenta, señorías, las personas mayores ocupan un espacio importante, ya que posibilitan la conciliación familiar y los cuidados de nuestros seres queridos, ya que el estado no proporciona los servicios y los medios suficientes a las familias y estas no los demandan porque consideran que es su obligación.
Por tanto, esta situación forma parte de la vida.

Por ello, efectivamente, una nueva mirada al uso del tiempo permitiría que las personas mayores podamos tener un envejecimiento adecuado, después de toda una vida de trabajo y de estudios, aportando un valor añadido al consumo de bienes y servicios.
Esto exige también racionalizar los horarios, en general, de los servicios, de la administración pública, de la sanidad, del mercado de bienes, de los bancos, de los deportes, los actos públicos, etcétera.

Por ello, creemos que, aprovechando la reconstrucción, como consecuencia de la COVID-19, y los fondos europeos, se abre una oportunidad que permitirá profundizar en la igualdad, la conciliación laboral y familiar, el medio ambiente y el reparto de trabajo.
Y esto permitirá, como recomienda la OMS sobre envejecimiento y salud, destinar recursos económicos al sistema sanitario.

Señorías, como ustedes saben, el coronavirus nos ha castigado con dureza, ya que el 93 % de los fallecimientos ha sido en personas de más de sesenta años y, de ellos, la mitad han sido residentes en residencias de mayores.

La pandemia ha puesto de manifiesto que se necesita un plan de acción integral pública para hacer frente al envejecimiento y la protección de la salud.
Por ello, es necesario potenciar la sanidad pública y la ciencia, para evitar posibles pandemias.

También el Imserso ha tratado el tema del uso del tiempo en las personas mayores.
Aunque los temas más debatidos son el gasto social y el sanitario, las personas mayores somos el soporte del estado de bienestar, en cuanto al apoyo a la familia, las aportaciones que hemos hecho son numerosas y continuadas, pero, al estar fuera del mercado laboral, son invisibles.
Si los trabajos no remunerados ser valoraran, el producto interior bruto aumentaría significativamente.

En cuanto a infraestructuras y a equipamiento, en lo que respecta al transporte público y la movilidad en los ámbitos urbanos, rural y zonas despobladas, las personas mayores necesitamos que se amplíe el transporte, adaptándolo a nuestras necesidades, así como mejorar los accesos.
Este servicio debería ser gratuito, ya que permite realizar gestiones básicas y obligatorias, como acudir a centros de salud y a farmacia, centros especializados y hospitales, oficinas bancarias, centros de mayores o trasladarnos a atender a la familia.

También son necesarias redes de ciudades amigables, con amplios entornos accesibles.
Necesitamos disponer de espacios saludables seguros, libres de contaminación y donde se puedan realizar actividades deportivas o simplemente pasear, con servicios adaptados a las personas con dificultades que les permita una adecuada integración.

El derecho a una vivienda digna y adecuada es una prioridad social.
El 87,3 % de las personas mayores prefiere vivir en sus casas, aunque sea solos; sin embargo, existen causas sobrevenidas que se lo impiden.
Por ello, son necesarias medidas de rehabilitación de viviendas y soluciones habitacionales en la Comunitat Valenciana.

Alternativas asistenciales sociosanitarias públicas para las personas mayores.
Los cambios que se han producido en el entorno familiar, debido a la crisis económica y a la pandemia, han propiciado que las personas mayores necesiten ayudas sociales, tanto en su domicilio como en los centros asistenciales.
La Generalitat Valenciana debe de garantizar una asistencia centrada en las personas, en cuanto a los cuidados básicos, la atención, la alimentación, el alojamiento, así como el desarrollo de la autonomía personal.

En lo que respecta al envejecimiento activo y sostenible, las organizaciones internacionales, como la OMS y la propia Unión Europea, están potenciando el año europeo de envejecimiento activo y de la solidaridad intergeneracional, apostando por una vida activa, pero, para ello, hace falta tiempo.
Aun así, el 53 % de la generación actual se caracteriza por iniciar nuevas actividades después de cumplir los sesenta y cinco años; personas que quieren participar en la sociedad son el 43 %; que tienen una vida asociativa es el 28 %; y que les guste viajar es el 52 %.
Y, por supuesto, todos son conscientes del valor del tiempo y de la autonomía personal.
Por ello, el Consejo Valenciano de Personas Mayores, desea plantear al gobierno valenciano, como consejo asesor y consultivo de la Generalitat Valenciana, el participar en todo aquello que tenga que ver con las personas mayores y que permita mejorar la calidad de vida.

En cuanto a los temas de educación y formación, en las ciudades y en el mundo rural, son clave para la autorregulación personal y social, al igual que disfrutar de las nuevas tecnologías, el cambio climático, etcétera.
Es imprescindible transmitir a la sociedad que las personas mayores tenemos el derecho a continuar aprendiendo, independientemente de nuestras capacidades.

El voluntariado, como envejecimiento activo y solidaridad, es uno de los retos cuando nos jubilamos.
Nuestra participación en el voluntariado es importante, es una de las tareas que se han incrementado considerablemente en los últimos tiempos y es uno de los fundamentos principales del envejecimiento activo, junto con la participación social, institucional, ciudadana; tareas sin retribución que se realizan en beneficio de la comunidad, además de atender las obligaciones propias.

Señorías, por mi parte, he hecho yo la explicación que pretendía hacer.
Solamente centrarme en dos cuestiones: la brecha de género es importante en el tema de las personas mayores y en lo que supone el nuevo uso del horario del tiempo; y también la brecha digital, las personas mayores cada vez estamos más sometidas a las tecnologías, incluso en los bancos, incluso en la administración, y hay una brecha amplísima en cuanto a los temas de digitalización y eso impide…, pues, tener dificultades para hacer gestiones propias, ya que la brecha es tan amplia, es tan amplia que las personas mayores, en su gran mayoría, no disponen de estos recursos.

Por tanto, agradecer la atención y estamos abiertos a sus preguntas.

Muchas gracias.

El senyor vicepresident:

Muchísimas gracias.

Además, se ha ajustado usted al tiempo…

El senyor president del Consell Valencià de Persones Majors:

Quasi, quasi m'he ajustat.

El senyor vicepresident:

…de una manera impresionante.

Es el turno, como le decía, de que ahora los diputados de cada uno de los grupos le hagan llegar sus preguntas.

En primer lugar, lo hará la diputada Cristina Cabedo, que hablará en nombre del Grupo Unides Podem y por un tiempo de tres minutos.

Cuando quiera, señoría.

La senyora Cabedo Laborda:

Gràcies, senyor president.

Senyor Jordá, li vull agrair molt la seua intervenció, sobretot perquè ha sigut molt transversal, integral i ens va a obligar a tindre una mirada holística del problema perquè, si jo me plantege si les persones majors poden fer l'ús que realment voldrien del temps, podria respondre que no, però des d'una mirada àmplia.
Per exemple, no, si han d'assumir ser, com vosté ha dit, literalment, el soporte del estado de bienestar.
Ací parlem molt que les dones no poden fer l'ús del temps que volen perquè han d'assumir major càrrega domèstica, però és que les persones majors també estan tenint la mateixa responsabilitat.

Però no només això.
És que tampoc podem fer ús del temps si no existix un transport públic adequat o si no existix una accessibilitat universal en els espais públics.
I m'ha paregut, realment, una mirada integral, necessària i que li agraïsc.

En eixe sentit, li vull fer només una pregunta, perquè, com ho ha explicat vosté tan bé tot… Quan vosté parlava de l'envelliment actiu, de la voluntat que demostren eixes xifres de les persones majors, de participar activament en la societat, aleshores, jo li voldria preguntar si existixen alternatives d'oci i culturals adaptades a les persones majors perquè, inclús si se solucionaren totes les altres coses, el transport públic, etcètera, etcètera, vostés, a dia de hui, podrien utilitzar eixe temps per a, realment, fer les activitats que vullgueren.
Ho dic perquè, per exemple, abans ha vingut una representant del consell de la joventut que deia que hi havia una mancança d'alternatives d'oci, més enllà d'aquelles que donaven les noves tecnologies, com són vore pel·lícules.
Passa el mateix en les persones majors?
Tenen vostés accés a tot tipus d'activitats d'oci i culturals que voldrien?
O també ahí hi ha una mancança?

Moltes gràcies per la seua intervenció.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias.

A continuación, es el turno de la diputada Rebeca Serna.
Lo hará en nombre del Grupo Vox Comunidad Valenciana.

Cuando quiera, señoría.

La senyora Serna Rosell:

Gracias, presidente.

Señor Jordá, muy agradecida por su exposición.
La verdad es que ha sido muy clara y, bueno, ha puesto aquí, sobre la mesa, pues, estas reivindicaciones que pueden venir por parte de las personas mayores, a quienes usted representa.

Bien, una cosa sí que…, de lo que le quería comentar, el tema, pues, de las personas mayores, los abuelos, ¿verdad?
, pues, como pilar fundamental en la conciliación familiar, pues, cuando se ocupan muchas veces del cuidado de nietos, de llevarlos al colegio, de traerlos o de hacerles la comida.
Frente a esto, ¿cree usted que se debería, quizá, ampliar la oferta en los centros educativos para que puedan estar allí los niños, quizá, a lo mejor, de manera gratuita?
Sí que hay escola matinera o hay después actividades extraescolares, pero, bueno, que, por regla general, eso se paga, las familias deben de pagarlo y, muchas veces, pues, para evitar eso, los padres dejan a los niños con los abuelos.

Y, luego, pues, sí quería preguntarle también si, bueno, considera realmente un problema esta brecha digital que existe, quizá, entre el mundo rural y el mundo de las ciudades, sobre todo para las personas mayores.
Pueblos, pues, que…, zonas rurales en las que, quizá, pues, lo que es el servicio de internet, pues, es deficitario, es complicado, si eso también puede afectar de alguna manera a las personas mayores.

Del mismo modo que el transporte.
Hay muchas zonas rurales en la Comunidad Valenciana donde no hay ni siquiera autobús diario, es o bajo petición o entiendo, pues, que, a lo mejor, hay otras opciones, como taxi rural, creo que ese sí que está implementado en la zona de Castellón -me parece que en Valencia y en Alicante creo que no, no estoy muy segura-, por parte de la diputación, sí que existe un taxi rural en municipios de Castellón.

Entonces, bueno, si podía decirme…, hablar sobre estas cosas un poquito más en profundidad.

Muchas gracias.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias.

Es ahora el turno de la diputada Nathalie Torres, lo hará en nombre del Grupo Compromís.

Señoría, cuando quiera.

La senyora Torres García:

Gràcies, president.

Senyor Jordá, benvingut a estes Corts.

Qui no el coneguera, no sabia com de clar que parla vosté; però, com jo sí que el conec, sé que vosté sempre parla molt clar i és molt explícit.
I això és molt d'agrair, perquè ha anat al gra i s'ha cenyit al temps.

Bé, jo crec que ací hi ha dos visions de què és la vida de les persones majors.
Hi ha qui condiciona la vida d'eixes persones al fet d'estar al servei dels fills i dels nets i, bé, qui vullga tindre eixa vellesa, doncs, està en el seu legítim dret.
Però hi ha qui entén la vellesa com una etapa de la vida en què u ja no té determinades obligacions, com puga ser acudir a un lloc de treball, però continua tenint inquietuds.
I vosté ha parlat d'un percentatge molt important de persones majors que tenen inquietuds, que tenen ganes d'aportar, que tenen ganes de participar i per a això està vosté ací, precisament, representant a eixes persones.
Eixes persones majors amb eixa voluntat, eixes ganes i eixe interès per continuar participant en la societat, estar actius en el teixit social, en entitats cíviques, culturals, veïnals i beneficiar-se encara de tots eixos programes formatius en els quals participen d'una manera numèrica que també és d'agrair, vaja.

Jo, per això, li voldria preguntar, perquè vosté representa precisament eixa part de les persones majors que volen un altre tipus de vellesa, que creuen en eixe envelliment actiu.
Jo voldria preguntar-li, si té temps i, si no, ja ens ho farà arribar, que cite vosté alguna mesura concreta que podria contribuir a racionalitzar els usos horaris que ens regixen a tots i que pogueren afavorir eixe envelliment actiu, que és benèfic per a les persones de manera individual i beneficiós per al conjunt de la societat.

I li reitere l'agraïment per la seua concisió i la seua claredat a l'hora d'exposar el punt de vista del Consell Valencià de les Persones Majors.

Gràcies.

Gràcies, president.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias.

A continuación, es el turno de la diputada Cristina Gabarda, que lo hará en nombre del Grupo Ciudadanos.
Cristina, cuando quiera.

La senyora Gabarda Ortín:

Muchas gracias, señor Jordá.

Quisiera felicitarle por la labor que realiza desde el Consell Valencià de Persones Majors para mejorar el bienestar de nuestros mayores, a la vez que defiende sus intereses y sus necesidades.

Yo, siempre hay una cosa como madre de cuatro niños pequeños que me gusta alabar y que me gusta decir, cuando yo era más joven siempre decía: Madre mía, si no fuera por mis padres.
Y ahora digo: madre mía, si no fuera por los yayos, ¿no?
Porque la realidad es que sin ellos sería imposible poder trabajar, a mí me sería imposible igual que lo es para la mayoría de las familias.

Los salarios, hoy en día, y yo creo que los hábitos de consumo que hay en la actualidad no tienen nada que ver con los que eran antiguamente, igual que los horarios o la flexibilidad de los trabajos tampoco.
Y, por tanto, sois un pilar básico para la economía actual y para la economía tanto a nivel nacional como a nivel del hogar de cualquier familia.

Por otro lado, también agradecer que muchas veces renunciáis a muchas cosas, incluso al descanso, por ser ese pilar.
De hecho, pues, muchas veces no os vais de viaje porque los niños tienen colegio y tenéis que ir a recoger a los niños o no hacéis muchas actividades de participación en la sociedad, precisamente, por esa ocupación extra que es vuestro segundo trabajo.
Porque el primero fue por el que cotizasteis y ahora este es el que os toca después de haber cotizado porque no queda otra en la mayoría de las familias.

Y me gustaría preguntarle ¿qué cree usted que ayudaría aparte de la flexibilidad laboral, que es muy complicada?
Los usos horarios son muy complicados, estamos hablando de muchos tipos de horarios.
El de las administraciones, por ejemplo, es muy bonito para conciliar, en algunas empresas privadas también.
Los horarios de ocho a tres serían maravillosos, yo creo que para todos los hogares, porque son horarios donde los niños, evidentemente, están en el colegio, pero se necesitan muchos más tipos de horarios.

Y ¿qué cree que se podría hacer, bajo su punto de vista, para, con medidas un poco más concretas, poder avanzar y favorecer un poco ese presente que ustedes viven y que las familias precisan que fueran menos necesarios y que ayudaran al bienestar también de los mayores?
Tanto los dependientes, las personas mayores dependientes, porque necesitan de unos cuidados que muchas veces no se los puede dar la propia familia y no se los da tampoco la administración, como de los niños o de los jóvenes que también, al final, necesitan del apoyo de la familia para vivir.

Bueno, muchas gracias.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias.

A continuación, es el turno del diputado Juan Carlos Caballero -que lo tenemos telemáticamente, lo puede ver usted en la pantalla- y que lo hace en representación del Grupo Popular.

Señoría, cuando usted quiera.

El senyor Caballero Montañés:

Muchísimas gracias, presidente.

¿Se me escucha bien?

El senyor vicepresident:

Sí.

El senyor Caballero Montañés:

Perfecto.

Bueno, muchísimas gracias, presidente.

Muchísimas gracias, señor Jordá, por su comparecencia.
Ha sido muy ilustrativa y ha sido un placer y es un honor que pueda participar en esta comisión dando su punto de vista representando al colectivo de las personas mayores.
Y de verdad, junto con eso, el agradecimiento y el reconocimiento a la labor que representáis.

Lo habéis dado todo para construir una mejor sociedad en la que hoy los más jóvenes, los menos mayores, pueden disfrutar condiciones de vida, condiciones laborales, corresponsabilidad, libertades.
Gran parte de ese éxito del que hoy disfrutamos, de esos derechos y libertades, es gracias a todos vosotros.
Y, entonces, yo entiendo que en este momento, en un momento de pandemia, ahora no se puede dejar de lado o no se puede dejar en un rincón a todas esas personas mayores que tanto lucharon por darnos la Comunidad Valenciana y el país y la España que hoy tenemos.

Entonces, es el primer agradecimiento porque esta pandemia lo ha cambiado absolutamente todo, no es nada nuevo.
Los más jóvenes nos hemos podido adaptar.
Ahora, incluso, podemos hacer comisiones por videoconferencia, pero hemos podido teletrabajar a través de medios telemáticos, nos hemos visto también a través de las redes sociales.
En esta nueva circunstancia la gente más mayor no se ha podido adaptar porque eran nativos de la era analógica y no nativos de la era digital, como ahora es la gente joven, los millennials o el colectivo, digamos, no tan mayor.

Y en este sentido quería analizar varias cuestiones.
Lo primero, vemos también que esta pandemia ha traído miedo.
Muchas personas mayores, por miedo, porque la letalidad del virus era mucho más letal en las personas mayores, tienen miedo a salir.
Por tanto, ese plan de envejecimiento activo, del que usted hablaba y me ha encantado escuchar, claro, hay que compatibilizarlo con, por una parte, la soledad, por otra parte, el miedo al virus.

Es decir, necesitamos que la gente mayor esté activa en nuestra sociedad porque tienen todavía muchísimo que aportar, pero hay una realidad y es que son quienes más miedo tienen a ese virus, quienes se encuentran…, por ejemplo, ha hablado también de los transportes públicos, transportes públicos colapsados, que es donde se produce también el contagio del virus.
Hay miedo todavía a salir a la calle la gente más mayor, no nos hemos podido ver, no nos hemos podido abrazar, y eso afecta a la soledad.

Entonces, mi pregunta y mi reflexión era justamente esa, ¿cómo compatibilizamos, por una parte, el envejecimiento activo con la soledad que sufre ahora mucha gente mayor que tiene miedo todavía al virus y que tiene miedo a conectar y que se está quedando desconectada también de la sociedad por el tema de no controlar las herramientas telemáticas, tecnológicas, los ordenadores, las videoconferencias, etcétera, etcétera?

No sé que tiempo llevaba, pero esa era mi pregunta y mi reflexión.
Muchísimas gracias.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señor Caballero.

Y finalizará este turno de preguntas la diputada Rosa Peris en nombre del Grupo Socialista.

Diputada, cuando quiera.

La senyora Peris Cervera:

Gracias, presidente.

Gracias, señor Jordá, por estar aquí, por su intervención, además, en nombre de las personas mayores.

Decía usted, haciendo referencia a que este ha sido un año muy malo para las personas mayores, con muchas pérdidas -demasiadas, todas son demasiadas- por el maldito COVID que les ha aislado, que les ha obligado a separarse de lo que más quieren, de sus hijos, de sus nietos, de sus nietas, por proteger su vida.
Y me ha emocionado mucho cuando ha dicho: Nosotros sabemos lo que es el valor del tiempo.

Y sí, ese valor del tiempo que tienen que aprovechar al máximo y lo tienen que hacer como ustedes quieran y tendremos que crear las condiciones para que así sea.
Así que vaya mi reconocimiento, en nombre de mi grupo, por el inmenso esfuerzo que han hecho como grupo social las personas mayores de este país, que son las que más han sufrido la COVID o las consecuencias de la COVID.

Usted, en segundo lugar, hablaba de que son cuidadores, que se han convertido en el servicio público de cuidado.
Y es verdad.
Hay un estudio del Instituto de la Mujer de hace ya algún tiempo en que hacía una encuesta de lo que pensaban los abuelos y las abuelas que se dedicaban al cuidado y a la crianza de sus nietos.
Y en ese estudio se decía, no recuerdo ahora el porcentaje, pero venía a decir que quieren muchísimo a sus nietos y a sus nietas y quieren muchísimo, por supuesto, a sus hijos y a sus hijas, pero que quieren tiempo para ellos.

Así que le voy a plantear, igual como las madres han creado un club que se llama el Club de las Malas Madres, tal vez es el tiempo de que los abuelos creen el club de los abuelos libres, a fin de también poder decir: queremos, pero queremos libertad y queremos tiempo y queremos que se establezcan o se creen infraestructuras de cuidado, no solo para las personas mayores sino también infraestructuras de cuidado que permitan la conciliación y que liberen de ese tiempo, del que ustedes conocen su valor, especialmente a las personas mayores.

Así que no le voy a hacer ninguna pregunta, pero le voy a decir que piensen también en hacerlo.
Mire, mi madre, que formaría parte de este club de abuelos libres, me decía: Â«He criado a cuatro hijos, a mis nietas las quiero mucho, pero a ellas las tendrán que criar mis hijos.
Â»

Así que es el momento también de que los abuelos pongan pie en pared.

Mucha gracias.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias.

Pues, ahora dispondrá usted de otros 10 minutitos para intentar responder a las preguntas y a las cuestiones que le han planteado los compañeros diputados.

Cuando usted quiera.

El senyor president del Consell Valencià de Persones Majors:

Tot és molt interessant.

Efectivament, Nathalie, moltes gràcies perquè vingueres a la seu del Consell Valencià de Persones Majors, vingueres a presentar-te i a invitar-nos a si volíem participar en esta extraordinària jornada.
Per tant, t'ho agraïsc ací públicament, la teua deferència cap al Consell Valencià de Persones Majors.

Efectivament, heu fet reflexions interesantíssimes totes elles, totes elles.
El company que està a través de la videoconferència ha tret un tema a qüestió que per a nosaltres és molt interessant, perquè això hi ha que vincular-ho també a la nova situació que pareix que es dona en la societat de l'edadisme, edadisme.
No és un problema d'edadisme, és un problema que com a conseqüència del virus, que és el que ho ha posat damunt de la taula, la fragilitat dels majors, no eixiu al carrer, va no sé…

És a dir, no.
Nosaltres no volem que hi haja un excés de compassió de cara a les persones majors.
Sabem que som majors, sabem que hi ha dificultats, ens han nomenat com a població de risc, que és de veres.
Molta gent pel matí el primer que fa és agafar la caixeta de pastilletes perquè…, però és que això ocorre també en la gent que no està jubilada i que també és factor risc.

És a dir, nosaltres el que volem és viure.
Nosaltres amem d'una manera extraordinària les tasques que hem de fer des del punt de vista d'ajuda als nostres fills, als nostres nets, a la família.
El que nosaltres no volem és que això siga la cultura que està arrelada en la societat, perquè ahí ha de jugar un paper importantíssim l'administració pública.
En allò que comentaves Rosa, l'administració pública ha de donar cobertura.
Cobertura perquè esta societat les coses les veja d'una altra manera.

Ací tots hem de viure.
Jo quan em vaig jubilar, jo soc un empleat de Ford España, quan em vaig jubilar, jo dia: Â«Caram, em vaig a comprar una autocaravana i vaig a gaudir de la meua jubilació.
Â» Collons!
Mira per a on, el meu fill ha tingut bessonada, i un que en tenia, tres.
Què significa això?
(Veus) Què significa això?
Doncs que he d'estar al que he d'estar.

Aleshores, nosaltres creiem, i ho creiem amb sinceritat, que ara està tractant-se, d'una manera molt ferma, inclús en Europa, Alemanya és el lloc on més avançat està el tema de la racionalitat d'horaris, ací, a nivell de l'estat, Barcelona, Catalunya, també està tractant esta qüestió… Nosaltres creiem que és hora que, és un tema complicat, és un tema difícil, però per a això està la imaginació i per a això està la política, que es posen d'acord empresaris, sindicats, per a que es faça una adequació de nous horaris.

Se'n recordeu perfectament que l'any 1982, sent Felipe González, y Almunia ministre de treball, es va reordenar la jornada de les 40 hores.
Del 1982.
Estem en el 2021.
No creieu que és el moment adequat per a fer una reordenació de l'horari, posar-se d'acord empresaris, treballadors, institucions, planificar l'horari de tal manera que tots pugam gaudir d'esta societat i del temps?

Que nosaltres, sense necessitat de deixar de fer les tasques d'ajuda a les nostres famílies, a les nostres famílies, amb els xiquets… Estem parlant dels xiquets, de les xiquetes, però estem parlant també de donar cobertura social a la gent que té dificultats per problemes físics, per problemes que hi han de dependència, hem de donar cobertura també a estes persones.

Per tant, hi ha una mancança de serveis públics que la societat necessita.
Per això, nosaltres diem que és necessària la imaginació, una nova mirada, i que la gent es pose d'acord per a donar una nova visió als horaris de treball, als horaris dels comerços, als horaris de les escoles, i que tots pugam… Perquè en la mesura en què això funciona, i funciona bé, igual la societat les coses les veu d'una altra manera.
És un debat que ha de tractar-se en el fons de la societat.

Hi ha una qüestió que a nosaltres ens preocupa, com li preocupa a tot el món.
Què ocorre amb la fecunditat?
Per què no hi han més xiquets en este país?
Per què l'edat de les persones majors supera, de manera considerable, la falta de natalitat en este país?
Som una societat envellida i, damunt, tots els indicadors diuen que som un dels països que més llarga vida té.

Si no naixen xiquets o xiquetes i els majors anem a durar més que el cul d'un morter, doncs ací s'ha de replantejar, la societat d'una altra manera, cal emprar recursos.
Per a això està la política, per a això estan els serveis, els serveis per a que pugam disfrutar de la vida a tots els nivells.
Que es plantegen, que es plantegen els horaris, que es plantegen els serveis, que es plantege tot.

La qüestió que es comentava també de la bretxa digital.
La bretxa digital, Juan Carlos…, mira, a mi l'altre dia em comentà la secretària autonòmica de sanitat, Concha Andrés, em comentava que va a enviar-me una enquesta a vore què em pareix, des del punt de vista de les persones majors, la teleassistència per a tractar-nos.
La resposta va ser clara, tinc molta amistat amb ella, ha sigut alcaldessa de Montcada, tinc molta amistat amb ella i li vaig dir: Â«Mira, em preocupaÂ».

Perquè la bretxa digital, on més incidix de manera negativa, és en les persones per dalt de setanta anys.
Les que estem per baix és una altra història, és una altra cultura, són uns altres estudis.
Però, els que estan per dalt dels setanta o setanta-cinc anys, mare meua, mare meua… Jo tinc unes veïnes que per a agarrar l'iPod i vore quin oratge fa… Â«Miguel, per favor, mira açòÂ».

És a dir, cal treballar en este sentit.
La realitat, l'administració, la política, la cultura, la societat necessita tindre una cobertura pública ampla, però amplíssima, en els temes de l'atenció, en sanitat, en serveis socials… I en la mesura que tingam esta cobertura amplíssima, amplíssima, doncs resulta que podrem tindre millors resultats a tots els nivells, a tots els nivells.

Parlàveu del transport.
En la Comunitat Valenciana, no cal anar-se'n a Galicia, no cal anar-se'n a cap lloc, en la Comunitat Valenciana hi han llocs on el transport és complicat, és complicat comunicar-se.
Jo soc de l'Horta, de l'Horta, i ara visc en Puçol, on viu la companya Nathalie.
Doncs, amiga mía, per a anar al metro, querida Nathalie, per a anar al metro, com no agafes el teu cotxe i vages al metro, no hi ha manera.

Doncs tu t'ho planteges des d'una visió de huitanta, huitanta-cinc anys.
Per a anar a l'hospital, per a anar al centre d'especialitats, per a que la gent jove acudisca a l'INEM, a l'oferta d'ocupació, com han d'anar?
O van amb els pares, o van amb els pares, o van amb la bicicleta, si no plou, o a vore què fan.
Per tant, és necessari millorar la infraestructura de comunicació i del transport en la societat, en la nostra societat valenciana, en l'any 2021.
Per tant, són qüestions que estan ahí, que estan ahí i que són necessàries.

També parlàveu sobre el Â«club de los abuelosÂ».
(Veus) Dona, no fa falta… Jo entenc el fons de la pregunta, però no és un problema del club dels… Mira, de majors hi han moltes organitzacions que participen en este tema.
Soc del Consell Valencià de Persones Majors, òrgan assessor i consultiu de la Generalitat Valenciana, i ahí estan moltes organitzacions de majors que estan representades i tenen un treball actiu, tenen una qüestió de menejar-se, de reivindicació constant.
I estan les llars dels jubilats, estan els (inintel·ligible) … tota la infraestructura que hi ha, que cal millorar-la, lògicament, però està ahí.

Aleshores, jo crec que hi ha una reivindicació total.
Ningú vol muntar ningun club dels abuelos per a reivindicar no sé què.
El que nosaltres volem és que la societat reconega la tasca que està fent-se i reconega que les persones, quan es jubilem, més enllà de la solidaritat amb la família, necessitem gaudir d'esta jubilació, tindre recursos suficients per a esta qüestió, tindre recursos.

La companya deia: Â«Hi han prou serveis per a poder cobrir estes qüestions?
Â» No.
No.
Tenim una targeta els majors, la targeta dels majors.
Esta targeta sap vosté per a què aprofita?
Per a anar a determinades grans superfícies i tens un descompte del 15 % o del 10 %.

Esta targeta hauria de tindre una cobertura ampla que ens permetera a les persones majors, donat que la mitjana de la pensió en la Comunitat Valenciana està entorn als mil euros, el que significa que n'hi han pensions molt baixes, molt baixes, i esta targeta hauria de tindre un complement per a quan un jubilat o una jubilada, una persona major, acudisca als centres a gaudir de cultura, a gaudir de temes socials, del transport, per exemple, tinga una reducció substancial en els costos.

No obstant, això no es dona.
És una altra de les reivindicacions que nosaltres hem demanat, i ho hem fet per escrit, abans de les eleccions, que anàrem a parlar amb tots els grups polítics que hi havia en les Corts Valencianes abans de les eleccions autonòmiques, per a exposar-los esta necessitat.

A mi a vegades em dona enveja quan vaig a Madrid.
Sabeu per què?
Jo vos ho vaig a dir amb tota sinceritat i perquè ho sapieu.
Clar, no sou majors, no ho sabeu, lògicament.
Sou joves totes.
En Madrid, el meu secretari general de la UGT, l'anterior, Cándido Méndez, em diu: Â«Mira, Jordà, ací en Madrid tinc una targeta -no sé si costa dotze euros al mes- i puc anar en el transport de rodalies, en el metro i en el transport urbàÂ».

I jo dic: Â«Mira, doncs jo soc de Tavernes Blanques i tinc l'EMT que passa per ma casa, passa per allí, i no puc agafar-ho, perquè no soc ciutadà de la ciutat de ValènciaÂ».
I per a pujar al metro, he de tindre una targeta.
Per a pujar a l'EMT, tinc un preu distint a la ciutat de València, per a anar en el de rodalies tinc una altra targeta, que és la que et descompta el 30 %…

És a dir, tan complicat és fer un acord amb l'administració que permeta a les persones majors tindre un benefici d'esta targeta i una comoditat i que pugam desplaçar-nos per tot arreu de la Comunitat Valenciana en eixe terreny?
Doncs, jo crec amb sinceritat que no, però, bé, per a això està la mecànica de la política, els acords entre administracions, etcètera, etcètera.

El senyor vicepresident:

Señor Jordá, nos tiene a todos embobados escuchándolo, (veus) pero nos hemos ido de tiempo.
(Rialles) Nos gustaría quedarnos aquí escuchándolo durante un montón de tiempo…

El senyor president del Consell Valencià de Persones Majors:

Per tant, ja per a concluir, l'envelliment actiu, des del punt de vista que nosaltres volem, ha de ser sobre la base que les persones majors tingam més temps, pugam dedicar-se, a més de a la família, a disfrutar de la nostra jubilació i, sobretot, i amb això concloc, en això sobretot, participar en la vida política de la societat.
Participar en la vida política, en els consells de majors municipals, en les llars dels jubilats.

És a dir, fer propostes creatives per a millorar la qualitat de vida de les persones majors, els serveis de les persones majors i reivindicar el que toca, que nosaltres no volem parlar d'edatisme.
Nosaltres volem parlar en pla d'igualtat, en pla de dignitat, en pla de la no discriminació que està donant-se també en les dones majors, com deies, Rosa, com deies.

Perquè són la major càrrega que tenim en esta societat, que una volta que estan jubilades, tenen les tasques de casa, tenen les tasques dels avis, tenen les tasques dels fills i, damunt, si tenen algun dependent… És a dir, tot el que suposa la infraestructura o la necessitat en els domicilis, ho fan majoritàriament, com diuen les enquestes, les dones.

Per tant, és hora d'apressar en una reforma dels horaris, en l'ús del temps que ens permeta a tots disfrutar d'una manera ampla de les coses tan meravelloses que hi ha en la Comunitat Valenciana.

Per tant, agrair-los l'atenció prestada i, si en alguna cosa podem aportar per a millorar estes coses, doncs estem a la disposició de vostés.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident:

Muchísimas gracias a usted, de verdad.

Bueno, solo recordar que la semana que viene es la última sesión de la comisión.
Tenemos cinco comparecientes, en principio está convocada para las diez de la mañana.

Y se cierra la sesión por hoy.

(S'alça la reunió a les 14 hores i 49 minuts)