Untitled Web Page



**Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 25 de setembre de 2003.
Comença la sessió a les 10 hores i 2 minuts.
Pre-sidix el Molt Excel·lent Senyor President Julio de España Moya.
Sessió plenària número 8.
Segona i darrera reunió.**

 

 

 

***Compareixença del molt honorable president del Consell, senyor Francisco Camps Ortiz, per a respondre les preguntes d'interés general per a la Comunitat Valenciana, formulades pels grups parlamentaris.***

 

 

 

**El senyor president:**

 

Molt honorable president del Consell.

Honorables consellers.

Il·lustres senyors diputats i senyores diputades.

Continua la sessió amb la compareixença del president del Consell per a respondre a les preguntes d'interés general per a la Comunitat Valenciana, formulades pels grups parlamentaris.

En primer lloc, formula la pregunta l'il·lustre diputat i síndic del Grup Parlamentari Popular, senyor Castellano.
Per favor, senyor Castellano.

 

**El senyor Castellano Gómez:**

 

Molt excel·lent president de les Corts.

Molt honorable president de la Generalitat.

Senyories.

Me van a permetre que, sent esta la primera pregunta que se li formula al president de la Generalitat en esta nova legislatura, aprofite l'ocasió per, en nom del Grup Parlamentari Popular, agrair-li al molt honorable president de la Generalitat la seua excel·lent disposició per a comparéixer setmanalment davant esta cambra per a respondre a les preguntes d'interés general que li formulem els distints grups parlamentaris, cosa que estic absolutament convençut va a beneficiar el debat en esta cambra.

I, entrant ja en la matèria de la pregunta que ens ocupa, no podia ser d'altra manera que la primera pregunta que presenta el Grup Parlamentari Popular siga per a parlar i per a recolzar un projecte que és absolutament vital i necessari per a la nostra comunitat, com és Pla hidrològic nacional.
He de recordar a les seues senyories que ja una de les primeres iniciatives que presentà en esta nova legislatura el Grup Parlamentari Popular fou, precisament, una proposició no de llei per a debatre i per a recaptar el suport del finançament europeu al Pla hidrològic.

Però, a més, senyor president, entenem que esta pregunta és obligada i oportuna.
I és obligada i oportuna, perquè estem assistint perplexes a la incomprensible postura que manté el Partit Socialista respecte a un projecte *(remors)* que és fonamental per al desenrotllament i per al progrés de la nostra comunitat, projecte al qual s'intenta obstaculitzar, projecte al qual se l'intenten ficar entrebancs permanents per a la seua execució i també el seu finançament.
I, miren vostés, senyories del Partit Socialista, ahí estan els exemples de les intervencions dels ínclits i mai ben ponderats eurodiputats i altres càrrecs del seu partit, que l'únic que estan fent és trair els interessos de la nostra comunitat en Europa.
*(Remors i aplaudiments en un sector de la cambra)* O ahí estan altres exemples com són la falta de solidaritat d'alguns governs autònoms, com el d'Aragó, que l'únic que fa és negar l'aigua als valencians, o les propostes de plans alternatius, inexistents i desautoritzats pel seu propi partit, que, lògicament, fan un flac favor a la nostra comunitat.
Per això, nosaltres entenem que això només que són que deslleialtats amb els interessos de la nostra terra, deslleialtats que, estic convençut, van a seguir passant factura al seu partit.

Per això, des del Grup Parlamentari Popular entenem de la gran importància que té el Pla hidrològic nacional i de l'objectiva necessitat del transvasament de les aigües del Ebre a les conques del Xúquer i del Segura i del transvasament del Xúquer al Vinalopó.
I instem en eixe sentit al molt honorable president que ens informe de quines són les actuacions que està realitzant el Consell per a recolzar i per aconseguir eixe finançament de fons europeus per al Pla hidrològic nacional.
Finançament europeu que entenem necessari per a un pla que és absolutament fonamental per al desenrotllament del nostre futur, que és absolutament fonamental per a la nostra qualitat de vida i que és absolutament fonamental per al progrés de la nostra comunitat.

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor Castellano.

Senyor president, té la paraula.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Buenos días, señor presidente.

Señorías.

Señor portavoz del Grupo Parlamentario Popular, señor Castellano.
Efectivamente, yo creo que ha sido muy acertada hacer esta primera pregunta al presidente de la Generalitat en esta legislatura respecto del Plan hidrológico nacional y de lo que el Gobierno está haciendo en estos momentos.

Hace años fue aprobado el Plan hidrológico nacional por ley del Estado.
Posiblemente esta pregunta no estaría siendo de actualidad si todos hubiesen trabajado en favor del Plan hidrológico nacional, como creo que se tenía que haber hecho.
Posiblemente los valencianos no tendríamos que asistir, semana tras semana, a un debate que genera inquietud y que genera inseguridad respecto de la aplicación del mismo.
Posiblemente no habría un debate dentro de la Comunidad Valenciana, como el que en estos momentos hay, si todos hubiesen hecho lo que tenían que hacer desde el primer momento, que es apoyar algo que es fundamental para el presente y para el futuro de nuestra comunidad.
Pero usted hace esta pregunta porque, como yo, exactamente como yo, asistimos a veces preocupados a ciertas actividades y a ciertos actos y a ciertas decisiones que están intentando impedir que ese plan se haga realidad, sea una realidad.

En primer lugar, señor portavoz del Grupo Parlamen-tario Popular, decirle que el Gobierno de España y que el Gobierno de la Generalitat, como ha venido siendo desde estos últimos años una constante de los dos gobiernos, garantizan que ese Plan hidrológico nacional sea una realidad, que el trasvase del agua del Ebro a nuestra comunidad sea una realidad y que, pese a todos los obstáculos y a toda la oposición que permanentemente escuchamos y vemos en distintas instancias autonómicas, nacionales y europeas, garantiza el Gobierno de España y garantiza el Gobierno de la Generalitat la plena ejecución de un proyecto histórico para nuestra comunidad.
*(Veus: "Muy bien!
")*

En segundo lugar, decirle, señor portavoz, que efectivamente el Gobierno de la Generalitat continúa su camino de defensa de la ejecución de ese plan.
Así, justo antes del verano se presentaron las alegaciones favorables al Plan hidrológico nacional que están previstas en el desarrollo de los documentos que tienen que poner en marcha ese plan.
Se puso en marcha una comisión, representada por algunos miembros del Gobierno que tienen alguna relación con la propia ejecución del plan.
Y, además, voy a tener la ocasión de reunirme con la comisaria Walstrom, con el comisario Bernier y con Romano Prodi, siguiendo una larga tradición de tareas de este gobierno, del gobierno de la Generalitat en estos últimos años, en donde los presidentes de la Generalitat y los consejeros de la Generalitat han estado también en Europa defendiendo los intereses de nuestra comunidad.
Por lo tanto, no hago sino continuar la estela de un esfuerzo constante y continuado de los gobiernos del PP de estos últimos años para defender, allí donde creemos que es necesario defender, el Plan hidrológico nacional.

A la vez, coordinar esfuerzos con el Gobierno de España, que es a quien corresponde la ejecución del mismo.
Y ahí también quería hacer un tercer apunte.
En este caso el estado de las autonomías, solidaridad entre territorios, es fundamental que tengamos claro el papel del Gobierno de España y el papel de los gobiernos autonómicos.
Y es el Gobierno de España el que está garantizando la ejecución del propio Plan hidrológico nacional.
Por eso no entiendo cómo es posible que haya gobiernos autonómicos que se vayan a instancias europeas a obstaculizar la ejecución de una ley del Estado.

Me parece una doble deslealtad, una deslealtad a un principio básico de la Constitución Española, que es la solidaridad entre territorios, y la ejecución del Plan hidrológico nacional es la consecuencia de la solidaridad entre territorios.
Y una segunda deslealtad, que es la deslealtad a un estado compuesto, como el español, en donde las comunidades autónomas no podemos frenar, fuera de las instancias y de los espacios de debate estatales, aquellas leyes aprobadas por el Estado, aquellas leyes aprobadas por las Cortes Generales que representan el interés general del pueblo español.

Por lo tanto, esa doble deslealtad vamos a seguir oponiéndonos a ella, vamos a seguir trabajando para que el Plan hidrológico nacional sea una realidad.
Y, pese a las circunstancias que se vayan sucediendo en el tiempo, como por ejemplo anoche mismo tuvimos noticia de otra decisión que podría impedir en principio la ejecución del mismo, tengan absolutamente claro, en primer lugar, que como ya anunció la ministra de Medio Ambiente y como se ha dicho desde el Gobierno de la Generalitat por parte del conseller de Infraestructuras, la decisión de ayer del consorcio del Delta del Ebro no va a impedir la ejecución del Plan hidrológico nacional y, en definitiva, vamos a continuar por el camino trazado hace ya unos cuantos años, para hacer posible que ese transvase de agua del Ebro sea una realidad a nuestra comunidad.
Por el interés de la Comunidad Valenciana, por el interés de un proyecto político como el que todos representamos, por el interés de un estado compuesto como el español, que sabe que el juego de relaciones y de equilibrios de comunidades autónomas se fundamenta básicamente en la lealtad a la ejecución de las leyes del estado y porque, en definitiva, es una reivindicación histórica, perfectamente bien encauzada, y nunca mejor dicho, por el Plan hidrológico nacional, para que esa agua sea una realidad.

Y la última circunstancia antes de que termine mi tiempo es decirle que el Gobierno de la Generalitat ha cumplido durante estos años sobradamente con sus compromisos.
Y así hay desaladoras, depuradoras y modernización del riego en nuestro territorio, que hacen y avalan nuestra posición al respecto.

Muchas gracias.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Per a formular la segona pregunta té la paraula l'il·lustríssim síndic, senyor Pla, del Grup Parlamentari Socialista.

 

**El senyor Pla i Durà:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor president, quina opinió li mereix el grau de seguretat vial de les carreteres de la Comunitat Valenciana?

 

**El senyor president del Consell:**

 

Gracias, señor presidente.

Señoría, esa es una de las cuestiones que siempre preocupan a los gobiernos, y por eso se hacen todo tipo de planes y se hacen todo tipo de inversiones para mejorar la seguridad vial en nuestras carreteras, eliminando, por ejemplo, pasos a nivel o mejorando algunos puntos negros en donde se pueden producir un mayor número de accidentes.

 

**El senyor Pla i Durà:**

 

Senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Mire, senyor Camps, l'aigua és important, i nosaltres volem, com vostés, donar una resposta de futur a este problema, però sense manipulacions com les que hem pogut vore hui ací i sense maniqueismes.
Però tan important com l'aigua són les persones i, en el sentit de la meua pregunta, aquelles que transiten per les nostre carreteres.
Estes deuen ser una preocupació prioritària també dels poders públics, que tinga, com a mínim, la mateixa intensitat, si cal més intensitat, que la que puguen dedicar a resoldre el problema de l'aigua per a la nostra comunitat.

Les nostres carreteres ens deixen diàriament un drama humà i unes conseqüències econòmiques per al conjunt de la societat molt importants.
La magnitud del problema fa necessari, de veritat, un compromís seriós i inajornable.
Espanya triplica la mitjana europea de morts en accidents de carretera i se situa en el segon lloc per la cua en matèria de seguretat vial.
Gran Bretanya té cinc vegades menys sinistralitat que nosaltres.
La situació en la comunitat no és millor.

Segons el Real Automóvil Club, la Comunitat Valen-ciana és la cinquena més perillosa de l'Estat espanyol, amb més de 400 quilòmetres amb un nivell de perillositat alt o molt alt.
Des de 1996 fins 2002, segons dades facilitades pel Ministeri de Foment, s'ha incrementat el nombre de morts un 15%.
Per això, per a nosaltres la seguretat en les carreteres és una prioritat, i ens agradaria que també ho fora per a vostés.
Estes dades mereixen una reflexió, i els qui tenen responsabilitat de governar han de fer-la, si cal, amb major mesura.

Este mateix any s'ha aprovat el Programa de seguretat vial de la Comissió europea, en què es fixa com a objectiu la reducció a la mitat del nombre de morts en carretera.
Diversos països de Europa han situat este tema com un objectiu prioritari.
El senyor Chirac en la seua declaració de govern va fer d'este tema, de la lluita contra la inseguretat, un dels tres grans eixos per al quinquenni del govern.

Fins ara puc afirmar que vostés no han anat per eixe camí.
D'entrada vosté no es va dignar ni tan sols a nomenar el tema en el seu debat d'investidura, ni a contestar a una proposta de prioritzar este tema que vaig fer jo en el debat.
Vostés van anunciar un pla de seguretat vial fa dos anys del qual res sabem, i han aprovat un pla de salut de la comunitat que recollia de passada l'atenció de les víctimes, amb un pressupost inexistent.

La seguretat vial i, per tant, la preocupació del seu govern perquè descendisca el nombre d'accidents i de morts en les nostres carreteres no és una preocupació, ni en la part preventiva ni en la part de seguretat en la xarxa de carreteres.

En el primer cas vull llançar-li una proposta.
Si l'objectiu és reduir a la mitat el nombre de morts en accidents de trànsit, una bona contribució per part del seu govern seria dedicar la mitat del que destinen en publicitat institucional, per a fer propaganda en molts casos, a fer campanyes de sensibilització.
Per ara, jo crec que és fonamental que la gent tinga un sentit d'utilització del cinturó, d'absència de casc quan s'utilitza la moto, així com campanyes específiques per als jóvens, que són el col·lectiu amb major risc que hi ha en esta comunitat, i, com no, avançar en línies d'investigació en matèria de seguretat vial.

Pel que fa a la millora de la xarxa de carreteres, vull recordar-li que el nivell d'inversions del conjunt de les administracions en este sentit és molt més baix del recomanat pels experts.

Respecte al que és competència de la Generalitat.
El conseller l'altre dia va fer ací una tirallonga de projectes, alguns d'ells anunciant reiteradament.
.
.
sense finalitzar; altres en estudi, però no va fer ni una sola referència als punts negres i a la necessitat de terminar-los i concretar terminis per acurtar eixa situació en eixos punts negres.

No podem estar vanagloriant-nos pel que fa a la inversió de l'Estat en esta comunitat que està fent-se tot, i tindre situacions d'inseguretat com les que té en estos moments la Nacional-340 i la Nacional-332.
La Nacional-340 va rebre fa poc un menyspreu per part del ministre a tots els valencians amb motiu d'eixa Nacional-340.
Va dir que ens oblidem que es millore la Nacional-340 i que es busquen altres vies alternatives.
Quines?
Si ni tan sols han sigut capaços de llevar el peatge de l'A-7 que vostés prorrogaren 18 anys!
Li recorde que gran part d'eixos 400 quilòmetres estan en eixes dos carreteres.
I quina importància li donen vostés al tema quan deriven una proposició no de llei perquè es discutisca açò ací en comissió?
El senyor Fabra ha quedat bé.

El Grup Parlamentari Socialista ha presentat una proposició no de llei en esta cambra que insta el Consell a elaborar eixe pla.
M'agradaria que la recolzaren i que en el menor termini de temps possible eixe pla es presentara ací, el debatérem i treballarem conjuntament per a resoldre un gran problema que afecta diàriament a milers de persones des del punt de vista humà, i que afecta al conjunt de la societat valenciana des del punt de vista econòmic.
Eixa és una proposta com li la vaig fer el dia del debat d'investidura.
Espere resposta.
I no espere derivacions ni espere el que són respostes moltes vegades autocomplaents, que no ajuden a millorar la situació de vida dels valencians i valencianes.

Gràcies.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor Pla.

Senyor president, té la paraula.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Gracias, señor presidente.

Señoría.

Es una cuestión que nos preocupa a todos, lógicamente, y por eso el Gobierno de la Generalitat ha estado durante todos estos años mejorando la red de carreteras de nuestra comunidad.

Usted ha hablado ahora de dos carreteras que tienen problemas de intensidad de tráfico.
Hace muy poco el Grupo Parlamentario Popular presentó una proposición no de ley para atender esta cuestión.
Pero tendría que recordarle que durante los años de gobierno del PP, entre otras cosas, se mejoró ostensiblemente la comunicación con Madrid, un punto negro en todos los aspectos, en todos los aspectos de comunicación.
*(Remors)* Tendría que recordarle, tendría que recordarle que la autovía central es ya prácticamente una realidad.
Tendría que recordarle que está en marcha la autovía de la Plana.
Y respecto de la A-7, señor Pla, tendría que recordarle que el único gobierno que ha liberado parte de esa autovía de peaje ha sido el gobierno del Partido Popular cuando hizo la variante *(remors)* cuando hizo la variante de Sagunto.

Por lo tanto, este tema que nos preocupa a todos efectivamente es una cuestión que tenemos que seguir trabajando entre todos: quitando travesías, como se están quitando en muchos casos, la autovía hacia Aragón ya es una realidad en algunos municipios de la provincia de Castellón; haciendo nuevas autovías, mejorando las infraestructuras, cambiando algunos puntos negros, quitando pasos a nivel y, en definitiva, accesos a las ciudades, que en estos momentos son los que más nos preocupan.
Y poniendo en marcha ­como ha ocurrido durante estos años también­ planes bianuales de seguridad vial en las carreteras por parte del conseller de Obras Públicas, y el propio conseller ya anunció en su comparecencia aquí en las Cortes Valencianas un plan global para los próximos años.

Por lo tanto, le preocupa a usted, me preocupa a mí y les preocupa yo creo que a todos los ciudadanos de la Comunidad Valenciana, a todos, porque a todos nos afecta, a todos nos preocupa.
Es una cuestión que preocupa a todas las familias de nuestra comunidad, a todas las familias españolas y a todas las familias europeas, porque desgraciadamente hay muchos accidentes y entre todos tenemos que evitarlos.

Ahora, sobre esta cuestión ¿qué tenemos que hacer?
Seguir trabajando, posiblemente también en campaña de sensibilización, posiblemente también en campañas en los colegios, posiblemente también en muchas actuaciones que tienen que ver con un conocimiento mucho más exhaustivo de la realidad y de la peligrosidad a la hora de utilizar un vehículo a motor.
Pero también haciendo lo que estamos haciendo: potenciación del transporte público, por ejemplo, que se está haciendo, se ha invertido más en transporte público durante estos años que nunca en la historia de la comunidad; mejorando las carreteras, mejorando los accesos, mejorando y quitando travesías peligrosas por algunas ciudades de nuestra comunidad, haciendo autovías y, en definitiva, modernizando la red viaria en nuestra comunidad.
En ese camino estamos y en ese camino vamos a continuar.
¿Sensibilización?
De acuerdo.
Lo que se ha venido haciendo además y seguir incentivando.
¿Planes globales al respecto?
También.
Y, sobre todo, inversiones en la red viaria.

Y, señor Pla, a las personas les preocupa la seguridad vial y a las personas de esta comunidad también les preocupa el agua, tenga usted completa seguridad.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Correspon la pregunta formulada per l'il·lustríssim senyor síndic del Grup Parlamentari Entesa, el senyor Ribó.
Té la paraula.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Senyor president.

A nosaltres ens agrada reconéixer allò que és un avanç.
I volem començar saludant el que avui inaugurem, que és poder preguntar setmanalment al president de la Generalitat sobre temes d'actualitat.
Considerem que és una inflexió positiva i aixina ho saludem per la salut democràtica d'aquestes Corts.
I ens agradaria que continuaren en inflexions positives.
Per això li hem preguntat avui al voltant d'una proposta seua durant la campanya electoral i al voltant d'una proposta que vosté va fer en aquesta trona ­se'n recordarà­, concretament en el seu debat d'investidura.
És concretament el compromís de reforma de l'Estatut.

Vosté entendrà que estem preocupats per aquest tema, els motius són clars.
El primer motiu és molt senzill.
Nosaltres hem vist compromisos pareguts al seu en aquesta trona del seu antecessor que després s'han convertit en fum; de forment, ni un gra.
Nosaltres hem sentit i hem llegit declaracions ­ahir en vam llegir una­ pel qual el seu antecessor deia que això de reformar els estatuts no era ni l'hora ni el moment ni era oportú.
Nosaltres hem sentit i hem vist declaracions de dirigents del seu partit que van en sentit contrari al que vosté va plantejar ací.

Senyor president, senyor Camps, nosaltres li voldríem demanar una cosa molt senzilla, una cosa molt senzilla: que antepose la seua valenciania a l'obediència, a les directrius del seu partit.
Per tant, la pregunta és concreta: quan va a complir el seu compromís, senyor Camps?

La segona pregunta, la segona reflexió, té a veure amb un altre aspecte: Com va a complir el seu compromís?
Vosté va fixar tres elements, ho vaig rellegir l'altre dia.
Vosté sap que el nostre Estatut, quan va nàixer al començament dels anys 80, va ser un Estatut.
.
.
, l'Estatut que més va ser canviat a Madrid, l'Estatut que per canviar-lo li van canviar fins el nom a la comunitat.
És un exemple de submissió claríssima a plantejaments centralistes.
Eixe és el naixement de la nostra història.

Home, nosaltres acceptem el que va dir vosté, i és cert que tenim un nivell de competències molt alt, és clar.
Tenim fins i tot competències que no té Euskadi, per exemple, en treball.
És cert.
Però, mire, nosaltres pensem que autonomia és més que descentralització administrativa.
Vosté ho pensa?
Nosaltres pensem que autonomia també és tenir poder polític.
Vosté ho pensa?
Nosaltres pensem que som majors d'edat per a tenir poder polític, capacitat d'autoorganitzar-nos, com tenen els andalusos, els catalans, els bascos, els gallecs.
Vosté ho pensa?
Nosaltres pensem que els valencians som ja majors d'edat en el 2003, al començament del segle XXI.
Vosté ho pensa?
Eixe és el problema.

Mire, jo li vaig a posar un exemple.
En l'Assemblea de Madrid hi ha hagut un problema que es va resoldre d'una manera determinada.
Què haguera passat en esta comunitat, que l'article 12.
3 diu: "La duració del Parlament és de quatre anys".
Mire, haguera pogut passar fins i tot que el senyor Tamayo fóra president de la Generalitat aquí, ho haguera permés el Reglament.
El que mai haguera pogut passar és que hagueren hagut eleccions.
No creu que açò s'ha de canviar?

Senyor Camps, nosaltres pensem que les valencianes i els valencians tenim dret a un estatut d'autonomia de majors d'edat.
I nosaltres estem convençuts que el poder central d'este país ens continua considerant com a menors d'edat.
Tenim competències però no tenim poder polític.
No tenim el dret d'autoorganitzar-nos com tenen moltes altres comunitats autònomes.

Per tant, senyor Camps, quan i com.
Li agrairia que em responguera.

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Senyor president, té la paraula.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyoria.

La veritat, si em permet, senyoria, un reflex de centralisme és portar a Tamayo a una discussió respecte al nostre Estatut d'Autonomia.
Eixe sí que és un reflex de centralisme, perquè jo crec que no val la pena parlar d'exemples fora del que és el nostre territori autonòmic.

I, a més, com hem dit en moltes ocasions des del Partit Popular: és fonamental el més ampli consens.
Per això jo ja he escoltat al meu grup parlamentari dir que va recolzar la ficada en marxa de la comissió parlamentària per a la reforma de l'Estatut, que és una primera manera jo crec que estupenda de començar el diàleg, de reprendre el diàleg d'estos últims anys per a parlar amb tranquil·litat respecte d'una reforma d'estes característiques.

Amb el que no estic en absolut d'acord és dir això que no tenim la majoria d'edat.
L'autonomia és l'Estatut d'Autonomia.
L'autonomia són les institucions d'autogovern, este parlament, l'administració autonòmica, el mateix Govern de la Generalitat.
L'autonomia són les competències administratives, la capacitat política de decidir moltes coses.
I l'autonomia, senyor Ribó, és tindre en estos moments la gestió del 70% dels ingressos tributaris d'esta comunitat en el nostre territori, és a dir, corresponsabilitat fiscal.
I això s'ha aconseguit governant el Partit Popular.
Des que governa el Partit Popular, i després del treball d'altres anys, òbviament, s'ha consolidat el nostre projecte autonòmic: més competències, mes funcionaris al servici de la nostra administració i, sobretot, més corresponsabilitat fiscal.

Parlar de la reforma de l'Estatut està bé, però parlar de la reforma de l'Estatut com si tinguérem un Estatut que no té el més ampli sentit d'organització política i administrativa del nostre territori, això, des del meu punt de vista, no està bé, perquè no és parlar de la realitat.
Parlem, 25 anys després de la nostra Constitució, d'un procés d'assumpció de competències, de recuperació d'institucions d'autogovern i d'un nivell de capacitat política mai tinguda al nostre territori.

Per tant, comissió en marxa, amb consens, amb tranquil·litat, però partim d'un punt de referència inexcusable: tenim en estos moments el major nivell d'autonomia possible a Espanya i, a més, el major nivell d'autonomia que en estos moments, a diferència d'altres èpoques, hem tingut en tota la nostra història.
Som una autonomia de majoria d'edat.
Som una gran autonomia que pot decidir en ampli consens les coses que aprofiten per a continuar este nivell de prosperitat i de creixement que ens mereixem tots els valencians.

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Ribó, té la paraula.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Gràcies.

Senyor president, no és una qüestió de centralisme parlar d'un cas com el que ha passat en l'Assemblea de Madrid.
En primer lloc, no ha passat en el Govern central sinó en una assemblea autonòmica.
En segon lloc, a la nostra comunitat ja hi han hagut afers pareguts, per exemple a Benidorm van haver-los.
Per tant, això pot passar, això pot passar, és possible.
I no tenim solucions en l'Estatut per a resoldre-ho.
Eixe és el problema.
Eixe és el problema.

Mire vosté, jo li ho vaig a dir amb molta claredat: no compartisc el seu model.
El seu model és un model de descentralització autonòmica, no és un model autonòmic, no és un model com es va plantejar en aquesta trona pel seu antecessor que nosaltres som una nacionalitat històrica.
No, no tenim les capacitats per a poder desenvolupar-nos políticament.
No les tenim.
I en el naixement de l'Estatut està claríssim.
Ens dóna vergonya parlar d'açò, de com es va fer, està clar.
Però jo crec que ja han passat molts anys.
Ja és hora que puguem assumir competències.
.
.
Li estic parlant, per exemple, que vosté, com a president de la Generalitat, tinga la capacitat de dissoldre les Corts en cas que siga necessari.
Clar, estic parlant d'açò.
En açò es substancia el poder polític.
I no ho tenim, no ho tenim.
Mire, no he parlat abans d'este tema, però el tema d'Europa.
Tenim capacitat de parlar a Europa com si fórem *lands* alemanys?

Li ho vaig a resumir.
Mentre no demostren el contrari, el seu govern hauria de ficar un lema davall, el d'una marca de discos vells: "La voz de su amo".

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

I l'amo está en Madrid.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Senyor president, té la paraula.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Gràcies, senyor president.

El disc vell, desgraciadament per a vosté, és això que vosté diu.
Perquè parla com si no hi haguera passat això que ha passat al llarg d'estos anys.
De veritat li ho dic, és una llàstima, perquè parlar de la nostra comunitat, d'una comunitat que ja no existix, fa que siga molt complicat plantejar les coses de futur, molt complicat.
És una llàstima que parlem sempre del passat.
Vosté parla sempre des del passat, en el passat, de coses que ja no són a la nostra comunitat.

Som una gran comunitat, entre altres coses perquè hem crescut moltíssim al llarg d'estos anys.
I som una gran comunitat entre altres coses perquè tenim competències de tot tipus, no sols administratives, com vosté sap, també polítiques i també de corresponsabilitat fiscal.

Plantejar un consens sobre les qüestions que mos afecten directament s'ha de plantejar des d'un coneixement jo crec que més exacte del que és la nostra realitat.
Parlar des del present cap al futur, no parlar del passat cap al passat permanentment, perquè no és la millor manera d'afrontar els nou reptes de la nostra comunitat, no és la manera, la veritat.

Eixa comissió parlamentària per a la reforma de l'Estatut pot tindre moltes possibilitats de desenrotllament i de plantejaments, però si partim de coses que ja no són, difícilment podem trobar eixe consens.

Vosté està parlant de dos competències i d'un mecanisme; jo estic parlant d'una realitat autonòmica que és la que és en estos moments a la Comunitat Valenciana.
Dos competències que tenen algunes comunitats autònomes, quan en estos moments tenim una corresponsabilitat fiscal que no hi havia abans.
Tindre la capacitat d'administrar els ingressos tributaris és tindre molta capacitat autonòmica de decisió.
Esta capacitat és molt important.
Tindre la capacitat de desenrotllar les competències d'educació i sanitat és tindre molta capacitat.
I a més, si comparem no sols amb les comunitats autònomes espanyoles sinó també amb altres estats descentralitzats, sabem perfectament de què estem parlant.

Jo me'n vaig dins d'uns dies, com ha fet també Eduardo Zaplana i José Olivas en altres moments, a parlar amb el president de la Comissió Europea, com a representant dels interessos de la Comunitat Autònoma Valenciana, dels interessos dels valencians.
Això seria impossible fa uns anys, però en estos moments és possible.
A defendre uns interessos molt concrets de la Comunitat Valenciana.
Això és decisió política, això és treball polític.

 

**El senyor president:**

 

Senyor president.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Perquè de quines teories estem parlant, si no?

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Se suspén el Ple per quinze minuts.

 

*(Se suspén la sessió a les 10 hores i 36 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 11 hores i 14 minuts)*

 

***Compareixença del conseller de Sanitat, senyor Vicente Rambla Momplet, per a explicar la política general que seguirà la Conselleria de Sanitat durant la present legislatura, sol·licitada a petició pròpia (RE número 462), a petició del GP Socialista (RE número 421) i a petició del GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE número 448).***

 

 

**El senyor president:**

 

Punto 17, comparecencia del conseller de Sanidad para explicar la política general que seguirá la Conselleria de Sanidad durante la presente legislatura, solicitada a petición propia, registros de entrada número 462, a petición del Grupo Parlamentario Socialista, registro de entrada número 421, y a petición del Grupo Parlamentario Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, registro de entrada número 448.

Tiene la palabra el honorable señor conseller don Vicente Rambla.
Por favor, señor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Comparec hui davant d'esta cambra per a donar compte a les seues senyories de la política que en matèria d'assistència sanitària, prevenció de les malalties i promoció de la salut, pretén posar en pràctica la Generalitat Valenciana durant la present legislatura.

Des de la responsabilitat que assumixc com a conseller de Sanitat del Govern Valencià, vull, en primer lloc, manifestar-los l'honor que representa per a mi este nou i apassionant repte.
A més a més, desitge aprofitar l'oportunitat per a reafirmar davant de tots els grups parlamentaris d'esta cambra la meua voluntat de diàleg i el meu compromís de consensuar totes les accions que han de conformar el futur de la sanitat pública valenciana.

Amb esta convicció i esta actitud, vull iniciar esta nova etapa que, sense dubte, serà complexa, perquè estarà marcada per un dels reptes més ambiciosos que des d'un punt de vista polític es pot mamprendre en matèria sanitària com és l'ordenació de la nostra estratègia organitzativa i assistencial com a servici públic.

El Govern Valencià està treballant en els últims anys en la implantació d'una cultura assistencial que posa l'accent en factors com la millora de les prestacions, la lliure elecció de metge i centre, l'accessibilitat als servicis del sistema, el dret a la informació clínica o la creació de vies de participació més dinàmiques.

La labor que durant este període han desplegat professionals i gestors, ha segut ingent.
L'esforç realitzat tant en matèria d'inversions com en matèria legislativa o en el camp de la gestió i la planificació sanitària, ha permés una millora substancial de l'assistència, i s'ha fet créixer amb això la satisfacció del ciutadà.
De cara al futur mantindrem una continuïtat en esta línia de treball, perquè l'aval que ha suposat el suport en les urnes el passat mes de maig, legitima la política desplegada durant la quarta i quinta legislatures.
No obstant això, ha arribat el moment de renovar l'impuls en la nostra política sanitària, perquè encara no hem aconseguit la totalitat dels objectius a què aspirem.

Volem fer de la salut un objectiu fonamental de la gestió pública, i per això treballarem en l'enfortiment i modernització de la nostra organització.
Invertir en infraestructures introduint fórmules que afavorisquen l'autonomia i descentralitzen la gestió; promovent a través de l'educació estils de vida més saludables; acostant el poder de decisió als que millor coneixen la realitat i la problemàtica del nostres ens, em referisc, lògicament, al professional de la sanitat.

Senyores i senyors diputats, els recursos humans constituïxen el nostre millor capital, i esta afirmació cobra un especial significat quan pensem que ells són els que fan possible que tinguem un sistema sanitari altament qualificat i molt valorat pel ciutadà.
La Generalitat Valenciana creu en els professionals de la sanitat pública i considera necessari que disfruten d'un clima de treball motivador i il·lusionador, un clima que afavorisca l'acompliment de les seues comeses, que ajude a la seua implicació en els nostres objectius polítics.

Senyories, ens trobem davant d'un moment històric per al sistema nacional de salut.
La culminació en giner de l'any 2001 del traspàs de competències a les comunitats autònomes i la desaparició de l'antic Insalud com a gestor de les prestacions, han creat un nou escenari que ens obliga a avançar en la configuració d'un sistema nacional de salut més modern, més eficient i també més cohesionat.

A més, durant els 17 anys de vigència de la Llei general de sanitat s'han produït importants transformacions d'orde demogràfic, epidemiològic, social o econòmic, que han posat de manifestat la necessitat de readaptar la sanitat pública espanyola i preparar-la així per a afrontar les noves exigències que planeja el futur.
En les pròximes dècades serem testimonis del gradual envelliment de la població, cosa que comportarà un augment de la malaltia i del grau de dependència.
A més, el creiximent de la immigració farà créixer també la població protegida, tant en la necessitat d'afegir un augment constant en la quantitat i el cost de les prestacions sanitàries i farmacèutiques, sense oblidar la imparable innovació tecnològica, amb tot el que això comporta de creiximent en els costos de les tècniques i procediments diagnòstics i terapèutics.

Esta perspectiva de futur va fer que el Ministeri de Sani-tat i Consum aprove recentment, el passat més de maig, la llei de cohesió i qualitat del sistema nacional de salut, una norma que ha permés definir un nou àmbit de coordinació i cooperació entre l'Estat i les comunitats autònomes.
Este nou text legal amplia l'ordenació de les prestacions sanitàries em camps com la salut pública o l'atenció sociosanitària; estén les garanties de seguretat i qualitat a la totalitat del sistema sanitari, inclosos els centres privats; reordena les competències en matèria d'avaluació, registre, autorització, vigilància i control dels medicaments i dels productes sanitaris; potència els sistemes d'informació sanitària com a verdader instrument d'eficàcia al servici de la coordinació del sistema sanitari.

En definitiva, en la nova llei s'estableixen les bases sobre les que s'ha de fonamentar el procés de consolidació i modernitació que ha iniciat la nostra sanitat.
L'horitzó que s'obri davant de nosaltres exigia esta visió comuna.
Permeten, senyories, que en este punt de la meua intervenció, retrocedisca en el temps i faja una molt breu semblança d'alguns dels objectius programàtics que es mamprengueren durant les passades legislatures, sent president Eduardo Zaplana i que en bona mesura marcaren el futur de la present.

Resultava imperatiu assumir un major compromís davant de la ciutadania a l'hora de defendre els seus drets i, al mateix temps, era necessari establir un marc legal que servira de base a una reforma en profunditat del nostre model assistencial.
Fruit d'esta estratègia, van anar sorgint en el temps lleis com la Llei d'ordenació sanitària o la dels drets i informació al pacient.
Lleis que pretenen ordenar el sistema sanitari públic d'acord amb els principis d'universalització, sectorització de l'atenció sanitària, integració de servicis, eficàcia i eficiència en l'organització sanitària, concepció integral de la salut, descentralització i desconcentració de la gestió i una més participació comunitària.

Al mateix temps, la Llei de drets i informació al pacient introduïx aspectes de tanta actualitat i tanta transcendència jurídica, ètica i deontoloògica com la garantia de l'accés a la informació clínica i epidemiològica relativa al pacient, el consentiment informat, la segona opinió mèdica o les seues voluntats anticipades, que foren incorporats al nostre corpus legal.

El segon dels objectius en què se centraren els esforços del govern anterior va ser donar un impuls notori a la planificació sanitària.
En este sentit, en els últims quatre anys, han vist per primera vegada la llum diferents plans que inclouen tot un espectre temàtic de la sanitat, des de la salut pública a la farmàcia, passant per les inversions en infraestructura i equipament o la salut mental.
En l'any 2000, per exemple, es va presentar a l'opinió pública el Pla d'humanització de l'atenció sanitària de la Comunitat Valenciana, a través del qual pretenem aconseguir una atenció mèdica de qualitat orientada al pacient.

La Generalitat Valenciana volgué situar el ciutadà com a eix de tota la seua estratègia modernitzadora i la relació metge-pacient com a nucli central del procés d'atenció de la salut.
Al costat d'esta pla, també posaren en marxa, a mitjans de l'any 2001, una ferrament bàsica orientada esta vegada a la prevenció de la malaltia i a la promoció de la salut: el Pla de salut de la Comunitat Valenciana 2001-2004.

Este document ha comportat una inversió de més de trenta-sis milions d'euros i s'ha convertit en un instrument de gestió imprescindible per a poder analitzar i diagnosticar de forma global i exhaustiva l'estat de salut de la població, determinant les seues necessitats en termes de salut, així com els servicis i recursos sanitaris que necessitarem per a poder donar respostes mesurables en forma de qualitat de vida i de qualitat en l'atenció a la salut.

El tercer objectiu de l'anterior programa de govern va consistir en la promoció d'un augment i millora dels recursos de caràcter sanitari.
En este sentit, cal destacar que des de l'any 1995 s'ha dut a terme la construcció de 92 centres de salut a més d'augmentar el grau de cobertura del nou model sanitari en assistència primària fins a arribar ja al 88,28%, mentres que en 1995 era tan sols del 68%.

A estes mesures cal afegir-ne algunes altres tan rellevants com és encara, com són, la remodelació de centres d'atenció primària i d'hospitals, i també la creació d'una important xarxa de servicis d'urgència extrahospitalaris.
Des de 1995 fins a l'any 2002 la Conselleria de Sanitat ha invertit en la millora dels nostres hospitals la quantitat de 331 milions d'euros.
A més, en estos anys hem apostat pel desenrotllament d'una xarxa específica d'assistència urgent i d'emergències, i per això hem potenciat el creiximent dels centres d'informació i coordinació d'urgències ­Cicu­, com també el parc mòbil d'ambulàncies medicalitzades de la nostra comunitat.
Això ens ha permés hui en dia presumir d'ocupar el primer lloc del sistema nacional de salut quant a servicis d'emergència, amb un Cicu en cada província, així com 40 unitats de Samu i 16 unitats de suport vital bàsic.

Per una altra banda, la potenciació de l'activitat assistencial programada va ser un dels grans objectius en l'última legislatura.
Com a fruit d'eixe esforç, hem vist augmentar les intervencions programades amb assistència local o general un 80% des de 1995, hem vist implantar dins de l'activitat hospitalària el programa de vesprades, programa que ha permés fins a desembre del 2002 intervindre a 136.
560 pacients i fer 405.
054 proves exploratòries i 267.
205 consultes externes.

També hem aconseguit disminuir l'estada mitjana en els nostres centres en l'any 2002 respecte al 1995 en un 18%, que ha passat de 8,4 dies d'estada mitjana a 6,9 dies.
La llista d'espera entre juliol del 1995 i giner del 2003 també hem aconseguit reduir-la fins a un 80%, i el que és més important, també s'ha reduït el temps mitjà de demora, que hui es troba al voltant dels 136 dies.

Finalment, cal ressenyar l'alt rendiment aconseguit pel pla de xoc, que ha permés que 171.
000 valencians hagen vist millorada la seua salut i la seua qualitat de vida.

D'altra banda, m'agradaria també destacar l'eficàcia aconseguida per programes de salut pública, prevenció del càncer de mama, que hui compta amb una cobertura del cent per cent en la nostra comunitat, quan fa tan sols uns anys era del 25%.
El de la lluita contra la sida, que ha permés reduir la taxa d'incidència de la malaltia en una tercera part respecte de 1994.
O el programa de salut bucodental, la implantació del qual ha permés aconseguir taxes de xiquets sense càries inferiors a les que l'OMS fixa com a objectiu.

En definitiva, este gran esforç que en matèria de gestió i planificació desplegà en el temps de l'anterior govern, ens permetrà afrontar amb esperança el repte de la reforma que s'acosta en este pròxima legislatura.
Hui són molts els valors que enfortixen la nostra organització.
Comptem, per exemple, amb una plantilla de professionals altament qualificada, amb una xarxa assistencial descentralitzada, amb una cobertura poblacional màxima, amb una parc tecnològic cada dia més avançat i amb una política racional i responsable d'inversions en matèria de recursos humans i infraestructures.
I tot això conforma la base més eficaç per a donar el pas definitiu cap a l'excel·lència.

Senyor president, senyories, una vegada analitzat un breu recorregut programàtic de les últimes legislatures, vull comentar-los a continuació les estratègies que pretén seguir durant els pròxims anys el Govern Valencià, presidit per Francesc Camps en matèria sanitària.

En este sentit, els nostres esforços se centraran en les següents línies estratègiques.
En primer lloc, serà la millora de la qualitat dels servicis i la humanització de l'assistència.
Per això volem garantir una cobertura assistencial i preventiva de qualitat, però d'una forma sostinguda, racionalitzant la despesa i aprofitant eficientment els recursos.

Les grans línies d'actuació que definiran la trajectòria de la Conselleria de Sanitat en esta matèria son, per una banda, la posada en marxa de l'institut per a l'acreditació i avaluació de les pràctiques sanitàries, que es convertirà en el primer organisme independent del nostre país que, amb un impuls públic, assumirà el paper d'acreditador dels centres i servicis sanitaris i avaluador de les tecnologies i tècniques aplicades en el món de la salut.
La segona de les iniciatives consistirà en l'establiment de plans específics de qualitat per als centres d'atenció primària i també per als centres i unitats d'atenció especialitzada.
Serà la nova Direcció General de Qualitat i Atenció al Pacient la que assumisca la responsabilitat d'articular esta política, així com el desplegament de la nostra estratègia en matèria d'humanització de l'assistència sanitària.
En esta última vessant, el nostre objectiu bàsic consisteix en augmentar la confiança dels ciutadans amb els professionals, amb els servicis assistencials i amb el mateix sistema de salut.
I tot això a fi de millorar l'atenció mèdica, la qualitat percebuda i la satisfacció dels ciutadans que són atesos en la xarxa sanitària pública.

En desplegament d'eixe objectiu van sorgint iniciatives que es pretenen impulsar al llarg de la nova legislatura.
Entre estes iniciatives, destacar la promoció de la carta al pacient, amb la qual pretenem acostar al ciutadà la informació bàsica que li permetrà conéixer el funcionament del sistema sanitari.

Una altra de les mesures que impulsarem és el desplegament del programa d'acollida i comiat del pacient hospitalitzat a fi de personalitzar l'atenció del pacient que ha estat hospitalitzat i millorar les condicions relacionades en el seu ingrés hospitalari.

També donarem continuïtat a plans, com el de formació per a la humanització o el del voluntariat.
Plans que permeten millorar la comunicació amb el pacient i implantar el voluntariat en els servicis d'urgències hospitalàries, en oncologia, en les unitats de cures pal·liatives dels hospitals de mitjana i llarga estada i en els servicis de pediatria.

I, finalment, pretenem fer enquestes anuals de satisfacció, confiança i qualitat percebuda, que ens permetran conéixer l'opinió del ciutadà respecte al servici prestat.
En definitiva, el pacient vol modificar la relació que existeix entre ell i eixa gran institució que anomenem la sanitat.
Vol canviar el tradicional model paternalista per una actitud més participativa, en la qual puga intervindre d'una forma més directa en les decisions de la seua salut.
Per a impulsar esta estratègia, en matèria de millora de la qualitat i la humanització, ens valdrem no només del Pla d'humanització sinó també de la Llei d'ordenació sanitària de la Comunitat Valenciana.
Esta llei comportarà una autèntica revolució per a la política sanitària valenciana, perquè en la seua formulació textual s'han introduït tots els aspectes organitzatius i instrumentals que ens permetran flexibilitzar funcionalment i territorialment els nostres recursos assistencials per adaptar-los així al model de gestió sanitària que pretenem implantar.
Com a fruit d'esta norma sorgirà l'Agència Valenciana de la Salut, un organisme autònom de caràcter administratiu, adscrit a la Conselleria de Sanitat, que assumirà la gestió i administració del sistema valencià de salut i de la prestació sanitària.

Com voran les seues senyories, l'organització sanitària no pot ser un concepte estàtic sinó que s'ha d'adaptar a les necessitats canviants.
En este sentit, volem canviar el mapa sanitari per racionalitzar la xarxa sanitària, integrant els recursos i guanyant d'esta forma en agilitat, dinamisme, eficàcia i eficiència.
Per aconseguir-lo tenim previst crear noves unitats d'acció territorial que denominarem departaments de salut.

Una altra de les nostres facetes és que continuarem apostant per les noves formes de gestió que nasqueren a l'empar de la Llei 15/97, unes fórmules organitzatives que estan permetent millorar la eficiència i fomentar l'autonomia com a via per assumir responsabilitat respecte als resultats de gestió.

Dins d'esta faceta de la gestió sanitària, també volem incidir en l'anomenada gestió clínica o microgestió i, en concret, en la creació del que denominem àrees clíniques i unitats de gestió en l'àmbit intrahospitalari.
La seua creixent implantació està contribuint a fer que l'atenció mèdica siga més integral i de qualitat.
En este sentit ha ajudat a millorar la qualitat de l'atenció al pacient, evitant, a més, les proves diagnòstiques i exploratòries innecessàries, i sobretot ha contribuït a inculcar en els professionals la preocupació per l'efectivitat, la mesura de l'impacte sanitari i la seua adequació.

Estos tres factors són, al meu entendre, bàsics si volem que el centre hospitalari arribe a una autonomia plena de gestió i que el professional s'implique activament en la presa de decisions.
La Conselleria de Sanitat impulsarà iniciatives en este sentit, dotant a cada una d'estes àrees i unitats d'un pla específic de gestió clínica, en el qual s'inclouran almenys la cartera de servicis, el volum d'activitat, el finançament, els objectius assistencials docents i d'investigació, així com també els seues nivells de qualitat.

En un altre ordre de coses, la pròxima legislatura volem centrar-la també en la millora de les condicions de treball del professional sanitari com una segona estratègia.
No solament pensant en l'usuari de la sanitat sinó també en el que ha de prestar eixa sanitat.
Els nostres professionals són els vertaders motors del sistema sanitari públic i, per tant, de tots els projectes de modernització que a nivell estatal o autonòmic pretenem abordar en el futur.
És per això que necessitem la seua motivació, la seua implicació activa en els seues objectius que defineixen la nostra política sanitària.

En els últims anys, este col·lectiu ha desplegat un enorme esforç per fer una medicina al mateix temps humana i científica, una medicina d'altíssima qualitat que s'ha convertit en la raó i en la base de bona part de les nostres esperances de futur.
Per aconseguir la necessària implicació del professional estem treballant conjuntament amb el ministeri en la regularització d'una carrera professional.
Necessitem incentivar el professional sanitari per a recuperar la seua motivació, per a potenciar la seua capacitat creadora i investigadora i sobre tot per a millorar quantitativa i qualitativament la qualitat de l'atenció que es dispensa al ciutadà.

La importància que per a nosaltres té el professional, com a gestor de recursos i com a inductor de despesa, és enorme.
Per a nosaltres, com Administració, és bàsic que incorpore estratègies de millora contínua en la qualitat en la seua pràctica diària, que actue amb responsabilitat econòmica dins del sistema, que el defenga de la pressió de la demanda i, al mateix temps, que deixe induir la despesa oferint tècniques i servicis que no hagen contrastat pel seu resultat i pel seu cost d'efectivitat.
I això només és possible aconseguir-ho implicant-lo en la presa de decisions sobre prestació i oferta de servicis.

Dos lleis bàsiques marcaran un abans i un després en esta matèria: l'estatut marc del personal i la Llei d'ordenació de les professions sanitàries, que actualment estan complint els seus últims tràmits parlamentaris.
El compromís que hem assumit en este sentit té la seua adaptació i aplicació immediata en la Comunitat Valenciana una vegada haja entrat en vigor l'estatut marc del personal del Sistema Nacional de Salut.
El nou model tindrà en compte les expectatives del professional, d'aprofitar les possibilitats formatives i de desenrotllar professional que li pot brindar un sistema integrat i permanent.
A més, a través de la carrera professional, aconseguirem potenciar també la dedicació i la responsabilitat.

El primer pas en este sentit el farem en la posada en marxa d'un procés extraordinari de consolidació d'ocupació, que acabarà en els pròxims mesos i que permetrà regularitzar la situació laboral de més de vuit mil treballadors del sistema sanitari públic.
El segon es va fer amb la firma de l'acord sobre les condicions laborals i retributives del personal d'institucions sanitàries, en desembre de l'any 2002, amb una part dels agents socials representants de la mesa sectorial de sanitat.
Este acord, que va ser subscrit per les parts, com dic, a final de l'any 2002, ajudarà a minimitzar els efectes que provoca la precarietat de bona part de la plantilla.
L'acord també incideix en la vessant de l'oferta d'ocupació i en els concursos de trasllats.
També se li han incorporat mesures encaminades a implicar el professional d'una manera més activa en la nostra política de millora continua de la qualitat assistencial.

En concret, de l'aplicació de les clàusules de l'acord volem augmentar les remuneracions per a situar la Comunitat Valenciana entre les comunitats autònomes amb major poder adquisitiu dins del Sistema Nacional de Salut.
En matèria d'estabilitat laboral, reconvertir en places pressupostàries les que estan vacants i que són ocupades en l'actualitat pel sistema d'*acúmul* de tasques, mesura que s'aplicarà abans que culmine el procés extraordinari de consolidació i provisió de places que s'està executant a l'empar de la Llei 16/2001.

Dins de l'acord, s'assumeix també el compromís de convocar un concurs general de trasllats de caràcter ordinari en un termini no superior a sis mesos a partir de la data de finalització de l'oferta pública d'ocupació extraordinària i de provisió de places.
A més, es pretén crear una mesa tècnica que estudiarà la introducció en les nòmines de dos nous conceptes: la productivitat variable en atenció especialitzada i el pagament individualitzat per targeta en atenció primària.

Una altra de les mesures en suport del professional serà la introducció d'aquelles mesures correctores destinades a millorar i agilitzar la gestió de la borsa de treball de les institucions sanitàries dependents de la Conselleria de Sanitat.
En definitiva, el professional s'ha de convertir en eix de bona part dels nostres esforços en matèria de gestió sanitària.

Una altra de les nostres línies estratègiques per a aquesta legislatura se centrarà en la millora dels sistemes d'informació.
Per una banda hem parlat de l'atenció a l'usuari, per una altra banda hem parlat de la motivació del professional, i ara anem a parlar d'aquelles ferramentes que ens permeten prendre decisions i per això hem de tindre una adequada informació.

Senyories, la informació s'ha convertit en un recurs estratègic per a qualsevol sistema sanitari.
La mateixa OMS ja destacà este fet l'any 1973 quan va al·ludir al benefici que podria comportar la seua adequada gestió per a les organitzacions sanitàries.
Per això no crec que resulte aventurat afirmar que sense informació no hi ha competència en termes de contribució a la salut.
No obstant, per afavorir la captació i el tractament adequat d'eixa informació, hem 

de potenciar els mitjans establint línies d'actuació i implantant mitjans tecnològics que garantisquen la seua qualitat, la seua transparència, la seua vigència i també una coherència i disponibilitat.

El desenrotllament exponencial que els sistemes d'informació han tingut l'última dècada, ha portat com a conseqüència immediata una millora de la capacitat de decisió dels clínics i dels gestors.
Hui, per a qualsevol organització sanitària, la informació i les tecnologies amb què tractar, s'han convertit en elements bàsics a l'hora de planificar estratègies, d'avaluar l'impacte socioeconòmic del servici així com de la casuística i de la qualitat assistencial.

En definitiva, s'han convertit en un instrument amb què millorar el procés d'atenció de la salut.
D'ahí que siga el nostre propòsit continuar amb la millora i modernització integral de projectes innovadors, que permeten informatitzar de forma integral i integrada, la totalitat dels centres d'atenció primària i especialitzada que configuren la porta d'entrada del ciutadà al sistema sanitari.

Este projecte no donarà només suport a les funcions administratives, és a dir, citació, gestió d'agendes, etcètera, sinó que es constituirà primer que res com un sistema de gestió del procés assistencial complet, de tal manera que tota la informació clínica i administrativa del pacient estarà centralitzada i disponible des de qualsevol punt de la xarxa assistencial pública: consultoris, centres de salut, centres d'especialitats i hospitals.

La informació ha de convertir-se en eixa ferramenta de gestió més important.
I, per això, continuarem potenciant iniciatives com el sistema d'informació poblacional, que és eixe gran registre administratiu que servix de base per a l'emissió de la targeta sanitària i la targeta solidària que ens està ajudant a fer realitat el principi d'universalització de l'assistència sanitària; el gestor de la prestació farmacèutica, que ens permetrà millorar el coneixement en temps real, de les dades sobre prescripció i dispensació, i la generació automàtica d'indicadors amb els quals avaluar la qualitat de la prestació; una guia amb la qual pretenem avançar en la informatització dels centres d'atenció especialitzada; un programa que denominem Remés, que permetrà una gestió integral de les compres i magatzems en tots els centres administratius de la conselleria.

I en esta mateixa línia, vull mencionar altres sistemes, com el sistema d'informació econòmica per a tindre un coneixement exacte de quina és la despesa en cada un dels processos quirúrgics o de consultes externes; un sistema d'informació per a la gestió assistencial, i un programa encarregat de gestionar la farmàcia hospitalària.

A estes mesures caldria afegir-ne algunes altres no menys significatives, com ara l'anàlisi que farem dels processos clínics a fi d'homogeneïtzar-los.
La informació que es genere en este procés és la que permetrà quantificar el cost de qualsevol procés, independentment d'on es duga a terme.
En esta mateixa línia pretenem també aplicar l'emissió de factures informatives, una mesura molt nova en el context sanitari i que naix amb la pretensió de donar a conéixer el cost dels servicis sanitaris a aquells pacients que hagen passat per un centre hospitalari de la xarxa pública valenciana.

La Generalitat Valenciana té molt present quines són les limitacions que patix el sistema sanitari.
I, per això, ha programat i programarà actuacions sostenibles financerament i que permeten la progressiva millora de la sanitat.

Senyores i senyors diputats, de cara a esta legislatura que encetem, un altre dels pilars bàsics de la política sanitària valenciana ha de ser el control de la despesa farmacèutica i la promoció d'un ús racional del medicament.

La incidència dels medicaments en la salut, així com el pes econòmic que comporta en el conjunt del pressupost sanitari de qualsevol estat, converteix l'atenció farmacèutica en una de les prestacions més importants del Sistema Nacional de Salut.

En els últims anys, una de les partides de la despesa sanitària que més gran creixement ha experimentat ha sigut, precisament, la despesa farmacèutica.
Dos xifres il·lustraran perfectament la dimensió del problema d'abast nacional.
En 1995, la despesa farmacèutica era de 87.
000 milions de pessetes; en l'any 2000 se situava ja en 135.
000 milions de pessetes, i en l'any 2002, un de cada deu euros del pressupost de la Generalitat Valenciana es destinava a finançar la despesa farmacèutica.
Això eleva la factura farmacèutica al voltant de 970 milions d'euros, el 80% de la qual està prescrita a la població pensionista, que és aproximadament el 25% de la població, així com als posseïdors de la targeta solidària i als perceptors de beneficència.

Pel que fa a la quantitat de receptes, en eixe mateix any s'han superat els 80 milions de receptes, cosa que suposa un augment del 6% respecte de l'any anterior.
Pareix, per tant, necessari posar en marxa una sèrie de mesures ambicioses que porten a la contenció del ritme del creixement actual de la despesa farmacèutica, aconseguint la mateixa repercussió terapèutica però amb un menor cost.

Estes mesures seran, per una banda, un decret del Consell que està a punt d'aprovar-se, pel qual les farmàcies capturaran les dades de la targeta sanitària així com el codi de barres de l'especialitat i la recepta, cada volta que es dispense un medicament; establir preus màxims de finançament, quan el metge prescriga estos medicaments, en el que se denomina "denominació comuna internacional"; resolució sobre el visat de determinats medicaments amb gran repercussió econòmica; inici de les negociacions per a la firma d'un concert amb els col·legis farmacèutics que establisca, entre altres qüestions, criteris de devolució de receptes incorrectes; posada en marxa de la prescripció per dosi unitària; introducció sobre l'ús de la cartilla de tractament de llarga durada, per a les persones que, efectivament, tinguen eixa necessitat; incorporació de nous principis actius a la central de compres per a adquirir de forma centralitzada eixe tipus de medicament.
I, finalment, junt amb altres mesures que afecten l'atenció primària i especialitzada, campanyes d'educació farmacèutica que dirigirem al ciutadà per a informar de l'ús correcte dels medicaments.

En definitiva, este és un apartat en què esperem la col·laboració i participació de tots per a reconduir un problema important que té la nostra sanitat en este moment.

A continuació, senyories, centraré la meua intervenció en el finançament del sistema sanitari.
Per a la Generalitat Valenciana el deure de finançament públic és fonamental e ineludible per a assegurar l'equitat i la gratuïtat del sistema sanitari.
Fet este aclariment voldria destacar davant de vostés, que a la nostra comunitat l'evolució de la despesa sanitària ha segut més que creixent entre els anys 1995 i 2003, tant a nivell global com en els capítols de despesa de personal com en els d'inversions.

En l'any 1995, el pressupost de la Generalitat es va xifrar en 1.
900.
000 euros, aproximadament 327.
000 milions de pessetes, mentre que en el 2003 ha arribat ja als 3.
200.
000 euros, és a dir, 544.
000 milions de pessetes.

Tot això suposa, senyories, que en el 1995 la despesa sanitària per habitant fou de 489 euros, mentres que en l'actualitat la despesa sanitària per habitant és ja de 786 euros.
Hui, senyories, estem destinant, aproximadament, el 37% del pressupost general a les polítiques de caràcter sanitari.
I per a donar una cobertura a este volum de despesa, necessitem d'un finançament suficient.

La recent aprovació per part del Consell de Política Fiscal i Financera del nou model de finançament de la sanitat, suposa en el seu moment una fita ja que va permetre la creació d'un marc estable i solidari de finançament que recull les legítimes aspiracions de tots els territoris autonòmics.
I, a més, assumix fórmules de compensació com el reintegrament de despeses d'estrangers residents, la consideració de la població desplaçada d'altres comunitats i països, o l'ajust a la realitat de la població protegida.

No obstant això, a pesar de comptar amb este model de finançament, sens dubte estable i suficient, a ningú se li escapa que el creixement de la despesa sanitària, no només a la Comunitat Valenciana sinó també en el conjunt nacional està per damunt dels creixements de l'economia i de les aportacions pressupostàries al sector sanitari.

El creixement de les prestacions així com dels recursos humans, l'equipament en alta tecnologia i sobretot, també, les infraestructures sanitàries han marcat i marcaran l'evolució de la despesa sanitària.
Al costat d'esta línia d'actuació, crec necessari destacar també la necessitat d'aconseguir un finançament addicional, que permeta l'adequada compensació per l'atenció dispensada als desplaçats d'altres comunitats autònomes.

En definitiva, no volem disminuir, no disminuirem ni una sola de les prestacions sanitàries que reben els ciutadans, sinó més bé, al contrari, les incrementarem.
No obstant, prendrem totes les mesures que siguen necessàries per a reduir la despesa sense que això comporte una minva en la qualitat assistencial.
Estic parlant, per tant, d'aplicar tots aquells criteris d'eficiència en la gestió que siga possible.

Segons les nostres estimacions, el cost de l'assistència sanitària mèdica als turistes d'altres comunitats i països, s'eleva al voltant dels 100 milions d'euros anuals.
La Comu-nitat Valenciana, en este moment, només rep aproximadament 2,4 milions per este concepte.
Per tant, serà necessari equilibrar el que reben i l'atenció que prestem.

És convenient treballar en esta línia i per això hem de millorar els nostres sistemes d'informació que serviran de base, a més per altres mesures de gestió, com a la vinculació del finançament dels hospitals amb el nombre de pacients atesos, també serviran de base per a la reivindicació d'eixa atenció als desplaçats.

Pretenem, per tant, que es premien els centres que són elegits majoritàriament pels pacients pels seus nivells de qualitat.
Este canvi en el model de finançament implica un mecanisme compensador que denominem "facturació entre els centres", amb el qual aconseguirem que els diners seguisquen els pacients que són atesos quan este es desplaça d'un centre a altre, i aconseguirem una major incentivació en l'èxit dels objectius assistencials.

Un altre vessant en què volguera incidir en esta intervenció, és la relativa a la política d'infraestructures de la Conselleria de Sanitat, que amb tant èxit s'ha estat duent a terme en els últims anys.

Continuarem treballant durant la legislatura en el desplegament d'una política en matèria d'infraestructures que permeta millorar encara més la cobertura assistencial que oferim en l'actualitat.
La culminació del model d'atenció primària que va sorgir a l'empara de la Llei general de sanitat és un objectiu que pretenem aconseguir una vegada haja quedat completat el mapa sanitari amb la construcció dels centres de salut que ja estan programats.

Pel que fa a la política hospitalària, el protagonisme se centrarà en la construcció de diferents hospitals generals d'assistència sanitària i sociosanitària així com altres de caràcter auxiliar.
Tots ells es troben en este moment en fase d'estudi, de viabilitat.
.
.
quan al projecte derivat del Pladis, Pla de desenrotllament d'infraestructures sanitàries.
La seua posa en marxa permetrà, lògicament, acostar encara més l'atenció especialitzada a tots els racons de la nostra comunitat.

En este sentit, volguera reservar un lloc molt destacat per al que serà un dels projectes estrella no només d'esta legislatura, el nou Hospital Universitari La Fe, el que es considera com un centre més emblemàtic de la nostra comunitat, que vorà la llum abans de l'any 2009.

Estructuralment ha sigut organitzat en tres grans blocs arquitectònics: un edifici assistencial, que comptarà amb 993 llits amb habitacions individuals, i en el qual s'integraran totes les especialitats mèdiques així com els sistemes de diagnòstic i tractament més avançats, inclòs un servici de medicina, una gran àrea quirúrgica i un hospital de dia.
A més, disposarà d'un edifici destinat a investigació i un altre orientat a la docència.

Altres mesures destacables en matèria hospitalària seran l'extensió del model d'Alzira a l'atenció primària de l'àrea 10 i a l'Hospital de Torrevieja, com a també altres hospitals que s'hagen de construir a la Comunitat Valenciana com el de la Marina Alta.
L'èxit del projecte, avalat per la seua inclusió per segon any consecutiu en els vint més importants hospitals que elabora la consultora Iasist, ens ha animat a explorar estes vies com a les orientades a augmentar la coordinació activa entre els nivells assistencials de primària i especialitzada, creant en el que ja en el seu moment vam denominar "sanitat sense escalons".

En este sentit, promourem a l'empar de la Llei d'ordenació sanitària el que denominem "gestió integral de l'àrea", és a dir, un procés integral d'assistència de tota l'àrea sanitària, tant d'atenció especialitzada com d'atenció primària.

Permeten ara que passe a descriure els objectius generals que la Conselleria de Sanitat s'ha marcat en una estratègia que considerem fonamental com és la matèria de la política d'investigació.

En els últims lustres del segle XX i en els primers anys del XXI, s'estan establint les bases per a una revolució científica i tecnològica que no tindrà precedents.
Les conseqüències d'esta revolució canviaran radicalment les pautes de conducta humana.
Tots els presents crec que som conscients que estem vivint en els llindars de la major revolució en el desenrotllament de les ciències biomèdiques i farmacèutiques, i este progrés científic i tècnic s'ha basat i es basarà sempre en la investigació bàsica, clínica i aplicada.
Hem d'ordenar uns criteris d'investigació que estan dispersos i establir línies d'actuació que ens han de centrar la investigació biomèdica del futur.

En este sentit, impulsarem en els pròxims anys cinc mesures d'investigació en distintes àrees sanitàries.
Permeten en este punt que destaque davant de les seues senyories les característiques específiques d'estos projectes.

El primer d'ells és el centre superior en alta tecnologia científica per a la investigació en biomedicina i en trasplantaments de cèl·lules, teixits i òrgans de la Comunitat Valenciana.
Esta institució abordarà dos grans línies d'investigació: en l'àmbit de la biomedicina, centrarà el seu interés en l'estudi de les cèl·lules mare, la genètica, la medicina preventiva i la biotecnologia; i en l'àrea d'investigació en trasplantaments de teixits i òrgans incidirà en la immunologia i en les noves tècniques de trasplantaments de cèl·lules, teixits i òrgans.

El segon dels projectes d'investigació és el denominat Centre Superior d'Investigació Oftalmològica de la Comunitat Valenciana.
Estes instal·lacions comportaran un impuls decisiu en el camp de la medicina oftalmològica, perquè es tracta d'una iniciativa que abordarà fonamentalment la investigació epidemiològica sobre incidència i prevalència de les malalties oculars, l'estudi de les possibles complicacions de la patologia ocular i, finalment, la docència postgrau i pregrau tant de facultatius i especialistes en el nostre país com d'aquells països del Tercer Món més necessitats.

El tercer dels centres d'investigació serà el centre superior per a la predicció i prevenció de la malaltia i promoció de la salut.
El creixent desenrotllament dels programes de prevenció de les malalties i de promoció de la salut, emmarcats tots ells en les polítiques de salut pública, exigixen cada vegada més que la Comunitat Valenciana incremente els seus continguts enfortint les activitats d'investigació i innovació com a element fonamental per a contribuir solidàriament a la generació de coneiximent en este àmbit.

En esta línia, el nou centre pretén incidir en una àmplia varietat d'àrees de treball com l'epidemiologia molecular, l'impacte de les noves tecnologies sobre la població infantil i la seguretat alimentària.
A més, tenim previst integrar també en les seues instal·lacions la xarxa de vigilància microbiològica, una seroteca i un centre consultor en vacunologia.

La quarta d'estes iniciatives que pretenem impulsar en matèria d'investigació és l'Institut de Neurociències, a través d'un conveni de col·laboració que hem subscrit amb la Universitat Miguel Hernández d'Elx, que finançarem amb una quantitat d'1,8 milions d'euros la construcció d'una planta addicional de l'Institut de Neurociències, que allotjarà els nous laboratoris d'investigació.

I finalment i per a tancar este àmbit d'actuació, mencionaré la política que pretenem mantindre en matèria de col·laboració i coordinació d'estratègies en els nostres centres assistencials i d'investigació i, sobretot, les universitat valencianes.
Com és lògic, la labor de planificació i coordinació de totes les actuacions que acabe de descriure'ls descansarà en mans d'un departament de la Conselleria de Sanitat i, en concret, en la recentment creada Direcció General d'Ordenació, Avaluació i Investigació Sanitària.

En definitiva, la posada en marxa de totes estes instal·lacions servirà de pol d'atracció per a la comunitat científica, comunitat que, estic segur, trobarà en les seues dependències els mitjans tecnològics i el clima de treball més adequat per a afavorir la investigació i acabar així amb la que tradicionalment ha sigut considerada una de les gran rèmores del nostre país: el desinterés institucional per la investigació bàsica clínica i aplicada.

En un altre orde de coses, el recentment promulgat decret pel qual s'establix l'estructura orgànica de la Conselleria de Sanitat recollia una altra novetat que vull destacar de forma especial, i em referixc, lògicament, a la Direcció General d'Atenció a les Dependències.
Este departament integrarà tant la política sociosanitària com l'orientada a la salut mental i l'atenció a les drogodependències.

A la Comunitat Valenciana, l'envelliment de la població mesurat per la proporció de persones de més de 65 anys ha sigut progressiu.
En l'actualitat, n'hi ha uns 640.
000 valencians amb més de 65 anys, la qual cosa suposa quasi el 16% del total de la població.
A més, la proporció de majors de 85 anys s'ha incrementat en un 70% respecte de 1990.
I les perspectives que depara el futur van precisament en eixa línia.
L'Institut Nacional d'Estadística preveu que l'any 2005 n'hi haurà 79.
000 valencians majors de 85 anys, és a dir, el doble que en 1990.

Estes xifres que acabe d'exposar permeten establir un escenari de futur molt complex d'afrontar, una complexitat que ve derivada de la multitud de factors que influeixen en la salut i la qualitat de vida d'estes persones.
El primer dels factors que caldria sospesar seria l'impacte que sobre la salut tindran malalties com les de tipus neurodegeneratiu, les de caràcter crònic i psiquiàtric, com també la multiplicació de les pluripatologies.

També és necessari destacar l'augment constant en el nivell de dependència que pateixen les persones majors respecte del seu entorn social.
A més, a això cal afegir el creiximent imparable en la demanda de servicis i, per això, dels costos sociosanitaris que es deriven de l'envelliment poblacional.
En este sentit, l'OMS advertix que la despesa sanitària pujarà un 36% en els països en vies de desenrotllament en els pròxims 50 anys, i ascendirà fins al 48% en els països desenrotllats.

No obstant, crec necessari fer un incís en este punt i afirmar davant de les seues senyories que hem de deixar a un costat premisses com que l'envelliment provoca per si mateix despesa sanitària.
La realitat és ben diferent.
Són la discapacitat, la mala salut i els estils de vida inadequats els que generen eixa despesa.
Per això, la nostra gran aspiració és centrar-se en aconseguir-se una vellesa saludable, és a dir, afrontar el procés d'envelliment amb independència, autonomia i una elevada qualitat de vida, i això només s'aconseguix a través d'una prevenció de la malaltia i una promoció de la salut.

Per a esta legislatura hem posat les nostres esperances de millora en la creació d'un espai sociosanitari clarament consolidat i que serà resultat de la coordinació entre els distints recursos de tipus sanitari i social.
El nostre objectiu és oferir una atenció sociosanitària integral, continuada i de qualitat a les persones majors, als malalts en situació terminal i als pacients crònics.
Per això, elaborarem una estratègia assistencial per a diagnosticar, organitzar i coordinar un ampli ventall de servicis sanitaris i socials per part d'un equip multidisciplinari utilitzant per a la seua prescripció instruments de valoració biopsicosocial.

Diverses actuacions estaran dirigides a aconseguir este objectiu.
Un programa denominat "pacient ancià amb pluripatologia amb malaltia de llarga evolució terminal", un model integral naixcut ja fa més d'una dècada i que des de la seua gestació ha ajudat a integrar els recursos sanitaris i socials i a millorar any darrere d'any la qualitat de vida de la població diana, ubicant estos pacients en el millor lloc terapèutic.

Un programa de promoció de la salut per a persones majors, que promourà activitats d'educació sanitària en col·laboració amb associacions ciutadanes.
I, finalment, un pla estratègic d'atenció sociosanitària, fruit d'una adequada reflexió dels diferents departaments implicats.

Estes mesures polítiques s'articularan a través d'un àmplia gamma de recursos assistencials, com els 4 hospitals de mitjana i llarga estada, les 17 unitats d'hospitalització a domicili, les 11 unitats mèdiques de curta estada, la xarxa de centres d'atenció primària i les seues unitats de suport, això sí, com la unitat de neurodegenerativa en l'Hospital de Sant Vicent del Raspeig.
A més, en estreta col·laboració amb l'Agència Sociosanitària, la Conselleria de Sanitat finançarà noves unitats destinades a l'atenció de pacients crònics que necessiten llarga estada, com la que pròximament s'inaugurarà en l'Hospital Doctor Peset de València.

D'una altra banda, hem previst l'ampliació i millora dels centres sociosanitaris existents, reformant la sala de cures pal·liatives de l'Hospital Doctor Moliner, amb una inversió de 0,7 milions d'euros, la implantació de 55 llits més en l'Hospital de la Magdalena de Castelló i, a més, està prevista la construcció de 3 nous centres i unitats com la unitat de llarga i mitjana estada de l'Hospital Doctor Peset, 1 hospital en l'àrea 15 i la unitat sociosanitària i de salut mental que s'integrarà en el projecte Ciutat de la Salut, formant part de la remodelació de l'actual Hospital La Fe.
Així mateix, està en projecte la posada en marxa de 2 noves unitats neurodegeneratives a l'Hospital Doctor Moliner a l'Hospital de la Magdalena de Castelló.
I també la creació de centres de referència per a l'Alzheimer i altres demències com l'esclerosi múltiple, etcètera.
Este augment dels recursos ens permetrà ampliar la dotació de llits de llarga estada fins a aconseguir una xifra de mil places noves.

En matèria de salut mental pretenem superar la fase de coordinació entre les distintes administracions públiques implicades, per a unir esforços mitjançant la creació d'una estructura única, evitant la disgregació i afavorint la sinèrgia d'esforços.
El nostre objectiu se centra en disposar d'un únic sistema públic d'atenció a les malalties mentals, un sistema que permeta planificar i completar el mapa de recursos exposats en el Pla director de salut mental.

La creació d'un consorci autonòmic o d'una estructura de gestió de naturalesa semblant, ens ha de permetre incrementar el nombre de recursos existents, al mateix temps que s'incrementa l'eficiència dels ja disponibles, amb el potenciament de nous esforços assistencials com l'hospitalització a domicili i les noves unitats de mitjana estada.

Pel que fa a les drogodependències, cal ressaltar que el sistema públic sanitari de la Comunitat Valenciana és l'únic que en estos moments complix els criteris exposats en l'estratègia nacional sobre drogues.
En altres termes, la Generalitat Valenciana oferix una assistència a les persones drododependents, dins del mateix sistema sanitari en igualtat de condicions que qualsevol altra malaltia, i mitjançant recursos especialitzats com són les unitats de conductes addictives.

Recentment es van transferir les unitats de conductes addictives, les titulars de les quals eren les administracions locals, amb la qual cosa quedava unificada tota l'assistència al si de la futura Agència Valenciana de la Salut.
Una vegada consolidat el model assistencial, procedirem a crear tres unitats de mitjana estada per a malalts amb patologia dual; és a dir, per a aquells que patixen una altra malaltia psiquiàtrica de base, a més de la seua pròpia addicció a les drogues.

En matèria de prevenció, l'última enquesta escolar feta pel Pla nacional sobre drogues, difosa en el mes de juliol, ens indica que els escolars valencians són els més informats del país en relació al consum de drogues, i encara més, que la qualitat d'esta informació és la més completa.
Per tant, estendrem el programa de prevenció escolar a tots els centres d'educació primària, així com a la infantil.
I per això crearem una Fundació Valenciana d'Atenció i Prevenció de les Drogodependències, com a organisme *(inintel·ligible)* de determinats servicis públics com són la prevenció i la implantació de tractaments innovadors dirigits a col·lectius específics que mostren resistència als tractaments convencionals.

Senyor president.
Senyores i senyors diputats.
A continuació i per finalitzar la meua intervenció, vull analitzar la política en matèria de promoció de la salut.
En este àmbit estem preparant el que serà la primera Llei de salut pública de la nostra comunitat.
La nova llei naix per a promoure la millora de la coordinació entre administracions públiques, en el marc de les competències que a cada una d'elles li correspon en salut pública.
Crear una estructura organitzativa que permeta una acció més efectiva en salut pública, i generar respostes més eficients davant dels nous problemes i crisis sanitàries.

Del seu contingut m'agradaria destacar alguns nous aspectes.
Crear l'Agència Valenciana de Seguretat Alimentària, com a entitat de dret públic sotmesa al dret privat.
Establir el Pla de seguretat alimentària, com a instrument en què es concreta el conjunt d'accions de caràcter interdepartamental, conduents a garantir la salut i seguretat dels consumidors en matèria alimentària, mitjançant el manteniment d'un elevat nivell de protecció de la salut.
Crear el Centre Superior d'Investigació en Salut Pública, com a entitat de dret públic també sotmesa al dret privat com a referent investigador en matèria de salut pública.
Crear l'Oficina d'Informació i Comunicació en Salut Pública, que permeta una resposta més eficient, millorar la gestió i la política de personal.
I crear consells sectorials de salut pública, com uns òrgans d'informació i coordinació intersectorial en l'administració local en les diferents àrees de salut de la nostra comunitat.

També en l'àmbit de salut pública tenim previst presentar a esta Cambra, una nova Llei d'aigües minerals termals i dels establiments balnearis i indústries d'aigua de beguda envasada.
La seua finalitat és l'aprofitament, ordenació i foment de les aigües minerals i termals de la Comunitat Valenciana.
A més, en esta llei podrem definir les característiques dels establiments balnearis, centres d'hidroteràpia, considerant-los centres sanitaris.
Amb esta llei també volem crear un marc jurídic adaptat a les circumstàncies actuals de creixement de centres de relax, establiments termals i proliferació de balnearis, per a assegurar que complixen els requisits tècnics sanitaris que s'establisquen.

Pel que fa a la política de prevenció de la malaltia en matèria de salut pública, impulsarem plans i programes com els instaurats per a controlar l'avanç de malalties com el càncer de mama, el melanoma, la sida o la legionel·la.
No obstant això, no renunciarem a la posada en marxa d'altres mesures que redunden en la millora del nivell de salut general de la població.
En este sentit, a finals del present mes de setembre, pretenem iniciar en l'àmbit d'atenció primària, una sèrie d'activitats en matèria d'educació sanitària i de prevenció de la salut, basades en proves analítiques i de caràcter complementari dirigides a la població adulta, el que denominem *chequeo* per a majors de 40 anys.

Estes activitats que estan recolzades en l'evidència científica, i que per tant han demostrat la seua eficiència a l'hora de detectar patologies, estaran encaminades a la prevenció primària i secundària de les patologies més prevalents, com les de caràcter cardiovascular, el càncer i les malalties infeccioses.

Per a concloure, senyor president, crec que les estratègies, principis i reflexions que he avançat al llarg de la meua intervenció, permeten endevinar amb claredat les línies que prendrà la sanitat pública en els pròxims quatre anys.
El cúmul de projectes que he exposat davant de les seues senyories, crec que denota el dinamisme i sobretot l'enorme confiança en què afrontem el futur.
Esta confiança va derivada en gran manera dels alts índexs de satisfacció que hem detectat en l'opinió pública valenciana, quan li hem donat l'oportunitat de valorar la qualitat del servici que prestem.

Enquestes com la de salut de la Comunitat Valenciana, que es presentarà en les pròximes dies, reflectixen clarament que la societat en el seu conjunt valora molt positivament els esforços que des del govern de la Generalitat s'estan fent des de 1995.
Estos alts nivells de satisfacció, units al fet que el passat mes de maig tornàrem a rebre el suport massiu de les urnes, confirmen que el rumb pres en el seu dia era el adequat.

Per això la Generalitat Valenciana ha decidit mantindre de cara a esta nova legislatura la seua aposta per un model sanitari flexible, modern i dinàmic.
Eixe model que ens ha de permetre situar en molt poc de temps al sistema sanitari valencià, en eixa posició de privilegi des de la qual puguem respondre en eficàcia als reptes d'equitat, qualitat i eficiència que s'exigix a diari de l'administració sanitària.

Amb la mirada posada en esta gran meta, hem dissenyat una àmplia gamma d'estratègies que els he exposat en la meua compareixença.
Totes i cada una d'elles se centraran en els que són els vertaders motors del sistema sanitari públic: el ciutadà i el professional.
En la Generalitat Valen-ciana volem enfortir l'organització, estimulant la labor del professional, volem un sistema sanitari en què valga la pena treballar, en què els professionals puguen continuar fent la seua labor amb les tècniques i mitjans més adequats i amb la màxima eficiència.

En estes línies en què estem treballant, aconseguirem a més que els usuaris es trobem amb una sanitat que els resol els seus problemes.
Fins i tot abans que apareguen, amb una sanitat que els és pròxima, que els tracta de forma agradable, en definitiva, ens trobem amb una sanitat més humanitzada.
Per això és pel que la política davant dels nostres professionals, i el tracte i satisfacció dels nostres usuaris són els eixos bàsics en definitiva de la nostra labor els pròxims anys.

Abans d'acabar, voldria en este punt ressaltar davant de les seues senyories que tot això que s'ha exposat no ha de considerar-se com un projecte tancat, sinó més bé com un programa de govern amb capacitat d'adaptació a les demandes socials i a les aportacions que puguen promoure des dels diferents grups d'esta cambra.

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Ahora tienen la palabra los grupos solicitantes para fijar posiciones, preguntar o hacer observaciones.
En primer lugar, en representación del Grupo Parlamentario Socialista, doña Encara Llinares.

 

**La senyora Llinares Cuesta:**

 

Señor presidente.

Señores diputados, señoras diputadas.

Señor conseller.

En primer lugar felicitarle por su nombramiento, aunque hay que reconocer que el presidente Camps le manda a usted a la Conselleria de Sanidad para ver si es capaz de solucionar los desastres ­y yo, perdóneme, lo tengo que decir así de duro y crudo­ que usted mismo empezó a generar.

¿Y por qué decimos esto?
Usted, señor Rambla, es economista, o es experto en economía, pero ya estuvo en la Conselleria de Sanidad en el primer gobierno del Partido Popular en el año 95.
También ha sido responsable del gobierno, porque ha sido conseller en la anterior legislatura.
Por lo tanto, señor Rambla, usted no viene aquí ahora de nuevas.
Usted es heredero de sí mismo, y por lo tanto responsable del deterioro en que se encuentra nuestro sistema público valenciano.

Tengo que decirle que yo traía aquí unos apuntes, que pensaba ir modificándolos a lo largo de su intervención, pero que no me ha sorprendido absolutamente nada.
Nada, fíjese que no tengo que cambiar nada de mis apuntes.
¿Y por qué le digo esto?
Usted nos ha presentado un programa ­y lo ha dicho­ continuista, un programa continuista que me ha recordado, y es verdad, tengo que decírselo, aquella canción del "vamos a contar mentiras" que cantábamos en el patio del colegio.
Pero que.
.
.
*(remors)* sí, es muy antiguo, es que nosotros somos también muy antiguos, pero yo les voy.
.
.
*(remors)* les voy a contestar.

Mire, señor Rambla, en el año 95 ­yo he estado repasando su programa electoral­ hablaba exactamente de lo mismo que ha hablado hoy: acabar al cien por cien el modelo de atención primaria.
Hablaba de carrera profesional.
Hablaba de implicación y de participación de los profesionales en la toma de decisiones.
Hablaba de racionalizar el gasto farmacéutico.
Hablaba de unidosis en farmacia.
Hablaba, hablaba y hablaba.
Y hoy, ocho años después, continúa hablando de lo mismo.
Y ¿esto qué quiere decir?
Que ustedes en ocho años han desaprovechado una oportunidad histórica, de situar a nuestra comunidad en los niveles de calidad asistencial que todos los valencianos y valencianas se merecen.

Mire, señor conseller, ustedes no miden la salud en términos de ganancias en salud, la miden en términos de rentabilidad económica.
Para ustedes la salud es dinero, es hablar de cifras, como usted ha hablado.
Y para nosotros la salud son derechos de la ciudadanía, son personas, y por lo tanto tenemos muchas diferencias.
Yo sé que usted me va a decir que nosotros somos antiguos y que estamos basados en un modelo antiguo, sé que me lo va a decir.

Pero mire, yo me siento orgullosa de pertenecer a una fuerza política como el Partido Socialista, que contribuyó con la Ley general de sanidad a que la asistencia sanitaria fuese un derecho; que la promoción, que la protección, que la prevención, que la curación, que la rehabilitación, que la reinserción fuesen derechos de ciudadanía.
Si eso es ser antigua, señor Rambla, yo soy antigua.

Ustedes han hecho de la política sanitaria una arma de propaganda, con el único objetivo de ocultar la realidad de una gestión ineficaz, ineficiente, y lo que es más grave, insolidaria.
Y cuando esta situación, además, coincide con un proceso electoral se desencadena una frenética actividad de presentación de propuestas para intentar ocultar sus incumplimientos durante los ocho años que han tenido la responsabilidad de gobierno.

Señor Rambla, yo no le voy a cansar con todo los planes que su gobierno, que ustedes han presentado.
Yo los conozco, los he leído.
Usted hoy nos ha dicho solamente tres o cuatro: Plan de humanización, Plan de garantía de calidad, Plan de salud de la Comunidad Valenciana, plan, plan, plan, plan.
*(Remors)*

Yo les he contado hasta 17 planes que se han quedado, por desgracia para los valencianos y valencianas, en la virtualidad del papel, porque han tenido cero euros o cero pesetas en los presupuestos para poderlos llevar a cabo.

Lo que sí sabemos es que su mala gestión, su incapacidad, nos ha situado en ser la comunidad más endeudada del Estado español.
Pero, mire, señor Rambla, esto no sería lo más grave si este endeudamiento hubiese servido para que hubiesen aumentado las prestaciones sanitarias y los indicadores sanitarios.
Pero no, no, no ha servido absolutamente sino para todo lo contrario.
Usted, además, lo ha dicho.
Dice que en el año 1995 los socialistas dedicamos 448 euros ­me parece recordar­ por habitante y año, y que ahora se dedican 778 euros.
Mire, coincidimos en la cifra, yo la tengo aquí.

Pero usted ha dicho la primera parte, no ha dicho la segunda.
Y la segunda parte es que somos la comunidad que menos dedicamos por habitante y año a gasto farmacéutico.
Y yo le voy a poner algún ejemplo.
Cantabria, 1.
156 euros al año por ciudadano; Asturias, 970 euros por ciudadano y año, y Andalucía, por ejemplo, 842.
Eso usted no lo ha dicho.
Ha dicho la primera parte, la que a usted le interesa.

Mire, señor conseller, yo soy profesional de la sanidad.
Yo, hasta hace tres meses he estado trabajando en un centro de salud.
Y yo conozco la sanidad, no solamente en los papeles, sino que conozco la sanidad porque he trabajado en ella y sé cuáles son los problemas reales de la sanidad.

Mire usted, en medicina, usted ha dicho.
.
.
­¡a usted se lo han escrito en el papel!
­, usted ha dicho que es muy importante la promoción, es muy importante la prevención primaria y secundaria.
Y dentro de esa prevención, lo más importante también es el diagnóstico precoz.
Hay que hacer un diagnóstico precoz para poder poner el tratamiento adecuado.
Y ustedes durante ocho años.
.
.
Pero lo que es más grave, hoy, usted no ha hecho un diagnóstico precoz de la situación sanitaria en la que se encuentra nuestro sistema sanitario público.
Por lo tanto, difícilmente se podrán poner en marcha aquellas medidas correctoras para solucionar los déficits acumulados a lo largo de los ocho años de su mala gestión.

Usted ha hecho también una interpretación interesada para decir que se gasta mucho dinero en la sanidad de lo que es el global de la Generalitat.
Usted ha dicho, y es verdad, que se dedica el 36,7% en el 2003.
¿Sabe usted cuánto se dedicaba en el año 1995 cuando estábamos gobernando los socialistas?
El 38,10%.
Pero, es que, ustedes.
.
.
en estos ocho años de gobierno, la media es el 36,43%.
Por lo tanto, casi dos puntos por debajo en financiación.
Así difícilmente se pueden poner en marcha todas aquellas medidas de mejora que hacen falta para mejorar la calidad asistencial de las personas.

Usted ha hablado del acuerdo de financiación.
Y, es verdad, estamos de acuerdo.
Es un mal acuerdo de financiación.
Pero, claro, es que usted llega aquí y nos dice.
.
.
Es que usted firmó ese acuerdo de financiación.
Es que se han firmado dos acuerdos de financiación con el Partido Popular.
Un acuerdo 1998-2001, que ustedes permitieron que esta comunidad fuese discriminada con respecto a otras comunidades ­le voy a poner un ejemplo­ por ejemplo Cataluña o Galicia.
Pero es que el otro acuerdo de financiación del 2001-2004 también lo han firmado ustedes.
Además, con la suerte que donde iban a firmar ese acuerdo de financiación era el gobierno del Partido Popular.
Por lo tanto, el culpable no es el Partido Socialista.
Usted no ha hecho valer el peso de esta comunidad en Madrid para que le den esos 100 millones de euros del fondo de cohesión para la asistencia a los desplazados.
Y se ha conformado con 2,4 millones de euros.
En eso va a tener todo nuestro apoyo.
En eso, desde luego, no lo dude, en reclamar lo que esta comunidad se merece, vamos a ser los primeros.

Usted tampoco ha hablado de que somos la comunidad más morosa de todo el Estado español, más morosa.
Somos la comunidad que más tarda en pagar a los proveedores de material y productos sanitarios.
Según el último informe del Fenin, 490 días, frente a, por ejemplo, Cataluña, que tarda 175 días.
Y hasta el Tribunal Superior de Justicia les ha tirado a ustedes de las orejas y les han dicho: "Paguen los intereses de demora que llevan acumulados desde el año 1999".
Pero es que al día de hoy no sabemos.
.
.
, porque ustedes maquillan datos, maquillan los datos muy bien.
.
.
En eso hay que reconocerle que tienen grandes facultades.
No sabemos cuánto debe nuestra comunidad a las empresas suministradoras de productos y material sanitario.
No sabemos cuánto debe nuestra comunidad a las clínicas del Plan de choque.
No sabemos cuánto debe nuestra comunidad por el concierto por el Plan de choque, que usted lo ha pasado así como de pasada.
Aquella propuesta estrella del año 1995, del señor Zaplana y del PP.
.
.
lo ha pasado.
Supongo que luego en la réplica me aportará muchos más datos, porque la primera intervención ha sido toda una declaración de intenciones.

Mire, hay algo que me preocupa profundamente, y es que usted, de forma reiterada dice que la sanidad valenciana goza de buena salud.
Y lo que es más grave, que piensa continuar con el ritmo de inversiones, como ha hecho durante estos ocho años.
Supongo que usted se habrá leído el informe del CES.
Yo, sí que me lo he leído, se lo tengo que decir.
¿Y sabe lo que dice ese informe del CES?
Que hay diez áreas sanitarias en nuestra comunidad que todavía no están cubiertas por el modelo de atención primaria.
Y le voy a citar algunas porque es inaceptable que tengan estos índices de cobertura.

Mire, en el área ocho metropolitana de Valencia hay un 39% de la población que no está protegida por el modelo de atención primaria.
En el área 19, de Elche, hay un 38% de la población que no está cubierta con el modelo de atención primaria.
En el área 18 metropolitana de Alicante, hay un 28%.
Y, ¿usted saber por qué es esto?
Porque ustedes, de forma reiterada han incumplido los presupuestos y aquellas partidas presupuestarias para hacer esos centros de salud que la población se merece, para que se le trate dignamente y para que tenga una asistencia humana.
Esa es la humanización y no que estén atendidos en obsoletos y masificados ambulatorios.

Eso significa que 408.
000 valencianos y valencianas no disponen de modelo de atención primaria.
Por lo tanto, le pedimos el compromiso, si es que usted puede y le dejan comprometerse a algo, de cuándo van a estar hechos los centros de salud.
En los presupuestos del año 2003, repetían, al menos, 40 centros de salud, algunos desde el año 1996.

Si nos vamos a especializada, pues, mire, en el año 1995, época de gobierno socialista, había 9.
147 camas.
Lo dice el informe del CES.
En el año 2002, 8.
832 camas.
Nos han situado en la comunidad con menos camas por mil habitantes del Estado español, muy lejos de los parámetros de la Unión Europea, que están en el 7,1.
Durante ocho años a ustedes se les ha llenado la boca, y hoy también, hablando de planes estratégicos para la ampliación, modernización, adecuación de nuestros hospitales.
Pero la realidad es que nuestros hospitales sufren un grave deterioro por el abandono y porque, además, han incumplido de forma sistemática esos planes que ustedes tenían previstos.

Señor conseller, usted, en una de sus primeras visitas fue al hospital La Fe.
En ese hospital de referencia, ese hospital del que nos sentíamos y continuaremos sintiéndonos muy orgullosos los valencianos y las valencianas, que es el hospital La Fe, usted evidenció que se pararon los ascensores.
Pero es que el hospital La Fe ha soportado, por no haber cumplido un programa de mantenimiento, un programa de inversiones adecuado, pues techos que se han derrumbado, quirófanos que se han inundado, fallos en la climatización.
.
.
Y usted, cuando evidenció eso dijo: "Ya está.
Vamos a hacer un área para el mantenimiento de los hospitales".
Salió en seguida al paso.
.
.

*(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Rosa María Barrieras Mombrú)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Senyoria, vaja finalitzant si és tan amable.

 

**La senyora Llinares Cuesta:**

 

Hoy no nos ha dicho en qué va a consistir y en qué presupuesto.

¿Dónde están las ampliaciones ­yo tenía aquí apuntado­ del hospital de Dénia, de La Vila i de Elda que ustedes han presupuestado desde el año 2000?
Ya tengo que quitar el hospital de Dénia.
Ustedes, haciendo lo que nadie esperaba, lo que nadie esperaba, con un programa, creemos nosotros, oculto, van a Dénia y dicen que todo lo que habían dicho ya no lo hacían, y tan solo han transcurrido tres meses desde que el anterior conseller fue y dijo que la ampliación del hospital de Dénia sería una realidad.

Pero eso, que es muy grave, es muy grave.
.
.
porque ustedes han defraudado, han engañado a la población de esa comarca porque no le han hecho la ampliación prometida desde el año 2000, pero es que, además, ahora le dicen que le van a hacer un hospital de gestión privada que, desde luego, desde el Partido Socialista estamos totalmente en desacuerdo con ese modelo de gestión que ustedes han introducido y que, por lo visto, van a continuar implantando a lo largo de toda la Comunidad Valenciana.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Senyoria, pregue que vaja finalitzant, que ha passat de sobra el temps que li corresponia.
Li ho agrairé.
.
.

 

**La senyora Llinares Cuesta:**

 

Vull parlar d'una cosa molt important.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Sí, tot és important en esta cambra.
No ho dubte, senyoria, però vaja finalitzant, si és tan amable.

 

**La senyora Llinares Cuesta:**

 

Sí, molt bé, moltes gràcies.

Usted ha hablado de la política de personal.
Nos alegramos, de verdad, yo la primera, como profesional de la sanidad valenciana.
Pero, ustedes, durante ocho años, no han hecho absolutamente nada.
Ustedes han maltratado al profesional sanitario.
No han hecho carrera profesional.
El 90% de los contratos, al margen de la bolsa de trabajo, precariedad laboral, cúmulo de tareas, trabajan de lunes a viernes, sábado y domingo les dan de baja para no tener que cotizar.
Desde luego, menos mal, menos mal que tenemos unos grandes profesionales que, gracias a su esfuerzo y dedicación, y gracias a que sí que creen en el sistema sanitario público se están notando mucho menos los déficits acumulados a lo largo de sus ocho años de gestión.

Mire, señor conseller, consenso en todo lo que sea trabajar por un sistema.
.
.
*(La senyora vicepresidenta primera desconnecta el micròfon de la trona)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyoria.
Ho sent molt però se li ha acabat el temps.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

En representació del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida-Els Verds, té la paraula el senyor Botella.

 

**El senyor Botella i Vicent:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Senyor conseller, en primer lloc, felicitar-lo pel seu nomenament i per la continuïtat en el Govern de la Gene-ralitat.
No vol dir açò que nosaltres no tingam una visió diferent de la qual vosté té no solament de la sanitat pública, sinó del concepte de governabilitat del País Valencià.

El senyor conseller, senyories, ens ha presentat ací un panorama quasi idíl·lic respecte a la política sanitària que està portant-se a terme i que amenaça amb continuar.

En primer lloc, dir que el model que se'ns presenta, i la pràctica que es duu a terme, està basat en el negoci privat a costa de la salut dels ciutadans i de les ciutadanes.
Repetisc, senyor conseller, negoci privat a costa de la salut dels ciutadans i de les ciutadanes del País Valencià.
I per al mateix, vostés no regategen esforços, tota una lliçó de moral que vostés donen al conjunt de la ciutadania.
Tota una política encaminada a deteriorar els serveis públics de sanitat i les seves instal·lacions i potenciar les clíniques i els hospitals privats o de gestió privada o, com denomina el Ministeri de Sanitat, *privado no benéfico*.
Quan qualifica l'Hospital de la Ribera, diu: "*privado no benéfico*".
Per allò que vostés diuen que és un hospital públic, però que la gestió la fan uns altres.
No, no.
És a dir, els diners els guanyen uns altres i la sanitat pública paga el que ha de pagar.

Vull recordar, en esta primera compareixença del conseller de Sanitat, la primera compareixença també del primer conseller de Sanitat del Partit Popular, el senyor Farnós, que crec que, a més, en aquells moments vosté alguna cosa tenia a vore en aquella conselleria.
Era aixina com l'assessor.
Aixina mos va anar també.
És l'inici d'un gir cap a l'abisme.
Recent estrenat el govern del Partit Popular, el conseller de torn es queixava ací públicament que al País Valencià tan sols hi havia 1.
000 llits privats.
Dia: "Front als 10.
000, 12.
000 o 14.
000 ­perquè tampoc sabia quants hi havia­, sols n'hi ha 1.
000 privats.
I, clar, estes persones no poden competir amb la sanitat pública".
Eixa era la preocupació fonamental del govern Popular: saber si la sanitat privada podria competir o no amb la pública.
No si s'havia de millorar les condicions de la sanitat pública i tractar d'augmentar els llits, de millorar la seva dotació, etcètera.
No, no.
Es queixava de tot el contrari.
Només cal vore que huit anys després podem comprovar que de 9.
147 llits que hi havia, hem passat a 8.
832.
Però de 1.
000 llits privats, s'ha passat a 1.
970.
És a dir, s'ha augmentat quasi el doble de llits privat i s'ha disminuït part dels públics; que les instal·lacions públiques s'han deteriorat i que els privats, els centres privats, s'han reformat.

El pla de xoc de llistes d'espera.
Es va presentar com la panacea que ho solucionava tot ací.
A partir d'aplicar eixa pla de llistes d'espera, el pla de xoc, anàvem a acabar definitivament amb eixe problema.
No solament és que no hem acabat, sinó que continua *aumentado y corregido*.
Perquè ara les llistes d'espera no solament estan en la sanitat pública sinó també en la privada, perquè la sanitat privada no té capacitat d'absorbir tot el que vostés envien allí.
I llavors, els pacients han d'estar en la llista d'espera de la sanitat privada, esperant a vore quan els toca.

Jo crec que eixe és un tema que vostés mai aclariran.
Perquè vostés en eixa exhibició, diríem, de posicionament democràtic que tenen vostés, varen prohibir que els caps de servei en els diferents hospitals donaren les dades mensuals, trimestrals, semestrals, anuals ­la data que vostés volgueren­, de quin és l'estat de les llistes d'espera en els diferents serveis.
I hui en dia va a un hospital i no se sap mai quin és el número de llistes d'espera que hi ha en els diferents serveis, perquè està prohibit per la Conselleria de Sanitat donar eixes dades.
De tant en tant, hi ha alguna persona de voluntat que a la millor filtra alguna cosa, sense donar el nom, perquè si no, ja sap al que s'exposa, i s'enterem d'alguna cosa.

Però la veritat és que vosté inclús ací, en la seva compareixença de hui, no s'ha atrevit a donar les dades.
Ha dit: "S'ha disminuït el 80% del que n'hi havia".
I ni sabem el que n'hi havia, perquè unes voltes eren 50.
000, unes altres eren 45.
000, després van passar a 12.
000.
.
.
és a dir, tot un ball de xifres ahí que no sabíem mai en quina situació ens trobàvem.
Però ara sabem que és el 80% d'alguna cosa.

De totes maneres, em sembla també important ressaltar una cosa que està en la base d'una política sanitària adequada.
I és la potenciació de l'atenció primària.
Vosté diu: "En estos moments hi ha el 88% de cobertura, front al 68% que n'hi havia 1995".
Efectivament, jo tenia el 84%, però és igual, jo li done el 88, tampoc passa res.
Un 4% tampoc passa res.
El 88%.
Però mire vosté, la Llei del servei valencià de salut va ser una llei consensuada entre el Psoe i Esquerra Unida en aquells moments, perquè el Partit Socialista no tenia majoria absoluta.
Una gran part d'eixa llei va ser l'aportació d'Esquerra Unida en el consells de salut, en el tema d'atenció primària, etcètera.
I cal dir que en huit anys es va construir el 68%.
I vostés en huit anys han construït el 16%.
No es que estem en el 88%, és que vostés han construït el 16%.
O siga, han sigut incapaços d'acabar de construir el 32% que faltava.
I vosté ho presenta ací segurament com un èxit del Partit Popular.
Bé, per a vosté l'èxit, no passa res.

Parlem de centres de salut comunitària.
Abans dir que, bé, el tema dels centres de salut ­ja s'ha dit abans, però jo vull repetir-ho­, hi ha no solament centres de salut que vénen repetint-se en els pressupostos des de 1996, alguns des de 1995.
Però, a més a més, ara vostés s'han inventat una fórmula, que és posar un catàleg de *las páginas amarillas* i dir: "Tots els pobles del País Valencià, encara que no tinguen la població suficient, li posem un centre de salut.
Total, no anem fer-ho, igual té.
El posem ahí, omplim els papers, sense pressupost".
Eixa és la política que vostés han vingut realitzant en estos últims quatre anys, que jo he estat revisant al respecte.

De centres de salut comunitària, cap.
Per a què?
Eixos temes.
.
.
Vosté ara parla de salut pública i diu: "Farem un pla de salut pública i tal.
.
.
" No, no.
Si vosté el primer que ha de crear són els centres de salut pública, i en este cas, els de salut comunitària, on hi haja els mitjans adequats per a fer eixa política de salut pública.
Perquè agències, home!
, fins i tot de viatges hi ha per ahí.
Però no es tracta de crear tantes agències.
Es tracta de crear la xarxa adequada en la sanitat i no tindre-la en un concepte economicista i de negoci, com la tenen vostés en este cas.

Per tant, jo crec que el tema de centres de salut comunitària és important.
Jo els ho he repetit en moltes ocasions.
En el centre de salut comunitària d'Alcoi va ser on es va descobrir la síndrome Ardystil, que segurament per a vostés no és important, però les persones que han patit eixe problema és importantíssim.
I no vull dir-li res en altres zones industrials els problemes que hi haurà, i que l'existència de centre d'esta índole segurament ajudarien a solucionar molts problemes.

Vosté ha parlat ací ­bé, ha vingut tot l'estiu parlant d'estes coses, però hui mos ho ha presentat ací­ del *chequeos* com una de les novetats.
Ja és un tema que vostés portaven en el programa electoral.
.
.
crec que en l'anterior ja parlaven d'això.
No han fet res.
I ara diu: "Anem a fer els *chequeos* als majors de 40 anys".
Jo el felicite si això va a fer-se.
Però jo crec que vosté hauria de parlar primera amb els professionals, saber amb quins recursos compta, saber si realment estan en predisposició, en funció del seu horari, de poder complir eixos plans.
Perquè el que han dit en els mitjans de comunicació és que "de eso no hay nada".
I vosté hui diu que obligarà als interins a fer eixes faenes.
Bé, vosté sabrà com s'ha de fer, però em sembla que obligant a ningú, la veritat és que l'èxit no està assegurat.

No hem parlat de les interrupcions voluntàries de l'embaràs, que vosté també este estiu ha plantejat com una novetat.
En els hospitals públics van a realitzar-se a partir d'ara les interrupcions voluntàries de l'embaràs.
Perquè cal recordar que solament l'1% es realitzaven fins ara en els hospitals públics.
Automàticament va aparèixer que és que resulta que vosté no pagava ­i vosté perquè ara és el responsable­, vosté no pagava a les clíniques concertades d'estes qüestions.
I llavors, clar, vosté va dir: "Açò caldrà vore on ho fem".

Però, clar, quin és el problema?
Que vostés han estat ací sistemàticament, quan nosaltres hem reclamat que les interrupcions voluntàries de l'embaràs les feren els hospitals públics, vostés han estat assegurant sistemàticament que no hi havia professionals que no objectaren per a poder realitzar estes interrupcions.
Si de la nit al matí tots els professionals, o la majoria, han deixat de ser objectors i estan per fer les interrupcions voluntàries de l'embaràs als hospitals públics, nosaltres també els felicitem.
Però sembla ser que no, senyor conseller, sembla ser que continuen havent eixos entrebancs, encara que, com jo he denunciat també en moltes ocasions, hi ha qui objecta en el públic i no objecta en el privat.
Però, en fi, eixe és un problema particular de cadascú i de la consciència personal de cadascú.

Però dir que eixos problemes jo crec que cal tindre més cura a l'hora de plantejar-los, i sobretot assegurar que les dones que van a tindre un servei d'estes característiques se'ls va a assegurar en la sanitat públic, i que elles van a poder elegir l'hospital de la seua zona on es puga realitzar eixa interrupció voluntària de l'embaràs.
Perquè, senyor conseller, jo vull recordar-li que eixe és un dret constitucional de les dones i que, per tant, és una cosa que vosté ha d'assegurar des del que és la mateixa administració pública.
I no pot vindre ara dient que és que va a crear una comissió d'experts que va a tractar que psicològicament a les dones se les oriente i se'ls diga.
.
.
perquè, en definitiva, això és voler contrarestar el que és, diríem, la voluntat i el dret que tenen eixes dones puga portar-se a efecte.
Segurament d'estes coses el senyor conseller no contestarà a res, perquè com no li interessa.
.
.

Però, de totes maneres, a mi em sembla que és un tema important perquè quede constància en estes Corts.
Igual que el tema de l'epidural, que tampoc s'ha parlat i que en repetides ocasions ha dit: "No, anem a implantar-la en tots els hospitals i tal".
Però tampoc.
Passa el temps i eixe tema continua sense donar-se-li una solució.
No sabem per a quan.

Cal dir, senyor conseller, que per a portar alguna de les qüestions que vosté ha plantejat ací, en principi el que cal fer és que quan vostés venen i presenten els pressupostos de sanitat, que els presenten com a la meravella última que s'haja inventat en el món, i que dos mesos després són capaços de modificar-los perquè no és tan gran meravella, doncs, en principi, el que han de fer és complir-los, portar-los a efecte en les seues inversions i tractar que totes les qüestions es porten endavant.

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Senyor Botella, vaja finalitzant, si és tan amable.

 

**El senyor Botella i Vicent:**

 

Acabe, senyora presidenta.

Vostés modifiquen els pressupostos sistemàticament, inclús per a subvencionar equips de futbol professional amb els diners de la sanitat pública.
Vull recordar-li-ho també perquè això també va ocórrer un any que va estar.

I vull acabar amb dos qüestions: les inversions en alta tecnologia que, vosté, senyor conseller, no ha parlat res ací i que l'alta tecnologia no està instal·lada als hospitals públics en la majoria dels casos sinó que es fa en les clíniques privades, o, inclús, hem estat capaços des de la Conselleria de Sanitat de donar-los una part de l'hospital a l'empresa privada perquè faça la competència a allò públic dintre del propi hospital.

I acabe dient-li que respecte al tema del personal, home!
, millor callar.
Perquè jo crec que quan ací ha hagut denúncies de professionals dient que se'ls ha contractat ­i se'ls continua contractant­ per hores i per dies en la sanitat pública, i parla vosté ací de la carrera professional, de les condicions, de quant que volem als nostres professionals.
.
.
Mire, jo tinc per costum que quan algú diu: "jo vull molt a *fulano*, però.
.
.
", jo dic: no el vulgues tant perquè està clar que darrere ve la maça.
Aleshores, val més que vosté no vulga tant als professionals i faça complir realment les coses com toquen.
I, sobretot, que els professionals tinguen ­diríem- en el seu treball un espai de dignitat per a poder fer el seu treball en condicions i que, per exemple, també els ciutadans i les ciutadanes puguen, lògicament en l'època estival, rebre el servei que toca dels propis professionals, perquè vostés s'atreveixen a deixar els hospitals, inclús en les zones turístiques, al 20% de l'hospital.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Senyor Botella, vaja acabant.
Gràcies.

 

**El senyor Botella i Vicent:**

 

Dir-li, senyor conseller, que a Andalusia, i a això ens sumem, hi ha una proposta del Partit Popular que diu que "almenys el 80% caldria mantindre'l en la plantilla dels hospitals en l'època estival".

Moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Gràcies, senyor Botella.

En representació del Grup Parlamentari Popular, té la paraula el senyor Clemente.

 

**El senyor Clemente Olivert:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Señor conseller, en primer lugar, desde nuestro grupo agradecerle su presencia, agradecerle su discurso ilusionado, ilusionante y, desde luego, reiterarle que cuenta absolutamente, como no podía ser de otra manera, con todo nuestro apoyo.

Desde luego, en los 8 años anteriores de gobierno de Eduardo Zaplana y de José Luis Olivas hemos conseguido, evidentemente, mejorar mucho la sanidad en nuestra comunidad, pero queremos y podemos seguirla mejorando con el gobierno del presidente Camps.
Como ha dicho, señor conseller, usted, podemos hacerlo porque tenemos la mayoría legítima en esta Cámara, solamente con el Grupo Parlamentario Popular, o podríamos hacerlo con el resto del arco parlamentario.
Usted ha venido, desde luego, con un discurso de la mano tendida, a la que una vez más hemos escuchado el discurso del puño cerrado.
*(Remors.
Protestes)*

El conseller, desde luego.
.
.
Señorías, yo, si han escuchado ustedes, que me imagino que habrán escuchado ustedes atentamente la intervención de sus portavoces, habrán visto que ha sido un cúmulo de descalificaciones de todo, absolutamente todo lo que se ha hecho anteriormente y lo que el conseller ha anunciado que iba a hacer ahora durante su responsabilidad, su nueva responsabilidad.
Pero, a mí, desde luego, lo que me gustaría es que habláramos de realidades.

Ustedes, desde luego, son una oposición que con el discurso que tienen van a ganarse la plaza en propiedad.
O sea, se van a quedar siempre de oposición.
Van a llevar 12 años de oposición como mínimo, pero posiblemente con ese discurso del "no" a todo, que es el que les caracteriza en estas Cortes, no han logrado convencer a los valencianos.
Han perdido ya tres batallas electorales y, probablemente, seguirán perdiendo muchas más, porque hay una cosa que son las realidades, lo que se puede ver, y eso es imposible que se pueda engañar.
O sea, la realidad es que el Partido Popular en muchos menos años de gobierno ha hecho casi el doble de centros de salud que cuando gobernaba el Partido Socialista.
Y aunque alguien de forma muy habilidosa haya contado los centros de salud que se transfirieron del Insalud al gobierno del Partido Socialista, la realidad.
.
.
*(Remors)* Sí.
De los 141 que había en el año 1995 solamente hizo el gobierno del Partido Socialista 64, y el Partido Popular ha hecho 92.
Pero, es igual, en la batalla de cifras, igual que en la batalla de ideas, señorías, están ustedes perdidos.

La realidad es que se han reducido las listas de espera en un 80% en un modelo que a ustedes no les gusta pero que, sin embargo, ha sido copiado por otras comunidades autónomas como Castilla-La Mancha o como Andalucía, casualmente gobernadas por el Partido Socialista.
La realidad es que en el año 1995 teníamos una cobertura de cáncer de mama del 25% y que ahora tenemos una cobertura del 100%.
La realidad es que se han hecho muchas y muchas cosas en la Comunidad Valenciana.
Pero, el discurso que ha planteado aquí el conseller ha sido el discurso de: "queremos seguir mejorando nuestra sanidad y queremos seguir haciendo más cosas".
Y ustedes insisten en que no.
Ustedes insisten en esa película de cazafantasmas, de la búsqueda del fantasma de la privatización de la sanidad, de la búsqueda del fantasma en la privatización de los servicios sociales, de la privatización.
.
.
, porque ustedes intentan ver fantasmas por todos lados.
Yo no sé si realmente los ven, o realmente se los imaginan, o realmente piensan que a los valencianos todavía les van a engañar con ese discurso.

Desde luego, nosotros presentamos un compromiso ante los valencianos, y como los valencianos saben que el Partido Popular es un partido que cumple con lo que presenta, ha sido el presidente Camps ­se lo recuerdo porque yo sé que a ustedes les gusta oírlo­, ha sido el presidente más votado, que más votos ha tenido en esta autonomía desde que hay elecciones.
Y eso, desde luego, es algo realmente curioso, porque si la sanidad, igual que otras facetas que ustedes consideran sensibles desde el punto de vista electoral, fuera como ustedes la pintan, evidentemente los valencianos nos habrían suspendido, y realmente a los que han suspendido es a ustedes.

Realmente, a veces, ustedes se encierran en el discurso del mundo al revés; que los que son los defensores de lo público critiquen una medida de la conselleria, que es el que se realicen las interrupciones voluntarias del embarazo en centros públicos, es algo que lo menos que nos pueda resultar es chocante, es chocante, porque, desde luego, no cuadra teóricamente con lo que ustedes dicen representar, pero sí cuadra, realmente, con el discurso que tienen ustedes del "no" a todo.
La realidad es, señoría, que con la oferta pública de empleo realizada por la Conselleria de Sanidad la interinidad se reduce al 3%, cuando estaba en tasas de más del 20%.

La cuestión es, señoría, que el gobierno del presidente Camps va a seguir apoyando iniciativas como son las nuevas formas de gestión, que a ustedes aparentemente tanto les disgusta y que a otros gobiernos socialistas en otras comunidades parece ser que no les disgusta tanto.
Yo quisiera recordarles que la Ley 15/1997, que fue aprobada en las Cortes nacionales, de nuevas formas de gestión, ciertamente no fue aprobada con los votos de Izquierda Unida, pero sí que hay que recordar que fue aprobada con los votos del Partido Socialista.
Pero, como ustedes tienen realmente algo que llama poderosamente la atención, y es que tienen un discurso en cada sitio absolutamente diferente e, incluso, dentro del mismo sitio, según viene el momento, viene de una manera o de otra, pues, realmente, ya no nos llama la atención.
Vemos que siguen ustedes en la misma línea que en las dos legislaturas anteriores y, desde luego, a nosotros nos parece fenomenal.

Desde luego, yo sí que le digo, reiterando las palabras del señor Rambla, que realmente se ha marcado una serie de prioridades, como son el potenciar y el mejorar la situación ­que se está haciendo­ del personal sanitario como eslabón básico de la cadena sanitaria, un hecho que redundará, sin duda, en una mejor atención al paciente, se ha marcado una prioridad que para nosotros es muy importante, que es la investigación sanitaria, la creación de cuatro grandes centros en nuestra comunidad, se ha marcado una prioridad fundamental: la creación de un nuevo espacio sociosanitario con la construcción del nuevo Hospital Peset, la mejora del Doctor Moliner y la Magdalena, de Castellón, etcétera, etcétera, porque somos todos conscientes de que realmente hay un hecho y es que afortunadamente cada vez la expectativa de vida en nuestra comunidad es mayor y vamos a tener que atender a estas personas.

Yo, desde luego, creo realmente que se ha desaprovechado una oportunidad importante.
El conseller Rambla ­insisto­ creo que ha venido con un discurso, como los otros consellers que han comparecido hoy en estas Cortes, en un discurso de intentar entre todos, los que ustedes representan y lo que nosotros representamos, que al fin y al cabo somos la representación de todo el pueblo valenciano, intentar mejorar la situación en esta comunidad que, desde luego, es mucho mejor que el año 1995, pero nosotros pensamos que puede seguir mejorando.
Y ustedes siguen encerrados en ese discurso.
Nosotros seguimos intentando contar con ustedes.
Yo, desde luego, me había subido incluso, pero creo que probablemente habrá tiempo para ello, su programa sanitario, el que presentaron ustedes a las elecciones, aquel tan curioso de la progresiva actuación de camas individuales y todas aquellas cosas que nos llamó tanto la atención cuando nos presentaron en campaña electoral, pero pienso que habrá otro momento para hablar de este tema.

Si esas son las alternativas que ustedes proponen para la Comunidad Valenciana, nosotros, desde luego, seguimos prefiriendo la alternativa que representa el Partido Popular.

Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Muchas gracias, señor Clemente.

Per a respondre als grups té la paraula l'honorable conseller, senyor Rambla.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

En primer lugar, quiero comenzar en el mismo tono que lo han hecho los portavoces de los diferentes grupos parlamentarios, agradeciéndoles esa felicitación y esos buenos deseos para este conseller en la próxima legislatura.
Trasladarles también mi felicitación, señora Llinares, por ser ­creo­ la portavoz de sanidad de su grupo, y al señor Botella por volver a esta tribuna después de unos años ausente.

Vuelvo, señora Llinares, a la Conselleria de Sanidad con plena satisfacción, y es para mí un alto honor recoger el testigo del anterior Conseller de Sanidad, hoy portavoz del Grupo Parlamentario Popular, que, además, sin ningún duda ha aportado a esta Comunidad Valenciana una de las etapas ­y lo digo con toda rotundidad­ más brillantes de la sanidad.

Por tanto, partiendo de esa base, partiendo de lo mucho realizado, es mucho más fácil, en coherencia con un proyecto político del que participa un gobierno, del que participa un grupo parlamentario y del que participa un partido, llevar adelante políticas.
Y eso, probablemente le extrañe a un grupo parlamentario como el suyo donde, efectivamente, la coherencia no sea su principal virtud.

Por tanto, es más que normal que yo venga a esta tribuna a aportar propuestas que van en la línea de las llevadas a cabo por el Partido Popular en los últimos años.
Propuestas, además, que cuentan con el respaldo de los ciudadanos y propuestas que van en la línea de ir desarrollando e impulsando proyectos en el ámbito sanitario que han dado muy buenos resultados a la Comunidad Valenciana.

Mire, usted, la sanidad no es como un edificio que se construye y llegado un momento se termina.
La sanidad y la mejora de la atención sanitaria y la calidad de la misma es algo que está en permanente cambio, es un concepto dinámico al que debemos adaptarnos en cada momento.
Pero, al menos, nosotros creo que sí que tenemos principios sólidos, ideas claras sobre las que trabajar.
Y, en ese sentido, las vamos desarrollando.

Cuando yo tuve la oportunidad hace ocho años de ser director general de la Conselleria de Sanidad, en aquel primer gobierno del Partido Popular con el conseller Farnós, efectivamente pusimos en marcha numerosas iniciativas que en aquel momento tuvieron su dosis de polémica y que hoy son una realidad y que hoy siguen impulsándose, llevándose a cabo, junto con otras que se han ido incorporando a lo largo de estos últimos tiempos.

Yo creo que, en ese sentido, hay que saber reconocer la evidencia de aquellas actuaciones que han dado, como digo, buenos resultados en el ámbito sanitario; saber corregir aquellas que no han tenido la repercusión que estaba prevista y, por tanto, hay que darle un giro o un cambio en la medida en que sea necesario.
Y, por lo tanto, yo creo que en ese sentido partimos de una base, partimos de un mucho hecho, que nos va a permitir afrontar los próximos años con la convicción de que estamos en el buen camino.

Ha dicho usted, señora Llinares, que hasta hace muy pocos días era profesional de la sanidad y que conocía muy bien la problemática de la sanidad.
Pues yo, hasta hace unos pocos días, y hoy mismo, soy usuario de la sanidad y también conozco cuál es la problemática del usuario de la sanidad, que, en definitiva, es el destinatario último y la razón de ser de la sanidad.

Yo creo que, en ese sentido, tenemos que marcarnos, y lo he dicho yo antes, como primera estrategia y como primer objetivo, atender a las necesidades de los usuarios.
Y me dispongo, en la línea de continuidad que le decía que hemos iniciado, a tratar de resolver esas cuestiones que en materia de calidad, en materia de gestión de las demoras en reducción de las listas de espera, en humanización de esa calidad, en acercamiento de la sanidad al ciudadano, no sólo desde el punto de vista de sus infraestructuras sino también desde el punto de vista humano, puedan ir mejorando nuestros niveles de satisfacción por parte de los que somos usuarios.

Yo no he dicho a lo largo de mi intervención, y si se ha entendido voy a aclararlo ahora, yo no he dicho que el modelo de financiación de la sanidad sea un mal modelo, en absoluto.
Yo he dicho que el modelo de financiación de la sanidad, junto con el modelo de financiación general, que tuve la oportunidad de firmar en representación de la Comunidad Valenciana, que además fue firmado por todas las comunidades autónomas independientemente del color político, es un modelo de financiación solidario y suficiente, y establece un fondo específico de cohesión para que aquellas comunidades autónomas que sea receptoras de desplazados de otras comunidades autónomas o de otros países, sean transeúntes o sean residentes en nuestra comunidad, puedan percibir el coste de los mismos.

¿Qué ocurre?
Lo que tenemos que hacer nosotros, y es lo que se inició ya en la anterior legislatura, es cuantificar y conocer exactamente cuánto nos cuesta, para poder reivindicarlo.
Porque no es suficiente que yo me vaya a Madrid con muy buena voluntad y diga que el montante total del coste invertido es aproximadamente tanto.
Tenemos que tener una suficiente información para poder atender.
Una suficiente información que nos va a permitir en cada uno de nuestros centros hospitalarios, centros de salud y demás instituciones sanitarias de nuestra comunidad, poder aportar una información que sirva de herramienta de gestión a cada uno de nuestros profesionales sanitarios.
Tenemos que saber con exactitud que el tiempo que empleamos, que los recursos humanos que empleamos, que los recursos materiales que utilizamos en un proceso quirúrgico, en una consulta externa, en una prueba exploratoria, sean comunes en el conjunto de nuestra comunidad.
Y tenemos que lograr el máximo de eficiencia en cada uno de estos centros.

Para ello debemos dotarnos y profundizar en esas herramientas de información que nos va a permitir tomar decisiones.
Y esa misma información, ese mismo conocimiento del tiempo, los recursos humanos y los recursos materiales, nos va a determinar el coste efectivo de los diferentes procesos que acometemos.
Y conociendo el coste efectivo, a los ciudadanos de nuestra comunidad les informaremos para que lo sepan, y a los ciudadanos de otra comunidad les reclamaremos para que lo aporten esas comunidades autónomas.
Eso es lo que queremos hacer en materia de financiación.

Ha hablado también usted, señora Llinares, de infraestructuras.
¿Me va a decir, de verdad, que estos años del gobierno del Partido Popular no se han hecho infraestructuras sanitarias en número y en importancia en nuestra comunidad?
Creo que hay que tener mucho valor para subir a esta tribuna y decir eso.
En nuestra comunidad, en estos últimos años, se han hecho 103 centros de atención primaria, se han reformado más de 300 consultorios en poblaciones de nuestra comunidad, se han hecho dos nuevos hospitales y tres centros de especialidades, se ha dotado a nuestra comunidad de la mayor ratio de servicio de emergencias por habitante.

En definitiva, estoy convencido que durante estos años hemos ido acercando, desde el punto de vista de las infraestructuras, la sanidad a los ciudadanos.
Y eso es algo necesario, porque por mucho que nos esforcemos en mejorar la gestión sanitaria, si no acercamos el centro sanitario también al ciudadano de nada va a servir.
Por tanto, queremos continuar en esa línea de realización de infraestructuras sanitarias.

Me ha hablado usted de tres infraestructuras sanitarias, de tres hospitales: Denia, Gandía y Elda.
Creo que usted, antes de hacer alusión a esas tres poblaciones, no ha hablado con sus alcaldes actuales, compañeros suyos del Partito Socialista, para que les expliquen cuál es la situación de esos centros hospitalarios, circunstancia que se si hubiera producido usted no hubiera hecho alusión en esta cámara.

En Denia, y fue hace muy pocos días, anunciamos la creación de un nuevo centro hospitalario, la reforma del actual con destino a usos sociosanitarios, en una zona de nuestra comunidad muy necesitada de una atención a un tipo de pacientes con una patología muy específica, y la reforma de su centro de especialidades.
Confío, y así lo espero, que la disposición de la actual alcaldesa y de su corporación municipal será ofrecer facilidades a este gobierno para que, en beneficio de los ciudadanos de la Marina Alta, tengamos pronto un hospital.

En Gandía no hemos iniciado las obras no por voluntad de esta conselleria, sino porque el actual alcalde de la población de Gandía no ha puesto a disposición de la conselleria los terrenos para realizar esas obras, circunstancia esa que impide que se puedan llevar a cabo estas obras, como ustedes muy bien conocen.

Y en Elda también el alcalde socialista, que ustedes conocen, no ha otorgado la correspondiente licencia para poder realizar la ampliación comprometida en el hospital de Elda.
Circunstancias ellas que hace que se demore la realización de estas infraestructuras, circunstancias estas que están privando de que tengan en estas comarcas de nuestra comunidad los centros sanitarios a que nos hemos comprometido y que, sin duda, llevaremos adelante.

En materia de personal he anotado yo aquí de forma literal "no han hecho ustedes nada por los profesionales".
Pues mire usted, no sé si hemos hecho nada o no, por lo pronto hemos incrementado un 12,9% la plantilla del personal sanitario en la sanidad pública valenciana, con lo cual hemos incorporado profesionales para una mayor atención sanitaria.
Pero no sólo en número sino también desde el punto de vista retributivo se ha llegado a importantes acuerdos: Un aumento de retribuciones que sitúa a la Comunidad Valenciana entre las de mayor poder adquisitivo del sistema sanitario público.
En materia de estabilidad laboral, la transformación de los denominados acúmulos de tarea en plazas presupuestarias, para normalizar una situación de algunos profesionales que no tenían sus plazas.
Modificar el funcionamiento de la bolsa de trabajo, que estamos en negociación con los sindicatos.
Un proceso extraordinario de empleo que afecta a 8.
042 personas de la sanidad pública, como nunca se había realizado en la historia de la sanidad transferida a la Comunidad Valenciana.
Y el compromiso de llevar adelante una carrera profesional que prime e incentive la productividad y la eficiencia de nuestros centros sanitarios, a través de la actuación que realizan nuestros profesionales.

Por lo tanto, creo que no solo nos hemos ocupado de los profesionales, sino que además he dicho yo en mi intervención que el profesional va a ser un eje prioritario de la acción de gobierno.
Entendemos que no podemos desarrollar una política sanitaria que no satisfaga al usuario y al paciente de la misma, y para ello, si no conseguimos el estímulo y el compromiso del profesional no conseguiremos tampoco esa mejora en la calidad y en la percepción que el ciudadano tiene de la atención sanitaria.
Por lo tanto, es fundamental llegar a alcanzar una línea de compromiso, de colaboración, con esa carrera profesional o con ese desarrollo profesional de otros profesionales que no tengan una carrera profesional por los diferentes puestos que tienen dentro de la organización sanitaria.

Usted, señor Botella, ha hecho referencia a diversas cuestiones.
Y recuerdo, recuerdo perfectamente un día en una Comisión de Sanidad en la que usted era diputado, yo entonces era director general de Régimen Económico de la Conselleria de Sanidad y acompañé al conseller Farnós allí, en la última fila, entre los invitados, para ver esa primera Comisión de Sanidad.
Y, cerrando los ojos ahora ahí sentado, tenía la sensación de que estaba entonces escuchándole a usted hoy, exactamente lo mismo: privatización de la sanidad, negocio privado, damos la sanidad a nuestros amigos, la sanidad pública se desmorona.
Han transcurrido ocho años desde entonces, señor Botella, y las cosas cambian en el mundo, evolucionan.
Y yo creo que hay que adaptarse a los nuevos tiempos, aportando mensajes que sean ilusionantes y que traten de captar la atención de la gente.

Recuerdo, perfectamente, como digo, sus frases.
Noso-tros partimos de sólidos principios, que entonces manifestamos, y hemos ido adaptándolos y evolucionándolos en función de los resultados que han dado las cosas.
Usted tiene sólidos principios, eso sí es verdad, muy sólidos, pero al mismo tiempo muy inmutables.
Y eso hace que probablemente el Grupo Parlamentario al que usted representa tenga hoy también representación parecida a la que tenía entonces, habida cuenta de que es incapaz de adaptarse, como digo, a las nuevas demandas de la sociedad y a los nuevos ritmos que demanda, en este caso, nuestra sanidad.

Yo creo que a nadie se le escapa que proyectos como el incorporar una concesión privada en un hospital público está ya superado.
Ya no cabe hablar de aquello de privatización de la sanidad, sanidad pública y sanidad privada.
Hoy cabe hablar de una sanidad pública, de una sanidad gratuita, de una sanidad universal.
Y eso es lo que perciben cada uno de los 200.
000 habitantes, por ejemplo, del área 10 de Alcira, y que ahora lo van a percibir también a través de la atención sanitaria que en los diferentes centros de salud se va a desarrollar con la finalidad de llevar a cabo esa sanidad sin escalones que queremos para, de alguna forma, conectar y relacionar la atención primaria con la atención especializada.

Por lo tanto, creo que en ese sentido espero de su participación una colaboración constructiva y no la oposición de aquel entonces, de hace ocho años, en materias como esta que nuestra sociedad, afortunadamente, por el éxito de la realidad, ha superado ya.

Hacerle una pequeña observación.
En materia de camas ha dicho usted que se han reducido las camas en estos años en la Comunidad Valenciana.
Los datos oficiales de que nosotros disponemos han pasado de 8.
800 a 9.
100.
Pero yo creo que es que hoy ya no se mide la eficacia de una sanidad por el número de camas.
Como usted bien sabe, hay alternativas a la hospitalización que han permitido que hoy la ratio para ver cuál es la importancia de una sanidad no sea ese.
Tenemos hoy unidades de cirugía sin ingreso, tenemos hoy hospitalización domiciliaria, tenemos hoy hospitales de día.
En definitiva, tenemos diferentes líneas de actuación en materia sanitaria que complementan e incrementan de forma extraordinaria el indicador número de cama, que hace años se utilizaba de forma exclusiva en la sanidad pública.

En cuanto al Plan de choque, señor Botella, decirle que yo creo que ha sido todo un éxito el que 171.
000 valencianos hayan resuelto su problema a través de una intervención quirúrgica con más celeridad y a satisfacción de cada uno de ellos.
Por tanto, todo lo que sea que a personas que sufren determinada patología que requiera una intervención quirúrgica se les haya resuelto en tiempo y forma, es positivo.
¿Que podría haberse hecho más?
¿Que podría haberse hecho mejor?
Puede ser, en eso estamos, de forma permanente, para ir mejorando todas las líneas que permitan incrementar nuestra actividad asistencial, la apertura de nuestros quirófanos por la tarde, que ha dado muy buen resultado, la utilización del plan de choque con conciertos con otro tipo de clínicas privadas, la utilización de un proceso de gestión de demoras, y no de listas de espera ya como tal.
.
.

El que haya lista de espera, que sea multimillonaria, si esa lista de espera se resuelve en muy pocos días es sensacional.
El que haya una poca lista de espera y tarde muchísimo tiempo en resolverse la lista de espera, es un mal indicador sanitario.
Tenemos que dejar de hablar de listas de espera y de hablar de demoras en cada una de las atenciones o en cada uno de los procesos quirúrgicos que se vayan a desarrollar.

Ahí es cuando tenemos que hablar con las diferentes sociedades científicas, ahí es donde debemos hablar con los diferentes especialistas para que determinen cuáles son las demoras máximas de cada uno de esos procesos quirúrgicos o de esas pruebas exploratorias, y no de lista de espera, que, como digo, es un indicador a utilizar, pero tener muchísima lista de espera y poderse resolver en dos días, puede ser, desde su punto de vista un mal indicador, desde nuestro punto de vista es un buen indicador.
Tener muy poca lista de espera y resolverlo en muy largo plazo, puede ser un buen indicador desde su punto de vista y un muy mal indicador desde el nuestro.

Ha hablado el señor Botella también de la potenciación de la atención primaria.
Estoy absolutamente de acuerdo en que tenemos que hacer un esfuerzo en potenciar la atención primaria.
Yo creo que nuestros profesionales de atención primaria están, si se me permite la expresión, algo infrautilizados.
Podemos proyectar mucho más la importancia del médico de atención primaria, con lo cual reduciremos parte de la presión asistencial que en este momento tenemos en nuestra atención especializada, y, en ese sentido, tenemos también que dotarles de algunos medios adicionales, para que con algunas pruebas exploratorias y diagnósticas puedan tratar algún tipo de patología que en este momento, con más o menos celeridad, se remite a la atención especializada y hace que tengamos dificultades en atender esas personas y se generen demoras, como le digo, más largas de lo deseable.

Ha hablado usted también, señor Botella, de la interrupción voluntaria del embarazo.
La interrupción voluntaria del embarazo es una prestación más de la sanidad pública, y como una prestación más de la sanidad pública la sanidad pública determina cuándo estamos ante un supuesto susceptible de una intervención quirúrgica o un supuesto susceptible de una interrupción voluntaria del embarazo.
Cualquiera de esas 171.
000 personas que han tenido una intervención quirúrgica a través del plan de choque en una clínica privada han sido vistos por una profesional de la sanidad pública, ha diagnosticado su enfermedad, se ha tratado en la sanidad privada.
En este tipo de interrupción voluntaria del embarazo se hace exactamente lo mismo: se diagnostica esa situación en la sanidad pública y se le ofrece la posibilidad de acudir a la sanidad privada en el concierto, consecuencia de un concurso público y en el que no hay deuda con ninguna de esas clínicas privadas, y realizan la interrupción voluntaria del embarazo, o, si lo prefiere, acude a la sanidad pública a aquellos centros que voluntariamente han aceptado realizarlas.

No es que de la noche a la mañana aquí la gente cambie de opinión, es que la gente se va adaptando a los tiempos, señor Botella, y lo que hace unos años la mayoría no querían, pues ahora ya empieza a haber una mayoría que empiezan a querer, con las garantías adecuadas, realizar una interrupción voluntaria del embarazo, que es un derecho de cualquier mujer, y que ninguna valenciana tiene que ser privada de poderlo realizar, si está en los supuestos que específicamente determina la normativa actual.

Ha hablado también, señor Botella, del programa de prevención de enfermedades que queremos llevar a cabo.
Es fundamental que desde la sanidad nos concienciemos que además de llevar a cabo una política asistencial, necesaria para atender las enfermedades cuando se planteen, creo que incluso debemos de hacer más esfuerzo en políticas de promoción de la salud y de prevención de las enfermedades.

De acuerdo y consensuado con las sociedades científicas, hablado con los sindicatos médicos, colegios de médicos, sindicatos de enfermería, colegios de enfermería y responsables de las diferentes áreas que trabajan con la sanidad pública, ponemos en marcha en los próximos días una iniciativa que, probablemente y con toda seguridad, no busca dar un certificado médico del paciente diciéndole "váyase usted a casa, que, tranquilo, está fenomenal, que no tendrá ningún problema", pero sí que va a permitir que esas personas que creemos sanas y que no acuden a nuestros centros sanitarios, tengan la oportunidad de conocer cuáles son sus indicadores respecto de determinados parámetros que nos permiten detectar de forma precoz enfermedades más prevalentes en nuestra comunidad.

Por tanto, yo creo que, en ese sentido, el que a una persona se la haga una analítica, un hemograma, se le determinen sus niveles de colesterol, su tensión arterial, se pregunte si está dentro del proceso de vacunación o se le den hábitos de vida saludable, sin duda estará contribuyendo en el medio plazo a un minoración de determinadas patologías y a un ahorro de costes importante en la atención a esas personas y en la repercusión personal que esas enfermedades puedan ocasionar a estas personas.

Por tanto, nosotros vamos a seguir haciendo un gran esfuerzo en todas las políticas de promoción.
Por eso, esa ley de salud pública que antes les comentaba que queremos traer aquí, que sirva de marco para detectar cuáles son aquellas enfermedades más prevalentes en nuestra comunidad y para ver de qué forma podemos poner en marcha políticas de detección precoz de esas enfermedades, sin perjuicio de continuar la ley asistencial, como se ha hecho con la prevención del cáncer del mama, como vamos a explicar en los próximos días en materia de enfermedades como la bulimia o la anorexia, en materia de sida, legionela, melanoma, etcétera.
Por tanto, vamos a seguir haciendo especial énfasis en todas esas políticas, como digo, de prevención de las enfermedades.

Tengo que agradecer al portavoz del Grupo Parlamen-tario Popular su disposición a colaborar con las iniciativas que desde este gobierno por parte de la Conselleria de Sanidad se puedan ir llevando a cabo y que, sin duda, ha sido fundamental para que estos últimos años también se hayan podido llevar a cabo iniciativas que han situado en este momento a la sanidad pública valenciana como un referente en muchas de las materias que se han llevado a cabo estos últimos años.

Yo agradezco la disposición de los grupos parlamentarios en esta primera intervención para llevar a cabo aquellas políticas sanitarias que, digo, hoy necesita nuestra comunidad, que parten de lo mucho hecho y que tendrán, como he dicho antes, como referente al usuario y al profesional.
Si somos capaces de satisfacer a ambos, sin duda estaremos consiguiendo el objetivo que se nos ha marcado como responsables de la política sanitaria.

Muchas gracias.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)* 

 

*(Ocupa la presidència el president, senyor Julio de España Moya)*

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Tiene la palabra doña Encarnación Llinares.

 

**La senyora Llinares Cuesta:**

 

Gracias, señor presidente.

Voy a intentar ir muy deprisa, porque tengo muchísimas cosas que decir y poco tiempo.

Mire, señor conseller, es muy difícil comprar calidad a precio de saldo.
Investigación biomédica, sí: ¿cuánto piensan dedicar a la investigación biomédica?
La Ley general de sanidad hace ya 18 años tenía previsto que el 1% del presupuesto de sanidad debería de ser para investigación biomédica.

Mire, promoción y prevención, totalmente de acuerdo.
Igual usted no conoce que en el año 1989 la Sociedad de Medicina Familiar y Comunitaria puso en marcha un programa de actividades preventivas y de promoción de la salud que debe formar parte de la práctica clínica y que, por lo tanto, según la edad, según los antecedentes personales o familiares, se le deberían de hacer una serie de pruebas.
Ustedes ahora parece que han inventado la promoción y la prevención de la salud, y eso me parece que no es cierto y, por lo tanto, la obligación es decirlo.
¿Por qué a los 40 años y no a los 30?
, por ejemplo, ¿por qué solamente unas analíticas y no.
.
.
?

Nosotros somos más ambiciosos, creemos que hay que pedir más pruebas.
Si la evidencia científica dice que a un hombre de 50 años se le deben realizar más pruebas, ¿por qué no hacerlas?
Pero no voy a entrar en esas cuestiones técnicas, porque tendremos tiempo.
Promoción y prevención, sí.

¿Pero sabe lo que ha pasado?
Que los profesionales no pueden hacer promoción y prevención en su práctica habitual porque no tienen tiempo.
A mí, y voy a poner mi ejemplo, me citaban enfermos cada tres minutos, ¡cada tres minutos!
, y, además, tenía que ver a las urgencias, eso sí, con ordenador.
.
.
No tenía tiempo ni de mirar al enfermo, porque, si miraba al ordenador, no miraba al enfermo.
Esa no es la humanización que nosotros queremos.

Por lo tanto, aumento de recursos profesionales, como mínimo esos diez minutos, esos diez minutos que se entiende que son más o menos suficientes para dar una atención sanitaria de calidad.
Esa es la primera cuestión ¿Va usted a aumentar el presupuesto en sanidad, a acercarnos a los países de nuestro entorno con modelo similar?
Dígamelo, porque a partir de ahí podemos hablar.
Por lo tanto, no vengan ahora con que ustedes han inventado la promoción y la prevención.

Nosotros creemos en la calidad y apostamos por la calidad y la humanización.
Pero, mire, yo le voy a hacer una radiografía muy rápida, porque no tengo tiempo, de lo que es el funcionamiento de los centros de salud en este momento, y le voy a poner un nombre, un centro de salud que fui a visitar la otra semana, aquí, en Valencia, que no conocía, Padre Jofré.

Llega usted, hay un expendedor, como si fuese un supermercado, coge un número, hace una cola impresionante para llegar al mostrador, sea por lo que sea, y cuando llegas al mostrador y pides para el médico te dan.
.
.
¡para cinco días de demora!
Y no es porque el médico no trabaje, porque el médico atiende a cincuenta o sesenta pacientes, más las urgencias, más los avisos domiciliarios.
Y esa es la realidad, señor conseller, yo sé que a usted no le gusta y que usted tiene que salir aquí a defender otras cuestiones, pero esa es la realidad.

Usted habrá visto igual que todos los ciudadanos y ciudadanas valencianas los colapsos de los hospitales este verano, con esperas de seis horas.
Ese hospital del que ustedes presumen tanto, el Hospital de la Ribera, ese nuevo modelo de gestión, tiene un índice de ocupación del 94%, por encima de todos los índices de ocupación de todos los hospitales de la Comunidad Valenciana, y los enfermos han esperado seis horas, y algunos se han tenido que ir porque eso es inaceptable.

Y en eso, señor conseller, no podemos coincidir.
Y esas cuestiones se solucionan no solamente con grandes palabras, con grandes planes, se solucionan, y hay que decirlo, con dinero.
Díganos usted, ¿va a aumentar la financiación sanitaria?
, ¿para cuándo va a estar terminado el modelo de atención primaria?
El anterior conseller.
.
.
Yo me leí un *Diario de Sesiones*, algunos he leído, pero al final los dejé porque me aburría, porque siempre decía lo mismo, siempre demonizando a la oposición, "ustedes", "ustedes", "este gobierno cumple", "este gobierno cumple", "usted ahora no puede hablar", "en el 2003 el cien por cien de los valencianos y valencianas están cubiertos con el modelo de atención primaria".
.
.
¡No es verdad!
Y eso hay que decirlo claro y alto.

Promoción y prevención, de acuerdo.
Usted ha estado en el Consejo Interterritorial que se celebró en julio, este año, y una de las primeras causas de mortalidad usted sabe cuál es: son las enfermedades cardiovasculares, de ellas, el infarto de miocardio, y usted se comprometió, como representante de esta comunidad, a hacer las medidas organizativas y de planificación para poner en marcha ese plan de prevención de la cardiopatía isquémica ¿Y sabe eso lo que supone?
, y está ha dicho ahí, hay una técnica que es muy importante, que es la angioplastia primaria, para tratar de forma precoz el infarto de miocardio.
O sea, ¡que la gente no se muera!
Y en esta comunidad tan solo un hospital, que nosotros tengamos conocimiento, aplica esa técnica las veinticuatro horas del día los 365 días del año, porque uno no puede prever cuándo le va a dar un infarto.
Y eso es calidad.

Eso es lo que nosotros queremos que usted se comprometa, si puede.
Yo sé que no puede, porque es difícil, con tan poco dinero comprometerse a cuestiones muy específicas.
¿Cuántos hospitales de nuestra comunidad van a implantar la técnica de angioplastia primaria para el tratamiento precoz del infarto de miocardio y que la gente no se muera por esta patología?
, que es la primera causa de muerte, le recuerdo.

Está muy bien hacer promoción y prevención.
Es verdad que también hay un programa para reducir el hábito y el consumo del tabaco.
Pero, ¿sabe cuánta demora hay para que se le atienda en las unidades antitabaco?
Dos años.
¿Sabe cuánto tiempo se tarda para hacer un electromiograma?
Dos años.
¿Sabe usted cuánto se tarda para las unidades del sueño?
Dos años.

Por lo tanto, no seamos engañosos.
Han reducido, ustedes alardean, la lista de espera quirúrgica.
Mire, no es verdad.
Yo le puedo decir que tengo pacientes que están esperando más de un año para una operación que igual para ustedes no es importante pero que para ellos es muy importante, como es simplemente la operación de una hernia.
¡Más de un año!

La verdad es que usted nos pinta un panorama que no se corresponde con la realidad, y así difícilmente podremos poner en marcha las medidas correctoras.
Esa es la realidad.

No he hablado antes de la anestesia epidural porque es que me parece ya.
.
.
Que desde el año 1997 se apruebe una resolución en las Cortes y que con las mujeres de esta comunidad se produzcan discriminaciones en salud según en la zona donde vive, ¿a usted eso le parece de recibo?
En el hospital de mi comarca de la Vila no hay anestesia epidural, en Alcoy no hay anestesia epidural, en Elche plataformas.
.
.
O sea, no está generalizado el derecho, porque es un derecho para nosotros, la anestesia epidural.

Ustedes han prometido muchísimas cuestiones que usted aquí, hoy, no ha asumido ningún compromiso.
Y además, no tergiverse lo que yo he dicho.
Yo he hablado de la ampliación del hospital, de ampliación, no construcción.
No confunda.
Hospital de Denia, presupuestado en el año 2000, sin hacer.
Hospital de la Vila, presupuestado desde el año 2000, sin hacer.

Y, desde luego, me ha parecido intolerante la actitud que ha tenido usted cuando se ha dirigido a nuestros alcaldes, responsabilizando al alcalde de la ciudad de Gandía.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señora Llinares, vaya terminando, por favor.

 

**La senyora Llinares Cuesta:**

 

.
.
.
cuando usted sabe que hace cuatro años que están pidiendo una entrevista para hablar con el anterior conseller, para solucionar ese grave problema en esa comarca y que importa tanto a los ciudadanos y a las ciudadanas.

Pero es que usted ha hecho lo mismo en Denia.
*(Remors.
Alguns aplaudiments)* Es que usted ha ido a Denia, ha ido a Denia, y en un pueblo la máxima autoridad es su alcalde o alcaldesa, y usted no ha tenido la deferencia de contactar con la alcaldesa para decirle los cambios tan importantes que se iban a producir en esa comarca.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señora Llinares, vaya acabando, por favor.

 

**La senyora Llinares Cuesta:**

 

Y la verdad es que es una pena que no podamos continuar hablando.
.
.
Porque usted no ha hablado del Plan de salud bucodental para mayores y empastes para los niños, ni de la corrección de la miopía con láser, tampoco ha hablado.
Ni de los doce hospitales que van a construir.
Díganos, por favor, cuándo, cómo y de dónde va a sacar el dinero.
Esos son los compromisos.
Y, usted, por favor, asuma algún compromiso, si le deja el Partido Popular.

Gracias.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señora Llinares.

Tiene la palabra, en representación del Grupo Parlamen-tario Entesa, don Alfred Botella.

*(Remors)* Señor Vicente, por favor.
.
.
*(Rialles i remors)*

 

**El senyor Botella i Vicent:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyor conseller.
Vosté diu que tancava els ulls, estava recordant-li aquella compareixença en les comissions i tal, no?
Jo m'alegre que vosté tinga memòria i se'n recorde d'eixes coses.
Del que no m'alegre tant ja és que els consells que aleshores es donaven allí per part de l'oposició no hagen fet ningun efecte i, al final, vosté continue amb la mateixa política d'anar privatitzant la sanitat pública i d'anar dilapidant diners públics.

Perquè, clar, mos ha fet ací un discurs jo no sé si entre ideològic, paternalista.
.
.
o com qualificar-lo, per a dir-mos que no cal parlar ja d'eixes coses, que eixos temes estan superats, que ací parlar del que és públic, del que és privat.
.
.

Mire, Catálogo Nacional de Hospitales del Ministerio de Sanidad: Hospital de La Ribera, de la Comunidad Valenciana.
La dependència funcional diu: "privado no benéfico".
Parlem del que és públic, privat, o de què parlem ací?
Perquè, clar, si el ministeri ja qualifica unes coses.
.
.
Si no és que vosté vullga estar per damunt.
Bé, jo crec que inclús vol estar fins i tot per damunt de l'Organització Mundial de la Salut, perquè diu: "Ja no es mesura l'eficàcia de la sanitat en el tema dels llits".
Però l'Organització Mundial de la Salut continua valorant l'eficàcia de la sanitat amb això.
Però vosté ja no, vosté ja ha superat l'Organitza-ció Mundial de la Salut, ho ha superat tot.
Tenim el superconseller.
Jo m'alegre que això siga aixina, però anem a vore l'eficàcia, no?

Sobre les dades no vaig a parlar, perquè vosté no ja cada setmana o cada més dirà unes dades diferents, és que al poc temps de dir-ne uns en diu uns altres.
Perquè, clar, a mi m'ha rectificat en el tema dels llits, però ací en el *Diari de Sessions* constarà que vosté ha dit que han construït 92 centres de salut i en la segona intervenció n'ha dit 103.
En qüestió d'un quart d'hora ha canviat immediatament de dades.
I, aleshores, clar, perquè vol que parlem ja de dades?
No parlem de res i millor, aixina no quedarà mal vosté.

Mos ha parlat de participació i de descentralització.
Però resulta que en la Llei eixa d'ordenació sanitària que vostés varen aprovar ací en estes Corts s'eliminen el que són els consells de salut del País Valencià.
I, aleshores, clar, de quina participació parlem?
Perquè vosté diu: "Ací anem a fer que els ciutadans participen i tal".
Però vosté el que oblida és que els ciutadans estan organitzats en la societat en sindicats, en associacions de veïns, associacions de consumidors.
.
.
És a dir, hi ha un teixit social que, encara que a vosté no li pegue bé, estan ahí, i són representants d'eixos sectors.
I volen estar per a donar la seua opinió en eixos consells de salut, per a marcar la línia que s'haja de seguir en els temes sanitaris, per a criticar la conselleria.
Però vostés això, com no ho volen, ho han eliminat.

I en el cas d'aquells consells que deixaran, que segurament seran *los de las provincias, las tres provincias*, perquè això a vostés els va molt, ahí la representació que vostés deixen és: minvar la representació dels ajuntaments, que és un organisme jo crec que important, sobretot perquè després els donen terrenys a vostés per a construir hospitals privats; disminuir la representació dels sindicats; disminuir o eliminar la representació de les associacions de veïns i de consumidors.
Eixa és la participació que vostés volen.
I augmentar la representació de l'administració.
És a dir, aquells als que van a controlar tenen la majoria en els òrgans de control.
I, aleshores, ja em dirà a mi vosté el tipus de participació i de control que vostés volen.

És de veres, senyor conseller, que a mi m'agrada parlar de principis i, sobretot, també m'agrada parlar amb persones que tenen principis, perquè és la manera d'aclarir-se.
És a dir, un, quan té un principi i el contrasta amb un altre, vorem les diferències que n'hi han i després cadascú farà el que crega convenient.
I quan es tracta de votar, es votarà i la majoria decidix.

Però, mire, jo no és que tinga principis immutables.
És que resulta que n'hi ha una Llei general de sanitat que vostés l'han vorejat en la Llei d'ordenació sanitària, que, *dicho sea de paso*, jo no sé què és el que s'havia d'ordenar, perquè si han estat huit anys ordenant i no s'han aclarit, i han hagut de fer una llei per a ordenar no sabem què, ja em dirà, no?
Però la Llei general de sanitat diu que tots els recursos de la sanitat pública són els que s'han d'utilitzar per a donar un bon servei al conjunt de ciutadans i ciutadanes.
I, a on no arribe la sanitat pública, hi haurà un complement de la sanitat privada que es concertarà en aquelles qüestions concretes.
Però vostés en la Llei d'ordenació sanitària han posat al mateix nivell la sanitat pública i la privada, les dos al mateix nivell.
I, per tant, és de dubtosa inconstitucionalitat inclús eixa llei en eixe apartat.
I parla vosté de principis.

Diu que el Pla de xoc ha solucionat els problemes a 171.
000 valencians.
Jo m'alegre que 171.
000 valencians ja no tinguen els problemes que tenien.
Però jo no li he preguntat això, senyor conseller.
Jo el que li he dit és que el Pla de xoc no ha vingut a solucionar el problema de les llistes d'espera, que continuen estant ahí en la pública i en la privada.
I, aleshores, vosté em trau ara el joc de paraules de dir: "No, és que ara es diu *gestión de demoras*".
Doncs bé, parlem de *gestión de demoras*.
Però per a parlar de *gestión de demoras* vosté ha d'establir primer quines són les diferents patologies que n'hi han i quin és el temps que s'ha d'establir com a demora en eixes patologies.
Però això vosté no ho ha fet.
I ja vol parlar de la gestió de demores, sense saber quines són les patologies que n'hi han.

I després, sobre el tema de les interrupcions voluntàries de l'embaràs i sobre els *chequeos* i tal, si jo ja li he dit que nosaltres estem d'acord.
El problema és que vosté no té recursos i vosté fa promeses que no pot complir.
Eixe és el problema, que vosté, en eixa *serpiente de verano* de notícies de l'estiu, ix dient una sèrie de qüestions que després ha de rectificar i recular perquè no té els recursos suficients i, aleshores, no pot portar-ho a efecte.

I per a acabar, el tema de l'hospital de Dénia.
Home, jo crec que este és, precisament, un dels casos més paradigmàtics de la seua política quant a privatització o manteniment del que és públic.
Perquè vosté ací ho ha anunciat: "Anem a fer un hospital privat, de gestió privada, i l'actual hospital serà per a crònics".
És a dir, traduït al llenguatge popular: l'actual hospital és el que costa diners i anem a mantindre'l en la pública, i el que va a construir-se nou, que va a tindre beneficis, anem a donar-li'l a una empresa privada, que segurament, a més, serà el mateix grup d'empreses que està fent-se càrrec de tot.
Que, a més, n'hi han alguns que res tenen a vore amb la sanitat pública, perquè són constructors o són ceramistes o no sé.
.
.
En fi, cadascú té el seu negoci, però es veu que açò també els va.
I aleshores, com es tracta de guanyar diners, no de solucionar el problema dels ciutadans sinó de guanyar diners, aleshores és quan es planteja.

I el tema dels desplaçats, senyor conseller.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señor Botella, lleva ocho minutos.
Vaya terminando, por favor.

 

**El senyor Botella i Vicent:**

 

­Acabe­ .
.
.
independentment del sistema de finançament, que ja depén de la capacitat negociadora de vosté, dir que n'hi ha un exemple ben prop: hospital de la Vila Joiosa, que dóna servei no solament als ciutadans adscrits al Servei Valencià de Salut, en este cas, a la Conselleria de Sanitat al País Valencià, sinó també als estrangers que viuen en eixes zones, i que quan apleguen a eixe hospital, n'hi ha una persona contractada per vostés, que parla totes les llengües menys el valencià, i que els diu: "Vostés a la clínica de Benidorm o a la clínica no sé què.
.
.
".
És a dir, ahí on poden guanyar diners ho envien a la privada i no ho mantenen en la pública.

Res més i moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor Botella.

Antes de dar la palabra a don Vicente Rambla, quería recordarles que ahora cuando termine esta sesión de Pleno vamos a tener reunión la Comisión de Agricultura para nombrar nuevos cargos.

Té la paraula el conseller de Sanitat, don Vicente Rambla.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Señores portavoces del Grupo Parlamentario Socialista y de Izquierda Unida.

Estoy de acuerdo con la señora Linares de, efectivamente, impulsar nuestra política de investigación como una de las líneas estratégicas y básicas para situar a nuestra comunidad en el futuro más inmediato en determinadas parcelas de investigación en las que desarrollemos nuestra actividad en un lugar prevalerte.

Yo creo que en ese sentido hemos hecho un gran esfuerzo estos últimos años.
Además de incrementar solo en el último un 8% el presupuesto de investigación, tenemos un centro de investigación biomédica, con un presupuesto aproximado de 40 millones de euros; un centro de investigación oftalmológica, que será referente nacional por la importancia de las personas que en él van a trabajar y por, además, el equipamiento que le va a acompañar de aproximadamente 6 millones de euros; o todo un centro de investigación en materia de salud pública como no hay en el conjunto nacional ninguno, con un presupuesto de 28,2 millones de euros.

Justamente en materia de investigación yo creo que probablemente es de las que en estos últimos años se ha hecho más esfuerzo, con lo cual me satisface que coincida con nosotros en la necesidad de seguir en esa línea.

En materia de prevención ­también se ha referido a ello­ la puesta en marcha de estas actuaciones en materia de prevención específica para mayores de 40 años, me decía usted: "¿Y por qué no para 30?
¿Y por qué no podemos hacer más cosas?
" Mire usted, sí, pero desde la responsabilidad de gobierno también hay que garantizar un nivel de suficiencia financiera.
Y usted desde ahí puede decir: "Pues yo pondría el chequeo a todo el mundo.
Yo le haría un TAC a todo el mundo.
Y yo le abriría de arriba abajo a todo el mundo para ver cómo está".
*(Remors)* Pues mire usted, nosotros no podemos hacerlo.
Nosotros hemos ido a las sociedades científicas de medicina familiar y les hemos preguntado: "Oiga, ¿qué es lo que hay que hacer para que estas personas.
.
.
?
"

 

**El senyor president:**

 

Por favor, recuperemos el orden, que íbamos por buen camino.
Tranquilidad.

Continue, señor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Gracias, presidente, muchas gracias.

Nosotros nos hemos limitado a ir a las sociedades científicas y les hemos preguntado: "Oiga, de estas enfermedades más prevalentes que hay en nuestra comunidad, ¿qué podríamos hacer que pueda generar un diagnóstico precoz de esas enfermedades?
", consensuamos lo que hay que hacer y lo ponemos en marcha, nada más que eso.
Y creo que eso, como le digo, en el medio plazo estamos convencidos que dará un excelente resultado.

Me dice usted también que el otro día visitó un centro de salud que le dijeron que tenía que venir al cabo de unos días.
Usted misma.
Bien, yo le invito a que cuando detecte usted alguna anormalidad en algún centro nos lo comunique para tomar las medidas oportunas.
Yo creo que en ese sentido hemos hecho un tremendo esfuerzo estos últimos años que ha situado a nuestra comunidad en la ratio médico por habitante de las mayores de España.
Vamos a hacer además toda una política de gestión de agendas de los diferentes médicos de atención primaria para ubicar al paciente en el menor tiempo posible, a ser posible, porque usted no lo ha dicho, porque en la mayoría de centros de salud acude uno a que le hagan la visita y se la hacen la misma tarde.
Usted ha ido justamente.
.
.
*(remors)* a ver al que le traen dentro de cinco días.
*(Remors)*

Digo que haremos una adecuada política.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señor Camarasa, por favor.
Señora Montesinos.
Vamos a ver.
Si hacen ustedes el favor de dejar hablar al señor conseller con respeto todo irá bien.
Hasta ahora nos hemos respetado todos, tengamos un poco más de paciencia porque se acerca la hora de la comida, no es momento de perder el control.
Por favor, señores.

Continue, señor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Muchas gracias, señor presidente.
Probablemente la duración del debate está generando esas respuestas.

Y le decía que en ese tema, teniendo la ratio de médico/habitante de las mayores de España y generando una adecuada gestión de agendas, sin duda vamos a ubicar al paciente en el médico de forma mucho más rápida y vamos a resolver algunas de esas problemáticas que usted señala y que afortunadamente tienen carácter excepcional, y usted como profesional bien lo sabe.

Se ha referido usted nuevamente, y es que como lo ha dicho tengo que contestarle, a los hospitales de Denia y de Gandía.
Dice que en el de Denia intentó el alcalde hablar en numerosas ocasiones con el conseller, y me consta que el conseller, con un alcalde como el de Denia, de gobierno del Partido Popular, que se llama Miguel Ferrer, ha tenido numerosas ocasiones de hablar.

Y en el de Gandía, porque se ha equivocado, en el de Gandía la entonces alcaldesa, Josefa Frau, que creo que usted conoce y le acompaña en su grupo parlamentario, remitió una carta en marzo de este año al entonces conseller de Sanidad en la que le manifestaba la posibilidad de realizar una modificación puntual en el mismo Plan general de Gandía al efecto de facilitar con carácter inmediato cualquier necesidad de suelo que fuera requerido por parte de la conselleria, señalándole que "nos sitúe ­refiriéndose entonces a la conselleria­ la ubicación más idónea del futuro hospital entre todos los terrenos de suelo disponible".
Bueno, pues el tiempo va pasando, nosotros sí le hemos la indicación de cuál, probablemente el cambio de titular en la alcaldía de Gandía ha podido influir en la demora de los terrenos, que estoy convencido que pronto tendremos para mejor atención de los ciudadanos de la comarca de la Safor.

En definitiva, creo que tenemos, señor Botella, líneas estratégicas, objetivos y actuaciones concretas en los ámbitos de atención al ciudadano, en la mejora del profesional, la utilización de unos sistemas de información que hoy utiliza no solo cualquier sanidad sino cualquier institución o empresa en cualquier ámbito para llevar a cabo su actividad; un uso racional del medicamento necesario, habida cuenta del importante coste que está generando el mismo; una política de infraestructuras como la que se ha diseñado y hemos sido capaces de llevar a cabo; una atención sociosanitaria en colaboración con otras consellerias del Gobierno, fundamentalmente con la Conselleria de Bienestar Social, en la que se está desarrollando esta Agencia Sociosanitaria; una adecuada política de prevención en materia de salud pública, y esa política en materia de investigación sin duda tiene que situar a nuestra comunidad como ese referente sanitario que está ya siéndolo y que hay que consolidar.

Yo creo que después de estos años de gobierno del Partido Popular ha quedado más que patente la especial sensibilidad que tiene este gobierno y ese grupo parlamentario hacia todas las políticas sociales, y especialmente las sanitarias.
Creo que eso es algo que nuestra sociedad en este momento tiene claramente asumido.
Se ha mejorado la calidad de nuestra sanidad, que nada tiene que envidiar.
.
.
y además de ir al centro de salud este vaya también por Europa y visite otras sanidades, nada tiene que envidiar a la sanidad europea.
Tenemos unos profesionales de gran nivel científico, que disponen de una tecnología de primer nivel también para atender las necesidades que se plantean.
Y sobre todo hemos ido acercando la sanidad no solo desde el punto de vista físico sino también personal y humano al ciudadano.
Y ese proceso de humanización que se ha llevado a cabo es el que pretendemos consolidar.

En nada se parece la sanidad de hoy a la sanidad de hace unos años.
Desgraciadamente, en esos años no hemos contado con el respaldo de su grupo parlamentario probablemente en ninguna de las iniciativas sanitarias que hemos planteado.
Yo no tengo la confianza de contar tampoco en el futuro con la colaboración o con el consenso de su grupo parlamentario, pero me va a permitir que en mi talante de diálogo yo siga intentando ese nivel de diálogo y de consenso que creo que es necesario para resolver los problemas sanitarios de los ciudadanos y para contribuir a esa sanidad más humana, de más calidad, que todos deseamos, especialmente desde el Grupo Parlamentario Popular, y que los valencianos se merecen.

Muchas gracias.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Se levanta la sesión.

Os recuerdo que la Comisión de Agricultura se va a reunir de inmediato en la sala A.

 

*(S'alça la sessió a les 14 hores i 6 minuts)*