Untitled Document


<!--
body {
color:black;
}
.text0 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text2 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text13 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.text5 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text7 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.para1 {
text-align:justify;
}
-->



Comissió d'Agricultura, Ramaderia i Pesca realitzada el dia 9 de març de 2010.
Comença la reunió a les 9 hores i 38 minuts.
Presideix el diputat senyor Josep Maria Pañella Alcàcer.
Reunió número 14.

Proposició no de llei sobre l'aplicació als productes hortofructícoles procedents del Marroc de les mateixes condicions de producció exigides als productes provinents de la Unió Europea, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís (RE número 50.
047, BOC número 212)

El senyor president:

Senyories.

S'obri la sessió.

Passem en primer lloc a comprovar l'existència, pel senyor secretari, de tots els components de la comissió.

(El secretari passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

Bé, doncs passem al primer punt que és la lectura i aprovació, si escau, de l'acta de la reunió anterior.
Tots vostés tenen l'acta a la seua disposició.
Si hi ha alguna cosa a dir, és el moment.
S'aprova per unanimitat.

Passem, aleshores, al punt segon que és la presa en consideració de la proposició no de llei sobre l'aplicació sobre als productes hortofructícoles procedents del Marroc de les mateixes condicions de producció exigides als productes provinents de la Unió Europea, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida- Bloc-Verds-IR:
Compromís.

Com sóc la persona que presenta, cedisc la presidència al senyor vicepresident.

(Ocupa la presidència el vicepresident de la comissió, senyor Ovejero Adelantado.
)

El senyor vicepresident:

Sí, señor Pañella, cuando quiera tiene usted quince minutos para la presentación.

El senyor Pañella Alcàcer:

Molt bé.

Gràcies, senyor president.

Bé, tal com diu la proposició no de llei que s'ha presentat, l'acord que està per a tancar-se entre la Unió Europea, en el que són els acords preferencials amb països tercers i particularment amb Marroc, vulnera i se salta el que fins ara s'havia establert.
Porta un perjudici per als nostres productes, ja que en este
moment no s'exigix als productes que vénen des del Marroc, no s'exigixen en absolut les mateixes condicions que s'exigixen als nostres productes.

Tant és això des del punt de vista de qualitat com del punt de vista mediambiental,
sobretot, un exemple és els fitosanitaris permesos per a utilitzar en estos productes.
Eixos
productes, això comporta una competència deslleial, sobretot perquè no compartim les mateixes obligacions i, no obstant això, els acords són preferencials per a ells.
Tant és això que comporta, inclús està previst l'augment del que són les quantitats de productes a importar en alguns d'estos, com per exemple les tomates i, per l'altra part, comporta avantatges per a productes que no són mediterranis.
D'alguna manera, una vegada més, des del govern de l'estat, -i quan dic «des del govern de l'estat» no me referisc al govern socialista- sinó des dels diversos governs de l'estat s'estan utilitzant els productes mediterranis com a compensació per a donar avantatges a productes continentals o atlàntics.
I això és una constant des de la mateixa entrada d'Espanya en el que era la Comunitat Econòmica Europea i que se seguix aguantant en el moment en què és la Unió Europea.

Per tant, dins d'estes circumstàncies, és perquè presentem la proposició no de llei en la qual demanen que els productes importats complisquen
exactament totes les mateixes conduccions de producció que s'exigixen per als productes que es fan dins de la Unió Europea, exactament les mateixes.
I, també demanem que hi haja clàusules sobre condicions laborals i socials en els acords comercials entre la Unió Europea i els països no comunitaris.

El motiu: no és la primera vegada que este diputat quan parla a la cambra expressa que els
conceptes de globalització, o bé són tinguts en compte a l'hora de globalitzar els drets socials dels treballadors i, en este cas, dels productors agraris, o bé, anem a equilibrar al final la societat disminuint els avantatges socials,
disminuint els drets socials que han costat tant d'adquirir, que ha costat segles anar adquirint, senyories.

Per tant, el fet que es plantem i demanem les mateixes condicions no va en
contra dels interessos, tampoc dels treballadors marroquins -perquè he personalitzat en l'acord preferencial de Marroc, però que podria estendre's realment a altres països del món-.
No van en contra d'ells, sinó a l'inrevés.
Si els exigim les mateixes condicions, tant parlem ací dels productes com les condicions de treball, els estarem fent un favor,
estarem equilibrant-los al que són els països europeus.
Fer el contrari significa simplement afavorir la deslocalització també en termes agraris, afavorir que els mateixos productors de les nostres terres,
d'ací del País Valencià, se'n vagen a produir a països tercers, perquè serà més avantatjós que no mantindre les seues pròpies explotacions.

Considerem econòmica i socialment una irresponsabilitat seguir esta mateixa línia, i més encara, quan una vegada més -insistisc- s'està donant com a un intercanvi de cromos en el qual nosaltres donem perquè altres, la gent del País Valencià dóna, els agricultors valencians donen per a que reben compensacions per altres
costats.

Per tant, això pense que és inadmissible i com a mínim mosatros devem fer saber al govern de l'estat la nostra veu, la veu dels valencians i valencianes que volen defendre
realment la situació agrària d'este país.

Gràcies.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias a usted, señor Pañella.

Señorías, para este punto número 2, la toma en consideración, hay presentada una enmienda por parte del Grupo Popular.
Para su defensa va a
tener diez minutos el señor Giner.

El senyor Giner Giner:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyor diputat.

Compartim, com no podia ser d'altra manera, el plantejament i el fons de la proposició no de llei que presenta vosté en nom del seu grup, però per part del Grup Popular hem cregut convenient presentar una esmena per una raó evident.
En la pròpia proposta de resolució que presenta el seu grup fa referència a instar el govern de l'estat a realitzar les accions oportunes destinades que es tinga en compte la
inclusió de les clàusules sobre condicions laborals i socials en els acords comercials entre la Unió Europea i els països no comunitaris, i a incloure en eixes clàusules els acords del govern de l'estat en tercers països.

En definitiva, quan en estos moments els representants de la Unió Europea i Marroc ja han firmat una acta d'un nou acord en el qual es liberalitzarà encara més el comerç agrícola i pesquer entre ambdues parts, quan ara el que està pendent és la ratificació, mosatros hem cregut convenient presentar una esmena per tal de matisar i
donar-li més sentit, si cal, a esta proposta que -entenem- deuria comptar amb el recolzament unànime de tots els grups de la cambra.
Per això mosatros, en síntesi, en eixa esmena recollim tot el que és la preocupació del sector agrícola i ramader.
Recollim també el que són els fonaments de la seua proposta de resolució -que són compartits, insistixc-, i per això plantegem que Les Corts acorden que el consell inste el Govern d'Espanya, en el marc de la presidència espanyola de la Unió Europea, a promoure la no-ratificació de l'acord que la Unió Europea i el Regne de Marroc van firmar el passat 17 de desembre en els termes
actuals, i a posar en marxa una política clara en suport a la nostra agricultura i als nostres agricultors en la Unió Europea.

Així mateix, plantegem que s'exigixca a la Unió Europea que introduïsca el principi de reciprocitat en les relaciones comercials amb tercers països que implica que s'exigixca als països tercers que comercialitzen productes mediterranis, el mateix nivell de
compliment de la normativa comunitària, no tan sols en matèria fitosanitària, que també, marcant els límits màxims de residus en fruits i hortalisses, sinó també les diverses normes de qualitat que s'exigixen a les nostres produccions amb l'objectiu que es posen en valor les condicions de qualitat i seguretat alimentària dels productes hortofructícoles que es cultiven per part dels agricultors de la Comunitat Valenciana.

I, exigim, també, a la Unió Europea, que prenga les mesures per a un control real i efectiu de l'entrada de productes hortofructícoles en les duanes.

En definitiva, és una preocupació compartida que es tracta d'un acord preferencial que beneficia clarament els interessos de Marroc, mentre
que Espanya i, especialment, l'agricultura mediterrània assumix la major part del cost de les concessions que ha realitzat Brussel·les en un procés negociador que s'ha dut a terme sense ninguna transparència.
(Tus) L'acord preveu la pràctica total llibertat d'accés al mercat comunitari de les fruites i hortalisses procedents de Marroc,
establint contingents tan sols per als sis productes considerats sensibles -a excepció de la tomaca, el carabassí, el cogombre, l'all, la clementina i la maduixa- doncs, pràcticament hi ha una liberalització.
Encara que, inclús per a estos productes, es fixen contingents que són molt superiors als establits en l'acord que teníem anteriorment vigent.

Una volta més, a pesar del llarg període de negociació, doncs no s'ha tingut en compte l'impacte que este acord va a tindre, a nivell econòmic i social, en l'agricultura mediterrània en general i en la valenciana en particular, que s'utilitza de nou -i cal dir-ho ben clarament- com a moneda de canvi.

És un acord que va a afectar directament a la futura competitivitat dels nostres
productes, les fruites i hortalisses, especialment de la tomaca i del cítrics.
I, en este sentit, mosatros entenem que es tira en falta una política clara per part del govern de la nació en el recolzament a la nostra agricultura i als nostres llauradors, i que s'ha posat en evidència, en este acord, una debilitat negociadora del govern espanyol al que
entenem que se li ha d'exigir fermesa en eixes negociacions i una estratègia clara en relació a l'agricultura mediterrània que, fins ara, doncs no la té, demostrant, una vegada més, la falta de sensibilitat i el desconeixement de la Unió Europea cap a l'agricultura mediterrània i les seues necessitats específiques.

Crec que no hem d'oblidar que les nostres produccions agrícoles i les marroquines competixen en els mateixos períodes d'exportació i en mercats comuns, com França o Rússia.
I de no adoptar, o poder adoptar.
.
.
, optar a eixos mercats en les mateixes condicions i en igualtat de nivell d'exigència, és evident que les nostres exportacions -dels productes que són fonamentals en la nostra agricultura- es poden vore seriosament perjudicats com a conseqüència d'eixa mesura, i tenint, també, una sèrie de conseqüències econòmiques de destroces per als productors i per al desenrotllament rural i el
sosteniment mediambiental d'àmplies zones de la nostra comunitat.

La repercussió que per al nostre sector de fruites i hortalisses tindria l'augment de les concessions d'importació dels productes procedents del Marroc poden ser molt greus.
Jo crec que això a ningú se li escapa i, especialment, per als productes com la tomaca o les taronges -les clementines-, que són capítols fonamentals en la nostra economia agrària.

Cal insistir una vegada més que el principi que deu guiar en tot moment esta negociació, o qualsevol altra negociació en països tercers, deu ser el de la reciprocitat.
Reciprocitat que abasta -el que dia molt bé el senyor diputat- quant a la igualtat dels treballadors ací com en Marroc.
En eixe sentit jo també compartisc que estem fent-los un favor als interessos dels treballadors
marroquins, perquè el que sí que resulta evident és que en cas contrari es produïx el sacrifici de tot un sector, l'hortofructícola, de països europeus mediterranis en benefici d'altres productors europeus propiciant que les fruites i les hortalisses es
convertisquen -com he assenyalat anteriorment- en autèntica moneda de canvi que beneficia altres productors.

En favor d'este principi és perquè compartim eixes qüestions, que crec que hem defensat en la mateixa línia.
Mosatros hem introduït esta esmena, crec que és més adequada al moment actual.
El que demanem per tant, en este moment, és la no-ratificació, perquè l'acord -insistixc- ja s'ha produït, el 17 de desembre, i espere que el senyor diputat, en nom del seu grup, puga
admetre esta esmena i tots pugam votar-la pensant i tenint com únic nord la defensa de la nostra agricultura valenciana.

No res més i moltes gràcies, senyor president.

El senyor vicepresident:

Sí, muchas gracias a usted, señor Giner.

Señor Pañella, para su aceptación o rechazo tiene usted la palabra.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyor president.

Bé, començaré dient que vaig a acceptar l'esmena.
Una esmena que no canvia substancialment el contingut de la proposició que s'havia presentat.
Simplement afig en el primer punt la no-ratificació -paraula que no apareixia-; no crec que això siga un element de discòrdia entre els nostres grups, i sí que parla del principi de reciprocitat, que era precisament el que demanava en
el conjunt la proposició no de llei presentada.

He de fer-li una observació.
Crec que el punt segon, que en la proposició inicial estava presentat, dir, instar el govern perquè tots fem les acciones oportunes destinades a què es tinga en compte la inclusió de clàusules sobre condicions laborals i socials en els acords comercials de la Unió Europea, amb països no comunitaris, això com a incloure-les en els acords del govern de l'estat amb països tercers, seria convenient que instara també.
Més encara, sentint la seua intervenció, la qual també ha fet referència als seus drets.

Li avance -no vull entrar ara entrar en un.
.
.
-, en favor d'un consens, si he de renunciar que eixe punt no estiga, renunciaré, ja li ho avance.
No obstant això, preferia que instara perquè seria molt més clar.
Jo no renuncie que estiga, però també sé que en la busca de consens sempre hi han renúncies.
I, en este moment, si és condició, l'acceptaria aixina sense renunciar al contingut, però pense que en este moment és important que arribe tant al govern de l'estat com a la Unió Europea la protesta per l'acord tal com s'ha signat.
Efectivament, estem d'acord amb tota la reflexió que ha fet.

I jo, insistisc, perquè la meua crítica ha de ser molt més dura que si fóra al govern actual; és una crítica a tots els governs de l'estat democràtics que hem tingut en este moment, a tots i cadascun.
Sempre l'agricultura nostra ha sigut, l'agricultura mediterrània particularment, i, en particular, la més abundant del País Valencià, que és la dels cítrics i productes hortofructícoles, ha sigut moneda de canvi, moneda de canvi que ha afavorit -i esta vegada les xifres que tenim damunt la taula, si fa falta, les discutirem-, ha passat una altra vegada -com dia-, moneda de canvi per a beneficiar l'agricultura continental i agricultura atlàntica europea.

Per tant, és important que eixa protesta arribe i -com li he dit- li accepte l'esmena, encara que preferiria que estiguera també citat expressament en el punt següent.

Gràcies.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señor Pañella.

Para la fijación de posición, por el Grupo Socialista, tiene la palabra el señor Lozano.

El senyor Lozano i Pastor:

Gràcies, senyor president.

Senyor Pañella, mosatros anàvem a aprovar-li esta proposició que vosté mos havia presentat pensant, i, sobretot pensàvem que tenia un cert desconeixement dels mecanismes d'entrada dels productes de països tercers perquè, clar, vosté fa afirmacions que no se corresponen amb la realitat.
No se pot dir que els
productes de països no comunitaris no complixen els requisits perquè és el mateix que dir o afirmar que hi ha inseguretat alimentària a la Unió Europea.

La realitat és que totes les importacions han de complir la normativa.
Una altra cosa és que no se complisca i, per tant, són il·legalitats, però sempre s'ha de tindre eixe principi perquè, si no, el que traslladem a l'opinió pública és que poden estar entrant productes amb fitosanitaris que ací no estan permesos i això no és així.

El Grup Socialista li dia que anava a votar que sí a la seua proposició perquè la presidència europea -ara espanyola- té a la seua agenda el principi de reciprocitat com element per millorar les
condicions dels llauradors del Marroc.
No s'entén o no hem d'entendre que la competitivitat haja d'estar basada en unes condicions d'inferioritat econòmica social i laboral dels que treballen i viuen en el món rural marroquí.

Pareix lògic que havíem de recolzar esta intenció, havíem de recolzar la intenció de la presidència europea per a aconseguir que els productes que entren a Europa es facen amb
les mateixes condicions que en el territori europeu.
Dic açò perquè estàvem totalment d'acord, tant en la filosofia com en els principis, i, per tant, aprovant-ho pensàvem que ajudàvem la presidència espanyola que poguera portar a cap un treball tan important com és intentar que també al Marroc les condicions dels treballadors i treballadores, de llauradors i
llauradores, foren similars a les d'Europa.

El que ja no podem aprovar és que vosté haja acceptat l'esmena del Partit Popular perquè és com si mosatros recolzàrem la deslleialtat , la hipocresia i el desconeixement.
Tots els governs, tots,
com vosté també molt bé ha dit, tots, en les relacions internacionals, han tingut com a objectiu que
eixes millores que se produïxen al nord d'Àfrica puguen estar fetes en benefici d'uns acords internacionals que afavorisquen la relació entre els països, i, sobretot, entre Europea i Marroc.

Per tant, una situació que s'ha creat a Europa amb una sèrie de mesures que es van a prendre i d'acords que se van a prendre al Marroc, està clar que com a llaurador segurament haurem de ser més competitius, ens crearà problemes, però d'ahí a poder ja dir-los el que s'ha de fer a Europa en eixes relacions internacions és molt complicat.
I, sobretot, perquè és una proposta que a vosté li fa el Partit Popular, i en este sentit s'apunta a un bombardeig, i en un moment determinat el que passa és que el Partit Popular, eixe Partit Popular que li fa a vosté eixa proposta perquè ara el govern, els socialistes a Madrid, ací a València ha creat una situació a on el camp valencià és l'últim de la fila en competitivitat de tot l'estat espanyol.

Per tant, és el mateix -i alguna vegada ja ho he nomenat ací-, que és estar trencant la cama els llauradors i, després, donar-li la culpa a la resta.
I, en eixe sentit, vosté ara accepta en eixe apuntar-se a un bombardeig contra Madrid i fent-se les víctimes, lògicament, nosaltres no podem acceptar perquè seria el mateix que acceptar que vosté també està d'acord que la situació que s'ha creat ací a la Comunitat Valenciana d'eixos quinze anys de govern del Partit Popular, vosté ara, també, està acceptant que la culpa la tenen els altres i mai els que estem ací.

Per tant, mosatros ens abstindrem perquè entenem que és la posició més lògica, més digna, o, almenys, més lleial amb el Govern d'Espanya.

Moltes gràcies, senyor president.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señor Lozano.

Senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies.

Senyor Lozano, jo lamente realment el canvi de posició perquè, d'alguna manera, me pareix que les coses són bones o roïnes depenent d'on vénen.
I això no és el meu plantejament en absolut.

El senyor Lozano i Pastor:

No, perdone, vosté no ha fet eixa proposició, vosté n'havia fet una altra.
(Veus)

El senyor Pañella Alcàcer:

Entenc, com he dit, que és una maniobra del Partit Popular perquè s'aprove, no una proposta d'un altre, sinó una proposta seua, però que he dit també que no desvirtua en absolut el contingut d'aquella.
Això és un joc que hi ha ací, és un joc molt clar.

Aleshores, al final, me ve a mi, també -i ho dic com ho he dit tantes vegades-, la responsabilitat de donar curs o no donar curs a una proposició en el moment que toca.
Jo he decidit, en pro del consens -i ho he dit aixina, no he ballat d'alegria quan vam fer l'esmena-, però he dit que, en pro del consens, fer una renúncia que constara d'un punt i acceptar l'altra redacció que no crec que parle en contra de ningú, almenys, expressament, no.

Però, vosté també m'ha dit que si desconeixem els mecanismes de control de la.
.
.
Mire, cal llegir
atentament.
Quan parla de -en la meua proposició, faig referència a la meua, a la que estava disposat a dir que sí-, parla inicialment de l'acord, però quan parla de la competència deslleial també diu «en la pràctica».
Ja no parle de l'acord, parle que en la pràctica, això se traduïx en una competència deslleial perquè tots sabem -i vosté ho ha reconegut també- què és el que passa.

Que si hi ha inseguretat alimentària o no.
.
.
Escolte!
Hi ha inseguretat.
Quan hem parlat del tema -que també està relacionat ell- del que són els controls fitosanitaris, que no és exactament el mateix tema, però també estem en el control de les importacions, hem vist la falta de seguretat en els
controls de les importacions, pel que fa als tractaments fitosanitaris.
El
morrut roig, el picudo rojo, el fong del caqui, l'arna de la tomata.
.
.
Hem parlant reiterades vegades de tot això i és un conjunt.
I això indica que, efectivament, no se complixen tots els requisits, no se complixen
tots el requisits.

Després, hi ha una altra cosa.
Vosté ha dit que volia ajudar la presidència espanyola.
Mire, a mi no me costa ajudar a qui siga, però a qui vull ajudar és l'agricultor valencià.
Que ho tinguen ben clar.
No a la presidència espanyola.
Si de retruc ajudem la presidència espanyola, millor que millor, però no faja un plantejament partidista, que sí de partit, però no partidista de dir: «Depén d'on ve, està bé, i, depén
(inintel·ligible) .
.
.
» Ni parle de deslleialtat, ni d'hipocresia, ni de desconeixement.
No se m'ocorre dir-li-ho a ningú.

Vosté parla de relacions internacionals.
Mire, ací, efectivament, les relacions internacionals són complicades -ho he dit, i no és la primera vegada-, molt complicades.
És més, crec que el poble valencià estaria disposat a assumir sacrificis, sacrificis, per a l'estabilitat internacional i tantes coses que saben que parlem moltes vegades
quan parlem de productes agrícoles que, realment, estem parlant moltes vegades d'això.

Però, mire, que fem sacrificis no vol dir que nosaltres hàgem de mantindre l'estabilitat de tot Europa.
Si nosaltres hem de contribuir a l'estabilitat, caldrà tindre contrapartides.
I estes contrapartides no se tenen.
En realitat, les
dades, que se contemplen en l'acord: incrementar el contingent base de la tomata per passar de 185.
000 a
225.
000 tones, a més, amb la possibilitat d'arribar al 2013 fins a 285.
000 tones.
En contrapartida, augmenta l'entrada preferencial de cereals i de llet al territori marroquí.
D'on vénen?
Els cereals i la llet ja li garantisc jo que no són valencians.
S'augmenta els contingents de la tomata, se preveu els augments posteriors fins a
l'any 2013 i s'augmenten els contingents de retruc, d'anada al Marroc, del que és la llet i els cereals.

Mire, això, jo li dic que és ser moneda de canvi.
I en eixa situació, en eixa situació és quan li dic que si he de tragar alguna cosa, per l'orgull, açò de dir: és que no s'ha aprovat la que presente ací jo, doncs, m'ho trague.
Eixa és l'explicació.
Perquè, mire, que l'agricultor tinga la cama trencada o algú li la trenca, sí; la dreta per un costat, i, l'esquerra, per l'altre.
Les dos cames té trencades ja.

Gràcies.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias.

Señor Lozano.

Cuando quiera, señor Lozano.

El senyor Lozano i Pastor:

Gràcies, senyor president.

Mire, senyor Pañella, vosté diu que la proposta que li fa el Partit Popular no desvirtua la proposta de
resolució que vosté presenta.
Jo pense que li l'ha desvirtuat totalment perquè, a més, a poquet que la lligga la de vosté i lligga la proposta que fa el Partit Popular, se n'adonarà que s'han sumat a un carro per a ficar.
.
.

Vosté diu: «Les Corts Valencianes insten el govern de l'estat a fer les actuacions pertinents destinades que les autoritats europees
exigisquen els productes importats des de tercers països, entre ells el Marroc, després de la supressió de les barreres, els productes hortofructícoles procedents d'aquest país a la Unió Europea, les mateixes condicions de producció que s'exigeixen per aquests productes quan procedixen de països de la Unió Europea».

Efectivament, perquè jo li dia abans que estava d'acord que exigisquen les mateixes condicions de producció, perquè eixes condicions de producció, lògicament, estan basades sobre el dumping que se fa de caràcter social.
I això és molt important.
I li dia que estem d'acord i està d'acord el Govern d'Espanya de portar-lo a la Unió Europea i està portant-ho per a vore com se millora.

En el següent punt, vosté diu que insta el govern de l'estat per a fer les accions oportunes destinades a que ens tinga en compte la
inclusió de clàusules sobre condicions laborals i socials, que, d'alguna forma, el que fa és reincidir en el punt anterior.

I, per tant, mosatros també estàvem d'acord perquè el que volem és dir-li al Govern d'Espanya -que ara és el president de la Unió Europea- que, per favor, continue en eixa línia perquè eixa és la correcta, i, en la mesura que estos països augmenten el seu nivell de vida, doncs, lògicament, les condicions que tindran per a ficar els productes a Europa seran
diferents.
Però, lògicament, arriba el Partit Popular i el que fa i el que diu, en el seu primer
punt, és promoure la no-ratificació de l'acord que la Unió Europea i el Regne del Marroc van firmar el passat 17 de desembre.

És que, potser, el Partit Popular, si havera estat governant, no havera fet el
mateix que ha fet este, perquè sap molt bé que eixes no són les condicions que se donen en Europa per tractar en estos països?
Que eixos no són els interessos dels europeus per a poder fer, per a poder que n'hi hasca una bona relació que permeta un altre orde de caràcter econòmic i social?

Per tant, no me diga que no li desvirtua la seua proposta perquè no té res a vore.
I sobretot quan ve d'un partit que, amb això que vol ajudar -i com vosté també- els agricultors valencians, doncs ara resulta que és el partit que ha desfet.
.
.
, la desfeta més gran de tota la història de la Comunitat Valenciana en agricultura, si la comparem amb la resta de
les comunitats autònomes.

I vosté li diu que sí a eixa proposta, i per tant, jo l'únic que li dic és que en eixes circumstàncies estava disposat a aprovar-li la primera, però en esta, com vosté pot comprendre, lògicament anem a abstindre'ns.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señor Lozano.

Bueno, señorías.
.
.

El senyor Giner Giner:

Senyor president, per al·lusions.
.
.
(Veus) El senyor Lozano en la seua intervenció ha al·ludit directament (veus) al meu grup parlamentari i al meu partit, inclús amb manifestacions que jo crec que no són acceptables.
I per això li demane la paraula.

El senyor vicepresident:

Señor Giner, en pro que en esta comisión siempre hemos discutido todo y hemos dialogado todo lo que hace falta, tiene
usted tres minutos, pero sabiendo que el señor Lozano tendrá otros tres minutos también para la réplica.
Tiene usted (inoïble) .
.
.

El senyor Giner Giner:

Tres o sis li'n pot donar al senyor Lozano.
Sé que ell ha de tancar el debat, però jo tan sols vullc fer referència a les al·lusions que el senyor Lozano, per a poder justificar allò injustificable, ha fet en la seua intervenció.
Ha començat qualificant d'hipocresia i deslleialtat, sense més principis, el Grup Parlamentari Popular.

És lamentable, senyor Lozano, que ací, com ha fet vosté en la seua intervenció, s'estigmatitze la gent en funció del que defén.
Si defenen el que vostés diuen està molt bé.
Si defén el que planteja el Partit Popular s'estigmatitza directament.

Mire vosté, la utilització del maniqueisme de dir que si ve del PP no pot ser bo, si ve del PP és pecaminós, no és progressista, té per la seua part un aire de superioritat que delata una total falta d'objectivitat i empesta a naftalina per vell, per caduc, per passat de moda i per
ranci.

Però és que a més, vosté ha qualificat d'hipocresia i deslleialtat.
Mosatros hem fet una proposta que entenem que és la que correspon, que és la coherent.
Vaja paperot ha hagut vosté de defendre per a poder justificar allò injustificable, com li he dit anteriorment.

Jo no em crec que vosté estiguera disposat a votar la primera proposició de Compromís perquè, senzillament, mosatros hem introduït, tan sols, el tema de la ratificació.
I vosté ahí ha buscat una escapatòria política per a justificar -insistixc- allò injustificable.

Vostés ací, el que han demostrat com a grup parlamentari, una volta més, és que són escuela de amén, escuela de amén.
Vostés es pleguen a les directrius del Partit Socialista a nivell d'Espanya.
Vostés ací l'únic que fan és fer-li l'ona al Govern d'Espanya, encara que al fer-li l'ona perjudiquen els interessos valencians.
I una volta més, vostés falten.
.
.
, en tot cas, falten a la veritat en les seues defenses.
No tenen
valentia a l'hora de posicionar-se inequívocament en defensa dels interessos valencians, amb la qual cosa deixen de ser
fidels al seu poble, al que haurien de defensar.

L'esmena que el senyor diputat, en representació de Compromís, ha admés és radicalment idèntica a aquella que ell havia presentat.
N'hi ha una matisació que sí que canviava.
L'acord s'ha produït, i l'únic que queda és, o ratificar, o no ratificar.
I allò coherent, allò necessari i el que deuríem fer des de la responsabilitat els distints grups és demanar la no-ratificació d'un acord que és lesiu per als interessos de l'agricultura i la ramaderia valenciana.
I això és el que mosatros hem plantejat.

No vinga amb contes d'hipocresia i deslleialtat.
No vinga estigmatitzant els que poden adoptar una
posició, que estan en el seu perfecte dret.
Unes voltes els recolzen a vostés perquè creuen que ho deuen fer i, altres, recolzen posicions que compartim del Partit
Popular.
I això és plenament democràtic, a pesar que vostés es regisquen per vells i caducs mecanismes que estan més passats de moda, que com diria un alcalde que coneguem, i més vells que el formatge blanquet.

Moltes gràcies, senyor president.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señor Giner.

Sí, señor Lozano, tiene usted, también, tres minutos.

El senyor Lozano i Pastor:

Gràcies, president.

Mire, senyor Giner, jo entenc que vosté ha seguit el guió, però no és un guió d'ara, és un guió que ja fa temps que vostés estan practicant ací en Les Corts, i és utilitzar estes Corts per a fer l'oposició a Madrid.
És un guió que ja el tenen vostés inclús ja molt assabentat, el tenen ja molt inclòs.
Perquè vosté sap que el que diu no és veritat.
(Veus)

Este diputat i este grup parlamentari hem estat recolzant en esta comissió propostes que, inclús, eren del Partit Popular i que anaven teòricament en contra de Madrid.
I no obstant això, les hem recolzades a fi de millorar la situació dels llauradors i llauradores valencians.
I no diga i no cante la lloa al
valencianisme i a «mosatros som els que defensem i no defensem».
Tant de bo fóra aixina, i tant de bo!
, fa ja molts anys, vostés hagueren segut de veritat els que estigueren fent això pels valencians.

Mire, hi han dades que ho corroboren i dades que diuen tot el contrari.
I és que mentres les altres comunitats autònomes han estat recolzant les seues agricultures i el seu món rural amb diners, amb percentatges dels seus pressupostos, ací han anat abaixant.
I mentres Andalusia, mentres Castella-la Manxa, mentres
Castella-Lleó, mentres Rioja, mentres Navarra, la mitjana dels seus pressupostos estava al
voltant del 9% i el 10%, vostés ací estan en el 2,4%.
I ara ixen en defensors dels llauradors valencians.
Això és hipocresia, senyor Giner, i per tant, li ho torne a dir per si no li havia
quedat clar.

I vosté, ara, en este moment, el que fa és exactament el mateix, en un moment determinat s'apunta a eixe bombardeig en contra de Madrid i presenta una proposta que el
senyor Pañella té a bé acceptar, i que, lògicament, jo no seré qui per a dir-li que ho faça o no ho faça, és la seua potestat i, per tant, mosatros el que dic és que no podem, una vegada més, apuntar-se a eixa ona que vostés fan en contra de Madrid.

Per favor, més arguments, sobretot, més fets, més treball i, aleshores, és quan arribarem a.
.
.
, i intentarem convéncer-mos que vostés de veritat, quan parlen, diuen: «Els seus sentiments van a missa.
» I no com fan ara, que sempre estan en contra del que siga per tal de fer l'oposició.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias a usted, señor Lozano.

Señorías, vamos a pasar a la votación de esta iniciativa con la enmienda incorporada.
¿Votos a favor?
¿Votos en contra?
¿Abstenciones?
Por 9 votos a favor y 6 abstenciones, se aprueba esta iniciativa.

Proposició no de llei sobre l'adaptació de les pensions de llauradors i ramaders a la mitjana provinent del règim de la Seguretat Social, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra
Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís (RE número 50.
186, BOC número 212)

El senyor vicepresident:

Pasamos al tercer punto del orden del día, que es toma en consideración de la Proposición no de ley sobre la adaptación de las pensiones de labradores y ganaderos a la media proveniente del régimen de la Seguridad Social, presentada por el Grupo Parlamentario Esquerra
Unida-Bloc-Verds: Compromís.

Tiene la palabra el señor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, senyor president.

Bé, espere que el fet que jo presente una proposició no de llei no siga motiu de discussió permanent entre els dos altres grups que estan representats ací.
M'agradaria que entràrem en el fons i que no tinguérem ahí.
.
.
, s'utilitzara com una fórmula per a tirar-se l'un a l'altre les pedres, perquè eixes pedres mos peguen a tots.

Bé, este tema és un altre tema també important.
Està expressat i argumentat en la proposició no de llei.
La pensió mitjana que reben els llauradors i ramaders de la Comunitat Valenciana, a través del règim especial agrari, és de 504 euros al mes.
Eixa és una diferència que pense que no podem admetre en silenci, quan el mateix, si provenen del
règim de la Seguretat Social, a nivell de l'estat, amb les dades del Ministeri de Treball, és de 906 euros.
Per tant, en conseqüència, un pensionista agrari cobra 402 euros al mes menys que altre que cotitze
al règim general.
Això representa que cobra només el 56% del que cobra qualsevol altra persona del règim general.

Aportant més dades, si s'analitzen totes les pensions existents, s'observa que l'assegurança obligatòria de vellesa i invalidesa, de mitjana 349 euros; mentres que les de l'empleat de la llar és de 465, i són les que perceben una quantitat inferior a la dels llauradors i ramaders del règim agrari.
Fins i tot, el salari mínim interprofessional -és de 633 euros- és més alt que allò que percep un llaurador o un ramader.

La mitjana del règim agrari en la jubilació és de 556 euros en comparació dels 1.
076 que es cobren en el règim general.
Així mateix, la pensió per viudetat és.
.
.
, també en el general és de 619, mentres que en el règim agrari, de 446 euros.
La incapacitat permanent que se percep és de 931 euros, mentres que l'agrari és de 479.

Com veiem, senyories, les diferències són totals i en tots els aspectes.
I ahí hem de reflexionar.
Jo crec que és important que pensem si els llauradors i els ramaders són persones de classe social inferior als altres o són persones -tal com diu la mateixa Constitució- iguals en drets i deures a tots els altres.
En este moment, la igualtat no es
produïx.
La igualtat no es produïx i, per tant, nosaltres estem en l'obligació de detectar-ho i d'instar que es pose solució a aquest tema.

No sé si el moment és el més adequat.
I ho dic perquè pareix ser que les línies que se fan és de posar traves, vull dir.
De fet, en les organitzacions professionals agràries s'han pronunciat ja en contra dels anuncis de reducció de quanties en les pensions de jubilacions; així com també s'han manifestat, a l'igual que Compromís, en la negativa total a retardar l'edat de jubilació fins als seixanta-set anys.

Tenint en compte que la situació dels llauradors és que són uns treballadors que les rendes seues estan disminuint any rere any.
Si a més d'això, si a més de tindre en compte l'alta mitjana d'edat dels llauradors i llauradores, resulta que són els que cobren les pensions més baixes, haurem de trobar solucions.
Senyories, solucions n'hi han, solucions n'hi han.
De fet, comencen a anunciar-se per altres llocs indirectament que en la
renda agrària se tinga en compte també la compensació, precisament pel bé mediambiental que originen.

Avui, estem en una política de sancions o de pagaments per a castigar les emissions, les emissions.
.
.
però, per una altra part, comença a parlar-se de la possibilitat del manteniment de l'agricultura també per compensacions, pel seu benefici mediambiental.
.
.
, que donen.

Bé, no és el cos d'esta proposició avui, però sí que és important tindre-ho en compte.
Perquè si eixa és la tasca social, no només l'econòmica, sinó la social i mediambiental que estan creant els llauradors -el manteniment del medi ambient, el manteniment de població en llocs que si no fóra per l'activitat agrària no hi viuria ningú avui, el manteniment del paisatge-, també els ho hem de reconéixer perquè tenen una tasca econòmica important, però també una tasca social que estan desenvolupant i una tasca amb resultats
mediambientals molt positius.

Per tant, crec que és de justícia que demanem que se'ls equipare com a mínim, que se'ls equipare a tota la resta de treballadores en la seua fórmula final, diguérem, la forma d'accedir a les pensions i les quantitats que les corresponen.

Gràcies, senyories.

El senyor vicepresident:

Gracias a usted, señor Pañella.

Por parte del Grupo Socialista, tiene la palabra el señor Lozano.

El senyor Lozano i Pastor:

Gràcies, president.

Senyories.

El Grup Socialista, per les raons esmentades pel senyor Pañella, que mos pareixen adequades i coherents, va a votar que sí a esta proposició no de llei.

Dit açò, també m'agradaria dir que, lògicament, mosatros som dels qui pensem que ha de ser en el marc, en el Pacte de
Toledo, on totes les forces socials, polítiques, sindicals que allí estan representades facen un debat ample, perquè, com vosté sap, no és una qüestió que ve d'ara i que hi ha moltes connotacions que afecten a tots.

Per tant, demanar-los a tots, a tots els partits polítics, perquè allí estem tots els partits polítics, i sobretot a les organitzacions sindicals, que eixe pacte, el Pacte de
Toledo, que allí se discutisca eixe tema.

Per tant, si açò contribuïx a enviar el missatge que és bo que se parle, perquè, evidentment, com he dit abans, compartim que no hi ha dret que hi haja una
situació tan clarament desfavorable que als llauradors i als ramaders valencians, per
eixa sèrie de qüestions anem a votar que sí.
Perquè creguem que ajudem que se faça eixe debat el més prompte possible.

I sobretot, senyor Pañella, perquè, com abans s'ha parlat ací que mosatros aprovem o desaprovem en funció del partit, doncs, lògicament, quan les coses són raonables vull que vosté entenga que estem d'acord i quan no creguem que són raonables creguem que no.

Per tant, l'acusació que abans se mos ha fet jo crec que és improcedent, a més de malintencionada, perquè mosatros recolzem, indistintament de la situació de qui governa allà, el que creguem que és millor per al camp valencià.

Moltes gràcies, president.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias a usted, señor Lozano.

Por el Grupo Popular, tiene la palabra el señor Peral.

El senyor Peral Villar:

Buenos días, presidente.

Señorías, efectivamente, en este asunto vamos a coincidir todos los grupos y
suscribimos plenamente la propuesta, la iniciativa de Compromís, de la injusticia que en este momento sufren los ganaderos y los agricultores
en relación al resto de los trabajadores del régimen general de la Seguridad Social.
Y nos parece, no sólo por estas peculiaridades tan importantes de nuestros ganaderos y nuestros
agricultores, en razón de su trabajo, sino porque realmente pues se produce una gran injusticia entre
estos trabajadores con el resto.

Hemos estado analizando su iniciativa y, efectivamente, la suscribimos
plenamente, y por todo esto le trasladamos nuestra voluntad de aprobarla y de
suscribirla en los mismos términos que usted la ha presentado.

Nada más y muchas gracias.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias a usted, señor Peral.

Señor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Simplement agrair, senyor president, agrair la postura dels altres dos grups,
tant la del Partit Socialista i, indubtablement, i a més fent la referència que em pareix indubtable que siga un marc creat on s'està parlant del règim de pensions és allí on s'ha de debatre.
Però que nosaltres el que diem és que instem al govern de l'estat que faça el que haja de fer.
I ell ja té els seus mecanismes creats per a portar el debat.
I sobretot
(inintel·ligible) .
.
.
efectivament perquè açò puga arribar a solució.

Com dia, els ho agraïsc als dos, i supose que és una situació que els que més ho agrairan, si va a bon terme, són els llauradors i llauradores.

Per tant, senyor president, res més.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señor Pañella.

Señorías, pasamos a la votación de este punto.
¿Votos a favor?
Bueno, pues por unanimidad queda aprobado este punto número 3.

Proposicions no de llei sobre la normativa d'ajudes per a pal·liar les pèrdues als agricultors i altres infraestructures agràries afectades pel temporal de fred i neu de desembre de 2009, i sobre la creació d'una línia d'ajudes a les explotacions agropecuàries per les nevades del 7 i 8 de gener de 2010, presentades pel Grup
Parlamentari Socialista (RE números 50.
539 i 51.
127, BOC número 212)

El senyor vicepresident:

Señorías, vamos a pasar.
.
.
, ha habido una petición por parte del Grupo Socialista de que el punto número 4 y el número 6 se van a tratar conjuntamente.
Ahora bien, señalo que luego las votaciones van a ser por separado, como marca el reglamento.

Por lo tanto, tiene la palabra, por parte del Grupo Socialista, la señora Crespo.
Cuando quiera.

La senyora Crespo Domínguez:

Gràcies, senyor president.

Bon dia, senyories.

Si en l'agricultura valenciana no n'hi havia prou desgràcies amb totes les adversitats climatològiques que al llarg de l'any 2009 han anat produint-se, per exemple els incendis del passat estiu en la
Vall de Gallinera, Vall de Laguar i Marines, encara ens quedava als
agricultors, entre altres coses, acabar l'any de forma horrible, perquè de tots és conegut que els passats mesos de desembre i gener la Comunitat Valenciana va
patir de nord a sud un temporal on les baixes temperatures i les nevades
ocasionaren nombrosos danys al camp valencià.

Em veig obligada a fer una introducció més extensa per arreplegar en estos moments la situació greu que patix el sector agrícola i ramader en les tres províncies de la Comunitat Valenciana.

Molts cultius s'han vist afectats, les hortalisses, com la carxofa, les faves, les cols, les
coliflors, les lletugues, han sofrit pèrdues que ronden els 2 milions d'euros en el Camp de Túria, l'Horta i la Ribera, amb un 20% menys de producció per les baixes temperatures.
Però també als termes municipals de l'interior de la Comunitat Valenciana, on n'hi ha un gran nombre d'explotacions agropecuàries, molts agricultors i ramaders han vist durant els dies 7 i 8 de gener com
era pràcticament impossible accedir a les instal·lacions i al ramat extensiu a causa de l'acumulació de neu en les vies d'accés, tant en camins rurals com en pistes particulars, el que ha provocat la baixa
d'algun cap de ramat i una important despesa econòmica per vore's en la necessitat de llogar maquinària adequada a fi de netejar els accessos als masos i granges.
Açò, unit a totes les dificultats que patia el sector, no ha fet més que agreujar la crisi econòmica que el sector ramader venia sofrint.

També els cítrics amb gran quantitat de fruita gelada i caiguda, i per tant impossible de
comercialitzar.
Però ja en un sector, en les comarques d'interior d'Alacant i Castelló, l'olivar, que va patir grans destrosses, no sols en la collita que més o menys estava avançada, d'ahí que en alguns punts sols entre el 10 i el 20% es va fer malbé, sinó que sobretot els arbres, molts d'ells totalment destrossats per la intensa nevada dels dies 14 i 15 de desembre i
que van a tardar fins a quatre anys en poder produir de nou.

El sector olivarer, on hui centraré la meua proposició no de llei, insistisc, no perquè altres sectors no estiguen afectats, que també, i per suposat demane per a ells totes les ajudes necessàries per part de l'administració, a l'igual que vaig a fer-ho per a un sector que en la Comunitat Valenciana és un dels principals cultius de secà de les nostres comarques d'interior de nord a sud, i que des de temps immemorable es dedica a obtindre l'oli d'oliva extra, oli d'oliva verge i, com no podia ser d'una altra manera, oli ecològic des de fa uns quants anys, amb bons resultats en el mercat per l'excel·lència del producte que el sector, amb gran dedicació i esforç, ha estat capaç de produir i comercialitzar, malgrat la falta evident d'ajudes per part de l'administració competent en la matèria, com és la Conselleria d'Agricultura, que no ha mostrat fins ara una sensibilitat massa clara per a un
sector amb més de 100.
000 hectàrees de cultiu i que es diversifica en dos sectors productius: per una banda, el
sector agrícola, productors d'olives, és a dir, homes i dones del camp que es dediquen a treballar la terra i
arreplegar la collita d'olives des de novembre fins febrer aproximadament, i que han estat esperant eixe
moment durant l'altra part de l'any, amb la perspectiva de poder transformar la matèria primera, la renda, en oli en les diferents almàsseres de la Comunitat Valenciana.

Doncs este any este procés no s'ha pogut acabar i per a un bon grapat d'agricultors ni tant sols encetar, perquè el temporal de neu i fred han acabat amb una campanya que s'anunciava bona en quilos i en qualitat de l'oli.

Davant d'aquesta situació, els pobles de les comarques Alcoià-Comtat, una de les zones d'interior que més danys ha patit en l'olivar, es reuniren els seus alcaldes, sense mirar el color polític de cadascú i fent valdre, en primer lloc, una petició per a tots, la mateixa, demanant a les Corts Valencianes que insten el Consell
a publicar ajudes per pal·liar les pèrdues sofrides en les explotacions agràries dels diferents termes municipals pel temporal de fred i neu del passat més de desembre i gener.

I esta és la valoració de danys del temporal de neu i fred del 14 i 15 de desembre de 2009 a les
comarques de l'interior, Alcoià-Comtat.

A Almudaina durant quatre anys el 30% dels arbres no van a produir, el 40% dels
arbres no van a produir durant dos anys i el 30% dels arbres no a produir l'any que ve.

En la mateixa situació es troben Balones, Quatretondeta, Penàguila, Benimassot, Alcoleja, Benifallim, Tollos, Agres, Facheca, Famorca,
Planes, Benasau i Alfafara.

Benillup, durant el primer, és a dir l'any que ve, el 40% dels arbres no van a produir, el 50% dels arbres no van a
produir durant dos anys i el 10% durant quatre anys.

Açò passa també en Villena, Gorga, Benilloba, Alqueria, Benimarfull i Beniarrés.

I hem d'afegir les destrosses en pinars i mont en els termes de Balones, Benimassot,
Facheca, Tollos, Benifallim, Agres, Alfafara i Quatretondeta.

Davant d'estos fets, perquè com vostés acaben d'escoltar, la valoració és preocupant, davant la problemàtica a la qual haguérem de fer front de forma immediata per ser la majoria d'estos municipis afectats pel temporal, pobles amb una economia agrícola important i on la collita d'olives és una mitjà de subsistència que fa que no es despoblen els municipis, ja que encara hui en dia un
grapat de famílies viuen de la terra, demanen tots estos alcaldes, a l'igual que es va fer el passat mes d'agost, ajudes específiques per poder afrontar les pèrdues ocasionades pel temporal; però també una línia de crèdits amb interés preferent per als afectats, ja que en estos moments quasi segur que no van a
obtindre renda dels arbres afectats durant varies collites i poder així pagar els jornals, resulta de la feina de poda, treball de camp, adob i
manteniment del cultiu fins a la recuperació dels arbres dins d'un parell d'anys o menys, que és la data estimada pels tècnics, quan començaran a produir de nou els arbres.

Però demanen sobretot de manera urgent que el Consell cree una línia d'ajudes especial de duració quadriennal de creació de llocs de treball, complementària a les ja existents, com són l'Emcorp, el Pamer, el treball jove, Ezoint o PAPIF, finançades al cent per cent per La Generalitat.
Perquè, per desgràcia de tots, l'atur en el camp ha tornat a pujar en el mes de febrer, i això sols té una lectura: les males polítiques agràries que està portant endavant el Consell, que té abandonat el camp valencià.

Eixe és el sentiment dels alcaldes firmants de l'escrit amb data 8 de febrer, on, repetisc, no importa el color polític, sinó donar solucions a homes i dones que ja estan molt castigats en temps normal per
la falta d'ajudes.
Imagineu la situació actual sense perspectives de renda durant quatre anys.

En estos moments també queda afectat per la no producció d'olives al camp, el sector industrial, transformador d'eixa matèria primera, l'oliva en oli.
D'ahí que caldria fer extensiva l'ajuda a les almàsseres que van a deixar de comercialitzar un percentatge important d'oli verge i extra, amb la conseqüent pèrdua de llocs de treball, que és un altre agreujant per l'economia d'estes terres de l'interior, caracteritzades pel minifundi, amb rendiments per hectàrea que estan entre mil i dos mil quilos; comparat amb Andalusia que està entre set mil i huit mil quilos per hectàrea, mai alçarem el cap sense ajudes per part de l'administració a l'olivar de les terres de l'interior de la Comunitat Valenciana.

Així que he d'insistir en la meua petició, que de forma urgent s'aproven ajudes per a tots els pobles d'interior que, sense eixe impuls per part de l'administració, van a vore's cada vegada més despoblats i sense perspectives de futur, perquè les necessitats, senyors diputats, no tenen color polític.

Vull recordar ací unes paraules del president de La Generalitat del dia 18 de giner que va
pronunciar en l'acte que presidia davant de Ruralter, i cite: «Prop dos milions de persones viuen en municipis considerats rurals, extensió que ocupa més del 80% del territori valencià, i des del Consell sempre, i recalque «sempre», s'ha pretés que la vertebració arribe fins a l'últim racó de la nostra comunitat i que en qualsevol lloc del nostre territori es tinguen
les mateixes oportunitats de formació, de preparació, de serveis, de modernització de la nostra agricultura i ramaderia».

Amb eixe esperit demane jo també ajudes per a estos pobles i tots els pobles de la Comunitat Valenciana, que no
sols han vist la collita fer-se malbé, sinó que també els danys han anat més enllà: nombrosos despreniments en marges, aigüeres, camins intransitables, degut a les solsides i a les fortes pluges que
arrastraren tot el que es trobava al seu pas.
El que ha obligat els ajuntaments
a fer despeses extraordinàries, posant a disposició dels terratinents maquinària per a, en un primer moment, poder transitar pels camins rurals i accedir a
les seues propietats.

Hui, sense l'ajuda de la Conselleria d'Agricultura, dins de no-res els agricultors es voran obligats a deixar erms els bancals per falta de no
haver rebut a hora, quan era necessària, tot tipus d'ajuda per part de l'administració competent, i aixina ho diu el nostre Estatut d'autonomia, que atorga la competència de La Generalitat en matèria agrícola en el seu article 49.
3.
Jo crec, i estic més que convençuda, que els ací presents tots volem una agricultura rendible.

Per tant, demanaria que foren conseqüents amb el que pensen i que les decisions que es preguen no siguen pures
decisions polítiques, sinó que vagen més enllà i beneficien allí on siga necessari al sector agrari, que sigam capaços de posar en marxa mesures hui per al sector de l'oli de les comarques de l'interior, però demà en pot ser un altre.

Perquè, per desgràcia, l'agricultura valenciana no alça el cap des de fa molts anys.
Es troba sense futur, sobrevivint conforme pot a
les coses inevitables, com són els temporals, però també a les males polítiques agràries del govern del Partit Popular des de fa més de quinze anys.

Per això demane que la conselleria siga sensible als escrits firmats pels alcaldes de
totes les poblacions que abans he citat i encete, per la via urgent, mesures
concretes d'ajuda per evitar mals majors en la renda dels hòmens i dones del camp afectats, perquè tal vegada això seria una garantia que van a continuar treballant els camps i evitaríem danys mediambiental greus en el futur.
Per exemple, possibles incendis per
quedar-se els bancals erms, amb la conseqüent desertització de terres que, per la seua idiosincràsia, ja patixen
arrastres contínuament.

Per tant, la preservació, protecció i regeneració és necessària en aquestes terres d'interior, de cultius en terrassa, que és un factor afegit a la dificultat del cultiu i manteniment dels bancals.

Totes les resolucions que es prenguen al respecte, insistisc, haurien de ser
per la via d'urgència, perquè de no ser així, difícilment podran ser efectives i preservar una activitat agrícola que perilla si no rep incentius de tot tipus.

Els pèrits ja han fet la seua feina valorants els danys que oscil·len entre un 10% i un 90% de pèrdues, segons el municipi.
Sigam capaços nosaltres els polítics, des d'estes Corts Valencianes, d'instar el Consell perquè pose en marxa ajudes que pal·lien les pèrdues dels agricultors afectats dels temporals de neu i fredes dels passat mesos
de desembre i gener.

Res més i moltes gràcies.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias a usted, señora Crespo.

Señor Pañella, tiene usted la palabra.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyor president.

Simplement el que vull ja és deixar clar el recolzament a les propostes que ha presentat el Grup Socialista
tan bé exposades i tan documentades, com ho ha fet la senyora Crespo.

I simplement demanar també, demanar també que no és suficient programar les ajudes, sinó fer un sistema senzill d'accés, de valoració i d'accés de tots els afectats perquè estes ajudes puguen arribar a ells.
Crec que massa vegades hem vist que es
publica un sistema d'accés que les valoracions, quan es publica, són impossibles de fer ja.
I, per tant, el que fan és simular que l'administració se pren interés, però al mateix temps impossibilitar que els afectats puguen accedir realment a estes
ajudes.

Pense que igual que hem estat d'acord, encara que en un tema.
.
.
, en els temes de fons que hem tocat i hem portat
per als agricultors, hauríem d'estar d'acord també.
.
.
Hem tocat avui dos temes importants: un tema, el de la competència internacional; un altre, el de les jubilacions.

Però si realment ens creem tot el que hem anat dient al llarg de les diferents
intervencions sobre els agricultors valencians, hem d'estar preparats també per a respondre quan hi han inclemències.
I, per tant, en la línia que altres vegades he proposat jo mateix, en nom del meu grup, de Compromís, anem a donar el nostre recolzament.
I demanar també que el recolzament siga unànime.

Gràcies.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señor Pañella.

Por el Grupo Popular, tiene la palabra el señor Parra.

El senyor Parra Sisternes:

Gràcies, president.

Senyories.

Senyora Crespo.

Bé, en principi, anàvem a oposar-mos a esta PNL.
Pareixia que anava a acabar jo amb la germanor que
regnava hui en esta comissió, perquè és una comissió que realment -sempre ho hem comentat- se fan demandes que, a més, van en benefici del sector agrari.
I a més, ací molts dels membres que estem patim eixes necessitats en les nostres mateixes
carns.

Jo li he preparat ací una sèrie d'explicacions, una sèrie d'arguments per a contradir eixa demanda de les dos PNL.
Però en vista de la seua proposta, de la seua explicació que mos ha fet, molt extensa i molt ben detallada, de tots els danys que s'han patit, sobretot d'eixes dos comarques.
.
.
Perquè, a part, el punt que tracta afecta moltes vegades i any rere any a estes
comarques també, però, en este cas, el plantejament que se fa en l'Alcoià i el Comtat, sí que és de veres que hi ha hagut un mal prou fort, sobretot en l'olivar.
Que, com vosté bé ha explicat, danys que van a repercutir no en un any ni en dos, sinó en diversos anys; danys en infraestructures també, que van a ser molt conseqüents per al desenrotllament del benestar inclús del nostres llauradors o dels ramaders que hi ha en aquella zona.

I fent ús d'eixa proposta que vosté fa també de.
.
.
o d'eixe aval que vosté fa dels municipis firmants, que sense mirar color polític, que moltes vegades això s'utilitza, i és de veres, s'utilitza per bé, i en este cas, també se fa.
.
.
(Veus) No, si me pareix molt bé.

Mosatros, la proposta que va a fer-li també el meu grup és el mateix.
A vore si sense fer ús d'eixe color polític, mos unim també amb eixos municipis i esta PNL.
.
.
Jo plantejaria fer un descans ara de tres o
cinc minuts i transformar-la o convertir-la en una demanda al ministeri de zona
catastròfica, perquè realment crec que vosté, en el plantejament que mos ha fet, és greu la situació d'eixes dos comarques.

I la conselleria té les seus mesures o els seus mitjans quant als plans que té de programes de foment de la garantia agrària i altres programes que té, com el d'estructures agràries, però, bé, la situació, sí que és de veres, és més greu del que jo me pensava, després d'haver sentit el seu plantejament.

Llavors, li demanaria al senyor president, si cal, vore si hi hauria eixa
possibilitat, fer un descans i debatre o plantejar-mos eixa demanda o convertir
açò en una petició.
.
.
(veus) una esmena d'aproximació per a una demanda de zona catastròfica per a eixa zona.

El senyor vicepresident:

Señor Parra, por parte de esta presidencia no hay objeción a parar tres minutos para que ustedes digan.
.
.
O si la señora Crespo no le parece, seguimos el debate, y tiene usted la palabra.

La senyora Crespo Domínguez:

No voldria que la meua negació fóra un vot en contra del Partit Popular, però sí que m'agradaria recordar-li molt qui té les competències en matèria d'agricultura.

El senyor vicepresident:

No, si no va a hacer.
.
.
, entonces, señor Parrra.
.
.

La senyora Crespo Domínguez:

Parlar jo pense que sempre és bo, i si arribem a un acord.
.
.

El senyor vicepresident:

.
.
.
continúe usted con el tiempo que tiene, si quiere, hasta acabar los diez minutos que
tenía.
(Veus) ¿Ha dicho que sí que acepta usted.
.
.
?

La senyora Crespo Domínguez:

Jo no tinc inconvenient que parlem.

El senyor vicepresident:

Entonces, señorías, paramos tres minutos la comisión y vengan los portavoces aquí a la mesa y lleguen al acuerdo.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

El senyor vicepresident:

Vamos a pasar a la lectura, y si tienen a bien, con la votación de esta propuesta alternativa, damos por sustanciado los dos puntos.

Han firmado los tres portavoces de los grupos presentes.
La propuesta de
resolución dice: «Las Cortes Valencianas instan al Gobierno de España y al Consell a la firma de un convenio de cofinanciación, por la vía de urgencia, de un conjunto de ayudas destinadas a paliar las pérdidas de los agricultores afectados en las explotaciones agrarias por los
temporales de frío y nieve del mes de diciembre de 2009 y del 7 y del 8 de enero pasado.
Este
convenio tendrá como objeto también cubrir los daños en caminos, infraestructuras agrarias, arbolado, etcétera.
Y el Consell dará cuenta ante las Cortes Valencianas de las medidas tomadas en cumplimiento de
esta resolución en un término máximo de tres meses.
»

Señorías, pasamos a votación esta propuesta alternativa.
¿Votos a favor?
Por unanimidad queda aprobada esta propuesta alternativa.

Proposició no de llei sobre la inclusió de les comarques de la Costera, la Canal de Navarrés, la Vall d'Aiora, el Racó d'Ademús i Requena-Utiel en l'aplicació dels programes pilot de desenvolupament rural sostenible, presentada pel Grup
Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís (RE número 51.
047, BOC número 212)

El senyor vicepresident:

Pasamos al punto número 5, que es: toma en consideración de la Proposición no de ley sobre la inclusión de las comarcas de la Costera, la Canal de Navarrés, La Vall d'Aiora, El Racó d'Ademús y Requena-Utiel en la aplicación de los programas piloto de desarrollo rural sostenible, presentada por el
Grupo Parlamentario Compromís-Bloc.

Tiene la palabra el señor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyor president.

El Butlletí Oficial de l'Estat, de 3 de febrer de 2009, i el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana del dia 4 del mateix mes, publiquen el conveni entre el Ministeri de Medi
Ambient i la Conselleria d'Agricultura, Pesca i Alimentació de La Generalitat.
Conveni que es diu de col·laboració entre els dos ministeris per al desenvolupament de programes pilot de
desenvolupament sostenible en el medi rural, en unes comarques determinades.

L'objecte del conveni era establir un marc de col·laboració per a l'execució d'un programa pilot de desenvolupament sostenible en la zona del Maestrat, la Foia
de Bunyol-els Serrans, la Safor interior-la Vall d'Albaida i la muntanya d'Alacant, per a elaborar un desenvolupament rural sostenible per a la posterior
elaboració dels plans de zona.

I l'objecte últim era servir com a laboratori a escala real o aplicar les estratègies de col·laboració i cooperació entre les administracions.
Buscava compatibilitzar objectius de conservació, de respecte al patrimoni natural i, sobretot, de desenvolupament socioeconòmic sostenible.

Les aportacions econòmiques que constaven allí eren de 7 milions d'euros per part del ministeri, de la Direcció General de Desenvolupament Sostenible del Ministeri de Medi Rural, i la resta
de La Generalitat.

He citat unes zones concretes, ja que l'import global seria de 14 milions d'euros.
.
.
I en eixes zones se facilita unes actuacions determinades destinades a
la millora de camins, d'infraestructures, aprofitament energètic, a estalvi d'aigua, a potenciació i modernització de la indústria agroalimentària i també a la posada en valor del patrimoni natural i cultural en condicions de
sostenibilitat.

Considerem que este conveni, este mateix conveni es pot aplicar a altres
comarques també que no consten.
I fora que la inexistència de raonaments de per què unes i altres no dins de les comarques existents, el que pretenem és que se sol·licite al ministeri i també a la conselleria la inclusió de les comarques de la Costera, Canal de Navarrés, Vall d'Aiora, Racó d'Ademús i Requena-Utiel en l'aplicació d'estos mateixos programes pilot de desenvolupament rural sostenible i establir el
conveni corresponent amb el ministeri, el Ministeri de Medi Ambient, Medi Rural
i Marí, perquè siga efectiu en les mateixes condicions que en les altres comarques, que en els
quatre grups de comarques que apareixen, en estes noves comarques també.

Eixa és la nostra petició, i pensem que està justificada.
I, per tant, aixina ho exposem.

Gràcies.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señor Pañella.

Por el Grupo Socialista, tiene la palabra el señor Lozano.

El senyor Lozano i Pastor:

Gràcies, president.

Senyor Pañella.

Senyories.

El Govern d'Espanya se creu el sistema autonòmic que mos hem dotat els espanyols, i m'agradaria insistir que mos creguem que les comunitats autònomes tenen potestat per a fer les coses.

A partir d'ací, té com a norma el Govern d'Espanya la lleialtat institucional amb les administracions autonòmiques i locals.
Per tant, pensa i creu que està lleialtat té de ser recíproca, té de ser d'anar i tornar.

Dit açò, el govern central, a través del Ministeri de Medi Ambient, Medi Rural i Marí, va demanar opinió a la conselleria i va ser esta, va ser esta, la conselleria d'agricultura valenciana, qui comunicà al ministeri que unes comarques volia que s'inclogueren en el programa pilot.

Lògicament, mosatros ja li avance que anem a votar que sí.
I anem a votar que sí perquè pensem que se podria haver fet, si el Partit Popular haguera en el seu moment
dotat dels diners necessaris en el PDR de la Comunitat Valenciana 2007-2013,
els diners que va prometre.
Perquè, efectivament, com han fet altres comunitats autònomes, en este moment tindríem la disponibilitat econòmica per a poder cofinançar estos programes.

Què ha passat?
Que a mesura que eixos diners no es tenen, tot han sigut
complicacions i, sobretot, han marginat a altres zones que perfectament se
podrien haver beneficiat.

Miren, senyories, el programa de desenvolupament rural, PDR, de la Comunitat
Valenciana de 2007-2013, hi ha un antecessor 2000-2006.
La Generalitat
valenciana, en el primer, 2000-2006, va ficar un 15% dels pressuposts generals,
el govern de l'estat, el 18%, i la Unió Europea, 61.
Estos percentatges estaven sobre la base que la Unió Europea en aquell moment estàvem considerats objectiu 1; deixàrem de ser objectiu 1 i passàrem a objectiu 2, això vol dir que teníem menys finançament europeu, i en eixa nova redistribució dels 453 milions que ficaren a disposició del programa de desenvolupament rural, la Generalitat valenciana ficà una 17%, el govern central va incrementar la de l'altre programa 2000-2006 fins a un 46,5%, conscient que anàvem a tindre menys ingressos en la comunitat, i la Unió Europea va disminuir fins a 35,8% els diners que va ficar a eixe programa.

¿Què va passar en aquell moment i en aquell debat?
Que lògicament, el senyor Cotino, llavors conseller d'Agricultura de la Comunitat Valenciana, va dir que ell ficaria més diners que ningú de gastos sense cofinançament.
I, de fet, altres comunitats autònomes més menudes, amb menys força segurament que mosatros, sí que.
.
.
, a més dels gastos de cofinançament amb el Feder, sí que ficaren uns diners després: Castella i Lleó, Partit Popular, 317 milions d'euros; Cantàbria, una sola província, 37; Navarra, una sola província, 175; Andalusia, 1.
045 milions d'euros sense cofinançament, per a millorar tot el que era el desenvolupament rural, perquè se creïen que eixos diners anaven a poder fer que el món rural se desenvolupara en les seues comunitats autònomes.

Insistixc, el senyor Cotino va dir en aquell moment que ell més que ningú, ficaria 1.
500 milions d'euros.
El que crec és que el senyor Cotino se va precipitar, perquè o no sabia o intencionadament volia traure la foto del dia, són uns diners que tenen d'estar aprovats per la Unió Europea i, per tant, se tenia de ficar en un quadre que tenia de ser aprovat
per la Unió Europea.
Quan eixe quadre va arribar a Brussel·les, Comunidad Valenciana: zero euros.
.
.
, zero.

Per tant, ¿què vol dir?
Que una cosa és la valenciania que alguns diuen que se té, i l'altra és la realitat, una és la realitat i l'altra és la percepció de la realitat, amb la qual mos volen fer combregar.

Per tant, ¡clar que hi estem d'acord!
, anem a votar que sí a la seua proposta, perquè s'incloguen, perquè, d'alguna manera, a vore si el Partit Popular, en este cas el govern del Consell,
fica els diners addicionals que diu que tenia de ficar per a poder que eixes
comarques també se beneficien de les ajudes d'un programa pilot que els ajudaria també a elles, com a programa pilot, a desenvolupar la futura llei de desenvolupament
rural, en què tantes esperances tenen ficades els territoris espanyols.

Per tot açò, anem a votar que sí, i si amb això contribuïm que se milloren eixe zones i que tinguen recursos que ara no tenen, doncs,
benvingut siga i, per tant, anem a donar-hi suport.

Gràcies, senyor president.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señor Lozano.

Para fijar posición por el Grupo Popular, tiene la palabra el señor Giner.

El senyor Giner Giner:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories, en primer lloc, parlem de lleialtat institucional, i això és el que meu grup parlamentari vullguera que fóra una realitat, que efectivament existira nua autèntica lleialtat institucional.
Lleialtat institucional quant a finançament, igualtat en el tracte del finançament, lleialtat institucional quant al tracte de l'aigua, al reconeiximent dels drets del nostre poble, lleialtat institucional
quant a la defensa inequívoca dels interessos dels agricultors valencians, lleialtat institucional davant
de la discriminació econòmica constant de la nostra Comunitat Valenciana.

I les dades que ací s'han plantejat, m'agradaria començant deixar clar quina és eixa lleialtat institucional, quina és la realitat sobre eixa lleialtat institucional, de quina manera es manipulen
les dades econòmiques quan la realitat és la que és.

Senyores diputades, senyors diputats, La Generalitat ha fet el possible, sempre
dins de les restriccions que li ha imposat la llei estatal, perquè tots els municipis rurals de la Comunitat Valenciana foren susceptibles de
rebre fons estatals cofinançats.
Sempre ha fet el possible.
Tanmateix, en la fitxa financera del PPa de
desenrotllament rural sostenible, es pot constatar no el que dia el senyor
Lozano sinó tot el contrari, es pot constatar el tracte discriminatori a què, una vegada més, mos ha sotmés el govern del senyor Zapatero, els agrade sentir-ho o no, la discriminació a què mos ha sotmés el govern del senyor Zapatero a tots els valencians i, en concret, als nostres
pobles d'interior -igual té que plante el paperet.
.
.
Jo és que, a més, sóc miop, i, per descomptat, amb la lletreta que té això, no ho veig.
Però jo li vaig a donar dades per a vosté, que no és sord, que escolte ben clarament el que vaig a dir-li.

Del Pla de desenrotllament rural sostenible, la Comunitat Valenciana tan sols
rebrà.
.
.
, parlem de la realitat, tan sols rebrà un 3,6% dels fons estatals.
Apunte's eixa dada, apunte's eixa dada: tan sols rebrà un 3,6%.
.
.
(Veus) Eixa és la realitat, barbaritats són el que fan vostés, com, per exemple, una barbaritat és que mentres mosatros rebrem un 3,6%, tinguem l'exemple d'Andalusia que ací s'ha citat, que rebrà el 15,5%, ¡el 15,5%!
, enfront del 3,6% que rebrem mosatros.
.
.
, Catalunya, per ficar un
exemple, rebrà el 5,5%.
¡Això és la realitat!
, eixa és la realitat.

I a pesar d'eixos exigus fons, el govern de La Generalitat seguirà recolzant, com ho ha fet de mode decisiu, amb els fons de tots els valencians,
el desenrotllament del nostre medi rural, encara que el govern central no haja
sabut estar a l'altura quan s'han repartit eixos fons.
Denuncie, per tant, d'entrada, eixa discriminació, una vegada més respecte a la Comunitat Valenciana.

I entre en la qüestió de la proposició no de llei.
En primer lloc, tinc de dir que davant de tot cal assenyalar que el
senyor diputat del Grup Compromís, quan va redactar esta proposició, manejava dades desfasades, i pareix mentira que la resta de grups no se n'hagen adonat, ¡manejaven dades desfasades respecte a l'aplicació de la Llei estatal 45/2007, de desenrotllament rural sostenible!
, perquè en eixa proposició, en l'exposició de motius s'està al·ludint a un conveni pilot firmat en 2008 per a quatre comarques valencianes,
quan eixe conveni va ser seguit en el 2009 per un segon conveni.
.
.
Fan al·lusió a un conveni que, després, en l'any següent, va tindre un segon conveni, i un últim conveni pilot firmat el 9 de desembre de 2009 i que tenia com a beneficiàries a totes les comarques rurals valencianes, en total, 476 municipis.

Primera qüestió, que pareix que vostés no se n'han adonat.
Però, clar, quan es fan propostes de resolució acudint a l'hemeroteca i agarrant d'ací i (inintel·ligible) .
.
.
, aquí corto, aquí copio, doncs, després t'ixen proposicions d'estes que queden absolutament desfasades, i els que vénen les defenen i encara no s'han enterat que això no ve a tomb.

En segon lloc, la proposició que s'amplie l'àmbit d'aplicació del conveni 2008 a quatre comarques més, afegides, de la província de València, és que manca totalment de sentit, quan aquell primer conveni ja ha segut superat
no sols per eixe segon conveni pilot a què m'he referit, sinó pel mateix projecte de programa de desenrotllament rural sostenible 2010 i
2014.
Per si ses senyories no s'han enterat, és que ara n'hi ha una programa 2010-2014 que està en tràmit d'audiència pública, que ja va finalitzar fa algunes setmanes i que ses senyories poden trobar
-ho dic, per si volen informar-se'n- en la pàgina web del Ministeri de Medi Ambient, Medi Rural i Marí.
Ahí ho tenen, no és que ho diga jo.

Els dos convenis pilots firmats en 2008 i 2009 foren un mecanisme financer,
senzillament, un mecanisme financer previst, previ, que va permetre el
transvasament de fons estatals de desenrotllament rural en tant es tramitava l'instrument definitiu d'execució de la llei 45, que és el Pla de desenrotllament rural sostenible, l'aprovació del qual es preveu ja el pròxim estiu, ¡el pròxim estiu!
Per tant, ¿què estan plantejant vostés?
, ¿què està plantejant esta proposició no de llei?
La plantegen des de l'equívoc, i alguns la recolzen entusiàsticament, sense adonar-se que estan plantejant una cosa desgavellada, una cosa
absolutament desgavellada i fora de lloc.

Vullguera dir també.
.
.
, o fer una xicoteta reflexió general sobre la matèria que ens ocupa, que és el desenrotllament rural.
La política de desenrotllament rural és de competència exclusiva de La Generalitat, d'acord amb el nostre Estatut, això és més que evident.
Es dissenya pel Consell i s'executa mitjançant les múltiples línies d'actuació vinculades al desenrotllament del medi rural que executa, de manera principal,
la Conselleria d'Agricultura, ¡vinguen d'a on vinguen!
els fons confinançadors, vinguen d'a on vinguen.

El Pla de desenrotllament rural sostenible és un mecanisme financer per a transferir a la hisenda valenciana els fons
inclosos en el programa pressupostari de desenrotllament rural dels pressuposts
generals de l'estat, i que s'incorpora a les distintes línies pressupostàries dels pressuposts de La Generalitat vinculades als objectius i tipologia d'actuacions que es cita en eixe Pla de desenrotllament rural sostenible i que són subvencionables per l'administració general de l'estat, d'acord amb la Llei 45/2007, de desenrotllament sostenible del medi rural.

En el programa s'inclou una tipologia d'actuacions que la Conselleria d'Agricultura ha vingut en el passat finançant i que continuarà finançant del 2010 al 2014, com els he assenyalat anteriorment.
Les actuacions de
desenrotllament rural portades a cap en els distints territoris i municipis de
la Comunitat Valenciana són dissenyades de mode global pel Consell, prèviament a l'aprovació dels pressuposts de cada any, i s'executen en la seua immensa majoria amb fons propis de La Generalitat, als quals
s'unixen aportacions de fons externs, puguen ser europeus o del mateix estat.
(Veus)

La tipologia d'actuacions que preveu el PDR.
.
.
¡No, i tant, no!
, perquè, si vol, li torne a recordar els percentatges que aporta l'estat a la comunitat, discriminatòriament fent una discriminació inacceptable per sectària, per sectària, inacceptable, donant suport a comunitats de governs socialistes i marginant
una vegada més a la Comunitat Valenciana.
Això és el que està ocorreguent.

La tipologia d'actuació que preveu eixe pla.
.
.
, serà executat a través dels distints programes pressupostaris dels pressuposts de La Generalitat per
als anys de programació que estan prevists.
Per tant, estes actuacions poden ser executades per capítols, per inversions, per transferències, de la manera que s'entenga, tots eixos capítols i línies poden ja existir en els pressuposts de La Generalitat, però, en qualsevol cas, són independents de la recepció o no d'un cofinançament per part dels fons del ministeri, regint-se cada un per la seua pròpia normativa que regula, entre altres, els procediments pels quals s'han de seleccionar les actuacions.

En definitiva, miren, vostés han plantejat una proposta que, per totes estes raons, és que és inassumible i, conseqüentment, el meu grup no pot recolzar tamany desgavell, perquè és absolutament improcedent.

No res més i moltes gràcies, senyor president.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señor Giner.

Turno de réplica, tiene la palabra el señor (inintel·ligible) .
.
.
.

El senyor Pañella Alcàcer:

Bé, sobre la intervenció del senyor Giner, té dos parts, una part última, que és la primera que contestaré, que desvirtua realment tota la proposta presentada fent referències a altres convenis i tal.

Mire, quan u parla de l'existència en un moment determinat.
.
.
, és difícil de rebatre, perquè u no té tota la informació, (remors) i, per tant, no vaig a fer-ho, però la pregunta és molt clara, perquè acostumats a la política de manipulació de les coses que vostés fan habitualment, ¿estem parlant del mateix conveni o estem parlant d'altres convenis que han eixit o de què estem parlant?
, perquè moltes vegades.
.
.
No, vosté me parla.
.
.
¿Estem parlant del conveni amb el ministeri i la conselleria per al
desenvolupament de programes pilot de desenvolupament sostenible en el medi
rural en unes comarques determinades o ara mos està acumulant.
.
.
, com ha passat altres vegades en contestacions similars a convenis
diferents i tal?

Mire, doncs, ho deixarem ahí, amb l'interrogant, jo el deixe ahí, l'interrogant, ¿eh?
, perquè no dispose de les dades en este moment i tampoc és arriscat un poder parlar.
.
.
però com tenim experiències, del seu grup, de manipulació de, diguem, d'alguna manera, maquillatge de la realitat, de maquillatge de la realitat fent
vore que és una altra manera, doncs mire.

Però si és veritat aixina, li ho acceptaré, si és veritat que totes les comarques que jo demane que avui ja poden accedir,
tranquil que li ho acceptaré.
Però no crec jo, i m'ho hauria de demostrar, però no crec que eixa siga la situació actual i, per tant, mantinc la proposició.

Mire, hi han altres aspectes que són encara més febles.
Escolte, quan parlen de manera contínua el que és el finançament s'estan desvirtuant-se vostés mateixos com a defensors d'un sistema (inintel·ligible) .
.
.
Vostés no poden parlar de finançament perquè vostés tenen el finançament que van voler.
Vostés van fer un estatut i tenen el finançament que allí van fer constar i, com a mínim, poden reclamar però no queixar-se, no queixar-se.

És ridícul que estiguen sempre aixina, és ridícul, a més, des d'unes persones que se volen constituir en l'adalil del valencianisme, la capacitat de subsidiarietat que se reconeixen a sí mateixa enfront al govern central.
Subsidiarietat voluntària, subsidiarietat voluntària, perquè vostés s'han col·locat a si mateixa en el punt que estan.
Vostés són subsidiaris, econòmica i a tots els nivells, però, sobretot, econòmicament de l'estat central, i ho som per definició per una part, però després som subsidiaris voluntaris perquè no assumeixen al 100% les seues competències perquè sempre, al parlar del govern de l'estat, és una forma de desviar les seues responsabilitats.
A això li diu vosté lleialtat institucional?
Això és la deslleialtat amb els mateixos valencians, i ho sent molt però ho dic molt clarament.
Sempre estan desviant.

Mire, finançament, aigua.
.
.
, seguim?
Són responsables, vostés, de què?
D'haver venut -quan parle de vostés parle.
.
.
, a més, ho vora.
.
.
- els drets històrics que teníem.
D'utilitzar-la simplement com un sistema d'enfrontament, i desprès d'això me parla de la defensa dels agricultors i de discriminació.
Estem discriminats, clar!
I vosté sap que jo admet que estem discriminats perquè eixa és una petició contínua que tenim des del Bloc i des de Compromís.
Però, clar, l'altra cosa és quan s'esgrimixen, com s'esgrimixen.
.
.

Ja dic, vosté no es pot situar en un aspecte de subsidiarietat que es posa de manera contínua.
No pot posar a desviar sempre totes les reclamacions de cara al govern de l'estat.
De fet avui, esta comissió, és una mostra perquè hem aprovat les dos primeres peticions que se dirigixen al govern de l'estat.
Hem transaccionat una altra de manera que involucrem l'estat també, però que, en certa manera, és el que podem fer, però és una trampa perquè després si l'estat no aporta vostés argumentaran per a no assumir les seues responsabilitats que sí que les tenen, delegades al 100%.
I ara estem en el mateix cas.

O siga, que d'alguna manera, açò és un miratge, esta comissió, no és més que un miratge que no correspon tampoc a la realitat.
És una forma de desviar sempre l'aigua en direcció a Madrid, l'aigua bruta en direcció a Madrid, i jo no seré qui diga que està neta però, lògicament, a cadascú li toca una part i cadascú la té d'assumir.

Gràcies.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señor Pañella.

Señor Giner, por el Grupo Popular, tiene la palabra.

El senyor Giner Giner:

Sí, molt breument, senyor president.

Escoltant el senyor diputat de Compromís, em pareixia vore encarnat l'esperit de contradicció més absolut perquè és que contradictoris són els seus arguments, contradictòria és la seua posició política, contradictòria ha sigut la seua intervenció que acabem d'escoltar, perquè és que pareix negar l'evidència en la seua pròpia intervenció.

O vol negar-me vosté.
.
.
Jo l'he invitat que ho comprove.
En la llei estatal s'ha establit una fitxa -com a conseqüència d'eixa llei estatal- una fitxa financera del Pla de desenrotllament rural sostenible i ahí pot constatar vosté el tracte discriminatori, o és què es pot diagnosticar una discriminació tan evident i l'hem de callar?
I l'hem de callar?
O l'hem de ficar damunt la taula?
I més quan ha existit l'atreviment de plantejar un embolic de xifres que només portaven que a marejar el personal però, no obstant això, a res clarificador.
Jo li he facilitat una dada objectiva que vosté pot contrastar.
Vaja vosté a la fitxa financera del PDRS i podrà constatar eixe tracte discriminatori que jo he denunciat.
O és que vostés es creuen amb el dret al monopoli de la denúncia d'eixa discriminació?

És que, potser vostés, es creuen amb el dret a monopolitzar eixa denúncia de discriminació evident?
Una discriminació que podrà agradar-los més o menys, però una discriminació a la qual constantment se sotmet la Comunitat Valenciana per part del govern
del senyor Zapatero.
Eixa és la realitat.
Jo comprenc que els assenta mal escoltar això, però és la realitat.

Mire, del PDRS, la Comunitat Valenciana -per si no ho ha escoltat bé abans- tan sols va a rebre el 3,6% dels fons estatals.
Eixa és la quantitat assignada a la Comunitat Valenciana.
La comunitat andalusa rebrà el 15,5%, en Catalunya el 5,5%.
Eixa és una realitat i el fet que s'assignen eixos fons tan ridículs, a una comunitat com la valenciana, té una lectura política clara i evident també.
Dir això jo crec que forma part de la necessitat de ficar, una vegada més, damunt de la taula, un fet tan evident -per conegut-, tan assumit socialment per tots, perquè és d'escàndol, és d'escàndol el que ocorre i està ocorrent en l'actuació del Govern d'Espanya respecte a la Comunitat Valenciana.
És tan d'escàndol que és més que evident.
La gent ho sap, ho percep, ho té clar, i en el seu moment emetrà el seu veredicte, en el seu moment, i ficarà a cada u en el seu lloc, democràticament, democràticament.

Ara, dit això, quant a la proposta, doncs jo ja li ho he dit, vostés han agarrat un pla del 2008, han reproduït literalment el que deia en eixe pla de 2008 sense saber que en el 2009 n'hi va haver un altre que a final de.
.
.
n'hi va haver un altre i que ara n'hi ha un pla per al 2010-2014, sense conéixer, fent una manifesta, una manifesta i palmària publicitat de la ignorància més absoluta respecte a quina és la situació en el desenrotllament local sostenible i en este programa.

Però, escolte, jo quina culpa tinc?
Comprenc que potser una proposta es fa en un
moment determinat i que després el pas del temps puga desvirtuar-la, però, escolte, la proposta esta, com a molt es faria a principi del període de sessions, però és que estem parlant de l'any 2008, on s'amarren vostés.
I després del 2008 ha existit el 2009, el desembre de 2009, el pla de 2010 a 2014 i no
hi ha hagut forma que vostés retiraren esta proposta.

Evidentment, en eixes circumstàncies, doncs ja li he dit que, amb coherència, el meu grup tan sols pot votar en contra.
És que no podem fer una altra cosa, senyor diputat.

Moltes gràcies, senyor president.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señor Giner.

Bueno, señorías, pasamos a la votación de este último punto.
¿Votos a favor?
¿Votos en contra?
Entonces por 8 votos en contra y 7 a favor, queda desestimada
esta proposición no de ley.

Señorías, se levanta la sesión.

(S'alça la reunió a les 12 hores i 55 minuts)