DS-015%20macro.html





Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 21 d'octubre de 2015.
Comença la sessió a les 10 hores i 37 minuts.
Presideix el president de les Corts Valencianes, senyor Enric Morera i Català.
Sessió plenària número 12.
Primera reunió.

El senyor president:

Quan vostés vullguen comencem la sessió.

Un avís i una recomanació.
Els recorde que demà la sessió de ple s'iniciarà a les nou i mitja, tal com quedàrem en la junta de síndics, no a les deu, a les nou i mitja, per qüestions d'agenda del president de La Generalitat.

I una recomanació és que si les seues senyories han de piular per Twitter recomane que s'utilitze el hashtag #plecorts.
I si se parla bé de les intervencions d'altres grups encara millor.
Però per als qui treballem ací que isca bé en la xarxa social; #plecorts recomane, és una recomanació.
(Rient)

Senyories, s'obri la sessió.

La previsió de treball d'este matí seria arribar fins al punt sisé de l'ordre del dia per a tindre demà les cinc proposicions no de llei, una de cada grup parlamentari.

Proposta de creació d'una comissió especial d'estudi sobre la possibilitat d'una àmplia reforma de l'Estatut d'autonomia de la Comunitat Valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 470, BOC número 8), a la qual s'acumula la proposta de creació d'una comissió especial d'estudi sobre la possibilitat d'una nova llei electoral valenciana i la possibilitat de reforma de l'Estatut d'autonomia, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 817, BOC número 15)

El senyor president:

Per tant, anem a passar al primer punt de l'ordre del dia, que és la proposta de creació d'una comissió especial d'estudi sobre la possibilitat d'una ampla reforma de l'Estatut d'autonomia, que presenta el Grup Parlamentari Popular, i que està acumulada a la proposta de creació d'una comissió especial d'estudi sobre la possibilitat d'una nova llei electoral valenciana i possibilitat de reforma de l'Estatut, presentada pel Grup Parlamentari Compromís.

Anem a donar temps perquè facen el torn a favor al Grup Popular i al Grup Compromís.
M'indiquen que n'hi ha un acord per unificar les dos propostes, farem una xicoteta pausa, se firmaria la transaccional i després fixarien posició la resta de grups parlamentaris.

Per tant, per al torn a favor del Grup Parlamentari Popular, per un temps màxim de huit minuts, té la paraula l'il·lustre diputat Luis Santamaría.

El senyor Santamaría Ruiz:

Señor presidente.

Señorías.

Quisiera comenzar agradeciendo al Grupo Parlamentario Popular que haya confiado en mi persona para defender ese punto primero del orden del día que considero de la mayor relevancia.

No sé si ustedes comparten conmigo la sensación que todos o algunos aficionados a la historia tenemos de que cuando España se ha enfrentado, nuestro país se ha enfrentado a alguno de esos momentos claves de nuestra historia, pues muchas veces o los ciudadanos o nuestros gobernantes no hemos sabido estar a la altura de lo que se jugaba nuestro país en aquel entonces.
Un hecho que, sin embargo, no sucedió durante la transición, en el caso o en el momento en el que los españoles sí supimos estar a la altura de tan grave momento y de tan difíciles circunstancias.

Por ello, no entiendo por qué algunos han decidido subirse al carro de las críticas continuas y permanentes que se están produciendo en contra de ese período de nuestra historia, en el que supimos vivir con convivencia y con prosperidad y que supuso la tradición que hicimos los españoles después de la dictadura.
Ese proceso es un buen ejemplo del éxito colectivo de un país y demuestra una cosa: que si los españoles y los valencianos queremos, sabemos, y que cuando sabemos lo que queremos y lo perseguimos unidos logramos lo que nos proponemos.

Creo que hemos pasado muchas dificultades en estos treinta y siete años y también que hemos cometido muchos aciertos y también muchos errores.
Pero estoy convencido de que hoy somos un país notablemente mejor de aquel que heredamos en 1978.
Y, por tanto, no encuentro razones para no sentirnos satisfechos de ello.

Creo que el modelo de convivencia, basado en la tolerancia y el respeto, que nació de la Constitución española, aunque pueda necesitar reformas y aunque pueda necesitar de renovación de determinados consensos, es un modelo válido y un modelo que ofrece respuestas suficientes para afrontar con garantías de éxito los múltiples retos que tiene abordada o a los que se enfrentan la nación española y a los que se enfrenta nuestra comunidad.

Soy, por tanto, un firme defensor del modelo de convivencia que nace de la Constitución y de los estatutos de autonomía y, además, sirvieron para satisfacer el ansia de autogobierno de los distintos territorios nacionales.
Pero creo, también, que nos equivocamos si no ponemos en valor lo alcanzado en aquel entonces.
Y creo también que nos equivocamos si con determinadas propuestas ponemos en peligro ese consenso estatutario y constitucional.

Refiriéndome al modelo político que nos propone el Grupo Parlamentario Podemos y que, más allá de los habituales eufemismos, no sabemos cuáles son sus metas, no sabemos en qué modelos históricos encuentra sus antecedentes y cuáles son los referentes históricos e intelectuales en los que se mira, más allá del señor Iglesias, la señora Bescansa y el señor Monedero.

Creo, también, que nos equivocaríamos si eligiéramos seguir la senda que marca la señora vicepresidenta en busca de un modelo de ruptura con España que nos llevaría, inevitablemente, a la fractura social, como sucede en Cataluña.

El nacionalismo ha logrado en muy pocos años dividir a los catalanes entre aquellos que son buenos y defienden la independencia de aquellos que son malos por el simple hecho de no defenderla.
Y el resultado es una sociedad rota, una sociedad fragmentada, cuyo futuro es más que incierto, y donde convivir es cada día más difícil, porque la convivencia que propone el nacionalismo se basa en la imposición de una forma de pensar y en la marginación de quien piensa diferente.

Un camino que tristemente hemos comenzado a andar en la Comunidad Valenciana cuando se esconden banderas, cuando quienes prometen o juran el Estatut no adecuan su actuación a lo dispuesto en el mismo y no respetan la onomástica estatutaria, cuando se está tan cerca de repetir eso de Â«Espanya ens robaÂ» o cuando nuestras fiestas cívicas se convierten en tonos reivindicativos y pretenden asemejarse a la diada de otros territorios.

Y tampoco me gusta la propuesta federal del Partido Socialista Obrero Español.
Creo que estamos ante un nuevo ardid del señor Sánchez que ha puesto encima de la mesa este debate, no porque entienda que es la solución a la fractura catalana.
Porque ¿alguien puede creer que dándole mayores competencias en materia de instituciones penitenciarias o en materia de control aéreo quien ansíe la independencia dejará de pretenderla?
¿O es que, simplemente, por poner la palabra nación en un prólogo de un estatuto quienes apuestan por el independentismo dejarán de hacerlo?

Yo creo que la idiocia no es un estado colectivo en el que nos encontremos los valencianos sino al contrario, nos damos perfecta cuenta de lo que significa el concepto de asimetría que preside ese espíritu federal del que nada conocemos aparte de su enunciado.

¿Creen que la sociedad española no es lo suficientemente madura como para conocer y entrar a debatir los detalles de ese modelo de España federal y asimétrica que ustedes proponen?
¿O simplemente estamos ante un eufemismo del que ni siquiera ustedes conocen el alcance y el contenido de su propuesta?

Yo, sinceramente, no quiero ser ni mejor que un gallego, ni mejor que un murciano.
Quiero ser igual, pero no mejor; quiero tener los mismos derechos, quiero tener la misma financiación, pero no quiero ser más.
Y también debo decirles que no me resignaré a ser menos.
Y ustedes no se dan cuenta que cuando hablan de singularidad están hablando de españoles de primera y de segunda y que singularidad es un término que difícilmente casa con democracia y con igualdad.

No obstante, la jugada creo que les ha salido relativamente bien.
Han logrado incluir al PSC en el debate nacional y que, de alguna manera, pues el señor Sánchez cree haberlo conseguido de esta manera.
Pero solo demuestra que ustedes vuelven a anteponer lo que les conviene al interés general.

El Partido Popular, por contra, cree absolutamente imprescindible apostar por lograr el consenso necesario para que los españoles podamos transitar por una segunda transición.
Así lo ha declarado mi presidenta y yo estoy plenamente de acuerdo con ella.

Una segunda transición que se basa en dos cuestiones.
La primera, la igualdad de todos los españoles que debemos ser iguales en derechos sociales y en todo tipo de derechos, independientemente de nuestro lugar de residencia, y eso debe garantizarlo un sistema de financiación justo.
Y, en segundo lugar, porque debemos ser valientes y abordar un proceso de descentralización política, pero no a favor de las comunidades autónomas o de las entidades locales sino a favor de los ciudadanos, que deben poder participar más y más profundamente en la vida política y deben lograr equiparar su rol al de los partidos políticos.
Debemos sacar el autogobierno de las instituciones a la calle y dar y acercar el poder real de decisión a la ciudadanía.

Y creo que estamos en condiciones de poder ir dando pasos en esta dirección con la creación de la comisión que hoy se propone, una comisión en la que podamos hablar de más democracia y de más participación y también de reducir la distancia entre los políticos y los ciudadanos.

Nosotros apostamos por varias cuestiones que conocen bien.
La primera: la elección directa de un número determinado de diputados por los electores.
¿Negarán los señores del gobierno, del tripartito, la posibilidad de que una parte de los ciudadanos de esta cámara pueda ser elegida directamente por la ciudadanía como propone el Partido Popular?
¿Negarán esta nueva forma de participación directa de base comarcal o supracomarcal, como decidamos, con un 0% de barrera electoral?
¿Por qué?
Mi sensación es que, si lo hacen, lo harán porque lo que ustedes persiguen es más la adecuación de la ley electoral a sus intereses que no a los de la ciudadanía.
¿Negarán la posibilidad de hablar de la reducción del número de diputados?
Y yo pregunto, ¿por qué?

La tercera cuestión.
Hemos apostado claramente por la limitación del mandato del presidente de La Generalitat a dos legislaturas.
¿Negarán la posibilidad de limitar ese mandato a los presidentes a dos legislaturas?
Porque ese es el compromiso que ha asumido nuestra presidenta regional.

Quiero decir también, en relación con el aforamiento, ¿impedirán la eliminación del aforamiento de los diputados, miembros del Consell, y del presidente de La Generalitat como propone el PP?
¿Cómo se lo explicarán a sus electores?
Porque nosotros ya nos hemos manifestado a favor de la eliminación de estos privilegios.

¿Se negarán a debatir sobre si tiene sentido en el siglo XXI hablar de la inviolabilidad de los diputados por sus declaraciones y manifestaciones?
Y hay otras muchas cuestiones que pueden ser objeto de tratamiento en esa comisión, listas desbloqueadas, circunscripciones, etcétera, etcétera, etcétera.
Todas las que nos sugiera la sociedad valenciana y todas las que preocupen a los valencianos.

Por tanto, espero la aprobación de esa comisión, una comisión con un objeto lo suficientemente amplio como para responder a las expectativas altas que tiene depositada la ciudadanía en la mejora y búsqueda de nuevos cauces de participación ciudadana.

Muchas gracias, señorías.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor diputat.

Per al torn a favor de la proposta presentada pel Grup Parlamentari Compromís d'una nova llei electoral té la paraula el seu síndic, il·lustre diputat Fran Ferri.

El senyor Ferri Fayos:

Senyories, quan parlem de democràcia des de Compromís ens referim a la que exercim tots els dies amb la participació permanent i l'empoderament social com a eines de transformar les realitats que ens envolten.

Parlem sempre de buscar noves vies de participació directa i de democràcia directa per a enriquir les decisions que es prenen.
Això no vol dir que llevem importància a la democràcia representativa, al fet de trobar-nos ací 99 diputats i diputades que representem el poble valencià.
Som nosaltres els qui tenim una major facilitat per a traslladar els problemes, preocupacions de la ciutadania i buscar les soluciones.

Però la manera en què es repartixen estos 99 escons no és casual.
Que estiguem ací hui estos 99 diputats i diputades respon a unes normes que tradueixen el vot de la ciutadania en una determinada assignació d'escons.
Parlem del sistema electoral.
I en el cas valencià parlem d'un sistema electoral que exclou milers de valencians i valencianes.

En les últimes eleccions a Les Corts 225.
132 persones van votar opcions polítiques que hui estan excloses d'este parlament.
Hui eixes persones no veuen en esta cambra el reflex del seu vot.
Es tracta d'un 9,22% dels vots, vots a candidatures que no han aconseguit representació per la barrera electoral del nostre sistema.

Un cas rellevant és el que fins a fa quatre dies els nostres companys en les Corts Valencianes, Esquerra Unida, que amb més de cent mil vots i un 4,38% del vots es van quedar fora d'estes Corts per la injusta barrera del 5%.
Es tracta d'una barrera única en tot l'estat, una veritable anormalitat democràtica, la segona barrera més dura només superada per la de Canàries.

I és la més dura per tres motius.
En primer lloc, perquè el percentatge del 5% és el més elevat, a excepció del Canari.
En segon lloc, perquè el còmput, sobretot al nostre territori, és sobre tot el nostre territori, no per circumscripció.
I, en tercer lloc, perquè la barrera electoral es fixa sobre tots els vots emesos vàlids i nuls, quan en la resta de territoris només es fixa respecte als vots vàlids.

Estem parlant, per tant, d'una barrera superior al 5% sobre tot el territori en lloc d'una circumscripció, donant peu a situacions kafkianes.
I una d'eixes situacions kafkianes se va donar en les eleccions de 1991, en 1999 o en 2003 al districte de Castelló.
Per exemple un partit, com Esquerra Unida, va obtindre representació parlamentària tot i comptant amb menys vots que altres opcions, com Unió Valenciana, l'UPV o el Bloc.

És una barrera profundament antidemocràtica, una barrera que van posar alguns partits per a dificultar l'entrada a les institucions d'altres opcions polítiques, una barrera que cal tombar amb tota la nostra convicció dels qui creiem que la diversitat és un valor a respectar i no a invisibilitzar.

No ens podem oblidar tampoc d'altres elements de la llei electoral igualment injustos: la divisió provincial, el repartiment d'escons entre els diferents districtes o la fórmula D'Hont, que reforcen eixa desproporcionalitat.

Un vot d'un ciutadà que viu a les comarques de València no val el mateix que el d'un ciutadà que viu a les comarques de Castelló.
Tot açò fa que el sistema electoral valencià no siga, precisament, un exemple de sistema proporcional, sinó tot el contrari.

Deia abans que la Llei electoral valenciana és una anormalitat a tot l'estat, quant a la barrera electoral, però una còpia en els pitjors elements de la llei espanyola.

El sistema electoral espanyol i el de les seues comunitats autònomes són una excepció a Europa.
Només Espanya i Portugal mantenen un sistema de llistes tancades i bloquejades; llistes tancades perquè només es pot votar a un partit, i bloquejades perquè ni tan sols dins d'eixe mateix partit es permet triar els diputats o els candidats i les candidates d'eixe mateix partit.

Els partits proposen la seua llista electoral i la ciutadania té dos opcions: o la vota o no la vota, i punt.
És un sistema antiquat, que es basa en la desconfiança cap a la ciutadania i fomenta la partitocràcia, en lloc d'una democràcia més propera i de qualitat.

No és la primera vegada que es parla en estes Corts d'una reforma del sistema electoral valencià; en alguns casos, fins i tot, ha arribat a ser votada la proposta per a reduir la barrera electoral del 5%.

En un cas, el partit Centre Democràtic i Social, CDS, va votar en contra de baixar eixe llistó del 5%.
¿Saben què va passar en les següents eleccions?
Que el CDS no va arribar a superar el 5% i se va quedar fora d'este parlament.

Un altre partit, Unió Valenciana, tampoc va afavorir eixa rebaixa del 5% quan, en el seu moment, en 1995, van tindre l'oportunitat.
¿Saben què va passar en 1999?
Que Unió Valenciana va deixar de tindre representació en este parlament perquè no va superar el 5%.

Durant la reforma de l'Estatut de 2006, alguns partits van plantejar la necessitat de rebaixar la barrera electoral, però ni Partit Popular ni Partit Socialista van acceptar.
L'únic que es va aconseguir és llevar eixa barrera de l'Estatut d'autonomia; això sí, augmentant a dos terços els vots necessaris per a reformar la llei electoral.

Des de Compromís creiem que estem d'acord que açò cal reformar-ho amb la resta de grups parlamentaris i que estem en un moment històric, totalment diferent al de l'any 2006.
Per començar, ja no estem en unes Corts, en un parlament fortament bipartidista, sinó en un hemicicle amb molts colors i molts matisos.
Però també és diferent el context social.

Per això, des de Compromís creiem que ha arribat el moment de treballar, entre totes i tots, per un sistema electoral avançat, més obert, més proporcional, amb més opcions per a la ciutadania.
Un sistema electoral que ens acoste a les democràcies europees.

L'Acord del Botànic parla precisament d'això, parla d'una reforma de la Llei electoral valenciana per a fer-la més representativa i més proporcional.
Això apunta a dos coses: la primera, a garantir un major vincle entre els diputats i els seus representats, els seus representants, més representativitat; i, la segona, a aconseguir que el vot de la ciutadania es traduïsca de forma més fidel a resultats en escons, més proporcionalitat.

Des de Compromís tenim clar que ara és el moment de complir amb un mandat ciutadà.
Cal acabar amb la injusta barrera del 5%, no podem continuar amb esta anormalitat democràtica, que només es dóna al nostre territori.
Cal introduir a les llistes.
.
.
, desbloquejades, permetent a la ciutadania triar entre els candidats, dins de les llistes dels partits.
Cal parlar de vot electrònic, especialment per a la gent que viu fora del nostre territori i que es queda atrapada en el vot per correu que mai arriba.
Cal fer un sistema més proporcional, estudiar la fórmula d'Hare i, fins i tot, la circumscripció única.

Eixe és el nostre posicionament.
Però volem escoltar també què opinen la resta de grups parlamentaris.
Volem saber què opina també la societat civil.
Per això hem proposat la creació d'esta comissió d'estudi, una comissió on puguen comparéixer experts, però també agents socials, polítics.
Una comissió sense punt de partida definit -no ens agradaria que ja vinguera definit en reduir una sèrie de coses o canviar altres coses, volem que siga totalment obert-, on es puga parlar fins i tot de la reforma de l'Estatut d'autonomia.
Una comissió amb dotze mesos per davant per a escoltar, parlar, deliberar.
I creiem que això és el que demana la ciutadania, que parlem, però també que aconseguim una llei electoral nova que supose més democràcia, més participació i més proporcionalitat.

Senyories, ara és el moment de deixar clar que ens hem cansat d'una anormalitat democràtica, de ser eixa anormalitat democràtica.
Ha arribat el moment de fer la democràcia valenciana que siga de les més avançades de l'estat.
Posem-nos a la feina.

I, com que l'altra comissió que es presenta, l'altra comissió d'estudi que es presenta és molt semblant a la nostra, el que proposem al president d'este parlament és que genere una pausa per a poder parlar i arribar a un acord amb la resta de grups parlamentaris.

El senyor president:

Molt bé.

Senyories, n'hi ha una proposta de transaccionar les dos propostes de creació de comissió parlamentària.
Si els sembla bé, faríem una pausa de.
.
.
, una pausa.
.
.
(Aplaudiments i veus) Fem una pausa?
Cinc minuts?
Fem una pausa de cinc minuts.

Després, els grups fixaran posició.
Però tenim cinc minuts de pausa.

(El president colpeja amb la maceta) Se suspén la sessió durant cinc minuts.

(Se suspén la sessió durant uns minuts)

El senyor president:

Si els sembla bé, podíem fer la fixació de posició per part dels grups parlamentaris i després llegiríem l'acord a què s'ha arribat i votaríem.

Per tant, li donaré la paraula per un temps màxim de quatre minuts al síndic del Grup Podem, perquè faça la fixació de posició i quan tingam el text, doncs el llegirem i passarem a votació.

Té vosté la paraula.
Quan vullga.

El senyor Montiel Márquez:

Bon dia.

Miren vostés, nosaltres des de primera hora érem partidaris de crear aquesta comissió especial d'estudi sobre la possibilitat d'una àmplia reforma de l'Estatut d'autonomia, i també érem partidaris de votar a favor de la proposició que feia Compromís per a l'ampliació d'aquesta comissió al tema de la llei electoral.
Nosaltres pensàvem votar a favor des del principi, perquè nosaltres estem d'acord en una reforma de l'Estatut d'autonomia que camine en la direcció de fer de la nostra comunitat, del nostre model polític una democràcia més participativa i social.
I a més, volíem fer un recordatori que el que volíem era que eixa comissió tinguera una dinàmica pròpia que permetera la participació de la compareixença de molts actors socials, de molta societat civil, per a evitar que tornaren a incórrer en els mateixos problemes de la comissió que es va crear en el 2006, perdó, de les comissions que es van crear en el 1996, perquè totes les tardors n'hi ha una comissió d'estudi de l'Estatut quan governava el PP.

El 25 de setembre del 1996 es va crear una comissió com aquesta.
El 29 de setembre del 1999 es va crear una comissió com aquesta.
I estes comissions acabaven sempre sense cap acord, sense cap fruit.
I a soles quan es va crear el 14 d'octubre de 2003 una altra comissió és quan aplegaren a la reforma de l'Estatut que l'altre dia tingueren l'oportunitat de defensar davant del Congrés dels Diputats.
I nosaltres volíem fer aquest recordatori perquè volíem destacar una cosa: tant en l'Estatut del 1982 com en la reforma del 2006, com en aquestes comissions, el que ha caracteritzat totes les iniciatives de cara a la reforma de l'Estatut ha segut que es feien d'esquenes a la gent, que eren pactes d'elits polítiques, que el Partit Socialista i el Partit Popular parlaven en clau electoral, practicaven el filibusterisme polític.
I el que feien era parlar de la reforma de l'Estatut d'autonomia segons convenia a u o a l'altre per arrapar uns quants vots en la campanya electoral propera.

Nosotros estamos a favor del consenso, y me sorprende que el señor Santamaría, para llamarnos al consenso, haya hecho un repaso terrible sobre los males, las siete plagas de Egipto, que son Podemos, Compromís y el Partido Socialista.
Bonita manera de llamar al consenso.
Se ve que.
.
.
Mire, le voy a aclarar.
.
.
¿Está el señor Santamaría?
No, está redactando, pero ustedes se lo cuentan.
Nosotros sí que tenemos una inspiración ideológica y un modelo histórico de referencia.
Nosotros creemos en una democracia participativa y social, en una democracia avanzada como la que proponía el profesor Tierno Galván en el preámbulo de la Constitución del 1978 -señor Betoret, señor Betoret-, como proponía el señor Tierno Galván en el preámbulo de la Constitución del 1978.
No, es porque quería.
.
.
(Remors) Entonces, la idea que tenemos es precisamente la de favorecer el consenso.
Y me parece que en las oposiciones de técnico de administración civil del estado de las que tanto presume el señor Santamaría había pocos temas de ciencia política, y se quedó en los temas del siglo XIX, aquellos del canovismo autoritario y conservador, porque se ve que no hubo ningún tema sobre técnicas de negociación.

Porque, si tuviera alguna noción de técnicas de negociación, no plantearía, para buscar el consenso, la intervención absolutamente demagógica y absolutamente destructiva que ha planteado antes.
Por tanto, (aplaudiments) me parece que sería necesario que se lo hicieran mirar.

Estamos haciendo un esfuerzo precisamente porque queremos hablar de regeneración democrática, que es uno de los ejes del Acuerdo del Botánico.
Y entonces, bienvenidos ustedes a la preocupación sobre la regeneración democrática que no tuvieron mientras gobernaron.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor diputat.

Per a fixar posició en nom del Grup Ciudadanos, té la paraula el diputat Alexis Marí.
Quan vosté vullga.

El senyor Marí Malonda:

Gracias, señor president, vicepresidenta.

Una de las grandes desventajas de la prisa es que lleva demasiado tiempo.

No está mi amigo Luis Santamaría, que quizás sea una de las personas que más quiero de esta cámara, pero aprovecho y me voy a unir a mi también amigo Antonio.
Si estuviese, le daríamos hoy un poco para el pelo.
Porque viene aquí a dar hoy lecciones de democracia mi amigo Luis Santamaría.

Bien, vaya por delante -se lo trasladan a mi amigo Luis- que en Ciudadanos estamos a priori en contra de la creación de nuevas comisiones especiales de estudio, porque consideramos que generan duplicidad, costes de personal, de recursos, y entendemos que en general todos estos asuntos se podían sustanciar en las comisiones que ya son permanentes, legislativas o no legislativas.
Dicho esto, no obstante y en este caso concreto Ciudadanos vamos a votar a favor de la creación de la comisión por varios motivos.

En primer lugar, porque entendemos que es una de las banderas, de los pilares fundamentales que hemos defendido y vamos a seguir defendiendo toda esa legislatura, crear más democracia y una mejor y más sana democracia en esta comunidad.
Recordar que hemos presentado una proposición de ley de modificación de la Ley 1/1987, de 31 de marzo, de la ley electoral valenciana, con el objetivo de avanzar hacia una sociedad democrática más representativa, más proporcional y consistente en la realidad política actual.
Y recordar que somos el único partido político de los que conforman esta cámara que hemos presentado, en lo que llevamos de legislatura, un proyecto de reforma de la ley electoral.

Por ello, nos alegramos que tanto el Partido Popular, de mi amigo Luis Santamaría, como Compromís, de mi amigo Fran Ferri, se sumen a nuestro proyecto y quieran abrir un foro de debate y participar abiertamente de una comisión de estudio sobre esta cuestión de alto calado social y también político.

Asimismo hemos presentado y vamos a seguir presentando varias proposiciones no de ley que tienen como objeto la modificación del Estatuto de autonomía, como la proposición no de ley de la eliminación del Consell Jurídic Consultiu, que sustanciamos el otro día, y la proposición no de ley para eliminar aforamientos que veremos mañana.

Y, para evitar, como ha sucedido en otros casos, que la Junta de Síndicos, con mayoría, a veces, preacordada para depende qué asuntos, nos pase el rodillo, preferimos apoyar la creación de esta comisión para garantizar el debate democrático en temas tan significativos como la modificación de la ley electoral y del Estatuto de autonomía.

Y sí queremos modificar el Estatuto, sí que lo queremos modificar, para actualizarlo a la realidad social de nuestra comunidad, para conseguir un sistema democrático más representativo, que elimine prerrogativas de los políticos, que nos iguale con el resto de los ciudadanos de esta comunidad.
Y, si a estas medidas que nuestro grupo lo plantea, se suman otras de otras fuerzas políticas que contribuyan a mejorar nuestra democracia, pues bienvenidas sean, vengan de donde vengan.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor diputat.

Per a fixació de posició del Grup Socialista, té la paraula el seu síndic, el senyor Mata.

El senyor Mata Gómez:

Sí, gracias, señor presidente.

Pese a la recomendación de mi compañero Alfred Boix de que no le mande ningún recado al señor Santamaría, también le quiero dar un recado al señor Santamaría.
¡Claro, veníamos todos con la intención de abrir el melón de la reforma del Estatuto!
Entre otras cosas, porque en el pacto del botánico había un compromiso en ese sentido, de modificar la ley electoral.
Porque, además, estamos en la época de la historia en que más información nos llega, pero parece que menos sabemos de las cosas.
La verdad es que, al oír al señor Santamaría en el que habla de una reforma del Estatuto y no cita ni la palabra estatuto ni la palabra Comunidad Valenciana, ni la palabra valencianos, y dedica todo el tiempo a hablar de Cataluña, pues casi se nos quitan las ganas de intentar sentarnos en algún sitio para hablar de determinadas cosas.

En el tema de Cataluña, y habrá que aclararlo alguna vez, tendrá que entender el Partido Popular que España es asimétrica, plural, diversa.
Y el encaje de esa España hay que ganarlo cada día.

Porque en la arquitectura institucional hay dos modelos: uno, tenemos una arquitectura institucional que no se modifica nunca, que es una cosa muy del derecho sajón y luego la van arreglando los tribunales, y la va arreglando la costumbre, y la va modificando otro tipo de comportamientos, y eso pasa en Estados Unidos.
Hace muchos años que no hay enmiendas a la constitución.
U otra arquitectura institucional, como la nuestra, en que intenta prever todas las cosas que suceden, intenta dar soluciones, pero hay que modificarlas constantemente.

Y tenemos ahora un frente abierto, que es la lejanía de la política con los ciudadanos.
Y esa cuestión hay que resolverla.
Los ciudadanos deben implicarse más en la política, deben estar más en los partidos políticos.
Deben formar parte del núcleo de decisión y de adopción del poder.
Pero es que hay muchas cosas que deberían tenerse en cuenta a la hora de resolver.
Cuando tenemos un techo de gasto, tengamos un suelo de gasto social.
Eso debería estar en un estatuto de autonomía.

Deberíamos saber que, si las leyes estatales nos están condicionando para saber qué no nos podemos gastar, digamos nosotros qué queremos gastar en sanidad, en educación, en servicios sociales, en lucha contra la pobreza, en ayudar a la inmigración.

Hay un melón abierto, pero, claro, hoy he oído yo discursos muy contradictorios.
Porque, mientras el Partido Popular hablaba de hacer circunscripciones muy pequeñas en las que haya un mandato, eso va totalmente en contra de la proporcionalidad.
Además, con el mapa electoral que están diseñando las encuestas.
No podemos con tres, o cuatro, o cinco formaciones de veintipocos por cien, que alguien quiera tener circunscripciones pequeñas por sistema mayoritario.
Porque, a poco que tengan suerte, se quedan ellos con todos los diputados.
Y el 75% de la sociedad… No, cuando digo a ellos, era a los que quedan los primeros.
Que podemos ser nosotros, señora Bonig, que tal como le va… (Aplaudiments) No, lo que diga la gente, no.
Es que la gente siempre dice.

El problema es que ustedes llaman pactos de perdedores a los que no son los primeros, pero no se dan cuenta que el 75% de la sociedad valenciana es de una manera y ustedes han quedado aislados en una minoría, en una minoría lamentablemente.
Claro que sí, por eso son treinta y uno.
Por eso.
(Aplaudiments) Mire, de aquí para allá.
Eso son ustedes.
Todos los demás estamos comprometidos con regenerar la vida política, con acabar con los aforamientos, con estos aforamientos, por defender nuestra identidad.
Por todo eso.
Y cuando alguien… ¿Qué catalana?
(Rialles) ¡Pero usted está obsesionada con Cataluña!
Es que le pasa algo raro, porque Vall d'Uixó está más cerca.
No sé lo que le harán a (inintel·ligible) .
.
.
Estamos comprometidos con esa reforma.
Creemos que va a salir bien, pero también incluyamos las cosas que de verdad cambian la vida a la gente, como es el suelo social y otro tipo de cuestiones.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor diputat.

Senyor Santamaría, per a rèplica?
Encara que estava vosté absent.
No, no, per rèplica perquè ha segut contradit, però em sap greu perquè estava vosté fora (remors), però.
.
.
Eh?
Sí, l'ha demanat, l'ha demanat.
L'ha demanat.
Defensa l'esmena?
Senyories, el senyor Santamaría ha segut contradit en la seua explicació.
Estava fora.

Diga vosté.

El senyor Mata Gómez:

Senyor president, el senyor Santamaría no sé si ha segut contradit o no, però com no estava (remors), no pot dir-li.
.
.
(Aplaudiments) La qüestió, senyoria, perdó, és que el senyor Santamaría estava fent una tasca encomanada per tots els síndics de redactar una esmena, i el senyor Santamaría té la possibilitat i deuria donar-li la paraula perquè defensara l'esmena que hem transaccionat entre tots els grups parlamentaris i ell tenia eixa missió i per això no estava.

El senyor president:

Senyor Mata, és el que va a fer el senyor Santamaría.
Aprofite el seu torn per a explicar l'esmena transaccional.

El senyor Santamaría Ruiz:

La verdad es que no estaba presente, pero sí que estaba escribiendo al ordenador escuchando de fondo lo que mi buen amigo Alexis, el señor Montiel (remors) decía y también el señor Mata.
(Aplaudiments)

Yo creo sinceramente que no se puede empañar en el punto final este debate en el que verdaderamente, bueno, pues nos hemos o ustedes han sido capaces, de una vez por todas, de romper el cordón sanitario que siempre habían levantado contra el Partido Popular y venir a una iniciativa que plantea el Partido Popular que -como el señor Mata decía antes del comienzo- pues tiene toda la lógica; es decir, que intentemos abordar en esta nueva comisión que se crea con el acuerdo de todos los grupos, que se cree, que vayamos y que podamos hablar de todas aquellas cuestiones que preocupan a los ciudadanos y que tienen que ver con más democracia, con más participación, con la reducción de la distancia que existe entre la clase política y, por otro lado, los ciudadanos.

Y por tanto, creo que es enormemente positivo el que, por fin y de una vez por todas, sea la primera vez -creo- en estos ciento y pico días que llevamos que se sumen todos los grupos a un acuerdo a iniciativa del Partido Popular y que, por otro lado, también, debo reconocer que hace tiempo, bueno, perdón, y también agradecer la voluntad de los partidos políticos, ya lo estoy reconociendo, de lograr ese acuerdo y de logar ese consenso.
Nos ha costado, yo le agradezco al señor Ferri ayer, que estuvimos ahí debatiendo hasta la última coma de las cosas, y la voluntad de los síndicos de los grupos nos ha permitido -como digo- que por primera vez una iniciativa del Grupo Popular pues tenga reflejo en todos los grupos de la oposición.

También, tengo que reconocer que es una lástima que esto no lo hubiéramos podido hacer en la legislatura pasada donde volvimos a traer estos temas, donde se volvió a intentar crear una comisión y donde la oposición no quiso participar ahora donde sí quiere participar.

Y creo que es bueno…

El senyor president:

Senyor Santamaría, vaja vosté a l'explicació de la (rient) proposta.
(Rialles i remors)

El senyor Santamaría Ruiz:

Vale.

Creo que es bueno que en ese acuerdo que hemos alcanzado, en definitiva hayamos superado una visión un tanto limitada.

En un origen teníamos -como saben ustedes bien- dos propuestas de creación de comisión de estudio: una que tiene como objeto un estudio más amplio de cualquier reforma que pueda introducirse en el ordenamiento jurídico valenciano, fundamentalmente en el Estatuto de autonomía y, también, en la legislación que al amparo de él se desarrolla, para poder introducir mecanismos de participación, para introducir mecanismos de más democracia y para, también, terminar con algunos elementos que plantean alguna duda como pueda ser el tema del aforamiento, como pueda ser la cuestión de la inviolabilidad, para que podamos debatir en definitiva cualquier cuestión que sea importante para la sociedad valenciana y para los distintos grupos parlamentarios, que podrá incorporarse a los trabajos de esa comisión, se constituirá a la mayor brevedad de tiempo posible en esta cámara, y cuyos trabajos estarán concluidos en un período de doce meses desde su constitución, se elaborará un dictamen que será sometido a debate y aprobación de este pleno.

Y como digo, creo que el hecho diferencial es que hemos logrado ampliar, base del objeto de esa comisión, que no vaya a ser única y exclusivamente una comisión destinada al estudio de la normativa electoral porque entendíamos -y yo agradezco que lo haya compartido también el resto de grupos de la cámara- que era una visión demasiada limitada y circunscrita, a veces, el tema de la reforma de la ley electoral, a intentar ajustar, pues, bueno, las reglas del juego a los intereses de cada uno de los grupos políticos.

Y, por tanto, celebro que se haya abierto esta posibilidad -como digo- a cualquier tema que sea de interés ciudadano con el objeto de más democracia, más participación, reducción de la distancia entre la clase política y la ciudadanía, que era un objetivo compartido.

Y, por tanto, agradecerles -insisto- su voto a favor y que hayamos sido capaces de ponernos de acuerdo en este punto.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gràcies.

¿Tenen la transaccional?

El senyor Santamaría Ruiz:

La están terminando de imprimir.

El senyor president:

¿Tenen tots els grups la transaccional?
Doncs passarem a llegir-la i la votarem.
(Remors) ¿L'han signada?
¿No n'hi ha còpies?
¿Com és possible que no n'hi haja còpies?
(Pausa llarga)

Mentre està firmant-se per part dels síndics dels grups parlamentaris, donaré lectura a la transaccional.
.
.
de propostes transaccionals de creació de comissió especial d'estudi.
I el text de la proposta, d'acord amb l'article 34, diu:

Â«Objetivo de la comisión.
Realizar un estudio sobre la posibilidad de una amplia reforma del Estatut d'autonomia de la Comunitat Valenciana para adecuarlo a las necesidades actuales de la sociedad valenciana, incluida la reforma del sistema electoral y cualquier otra medida orientada a incrementar los mecanismos de participación ciudadana y regeneración democrática.

Â»Dos.
La composición de dicha comisión será la misma establecida para las comisiones permanentes legislativas.

Â»Tres.
Trabajos de la comisión.
La comisión deberá crearse y constituirse lo antes posible para aprobar el correspondiente plan de trabajo.
Los trabajos de la comisión deberán concluirse en el plazo máximo de doce meses desde su constitución.

Â»Cuarto.
La comisión, a propuesta de los grupos parlamentarios, podrá acordar, requerir la presencia de expertos de reconocido prestigio y solvencia profesional, representantes de organizaciones sindicales y empresariales, así como otros agentes sociales e instituciones públicas relacionados con las materias que se trate.

Â»Quinto.
Igualmente podrá acordar la solicitud de informes y documentación a la administración autonómica y a los servicios jurídicos de Les Corts referidos a los asuntos en estudio.

Â»Sexto.
La comisión podrá nombrar en su seno una ponencia que, tras el estudio de los temas susceptibles de acuerdo, elaborará un dictamen que una vez aprobado por la comisión será elevado para su debate y ratificación al pleno.

Â»Palau dels Borja, 21 de octubre de 2015.
Â» Signat per tots els síndics dels grups parlamentaris.

Senyories, ¿ha arribat el document signat?
(Remors) ¿Ja està?
Val.

Senyories, una vegada votem i aprovem esta resolució seran els grups parlamentaris els que decidiran sí adoptem el procediment legislatiu aprovat en la resolució de caràcter general 1/IX, segons l'acord adoptat en Junta de Síndics per a desenvolupar estos treballs en una subcomissió, o els grups decidixen que estos treballs es realitzen en una comissió específica.
Això ja ho decidiran els grups parlamentaris.

Senyories, anem a votar amb l'excepció que la diputada Sandra Martín prendrà l'escó per a la votació de Vicent Soler, del conseller Vicent Soler, ja que el sistema de votació de la diputada no funciona.

Senyories (remors), senyories, comença la votació.
(Aplaudiments)

Senyories, queda aprovada la creació de la comissió especial d'estudi.

Proposta de creació d'una comissió especial d'estudi sobre la realització d'un treball integral per a l'eradicació de les violències de gènere a la Comunitat Valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Podemos-Podem (RE número 766, BOC número 15)

El senyor president:

I passem seguidament al següent punt de l'ordre, que és el punt 2: creació d'una comissió especial d'estudi sobre la realització d'un treball integral per a l'eradicació de les violències de gènere a la Comunitat Valenciana, presentada pel Grup Podemos.

Per al torn a favor, té la paraula la il·lustre diputada Cristina Cabedo per un temps màxim de huit minuts.

La senyora Cabedo Laborda:

Gràcies.

Teresa, setanta anys, l'Altet, Alacant; Gisela, sixanta-nou anys, Orba, Alacant; Susana, trenta-huit anys, València; Janane, quaranta-tres anys, Dénia, Alacant; Gema, quaranta-huit anys, Dénia, Alacant; Fuensanta, quaranta-dos anys, València.
Allò que no es nomena no existeix.

És més que obligatori començar aquesta intervenció visibilitzant les dones assassinades amb els seus noms perquè no són xifres, són dones assassinades per violència masclista al territori valencià en el que portem de 2015.

Però n'hi han més, també en 2015: Dolores, quaranta-un anys, Serra, València; Jean Hellen, setanta-set anys, Xaló, Alacant; Cristina, catorze anys, Vila Joiosa, Alacant.
Dones també assassinades enteses com a xifres no oficials però casos, dones assassinades que tanmateix els moviments feministes, expertes en aquestos temes, entenen que sí caldria reflectir-les vinculades a la violència contra les dones.

Tindre, inclús, diferències a l'hora de computar les dones violentades per violència masclista és un exemple de tot allò que encara ens queda per tractar amb major profunditat.

No seré jo, no serà el nostre grup parlamentari, no serà Podem qui critique l'actual llei integral contra la violència sobre la dona a la Comunitat Valenciana perquè cal dir que no és una mala llei, va ser una iniciativa que les feministes de fora del parlament vam rebre positivament, i això és així perquè donava passos respecte a la llei estatal de 2004.

Ara bé, no podem dir el mateix de la forma en què va nàixer aquesta llei, on un grup parlamentari, el Popular, va abusar de la seua majoria per a imposar com a data per a la votació d'aquesta llei el 14 de novembre, el mateix dia que n'hi havia una vaga a tot l'estat espanyol, una vaga per cert de consum i de cures, de cures, unes polítiques bastant rellevants en les polítiques de gènere.
I si ho va fer així va ser perquè efectivament podia, perquè tenia una majoria parlamentària eixida de les urnes.

Però aquesta utilització de la seua majoria parlamentària per a imposar eixa votació sobre una llei d'una sensibilització com aquesta, d'un impacte rellevant en les dones i d'un impacte general en tota la societat, l'únic que demostrava -i que demostra- és el menyspreu que durant anys hem hagut de patir les dones quant a polítiques que tenen com a objectiu una cosa tan sensata i tan senzilla com tractar-nos segons el que som, éssers humans.

Amb aquella votació es van perdre esmenes d'altres grups parlamentaris que van anar a la vaga i que, segurament, serien interessants de debatre i de veure; és a dir, tenim una bona llei contra la violència sobre les dones però podria haver sigut millor.
I dir Â«podria haver sigut millorÂ» significa salvar vides, ja no salvar-les d'assassinats sinó salvar-les de vexacions, d'amenaces, d'insults, de violacions perquè tot això també suposa violències sobre la dona, sobre les dones.

Des del nostre grup parlamentari, des de Podem, creiem que a més existeixen noves realitats que han d'estar estudiades per la comissió que plantegem i que són rellevants per a poder posteriorment modificar aquesta llei.
Parlem especialment de l'impacte que estan tenint les noves tecnologies en la forma en què les joves mantenen les seues relacions afectivosexuals.

¿Saben vostés, senyores i senyors diputats, que per exemple a dia d'avui una jove que ha patit assetjament sexual a través de les noves tecnologies, en alguns casos és jutjada com un cas de violència de gènere i en altres casos és jutjada com un cas d'amenaces genèriques?
Això és conseqüència que les violències masclistes s'adapten a les noves circumstàncies més prompte d'allò que el poder legislatiu pren nota sobre elles.

Hem d'utilitzar les nostres competències per a millorar, per exemple, en el concepte propi de violència masclista, per contemplar totes aquestes noves realitats que viuen els nostres joves.

La llei del 2012, com he dit abans, ja donava un pas endavant, eliminant, per exemple, aquell error de la llei estatal de fixar com a condició necessària el nexe afectiu entre l'agressor i la víctima.
Però, ¿per què no anar més allà?
¿Per què no deixar clar en la nostra legislació que, per exemple, l'assetjament sexual a través de les TIC és també violència masclista?
¿Per què no parlar de violències masclistes en plural?
Tenint en compte que, per exemple -un altre exemple més-, un dels greus problemes que tenim actualment és que les dones joves no identifiquen que estan patint violència masclista al no sentir-se identificades amb l'estereotip que s'està creant de dona maltractada.
¿Per què no tractar les dones com a violentades i no com a víctimes?
¿Per què no parlar de femicidis?
¿Per què no parlar de feminicidis?
¿Quina diferència n'hi ha entre un concepte i l'altre?
Volem una comissió que estudie tot açò per necessitat i per justícia.

Per altra banda, també cal dir que durant els anys de menyspreu cap a les polítiques de prevenció i actuació en casos de violència masclista hi ha hagut una manca en l'execució de la legislació.
I també és cert que l'actual Consell ja ha indicat que va a treballar en la comissió interdepartamental per a combatre la violència de gènere en la Comunitat Valenciana.

Però la mateixa llei valenciana indica que aquesta comissió vetllarà pel compliment de la llei i, en especial, pels drets de les víctimes de la violència sobre les dones.
Per tant, si no tenim una llei valenciana adaptada a les noves formes de violentar les dones, l'execució per part d'aquesta comissió no arribarà a ser integral, ni molt menys vetllarà efectivament pels drets d'aquestes dones joves.

Una de les altres raons fonamentals per les quals demanem la creació d'aquesta comissió és estudiar amb els agents actius i les expertes si els mecanismes i ferramentes que inclouen en l'actual llei són realment eficaces, més allà que hagen estat executades o no executades.

Creiem absurd des del poder legislatiu estar portant a terme la nostra funció de control sobre uns mecanismes que potser no siguen els millors, és a dir, volem estar vigilants del poder executiu, però vigilants perquè s'executen les millors ferramentes.

Com a valencianes, seria un orgull tindre una llei per combatre les violències masclistes que ens constituïra com a referent.
Vull recordar que les lleis estatals sempre han vingut precedides de lleis autonòmiques que, junt a la normativa europea, són qui han fet la pressió perquè la llei estatal canviara.

La creació d'aquesta comissió es configura com un primer pas per a avançar en aquesta legislació.
Però més allà d'allò, com a polítiques, és un deure avançar en aquesta lluita i, com a dones, una exigència.

Per això voldria dirigir-me a tots els homes d'aquesta cambra per a demanar-los votaren, amb consciència i justícia, a favor de la creació d'aquesta comissió.
Però, especialment, voldria dirigir-me a les dones, independentment del grup parlamentari al qual pertanyem, perquè n'hi ha qüestions que estan necessàriament per damunt de qualsevol color polític.

Combatre juntes una ideologia que contínuament des dels seus inicis ens violenta i, en última instància, ens assassina, necessita d'un pacte de solidaritat de totes nosaltres i espere que el vot a favor de la creació d'aquesta comissió inicie aquest camí conjunt.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

No n'hi ha torn en contra, per tant, passarem directament a la fixació de posició.
I per a fixar la posició del Grup Ciudadanos té la paraula la il·lustre diputada Carmen Sánchez.
.
.
per un temps màxim de quatre minuts.
Quan vosté vullga.

La senyora Sánchez Zamora:

Moltes gràcies, president.

Es complicado, como ser humano, que no se te ponga la piel de gallina al recordar a las 203 mujeres que perdieron la vida a manos de sus parejas en los últimos cuatro años; 203 mujeres en todo el territorio español que se merecían una vida mejor, una vida digna.

El tema de la violencia de género ha sido y sigue siendo un delito invisible en muchas ocasiones, oculto muchas veces tras una aparente felicidad sentimental y que sitúa a la Comunidad Valenciana como la tercera comunidad autónoma con mayor número de agresiones: seis víctimas en lo que va de año.

Desde enero de 2007 a marzo de 2015, en España, hubo más de un millón de denuncias, en ocasiones interpuestas por las víctimas, pero otras muchas, por familiares y allegados.

Pero es que sigue habiendo un elevadísimo número de casos de violencia de género que no se atreve a interponerlas y, de ahí que hablemos de que se trate en muchas ocasiones de un delito invisible.

Y lo peor de todo es que ellas son las víctimas principales, pero, detrás de ellas, existen hijos que presencian agresiones, familiares que aprecian el ostracismo de sus seres queridos, amistades que se encuentran impotentes ante tal situación.
Y es que este es un caso que afecta en su gran mayoría a las mujeres, pero tampoco son las únicas.

Existen casos de hombres maltratados donde ese silencio del que hablábamos es aún mayor, ya que por vergüenza, la cuestionabilidad de su virilidad y masculinidad, acompañado de la falta de atención en ciertas ocasiones por los medios de comunicación, hace que estemos ante un gran tabú social.

Y, por descontado, los casos inhumanos en los que los niños pagan las iras y los rencores de sus progenitores.
Casos, del todo imperdonables.

Desde esta institución hemos hablado largo y tendido que en esta legislatura ha de primar el rescate a las personas, y qué mejor forma que rescatar a aquellas víctimas que no encuentran manera de pedir ayuda.

Toda lucha por hacer viable los valores constitucionales de la protección de la dignidad humana, la igualdad de oportunidades y la defensa de los desprotegidos ha de ser obligación política y social de las instituciones.

Desde las administraciones públicas tenemos que potenciar cualquier medida que luche contra esta gran lacra social que nos acecha, con herramientas que analicen, modifiquen e implementen la legislación vigente, ya que en los tres años que lleva en marcha la Ley 7/2012, de 23 de noviembre, ha demostrado ser insuficiente.

Medidas que se dediquen a una mejora de la asistencia de las víctimas, mayor amparo, protección y defensa, tanto de ellas, como de su entorno; evitar las denuncias falsas que oscurecen esta problemática, pero, ante todo y sobre todo, la prevención de este mal endémico.

Medidas, como la publicada la semana pasada por la conselleria de igualdad, en colaboración con la Delegación del Gobierno de la Comunitat Valenciana, que fomentan los planes educativos… contra la violencia de género en las aulas de todos los colegios de Castellón, Valencia y Alicante.
Instamos al Consell a que siga trabajando en este sentido.

Es por ello que desde Ciudadanos estamos a favor de la creación de esta comisión especial no permanente del estudio de la violencia de género de manera excepcional.

Entendemos que esta problemática está perfectamente enmarcada en el ámbito de la Comisión de Política Social, Ocupación y Políticas de Igualdad, que en circunstancias ordinarias no entenderíamos la creación de una nueva comisión que duplicara costes y recursos materiales, humanos y burocráticos.

Aunque desde nuestro grupo parlamentario creemos que lo idóneo sería la creación de una subcomisión para este fin ante la posibilidad de convocarse con mayor celeridad y menores trabas burocráticas, hacemos una excepción ante este caso que sugiere una…, ya que supone una gran emergencia social.

Y, para concluir, quisiera hacer referencia a unas declaraciones de la vicepresidenta del Consell, señora Oltra, en las que decía que la de la lucha contra la violencia de género era una camiseta que todos nos teníamos que poner.
Pues bien, desde Ciudadanos, le garantizamos que, si no fuese por la conocida como ley Cotino, es una camiseta que hoy nos pondríamos.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

A continuació, per a fixar posició del Grup Compromís té la paraula la il·lustre diputada Maria Josep Ortega.
Per un temps màxim de quatre minuts per a fixar posició.
Quan vosté vullga.

La senyora Ortega Requena:

Senyor president.

Senyories.

Des del Grup Parlamentari Compromís, com no pot ser d'altra manera, anem a donar-li suport a la proposta de creació d'esta comissió amb l'objectiu d'eradicar la violència masclista al nostre territori, perquè masclista és l'adjectiu que és mereix, i és fruit d'un patriarcat que venim arrossegant any rere any, generació rere generació.
I vull aprofitar estos quatre minuts per a parlar de la violència contra les dones, i no amagar-ho en violència contra els homes.

Però si bé qualsevol proposta que vinga a este parlament i que tinga com a finalitat lluitar contra un dels actes més repugnants que es viuen en la nostra societat és ben rebuda, no puc deixar de lamentar que, encara hui en dia a les alçades que estem, encara hem d'estar parlant de com fer front a una de les grans vulneracions dels drets humans més terribles, com és la violència contra les dones, quan en teoria, teòricament, eixa igualtat i protecció legal la tenim garantida.

Senyories, cal replantejar-se les polítiques que s'han desenvolupat en els últims anys i per això cal esta comissió.
Sobretot, pel que han suposat les retallades.
Unes retallades en esta matèria, com en altres qüestions, que han generat més patiments i més dificultats en les dones víctimes d'este delicte; com també la desídia, desídia a l'hora de complir la llei integral contra la violència sobre la dona, sobretot pel que fa a les escasses campanyes d'educació i de sensibilització; insuficients plans de formació del professorat, tant en la formació inicial, com en la permanent; en la formació educativa del menor, així com en la detecció precoç dels casos de violència en adolescents, que és vital per a previndre i tallar de soca-rel possibles danys majors.

A tot açò, cal sumar la falta de diligència en el passat a l'hora de complir la llei i elaborar els preceptius informes anuals sobre les actuacions en matèria de violència de gènere, per saber exactament quins són els recursos humans i econòmics amb els que es compta, el número de denúncies, la readaptació dels agressors, que ens marca la llei en el seu article 35 i que sabem que ara se va a presentar.

I això que les dades que tenim damunt de la taula esborronen.
Només el 52% de les dones que han patit violència física, violència sexual o por de la seua parella o exparella han acudit a un servei mèdic legal o social per sol·licitar ajuda, només el 52%.
És terrible.
Poc més de la mitat de les dones que han patit maltractament fan alguna cosa per a acabar amb eixa situació.
És trist.

De la resta de les dones víctimes de violència de gènere que diuen no haver acudit a cap servei, si no ho fan és perquè confessen no concedir suficient importància a la violència que patixen, o per vergonya o, el que és pitjor, la por, la por.
I encara pitjor, quasi el 65% d'estes dones afirma que els seus fills també han patit eixa violència.
És per a fer-nos-ho mirar.

Una situació crítica que encara ho és més quan s'observa el descens de les denúncies.
I açò amaga una realitat ben distinta i dramàtica, que és dependència econòmica d'eixes dones.

Amb la destrucció dels serveis públics durant la crisi, quan una dona es decidix a denunciar, es necessita un suport econòmic per subsistir al costat dels seus fills.
Si una dona maltractada no té una eixida que li permeta la independència econòmica, mai, mai podrà eixir d'eixe forat negre.

Tampoc ajuda que de les quaranta oficines d'atenció a les víctimes del delicte només en queden setze.
O, ara, el fet que perillen les competències de violència de gènere als jutjats mixtes perquè només puguen conéixer els jutjats exclusius de violència.
Senyories, estem veient com el gran percentatge de dones mortes no ha denunciat en cap moment.

Llevant oficines d'atenció a les víctimes, allunyant la justícia de les dones, estem posant entrebancs perquè les dones puguen buscar ajuda.

En fi, com no pot ser d'una altra manera, estem al costat de la seua proposta, no tenim cap dubte que en este assumpte, o s'està al costat de les víctimes, o s'està al costat dels agressors.
Terme mig, no hi ha.

Moltíssimes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Per a fixar la posició del Grup Parlamentari Socialista, té la paraula la il·lustre diputada Rosa de Falastín per un temps màxim de quatre minuts.

La senyora Mustafá Ávila:

Gràcies, senyor president.

Bon dia, senyories.

Associacions de dones, sindicats i altres organitzacions, benvingudes.
Gràcies per la vostra faena sempre.

Miren, la desigualtat entre hòmens i dones és la desigualtat més antiga i injusta.
Mentres l'esclavitud i el feudalisme han sigut abolits, la desigualtat entre sexes continua vigent.

I cara més cruel d'eixa desigualtat són les violències contra les dones.
La seua eradicació ha de ser per a nosaltres, representants públics, no només un repte, sinó una obligació.

No podem permetre que es normalitze el terrorisme masclista i quedar impassibles davant d'una situació d'emergència que posa en perill la vida de moltes dones, i no només de les dones, de les dones i dels seus fills i de les seues filles.

Des del Grup Socialista considerem aquest un assumpte públic, absolutament prioritari i que s'ha de posar en primera línia de l'agenda política, perquè fa molt de temps que sabem que allò personal és polític.

I malgrat que alguns o algunes persones s'obstinen que les violències de gènere pertanyen a l'àmbit personal i privat, nosaltres tenim clar que pertanyen a l'àmbit públic i polític.
I per això, de la mateixa manera que en un moment donat la societat i la política va posar en un primer pla, en el centre, la lluita antiterrorista, pensem que ara ja és el moment, i ja arribem tard, ja deuria haver sigut fa temps, perquè per a moltes dones ja és massa tard.

I és el moment de fer-ho amb la violència de gènere.
Perquè és que si les persones que ens dediquem a la política mirem cap a un altre costat, si caiem davant el maltractament, davant dels assassinats, ens convertirem en còmplices.
I eixe no és el lloc del Grup Socialista, no el del silenci, no el de retallar pressupost per a la prevenció, per a la sensibilització i per a les víctimes.
No és eixe el nostre lloc, tot el contrari.
Sempre hem estat al seu costat, sempre hem estat elaborant lleis que les protegiren i que castigaren aquells que impunement s'acullen a la passió quan la vertadera raó dels seus actes repugnants és l'odi contra les dones.

És evident que el problema de les violències està lluny de resoldre's.
I per això és necessari un consens, un gran acord, un pacte polític, social i institucional, tal com hem proposat al Congrés de Diputats i Diputades.

Per tant, acabe anunciant el vot favorable del nostre grup i convençuda de la necessitat de la creació d'esta comissió, sempre que siguem capaços d'aplicar, incorporar la perspectiva que ens aporta el feminisme.

Perquè, senyories, les feministes són les hereves del llegat de Maria Aurèlia Capmany, que deia que mai serem prou velles ni prou covards per a tornar a començar.
I també d'Elizabeth Cady Stanton, perquè sabem que el lloc que ocupem les dones en la societat marca el seu nivell de civilització.
Per suposat, de Rosa Luxemburg, que va dir que és possible un món on siguem socialment iguals, humanament diferents i totalment lliures.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Per a fixar posició del Grup Parlamentari Popular, té la paraula la il·lustre diputada Blanca Garrigues.

La senyor Garrigues Francés:

Gracias, señor presidente.

Si hay algún tema en el que no se pueda hacer demagogia es éste.
Si hay algún tema en el que no se pueda hacer una utilización política es éste.

Señores diputados, estoy segura que todos los grupos aquí presentes, que todos los diputados que hoy nos encontramos aquí estamos totalmente de acuerdo con que hay que acabar con esta lacra.

La violencia de género no conoce de color político, ni de edad, ni de clase social, no hay un perfil de víctima.
No podemos consentir que todavía hoy, en el siglo XXI, existan víctimas de violencia de género.

Por eso, el Grupo Parlamentario Popular va a aprobar esta iniciativa, porque consideramos que todos los esfuerzos son pocos cuando de erradicar la violencia de género se trata.
Pero también queremos manifestar que no pensamos que la creación de una comisión sea ni mucho menos la solución a este problema, ya que existen órganos que día a día realizan esta labor, como el observatorio contra la violencia de género o el foro contra la violencia de la mujer.

Pero como ya les he dicho que todos los esfuerzos son pocos, vamos a sumarnos a él, porque consideramos que siempre es bueno que un grupo de personas se una con un objetivo común, porque de ellos saldrán ideas, conclusiones que se podrán aplicar a la construcción de dicho objetivo.

En lo que estamos seguros es que una pieza clave -agradezco que esté el conseller- para conseguir erradicar la violencia de género es la educación.
Por ello consideramos que se debe continuar trabajando en las escuelas, con los jóvenes, es muy importante la educación en valores y ahí es donde se tiene que trabajar, en la prevención.

Señores diputados, en los últimos años ha avanzado mucho la atención a las víctimas, tenemos un marco normativo legal, y agradezco a la representante de Podemos que lo ha reconocido y también el otro día el secretario autonómico.
Pero además es que estamos de acuerdo con el secretario autonómico.
Teniendo un marco normativo legal bueno, lo que hay que hacer es aplicarlo y adaptarlo a los nuevos tiempos.

La Ley 1/2004 y en nuestra comunidad la Ley 7/2012 abarcan el problema de la violencia de género de manera global, abarcando todos sus aspectos preventivos, educativos, sociales, con el objetivo de proporcionar una respuesta global a la problemática de la violencia de género.

Por ello, esta respuesta global requiere la actuación coordinada de todos los agentes.
Y por ello es importante destacar el protocolo para la coordinación de las actuaciones en materia de violencia de género, que lo que pretende es eso: coordinar todos los recursos existentes para erradicar la violencia y conseguir la prevención.

También queremos destacar aquí la labor de todos los profesionales que día a día realizan una labor impagable en este tema.
Centros educativos, profesores y demás personal docente, trabajadores sociales, los cuerpos y fuerzas de seguridad, los trabajadores sanitarios, de los juzgados y, como no, las asociaciones que día a día trabajan con las víctimas y apoyan a las víctimas de manera más cercana.

Estamos de acuerdo que la violencia de género no es un problema que afecte al ámbito privado, ni mucho menos, es un problema de carácter público.
Por ello, los poderes públicos no pueden ser ajenos a la violencia de género y por ello debemos continuar con la labor ya iniciada, con los recursos ya existentes y, ¿cómo no?
, aumentarlos y dirigirlos a las nuevas formas y realidades que van surgiendo.

Debemos continuar con los proyectos ya iniciados, proyectos europeos impulsados por la comunidad, como los proyectos Iceberg.
También se debe continuar con todos los recursos existentes y aumentar los centros Mujer 24 Horas, centro de ayuda a las víctimas, pactos empresariales contra la violencia de género, ayudas económicas de pago único y fomentar cualquier creación de recurso que consideremos positiva en la consecución del objetivo.

Como ya les he dicho, no voy a hacer política de esto, no vamos a buscar titulares, no queremos volver a oír las palabras menosprecio a las víctimas, desidia.
Porque, ¿ustedes piensan que el Partido Socialista tiene menosprecio a las víctimas?
Yo de verdad no lo pienso.
Y no lo pienso, y sin embargo hay un alcalde socialista que entendemos que no ha cubierto una plaza vacante para la trabajadora social.
¿Pero ustedes piensan que porque no lo haya hecho este señor tiene menos sensibilidad que nosotros?
Nosotros no lo pensamos, de verdad.
Y por ello entendemos que lo que hay que hacer es dejar de hacer política en este tema, trabajar todos conjuntamente por un objetivo común, porque creo que ahí nos vamos a encontrar todos.

Estoy de acuerdo con muchas de las cosas que han dicho ustedes, y espero que ustedes también lo que estén con las que proponemos nosotros.

Así que muchas gracias y a trabajar.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Senyories, conclòs el debat, anem a passar a la votació.

La diputada Sandra Martín farà ús del dret de vot des de l'escó del.
.
.
(Pausa)

Senyories, comença la votació.
(Pausa i aplaudiments) Molt bé.
Senyories, açò va massa d'unanimitats hui.
(Remors)

Els recorde que, d'acord amb la Resolució de caràcter general 1, de la legislatura IX, i segons ha adoptat l'acord de la Junta de Síndics, en la reunió d'ahir, 20 d'octubre, aquesta comissió d'estudis el treball el desenvoluparà en una subcomissió al si de la comissió competent, en raó de la matèria i d'acord amb el que determine la mesa.

Proposta de creació d'una comissió especial d'estudi sobre la possibilitat d'una nova llei de coordinació de policies locals valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 1.
056, BOC número 15)

El senyor president:

Senyories, passem al tercer punt de l'ordre del dia: proposta de creació d'una comissió especial d'estudi sobre les possibilitats d'una nova llei de coordinació de policies locals, presentada pel Grup Parlamentari Compromís.

Per a la seua defensa i explicació, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Francisco García, per un temps màxim de huit minuts.

El senyor García Latorre:

Gràcies, senyor president.

Bé, la veritat és que este matí estem ficant una agenda de treball parlamentari jo crec que prou intensa.
La llei electoral, l'Estatut, l'eradicació de la violència masclista i, bé, i ara el tema de les policies locals.

La realitat social, econòmica i política en el transcurs dels últims setze anys al nostre territori ha canviat molt, és una evidència assumida per tots i a la qual ha d'adaptar-se la normativa que atén el dret bàsic de seguretat pública i els cossos de policia local sobre els quals té competència La Generalitat.

La societat actual moderna, diversa i cada vegada més plural en la seua composició i complexa en les seues interrelacions necessita d'una policia també moderna i millor preparada tècnicament, psicològicament i humanament, a l'altura dels nous reptes que es plantegen, una policia que tinga com a objectius bàsics el servei a la ciutadania i, com no?
, la protecció de les llibertats i els drets de les persones.

Volem una policia que estiga impregnada dels valors que la nova societat civil reclama i la qual ha de tenir un enfocament integral e integrador; uns cossos de seguretat local propers i que donen cobertura a les noves demandes socials.

La seguretat com a dret està en el mateix paquet de fonaments democràtics que la llibertat o que la vida.
En la Constitució espanyola són les forces de seguretat les investides amb el mandat de protegir el lliure exercici dels drets i llibertats públiques, així com garantir la seguretat del ciutadà.

Aquesta funció democràtica l'expressa el text constitucional en l'article 104, de manera que, seguint el raonament constitucional i sense entrar en més disquisicions jurídiques, la ciutadania democràtica és inherent a uns drets fonamentals, en este cas la seguretat entre ells, i existeixen uns poders públics, en este cas expressats a través de les policies, erigits per protegir aquest dret contra les amenaces del seu lliure exercici.

Conscients d'aquestes demandes socials que requereixen d'una nova policia local, de caràcter civil, integral i al servei dels ciutadans, que preste un servei de seguretat pública amb les màximes garanties, es fa precís actualitzar i modernitzar l'actual marc jurídic de les policies locals valencianes, on es perfeccione i s'articulen com a norma jurídica aquests principis inspiradors.

En 1999, amb l'aprovació pràcticament per unanimitat de la Llei 6/1999, de coordinació de policies locals de la Comunitat Valenciana, es va atendre bàsicament a l'exigència de l'actualització d'una altra llei, la 2/1990, que havia quedat obsoleta en matèria referida tant a la seua classificació, titulació, adequació d'estructures, organització o reconeixement d'una situació, com era la segona activitat, que fins eixe moment no estava regulada.

Des de l'aprovació d'aquesta llei la realitat ha estat d'un baix perfil de desenvolupament normatiu d'esta, la qual cosa ha suposat en moltes ocasions importants desacords amb els agents socials i professionals, i en ocasions s'ha legislat per al seu canvi o modificació sense el més mínim besllum de consens o acord.
Recordem en la legislatura anterior l'intent de fer una nova llei de policia, que al final no va quallar.

Però la realitat és tossuda i en la mesura que no s'ha abordat l'adequació i desenvolupament reglamentari corresponent, aquesta ha acabat exigint una revisió legislativa amb profunditat, que és el que proposem hui, i aprofitar els temps per a l'elaboració d'una norma ajustada al moment i amb perspectives de desenvolupament futur que permeta atendre les demandes que se susciten des de l'àmbit tant municipal com des de l'àmbit professional dels policies locals.

És necessari que s'aborde una norma que prenga en consideració que el territori de la comunitat ha de ser atés amb paràmetres semblants, doncs el dret a la seguretat pública correspon a tots i totes per igual.

Aquesta realitat territorial, diferenciada en zones d'interior i costaneres, zones poc poblades i altres saturades de manera estacional, sí que ha tingut en compte, a l'hora de regular a través de la norma, les possibilitats d'actuació dels municipis i la corresponent coresponsabilitat de La Generalitat amb ells.

Des de Compromís es pretén donar una cobertura integral de seguretat en tots i cadascun dels municipis valencians, tant si es tracta de grans ciutats com dels pobles més menuts.
Tots els ciutadans tenen dret a rebre un servei professional públic i amb totes les garanties.

En 2007 es va aprovar l'Estatut bàsic de l'empleat públic, i amb aquesta llei una modificació de l'estructura funcionarial que pot i ha de ser presa en consideració per a adequar una nova classificació, definició de noves funcions i de nous serveis, la correspondència d'estructura de comandament i la seua vinculació tant amb la plantilla com les poblacions.
Totes estes matèries fan per si soles raons evidents per dur endavant un canvi legislatiu.

Ha de considerar-se amb màxima importància la resposta normativa a la necessitat de l'associacionisme municipal, de col·laboració intermunicipal, de plans d'actuació, tan bé siguen d'àmbit comarcal, com d'àmbit supracomarcal o infracomarcal.

La Generalitat ha d'encapçalar una política d'optimització de recursos humans.
Ahir, en la comissió, tinguérem ocasió de parlar molt del que era l'eficàcia en els serveis públics i de l'optimització dels recursos.

Miren, tenim al que és el País Valencià, 12.
000 funcionàries i funcionaris de policia local i empleats públics que atenen la seguretat en els municipis valencians.
I algú se pot preguntar: són molts o són pocs?
I això mos ho diu l'estadística.
A nivell de la Unió Europea la mitjana és d'1,8 per cada mil habitants.
Ací la ràtio estem en 2,4.
I la mitjana estatal no dic més, perquè fins i tot la superem, estem en 3,7.
De tots els països de la Unió Europea, de tots els països, de la mitjana que van entre 200 i 300 policies per cada cent mil, resulta que sols n'hi ha dos països que superen la ràtio dels 500, que és Espanya i Rússia.
Imaginen vostés la diferència que n'hi ha.
Amb la qual cosa s'ha dir que no és que mos sobren, no és que tenim insuficiència de mitjans personals, sinó que el que s'ha de fer és racionalitzar-los.

En el marc actual que fixa la legislació estatal es fa necessari establir un marc legal que reforce la consideració i garantia de la prestació dels serveis de seguretat des de l'àmbit públic, la coordinació interadministrativa de totes les administracions, observant la seguretat amb una perspectiva global, donant, i açò és molt important, donant a les policies locals la consideració legal de policies de La Generalitat.
I això, si ho fem i ho duem endavant amb una nova llei de policia local, pegarem un pas molt qualitatiu quant al tema de l'àmbit d'actuació de les nostres policies.

És imprescindible abordar també, com a mitjà molt important, la formació d'una manera seriosa, responsable i amb ampla vocació de millorar atenent per això l'exigència de dotar l'Ivaspe, l'Institut Valencià de Seguretat Pública, de la categoria, l'estructura, l'organització i recursos necessaris, mitjançant una llei específica, d'una volta per totes, mitjançant una llei específica que puga contemplar al mateix temps dues escoles especialitzades -i això ho comentàvem ahir en la comissió de governació-: l'escola de policia i l'escola de bombers.

Per anar acabant dir que des de Compromís apostem per una policia local que siga moderna, de proximitat i que compte amb una regulació jurídica que dignifique i pose en valor la seguretat pública com un dret fonamental de tots els ciutadans.

Per això hui hem proposat aquesta comissió o subcomissió, com ve acordant-se des de la mesa del parlament, per a d'una manera participada i col·legiada de tots els grups parlamentaris establir els principis inspiradors i bases que han de traçar les línies de treball per a la redacció, per part del govern valencià, d'una nova llei de coordinació de policies locals.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Carmen Martínez Ramírez)

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, senyor García.

Entenc que no hi ha torn en contra.

Per a fixar posició la resta de grups parlamentaris, en nom del Grup Podem, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Antonio Montiel.

El senyor Montiel Márquez:

Gràcies, senyora presidenta en funcions.

Molt bé.
Nosaltres anunciem des del primer minut que anem a votar a favor de la creació d'aquesta comissió especial.

Anem a votar a favor per dos raons fonamentals.
Una, perquè pensem que és un reconeixement a la labor dels professionals del sector.
Pensem que els professionals del sector mereixen que aquesta cambra prenga en consideració les seues propostes, les seues reflexions, que estan basades en que són els millors experts de la seguretat i del coneixement del nostre territori al llarg dels més de cinc-cents municipis en els quals actuen.
I ho anem a fer, també, perquè pensem que és temps de fer una policia local professional del segle XXI, una policia arrelada amb la proximitat i arrelada també amb una consideració social que de vegades li falta.

Nosotros pensamos que hay que caminar hacia un modelo policial que tenga en cuenta la nueva realidades territoriales.
Nosotros pensamos que no se puede seguir desarrollando la ley de 1999 si no es en base a un amplio consenso, que tiene que asumir que nuestro territorio ha cambiado.

No tiene ningún sentido, por una parte, el mantenimiento de quinientos cuerpos de policía local separados; no tiene ningún sentido la excesiva dependencia de concejales y alcaldes en términos políticos; no tiene ningún sentido la inflación que se produce en ocasiones o la perversa utilización de cargos, como los de intendente u otros cargos superiores en los cuerpos, para crear estructuras afines al alcalde turno.

No tiene sentido que los tribunales de oposiciones sigan teniendo dudas acerca de su imparcialidad por los defectos en su composición.
No tiene sentido que no hay una formación y una carrera profesional homologada.
No tiene sentido que no hay un Instituto Valenciano de Seguridad Pública que cumpla realmente su función y no sea un foco de clientelismo donde siempre dan cursos los mismos y donde, además, se realizan funciones que amparan de alguna forma una red clientelar.

No tiene sentido que haya diferencias retributivas entre los diferentes cuerpos de cada municipio, municipios vecinos que a veces están llevándose una alta diferencia retributiva personas con la misma categoría.

No tiene sentido que haya una tasa de reposición de efectivos que no satisface ni al sector, ni al ciudadano, que haya excesiva interinidad y que haya, además, problemas para aplicar en muchos municipios lo que se llama la segunda actividad.

No tiene sentido que sigamos pensando en una policía local del siglo XX cuando nos acercamos a un siglo XXI con nuevas demandas de especialización, de seguridad y de profesionalidad.

Nosotros pensamos, por tanto, que hay que ajustar la regulación y la operativa de los cuerpos de la policía local a estas nuevas realidades, que hay que unificar los sistemas de acceso de promoción y formación, también hay que reestudiar el sistema retributivo.
Y habría que empezar a plantearse la posibilidad de creación de un cuerpo único de policía.
Habría que empezar a pensar que no tiene demasiado sentido la unidad adscrita de la policía nacional al ámbito autonómico si no se repiensa, también, las policías locales.

Nosotros pensamos que, además, ha habido un problema de insuficiente desarrollo normativo y sobre todo que ha sido un problema de falta de diálogo.
Queremos que se reabran las mesas de negociación y los espacios, el gabinete técnico, y los espacios donde se puede recibir de los profesionales del sector la información suficiente para tomar las medidas más oportunas.

Queremos que esta comisión se constituya, queremos que, además, se tome en serio su trabajo, queremos que oiga a los profesionales, queremos que haya un máximo de comparecencias, queremos que se comparen con modelos europeos de éxito.
Y queremos que, en general, mejore la coordinación entre las fuerzas y cuerpos de seguridad y las policías locales, se clarifique la distribución de funciones y se hagan planificación operativa en términos de coordinación, eficacia y eficiencia.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, senyor Montiel.

A continuació té la paraula, per part del Grup Ciudadanos, l'il·lustre diputat senyor Alexis Marí.

El senyor Marí Malonda:

Gracias, señora vicepresidenta.

Hoy creo que vamos a estar de acuerdo en casi todo.
Esto va a parecer ya pasteleo.

Nosotros, amigo Paco, aparte de la brillante exposición que has hecho, estamos totalmente de acuerdo que el texto legal actualmente vigente adolece de serias limitaciones, como por ejemplo las lagunas en el establecimiento de un marco de coordinación para aquellas poblaciones que debido a su número de habitantes no tienen posibilidad de crear cuerpos de policía local.

Para Ciudadanos es necesario, entendemos que es necesario garantizar a los habitantes de pequeños municipios dichos servicios con la misma calidad e intensidad que en cualquier otro, con independencia de su población o de los medios económicos que posea.

Igualmente se debe atender a las reivindicaciones constantes de los propios miembros de las policías locales, los cuales demandan la articulación de un sistema que garantice, de forma objetiva y transparente, la progresión en la carrera profesional y a la promoción interna.
Derecho, a su vez, reconocido por el artículo 14 de la Ley 7/2007, de estatuto básico del empleado público.

Se precisa, asimismo, establecer un régimen de retribuciones igualitario en todo el territorio autonómico, que elimine las grandes desigualdades salariales existentes actualmente entre los distintos y diferentes municipios.
Y mejorar las garantías de los procesos de selección.
Y que, de una vez por todas, se apliquen de forma efectiva los principios constitucionales de igualdad, mérito y capacidad.

También entendemos que hace falta la regulación referida a la salud laboral al poner de relieve la necesidad de que la propia comunidad autónoma establezca las medidas necesarias para la aplicación de lo establecido en la ley de prevención de riesgos laborales en la profesión policial.

Y, por último, establecer unas normas básicas reales y efectivas, y repito, reales y efectivas, que permitan coordinar a todos los efectivos policiales de las policías locales de la comunidad entre ellos y con el resto de fuerzas y cuerpos de seguridad, en especial en todo lo que se refiere al desarrollo de sus competencias y de prestación de servicio, aunque también estoy muy de acuerdo con Antonio que habrá que delimitarlas mucho mejor.

Todo ello nos parece fundamental y vamos a trabajar, trabajaremos conjuntamente con vosotros, para conseguir una mejor ley de coordinación de policías locales que se adecue a las necesidades actuales.
Pero, reiteramos, esta labor debe desarrollarse en subcomisiones, que también creo que estamos de acuerdo.
Seamos más eficaces, más ágiles, más operativos en consecución los objetivos que nos planteamos.

Ya se ha apuntado una cosa, que bien has dicho, que ayer lo debatíamos en la comisión, que es el tema de la formación.
Estamos también de acuerdo, muy de acuerdo, en que el Ivaspe puede ser un instituto de referencia, una academia de formación de referencia a nivel del territorio en España y también en Europa.
Lo que se ha hecho hasta la fecha todos los deben de saber, y si no ya se lo cuento yo, eso de profesores que están de servicio, jefes de la policía local que estaban de servicio y se iban a dar clase para cobrar las charlas, pues, hombre, ha dejado mucho que desear en el sector.

Y, en definitiva, amigo Paco, no me da ninguna pena darte la enhorabuena por la iniciativa y sabes que vamos a votar a favor.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Muchas gracias, señor Alexis Marí.

Para fijar la posición del Grupo Parlamentario Socialista tiene la palabra la ilustre diputada Ana Barceló.

La senyora Barceló Chico:

Gracias, presidenta.

El Grupo Socialista va a apoyar esta comisión de estudio.
Entendemos que han transcurrido ya dieciséis años de la ley de 1999, de coordinación de policías locales, y se han producido cambios económicos, sociales y también legislativos que nos afectan.
Pero sobre todo, porque hay una cantidad de reivindicaciones y unas demandas sociales y también de la administración local para que se haga un cambio y una revisión en profundidad de la ley de coordinación de policías locales.

Yo creo que con ello también resolvemos y damos respuestas hacia tres direcciones.
Una, damos respuesta a las reivindicaciones de los profesionales, un colectivo que cada vez más exige y pide formación, no una formación además continua, una formación de calidad que le permita hacer frente a los nuevos retos con los que se tiene que enfrentar en el día a día en una tarea de proximidad con la ciudadanía.
Y que, por tanto, requieren formación, pero también requieren que se delimite muy bien sus derechos, sus deberes y los medios con los que cuentan.

Pero también se puede dar respuesta a la administración local, a esos ayuntamientos.
Y yo creo que coincidirán conmigo, señorías, sobre todo aquellas diputados o diputadas que han pasado por la administración local, las tensiones que se generan en ocasiones con las plantillas de las policías locales no porque exista un conflicto sino porque existe un vacío legal o tenemos una legislación que no resuelve cuestiones tan importantes como la movilidad, el acceso, la segunda actividad.

Y creo y comprenderán que los alcaldes y alcaldesas siempre tienen una especial preocupación porque la policía local preste unos servicios eficaces y de calidad para también dar respuesta a lo que pide la sociedad, la garantía de sus derechos y de sus libertades.

Por tanto, yo creo que esta comisión que nos va a permitir tener a profesionales, a expertos, a técnicos, vamos también a poder escuchar a la administración local, ya sea a través de los grandes ayuntamientos o de la Federación Valenciana de Municipios y Provincias, de los colectivos, de los responsables sindicales, nos permita arrojar luz sobre por dónde tiene que ir esta nueva ley de policías locales.

Y también porque conviene resaltar que abordaremos otros temas que tienen que ver con el salto cualitativo que hay que dar hacia una seguridad global para resolver, precisamente, el problema con el que se encuentra el mundo rural o para que la policía no tenga como única competencia el término municipal de su municipio y no hayan y hagamos que desaparezcan esas fronteras administrativas que nos impiden que realmente haya una coordinación entre los cuerpos y fuerzas de seguridad y una cooperación y coordinación entre las policías locales.

Miren, yo creo que la aspiración del poder legislativo es siempre aspirar a legislar y a hacer normas que superen y que sobrevivan en el tiempo, porque han tenido la capacidad de visionar y de anticipar lo que va a ser en el futuro la seguridad.
Y, en segundo lugar, porque si esta comisión nos permite acercar posturas haremos que en la ley que en el futuro haga el gobierno nos permita, además, superar diferencias y, por tanto, contar con una ley con el más amplio consenso que sea perdurable en el tiempo, porque eso redundará en beneficio de la seguridad de todos los ciudadanos y ciudadanas de la Comunidad Valenciana.

Gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Muchas gracias, señora Barceló.

Para fijar la posición del Grupo Popular tiene la palabra la ilustre diputada señora Verónica Marcos.

La senyora Marcos Puig:

Gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Intervengo, en nombre del Grupo Parlamentario Popular, para anunciar también nuestro voto favorable a la creación de una comisión de estudio en estas Cortes para la posible elaboración de una nueva ley valenciana de coordinación de policías locales.

Miren, señoras y señores diputados, para el Partido Popular invertir en seguridad es invertir en política social, porque entendemos que una sociedad más segura y más confiada es, sin duda, una sociedad más libre.
Y de eso se trata, de hacer leyes para garantizar la libertad y la seguridad de nuestros ciudadanos.

Y para nosotros, para el Partido Popular también, señoras y señores diputados, las conquistas sociales no son patrimonio de los partidos políticos, sino de la sociedad, que reivindica nuevos derechos.
Y, por tanto, las leyes que hagamos aquí hay que adaptarlas a la realidad social y deben avanzar con la sociedad -se ha hablado aquí mucho de lo que ha avanzado nuestra sociedad en los últimos dieciséis años.

Y una ley se tiene que regular… Una ley como esta, en la que se regula el servicio público dirigido a la protección ciudadana, tiene la suficiente importancia como para que sea una ley, como decía la señora Barceló, que perdure en el tiempo; una ley adaptada a la situación actual, pero, sobre todo, una ley de cara al futuro.

Y, para eso, la reforma debe ser fruto del debate y de las aportaciones no solo de los miembros del Consell, no solo de los partidos políticos, no solo del gobierno de turno, sino también de los representantes de nuestros municipios, de los agentes sociales, de los profesionales, de los expertos en la materia, de los sindicatos… En definitiva, una ley que surja del debate, del diálogo y de las aportaciones que hagamos entre todos.

Hay cuestiones muy importantes que abordar, se han dicho aquí, como el tema de la segunda actividad, como el tema de la formación.
Tenemos un instituto de referencia, como es el Ivaspe, y tenemos que sacar el mayor jugo de él, señoras y señores diputados.

Se ha hablado de la coordinación.
Se ha hablado de las retribuciones.
Se han comentado aquí muchísimas cosas, por parte de los portavoces que me han precedido ya en el uso de la palabra.

Y, por tanto, el Partido Popular cree necesaria la creación de esta comisión, en la que esperamos que participen las personas que propongamos todos los grupos parlamentarios, sin cortapisas, sin rodillos, tal y como dice la propuesta del Grupo Compromís en su punto 4.

Tenemos unos magníficos profesionales en materia de seguridad en esta comunidad, un magnífico patrimonio humano que no podemos dejar de lado a la hora de hacer las leyes.

El Grupo Parlamentario Popular tiene toda la predisposición para llegar a acuerdos, como nos están demandando nuestros policías locales.
Y ahí van a encontrar siempre a mi grupo parlamentario, en favor de leyes abiertas, que hayan sido frutos del consenso y la participación y en la que los verdaderos protagonistas no seamos nosotros, los parlamentarios ni los políticos, sino la sociedad valenciana.
Porque, de este modo, gana la democracia y ganan las instituciones públicas.

Esta es la tercera propuesta de creación de comisión en estas Cortes que hoy va a salir por unanimidad.
El Partido Popular celebra estos acuerdos y esperamos que las conclusiones de todas estas comisiones que hoy se van a crear aquí, en el parlamento autonómico, sean esas conclusiones también fruto del consenso, de la participación de todos y estén a la altura de lo que los valencianos no están pidiendo.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el president, senyor Enric Morera i Català)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Senyories, finalitzat el debat, anem a passar a la votació.

Senyories, una vegada estan tots en el seu escó, anem a procedir a la votació.

Senyories, comença la votació.
Senyories, la proposta queda aprovada per unanimitat, 94 vots.
(Aplaudiments) Tercera unanimitat i tercera.
.
.

Proposta de creació d'una comissió d'investigació per a esbrinar els motius de contaminació dels aqüífers que abasteixen d'aigua potable els municipis del nostre territori, com és el cas de la comarca de la Ribera, el temps i les conseqüències per al consum humà d'aigua contaminada, en especial l'afecció a embarassades i xiquets, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 1.
075, BOC número 12)

El senyor president:

Anem a passar, seguidament, al quart punt de l'ordre del dia, que és la proposta de creació d'una comissió d'investigació per a esbrinar els motius de la contaminació dels aqüífers que abasteixen d'aigua potable els municipis del nostre territori, com és el cas de la comarca de la Ribera, el temps i les conseqüències per al consum humà d'aigua contaminada, en especial l'afecció a embarassades i xiquets, presentada pel Grup Parlamentari Compromís.

Per a la posició del torn a favor, té la paraula la il·lustre diputada Maria Josep Ortega.

Quan vosté vullga.

La senyora Ortega Requena:

Senyor president.

Senyories.

Primer que res, donar la importància a la unanimitat que venim veient en tots els punts que tenim fins ara, i també en este estic segura que tindrem també la unanimitat de tots els partits polítics en representació en este hemicicle.

Esta proposta de creació de comissió d'investigació no és la primera vegada que es tracta en este hemicicle.
L'any 2013 la petició va començar llegint l'article 17 del nostre Estatut d'autonomia, que diu: Â«Es garantix el dret dels valencians i valencianes a disposar de l'abastiment suficient d'aigua de qualitat.
Els ciutadans i ciutadanes valencians tenen dret a gaudir d'una quantitat d'aigua de qualitat, suficient i segura per a atendre les seues necessitats de consum humà.
Â»

La directiva europea de nitrats, d'aplicació des de l'any 2000, es va ignorar any rere any als pobles de la Ribera, convertint-se en líder de vulnerabilitat, segons informes de la conselleria de medi ambient de l'any 2010.

L'any 2000, La Generalitat va aprovar un decret que incloïa trenta-set termes municipals de la Ribera en la llista de vulnerables per la contaminació de nitrats, llistat que va ser ampliat dient, literalment, que era Â«para que se apliquen las medidas y repercutan en la calidad del aguaÂ».

L'any 2013, el Ministeri d'Assumptes Exteriors i de Cooperació se felicitava per l'aprovació d'una resolució: el dret humà a l'aigua potable i al sanejament.
Es va presentar per Espanya i Alemanya, i va ser copatrocinada amb noranta estats membres en l'Assemblea General de Nacions Unides.
L'any 2013 era l'any internacional de l'aigua.

Miren, senyories, a la Ribera no ha arribat ni l'article 17 de l'Estatut ni la directiva europea de nitrats, de l'any 2000, ni el decret de La Generalitat, del mateix any, ni la resolució de l'Assemblea General de Nacions Unides, de 2013.
Cap.

En juny de 2012, l'aigua potable de Carcaixent va deixar de ser apta per al consum humà, per uns nivells de contaminació que sobrepassaven els paràmetres establits per la llei.
Un estudi analític que va fer Aigües de València, en col·laboració de l'àrea de salut del departament de la Ribera, va alertar de l'existència d'un herbicida i se desaconsellà, immediatament, la seua ingesta.

Febrer de 2013, unes anàlisis, també realitzades per la conselleria de sanitat i l'empresa que gestiona el subministrament d'aigua potable a Alzira, també va detectar la presència de productes fitosanitaris en els pous que proveïen la ciutat d'Alzira i es va prohibir, immediatament també, el consum.
La contaminació detectada estava originada per un producte, l'ús del qual ja estava prohibit a l'estat espanyol des de feia més de deu anys, la terbumetona.
A banda d'uns nivells intolerables de nitrats, l'aigua també tenia, entre altres porqueries, herbicides.

Els mateixos problemes van afectar poblacions com Llaurí, Corbera, Carlet o Algemesí, entre altre altres.

El cas de Carlet, una població amb una urbanització bevent, dècades i dècades, aigua d'un pou que, de vegades, triplicava el nivell dels nitrats recomanats per l'OMS.
I, quan des de l'oposició demanàrem que s'alertara la ciutadania i es buscara una solució immediata, ens vam haver d'escoltar que no era tan mal, total era com fer-se un cubalibre al dia, ens van dir.
En juny de 2014, els nivells d'estes analítiques encara doblaven el màxim permés.
Fins que no van aparéixer també els pesticides en l'aigua, no es va alertar a la ciutadania.

Hui, afortunadament, eixe pou està clausurat, igual com el de Llaurí i el de Carcaixent.
Estan clausurats.
Però, una cosa, encara superen els cent mil·ligrams de nitrats per litre.

Les solucions, com ara la potabilitzadora de la Ribera, han estat un pegat i que no solucionen, en absolut, el futur d'estos pobles.

I no ens oblidem del més important: els aqüífers continuen contaminats, i són molts els pous que encara abastixen molts pobles i continuen augmentant els nivells de contaminació a la Ribera.
Les causes encara no han estat investigades, però les conseqüències i les responsabilitats de l'exposició, durant dècades i dècades, de tants milers de ciutadans i ciutadanes a estos nitrats i pesticides tampoc.

Van haver-hi municipis on es va alertar la població dels nivells de l'aigua quan estaven eixint per l'aixeta a més de huitanta mil·ligrams per litre, quan el màxim recomanat per l'OMS és de cinquanta.
És a dir, quan milers i milers de persones portaven molt de temps consumint eixa aigua, en un claríssim acte d'irresponsabilitat i també d'il·legalitat, perquè estava vulnerant-se el Reial decret 140, de 2003, que establix les mesures sanitàries i de control necessàries per a la protecció dels consumidors, igualment d'una norma legal, que l'aigua de consum ho serà quan no continga cap tipus de microorganismes, paràsits ni substàncies que puguen perjudicar la salut de les persones.
.
.
I l'autoritat sanitària és la responsable de vetlar perquè l'aigua siga apta per al consum humà, és a dir, el govern valencià.

Era un problema que es detectava des de feia anys, però, encara així, les autoritats sanitàries no intensificaren els controls, quedant-se amb els mínims que marcava este reial decret.

És ben cert que des de 2012 i 2013 es va produir una alerta que va arribar tard.
I, a hores d'ara, no s'ha aclarit quines van ser les causes que portaren a la contaminació d'esta aigua de molts municipis de la Ribera.
Ni tampoc hem pogut saber quines són les conseqüències que pot haver tingut sobre la salut de les persones, especialment sobre les dones embarassades i els xiquets.
I, per tant, si n'hi ha algun responsable, o alguns, d'alguns fets que han afectat la salut de ciutadans o ciutadanes.
No ho sabem.
Ni ho sabem nosaltres ni tan sols ho sabia l'anterior govern valencià, atés que el mateix secretari autonòmic d'aigua va reconéixer en una compareixença no saber què havia passat.

Ja es va demanar esta comissió d'investigació en la passada legislatura, i no hi va haver manera, els vots del Partit Popular ho van impedir.
Sobretot perquè ara, després d'això, la Unió Europea ho investigarà, la qual cosa pensem que farà reflexionar el Partit Popular sobre la intenció del seu vot.

Una cosa tan greu, com és que s'haja contaminat l'aigua en una comarca valenciana sencera, tot i haver realitzat una inversió de vora seixanta milions d'euros que, com tantes altres coses, no va aprofitar per a quasi res, no va ser suficientment rellevant com perquè Les Corts ho investigaren de manera immediata.

Ara ha de ser la Unió Europea qui mos traga els colors, i espere que a alguns més que a altres.

El que fem hui és tornar a demanar la creació d'una comissió d'investigació sobre la contaminació de l'aigua de la comarca de la Ribera, i no és una altra cosa que reclamar el dret d'una ciutadania a saber què ha passat en una cosa tan important com la seua salut, intentar saber què ha passat amb els seus diners, quan s'invertien milions d'euros en obres que no han aprofitat per solucionar els problemes de consum d'aigua de totes les persones i del que també s'haurà de saber què ha passat.

Senyories, els demane el vot a favor, a totes i a tots, pel dret de les persones, pel dret a sentir-se segures, per la dignitat d'esta institució i per a establir mesures reals que eviten que estos fets es tornen a repetir.
Les persones de la Ribera s'ho mereixen, després de molts anys.

Estic segura que compte amb el vot favorable de tots vostés.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Per al torn en contra, la diputada del Grup Parlamentari Popular, Elisa Díaz.

Quan vosté.
.
.
Té huit minuts.

La senyora Díaz González:

Gracias, presidente.

Mire, en primer lugar, le diría -¡ai!
, ¿dónde está?
Ahí-…, le diría que se actualizara, porque se ha remitido a exponer aquí la intervención de la señora Oltra, de 2013, y, desde entonces, aunque no ha llovido lo suficiente, muchas cosas han pasado.
Estamos en 2015.
(Aplaudiments)

Artículo 30.
2 de la Ley 10/2001, del plan hidrológico nacional: Â«El ministerio de medio ambiente impulsará, en el ámbito de sus competencias, como es el agua, y con la colaboración de las administraciones autonómicas y locales la utilización preferente de los recursos hídricos de mayor calidad para su empleo en abastecimientos.
Â»

Esta obligación fue absolutamente incumplida por el Partido Socialista desde el 2004 al 2011.
Garantizar el buen estado de las aguas subterráneas o superficiales, de acuerdo con la directiva marco del agua, es una responsabilidad de la administración del estado, no de La Generalitat.
El Partido Socialista gobernó casi ocho años, señorías, por si se les ha olvidado.
La recuperación de la calidad de las aguas subterráneas es una cuestión que debería haberse abordado en la planificación hidrológica, y el gobierno socialista no fue capaz de redactar los planes de cuenca que deberían haber estado aprobados en 2009.

Pero al Partido Socialista no le bastaba con su inacción.
Parecía no tener un objetivo mejor que entorpecer el desarrollo del plan de abastecimiento de la Ribera, poniendo constantes obstáculos desde la Confederación Hidrográfica del Júcar.
El plan de abastecimiento fue desarrollado exclusivamente por el Consell del Partido Popular.
El gobierno socialista, que destinó más de quinientos millones de euros en desalinizadoras en esta comunidad, no solo no aportó ni un solo céntimo de euro al abastecimiento de la Ribera, sino que se dedicó, como he dicho, a entorpecer dicho plan, el plan del Consell del Partido Popular desde la Confederación Hidrográfica del Júcar.
Consulten el histórico, al que tanto les gusta recurrir para no hablar de futuro, y verán que hay hasta una sentencia del Tribunal Supremo dando la razón al Consell del Partido Popular en la que llega a decir que con sus propósitos el Partido Socialista, el gobierno del Partido Socialista, habría impedido una planificación y gestión del agua racional.

Pero es que, señorías, la administración responsable de abastecimiento urbano son los ayuntamientos.
La decisión sobre las instalaciones que necesita para prestar servicios corresponde a los ayuntamientos, si bien en el ejercicio de sus funciones y en apoyo a los ayuntamientos en materia de infraestructuras hídricas, ante la obstrucción del Partido Socialista, el Consell del Partido Popular asumió la ejecución del plan de abastecimiento de la Ribera.
Sí, señora.
Porque la envergadura del problema exigía una solución de ámbito supramunicipal.

Por tanto, tenemos como conclusión: un gobierno socialista que maltrató a la Comunidad Valenciana descaradamente, ya no solo por un modelo de infrafinanciación para esta comunidad, también en este asunto tan relevante y fundamental para nuestra tierra, como es el agua, un recurso de primera necesidad.
Unos ayuntamientos que adoptaron, unos más que otros, medidas temporales para asegurar el consumo de agua apta, en tanto en cuanto no estuviera la planta potabilizadora en marcha.

Un Consell del Partido Popular que llevó a cabo en solitario el plan de abastecimiento de la Ribera y, mientras se desarrollaba, no cesó en sus actuaciones por controlar la calidad de las aguas y para que no fuera a peor y sí a mejor, como medidas como el código de buenas prácticas agrarias, programa de actuación sobre zonas vulnerables, planes de control anuales, vigilancia, análisis continuos, etcétera, etcétera.
Y el gran esfuerzo que hizo el Consell del Partido Popular junto a regantes y agricultores por modernizar el regadío, y así reducir el uso de fertilizantes, además de permitir racionalizar el uso del agua.

A estas conclusiones, hay que añadir una cuarta: la salvación, que vino de la mano del Partido Popular, como no podía ser de otra manera, cuando a entró a gobernar en España y aprobó, señorías, el Real decreto 255/2013, que posibilitó la planificación y gestión del territorio que históricamente ha formado parte de la Confederación Hidrográfica del Júcar.
Hasta que el PP, el Partido Popular no llegó al gobierno de España, era imposible que a la Ribera le llegara agua (aplaudiments), agua apta.

Gracias, por tanto, a gobiernos del Partido Popular, gracias a Mariano Rajoy, la Ribera hoy tiene agua apta para consumo (aplaudiments) humano.
Yo entiendo que no les guste, de verdad, lo entiendo.
Con todo esto, creo que queda claro el sinsentido de su interés por crear esta comisión.
Si lo que quieren determinar es el origen concreto de la contaminación o un causante concreto, abran los ojos y verán que es imposible.
No se puede saber quién ha contaminado en qué, en cada momento.
Es imposible, señorías.
Si lo que buscan es un titular o crear una alarma social o unos responsables políticos, decirles dos cosas: por un lado, me parece increíble e intolerable que sigan ustedes utilizando a las personas, que hablen de embarazadas y de niños, como si no supiésemos qué es estar embarazada o lo que significan nuestros hijos.

Mire, señoría, cuando una mujer… No sé si usted está embarazada o no, pero cuando una mujer se entera de que está embarazada -términos que utilizan ustedes, señorías- y se enteran los que le rodean, sepan ustedes que cualquier precaución es poca de cómo beben, lo que beben, cómo comen y lo que comen, que si hay que lavar las verduras, que si hay que lavar la fruta, que si hay que cocinarlo todo, o es mejor hervido, o no.
Si ha estado embarazada, probablemente lo sabrá.

Y sobre nuestros hijos, ¿qué padres no van a tomar las medidas necesarias para prevenir un posible consumo inadecuado?
¿Qué padres?
Todos los padres estaremos ahí pendientes de nuestros hijos y de nuestros niños, para que no hagan un uso inadecuado que les pueda contaminar.
Y todo ello no quita para que, desde el Consell y los ayuntamientos, se hiciera todo lo que tan correcta y exitosamente se hizo, a pesar del Partido Socialista.

Y por otro lado, señorías, ¿quieren crear la comisión?
La van a crear.
Quieren responsables políticos.
Pues apunten, vayan apuntando, porque el Grupo Parlamentario Popular ya está valorando pedir la comparecencia de esos responsables políticos, empezando por el señor Rodríguez Zapatero (remors), máximo responsable (aplaudiments), presidente del gobierno socialista cuando tenía que haberse solucionado el problema.
Comúnmente conocido como el Â«arruinalotodoÂ», por cierto.
La señora Cristina Narbona (veus), a la que no le bastaba (aplaudiments) con ponerle fecha de caducidad al trasvase Tajo-Segura.
Al parecer, no le bastaba con eso.
Junto con Elena Espinosa y Rosa Aguilar.
Las tres a la cabeza del ministerio que debió resolver el problema, y que ninguna de las tres tuvo la capacidad suficiente para hacerlo.
(Aplaudiments) La marioneta… Espera, se me cae una.
Es que hay, hay.
.
.
La marioneta, Juan José Moragues, presidente de la Confederación Hidrográfica del Júcar, quien paralizó la concesión de las aguas subterráneas y a quien hace bien poquito premiaba el Partido Socialista, supongo que por los servicios que ha prestado, nombrándole secretario de infraestructuras del PSPV.
Enhorabuena.

Y, ¿por qué no?
, Jordi Xavier Vicedo, alcalde de Corbera, este de Compromís.
(Protestes) Sí, claro que sí.
Miren, el señor Vicedo era el responsable de que el municipio entrara dentro de la comunidad de usuarios de la Ribera, pero no quiso.
Fue el Partido Popular, junto con el Partido Socialista de Corbera que, aun contrariando el criterio del Partido Socialista de dicha comarca, de la comarca de la Ribera, apoyaron una moción que posibilitó que la Ribera entrara… Mire, Â«PP y PSOE imponen en el pleno que Corbera reciba agua sin nitratos de la potabilizadoraÂ».
Â«Corbera aprueba adherirse a la comunidad de usuarios para recibir agua de la planta de Alcira.
Â» Y una frase con la cual justifica el concejal del Partido Socialista de Corbera su posición: Â«Porque primero está Corbera, y después, el mundo.
Â» Este señor antepuso los intereses de sus vecinos al de los partidos, exacto, a los partidistas.
Si todos ustedes hicieran lo mismo, nos iría a todos los valencianos mucho mejor.
Para empezar, no estaríamos debatiendo sobre la absurda creación de esta inútil comisión.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora diputada.

Per a rèplica, la proponent, en nom del Grup Compromís.

La senyora Ortega Requena:

Senyora Elisa Díaz, moltes gràcies.

Podia deixar-me vosté el feix eixe de fotografies, i aixina els cridem tots a la comissió perquè vinguen a ajudar-mos a aclarir açò.
(Aplaudiments)

Vosté no ha dit cap argument en contra de fer esta comissió d'investigació o subcomissió (veus) per a aclarir responsables, per a aclarir els efectes, per a aclarir les causes i per a aclarir conseqüències.
Vosté què vol?
Tirar balons fora?
El que ha fet ara ha sigut tirar balons fora, i crec que a la gent de la Ribera estarà caient-li les llàgrimes de vore el que vosté ha dit ací.
En el 2013 ho tornaren a dir.
Vostés volen quedar-se amb l'entrepà de salami?
Se queden amb l'entrepà de salami.
Mosatros mos n'anem al costat de les persones, que són qui de veres necessiten respostes.
Sí, senyora, necessiten respostes.
Crec que ja està bé.
(Aplaudiments)

Mire, ho trobe lamentable.
Trobe lamentable que vostés continuen ancorats en una política de creure i no de fer creure i de veure.
Una llàstima, una llàstima que vullguen tapar les vergonyes i no explicar-li a la ciutadania els efectes que pot haver tingut en la seua salut estar consumint esta aigua, una aigua no apta.
Estem parlant de salut, no tiren vostés balons fora, no traguen retrats de Zapatero, no traguen retrats de Vicedo.
Sap què és allò malament que va fer Jordi Vicedo, alcalde de Corbera?
Salvar, salvar la salut dels seus veïns, posant filtres, posant filtres, posant filtres en la plaça.
Assabente's vosté, documente's també vosté abans de vindre, i no cal que vinga ací amb els retratets, que tots eixos mos els porta també a la comissió, que segur que mos poden ajudar molt.

Mire, vosté està diguent que nosaltres el que volem és crear una alarma social, volem titulars, volem.
.
.
No, senyora, vosté és la que busca la foto, de traure's vosté ací la foto amb les fotografies del passat.

Volem aclarir, aclarir.
Les persones de la Ribera tenen dret a saber què ha passat amb la seua salut, per què va passar.
I per això demanem que s'aclarixca.

I després, per favor, parlem d'incompliment, de l'incompliment de responsables de tota la legislació que vostés han vulnerat, la directiva de nitrats, la llei d'aigües, l'Estatut d'autonomia en l'article 17, de la directiva marc d'aigua.
En fi, senyories, jo crec que done les gràcies als grups que tindran a bé donar suport a la creació d'esta comissió, anuncie, subcomissió de medi ambient.
La gent de la Ribera els ho agrairà, just al contrari del que la ciutadania de la meua comarca han fet amb vostés, al Partit Popular, on han perdut la mitat dels vots.
I no tinguen cap dubte, senyories, entre posicionaments com el de hui i intervencions com la que vam patir, aquella de Â«no pasa nada, que es lo mismo que se coman los niños un bocadillo de salami, explíquenselo ustedes a las mamásÂ», jo crec que vosté vagen cobrint-se de glòria.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Quan vosté vullga.

La senyora Díaz González:

Gracias, president.

Es que está clarísimo.
Usted no tiene absolutamente ni idea de nada.
Se ha cogido la comparecencia de la señora Oltra y aquí no hace más que repetir lo mismo que dijo en aquel momento, en junio de 2013, como si no hubiese nada desde entonces.
Entérese, entérese bien.
Ya tienen agua apta para consumo humano, gracias al Partido Popular, gracias al plan de abastecimiento de la Ribera.
No gracias a la oposición, ni a todo lo que intentaron hacer, ni mucho menos, el Partido Socialista, que no solo no hizo sino que intentó obstaculizar absolutamente todo.

Mire, me habla de Corbera, y yo le digo: los concejales populares y socialistas de Corbera solicitaron, aparte de la conexión a la comunidad de usuarios, un informe sobre los incumplimientos de las recomendaciones de salud pública y la remisión a la fiscalía con competencia en materia medioambiental o salud pública de todos aquellos antecedentes, datos, informaciones o expedientes administrativos relativos a las acciones u omisiones, incumplimientos, etcétera, que tuvieron lugar a lo largo de los últimos dos años -y esto es de 2014, agosto de 2014- por parte del gobierno municipal de esa materia.
¿Entiende, señoría?
¿Lo entiende?
Sí, puede que haya responsables políticos, pero están en su bancada, señoría, están en su bancada (Aplaudiments).
Nosotros lo que queremos es no perder el tiempo, ni que ustedes pierdan el tiempo.
Queremos que trabajen, y que trabajen en serio.
Lo que necesitan estas personas, lo que necesitan los vecinos de la Ribera no son respuestas.
Es agua, señoría, es agua.

Y el agua se la ha aportado, se la ha facilitado el Partido Popular, tanto desde el gobierno central, como desde el anterior Consell.
Las desaladoras, bueno, lo dejaremos para un siguiente punto.
(Rient) Señoría, le repito, ahora son gobierno, háganse a la idea.
Hagan gestión.
Olvídense de cosas que no tienen sentido.
Esto no tiene ningún sentido.
Déjenlo a un lado y retiren la petición.
Es lo más sensato que podrían hacer.

Nada más.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Per a la fixació de posició, en nom del Grup Podemos, la il·lustre diputada Beatriz Gascó per un temps màxim de quatre minuts.

La senyora Gascó Verdier:

Moltes gràcies.

El senyor president:

Quan vosté vullga.

La senyora Gascó Verdier:

Moltes gràcies, president.

Bon dia, senyories.

Membres del Consell, n'hi ha una.

Aquestes són les zones vulnerables per contaminació de nitrats a la Comunitat Valenciana.
Tenint en compte que la major part de la població viu en la franja litoral, crec que el problema que patim és greu, i és greu no per un problema d'accés a l'aigua per als nostres habitants, és greu perquè la qualitat de l'aigua que està en els nostres aqüífers és terrible, i és terrible perquè ho hem permés.

El principal problema de contaminació dels aqüífers probablement siga l'excessiva concentració de nitrats en l'aigua.
Els fertilitzants provoquen, d'una banda, l'acumulació de fòsfor i potassi en la terra mentre el nitrogen passa a l'aigua.
Ací, cal dir que el sistema de fertilització per a adobaments nitrogenats és tan poc eficient que la planta absorbeix només un 30% del nitrogen, mentre la resta passa per infiltració a les aigües subterrànies.

Les comunitats de regants oferixen com a servei la fertirrigació, és a dir, l'abastiment d'aigua amb fertilitzants en origen en el pou, utilitzant com a pla bàsic el del taronger.

Això no té trellat, no té cap trellat per diversos motius, el principal és que no té sentit utilitzar el mateix pla de fertilització per a cultius diferents, taronger i tomaqueres, per exemple, i tampoc per a varietats tardanes i primerenques de la mateixa espècie; però, sobretot, aquest sistema impedix o posa moltes dificultats per a portar endavant un cultiu ecològic, és a dir, que la forma de conrear més respectuosa amb el medi, amb qui cultiva i amb qui menja no es pot fer.

Aquest sistema de reg és vertaderament antidemocràtic perquè lleva la possibilitat al llaurador de cultivar el que vullga i com vullga; a més, afavorix l'ús excessiu de fertilitzants perquè n'hi ha gent que a banda de l'aigua que li arriba damunt tira un poc més de fertilitzant en els seus cultius.

Com ja ha dit la diputada Ortega, un dels efectes de l'excés de nitrats en l'aigua és per exemple l'aparició de malalties com la metahemoglobinèmia, una malaltia especialment perillosa per als bebés i per a les dones embarassades.

A les nostres aigües trobem un vertader còctel Molotov, ja que amb els fertilitzants també s'han trobat productes fitosanitaris, inclús substàncies prohibides per la Unió Europea.
I no estem parlant dels possibles efectes de contaminació per filtració de lixiviats, ni tan sols els productes provinents de la indústria o de la ramaderia.

No poder veure aigua de l'aixeta en l'Europa actual és un crim; és un crim perquè a més de vulnerar un dret humà essencial estem exposant a qui utilitze eixa aigua, encara que siga per a cuinar, a riscos molt alts de malalties greus; però també és un crim que eixes substàncies tòxiques acaben en un espai natural com l'Albufera, en els nostres rius i en la mar.
Precisament -no sé si ho havia llegit-, aquesta setmana ha eixit publicat un article científic en el que vinculaven l'aparició de meduses en excés amb l'alta concentració de nitrats en la mar, a Dénia concretament.

Un dels impediments que hi ha hagut en els darrers anys és, precisament, la dificultat per als municipis d'accedir a les dades que pogueren relacionar la causa i l'efecte.
Per això no entenc esta voluntat de mantindre el problema, un problema d'abastiment d'aigua, quan el problema és un problema de contaminació dels aqüífers gravíssim.

Necessitem dur endavant una investigació que ens permeta conéixer o, almenys, hipotitzar el nombre de persones afectades per malalties susceptibles d'haver sigut ocasionades per la contaminació de l'aigua potable.

Per tot això, el Grup Parlamentari Podemos-Podem es posiciona a favor de la creació de la comissió d'investigació per a esbrinar els motius de contaminació dels aqüífers que abastixen d'aigua potable els municipis del nostre territori.
Però jo, ací, afegiria Â«de tot el territoriÂ» perquè el problema de contaminació, en efecte, ha sigut molt greu en la Ribera, però n'hi ha altres problemes no només lligats a fertilitzants en el territori sencer.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora diputat, ha excedit vosté llargament el seu temps.

La senyora Gascó Verdier:

Però no m'ha avisat.
Ah!
, que he de mirar ací.

El senyor president:

Ha quedat molt clara la seua postura.

La senyora Gascó Verdier:

És que com és la primera volta no ho havia…

El senyor president:

Sí, sí (rient), per això he tingut mà ampla.
(Aplaudiments)

Li agraïm molt (rient) la intervenció.

Per a fixar posició en nom del Grup Ciudadanos, té la paraula l'il·lustre diputat Emigdio Tormo.

Quan vosté vullga.

El senyor Tormo Moratalla:

El tiempo pasa tiempo volando, señora diputada.

Muchísimas gracias, señor presidente.

Muchísimas gracias, representante del gobierno valenciano.

Buenos días, señorías.

Señora Bonig, a usted también, muy buenos días, lo cortés no quita lo valiente.

Miren, tener un problema de abastecimiento de agua es muy grave, tener un problema de calidad y salubridad del agua es muy grave.
No podemos privar a ninguna persona de nuestra comunidad de tener un suministro de agua apto para el consumo humano.
Los niveles de nitratos encontrados en el agua son perniciosos, según la Organización Mundial de la Salud.
Eso no es una opinión, señora Díaz, es una realidad, nos guste más o nos guste menos.

Sabemos que, sobre todo para los municipios de la comarca de la Ribera, ha supuesto una incomodidad y un gasto tener que cambiar sus hábitos mientras intentaba solucionar los problemas de suministro de agua contaminada.

Tenemos conocimiento de que los hogares y los establecimientos comerciales han tenido que utilizar agua mineral con un gasto evitable para familias y empresas de dichos municipios.

No se sabe exactamente cuánto tiempo se ha estado consumiendo el agua contaminada en la zona.
La pregunta clave es: ¿se podría haber evitado?
¿Por qué no se descubrió antes?
¿Han fallado las barreras de contención?

Miren, tenemos un estado, tenemos una comunidad autónoma, moderna, con una deuda -que se han hartado y cansado los señores ahora en el gobierno- de 40.
000 millones de euros, y esto no ha servido para aumentar la calidad de vida de los valencianos en muchos servicios básicos como éste.
Ha fallado la malla de seguridad una vez más.

Además de solucionar el problema hemos de asegurar que no se utilicen productos en el campo valenciano, que se filtren los acuíferos a la propia Albufera o la mar -como ha dicho la representante de Podemos-, y acaben contaminando el agua que abastece a muchos municipios.
En definitiva, lo que queremos es que esto no vuelva a ocurrir.

Es evidente que vamos a estar siempre a favor de que este tipo de situaciones no se repitan y que la gente pueda beber, cocinar, o en suma vivir, sin que el agua que le llega a sus casas sea perjudicial para su salud.

Por lo tanto, vamos a apoyar las medidas para prevenir que esto no vuelva a ocurrir.

Y queremos dar las gracias tanto a Podemos como a Compromís, como al Partido Socialista, que hayan transigido y hayan pensado que una forma de subcomisión, más que una comisión, sea oportuna y pertinente para el estudio de la problemática de este punto.

Pensamos que la inflación o hiperinflación de comisiones no es bueno ni para los miembros de esta cámara, que tendríamos que ser más diputados de los que somos y somos los que somos, y también para los medios que tenemos que poner para la solución y para la concreción de lo que podían ser comisiones, y puede ser perfectamente solucionable mediante subcomisiones.
(Soroll de papers)

Creemos que la excepción debe ser la comisión, como ha ocurrido en los dos primeros puntos, de elementos o puntos de opinión de capital importancia, y lo ordinario la subcomisión.

Por lo tanto, vamos a votar a favor en forma de subcomisión en este punto.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

I per a fixar posició en nom del Grup Socialista, té la paraula l'il·lustre diputat Manuel Pineda per un temps màxim de quatre minuts.

Quan vosté vullga.

El senyor Pineda Cuenca:

Señor presidente.

Señorías.

Señora consellera.

La verdad es que a la señora Díaz quizá se le ha ido un poco la memoria porque el último plan hidrológico del Júcar es del 2015, ¿eh?
Lo digo porque esa es la última referencia.

Hoy, de nuevo, se trae a la cámara un asunto que es de justicia para los habitantes de la Ribera, y es que para los políticos que tienen alma y para los vecinos y las vecinas es una necesidad saber si realmente su salud está o no comprometida.

Mire, usted, para usted será absurdo saber, pero esto está en las redes, o sea, esto figura en las redes, que los nitratos en medio ácido del estómago originan nitrosaminas, que son agentes cancerígenos.

Será absurdo también saber -como han dicho- que los lactantes menores de cuatro años pueden tener metahemoglobinemia.

Será absurdo saber, también, que hay personas que puedan estar en riesgo porque tienen la acidez gástrica reducida de forma primaria, o bien secundaria, por fármacos que disminuyen la acidez gástrica.

¿Sabe usted cuántos pacientes hoy en día toman este tipo de fármacos?
¡Es escandaloso!
Más del 15% de la Ribera y más del 15% de toda la comunidad, y más del 15% de toda España.
Es un paciente que está en riesgo.
(Remors)

También, las mujeres embarazadas.
Para usted esto será absurdo conocerlo.

Este tema, la verdad, es que es un tema que el Grupo Parlamentario Socialista lo ha traído reiteradamente a Les Corts siempre con la esperanza de encontrar compresión y buen hacer.
Y como no ha sido así pues hemos incluso recurrido al Parlamento Europeo, y en 2013 presentamos una denuncia ante el mismo que ha sido aceptada, admitida a trámite y ya está en investigación.

El análisis de este caso -porque esto es un caso-, a los nuevos diputados nos sorprende, señora Díaz, nos sorprende que desde hace más de veinte años trece municipios de la Ribera hayan sufrido la falta de acceso al agua de calidad por nitratos y, ahora, herbicidas, no tiene apelativo posible; que los habitantes se han visto obligados a usar agua embotellada para beber y comer u otros menesteres en el siglo XX y XXI, esto, señorías, es una ¡vergüenza!
; es una vergüenza para los valencianos y las valencianas, es una vergüenza nacional y es una vergüenza internacional.
Y yo no puedo entender cómo los gobiernos del Partido Popular han permitido esta situación.

Y ustedes, señorías del Partido Popular, mínimamente deberían sonrojarse, a no ser, y voy a decir un término de mi tierra, a no ser que no tengan ¡sangre!
, que es lo que yo creo, y deberían pedir perdón a los miles de vecinos de la Ribera, pedir perdón tantas veces como euros han tenido que desembolsar para beber agua embotellada porque su gobierno, ustedes, han sido incapaces de solucionar su problema.

En la revisión del tema, como alcalde que soy, uno de los episodios en Les Corts más tétricos, del cual yo sí me sonrojo y siento vergüenza, fue el que se desencadenó hace dos años cuando el entonces diputado socialista Signes desde este estrado pedía justicia y agua potable para la comarca, para su comarca.
¡Menuda imagen, señorías!
Y es que es para recordarla: los alcaldes de la Ribera vinieron y reclamaron agua porque estaban ¡hartos!
Y ustedes ¿qué pensaron?
, ¿que vinieron a politiquear?
Y encima todos corearon Â«¡agua para todos!
Â» ¡La gran mentira!
¡Agua para todos!
¡Qué vergüenza, señorías!

Señorías, el Partido Popular lo pudo solucionar en 1999, ¿se le ha olvidado a usted la foto de ¡Aznar!
, ¡Aznar!
, con el plan de cuenca del Júcar?
(aplaudiments), con el gobierno de Aznar, que deberían haber arbitrado la única solución posible, que es habilitar una dotación propia de agua superficial para el suministro de agua potable con un caudal de 30 hectómetros cúbicos.
Yo sé que le hace gracia esto.
Y lo pedía, además, la mancomunidad de la Ribera por unanimidad, con el Partido Popular también a favor.
¡Y no lo consintieron!
(Aplaudiments)

Y como le decía, en el 2015 se volvieron a poner ustedes los tapones en los oídos, y con el nuevo plan tampoco hicieron lo de habilitar la dotación propia de los 30 hectómetros cúbicos sino solamente 10.

Las soluciones que han dado ustedes han sido nefastas.

Por supuesto, en el 2015 tenía que haber traído usted la foto del señor Mariano Rajoy, también para traerlo aquí.
(Aplaudiments)

Las soluciones dadas, cuál de todas más nefastas, todas pasaban por mezclar el agua extraída con la de los acuíferos contaminados, ¡señores!
Así, para dar los estándares.
¿A quién se le ocurre esto?
Es decir, extracción y conducción de agua provenientes del acuífero del Caroig, ocho años y 50 millones de euros de fondos europeos a la basura.
Construcción de una potabilizadora, era la solución actual, tan solo diez hectómetros cúbicos de agua…, superficie.
Llevamos ya 20 millones de euros

Pero, mire usted, mezclar agua buena con agua mala, pues… si hasta los niños pequeños lo entienden, porque si la mona se viste se seda, mona se queda.

El senyor president:

Senyoria…

El senyor Pineda Cuenca:

Si los excrementos se diluyen, (veus) siguen siendo excrementos, señora Díaz…

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor diputat.

El senyor Pineda Cuenca:

Las nitrosaminas…, perdone, señora, pero, vamos.
.
.

El senyor president:

És que ha esgotat el seu temps d'intervenció.

El senyor Pineda Cuenca:

Yo creo que…, únicamente, terminar diciendo que la conselleria…, la verdad, que qué hacía, que hacía el hospital de la Ribera.
Pues nada, únicamente rechazó que se hicieran las declaraciones…, los doctores.
Pero bien…

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor diputat.

El senyor Pineda Cuenca:

.
.
.
nuestro grupo apoyará… (Aplaudiments)

El senyor president:

Senyories, anem a passar a votació.
I els indique que el diputat Juan Ponce exercirà el seu vot des de l'escó de la consellera de sanitat.
(Veus) Estamos en ello.
(Rient)

Senyories, comença la votació.
Queda aprovada la proposta amb 64 vots a favor, 29 en contra i un vot nul.
(Veus) Dóna igual, queda clar el.
.
.

Els recorde que a esta proposició de creació d'una comissió d'investigació no li afecta la resolució 1 d'esta legislatura i, per tant, se crearà una comissió especial d'investigació.

Proposta de creació d'una comissió especial d'estudi del dèficit hídric de la Comunitat Valenciana i possibles solucions, presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 2.
304, BOC número 18), a la qual s'acumula la proposta de creació d'una comissió especial per a l'estudi de la gestió de l'aigua de la Comunitat Valenciana i possibles alternatives d'actuació davant els efectes del canvi climàtic, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 2.
908, BOC número 22)

El senyor president:

Senyories, passem al següent punt de l'ordre del dia, que és la proposta de creació d'una comissió especial per a l'estudi del dèficit hídric de la Comunitat Valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Popular.
.
.
i acumulada a la proposta de comissió especial per a l'estudi de la gestió de l'aigua a la Comunitat Valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Compromís.

A esta, en el cas de ser aprovada, sí que li afecta la resolució de caràcter general 1 d'esta legislatura, d'acord amb el criteri de la Junta de Síndics, i per tant se desenvoluparien eixos treballs en una subcomissió parlamentària.
La d'investigació, no.

Per tant, per al torn a favor d'esta proposició no de llei té la paraula, il·lustre diputat senyor Ciscar.

El senyor Ciscar Bolufer:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Jo crec que no descobrisc cap secret si dic que la Comunitat Valenciana patix un dèficit hídric estructural; dèficit hídric que origina, d'una banda, greus problemes ambientals, no es poden atendre convenientment els usos ambientals que depenguen de l'aigua, no es pot lluitar contra els riscos de la desertització, erosió i salinització del nostre sòl d'una manera adequada.
I, a més, eixe dèficit limita seriosament la capacitat de creiximent del nostre teixit productiu.

I quan parle del nostre teixit productiu no em referisc a camps de golf, ni a construcció, com alguns volen donar a entendre, que és per al que volem l'aigua en la Comunitat Valenciana.
No, parle de l'agricultura, del sector agroalimentari; parle de la indústria, que també necessita aigua, i parle del turisme.

Eixe dèficit hídric es troba agreujat, com bé saben, en el últims anys degut a una situació de greu sequera.
Degut a eixa situació de pertinaç sequera en la Comunitat Valenciana, moren tots els dies arbres fruiters i s'han perdut moltes collites.

Els donaré unes dades, senyories.
En els quatre primers mesos de l'any 2015 es varen registrar pluges de set litres per metre quadrat en l'àrea d'Alacant, Múrcia i Almeria.
Es tracta de la quantitat de precipitacions més baixa de l'últim segle.
Perquè es facen una idea del que estem parlant, eixes xifres s'equiparen amb les precipitacions que es poden registrar en una zona tan àrida com és el desert del Sàhara.

En eixos quatre primers mesos de l'any s'ha donat la paradoxa que el Govern d'Espanya ha estat tramitant al mateix temps dos decrets, i els dos molt importants: un, per a pal·liar els danys que les crescudes i desbordaments del riu Ebre causaven en explotacions agràries i en immobles en Aragó i en Navarra i, un altre, per a pal·liar els danys que l'escassetat d'aigua està causant en les províncies d'Alacant, Múrcia i Almeria.
Dos decrets coexistents en el temps: un, per a pal·liar danys causats per l'excés d'aigua i, un altre, per a pal·liar els danys causats per la falta d'aigua.

Creguem que el dèficit hídric de la Comunitat Valenciana és el suficientment greu per a la creació d'una comissió especial d'estudi; comissió -o subcomissió, com bé ha dit el president- que elaboraria un dictamen per a ser elevat al ple de Les Corts en el termini de huit mesos.

El contingut de la comissió que plantegem està obert a tractar qualsevol qüestió que tinga a vore amb l'aigua.
Es pot parlar de tot.
Es pot parlar de mesures d'estalvi, de reutilització, de depuració, de tot el que tinga a vore en el que és l'optimització dels recursos hídrics que tenim.

En eixe sentit, és molt el camí que s'ha recorregut ja.
Mosatros tenim la sort de tindre uns regants i uns agricultors que saben fer un ús molt, molt bo i molt eficient de l'aigua i, a més, s'han fet inversions molt importants en els últims anys.

No és per casualitat, i no ho dic jo, ho diu l'Institut Nacional d'Estadística, que la Comunitat Valenciana siga la comunitat espanyola que més aigua depurada reutilitza, el 60% de l'aigua depurada.

Però no és prou.
S'han de planificar noves accions i, també, noves inversions.
I el que volem és que vinguen experts en la matèria, experts en la matèria, autoritats tècniques, científiques en temes hídrics a dir-mos què és el que podem fer, persones que coneguen amb precisió la problemàtica hídrica de la Comunitat Valenciana i les possibles comissions.
Per tant, vull deixar ben clar que per la nostra part no hi ha cap de problema en la comissió que plantegem que, quan es parle d'aigua, és parle absolutament tot el que tinga a vore amb l'aigua.

I lamente, lamente que fa uns instants jo estava intentant.
.
.
, perquè com hi han dos peticions de comissió que debatem en este punt de l'ordre del dia, lamente que el Grup Parlamentari Compromís no vullga integrar en la seua proposta de comissió d'estudi, o subcomissió d'estudi, la nostra.
I l'únic que jo he demanat és que al text, al text que planteja Compromís, se li afija al final, sense canviar-li ni una paraula, ni una coma, Â«i del dèficit hídricÂ».
És l'únic que hem demanat, però ja se m'ha dit que això no pot ser.

Tal vegada això siga perquè ací va vindre la consellera de medi ambient i d'agricultura, va dir que molt probablement en la Comunitat Valenciana no faltara aigua i tal vegada vostés no vullguen contradir a la seua.
.
.
a la seua consellera.
O tal vegada, perquè si es parla de dèficit hídric, de seguida, ho assumim.
.
.
ho assumim que caldria parlar de transvasament, i hi han molts prejuís ideològics per a no parlar de transvasament; absurdament, perquè els transvasaments estan en els països més avançats del món.
Estan en Estats Units, estan en França, estan en Austràlia, estan en Canadà, estan en moltíssims altres països del món.
¿Per què?
Perquè ni atempten contra el medi ambient, ni atempten contra el canvi climàtic.

Vullguen o no vullguen, en la Comunitat Valenciana hi ha dèficit hídric estructural perquè aixina ho han dit, i des de fa molt temps, moltes persones.

Dèficit hídric, molt abans que en esta comunitat hi hagueren urbanitzacions i camps de golf.
És que alguns pensen que açò és el que ha portat tot el desastre.
Mire, pot haver portat molts desastres, però, precisament, el dèficit hídric no l'han portat.

Miren, senyories, fa sis-cents anys, sis-cents anys -i no hi havien ni urbanitzacions, ni camps de golfs en les comarques del Vinalopó-, les comarques del Vinalopó ja demanaven aigua del Xúquer perquè ja tenien dèficit hídric.
Fa sis-cents anys.

Durant la Segona República, el govern.
.
.
, o els governs treballaven en dos transvasaments al que hui és el territori de la Comunitat Valenciana: un, de l'Ebre.
.
.
un, de l'Ebre i, l'altre, del Tajo.

I l'any 1937, com ja vaig tindre ocasió de dir en una intervenció anterior, Miguel Hernández, el poeta Miguel Hernández, en una de les seues obres de poesia, reclamava eixos mateixos transvasaments.

Ja hi havia dèficit hídric i no hi havien urbanitzacions.
Per tant, no entenem el perquè que no es vullguen acumular eixes dos comissions o subcomissions i fer-ne una per a parlar de l'aigua, de tot el que tinga a vore amb l'aigua, sense tindre ningun problema en absolut de parlar de qualsevol cosa.

I, és més, si no hi ha dèficit hídric en la Comunitat Valenciana, ¿quin problema tenen que en eixa comissió es puga dir Â«i del dèficit hídricÂ»?
Vindran els experts en la matèria, mos diran que no hi ha dèficit hídric i problema solucionat.
Per tant, no entenem quin és el problema.

Miren, el pitjor no és errar.
És persistir en l'error.
La consellera de medi ambient es va enganyar a l'afirmar que, probablement, en la Comunitat Valenciana n'hi havien prou recursos hídrics per a satisfer les nostres necessitats i vostés s'entesten en persistir en eixe error.

Supose que -ara mos ho explicaran- votaran en contra.
No passa res.
Però a pesar de tot, nosaltres, el Grup Parlamentari Popular, anem a votar a favor de la proposició o de la proposta de comissió que fa Compromís.
Anem a votar a favor.

I a la seua, anirem i plantejarem la compareixença dels experts, perquè mos parlen si hi ha dèficit hídric o no en la Comunitat Valenciana.
Per tant, si no volen caldo, senyories, dos tasses.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ciscar.

A continuació, per a defensar la proposta del Grup Parlamentari Compromís, té la paraula il·lustre diputada Graciela Ferrer.
.
.
per un temps màxim de huit minuts.

La senyora Ferrer Matvieychyuc:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories, el plantejament que fem per aquesta comissió especial d'estudi de la situació actual de la gestió de l'aigua a la Comunitat Valenciana, tenint el compte els efectes del canvi climàtic, és un plantejament que rau en l'estat de (inintel·ligible) .
.
.
en la ciència actual, i és parlar des del punt de vista de la gestió ecosistèmica i integrada de l'aigua, no sols des d'una perspectiva que entenem fragmentària, com entenem que es plantejava en la proposta de comissió que fea el Partit Popular, i per tant, a més a més, davant un repte que hem d'enfrontar des de ja, que és el del canvi climàtic.

Mireu, el problema que comentava el senyor Ciscar en realitat no existix.
Simplement, és que el seu enfocament partix d'un model de producció i consum, d'un model productivista, on la política de l'aigua ha estat sempre al servei de les polítiques sectorials, on la intervenció ha estat massiva sobre el cicle hidrològic sense tindre en consideració la complexitat, la fragilitat dels ecosistemes.

És de veres que aquest plantejament és el que ha estat vigent durant gran part del segle XX, perquè s'entenia que la política de (inintel·ligible) .
.
.
era una política de foment per al desenvolupisme, per al productivisme.
.
.
per a satisfer expectatives, que no demandes, perquè les demandes és en relació a un preu i, quan el preu és proper a zero, resulta que les demandes se desboquen.
I, ¿què passa?
Doncs, evidentment, que tenim un desajust, amb molta demanda per a uns recursos disponibles que són limitats, que són finits.

El plantejament que fem en aquesta.
.
.
en aquesta comissió d'estudi de la gestió de l'aigua és un plantejament, com deia, ecosistèmic i integral.

Ens plantegem analitzar la relació entre la societat i la naturalesa focalitzat en un vector, l'aigua.
Un vector que està en tots els aspectes de la vida, tant socioeconòmics, com de la vida natural.
I ho fem tenint en compte que hem de fer front als efectes del canvi climàtic.
Un canvi climàtic, juntament a un canvi d'usos del territori de sobreexplotació, contaminació i pèrdua de biodiversitat en bona mesura derivat d'eixe model productivista del qual els parlava abans, la qual cosa entenem que el canvi en el marc conceptual és fonamental per a arribar a noves solucions, a noves alternatives que ens permeten l'adaptació socioeconòmica davant els efectes que, com deia, del canvi climàtic, de reducció de precipitacions, increment de temperatures, increment d'efectes de fenòmens extrems, reducció dels recursos hídrics disponibles.
Estratègies d'adaptació també per a reduir la vulnerabilitat davant eixes noves situacions.

I anem a parlar de tot, efectivament anem a parlar de tot, com deia l'altre dia el conseller Soler, de tot el pastís, no?
I tot el pastís implica parlar de l'estat dels ecosistemes, no sols dels que tenim al nostre País Valencià, sinó també dels ecosistemes dels quals depenem, de fora del nostre territori.
Parlar de les pressions, parlar dels impactes en les masses d'aigua, dels recursos hídrics disponibles, dels principals usos i tenint en compte que no anem a tindre més aigua, anem a tindre menys aigua i, per tant, hem d'utilitzar-la d'una manera més raonable, més sostenible, un ús sostenible a llarg termini, i això passa també per protegir eixes fàbriques d'aigua i de molts altres serveis ecosistèmics, que són els ecosistemes aquàtics i el mateix cicle de l'aigua.

Per això el que estem posant damunt la taula és tractar de tots els desequilibris, de tots els desajustos entre els recursos i els usos que es fan d'ells, incloent-hi també els usos que tenen a vore amb els canvis d'ús del territori, etcètera.

L'objectiu és molt senzill.
L'objectiu de tot això és trobar criteris, trobar alternatives per a fer propostes d'actuació per tal de reduir la nostra vulnerabilitat social, econòmica i ambiental en el nostre territori.
Perquè no podem pensar en solucions per a hui que en definitiva estan soscavant la base ecològica i estan creant unes expectatives que després es veuen vulnerables davant els efectes del canvi climàtic.

Els informes internacionals dels ecosistemes del mil·lenni, l'economia dels ecosistemes, els informes de l'IPCC, els informes de l'Agència Europea del Medi Ambient prenen com a marc de referència, per tal de tractar la relació entre la societat, els éssers humans i els recursos naturals i la biodiversitat, un esquema que és justetament aquest, analitzar quins són els usos, les pressions sobre els ecosistemes, l'estat dels ecosistemes, els impactes i, a partir d'ahí, traure quines són les respostes que s'han d'articular des de la societat en el seu conjunt i les decisions polítiques en particular.

Anem a parlar de tot, i amb molt de gust, anem a parlar tant de l'alegria que hi ha hagut moltes vegades permetent expansions en usos intensius en aigua, que després.
.
.
bé, que no tenien un recolzament legal, i que després, o s'havien de legalitzar o s'havia de fer algun tipus de regularització.

Nosaltres pensem que l'enfocament que estem plantejant per a aquesta comissió ajuda a superar la falsa dicotomia entre progrés humà i conservació de la naturalesa.
Perquè entenem que no pot haver-hi progrés humà soscavant la naturalesa de la qual depenem.

Volem un progrés que siga més humà.
Volem un progrés que siga més sa, que siga més social, que siga més integral.
I per això no renunciem a preguntar-nos per tots els fins i pel sentit de tot.
D'una altra manera sols legitimaríem la situació vigent que, com estem veient i estem patint, és insostenible.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

A continuació, com a rèplica, senyor Ciscar, per un temps màxim de quatre minuts.

Quan vosté vullga.

El senyor Ciscar Bolufer:

(Inintel·ligible) … perquè el que he de dir ja ho he dit en la meua primera intervenció.
Lamentem que no es vullga obrir eixa proposta a tot el que és el dèficit hídric estructural de la Comunitat Valenciana, reitere tots els arguments que he donat i sí demane, perquè encara estem a temps, que es reconsidere eixa qüestió, perquè jo crec que en un tema com és l'aigua, i més tenint una oportunitat de poder consensuar qüestions, i a més anem a una època molt important.

En compliment de la directiva marc de l'aigua el Govern d'Espanya està tancant tots els plans hidrològics de conca.
Això vol dir que quan estiguen tots tancats s'imposa l'elaboració d'un nou pla hidrològic nacional.
El que tocaria, l'ideal seria que la Comunitat Valenciana poguera anar a eixes negociacions d'un nou pla hidrològic nacional amb una postura conjunta de totes les forces polítiques; que igual després en la comissió no es pot aconseguir, però almenys que s'intente, i perquè s'intente no s'hauria d'excloure ninguna de les qüestions que afecten l'aigua en la Comunitat Valenciana.

Per això plantejàvem, nosaltres retiràvem la nostra petició, afegíem sense canviar ni una coma, ni una coma, ni una lletra ni una paraula a la que presenta el Grup Compromís Â«i dèficits hídrics, i dèficits hídricsÂ», i en això retiràvem la nostra proposta, votàvem a favor de la de Compromís, que de tota manera anem a votar-la a favor, però creiem que era el millor, era el millor.

Però, bé, ja veiem que no va a ser eixa la postura i l'únic que podem demanar en esta rèplica és reconsideració.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor diputat.

Per a l'acceptació o no de l'esmena, com a rèplica.

La senyora Ferrer Matvieychuc:

Senyor president.

Li torne a repetir al senyor Ciscar que li agraïm per una banda el seu suport al plantejament de la nostra proposta, però entenem que el marc conceptual que està darrere del plantejament de la nostra comissió està en línia amb allò que diu i que planteja la directiva marc de l'aigua, és la protecció dels ecosistemes i de les masses d'aigua i l'ús sostenible a llarg termini de l'aigua.
Entenem que en eixe marc els desequilibris i els desajustos que hi ha i que vénen de lluny entre els usos de l'aigua que s'estan fent al nostre País Valencià, i els recursos disponibles així com les possibles alternatives estan des del punt de vista de l'oferta com des del punt de vista de la demanda, queda inclòs dins del plantejament que estem fent en la nostra comissió.

Per tant, no anem a canviar el nom de la nostra comissió.
I estarem encantats de debatre llarg i segurament per moltes hores amb tots els experts que estiguen en disposició de participar en aquesta comissió sobre la gestió sostenible, que volem que siga sostenible a llarg termini de l'aigua.
No tenim por a parlar de cap tema, com no ho hem tingut mai en relació a la sostenibilitat i el futur, la construcció d'un futur habitable per al nostre País Valencià.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Per a fixar posició dels altres grups parlamentaris, en primer lloc del Grup Parlamentari Podemos-Podem, la diputada Beatriz Gascó.

Quan vosté vullga.

La senyora Gascó Verdier:

Gràcies.

A tot el món l'agricultura representa un 70% de l'aigua que s'extrau, però avui ja nombroses conques fluvials estan sobreexplotades, estan al límit i, en la mesura que el canvi climàtic faça augmentar la freqüència de la sequera i les inundacions, serà més difícil preveure el subministrament d'aigua.

L'estat espanyol, segons els càlculs del Ministeri de Medi Ambient, per a l'any 2050 la temperatura pujarà dos graus i mig, les precipitacions es reduiran un 10% i la humitat del sòl disminuirà en un 30%.

Jo he treballat i he tingut la sort de treballar i viure a l'Àfrica subsahariana, i puc dir que trobe que la Comunitat Valenciana encara no patix un problema de dèficit hídric, i no el patix perquè quasi tots els animals que hi vivim encara podem beure, aigua.

Com hem vist abans, alguns per desgràcia no poden, encara que siga una qualitat que deixa molt a desitjar.

El que patix la Comunitat Valenciana és un problema de necessitat de consum per damunt de les seues possibilitats, de les possibilitats de l'estat espanyol i per damunt de les possibilitats que li ofereix estar emplaçada en un lloc tan privilegiat com és el Mediterrani.

Necessitem replantejar el nostre sistema de consum, d'un bé tan escàs com és l'aigua dolça en un context alarmant de canvi climàtic.
Per això diem Â«noÂ» a l'ús de l'aigua com arma electoralista.

En este sentit, el model agrari valencià necessita una revisió profunda.
A la Comunitat Valenciana hem patit des de fa massa temps un greu problema de desregulació del sistema agrari i ramader.

La Comunitat Valenciana no necessita continuar produint en grans quantitats, ara el que hem de premiar és la qualitat.

El Grup Parlamentari Podemos-Podem ens posicionem a favor de la creació de la comissió especial per a l'estudi de la gestió de l'aigua de la Comunitat Valenciana i possibles alternatives d'actuació davant els efectes del canvi climàtic.

Creiem que és necessari estudiar amb profunditat les causes que provoquen les pèrdues.
Cal implementar actuacions estructurals de millores de les conduccions d'abastiment per evitar i reduir el 30% de pèrdues que ens duen canalitzacions de reg.

D'altra banda, l'aigua de pluja podria ser recol·lectada i utilitzada.
També hem de millorar dràsticament les mesures de reutilització, com la implementació del tractament terciari en les depuradores, que evite tirar a la mar ingents quantitats d'aigua.

L'aigua ha de ser considerada com a bé comú i els serveis d'aigua i sanejament com a serveis públics d'interés general.
Cal garantir una gestió municipal pública integradora, participativa i sostenible de l'aigua.
Una bona referència dels objectius a seguir estan emmarcats per la resolució 18/1, de 2011, de l'Assemblea de les Nacions Unides, que reconeix l'aigua com a dret humà essencial per al ple gaudiment de la vida i de tots els drets humans.

En este sentit també és necessari estudiar la posada en funcionament d'un organisme que gestione, regule i controle el cicle urbà de l'aigua.

Per altra banda, cal instar el Consell per a la creació d'un equip tècnic d'assessorament als municipis que precisen de recolzament tècnic i econòmic i ajude en la interlocució Generalitat-ajuntaments.

Les tasques són nombroses i la nostra voluntat de treballar el millor possible és total.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, diputada, per la seua intervenció i per ajustar-se al temps.

I a continuació, per a fixar posició del Grup Parlamentari Ciudadanos, té la paraula l'il·lustre diputat Emilio Tormo.

El senyor Tormo Moratalla:

Gracias, señor presidente.

Señora vicepresidenta.

Bueno, lo ha dicho el señor Ciscar, lo hemos intentado, lo hemos hablado, ha sido imposible llegar a un acuerdo por una mera cuestión semántica, creo yo.
En esto estamos de acuerdo, señor Ciscar, y en muchas más cosas también estaremos.

Y yo hubiera querido que hubiéramos llegado a un acuerdo con la representante de Compromís, porque realmente no hacía falta un esfuerzo supremo, hacía falta solo un poco de cintura.
Y ya que habíamos empezado tan bien la jornada podíamos haberla continuado.

También le voy a anunciar que la intervención mía va a ser única, puesto que la redacción, como digo, es prácticamente idéntica y sería un absurdo hacer dos intervenciones sobre dos temas prácticamente iguales, señora Ferrer.
Me hubiera gustado esa posibilidad de consenso toda vez que no tenía, no tiene mucho sentido hacer dos distintas.

Y le voy a decir una cosa también, señor Ciscar.
Si usted propone… Perdón, voy a empezar por la señora Barceló.
Gracias por su aclaración, ha sido muy edificante.
Aquí sí que es posible la subcomisión, yo le digo al señor Ciscar que si lo propone en forma de subcomisión le vamos a votar que sí y si lo propone en forma de comisión le vamos a decir que no, por el tema que hablaba antes de la inflación de comisiones.
Entonces, si luego me lo aclara, también aclararé yo mi sentido del voto.

En cualquier caso, señores, señoras y señores, no me voy a referir a cada una de sus propuestas por separado, las he dicho, dado que en la realidad son la misma pero con una redacción diferente.
Una buena idea lo es, independientemente de mínimas redacciones, y cuando es mala también lo es, independientemente de la redacción.

La actuación que defiende Ciudadanos en este sentido, se aleja, como todos ustedes saben, de la confrontación partidista que ha mantenido el Partido Socialista y el Partido Popular hasta la fecha y ya hace demasiados años.
Dicen que el hombre es el único animal que tropieza dos veces con la misma piedra.
Y en este tema constatamos que así es.

Hacen ustedes del tema del agua una cuestión política.
Y aunque digan que hacen de la cuestión del agua un tema técnico, la realidad nos demuestra que no, sigue siendo una cuestión política e ideológica.
Y lo trasportan a la opinión pública como tal, cuando en realidad no es más fácil que llevar agua donde la hay a donde no la hay.
Y exige actuaciones inmediatas, eficaces y eficientes que se están poniendo en marcha, es cierto, en algunos casos con cuenta gotas, en algunos casos gracias a ustedes y en algunos casos a pesar de ustedes.

España sigue estando a la cola en la gestión de sus recursos hidrológicos.
Y lo que propone Ciudadanos es, una vez más, el uso de los criterios técnicos para solucionar un problema, que ahí también voy a utilizar un argumento que ha utilizado el señor Ciscar, que lo utilicé yo en la comparecencia de la consellera y que no es otro que hay problemas de suministro de agua en el sureste de España desde hace tiempo, desde tiempo inmemorial.
Pero es que hace quinientos años, en tiempo de Felipe II, ya se pedía en la Vega Baja del Segura el trasvase de agua.
Oiga, hace quinientos años, como decía la señora Gascó de forma equivocada, había déficit hídrico.
Los ejemplos del área del África subsahariana no son válidos.
Por cierto, en el África subsahariana no falta agua, en todo el cinturón ecuatorial lo que hay es excesos de agua, lo que no hay es agua de calidad.
Como digo, hace ya quinientos años que los españoles del sureste de España pedían agua.

Decía que hay que fomentar una nueva cultura del agua en la Comunidad Valenciana, que prime el ahorro, el consumo, la reutilización y el fomento de la eficiencia en el uso del agua.
Y le voy a repetir un argumento que ya les dije en mi comparecencia con la consellera.
Una vez acabemos con el ahorro del consumo, que tiene un límite, de la reutilización del agua, que tiene un límite, de la modernización de regadíos, que tiene un límite, y siga faltando agua, ¿qué vamos a hacer?
¿Cómo vamos a subministrar ese líquido preciado y precioso que nos sirve para continuar con nuestras vidas de forma normal?

Exigimos, por lo tanto, la despolitización definitiva de la política del agua y apostamos por reforzar las competencias en materia de agua en las confederaciones hidrográficas, ya que solo así se garantiza la distribución equilibrada de la misma.

Decía la representante de Compromís que no vamos a tener más agua sino que vamos a tener menos agua.
Mujer, pues hagamos por tener más agua.
Utilicemos todos y cada uno de los recursos, incluidos los trasvases, cuando no sean más que imprescindibles.

Por lo tanto, le agradecería al señor Ciscar que me aclarara para terminar si vamos a votar en forma de subcomisión o si es comisión.
Si es comisión ya le digo que no, por las razones que antes he dicho, y si es subcomisión le votaremos a favor.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Tormo.

Senyories, per aclarir el tema.
La votació que se produirà després és en forma de subcomissió, tal com empara la resolució 1 d'esta legislatura.
Però els he de informar que in extremis ha arribat per mediació dels portaveus, no sé si de la vicepresidenta o per la locució del senyor Tormo, no ho sé, i les seues dots de persuasió, una transaccional in extremis.
Ho dic perquè li puc donar novament la paraula, perquè vosté ha fixat la posició sobre el no-acord, però ara hi ha un acord que passe a llegir, també informe al Grup Socialista, que és que en el punt primer que diu: Â«Creació d'una comissió especial per a l'estudi de la gestió de l'aigua de la Comunitat Valenciana i possibles alternatives d'actuació davant els efectes del canvi climàticÂ», s'ha transaccionat la inclusió del següent: Â«… i les necessitats humanes d'aiguaÂ».

Per tant, entenc que el Grup Popular retira la seua proposta de creació de la comissió d'investigació.
És acceptada per la proponent.
(Remors) D'estudi, no d'investigació.
I, per tant, passaria a una subcomissió.

I, en este sentit, tenim esta posició i el més lògic seria, si vosté vol fer alguna…, perquè vosté ha fixat posició sobre el que desconeixia.
I després, també la portaveu del Grup Podem-Podemos i després passaríem… Li donaré per temps de dos minuts.

El senyor Tormo Moratalla:

Muchísimas gracias, señor presidente.

Y además muchísimo menos tiempo.
Es una demostración del poder de la palabra.

Quiero agradecerle a los grupos políticos el que hayamos llegados a un acuerdo en un tema tan importante como es el agua.
Y, en cualquier caso, votaremos a favor, sin duda ninguna, de esta subcomisión.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Tormo.

La diputada de…

La senyora Gascó Verdier:

(Inoïble) … perquè en efecte són posicions diferents, quant a l'enfocament.
El fet d'arribar a acords com hui, que és un dia positiu, perquè sembla que tenim voluntat d'arribar a consens en moltes qüestions diferents.

Com hem dit, la feina a fer és moltíssima i cal treballar de forma estructurada.
Vorem el que som capaços de fer.
I si he entés bé seran huit mesos, ¿no?
Val.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora diputada.

I per a fixar la posició d'esta posició transaccionada in extremis té la paraula il·lustre diputat David Cerdán del Grup Parlamentari Socialista.

El senyor Cerdán Pastor:

Gracias, presidente.

Visto el acuerdo al que hemos llegado huelga poco decir.
Es verdad que tenemos ciertas dudas con el concepto de Â«déficit hídricoÂ» para no resumir esa comisión de estudio en una comisión del transvase del Ebro.
Ese transvase que nosotros dijimos que no era posible y que ustedes hicieron imposible.

Este acuerdo yo creo que es más sensato, porque se habla de una investigación, de un estudio global de todo lo que tiene que ver con las necesidades de agua de esa comunidad, que es verdad que tiene que ver con las necesidades humanas, evidentemente, que es verdad que tiene que ver con la industria, con el turismo y con la agricultura fundamentalmente.
Pero no es menos cierto y no podemos olvidarlo que tiene un componente medioambiental al que no nos podemos obviar en ningún tipo de estudio.

Yo vengo de una tierra y de una etapa anterior donde los acuerdos han sido posibles y muy fructíferos, a pesar de alguno de ustedes.
Y espero que ese ánimo y ese espíritu llegue a esta cámara y sea una realidad.

Lo que no me gustaría es que la subcomisión, como bien corrige el presidente siempre, se convierta en una jaula de grillos, en muchas voces para no decir nada.
Y que no vengan aquí los mismos a decir las mismas cosas sino que tengamos todos la apertura de mente necesaria para ser constructivos.
Es una cosa que en este tema pocas veces nos ha hecho falta.

Y tengo que decir, y lo voy a decir claramente, que sí, efectivamente, señor Ciscar, hay déficit hídrico en la Comunidad Valenciana.
Pero seguramente no porque per se sino porque hay unas necesidades que no se cubren actualmente, pero también es verdad que hay unos medios que no se aplican actualmente para cubrir esas necesidades.
Con lo cual valga esto también como transaccional ideológica y en el discurso para acercar posturas, que es lo que hoy esta tierra necesita.

La sed de Alicante, la sed de Castellón y la sed de agua de Valencia tiene que ser la sed de todos nosotros.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

I si no hi ha rèpliques, senyories, passaríem a votació.

Senyories anem a votar.
És el ple de les unanimitats, però també dels defectes en el sistema de votació.
I el senyor José Salas farà l'ús de la votació des de l'escó del conseller.
(Remors) Quan estiguen tots en el seu escó… Un poc tard, per això estic donant un poquet més de temps, perquè pensava que hi haurien rèpliques, però no n'hi han hagut.
Crec que estem totes i tots en els escons.
Per tant, senyories,… (Remors) Bé.
Crec que podem, una vegada que les seues senyories han ocupat l'escó, anem a votar.

Senyories, comença la votació.
Per unanimitat.
(Aplaudiments)

Quatre unanimitats, senyories.

No ha funcionat, senyor Salas?
(Remors) Que compte com a vot a favor, si els sembla bé.
Per tant seran 97 vots.
Que conste en acta que són 97 vots; efectivament no figura però el seu vot quedarà comptabilitzat.

Proposta de creació d'una comissió d'investigació per a l'estudi del procés d'adjudicació de les places de residències d'accessibilitat per a les persones dependents, en concret als centres del grup Savia, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 2.
591, BOC número 19)

El senyor president:

Senyories, continuem amb l'últim punt de la sessió d'este matí, que és la proposta d'una comissió d'investigació per a l'estudi del procés d'adjudicació de les places de residències d'accessibilitat per a persones dependents, en concret als centres del Grup Savia, presentada pel Grup Parlamentari Socialista.

Per a fixar el torn a favor té la paraula la il·lustre diputada Concha Andrés per un temps màxim de huit minuts.
Quan vosté vullga.

La senyora Andrés Sanchis:

Gràcies, president.

Buenos días, señoras y señores diputados.

El Grupo Socialista presenta hoy esta comisión de investigación sobre el proceso de adjudicación de las plazas de residencia de accesibilidad y, también, especialmente, las que correspondieron al Grupo Savia, porque entendemos que ha llegado el momento de hacer todo lo necesario para conocer qué es lo que ocurrió y para comprobar si las sospechas referidas a las adjudicaciones de miles de plazas de residencia y también que afectaban a cientos de millones de euros eran ciertas.

Es el momento de pasar de la impunidad a nivel de tolerancia cero y ofrecer a los ciudadanos los elementos para que puedan juzgar y valorar cuál fue la gestión del Partido Popular.
Espero que, siguiendo con la tónica de esta mañana, sea respaldada de forma unánime por todos los grupos políticos de esta cámara.

Esto es una historia muy larga.
Empezó en el año 2001 cuando Blasco era conseller de Bienestar Social.
No sé si tendremos problemas para que pueda venir a la comisión de investigación si finalmente se constituye.
Y lo que hizo fue aprobar un contrato administrativo especial, valorado aproximadamente en unos quinientos millones de euros y que consistía en la construcción de 73 residencias para personas mayores, para personas con dependencia y aproximadamente nueve mil plazas.
Y, además, había un compromiso de la Generalitat valenciana, que era el de concertar y financiar un tercio de esas plazas, es decir 3.
000.

Se presentaron una serie de empresas y resultaron adjudicatarias trece.
De ellas una, Gerocentros del Mediterráneo, Grupo Savia,… (Remors)

El senyor president:

Senyories, estem al final de la sessió del matí, demane un poquet de silenci.
I les persones que hagen de fer alguna gestió parlant que abandonen l'hemicicle.
Però demane un poquet de silenci per a la intervenció de la diputada i de tots els diputats i diputades.

Pot vosté continuar.

La senyora Andrés Sanchis:

Gracias, presidente.

Es que es difícil concentrarme, discúlpenme, con ese murmullo.

Bien, como estaba diciendo, resultaron adjudicatarias trece residencias, una de ellas, trece empresas.
Una de ellas Gerocentros del Mediterráneo, Grupo Savia, estaba integrada por diez empresas constructoras, entre ellas Lubasa, Ortiz, Hormigones Martínez, Sedesa.
¿Les suenan a ustedes?
Empresas que han salido con posterioridad en todas aquellas investigaciones que se están realizando relativas a presuntas tramas de corrupción, como la Gürtel o el caso Brugal, y en las que, presuntamente, se decía que estas empresas habían participado en la financiación irregular del Partido Popular.

Pues, bien, esta empresa fue adjudicataria del 40% de esas 9.
000 plazas y de esas 73 residencias.

A nadie se nos escapa -o así lo consideró el Partido Popular- que las empresas constructoras deberían de tener una amplia experiencia en la gestión del área de los servicios sociales, del bienestar social y, por lo tanto, en la gestión de la atención que se tenía que dar a las personas dependientes de esta Comunidad Valenciana.

Y, por eso, no solamente queremos hablar de millones o de empresas o de residencias que se construyeron; queremos saber también cuál es la calidad de la atención que se ha dado a todas estas personas que han sido atendidas en estas residencias durante estos años.
Queremos saber si se hicieron actas de inspección y cuáles fueron las deficiencias observadas.
Queremos saber cuáles fueron las recomendaciones de la inspección de servicios de la Conselleria de Bienestar Social.
Queremos saber si hubo expedientes sancionadores, si se pusieron multas, si se cobraron o si no, y quién tomó esas decisiones.
Y también si se adoptaron las medidas correctoras para garantizar la calidad de ese servicio.

Todas esas cosas las hemos intentado, durante años, el Grupo Socialista, y no lo ha conseguido.
Con Blasco y con el Consell anterior era imposible tener acceso a esta información.
¿Saben lo que nos contestaban, cuando preguntábamos a este respecto?
Pues, lo que nos contestaban era que esto es una cuestión de materia y de índole estrictamente jurídica.
No contestaron a ninguna de estas preguntas.

Durante todos estos años, a partir de 2001, empiezan con las construcciones sí, construcciones no de residencias.
Se cambia entre medio también el plan gerontológico, no sabemos exactamente por qué; también queremos que se nos explique.

Y llega el señor Cotino a la Conselleria de Bienestar Social.
Estuvo en el período 2007-2009.
Introdujo tres modificaciones muy importantes de ese contrato:

En primer lugar, le dio la consideración de centros concertados a las residencias que estaban dentro del plan de accesibilidad.
Eso supone que se equiparan a las públicas, tienen preferencia en la cobertura.

Por otra parte, eliminó esa barrera del tercio a que estaba obligada La Generalitat a concertar o a financiar.
Y dijo: no, un tercio no; se podrá concertar hasta el cien por cien de las plazas.

Y, además, esa orden -porque todo eso lo hizo aprobando una orden en diciembre de 2007- decía que se podía incrementar el precio del coste-plaza por encima de lo previsto en el contrato.

No suficientemente con eso, el negocio iba aumentado.
.
.
Yo creo que es fácil suponer el incremento de plusvalías que suponía para esas empresas que habían sido adjudicatarias de esos contratos.
No obstante a ello, para cubrirse las espaldas, un mes después de esa orden, en enero de 2008, lleva una propuesta al Consell, por la cual ya el Consell dice: vamos a ampliar el concierto de dos mil plazas más.
¿Por qué importe?
Por 436 millones durante quince años.

Yo me pregunto si los miembros del Consell, en aquel momento, sabrían que un familiar del señor Cotino, conseller de bienestar, era propietario, en una parte, de una de las empresas que había sido resultada adjudicataria del 40% de la totalidad de este macroconcurso, el más importante de la Conselleria de Bienestar Social de todos los tiempos.
Queremos que nos lo digan también.

Es necesario, además, mencionar que posteriormente eso se culmina, dentro de la gestión del gobierno y dentro de las responsabilidades del señor Cotino, con un procedimiento negociado y sin publicidad, en el que se adjudican esas dos mil nuevas plazas; 748 corresponden al Grupo Savia.
Eso supuso, si los números no me fallan, un incremento de 16 millones para este grupo de empresas.

Y, por lo tanto, además, para que la cosa ya saliera redonda del todo, se incrementó el coste-plaza a 58 euros plaza/día, un 20% más de lo que estaba previsto en el contrato.
Y eso se hizo, única y exclusivamente, para estas empresas, para estas residencias de accesibilidad y no para el resto del sector, que llevaban operando desde hacía muchísimos años, como las que dependen de otras entidades privadas, como las públicas, tanto de La Generalitat o municipales, o las que dependen de entidades sin ánimo de lucro.

Queremos conocer, por tanto, si había alguna memoria que justificara este incremento de las dos mil plazas.
Y también queremos saber qué técnicos realizaron esos estudios y por qué no se cubrieron, previamente, las plazas de las residencias públicas, que estaban vacías, hasta incluso algunas cerradas en esos momentos, y, por el contrario, se dio esta preferencia a unas empresas que, evidentemente, para ellas suponía una forma de hacer negocio.

Por último, también queremos que se aclaren muchas cuestiones que están todavía en el tintero.
En los últimos años hemos podido ver en todas las investigaciones de las distintas tramas de corrupción, como el Gürtel o Brugal, algunas conversaciones de las que quiero hacer partícipe a sus señorías, por si no han tenido ocasión de verlas.

Por ejemplo, en El Mundo del año pasado, el 3 de julio, se hacía referencia a una grabación de 12 de febrero de 2009, en que Vicente Cotino, que estaba en el Caribe -un buen sitio para pasar unos días de vacaciones-, y el señor Ortiz le llama por teléfono y le recuerda que había que presionar a Joaquín Martínez -Joaquín Martínez era el secretario autonómico de Bienestar Social-: Â«El conseller tiene todo el interés del mundo en llenar nuestras residencias, pero Joaquín Martínez se está tocando los… -puntos suspensivos- y le da lo mismo llenar las residencias nuestras o las del tío de la boina.
Â»

Queremos saber quiénes eran el tío de la boina, que también tenían que rellenar las residencias, y cuánta confianza tenían con el señor Joaquín Martínez al que, por cierto, en otra conversación, también dijeron…, se echaban las culpas los unos a los otros y decían: Â«Pero, vamos a ver, la culpa la tienes túÂ», eso se lo decían al consejero delegado del Grupo Savia.
Le decía el señor Ortiz: Â«La culpa la tienes tú.
A ese secretario autonómico lo propusiste tú.
Y yo lo que digo es que, a lo mejor, servía para director general, pero no para secretario autonómico, porque hubiéramos necesitado a alguien de más empuje.
Â»

Entonces, todo esto daba que pensar si lo que estábamos hablando aquí era que dinero y poder se habían juntado al mismo tiempo.
Al final, no sabemos quién es el que dirigía, en este momento, el Consell y ni quién tomaba las decisiones de lo que tenía que hacer dentro de la Conselleria de Bienestar Social para la defensa de los intereses de los dependientes.

Es un ejemplo de los muchos que hay al respecto.
Y, por lo tanto, consideramos que ha acabado ya el tiempo de la impunidad.
Hay que pasar al de la tolerancia cero, como he dicho.
Y, sobre todo, hay que tener en cuenta que, a partir del 24 de mayo, estos señores ya no son intocables y tenemos que hacer todo lo que esté a nuestro alcance para saber si esto fue un negocio a costa de los servicios sociales y de las personas dependientes y, si con el dinero de todos, algunos financiaron de forma irregular al Partido Popular.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Per al torn en contra.
.
.

El senyor Zaplana López:

Buenos días, señor presidente.

Señora vicepresidenta.

Señora Andrés, dijo la señora Oltra, en el discurso de 25 de junio, citando a Benedetti: Â«Algunas claves del futuro no están en el presente ni en el pasado, curiosamente están en el futuro.
Â»

Curiosamente, usted ha hecho un refrito de la intervención que hubo sobre esta misma comisión de los distintos grupos parlamentarios entonces, para volver a hacer la misma exposición que hizo.
Y no avanzan ustedes, no avanzan ustedes.

Mire, esta va a ser, seguramente, una de las propuestas más absurdas que vamos a ver en estas Cortes en toda la legislatura.
Y no me arriesgo a afirmar que la más absurda porque, igual, va a haber muchas más.

Pero decirle que pidan una investigación, que pida una investigación la oposición para estudiar las adjudicaciones que hace el gobierno tiene en parte una sensatez.
Pero, que el partido que respalda al gobierno pida una comisión de investigación para investigar los contratos que están en poder de la señora vicepresidenta y todos los expedientes, no tiene ningún tipo de sentido.
Ustedes gobiernan ahora.
La señora vicepresidenta tiene acceso a los expedientes, las adjudicaciones, a consultar con todos los técnicos, a todas esas dudas que usted planteaba a verlas, a preguntarlas.
Si nosotros suponíamos un problema para el acceso a la información, pídanselo ahora a la señora vicepresidenta, pídale todo lo que ha pedido aquí arriba, pídaselo a ella y que se lo haga llegar.

¿Para qué malgastar el dinero de los ciudadanos en esta comisión, si este trabajo lo puede hacer la propia conselleria?
Si se estima oportuno hacer un trabajo de revisión de todas las adjudicaciones de los contratos, que se haga.
Y, si hay cualquier indicio de delito, que se lleve a la fiscalía.
(Aplaudiments) Si no hay ningún problema.
¿Por qué no lo hace…?
¿Es que no quiere ser la señora Oltra la mala en esta película y se lo ha encargado a usted?
(Veus) Duda, duda.

¿Saben los costes que se pueden ahorrar los bolsillos de los valencianos y las valencianas no creando esta comisión?

Señora Oltra, ¿cuántos menjars se podrían pagar con este dinero, con el dinero que nos vamos a gastar, pudiendo hacer usted ese trabajo?
(Veus) ¿Cuántas personas se podrían… (protestes) cuántas personas se podrían rescatar con el ahorro que podría suponer, si ustedes hicieran este trabajo?
Podrían ustedes ahorrarse muchas lágrimas sobre los temas de financiación, podrían llorar un poquito menos.

Miren, yo no lo entiendo.
Mi partido no entiende esta comisión de investigación.
No se entiende.
Y le pregunto, ¿será un problema de mestizaje?
¿Será un problema que la señora Oltra ha montado en torno suyo un cerrojazo informativo al resto de los partidos que conforman el gobierno y no les da esa información?
Pídasela por escrito.
Hay mecanismos.
Y, si se niega, pues, a la fiscalía.

Mire, ahora ustedes están en el gobierno, están en el gobierno.
El señor Puig, aunque no lo parezca, es el presidente de esta comunidad, aunque no lo dejen.
Y el presidente de la comunidad puede coger y decirle a la señora Oltra que le haga llegar todos los expedientes.

A mí me queda una duda: ¿no se atreven a pedirle cuentas a la señora vicepresidenta de su gestión?
¿No se atreven?
¿O es la señora vicepresidenta la que no quiere, la que no quiere ser la mala en esta película y pedirle a usted que haga usted de mala?

Bueno, si al final ustedes prefieren, prefieren asumir este circo, costeado con los recursos públicos para pagar esta comisión, como ya he explicado, absurda, nosotros preferimos que ese dinero que cuesta esta comisión vaya destinado a políticas sociales.
Y les pedimos que todos contemplen esa posibilidad y renuncien a hacer esta comisión de investigación.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor José Juan Zaplana.

(Veus) Sí.
Sí, sí.
No, es per al·lusions, (el vicepresident segon, amb el micròfon desconnectat, diu: Â«No, no, pero abre un nuevo debate.
.
.
Â») per al·lusions.
(Se sent una veu que diu: Â«Ya.
Â» El vicepresident segon, amb el micròfon desconnectat, diu: Â«Abre nuevo debate.
Puede intervenir en cualquier momento, pero abre un nuevo debate.
Â» Se sent una veu que diu: Â«Que sí, que sí.
Â»)

Quan vosté vullga.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Com que hi ha hagut una interpel·lació directa i uns qüestionaments directes.
.
.
Jo, sobre el contingut de la proposta, no me vaig a pronunciar; me pronunciaré amb el vot, com a diputada que sóc.

Sobre les preguntes que vosté m'ha dirigit, li diré: quan vosté m'ha preguntat quants menjars costaria esta comissió d'investigació, li diré que menys que el saqueig que va suposar l'accessibilitat, molts menys.
(Aplaudiments)

Segona, segona qüestió, els va a vostés en el salari, senyors diputats i diputades.
Senyor Zaplana, a vostés els va en el salari fer comissions d'investigació o les qüestions que vostés aproven.
Com dic, jo me pronunciaré amb el meu vot.

I rescatar persones és precisament el que s'intenta també, sabent la veritat.
Perquè saber la veritat -que és el segon eix del Botànic, no s'oblide vosté-, saber la veritat és una qüestió fonamental en democràcia.
Perquè ací moltes persones s'han quedat en la cuneta perquè alguns anteposaven el negoci particular a la possibilitat de donar una millor vida a moltes persones amb dependència que ho estaven necessitant i a moltes persones majors que ho estaven necessitant.

Per tant, quan vosté m'interpel·le la pròxima vegada, faça-ho, per favor, pel reglament.
Jo a ningú.
.
.
Sí, per via reglamentària, interpel·le'm.
Però, si vostés tenen un debat parlamentari, deixen fora el govern.

Jo a ningú, ni del meu grup, li dic què ha de fer en este parlament, que és una cosa que vostés encara no han entés, que este govern sí que respecta la separació de poders.
I com que no m'atrevisc ni als del meu grup dir-los què han de fer, molt menys amb altres grups de la cambra.
(Aplaudiments)

Però en qualsevol cas, en qualsevol cas, tots, absolutament tots els diputats i diputades d'esta cambra tindran la informació que demanen d'esta conselleria i de tota la resta, cosa que no se podia dir en el passat, efectivament.
Però, sens dubte, esta proposta no ve motivada perquè la vicepresidenta no done la informació, que li la donarà al Grup Socialista, al Grup Podemos, al Grup Compromís, al Grup Ciudadanos i, per suposat també, a vosté.

Moltíssimes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, vicepresidenta.

(Veus.
Rialles.
Se sent una veu que diu: Â«Se va a tirar.
Es que es un desespero, por favor.
Â».
Veus) Senyories, si està anant tot molt bé.
El senyor Zaplana pot fer ús.
.
.

El senyor Zaplana López:

(Inoïble) … cuestiones de forma.

Yo, hay afirmaciones que usted dice que yo he dicho que yo no he dicho.
Yo he dicho que si usted…, que si había información que querían, que se la pidieran.
Yo no digo que usted la vaya a dar o la vaya a denegar.
Yo no he dicho eso.
Yo he dicho que se la pidan, que me da la sensación de que no se la quieren pedir, me da la sensación.
O que usted no la quiere dar.
No lo sé.
Si no se pide, no se puede dar.
Eso también lo entiendo.

Y yo simplemente decirle una cosa: usted ha afirmado aquí Â«saqueoÂ», Â«saqueoÂ» directamente.
A la fiscalía, señora Oltra, a la fiscalía.
No comisiones, paripés, no.
Paripés, no.
Si conoce, y ahora tiene usted acceso a todo eso, vaya a la fiscalía.
No hagamos comisiones, vaya a la fiscalía, que es lo que yo le estoy diciendo.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Zaplana.

Doncs continuem, reprenem el debat en la rèplica de la diputada Concha Andrés.

La senyora Andrés Sanchis:

(Inoïble) … que tindré un torn d'intervenció per a rèplica i un altre per al·lusions, donat que el diputat del Partit Popular ha fet ús doblement de la paraula.
(Remors)

Bé, sols dir-li per al·lusions una cosa: jo no treballe per a la senyora Oltra, senyor diputat.
Treballe per a este parlament i per als ciutadans valencians.
(Aplaudiments) I, sap vosté?
, això ho hauria ja de saber.
El Grup Socialista no demana permís.
Potser que a la millor eixes eren pràctiques que es practicaven en aquella bancada, quan estava governant un Consell del Partit Popular.
Eixa és la diferència que n'hi ha hui ací.

Per una altra banda, jo entenc la seua postura.
Entenc que porta una motxilla molt carregada.
No estem parlant d'una qüestió del que va a costar una comissió, que és res comparat amb la importància de tota esta contractació.
Estem parlant de decència i de responsabilitat.
Estem parlant que els diputats i les diputades d'esta cambra tenim una funció de control polític, i eixe control polític és el que volem fer.
I si es depura ahí algun tipus de sospita, es denunciarà a la fiscalia, perquè continuen les investigacions que corresponguen.

Sense cap dubte, eixa hauria de ser la conclusió de la comissió d'investigació.
Vull dir-li també què pensa vosté d'açò: el senyor gerent de l'empresa Savia li diu a Ortiz, a un altre empresari, que iban a presionar a la Conselleria de Benestar Social para que dejara de pagar a las familias que tienen una persona dependiente.
Â«Vamos a hacerle un escrito al conseller, diciéndole que -disculpen-: «¿Qué coño pasa que se están dando ayudas a cuidadores familiares a mansalva?
« Porque si esos lo paran, podrían llenar nuestras residencias.
Â» Què pensa vosté?
Què li preocupa més, el que puga costar esta comissió o tots els milers i milions d'euros que anaren a parar a les residències (aplaudiments) i que estan encara pendents de justificar?

Estes residències estan hui en dia en funcionament, estan encara amb contractes.
Ja ho va dir la senyora vicepresidenta, i li aplaudírem tots els diputats que estem en esta banda: cal acabar amb el model Cotino, però també hem de saber què és el que ha passat, per responsabilitat.

I a més, també volem que vinga, ja que vosté diu que m'he copiat una intervenció.
.
.
És una excusa, quan no es tenen arguments, i el comprenc.
Puc dir-li també que n'hi ha una conversa amb totes estes reproduccions que n'hi han en la premsa -vosté les pot trobar perfectament- que diu, perquè vosté ho tinga clar: el senyor Vicente Cotino: Â«Vinieron ellos aquí, a casa de mi padre, Paco y Gerardo.
Â» Supose que li sonaran, haurem de cridar-los també.
Â«Y tal fue que me pidieron que yo me saliera del grupo, porque era la única forma de hacer un chute a esta compañía.
Por eso, lo que vamos a hacer es, a partir de este momento, de forma con bombo y platillo, hacerlo público.
A partir de ahí, mi tío ya tiene vía abierta para inyectar a Gerocentros del Mediterráneo, que es a la que tiene que ayudar, y no a las demás.
Está montando todo esto para ayudar a Gerocentros, no a las demás.
Él dice que a Novaire que le den.
.
.
puntos suspensivos.
Â» (Veus i rialles)

Diga'm vosté, diga'm vosté si pensa que hem de fer una comissió d'investigació perquè s'aclarixca qui manava ací, quins eren els interessos i si de veritat es va fer negoci amb el que eren els diners de tots els valencians per a les persones dependents.
Això és el que volem, dignitat.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora diputada.

Senyor Zaplana.

El senyor Zaplana López:

Sí.
Señora Andrés, ¿sabe lo que a mí me preocupa?
Me preocupa que a usted se le llene la boca al hablar de división de poderes, y no la practiquen.
Me preocupa que usted haga de fiscalía, me preocupa que usted haga de jueza, me preocupa que usted solamente su intervención sea para acusar y dar ya pie a decir lo que va a decir la comisión.

Ustedes tienen la hoja de ruta hecha.
Ya está, no necesitan nada más.
Pero es que mire, es que ustedes todavía no se ponen en la situación.
Es que ustedes gobiernan.
Es que tienen acceso a esos expedientes, a los técnicos que firmaron esas adjudicaciones.
Es que ustedes tienen acceso a preguntarles por qué se firmó eso.
Es que ustedes tienen acceso a la abogacía.
Es que ustedes tienen acceso ahora a todo.
Es que todo eso no hace falta hacer una comisión para hacer un circo de toda esta historia.
Ustedes pueden hacerlo, no necesitan a nadie más.

Mire, toda esa bancada aplaudía para decir que se había terminado, ¿el qué?
¿El modelo qué?
¿El modelo Cotino que la vicepresidenta sigue adjudicando permanentemente desde que está de vicepresidenta, y que incluso otras empresas del sector le piden a la señora Oltra que no adjudique en ese modelo?
¿Es que esto es lo que ustedes aplaudían?
¿Es que no se sigue haciendo lo mismo?
¿Es que sigue incurriendo el actual gobierno en prevaricación o en todos esos delitos, porque siguen la misma estrategia que se estaba siguiendo?
¿O es que lo que estaba antes no estaba tan mal?
¿Es que ustedes lo que quieren hacer es, en lugar del legislativo, hacer las labores del judicial?
¿Es que ustedes quieren usurpar las labores de lo judicial?

Miren, nosotros tenemos capacidad de legislar, y dentro de nuestras funciones es la labor de control al gobierno, al gobierno, no al exgobierno.
No al exgobierno.
Ubíquense.
Al gobierno actual, que es al que hay que hacer la oposición, es al que hay que hacer la fiscalización.

Y ustedes esa es la labor que tienen que hacer también.
Porque en teoría yo he oído a representantes que decían que independientemente del conseller que fuera, en los partidos que sustentan al gobierno también iban a hacer preguntas, y también que iban a hacer interpelaciones, y también iban a hacer seguimiento de la labor del gobierno.
Háganlo, háganlo.
De este gobierno.
El anterior gobierno, si ha hecho algo mal, a los tribunales.
No a los circos.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Zaplana.

Per a fixar ara la posició dels grups parlamentaris, té la paraula l'il·lustre diputat César Jiménez, del Grup Parlamentari Podemos-Podem.
Quan vullga, diputat.

El senyor Jiménez Doménech:

Gràcies, senyor president i gràcies, senyors i senyores diputades.

Aprofite este moment també per a saludar el senyor Cotino, que de ben segur haurà interromput les seues activitats privades per tal de seguir un debat amb tanta transcendència per al seu futur.

Miren, senyories, recuperem un debat d'ara fa un any, com deien en el debat, moment en què ja es van a aportar moltes informacions, algunes de les quals ja s'han repetit durant el debat.
No guanyaríem massa en repetir-les.
Els confesse que, en este procés de preparació d'aquesta intervenció, he estat repassant el Diari de Sessions, i he quedat estupefacte amb les afirmacions que ha descrit la diputada Concha Andrés i amb els personatges implicats, perquè una altra vegada apareixia el trio Blasco-Cotino-Ortiz.
Per cert, agrair des d'esta tribuna el gran treball realitzat en aquell moment per Esther López i José Manuel Sánchez, treball que no va obtindre en el seu moment els seus fruits, però que confiem que aquella injustícia siga reparada avui.

El cas que ens ocupa representa un nou exemple de com membres del Partido Popular, aquests que ara s'ofenen quan els hi mostren fotos, però que es porten un àlbum per a mostrar les seues, van aprofitar les necessitats específiques d'un col·lectiu amb el qual sempre podien comptar.
Perquè, senyories, el trànsit vital de cadascú de nosaltres, o de familiars nostres, per la tercera edat és un fet inevitable, i les nostres necessitats en eixa etapa han de ser ateses.

Segons es pot desprendre dels diferents relats, aquesta trama utilitzava la gent gran com a la matèria primera per als seus negocis.
Es parlava de persones grans com si foren números, i es feien comptes fins i tot del nombre de morts que s'havien de reemplaçar per continuar cobrant la subvenció.
Del tot indigne.
Votar avui Â«noÂ» a la constitució d'aquesta comissió és perdre-li el respecte a la gent de més edat.

Recomane als diputats i diputades que encara s'ho estan pensant que revisen autors com Confuci, que deia que les ensenyances que propugnava eren al voltant de la bona conducta en la vida i del govern de l'estat i, d'entre altres màximes virtuts, contemplava el respecte als majors.

Senyories del Partido Popular, votant Â«noÂ» a la constitució d'esta comissió demostren que no volen donar la cara davant d'aquesta gent gran a la qual van menysprear.
S'amagaran com va fer el senyor Cotino el dia que es debatia aquesta mateixa proposta ara fa un any.
Però donen la cara, donen la cara.
Vagen a les residències a demanar perdó, però vagen demà, no esperen a la campanya electoral que és quan solen visitar (aplaudiments) les residències geriàtriques.

Vostés, que últimament es queixen que només mirem el passat, donen suport a la creació d'esta comissió, precisament perquè volem mirar cap al futur.
Volem aclarir aquesta trama de corrupció per a establir mecanismes perquè açò no es torne a repetir.
Volem envellir tranquils, amb la seguretat que al País Valencià ningú no tornarà a fer negoci de la gent gran.
Els nostres iaios ja no seran mercaderies per als negocis privats de quatre especuladors sense escrúpols.

Confuci ho explicava amb una de les seues dites: si u no demostra respecte envers les persones grans, en què es diferencia dels animals?
Demostren respecte.
No ens cansarem de reclamar la decència en l'àmbit de la representació pública, i creiem que la constitució d'aquesta comissió ens permetrà arribar fins al final per a determinar les responsabilitats polítiques i jurídiques.

Per això, senyora Concha Andrés, donarem el nostre suport a la creació d'aquesta comissió d'investigació, amb l'esperança que coneguem la veritat.
I, si es demostren els fets que s'han descrit, puguem, aplicant la proposició de retirada de plaques que va ser aprovada en el plenari anterior, fer un lloc a la sala d'expresidents, anomenada Saló Daurat, d'aquestes mateixes instal·lacions.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor diputat.

A continuació, per a fixar la posició del Grup Ciudadanos, té la paraula l'il·lustre diputat Alberto García, per un temps màxim de quatre minuts.

El senyor García Salvador:

Hola, bona vesprada.

Mire, senyor Zaplana, açò no és un circ, eh?
Açò té forma de teatre romà.
(Aplaudiments) Un circ és més llarg.
Jo, en coses puc estar d'acord amb vosté, però també entenc que, si li preocupa la qüestió econòmica, home, la veritat, jo porto poc temps ací però tot el que he anat voltant i parlant amb la gent del tercer sector.
.
.
, cal ser cínic per a dir això.
Cal ser molt cínic.
Però, en fi.
Com dia el meu company, Â«al turrónÂ».

Mire, mosatros n'hi ha una cosa que volíem comentar, li he estat comentant a la diputada socialista, i és que en el tema este de la consideració de la proposició, n'hi ha un tema que no veiem massa clar, no?
El que se parara en concret Â«a los centros del grupo SaviaÂ».
Nosaltres som més partidaris que es faja una visió molt més àmplia, i que s'aborde el tema des del 2001 fins al dia d'avui.
No li faça patir, que segur que si tots els camins porten a Roma, tots els camins porten a Ortiz, a Blasco i a Cotino.
O siga, segur que ixen.

Aleshores, no es tracta de revengisme polític, no es tracta de prejudicis, d'inclinacions polítiques.
En això hem de ser prudents.
No hem de.
.
.
bé, si vosté vol que no es resolga, munte una comissió.
No, hem de fer una comissió, hem de treballar, no passa res per treballar, però hem de fer-mos creïbles.

Hem de parlar de què?
Hem de parlar d'eixe pla gerontològic que en el 2001 es parla i que ningú sap exactament de què anava el tema.
Hem de parlar de conflicte d'interessos.
Hem d'anar a les fonts.
Perquè quan se diu: Â«Bé, en una comissió no pot fer falta.
Â» Jo crec que sí.
Els documents parlen.
Diuen els historiadors que els documents parlen.
Però a la millor no parlen el suficient.
A la millor fa falta que vinga gent que amb plena llibertat a la comissió puga explicar coses que en els documents no estan.
Per què no?
És possible.

Llavors, hem d'anar, com dic, a les fonts.
I perquè no els parega una cosa de prejudicis, que va alguna cosa en contra del revengisme polític contra el Partit Popular, doncs cal anar a les fonts.
Llavors, agarres les fonts i veus que sí, efectivament, Ortiz està ací.
No passa res.
Te'n vas a les resolucions de l'advocacia de La Generalitat, parla d'esta qüestió, però és que entra en col·lisió després amb el que diu el Consell Jurídic Consultiu, l'injuriat Consell Jurídic Consultiu, i després estan els vots particulars de consellers d'este consell jurídic que estan en contra i que s'alien més amb les resolucions que planteja l'advocacia de La Generalitat, o siga, un maremàgnum.
Aleshores creem que sí, fa falta que per un poquet de decència que se (inintel·ligible) .
.
.

I, després, per una altra qüestió fonamental: ¿què poden pensar els empresaris que tenen empreses i treballadors a càrrec i que no se beneficien d'eixa informació privilegiada?
¡Vaja vosté i els ho explica!
¿Per què uns sí i un altres no?
Això en un estat de dret social i democràtic no és acceptable, és incompatible.
(Soroll de papers)

Després, com hem vist, es conculquen els principis d'igualtat i transparència.
És que no es respecta la legislació comunitària de la llibre concurrència i igualtat d'oportunitats.
És que els contractes de La Generalitat moltes voltes, i empreses adjudicatàries moltes voltes, han de ser públics, bé, han de ser sempre públiques (rient) i moltes vegades no és així.
És que se derivava a persones que elles no podien decidir, decidir on havien d'anar.

I, després, el que li he dit, atenga vosté els empresaris perquè mentre es beneficia a uns, a uns altres se'ls posa en perill, no només als empresaris, també als treballadors que estan en eixes empreses.

Després, tenim que una vegada es declare la nul·litat es recorre a una figura d'expedients de enriquecimiento injusto.
No és que siga il·legal però mosatros entenem que ha d'estar a causa de modificacions específiques i raonades, que el seu ús ha de ser excepcional, n'hi ha baixes temeràries.
En fi, n'hi ha unes qüestions que s'haurien d'aclarir.

En qualsevol cas, nosaltres anem a estar a favor d'esta comissió però per una qüestió fonamental, que és que des de Ciutadans sempre estem a favor d'un estricte control de la legalitat.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor diputat.

Per a fixar la posició del Grup Compromís té la paraula la diputada Mònica Álvaro, per un temps màxim de quatre minuts.

La senyora Álvaro Cerezo:

Des del 2001 i fins a l'octubre del 2014, quan Cotino va anunciar que es dedicaria a plantar caquis, moltes, moltes han sigut les ombres que es plantejaven al voltant de l'adjudicació de places en residències, massa incògnites que el Partit Popular una i altra volta es negava a aclarir; recursos de cassació que no s'interposaven; incompliments que no se sancionaven; denúncies que no s'investigaven; adjudicacions de places per negociar sense publicitat i amb invitació expressa de la conselleria.

I, ara, senyories, ¿per què es neguen?
, ¿a què tenen por?
, ¿tenen por de la veritat?
, ¿tenen alguna cosa que amagar?
Vostés sabran.

Miren, al 2004, l'aleshores president de la cambra, Juan Cotino, reconeixia públicament una participació personal del 9% en Serasa, l'actual Savia; però també deia que no li preocupava en absolut el funcionament de l'empresa familiar amb el seu nebot.
¡Clar que no li preocupava!
Jo tampoc em preocuparia de la marxa o de l'empresa quan totes les adjudicacions apuntaven sempre al mateix lloc: a la família Cotino.

El resultat és tan notori com indecent; Savia va passar d'ingressar per places subvencionades de La Generalitat, d'11 milions al 2006 a 40 milions al 2009, i tot sense preocupar-li la marxa de l'empresa familiar, i mentre un rosari de noms que apareixen i apareixen una i altra volta: Blasco, Cotino, Ortiz, Bárcenas, com una lletania inesgotable.

Senyories, s'ha jugat al solitari amb allò que per a nosaltres com a societat és important: la confiança.
Alguns utilitzaven la confiança del poble valencià per a fer negoci, per a fer-se rics, i no amb caquis ni amb taronges; el més greu és que s'ha jugat amb els nostres majors.
I quan ha convingut -sembla- s'ha adjudicat on s'ha volgut, places de residència per a lucre.
I les persones no som negoci, que quede clar.
Tinguen una miqueta de decència i no vinguen ara a parlar de costos.

Quan van explotar la bombolla immobiliària, quan ja ni les visites del papa eren rendibles, quan no podien esprémer més Radiotelevisió Valenciana, quan no els quedaven copes amèriques, aleshores decidiren tocar el que per a Compromís és sagrat: les famílies, els majors, les persones, i feren negoci amb les persones situant la comunitat en la cua de l'aplicació de la llei de dependència.

És l'hora de la veritat, és l'hora de donar el sí a una comissió que sabien vostés, senyories del Partit Popular, que havia d'arribar.
L'hem demanada en diverses ocasiones, l'hem sol·licitada mentre vostés ens deien que no n'hi havia res que investigar i, ara, per fi és de justícia deixar que isca la veritat.

A Compromís no hem canviat, continuem preocupats per mirar a la cara les persones, mirar-los als ulls i poder dir-los en què s'han gastat vostés els diners de la ciutadania.
Eixa és la nostra preocupació.

Avui agafem entre (colpejant la trona) totes i tots l'espart i el sabó per a netejar esta cambra amb noms que com Fabra, Cotino, Ortiz i Bárcenas alguns embrutaren, i ho farem públicament amb una comissió i la veritat per davant.

No n'hi ha malos ni buenos, n'hi ha persones a les quals el PP va oblidar.

Moltíssimes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Senyories, anem a votar.
.
.

¿Vosté vol replicar als tres intervinents, grups que han fet la fixació de posició?
Si és per això, sí que té dret a rèplica.
(Remors)

La senyora Andrés Sanchis:

¿Ya?
Sí.

Agradecer el apoyo de los tres grupos políticos que se han pronunciado a favor de respaldar esta comisión de investigación propuesta por el Partido Socialista.

Y especialmente aclarar que sí, efectivamente se tendrá que realizar una comisión de investigación sobre todo el proceso de adjudicación de las residencias de accesibilidad.
No puede ser de otra manera porque era un concurso único.

Y, por lo tanto, es ahí donde se tendrán que depurar las distintas vertientes que pueda acoger la documentación y, también, los testimonios que podamos obtener.

Simplemente decirle que se ha intentado en otras ocasiones hacer esta comisión de investigación pero se ha impedido por la mayoría del Partido Popular.
Esperemos que en esta ocasión sí que tengamos tiempo de poder tener acceso a toda la documentación que necesitamos, digo Â«tiempoÂ», no Â«posibilidadesÂ» que seguro que se nos van a facilitar.

También quiero decirle que tendremos que empezar desde el inicio pidiendo las certificaciones esas de disponibilidad de terrenos, si se cumplieron los plazos, y también tendremos que comprobar si se pusieron esas residencias en funcionamiento dentro del plazo, de acuerdo como preveía el contrato que se había licitado en su día, sino que por el contrario se dieron algún tipo de beneficios o privilegios a las favoritas.

Y sí, señora Mónica, la diputada, compañera, diputada de Compromís, Mónica Álvaro, sí que también tendremos que buscar toda aquella documentación que hace referencia a esa demanda que se puso en un momento determinado por algunas de las residencias, en concreto por el grupo Savia, que le permitió tener una sentencia a favor y, por lo tanto, que se incrementó el precio de sus residencias, y alguien tendrá que explicarnos -y lo buscaremos y a lo mejor no está en la vicepresidencia- por qué no se recurrió esa demanda.

Todas esas cuestiones que entran dentro de la esfera del ámbito político administrativo -no estamos intentando enjuiciar desde un punto de vista penal a nadie- serán competencias de esa comisión que espero que con su labor esclarezca, de una vez por todas, algo que se ha intentado en esta cámara de forma reiterada, incluso con denuncias en la fiscalía y que no se han conseguido resultados por una mayoría que boicoteaba este tipo de acciones del Partido Popular.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyories.

Anem a procedir a la votació.
¿Estan tots en els seus escons?
Anem a vore si ara funciona el sistema de votació.
Els he de comunicar que estem mirant de reemplaçar-lo (rient), però el que n'hi ha, juga.

Per tant, senyories, anem a votar.
Comença la votació.
Senyories, sense cap vot en contra, 65 favorables i 29 abstencions, queda aprovada la proposta de creació de la comissió d'investigació.

¿Si?
, senyor Zaplana, ¿per a què demana vosté.
.
.
?

El senyor Zaplana López:

Quería explicar el cambio de posiciones de voto con respecto a lo que había dicho en mi intervención.

El senyor president:

D'acord.

Té vosté.
.
.
per tres minuts.

El senyor Zaplana López:

Habida cuenta de que no he conseguido convencer del papel que tiene estas Cortes en la actualidad (rient) comparando con el pasado, sí que decirles que nosotros no tenemos ninguna intención, ninguna intención de boicotear ni de entorpecer la investigación de nadie.
Es decir, queremos que con este voto quede claro que nosotros no tenemos la intención de proteger a nadie.

Lo que queríamos también que quedara claro era que las funciones que tiene en la actualidad el parlamento o las Cortes son unas y pensamos que con esta comisión lo que se estaba buscando era otro objetivo.
Y es lo que hemos querido dejar plasmado.

Y me alegro de las últimas palabras, igual que de la intervención del señor compañero de Ciudadanos de que, al final, esta comisión, que es una pena que no se hubiera redactado así, al final analice todas las adjudicaciones para entenderlas en un contexto global, no solamente las de un grupo que es lo que figura en la propuesta.

Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor diputat.

Senyories, suspenem la sessió fins les quatre i mitja que reprendrem amb la sessió de preguntes de control.

(Se suspén la sessió a les 14 hores i 42 minuts)

(Es reprén la sessió a les 16 hores i 36 minuts)

El senyor president:

Senyories, se reprén la sessió.
(El president colpeja amb la maceta)

Preguntes

El senyor president:

Senyories, comencem en.
.
.
, reprenem el treball amb la pregunta número 1, que formula la diputada María José Ferrer, del Grup Popular, a la vicepresidenta i consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives sobre l'aportació econòmica de les persones majors dependents amb plaça pública.

La senyora Ferrer San Segundo:

Señora vicepresidenta, ¿va a eliminar el gobierno valenciano la aportación económica que realizan las personas mayores dependientes que disponen de plaza pública?

El senyor president:

Senyora vicepresidenta, quan vullga.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Gràcies, senyor president.

Bona vesprada, senyora Ferrer.

En primer lloc, agrair-li que corregiren la pregunta.
No som la conselleria de polítiques exclusives, sinó inclusives.
Ni exclusius, ni excloents: inclusius.
Li agraïsc molt la correcció.

Efectivament, este és un tema que saben que ens ha preocupat i ocupat a este Consell i, aleshores, tal com vam fer públic en l'última reunió del Consell el divendres passat, en l'aprovació de la llei d'acompanyament dels pressupostos, vosté ja sabrà que s'elimina completament el copagament que vostés havien instaurat per a persones amb diversitat funcional i persones majors en centres d'atenció diürna, i se deroga parcialment el copagament que vostés havien instaurat en els centres residencials, és a dir, aquells centres que, a més, tenen ocupació nocturna.
I també millorem la prestació econòmica de les persones cuidadores no professionals.

Estes són les tres novetats que hem introduït a través de la llei d'acompanyament, que òbviament ha de fer el trànsit parlamentari, però esta és la proposta que fa l'actual govern i que jo crec que respon perfectament a la seua pregunta.

La senyora Ferrer San Segundo:

Señora vicepresidenta, tendría muchas cosas que decir y muy poco tiempo.

Y le digo que su respuesta me ha generado duda porque, si hablamos de verdad, yo creo que lo primero también sería explicar a los ciudadanos que el primer gobierno de la Comunidad Valenciana en establecer el copago fue el gobierno socialista, presidido por Joan Lerma, siendo director de su gabinete Ximo Puig, el decreto de 1993, que estableció los precios públicos tanto en personas mayores como en discapacitados.

Y el primer gobierno de España que, al hacer la ley de la dependencia del año 2006, estableció la obligación legal, como obligación legal, usted bien sabe, del copago, fue el gobierno socialista de Rodríguez Zapatero, mediante la ley de 2006.
No solo lo estableció, sino que incluso cuando la primera sentencia en la Audiencia Nacional declaró, por razones formales, la posible ilegalidad de esa tasa, el gobierno…, la ministra de Sanidad anunció que el gobierno recurriría el copago.
La ministra de Sanidad, en ese momento, que recurrió, no el copago, sino que recurrió la eliminación del copago en la ley de dependencia, era valenciana y se llamaba Leire Pajín.

Además de esto, también deben decir como verdad que la Comunidad Valenciana ha sido la última en cumplir la ley Zapatero respecto…, veinte años después de que se eliminara provisionalmente y que se ha hecho por un acuerdo de las comunidades autónomas del consejo sectorial en el que han participado todas las comunidades autónomas, que además se hizo con carácter progresivo, no por ejemplo…, es decir, con relación a la renta y no con carácter regresivo, como establece, por ejemplo, Andalucía, que establece una cuota fija y que había muchas cantidades… muchas cantidades fuera de…, que tenían una cuota cero, como sabe usted bien: IPREM, atención temprana, enfermos crónicos, etcétera.

Por tanto, hemos de decir que en este momento el señor Ximo Puig, y no me refiero a nadie más, dijo en su investidura: Â«En el primer Consell derogaremos todos los copagos.
Â» Evidentemente ese es el primer incumplimiento.

Y yo tengo serias dudas, ¿por qué a algunos mayores, sí, y a otros mayores, no?
Explíquele usted a esos mayores que están en centros residenciales, ¿por qué ellos, que también son dependientes, no tienen eliminado el copago -los mayores de residencia-?
Incluso, ¿a cuáles…, a qué personas mayores?
¿Por qué a unos sí y a otros no se les va a computar las pagas extras para su aportación?
¿Qué pasa con los centros de día donde…, de personas que no han podido estar en centros públicos y tienen que ir a centros privados porque no hay en su localidad?
¿Van a quedar excluidos de ese copago?
¿Qué pasa con el copago farmacéutico?
¿Por qué sí a los mayores y no…, y por qué no a los mayores?
Y, si es así, ¿a cuáles?
¿Quién se va a hacer cargo de la parte que no se hace cargo ahora mismo la aportación?
Porque no olvidemos que hasta que se establece lo que se llama…, el copago que se establece como obligación legal en la ley Zapatero -por cierto, nadie de ninguno de estos grupos la recurrió, esa ley-, hasta que no se establece esa ley, que es…, las familias tenían que hacer una aportación, una aportación que además no era homogénea, que además no dependía la capacidad y sobre la que no había ningún control.
¿Quién va a hacer esa aportación?

Y se refieren ustedes a los ayuntamientos.
¿Quién va a dotar a los ayuntamientos?
Porque, mire, hay algo peor.
Habla de remunicipalizar los servicios.
Si necesitamos que todo eso lo hagan los ayuntamientos, o hace falta más salario, o hace falta más plantilla, o realmente habrá unas deficiencias de gestión.
O, ¿van ustedes a despedir a las personas que ahora realizan la (inintel·ligible) … esa función?

Una vez más, están ustedes utilizando el mismo modus operandi, es decir, yo lo anuncio, traslado a otros la obligación, no les doto de recursos y me pongo la medalla, es decir, una política de titulares.
Este modus operandi tiene un nombre que yo se lo voy a ceder; lo que están haciendo ustedes es un sinpa institucional, es decir, lo están haciendo generalizadamente.
Y explique usted a todos esos mayores, que también son dependientes, ¿cuándo van a quedar incluidos?
¿Por qué están excluidos?
Y, ¿hasta cuándo van a tener que esperar para estar en la misma situación de los demás?

Las personas necesitan verdad…

El senyor president:

Moltes gràcies…

La senyora Ferrer San Segundo:

.
.
.
y necesitan esperanza.
Y sus promesas para ustedes siempre tienen salvoconductos, siempre tienen coartadas y nunca la indulgencia que nunca han pedido a los demás.

Y como dijo Quevedo…

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora diputada.

La senyora Ferrer San Segundo:

…la falta más grave es no tener conciencia de la propia falta.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora diputada.

Vicepresidenta.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Gràcies, senyor president.

Mire, senyora Ferrer, jo crec que té vosté.
.
.
, barreja vosté termes conceptuals diferents.
I com que vosté venia amb una idea preconcebuda del copagament de diversitat funcional i el copagament de majors, que és com vostés diferenciaven els diferents copagaments, doncs no entén ara el nou concepte.
Però jo li'l vaig a explicar.

I, mire, jo puc estar d'acord amb vosté que el copagament -que a mi m'agrada dir-li aportació suplementària, perquè ací no se copaga, perquè tot ho paguem els ciutadans i ciutadanes, no se tracta de copagar, és tracta d'una aportació suplementària- en una societat i en unes polítiques públiques on el sistema fiscal fóra realment redistributiu, doncs probablement podríem plantejar-nos que això no fera falta.

Però és cert que els últims anys les polítiques del Partit Popular s'han dedicat a baixar-los els impostos als rics i pujar-los-els als pobres.
Aleshores, estem en la situació que hem heretat de vostés.
Gràcies per la lliçó d'història, però li he de recordar que en els últims vint anys aquí qui ha governat és el partit que s'assenta ahí on està vosté.

¿Quin canvi hem fet?
Un canvi molt senzill.
Ja no n'hi ha copagament de diversitat funcional i copagament de majors, perquè el que hem fet és fer una regulació per a la gent que està en centres diürns, que està en un centre de dia, un centre ocupacional, etcètera, que no dorm, no viu en una residència, sinó que té un recurs assistencial diürn, no tindran cap tipus d'aportació suplementària, siga major o no siga major, val?
Primer concepte.

Segon.
En centres residencials se manté una aportació suplementària.
¿Per què?
Perquè tenen gran part de les seues necessitats cobertes.
Tenen el menjar cobert, dormen allí, viuen allí.
Però, ¿què hem fet?
Millorar el diner de butxaca.
I, aleshores, el que hem fet és millorar els diners de butxaca tant de les persones que estan en residències amb diversitat funcional o majors.
De manera que de 219 euros per a persones amb diversitat funcional se passa a 345, diners de butxaca sense computar les pagues.
I en el cas de les persones majors, se passa de 175 a 219 euros de butxaca sense computar les pagues.
Tot el món podrà tindre les pagues.
Els iaios i iaies ja podran tornar a donar les estrenes als seus néts, que amb vostés no podien.

I vosté ací ha dit.
.
.
, s'ha referit als governs anteriors, etcètera.
Mire, l'únic govern a qui un tribunal superior de justícia li va tombar un copagament va ser a vostés en l'any 2013, amb un recurs que va posar el Cermi -sí, senyora-, amb un recurs que va posar el Cermi, amb una sentència.
.
.
amb una sentència que va sacsejar tot el sistema i que, també, hem heretat els problemes d'eixa mala gestió de vostés.
Vostés han fet una gestió nefasta de les persones en situació de dependència.

Nosaltres el que volem és afavorir l'autonomia personal.
I precisament el canvi d'aportació suplementària en residències, i no copagament.
.
.
, derogar el copagament en els centres diürns té a vore amb això, perquè nosaltres volem una societat que siga autònoma, enfront del seu model que volia omplir les residències, entre altres, el senyor Cotino, que hui hem aprovat ací feliçment una comissió d'investigació, i que el que volia era tindre gent depenent dintre de residències.
Nosaltres volem que les persones estiguen fins a l'últim moment en el seu entorn afectiu conegut i en el seu entorn de confiança, i afavorir l'autonomia personal.
És un altre concepte.
Vostés igual no l'entenen, però té molt a vore amb la llibertat i amb el benestar, que és el que este govern del botànic defensa.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, vicepresidenta.

A continuació, la pregunta número 31, formulada per la diputada María José Catalá.
.
.
(Veus) Hi ha hagut un canvi, sí.
La diputada Beatriz Gascó, que formula al conseller d'educació Â«sobre la plantilla de profesorado de los centros educativosÂ».

La senyora Gascó Enríquez:

(Inoïble) .
.
.
presidente.

Buenas tardes, señor Marzà.

La pregunta es muy concreta: ¿contaban todos los centros educativos de nuestra comunitat con todo el profesorado necesario a fecha 1 de septiembre de 2015?

Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora diputada.

Per a respondre, el conseller Marzà.
Quan vosté vullga.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Gràcies.

Tots els centres educatius del nostre territori, del País Valencià, comptaven amb el personal necessari per a afrontar les tasques bàsiques d'atenció al nostre alumnat.
De fet, abans que s'incorporaren els alumnes a les classes, i a diferència d'altres anys, el 97,61% de les plantilles estava al complet, i no era al cent per cent, com ens agradaria que fóra.

Però, com vosté també sabrà, és pràcticament impossible, per no dir que frega l'alegalitat, després d'eixe Reial decret 14/2012 que diu que és impossible substituir abans de deu dies hàbils, per tant, eixe percentatge que no arriba al cent per cent, fruit de l'aplicació del reial decret que ens impedix poder substituir abans de deu dies, però sí que estava al 97,61% abans que arribaren els alumnes a les classes i, per tant, podent treballar i podent preparar la seua arribada.

Com sap, els casos.
.
.
els casos d'adjudicació comencen.
.
.
, els següents comencen en setembre i, abans d'iniciar el curs, era eixe 2% -2,39%- el que faltava per arribar i que, evidentment, estan als centres.

El senyor president:

Moltes gràcies, conseller.

Per a continuar formulant la pregunta, la il·lustre diputada.
Quan vosté vullga.

La senyora Gascó Enríquez:

Gracias, presidente.

Señor Marzà, a ustedes les gusta mucho hablar de transparencia, hablar de nuevos tiempos, de nuevas formas, pero la verdad es que cada vez que me dirijo a usted, bien sea en una pregunta escrita, bien sea en comisión, hoy aquí en el pleno, usted, o me contesta a otra cosa de lo que le estoy preguntado, o me contesta solamente una parte, o no me contesta y me cuenta cosas varias, o me miente directamente.

Hoy hemos hecho un dos de cuatro.
Hoy exactamente lo que ha hecho es no contarme toda la verdad y, también, se ha dejado mucha información por decirme.

No puede venir aquí y trasladarme una situación de normalidad que no hay, que no hubo.
Y septiembre no está tan lejos, señor Marzà.
Y, si le parece, vamos a hacer memoria de lo que ha pasado para que veamos que esa situación triunfalista que usted nos está trasladando no es lo que nos cuenta.

El primer punto que tenemos que tener en cuenta fueron los miles de profesores que se vieron afectados por errores en la adjudicación.
Esos errores propiciaron que se adjudicaran plazas a los últimos de la lista.
Yo no sé si usted es consciente de la inquietud que eso generó.

Y le voy a decir algo que no lo dice el Grupo Popular, le voy a decir algo que dijo un sindicato, palabras textuales recogidas de los medios de comunicación: Â«Esta situación afectará al normal funcionamiento de los centros, ya que repercutirá en un retraso en la incorporación de profesorado.
Â»

¿Sabe usted cómo gestionó esta situación, señor Marzà?
Usted dijo: Â«Es que ha sido un error informáticoÂ», y ya está, a otra cosa.
Y, ¿sabe cuál fue la otra cosa?
El caos que generó entre los profesores de los conservatorios profesionales.
Y es un tema muy serio.
Ya no solamente por la cantidad, por los cientos de personas que se han visto afectadas, sino porque seguramente va a ser que con este tema usted termine en el juzgado y seguramente también lo llevarán al juzgado los interinos que usted quitó, que habían aprobado la oposición con nota, para poner a otros interinos que a lo largo de veinte años en los cuales había habido más de dieciocho convocatorias de concurso-oposición nunca habían aprobado ningún examen.
Los nuevos tiempos.

Pero es que ahora viene la joya de la corona.
Usted anuncia nada más llegar como medida estrella el retraso del inicio de curso.
Y lo hace con dos objetivos fundamentales: objetivo número 1, que haga más fresquito; y objetivo número 2, que los centros estén mejor organizados.
No consigue ni el primero ni el segundo.
No consigue que haga más fresquito, algo insólito, siete grados menos el día 4 de septiembre que el día 10, y tampoco consigue que los centros estén organizados.

Y los centros no están organizados, señor Marzà, porque usted realizó la adjudicación de puestos de trabajo el día 10 de septiembre, el día 11 de septiembre para ser más exactos.

Pero si las clases en infantil y en primaria empiezan el día 10 y en secundaria el día 11, en el mejor de los casos las plantillas estarían completas el lunes 14 de septiembre.
Que a nosotros nos consta que no solamente no estaban cubiertas, sino que había centros a los cuales les faltaba hasta cinco profesores, que son muchos profesores.

Usted ponía ejemplos del gobierno anterior.
Mire, el gobierno anterior, empezando las clases el día 4 de septiembre, los tres primeros días de septiembre ya tenían todas las adjudicaciones hechas.

Así que, señor Marzà, y le voy a dar un dato más.
Hay un sindicato que hizo una encuesta al inicio de curso para ver si las plantillas estaban o no completas, una muestra bastante representativa, en concreto consultó, le hizo esta pregunta que le estoy trasladando a 203 centros, y 93 contestaron que no tenían las plantillas completas.

Por lo tanto, y un dato más, el día 28 muchos centros seguían sin tener las plantillas porque tampoco tuvieron previsión de las jubilaciones.

Por lo tanto, señor Marzà, ¿qué quiere que le diga?
Que venga usted aquí y que nos traslade mensajes triunfalistas de normalidad chirría un poco.
Yo le recomendaría que se pusieran a trabajar.
A usted le gusta muchísimo hablar de calidad, pero déjeme que le diga que lo que usted está haciendo dista mucho de tener ni un poquito de calidad.

Y para terminar.
Yo sé que le gusta mucho echarle la culpa al gobierno anterior de todos sus problemas, pero lamento decirle que en esta ocasión solamente sus decisiones, solamente su gestión ha provocado que las plantillas no estuvieran completas el día 1 de septiembre.
Así que, asuma su responsabilidad, y explíquenos qué pasa.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Senyor conseller, quan vosté vullga.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Gràcies.

Primer que res, evidentment, com deia abans, com vosté ha tingut responsabilitats en la conselleria, precisament en un àmbit destacat, en una de les direccions generals que deuria haver donat resposta a moltes de les preguntes que vosté està fent, nosaltres, totes les preguntes que he pogut respondre avui vostés no tenien indicadors per respondre'ls i no els utilitzaven.

De fet, per primera vegada enguany hem fet, des de la Direcció General de Política Educativa, hem fet una enquesta als centres, perquè no hagen de ser els sindicats, ni hagen de ser altres entitats les que en unes formes fora d'allò institucional busquen les dades, sinó que la mateixa administració les busque i les tinga.
I donar relació als centres directament per a contrastar, contrastar el que realment ens arriba a nosaltres com administració, com li passava a vosté, el que eren les adjudicacions i la presència dels mestres i professors a les aules, i el que realment passava en els centres i que contesten els diferents centres.

Nosaltres vam fer eixa enquesta també i, de fet, l'hem feta per a millorar, per a poder tindre indicadors, de cara a l'any següent poder anar millorant molt més.
I el cert és que molts dels centres que han contestat, que han contestat molts més dels d'eixa enquesta que estava dient vosté, que van fer els sindicats, demostren que la majoria dels centres, com he dit abans, eixe 97%, estava a les aules, dels mestres que, com vosté sap, és total normalitat tenint en compte la grandíssima quantitat de plantilla que hi ha.
97%, ens deixem eixe dos, i com li he contestat abans sap perfectament que no es pot substituir abans de deu dies, no precisament per una acció legislativa d'aquest govern d'ací.
A vostés els agrada dir que tot és culpa de l'actual govern en el temps que portem, però la realitat és que hi ha una reial decret, que és d'un tal Mariano Rajoy, que pense que el coneixen molt bé, és el que ha tirat endavant en la seua acció i en la seua majoria absoluta, el que impedix realment poder substituir fins a deu dies hàbils.
I no crec que això siga precisament la qualitat de la qual vostés tan parlen i eixe gran exemple que han de donar.

Nosaltres estem complint perfectament i estem anant més enllà.
El que estem fent és demanar als centres eixes dades directament per a tindre la relació directa amb els centres, no parlar només des de la nostra situació des de l'administració, sinó el que realment ocorre en els centres i poder acompanyar-los.
I realment és el que està passant.

Podem comparar si vol també l'inici de curs, del curs anterior i el curs actual, simplement amb les notes de premsa que pot haver llegit en els periòdics, i no només en això, sinó en la qualitat de la gent, en l'ambient que n'hi ha en els centres escolars, de moltíssima més il·lusió, de moltíssimes més ganes de treballar endavant (remors) perquè tenen les millors.
.
.
, sí, sí, tenen les millors, tenen millors condicions que només fa un any, quan no fa ni quatre ni cinc mesos que estàvem.

Per tant, s'ha notat el canvi, i tant que s'ha notat, i estem treballant perquè encara millore millor.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Passem a la pregunta número 75, formulada pel diputat Vicent Betoret Coll, del Grup Popular, al conseller d'Economia Sostenible, sobre el canvi de model econòmic.

El senyor Betoret Coll:

Bé, senyor president.

Membres del govern.

Senyories.

Senyor Climent, bona vesprada.

Ens agradaria que mos explicara quines actuacions van a prendre des de la seua conselleria per tal de dur a terme el canvi de l'actual model productiu en la comunitat.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor diputat.

A continuació, el conseller per a respondre a la pregunta.

Quan vosté vullga.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Senyor president.

Senyor diputat.

Diputades i diputats.

En primer lloc, vull remarcar una altra vegada, no sé ja.
.
.
, pense que és la tercera o quarta, la situació de la nostra economia, així com la de la societat valenciana, que estan en greu perill de perdre el tren del progrés econòmic i d'augmentar encara més els elevats nivells de desigualtat econòmica i social que actualment es pateixen.

A aquesta situació s'ha arribat per encabotar-se en continuar desenvolupant un esgotat model productiu generador d'ocupacions amb baixes exigències de qualificació i baixos salaris, i un sector públic infrafinançat durant més de vint anys i que ha de tocar a la seua fi.

En l'actualitat tenim un intens debat respecte a les limitacions del nostre model productiu i de la necessitat, per tant, d'un canvi de model.
L'actual taxa d'atur supera el 20% i ens ha de fer conscients que la crisi ens ha afectat de manera molt més profunda que a altres indrets i que ens enfrontem a un problema d'estructura.
I, per tant, és evident que aquest canvi requerirà de temps, com ja crec que ho hem comentat.

Tal com vaig dir en la meua compareixença del 23 de setembre passat, cal apostar per un model d'economia més adient des del punt de vista d'equilibri social.
En aquests moments tenim una piràmide totalment basculant on el sector primari i el sector de la transformació participen de manera supèrflua del nostre PIB.
I, en canvi, un sector terciari molt potent, però també molt oscil·lant.

És evident que el nostre repte principal és generar ocupació de qualitat i estable per tal de poder regenerar el benestar social i la cohesió social i d'eixa manera crear riquesa.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Per a continuar formulant la pregunta, té la paraula el senyor Vicente.

El senyor Betoret Coll:

Senyor Climent, efectivament, vosté ha fet una anàlisi profunda de quina és la situació, però la pregunta era: quines actuacions va a emprendre des de la seua conselleria per a canviar l'actual model?
Per tant, evidentment no m'ha respost.

No m'ha respost a açò, com tampoc va respondre l'altre dia a una pregunta molt clara que jo li vaig fer, concretament el dia 15, quan tinguí l'oportunitat de preguntar-li sobre estes qüestions, i li vaig formular una pregunta relacionada en l'empresa Bosal Sagunt, Camp de Morvedre.
Vosté en aquell moment tampoc va contestar i pensem que és un assumpte capital.

Vostés van guardar silenci sobre este tema, un tema important perquè estem parlant de més de dos-centes famílies i, per tant, no mos pareix correcte que esta gent se quede sense resposta.

No obstant, tampoc mos estranya que no hi haja resposta donat que fa més de cent dies que el molt honorable senyor president, el senyor Puig, ha sigut incapaç de trobar un buit en la seua agenda per a rebre el comité d'empresa d'esta important empresa del Camp de Morvedre, valga la redundància.
No sabem si és perquè no té res a dir-los, o és que no té res a proposar-los o que no sàpia què dir-los.

El que seria interessant és saber, després del que coneguérem la setmana passada, que el Grup Popular al Senat va aprovar una esmena als pressupostos per a posar un milió d'euros en la comarca de Camp de Morvedre per a reindustrialitzar esta comarca afectada per diversos expedients de regulació d'ocupació.
.
.
El que sí que sabem és que eixa partida tindrà una dotació d'un milió d'euros i ens agradaria saber exactament quants diners pensen destinar vostés per a esta mateixa mida que va iniciar en este cas el Govern d'Espanya.
Espere que en esta ocasió me puga contestar perquè és un tema important.

N'hi ha moltes coses que no coneguem del seu model.
La veritat és que no aconseguírem endevinar-lo en la seua compareixença, a la qual vosté s'ha referit, i tampoc a través dels mitjans de comunicació en les distintes entrevistes que vosté ha anat concedint als mitjans de comunicació.

No sabem a què es referix quan parla de canvi de model productiu.
Sense ànim de ser atrevit, el canvi de model productiu s'ha produït ja.
El conjunt d'Espanya, de la Comunitat Valenciana, deixà de destruir ocupació per a començar a crear llocs de treball i començar un procés de recuperació, que hui comença a ser una realitat gràcies a polítiques econòmiques encertades.

Este ha sigut el canvi polític, passar de la crisi a la recuperació.
No obstant, continuem sense conéixer quin és el model que vostés proposen, quines són les propostes que vostés posen damunt la taula i quin és el full de ruta que vostés tenen previst per a portar a terme este canvi de model.
Perquè no pareix que siga una cosa molt coherent quan, a pesar que vosté em va dir que en projectes com Puerto Mediterráneo, Ikea Alacant i Parque Alcoinnova estan en marxa, no pareix que siga la informació que té tot el món.
Perquè, per exemple, hui pot llegir vosté un article de l'alcalde de Paterna, en el diari Levante, on me dóna la sensació que no té molt clar que no se li vaja a paralitzar i a impedir esta important empresa s'instal·le al seu terme.

Per tant, m'imagine que, ara que vosté ha tingut l'oportunitat de poder acompanyar el senyor Christian Felber, profeta de l'economia del bé comú, mos siga capaç d'explicar-nos ací, hui, en què va a consistir l'actuació de la conselleria, quin va a ser el full de ruta i de quina manera anem a aconseguir eixe ansiat, almenys per vostés, canvi de model productiu.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Betoret.

Per a respondre a la qüestió, té la paraula el senyor conseller.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Gràcies.

I també m'agradaria que, per vostés, no?
, no sols per nosaltres, per vostés també, siguera benvingut.

Mire, vaig a dir-li, cinc potes, cinc potes importants en el canvi d'eixe model productiu que volen engegar.

Canvi de model energètic.
Perquè siga sostenible, capaç de compatibilitzar el progrés i la perseveració del nostre entorn i l'augment de la productivitat de les empreses.
Pels notables beneficis que genera l'autoconsum, va a rebre suport prioritari de l'agenda energètica de la conselleria, a pesar dels entrebancs que està posant el govern central del seu partit, crec, no?

Fa poquet, fa poquet van traure un decret on realment ens vetaven les possibilitats per tirar endavant, pensem que una eina importantíssima perquè el nostre model productiu i la nostra productivitat siga més eficient.
I resulta que no sabem per què o probablement sí, probablement el dia 20 el senyor ministre haurà de buscar una porta giratòria, i resulta que el recurs més important que tenim en este territori ens el veta.
Hi ha països com França, el Regne Unit, Polònia, Alemanya, que tenen més megawatts que nosaltres amb menys recursos.
Vostés s'ho hauran de mirar.

Segona aposta.
Aposta decidida per la reindustrialització del nostre territori amb el suport de la creació i desenvolupament de les empreses, en especial les pimes i l'economia social.
Amb açò esperem efectes directes en el nivell d'ocupació i la retenció del talent, en especial dels nostres joves, ja que a hores d'ara sembla que ens estem formant perquè se'n vagen a qualsevol lloc a treballar.

Aposta decidida per l'exportació o la internacionalització.
És important.

El foment de la cultura de la innovació i que de fet ja hem començat.
Tenim un Consell que va engegar-se per a intentar coordinar tot allò que hem desoptimitzat durant molt de temps, com són els instituts tecnològics, com són les universitats, com són les empreses, com és l'administració.
I tot això ho hem de coordinar perquè el coneixement en les nostres empreses done més eficiència.

I, per últim, la quarta pota importantíssima per a nosaltres, valors, valors.
Això és el que cal posar.
Valors com la inclusivitat en tot allò que fem, en tot el model productiu, la igualtat, la sostenibilitat, la justícia social, la solidaritat, la transparència.
Això ha de ser bàsic en eixe nou model productiu.

I vosté prompte podrà vore els pressupostos i que segur que vorà alguna partida important també per Bosal i també per a començar a treballar en totes i cadascuna de les potes que li acabe de dir.

I, per un altre costat, l'invite a que faça menys cas de la premsa i que demane els informes pertinents on toque per a que vosté puga estar enterar de com estan cadascun dels projectes que estan seguint tot el procés administratiu.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor conseller.

A continuació la pregunta número 104, que formula el diputat Alberto García… Perdó, perdó.

La pregunta número 27 de la diputada Concepción Andrés, a la consellera d'Igualtat, sobre la llei de dependència.

La senyora Andrés Sanchis:

Gracias, presidente.

Buenas tardes.

Señora vicepresidenta y consellera de Igualdad y Políticas Inclusivas.

El conseller Cabré se despidió pidiendo perdón a los usuarios de los servicios sociales.
La consellera Zaplana, seis meses antes de marcharse, dijo que iba a resolver 18.
000 expedientes que estaban pendientes de personas dependientes.
No pudo cumplir esa promesa.
Lo bien cierto es que en el mes de junio, cuando salieron los datos del ministerio, pudimos comprobar que la Comunidad Valenciana estaba a la cola en prestaciones de la ley de la dependencia.
Solamente un 0,83% de la población, 42.
000 personas, tenían ese derecho, prácticamente la mitad en porcentaje al resto de otras comunidades españolas.

Nos gustaría saber, teniendo en cuenta cuál es la reducción, además, tan importante que en estos tres últimos años ha hecho el estado a lo que es la financiación de los servicios sociales en la Comunidad Valenciana, según el informe del Observatorio de la Dependencia, y que a nosotros porcentualmente, si somos un 10%, eso quiere decir que se nos ha minorado en 500 millones de euros, pese que al gobierno del Partido Popular no dijo nada, no hubo ni una sola queja al respecto.
.
.
Me gustaría saber, pese a esas dificultades económicas con las que nos hemos encontrado, pero sí atendiendo a ese pacto de priorizar lo que son las necesidades de las personas, ¿cuáles son las medidas que se han puesto ya en marcha o que se van a poner para garantizar la efectiva aplicación de la ley de la dependencia?

Muchas gracias, señora vicepresidenta.

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Per a respondre a la pregunta.
Quan vullga.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Gràcies, president.

Disculpe, li done l'esquena, però és que és complicat açò.

Mire, del primer que férem el nou govern del botànic quan aplegàrem en juliol va ser augmentar unes partides, efectivament, per a despesa social.
I una gran part d'eixa despesa va ser precisament les prestacions econòmiques de dependència i impuls de resolucions de noves prestacions.

Fins ara s'ha regularitzat el pagament de la nòmina de prestacions amb la posada al dia del seu pagament.
Sap vosté que el govern antic el que feia era pagar amb dos mesos de retard les prestacions en matèria de dependència.
Per tant, este govern es va posar al dia en els mesos de maig i juny i ara estem treballant també perquè el pagament s'efectue en la primera quinzena del mes.

En el mes de setembre s'ha iniciat un pla d'impuls amb la resolució de noves prestacions econòmiques de dependència per mitjà de la generació d'un crèdit addicional, que no estava en els pressupostos del govern antic, que ascendix a 28,5 milions d'euros.
Amb estos 28,5 milions d'euros es pretén concedir la prestació econòmica de la dependència a més de dos mil huit-centes persones.

I li he de dir que hem heretat una situació tremenda d'un tapó de quasi quaranta-cinc mil persones que tenint dret no està encara dintre del sistema de dependència.
Això és el regalet que ens va deixar el govern antic.
Però, en fi, fins ara estem regularitzant els pagaments i augmentant les persones dintre del sistema.

Hem fet millores en la concessió de la prestació econòmica a persones cuidadores no professionals.
S'ha suprimit la mesura de retallada que venia aplicant l'anterior govern, quant a la suspensió de dos anys dels efectes retroactius de l'esmentada prestació.
Ara les noves resolucions de prestació econòmica a persones cuidadores no professionals estan emetent des del mes de setembre i no porten l'esmentada suspensió.
I, també, com a mesura de millora de la prestació, s'ha eliminat l'ajornament en quatre anys d'eixe pagament de retroactivitat.
En estos moments s'abona junt amb el pagament de la primera mensualitat de la prestació.
Ja no s'ajornen i les retroactivitats ara se paguen el primer mes de la prestació.

Hem fet millores en els processos de gestió.
S'ha dut a terme una posada al dia en el compliment de sentències a favor de les persones en situació de dependència.
Ens vam trobar 215 sentències pendents de l'antic govern, ens trobem al dia, en este moment, en l'execució del pagament d'eixes sentències.

També estem impulsant la gestió de reconeixement de drets pendents de pagament a favor d'hereus.
Sap vosté de les persones que se moriren sense que els aplegara l'ajuda, perquè la política de l'anterior govern no tenia la sensibilitat que eixes persones tingueren les ajudes a la dependència abans de morir-se.
En este sentit hem creat una comissió d'estudi per a la racionalització i agilització de la tramitació, en relació al reconeixement d'eixos drets pendents de pagament a favor dels hereus.

En el tema de copagament, li ho acabe d'explicar a la senyora Ferrer, hem eliminat el copagament en centres diürns i hem derogat parcialment el copagament en residències, de manera que s'augmenta els diners de butxaca, se respecten les pagues extraordinàries de les persones que estan en un recurs residencial, siguen de diversitat funcional o de majors.
I, a més, millorem, com li deia a la senyora Ferrer, i promocionem l'autonomia personal enfront de promocionar la dependència, que era el que es feia quan se premia els interessos econòmics de determinades empreses i residències sobre la qualitat assistencial, la llibertat i l'entorn afectiu de les persones en situació de dependència.
Açò és el que hem fet fins ara.

El que estem posant en marxa.
Entre les principals prioritats de la política d'este Consell es troba, com dic, l'eliminació del copagament, quan s'aprove ací en Les Corts, perquè, efectivament, esta és la proposta però ací vostés han d'aprovar-ho.
Però també estem plantejant-nos la remunicipalització dels servicis de serveis socials.
De quina manera?
Nosaltres primer el que hem fet, i també ha passat ja per estes Corts, és eliminar la falta de competències dels municipis en servicis socials, que era un atac directe, a través del decret llei que vostés ací van convalidar.

Però, a més, volem remunicipalitzar el que és la valoració de la dependència, a través dels servicis socials de base i, diguem, integrar en eixos servicis socials de base també els SEAFI i la resta de recursos assistencials.
De manera que quan una persona vaja al seu ajuntament tinga allí tots els servicis, fins i tot els valoradors, i no haja d'estar esperant tres, quatre anys, a una valoració que ara mateixa la duen a terme díhuit persones en tot el nostre territori, que és francament insuficient.

I estes són les mesures, com que ja m'he passat de temps, més importants que anem a posar en marxa, donant més protagonisme als municipis, però, sobretot, facilitant la vida de les persones en situació de dependència enfront d'un model que penalitzava les persones en situació de dependència.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, vicepresidenta.

A continuació, la pregunta número 39, formulada per la diputada Rosa Peris, a la consellera de justícia i administracions públiques.

La senyora Peris Cervera:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Consellera.

En los últimos años hemos asistido, entre la incredulidad y la impotencia, a un reguero de casos de corrupción que, con epicentro en las administraciones y en las instituciones y los dirigentes del Partido Popular como principales actores, han supuesto una implosión en la imagen reputacional de nuestra comunidad, han lesionado los intereses generales y la confianza de la ciudadanía en nuestro sistema democrático.

El profesor González Cussac en una fina ironía expresaba que en ninguna parte como aquí han sido capaces de hacer de la corrupción un arte, el arte de regalar y adivinar al otro para poder persuadirle.
Aquí lo elevaron a la categoría de retórica.
Ladrones, vividores, amiguitos del alma, pero sobre todo amiguitos de lo ajeno, yonquis del dinero, a los que se les abrió de par en par las puertas de las administraciones y se les hizo depositarios de las llaves de las mismas.
¿Por altruismo?
No, señorías.
La corrupción como instrumento de hegemonía política.

Las denuncias que se hacían desde esta cámara se intentaban acallar desde la supuesta legitimidad que daba la mayoría absoluta, los votos como redentores de delitos.
Esta cámara tuvo 10 diputados imputados y un presidente que acudía a declarar al Tribunal Superior de Justicia entre vítores y aplausos de militantes y cargos públicos en la puerta del tribual.
Pero aquello parece que no perturbaba al jurado, era libertad de expresión.

Y todo esto ocurría con un gobierno que con expresión más dura introducía el copago a las personas dependientes o negaba la ayuda económica a las mujeres víctimas de violencia, señorías, por no estar al corriente de sus obligaciones tributarias.
Éramos líderes en cifras de pobreza, de exclusión, de paro y de deuda pública.
Pero todo esto poco importaba.
Había que mantener en el imaginario colectivo la idea de éxito.

¿Cómo no sucumbir a la imagen bucólica de la bella dama con melena al viento paseando con un Ferrari por el circuito de la fórmula 1?
¿Cómo no sucumbir a esa poderosa imagen?
(Aplaudiments) Aunque lo que hoy se preguntan muchos es cómo llegamos a este nivel de degradación.

Sin duda, señorías, señora consellera, fallaron los controles preventivos de la administración, en realidad los desactivaron y confiaron en la incapacidad de la justicia para perseguir los delitos de la corrupción.
Contaban con la impunidad social y confiaban con la impunidad judicial.
Ya lo dijo el señor Lesmes: Â«Nuestro sistema penal está pensado para los roba gallinas y no para el gran defraudador, ni para los casos de corrupción.
Â» En casos como Gürtel, EMARSA, Fabra, Brugal, el sistema sepulta en una montaña de diligencia a jueces y fiscales cuya labor no siempre da los resultados deseados o a veces lo hace en procesos tan dilatados que la ciudadanía termina pensando que no hay voluntad de perseguir la corrupción.

Y ante este malestar, ¿qué medidas se han adoptado?
Pues, miren, señorías, algunos inventaron líneas rojas con las que suelen saltar a la comba.
Otros aprobaron reformas penales con tipos ejemplarizantes.
Golpes de efecto, fuegos de artificio en este panorama desolador.
¿Por qué?
Porque la insuficiencia se encuentra en un modelo de investigación y de enjuiciamiento que está caduco y sobre todo que tiene falta de recursos.

Y, además, señorías, cuando a veces los fiscales consiguen llegar al final, nos enteramos, como han hecho ahora las fiscalas del caso Gürtel, en un informe demoledor, que dice que dos de los jueces que van a juzgar el caso Gürtel no cumplen con la mínima apariencia de imparcialidad.

La fiscalía anticorrupción, señorías, persigue en un cuatro caballos y en un camino lleno de piedras a criminales que van en bólidos, algunos en fórmula 1.
Por eso le pregunto, señora consellera, si considera que la fiscalía anticorrupción cuenta con los medios necesarios para investigar y perseguir la corrupción.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora diputada.

Per a respondre a la qüestió plantejada la consellera té la paraula.

La senyora consellera de Justícia, Administració Pública, Reformes Democràtiques i Llibertats Públiques:

Señoría, le puedo asegurar que a esta consellera de justicia el problema de la corrupción y de la investigación de los delitos económicos y relacionados con la corrupción política y económica le preocupa y le ocupan y mucho.

Evidentemente, soy consciente de la carencia de medios en los que tiene que afrontar día a día la fiscalía delegada en materia de investigación de delitos económicos y anticorrupción en la Comunidad Valenciana.
Y soy consciente, no solamente porque una de las primeras reuniones fue precisamente con la fiscal provincial y los delegados en esta materia, sino porque cuatro meses y medio trabajando en esta fiscalía en la sección de delitos económicos me dieron una visibilidad suficiente para tener el diagnóstico.

No obstante, y ya desde esta posición, quería escuchar a los fiscales y quería saber de sus necesidades.

Pues, bien, el panorama es desolador, más bien de abandono.
Yo diría que nos encontramos ante David intentando luchar contra Goliat, y lo están haciendo, les puedo asegurar, que con un esfuerzo más que titánico.

No obstante, creo que no debemos de aceptar ni de admitir que solo a base de voluntad, de trabajo, de costearse medios económicos, fiscales y jueces, porque quienes están obligados a hacerlo no les ponen los medios, tengamos que perseguir así los delitos.
Creo que una sociedad democrática, que un gobierno progresista no puede ni debe tolerar esto.

En esta reunión de 14 de octubre, me pusieron de manifiesto problemas que realmente son inconcebibles en el siglo XXI, en este siglo de las nuevas tecnologías y del internet, donde los fiscales que están investigando, como todos ustedes saben, todos estos grandes asuntos relacionados con esta materia anticorrupción, que está minando día a día los pilares de nuestra democracia, de nuestras instituciones y que está debilitando también nuestra comunidad, no pueden abrir un correo electrónico, no pueden acceder a los archivos que la Agencia Tributaria les remite para poder trabajar y dedicarse a investigar los delitos, no pueden comunicarse, tampoco pueden visualizar los juicios para poder presentar en su momento los correspondientes recursos.

Y todo ello no lo pueden hacer porque disponen de un sistema informático…, yo no diría deficiente, diría decimonónico ya.
Es tan decimonónico, es tan obsoleto, que no es posible…, o sea, no puede soportar el peso de los archivos que reciben, ni tampoco poder trabajar con instrumentos básicos como el Word.
Por tanto, lo que es en su quehacer diario, tienen grandes problemas.

Es cierto que, como todos ustedes saben, disponemos de 3.
200 ordenadores guardados en un almacén que, desgraciadamente, no los podemos instalar de forma inmediata porque el sistema es tan antiguo que no es compatible con esos ordenadores.

Por eso, en esa reunión adoptamos, como medidas prioritarias, el atender esas necesidades básicas para que estos profesionales que están encargados de cumplir…, de la defensa de la ley, de defender el interés público, de defender la sociedad y de la aplicación de la ley en interés también del bien común, puedan trabajar diariamente y hacer su trabajo en unas mínimas condiciones de eficacia.

Ante la imposibilidad de poder implantar estos ordenadores, hemos fijado un plan de choque puntual y ocasional para poder atender estas necesidades.
Les vamos a facilitar ordenadores portátiles, porque va a ser la única manera, con las medidas necesarias, para poder acceder a todos estos archivos y a toda esta información que les impide comunicarse con la policía, con la Guardia Civil, y que además, hasta ahora, como digo, han tenido que sustentar de sus bolsillos.

Hemos adoptado también, como medida, el poder implantar cuatro escáneres para que puedan digitalizar las causas y poder manejar lo que hasta ahora tampoco era posible.
Esas voluminosas causas que ellos no tenían, ni siquiera, una máquina para poder digitalizar, les hemos asegurado que en cada una de las fiscalías tendrán escáneres para poderlo hacer, porque consideramos…

El senyor president:

Consellera…

La senyora consellera de Justícia, Administració Pública, Reformes Democràtiques i Llibertats Públiques:

…que es imprescindible para poder manejarlo.

También -acabo ya- estamos trabajando en un convenio de colaboración con la conselleria de hacienda para poderles apoyar técnicamente, a través de la intervención general, y dotarles de apoyo técnico para que puedan hacer su trabajo mejor y con más eficacia.
Porque, insisto, los problemas de corrupción en esta comunidad a esta conselleria le preocupan mucho y le ocupan.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora consellera.

La senyora consellera de Justícia, Administració Pública, Reformes Democràtiques i Llibertats Públiques:

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Pregunta número 92, que formula la diputada Noelia Hernández al conseller d'economia sostenible.

Quan vosté vullga.

La senyora Hernández Sánchez:

Gracias, president.

Buenas tardes, señor conseller.

Como bien sabemos, las pymes y los autónomos son una parte muy importante de nuestro tejido productivo.
De hecho, los autónomos, a día de hoy, son más del 20% de los trabajadores de nuestra región.
De ahí la importancia de implementar medidas que estimulen el emprendedurismo y que les ayuden durante su vida empresarial.

Durante los últimos años, hemos visto como las medidas de apoyo a estos colectivos han ido disminuyendo paulatinamente, a pesar de que se anunciaban, a bombo y platillo, medidas de apoyo a los emprendedores y de fomento del emprendedurismo.

Estas ayudas…, sus requisitos de concesión apenas tenían una memoria autodiagnóstica, que era un simple folio con cuatro cuadros autorrellenables que no daban ninguna información para medir la solvencia del plan de viabilidad de los proyectos que se apoyaban.

Además de esto, según los técnicos del Servef, el principal requisito que se tenía para dar las ayudas era el orden de llegada.
Es decir, si un expediente llegaba antes de que hubiera presupuestos, antes de que se acabara el presupuesto, se le daba, prácticamente sin ver si era solvente y si iba a tener un recorrido a futuro.

Además, vemos que en la última convocatoria, la de 2014, desaparece el requisito de inversión mínima para estos proyectos.
Y no solo eso, sino que solo se les conceden las ayudas a los proyectos que comienzan entre el 3 de julio y el 30 de septiembre.
Debe ser que, si empiezas un negocio en enero, en marzo o en octubre, ya no eres emprendedor, solo si lo haces durante el verano.
Pero, bueno.

Además de todas estas cosas, que eran bastante curiosas y que iban disminuyendo el apoyo a los emprendedores, vemos, en definitiva, que son medidas cortoplacistas que lo que querían era disminuir el desempleo, fuera como fuera, sin implementar medidas que aumentaran la tasa de supervivencia de los autónomos.

Yo, respecto a esto, apuntaría algo que me parece que debemos tener en cuenta a la hora de implementar medidas para fomentar el emprendedurismo, como estas ayudas o como la bonificación estatal de las cuotas de autónomos, y que pueden llevar a la perversión del sistema de apoyo a los autónomos.
Porque estas medidas serían muy positivas si hubiera un control y un seguimiento de los destinatarios.
Pero, como hemos visto, no lo hay; y ahora mismo, estamos viendo un montón de empresas que han dejado de tener plantilla de asalariados y tienen un montón de freelance o de emprendedores trabajando para ellos.

Este tipo de medidas son fraudulentas y, encima, están disminuyendo los ingresos seguridad social y se les están destinando ayudas, por ejemplo, de La Generalitat, como las de medidas de emprendedores.

Deberíamos… Si se analizara cuál es el destinatario y qué es lo que va a realizar, podríamos implementar medidas que evitaran la precarización de los trabajadores y la pérdida de derechos que se está produciendo.

En definitiva, respecto a todas estas ayudas, que sabemos que la conselleria está teniendo que pedir su devolución, quisiéramos saber: cuáles son las medidas…, las causas del incumplimiento de estas ayudas, de los emprendedores que recibieron las ayudas en su momento; a cuánto asciende la devolución que se ha tenido que solicitar; y los motivos principales.

Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Senyor conseller, té vosté la paraula per un temps màxim de quatre minuts.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Gràcies, senyor president.

Senyora diputada.

El que sí que vull dir-li és que ni hi ha hagut control ni seguiment ni avaluació pràcticament de res, de res.

Vaig a contestar-li que l'import de les devolucions de les ajudes a emprenedors, a data 7 d'octubre de 2015, des de les concessions produïdes en 2011, ascendeix a 1.
540.
000 euros.

Entre 2011 i 2014, es van concedir un total de 45.
400.
000 euros; i els beneficiaris van ser 8.
182 persones.

També és important recalcar que s'ha passat d'una dotació de 27,6 milions en 2011 a tres milions i mig l'any passat.
Com es veu, les ajudes als emprenedors i autònoms han tingut un descens acusat durant la legislatura anterior.

Els motius per a sol·licitar el reintegrament de les ajudes han sigut l'incompliment de l'obligació del manteniment de l'activitat o del manteniment del lloc del treballador contractat.
En concret, hi ha 298 beneficiaris en aqueixa situació, als quals, en conjunt, se'ls demana que tornen els 1.
540.
000 euros esmentats.
La gran majoria van ser receptors del programa d'autoocupació de les convocatòries de 2011, 59 afectats; 2012, 77; i 2013, 113.
Només entre ells concentren 1.
370.
000 euros dels 1.
540.
000 reclamats.

A la quantitat que s'ha de reintegrar, s'ha de sumar la quantitat d'aquelles ajudes que s'han revocat pel Servof o s'ha renunciat per part dels possibles beneficiaris.

En conjunt, dels 45.
400.
000 euros en ajudes concedides entre 2011 i 2014, més de sis milions sis-cents cinquanta mil euros no arribaran a pagar-se i altre milió i mig es reclamarà de tornada.

A banda, queden les ajudes de 2015, que encara s'estan executant i de les quals, a data 7 d'octubre, s'han reclamat 15.
607 euros.

Les possibles causes de l'incompliment, per part dels emprenedors:

Una, la demora en el pagament, per part de l'administració, pot haver sigut un factor més que no contribueix, precisament, al manteniment de l'activitat.
Les ajudes a la constitució com a autònoms estaven concebudes com una renda de subsistència o garantia d'ingressos mínims que permetera la supervivència de l'emprenedor, en un moment en què l'activitat està arrancant o no genera suficients ingressos.
A l'arribar tard l'ajuda, no s'ha pogut fer front a les despeses i el negoci s'ha hagut de tancar o no s'ha pogut mantindre la contractació del primer treballador fix.

El propòsit del Consell és pagar a temps tot tipus d'ajudes, però, sobretot, aquestes en què el finançament és clau a l'inici de qualsevol activitat d'emprenedoria.

El segon, el segon problema, resideix que part dels aturats es constituïen en autònoms no per un exacerbat esperit emprenedor, sinó per pura desesperació, ja que el mercat no era capaç d'oferir-los una mínima oportunitat; per aqueixa raó, no tots els projectes eren viables.
Si, a més, contextualitzem tot el procés en un marc generalitzat de crisi i, amb ella, de reducció general de la despesa, segurament ens estarem aproximant, en major mesura, a les causes reals del fracàs d'un bon nombre de projectes.

Per a pal·liar aquestes situacions, tenim previst, en matèria d'emprenedoria i en el marc del programa operatiu regional 2014-2020, una operació nova de servei d'assessorament, formació en plans d'empresa, estudis de viabilitat i tutorització i acompanyament a emprenedors.

No hi ha res pressupostat en 2016.
L'acció està en procés de confecció actualment, en esborrany.
La idea és que es desenvolupe entre 2017-2020, amb un import estimat de 7,3 milions d'euros per a atendre a prop de més de dos mil dos-cents emprenedors potencials i amb una mitjana, com vaig dir l'altre dia, de 3.
340 euros d'ajuda.

El valor afegit d'aquesta acció és que ofereix un servei de suport a emprenedors i els guia, a aquests, en la concepció estratègica del seu negoci, previ a la seua engegada.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor conseller.

I, a continuació, la pregunta formulada pel senyor Francisco García a la consellera de justícia i administracions públiques sobre l'impuls del valencià a l'administració de justícia.

Per a formular la pregunta, el senyor Paco Latorre.
.
.
Ja té vosté.
.
.
Quan vosté vullga.

El senyor García Latorre:

(Inoïble) .
.
.
, president

Senyora consellera.

Bé, sabem que la conselleria té moltes dificultats.
Però n'hi ha un tema també important, que és l'ús cooficial dels idiomes en la nostra comunitat.

Segons la Llei d'ús i ensenyament del valencià, té com a objecte genèric el compliment i desplegar allò que disposa l'article de l'Estatut d'autonomia quan regula l'ús normal oficial del valencià en tots els àmbits de la convivència social, així com en el seu ensenyament.

Com a objectiu d'esta llei, està fer efectiu el dret de tots els ciutadans a conéixer i usar el valencià, protegir la seua recuperació i garantir l'ús normal i oficial, així com regular els criteris d'aplicació del valencià a l'administració.

Quant al tema de l'ús, la llei marca que el valencià, com a llengua pròpia de la Comunitat Valenciana, ho és també de La Generalitat i de la seua administració, de l'administració local i de les altres corporacions i institucions públiques dependents d'aquelles.

I, concretament, l'article 12, que fa referència a justícia, diu que: Â«D'acord amb el que disposa la present llei, tots els ciutadans tenen el dret de poder adreçar-se a l'administració de justícia en la llengua oficial que creguen convenient d'usar, sense que se'ls puga exigir cap mena de traducció i sense que se'n puga seguir retard o demora en la tramitació de llurs procediments.
Totes les actuacions, documents i escrits realitzats o redactats en valencià davant els tribunals de justícia, i les que aquests duguen a terme en la mateixa llengua, tenen validesa i eficàcia.
Â»

Mire, en altres comunitats autònomes en què també tenen llengües cooficials, com són la comunitat autònoma basca i la catalana, n'hi ha experiències i n'hi ha planificació per a dur a terme esta normativa.
Concretament, en Euskadi, entre els anys 2013 i 2014 s'ha incrementat un 13% la intervenció dels nous intèrprets que repartixen els seus serveis pels catorze partits judicials de la comunitat autònoma.
En 2015, enguany, el 70% dels documents tramitats per l'administració de justícia, és a dir, citacions, notificacions, requeriments, decrets, incorporen ja l'eusquera.
I per tercera, tenen un pla de foment de l'eusquera en justícia, un pla que està fet a llarg termini.
Tampoc.
.
.
s'ha d'anar implementant de manera gradual.
Té l'objectiu que des de l'arribada a la finestra fins a la publicació de la sentència, totes les passes puguen fer-se en llengua basca.

Així mateix, en la comunitat autònoma catalana, entre el 2009 i 2012, segons un informe fet per la plataforma de la llengua, 4.
650 treballadors han realitzat, amb caràcter voluntari, cursos de llengua catalana en els nivells bàsic, elemental, intermedi, suficiència de llenguatge i jurídic.
També tenen un pla que s'anomena Â«En català, també és de lleiÂ».
És una campanya impulsada per la Direcció General de Política Lingüística, en coordinació i en col·laboració amb el Departament de Justícia, el col·legi de notaris, d'advocats, de procuradors.
A més a més, l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, l'Ascensión Figueres, quan era presidenta de l'acadèmia, entre l'any 2001 i 2011, va dir: Â«L'ús d'un llenguatge correcte i comprensible ha de ser una aspiració permanent d'ajuntaments, conselleries, jutjats i, en general, de qualsevol organisme públic, no sols per facilitar l'ús del valencià, fent-lo accessible als ciutadans, sinó també per aconseguir una gestió eficaç dels recursos públics.
Perquè, al cap i a la fi, la transparència comunicativa redunda ineludiblement en el millor servici als ciutadans.
Â»

I és per això que nosaltres li volem preguntar a la consellera, que sabem que estarà treballant en eixe tema, de quina manera s'està impulsant o es pretén impulsar la presència del valencià en l'administració de justícia.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor diputat.

Té la paraula la consellera de justícia i reformes democràtiques.
Quan vullga.

La senyora consellera de Justícia, Administració Pública, Reformes Democràtiques i Llibertats Públiques:

Gràcies, president.

Senyor diputat, además de la normativa que ha mencionado en su intervención, quiero recordar yo que también el artículo 231 de la Ley orgánica del poder judicial establece el uso de las lenguas cooficiales en juzgados y tribunales, en comunicaciones tanto orales como escritas.
Y además, precisamente en su apartado cuatro reconoce plena validez a los escritos presentados en la lengua cooficial, sin necesidad de traducción al castellano.
Es decir, el uso del valenciano en la administración de justicia en nuestra comunidad está garantizado, reconocido y avalado, no solamente por las disposiciones normativas de carácter autonómico, sino también por las nacionales.

En este sentido, también creo que es importante recordar la Ley 4/1983, de uso y enseñanza del valenciano, que también reconoce este derecho, y que concretamente en el artículo 6 establece la protección de ese derecho.

Es cierto que, pese a este marco legal, no obstante la implementación o generalización del valenciano en el ámbito de la Comunidad Valenciana no es una realidad.
Lo cual no significa que cualquier ciudadano de esta comunitat que quiera relacionare con la administración de justicia en su lengua cooficial, en este caso el valenciano, no lo pueda hacer.
Es más, está en su derecho de poder hablar en su idioma en la lengua que él elija, y además exigir la resolución judicial traducida también al valenciano.
De hecho, en el Tribunal Superior de Justicia hay un servicio de traducción precisamente para este caso.

Sin embargo, esta protección normativa, este reconocimiento del uso de la lengua cooficial no nos ha llevado a poder tener un uso satisfactorio o una implantación de la misma satisfactoria, como está ocurriendo precisamente en los ejemplos que usted ha mencionado.

Efectivamente en el País Vasco sus aplicaciones informáticas, en las que trabajan en la gestión procesal, en la que trabajan los juzgados directamente ya aparecen las resoluciones judiciales, tanto en eusquera como en castellano.
En nuestra comunitat esto a día de hoy no es posible.
El sistema procesal del que disponemos, Cicerone, única y exclusivamente da para poder actuar en el idioma castellano, pero tenemos que necesitar una traducción expresa de cada una de las resoluciones judiciales para poder establecer esa implantación de forma generalizada.
Por eso, desde mi conselleria entendemos que tanto una lengua como otra se le tiene que dar al ciudadano esa capacidad para poderse manifestar y expresarse en la misma, entendemos que es necesario hacer un estudio.

Por ello, tenemos una reunión prevista con el director general de políticas lingüísticas para hacer un diagnóstico, primero, de la situación, de los déficits que tenemos en los juzgados.
A partir de ahí, determinar qué instrumentos vamos a utilizar, para que tanto en el ámbito de gestión procesal, como en materia de formación de los funcionarios, jueces, fiscales, secretarios y personal que trabajan en el ámbito de la administración de justicia tengan un conocimiento del valenciano suficiente, para que el uso de la lengua tenga una normalidad como la puede tener en cualquier otra comunidad autónoma.

Nosotros entendemos que el derecho del ciudadano a relacionarse con la administración de justicia es un derecho que tiene que garantizar un servicio público de calidad, y la calidad pasa por que el ciudadano pueda expresarse en la lengua que elija.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, consellera.

I a continuació, la pregunta que formula el diputat Josep Nadal al conseller d'economia sostenible.

El senyor Nadal Sendra:

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, vaig a formular-li una pregunta i vaig a parlar d'un tema que encara no s'ha parlat estos mesos ací des que estic ací a Les Corts, però tinc constància que evidentment és un tema que s'ha parlat pràcticament tots els anys.
I és un tema que ara mateix no està en la premsa i tal, però sí que és el tema estrella que està en moltes cases de classe treballadora d'este país, i és el tema estrella que està també en molts bars de molts polígons industrials de la zona citrícola del País Valencià que a nivell d'extensió és pràcticament la mitat del país.
I és un tema que preocupa, i molt, a moltíssima gent d'este país, i concretament del meu voltant.
Jo vinc d'una zona rural.
I és el tema de la situació de precarietat laboral al camp, provocat per les empreses de treball temporal i per les empreses de serveis.
És un tema que s'ha parlat molt, però m'agradaria fer-li la pregunta a vosté, a vore com pensa tractar açò el nou govern.

Des de l'última setmana d'agost fins a ben entrada la primavera els primers cabassos de taronja que trauen molts collidors de taronges al nostre país són per a un intermediari.
Intermediaris que tota la vida s'ha dit que són els que malven la situació del producte al camp.
Això és més vell que la picor.
Però si abans els intermediaris es dedicaven al producte agrícola, ara tenim que tota esta pesta dels intermediaris estan clavats també dins de la matèria laboral, dels treballadors.
O siga que tenim intermediaris tant per al producte agrícola, intermediaris per a la força de treball.
Vegem que d'alguna manera ja no es pot arribar a més.
S'emporten una part del sou de la gent que estan treballant, i fins i tot arribant a situacions que els sindicats han confirmat que han vist nòmines en negatiu.
Nòmines en negatiu vol dir que estàs tot el dia treballant, pots fer deu hores de faena al camp, i que d'eixes deu hores de faena a la millor et paguen vint euros, però és que a la millor no et paguen res.
Encara ix la nòmina en negatiu.

Però, per què?
Perquè has de pagar un percentatge a l'intermediari, has de pagar moltes voltes les altes a la seguretat social, sobretot si eixe dia plou i no vas a Â«currarÂ».
Has de pagar -això ja és brutal- el lloguer de les alicates i del cabàs, i has de pagar també el transport.
És una situació molt vergonyosa, una situació vergonyosa que s'incrementa més encara en els treballadors estrangers.
És una situació d'esclavitud, que en el segle XXI en la Unió Europea estes coses no haurien de passar.
I és una situació realment vergonyosa.

La pregunta li la faig siguent conscient que la responsabilitat és del govern central.
No tenim un marc de relacions laborals propi suficientment fort per a poder encarregar-mos des del País Valencià d'estes coses, i és una llàstima.
Però esperem que algun dia poder tindre'l, no?
La responsabilitat del govern central, del Ministeri d'Ocupació i Seguretat Social.

Hi ha una responsabilitat primera, que és de la llei de 1994 de creació de les empreses de treball temporal, feta pel PSOE de Felipe González.
I després hi ha una responsabilitat última, que és la més forta de totes, que és la reforma laboral feta per Mariano Rajoy, l'última reforma laboral que destruïx de facto els convenis col·lectius fets al camp, perquè possibilita a les empreses de servei que facen el seu propi conveni col·lectiu.
Llavors, és una burla al conveni col·lectiu al camp.
És una situació molt greu.
Jo per això li volia preguntar, senyor conseller, quines accions pensa dur a terme la Conselleria d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball per a pal·liar la situació d'indefensió laboral creada per les empreses de treball temporal i empreses de serveis en les quals es troben els treballadors i les treballadores del camp valencià.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor diputat.

A continuació, el conseller d'economia sostenible.
Quan vosté vullga.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Senyor diputat, poquet més del que ha dit crec que li podria comentar.
Dir-li que som conscients del problema que hi ha al camp valencià, on la precarització laboral ha arribat a nivells totalment inadmissibles.
I, com vosté dia, el cas més flagrant són els treballadors recol·lectors de la taronja.

L'agricultura és i ha segut un senyal identitari de la cultura valenciana, i per a nosaltres és fonamental en el nou model productiu.
Però la precarització, en alguns casos explotació laboral, salaris miserables, unida a la caiguda de preus dels productes agrícoles i a la intervenció acusada dels intermediaris agrícoles, ha fet que actualment siga una ocupació molt poc valorada.
Estem lluitant pel compliment de la normativa laboral en el nostre camp, per a garantir els drets dels treballadors i treballadores, implicant a tots els agents que intervenen.
Ara bé, com vosté també molt bé ha dit, les activitats d'inspecció es realitzen per part de la inspecció de treball del Ministeri d'Ocupació i Seguretat Social, les funcions del qual vénen regulades en la Llei 23/2015, de 21 de juliol, ordenadora del sistema d'inspecció de treball i seguretat social.

La inspecció de treball i seguretat social du a terme una sèrie d'actuacions programades per la Comissió Territorial de la Inspecció de Treball i Seguretat Social del País Valencià.
Les empreses que desenvolupen la seua activitat econòmica en aquest sector, agències privades de col·locació i ETT, es realitzen actuacions inspectores en relació amb aquestes, tant pel que fa a la seua autorització administrativa com en relació amb la inspecció i control del seu funcionament.
En la planificació de les actuacions de la Inspecció de Treball i Seguretat Social ha intervingut la Direcció General de Treball i Benestar Laboral de la nostra conselleria, en exercici de les competències assignades.
En aquest sentit, s'ha incidit en la necessitat de realitzar totes les actuacions necessàries per a evitar la precarització de les treballadores i els treballadors del sector agrícola valencià.
Aquestes activitats abasten intervencions específiques de control, d'economia irregular i treball d'estrangers en l'agricultura, de les quals una part correspon al sector de recol·lecció de cítrics, destacant les infraccions per falta d'afiliació i alta en seguretat social, i les infraccions referides a permisos de treball per compte d'altri.
Com a conseqüència d'aquestes, es poden alçar actes d'infracció en matèria de seguretat social i de prevenció de riscos laborals.

Gràcies.

(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Carmen Martínez Ramírez)

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, senyor president.

Pregunta que formula la diputada Marian Campello, del Grup Parlamentari Compromís, al conseller de transparència.

La senyora Campello Moreno:

Senyor conseller, en la seua primera compareixença a estes Corts ja li vaig dir que la participació és una de les meues passions, i més quan s'aplica com a instrument per transformar la societat o una realitat concreta.

Li vaig fer referència a molts tipus de participació, dels quals parle amb coneixement de causa, com pot ser la participació lligada a l'educació no formal, que és educar en valors, educar en el deure, educar més enllà de les aules; la participació lligada a la defensa dels drets dels treballadors i treballadores, sobretot en les classes més humils, les classes obreres, d'eixes que són de la majoria que no aplega a fi de mes; la participació contra les privatitzacions, sobretot per defensar allò públic del tripijoc que fa el capitalisme més salvatge de les coses més bàsiques; o de la participació més institucionalitzada com poden ser els consells de joventut, que sobretot són eines per als més joves, el futur, el motor, l'avantguarda; o la participació espontània com el 15-M, que és rebel·lar-se, autoorganitzar-se i crear més enllà d'allò establert.

Totes estes formes de participació que ens aporten coses tan importants han estat maltractades, deixades i assetjades pels governs de la dreta.
Ens han negat el dret a participar, un dret que és constitucional, tant que abanderen la Constitució quan a ells els interessa.
Jo diria que els fa por, els fa por l'apoderament ciutadà, l'apoderament real popular perquè tenen un poquet de poreta, ¿no?
, que trontollen els seus seients.

Però la participació amb totes les seus cares, els seus colors i matisos, l'hem de saber estimar, fomentar, aprofitar, perquè ens permetrà així tindre una societat més crítica, més informada i més implicada en el seu entorn.
Amb la participació s'enriqueixen les decisions preses des de les institucions, ens facilita que es puguen aplicar amb èxit, amb complicitats i col·laboradors.

I per tot això, perquè la participació és molt àmplia i amb moltes dimensions i pels seus beneficis ens crida l'atenció com està regulada actualment en la llei de transparència, ens crida l'atenció que estiga limitada a set articles que molts d'ells l'únic que fan és expressar desitjos, deu ser per això que diem de la poreta, ¿no?
, a l'apoderament ciutadà.

Des de Compromís, creiem que cal avançar en una regulació més extensa i útil per a fomentar la participació ciutadana a la nostra terra.
Ja és hora que la ciutadania comence a ser coresponsable dels seus governs, de les decisions que afecten el nostre dia a dia, de ser partícips del nostre destí col·lectiu.

Ja ens avançà en la seua compareixença que l'objectiu a curt termini és la redacció d'un reglament que desenvolupe eixa regulació tan pobra, i ens parlà de la necessitat d'avaluar l'impacte i el funcionament d'eixe reglament per a poder redactar una llei de participació i foment del dret d'associació.

Sabem que ja estan en marxa diversos processos de participació a la seua conselleria i, a més, doncs podria ser un poc contradictori legislar la participació sense comptar amb el feedback participatiu.

Per això ens agradaria saber, senyor conseller, quin procés participatiu té previst dur endavant el Consell per tal d'elaborar una llei de participació.

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, senyora diputada.

El senyor conseller de Transparència, Responsabilitat Social, Participació i Cooperació:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Moltes gràcies, senyoria, per fer aquesta pregunta que em permetrà fer alguna reflexió complementària sobre la participació, passió la seua compartida per mi i que em permetran que aprofite aquesta ocasió per a recordar la meua època com a president de la Plataforma d'Iniciatives Ciutadanes d'Alacant i brindar un homenatge als companys i companyes que han continuat lluitant oposant-se i guanyant la batalla contra el pla Rabassa i lluitant contra la corrupció a Alacant.

El president de La Generalitat, en el seu discurs d'investidura ja digué que un dels eixos d'acció del govern és la revitalització de la nostra democràcia que significa, entre altres coses, enfortir les institucions fent-les més dels ciutadans, fent-les més participatives.

Efectivament, dins de les línies programàtiques de la meua conselleria que expliquí des de la trona amb motiu de la meua primera compareixença diguí que s'inclouran, entre altres mesures, nou mesures de govern relacionades amb la participació; la redacció, una vegada consolidat el desenvolupament del reglament de participació i avaluat el seu impacte d'una llei de la participació i del foment del dret d'associació que siga més completa i que millore l'exercici d'aquest dret a la nostra comunitat.

La línia argumental en aquesta matèria és pròpia d'un govern que formula o que es justifica, que es legitima en la idea de canvi.

Hem de trencar la distància entre la plaça i el palau, hem d'utilitzar el mateix llenguatge ací i al carrer, hem d'acabar amb la jerarquia extrema entre l'acció política i l'acció ciutadana.

Cal recordar que la política partidària institucional és només una de les formes de fer política.

Des de la nostra conselleria hem posat ja en marxa un ampli i complex procés de participació per a elaborar una nova llei de participació, una llei que es faça entre tots.
No té sentit intentar fer una llei de participació sense encetar primer algun tipus de procés que facilite la participació cívica de molts sectors socials.

Actualment -com vosté indicava-, la participació ciutadana es regula en el títol cinqué de la llei de transparència i participació, una regulació que, sent benvolents, és manifestament millorable.
Vosté dia que són set articles, jo afegiria Â«afortunadament no són més que setÂ» perquè és tot un monument a la trivialitat el que diu ahí.

Com els he dit, des de la conselleria hem volgut elaborar eixa nova llei i per allò hem programat una sèrie d'actuacions.

La primera, començar a reunir-mos amb ajuntaments, normalment el joc natural de la participació és l'àmbit local, associacions i universitats públiques per a donar a conéixer projectes i sentir les seues idees.
Hui mateix ha estat, casualment, el punt de partida; a Castelló ens hem reunit amb els representants de les ciutats demogràficament més importants de la nostra comunitat per a tindre un intercanvi d'idees que ha estat molt fructífer per a avançar.

Els dies 19, 20 i 23 de novembre es faran tres jornades de reflexió i debat a l'Alacant, València i Castelló amb tècnics, regidors, professionals de participació ciutadana per a encetar eixe procés que culminarà després, en el mes de gener o febrer, en una gran trobada, una cimera de la participació valenciana on els plantejarem els objectius.

Segons les conclusions, es plantejarà i es concretarà una estratègia flexible i participada i s'organitzaran trobades sectorials i particulars.
Estarem, aleshores, en condicions de presentar un reglament que desenvolupe eixa part de la llei de transparència i sotmetre'l a pràctica i, després, a una avaluació que ens ha de conduir, avançada la legislatura, a la formulació efectivament d'una llei d'autèntica participació ciutadana i foment del dret d'associació.

Caldrà també en el marc d'eixe reglament constituir el Consell de participació ciutadana, enunciat en la llei però que no sabem ni com constituir-lo.

En paral·lel estem treballant ja en la formulació d'un estudi sociològic exhaustiu que ens permeta conéixer quin és el teixit associatiu realment existent i un pla estratègic de promoció de l'associacionisme.

És tot aquest procés que volem que siga, com és evident, el més participatiu i rigorós el que haurà de culminar en l'elaboració d'eixa nova llei de participació ciutadana i de suport a l'associacionisme.
(Soroll de papers)

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor conseller.

Pregunta formulada pel diputat Antonio Joaquín Woodward al conseller d'economia sostenible.

Cuando usted quiera.

El senyor Woodward Poch:

Vamos a ver, la Comunidad Valenciana es la tercera comunidad autónoma con más paro de todo el país.
Recalco que el empleo que se está creando sigue siendo precario e inestable.

El programa electoral que llevaba Compromís mencionaba como una medida poner en marcha un plan de emergencia que reactivara el mercado laboral de la Comunidad Valenciana.

Por otro lado, el programa del PSOE incluía el diseño de una estrategia de empleo que mejore la empleabilidad de las personas.

Por su parte, el pacto del botánico nos habla que el nuevo modelo debe garantizar trabajos de calidad y salarios dignos.

Entendemos que es responsabilidad de este gobierno crear las condiciones necesarias para un desarrollo económico capaz de aprovechar el potencial de esta comunidad.

Por ello -y es una pregunta complementaria de la semana pasada-, ¿qué medidas concretas ha puesto en marcha hasta el momento el Consell para generar empleo y reactivar la economía en la Comunidad Valenciana?

Gracias.

La senyora vicepresidenta primera:

Senyor conseller.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Hem utilitzat el grau d'execució dels programes d'ocupació i formació, com és el cas del manteniment dels agents d'ocupació i desenvolupament local.

Hem impulsat la implantació de la garantia juvenil, l'execució de la qual estava totalment paralitzada.

Paral·lelament hem creat un programa d'accions de reforç perquè aquestos joves s'incorporen el més aviat possible al mercat laboral.

Hem incrementat un 22% les ajudes al foment d'ocupació, 13 milions d'euros més, i un 40% en la qualificació dels treballadors, 35,7 milions d'euros.

Hem reforçat les accions d'orientació i inserció laboral amb la contractació de nous orientadors.
I anem fent.

Recuperar el diàleg i participació social amb especial atenció a la dimensió territorial i a les necessitats específiques dels sectors, pactes territorials per l'ocupació.

Apostar per la formació pública i rendibilitzar els recursos propis.

I anem millorant les condicions laborals dels col·lectius que major precarietat pateixen en el mercat laboral, aturats de llarga durada, aturats amb discapacitat i igualtat de gènere.

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor conseller.

Cuando usted quiera.

El senyor Woodward Poch:

De las medidas que me comenta, ¿tienen algún dato de cómo va la ejecución?

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

(Inoïble) .
.
.
prorrogats fins al març que ja el traurem definitivament per a donar-li continuïtat, per posar-li un exemple.

Crec que ens han de donar un poquet de temps.

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor conseller.

Pregunta que formula el diputat Alberto García Salvador, del Grupo Parlamentario Ciudadanos, a la vicepresidenta del Consell.

El senyor García Salvador:

Bona vesprada, vicepresidenta.

Després de l'anul·lació del Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana del decret del Consell, que establix el copagament en l'àmbit dels serveis socials al considerar que és coactiu i vulnera el principi de reserva de llei, el de legalitat en matèria tributària i el de jerarquia normativa, volem saber i li pregaria que em contestara amb una lacònic Â«síÂ» o Â«noÂ» (rient), si és possible, ¿van a procedir a restituir les quantitats indegudament abonades per la totalitat dels ciutadans que es van vore indegudament obligats a pagar el copagament o només a aquells que ho van fer per via judicial?

La senyora vicepresidenta primera:

Sí, senyora vicepresidenta.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Gràcies, senyora presidenta.

Gràcies, senyor García per la seua pregunta.

Jo no sóc una persona lacònica, jo no faig contestacions lacòniques, ¿val?

Efectivament -com vosté dia-, mitjançant la sentència 3.
429, de 2014, el Tribunal Superior de Justícia va anul·lar, estimant un recurs del Cermi, que és -com vosté sap- el Comité d'Entitats Representants de Persones amb Discapacitat de la Comunitat Valenciana, el Decret 113/2013, de 2 d'agost, de l'antic govern que, com hui ja hem tingut ocasió de fer esment, establia el règim i les quanties dels preus públics a percebre en l'àmbit dels serveis socials, ¿val?
Esta sentència va declarar la íntegra nul·litat de ple dret del decret impugnat.

També, paral·lelament el TSJ va rebutjar, mitjançant una interlocutòria, un auto, la petició del Cermi de completar l'esmentada sentència en entendre que l'objecte del procés va ser el decret i, per tant, pretendre estendre els efectes als actes de la seua aplicació excedia -jurídicament, dic el que diu la sentència- i, per tant, no s'excedia eixe àmbit de la revisió de la norma.

També ha assenyalat este tribunal que la sentència dictada en el procés declara la nul·litat d'una disposició general i els seues efectes s'esgoten amb l'expulsió d'este decret de l'ordenament jurídic.
És a dir, que expulsant este decret de l'ordenament jurídic per la nul·litat que té, s'hauria complit la sentència.
Açò, jurídicament, ¿val?

Ara bé, este govern no se pot quedar en la qüestió jurídica, i anem a la qüestió política.
Nosaltres entenem que quan n'hi ha una actuació injusta de l'administració, com ha segut este cas, i que n'hi ha un tribunal que diu: Â«N'hi ha una nul·litat de ple dret perquè vostés han fet les coses malÂ», i li ho va dir a l'antic govern, el que no pot ser és que, en acabant, això ho hagen de pagar els ciutadans i ciutadanes.
I hàgem de molestar els ciutadans i ciutadanes anant als tribunals perquè, en base a eixa sentència, busquen una sentència de la seua situació individualitzada, fent-los gastar temps, paciència, diners, etcètera.

Això és el que políticament entén este govern i, per tant, considerem inacceptable que es mantinguen els efectes d'una norma declarada nul·la, tenint en compte que recauen sobre col·lectius, a més, tan vulnerables com les persones que són usuàries de servicis socials per tindre algun tipus de diversitat funcional.

A més, vostés saben que el primer eix del pacte del botànic parla precisament de rescatar persones, i esta és també una manera de rescatar persones.

¿Amb quins problemes ens trobem, senyor García?
Un, que com tot se va fer tan rematadament mal, este copagament, injust i confiscatori, el cobraven les entitats.
I, a hores d'ara, el que estem és intentant fer un mapa quantificant quines són les quanties que han pagat els ciutadans i ciutadanes, perquè les cobraven les entitats, però algunes d'elles, conscients que moltes famílies no podien pagar-les, no les han cobrades.
Aleshores, per a saber.
.
.
, primer, per a saber qui ha pagat i quant ha pagat, necessitem un temps que estem avaluant ara.

També hem de tindre en compte que tenim el tapó de 45.
000 persones que tenen dret a la dependència i encara no estan dins.
Açò no és dependència el que estem parlant des dels servicis socials, però, en qualsevol cas, també és una obligació nostra, que és la gent que està pitjor, que tenim 14.
000 persones que han sol·licitat la renda garantida de ciutadania i, també, és un altre tapó.
I, aleshores, anem desfent els tapons.
I este és un d'ells i està a la cua.
I este govern vol quantificar i tornar les quanties als usuaris en la mesura que ho hagen pagat, ¿val?

Esta és la contestació que jo li puc donar en este moment.
Gràcies.

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies.

Senyor García, quan vullga.

El senyor García Salvador:

Presidenta.

Però, per resumir, si una persona bé a vore-mos i mos diu: Â«Això, ¿a mi m'ho van a pagar, sí o no?
Â» Què li dic?
, ¿que n'hi ha voluntat d'avaluar i que en un temps més o menys prudent se va a pagar independentment si ha tingut diners, temps, estat d'ànim per a poder anar a recórrer?
¿Què li podem dir, que se li va a pagar?
Perquè, clar, és que una cosa no és justa perquè estiga en una llei.
És la llei la que ha de ser justa, no?

Aleshores, per saber què li podem dir a esta persona quan mos pregunta això.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta primera:

(Inoïble) .
.
.
¿Vols tornar.
.
.
?
És que no.
.
.
Ara, ara, ja està.
Quan vosté vullga.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Gràcies, presidenta.

Sí.
.
.
sí, senyor García.
Sí.
El que jo no li puc dir és quan.
I, en este moment, quasi ni quant.
Estimem que ronda la quantia de vint milions d'euros per a les persones majors i quatre milions d'euros per a les persones amb diversitat funcional.
Però açò és un càlcul, digam, a ojo de buen cubero, perquè en este moment eixes dades no les tenim.

Perquè crega'm que li dic que, a banda de la injustícia amb què s'ha tractat a les persones amb diversitat funcional, a les persones majors, a les persones en situació de dependència, la manera de treballar que nosaltres ens hem trobat en la conselleria és una manera absolutament caòtica.
Com he dit algunes voltes, han polvoritzat el tòpic que la dreta gestiona bé.
I, aleshores, estem en una situació tan precària que primer hem de saber quant han pagat, qui ha pagat, ¿no?
, i a quines entitats, per a poder retornar eixos diners i, després, repetir contra les entitats, que este és un altre tema, perquè açò té un impacte directe amb les entitats.
I també volem assentar-mos amb les entitats, explicar-ho i arribar a un consens de com fer-ho.

Aleshores, jo el temps no li'l puc dir, perquè, com li vaig dir l'altre dia, jo sempre li vull dir la veritat.
Però que este govern té voluntat de pagar això, sense que la gent tinga la necessitat d'anar als tribunals, ja li dic jo que sí.

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyora vicepresidenta.

A continuació, pregunta que formula el diputat Alexis Frederic Marí, del Grup Parlamentari Ciudadanos, a la consellera d'habitatge.
Quan vosté vullga.

El senyor Marí Malonda:

(Inoïble) … tiene relación.
Le comenté en su día a la consellera de justicia la preocupación que teníamos en cuanto a la ocupación de los puestos de dirección de seguridad en las infraestructuras críticas en la Comunidad Valenciana.

Hoy le pregunto de forma muy específica, la empresa pública Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana no tiene en la actualidad, o por lo menos no aparece, departamento de seguridad, ni director de seguridad al frente, tal y como figura de momento en el organigrama.

La provisión de dichos puestos resulta preceptiva, según la legislación vigente en materia de seguridad privada.
Por ello, le pregunto, ¿cómo es posible que todavía no se haya creado el departamento de seguridad, ni se haya nombrado al director de seguridad?
Y, ¿qué medidas van a tomar para que se cumpla la normativa legal, así como para garantizar la seguridad de los ciudadanos que hacen uso a diario de los ferrocarriles de la Generalitat valenciana?

Gracias.

La senyora vicepresidenta primera:

Senyora consellera, quan vullga.

La senyora consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori:

El canvi d'organigrama, acordat pel consell d'administració de ferrocarrils el passat 3 de setembre, si vosté entra en la pàgina web de Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana i, en la part de FGV Oberta-portal de transparència, dins de la informació d'àmbit corporatiu, apartat A.
1.
3, recull l'organigrama general d'FGV actualitzat.

En eixe organigrama figura -si vosté es referix en la pregunta a aspectes de seguretat ferroviària- una àrea de seguretat en la circulació, immediatament després del director gerent.

I, si vosté es referix a aspectes de seguretat privada, perquè la pregunta és un poc genèrica, és a dir, vigilància i protecció de clients, agents, instal·lacions, material mòbil i dependències de FGV, en el mateix apartat, A.
1.
3, de l'organigrama, en format PDF, apareix una àrea d'operacions amb un tècnic director de seguretat.

D'una altra banda, ferrocarrils té inscrit en la unitat central de seguretat privada de la Direcció General de la Policia i Guàrdia Civil, un departament de seguretat; al mateix temps, que, en setembre de 2013, es va comunicar l'alta com a director de seguretat de la persona que continua exercint, a hores d'ara i de moment, estes funcions.

Per últim, FGV disposa, així mateix, d'un pla d'autoprotecció, l'última actualització del qual és de juny d'enguany, i compta amb resolució de l'Agència de Seguretat i Resposta a les Emergències de setembre de 2015.

Per tant, estem complint la llei.
Hem fet canvis, però continuarem també fent canvis en Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana, com ja vam anunciar.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta primera:

Senyor Marí.

El senyor Marí Malonda:

(Inoïble) .
.
.
me dice que la pregunta era genérica.
No, yo le hablaba…, específicamente le he nombrado hasta en cuatro ocasiones el tema de seguridad privada.
No le hablaba de seguridad en la circulación.

No obstante, sí que le agradecería, como me dice que hubieron cambios y al frente hay un director de seguridad y estaba dado de alta el departamento de seguridad, cosa que ahora en estos momentos no voy a dudar, sí que me gustaría que nos hiciera constar en quién recae…, en qué persona recae esa responsabilidad, la responsabilidad del departamento de seguridad.

Muchas gracias.

La senyora consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor Marí, la persona que assumix aquestes funcions és el senyor José Fernando Álvaro Errazu, i aquí té la comunicació al Cos Nacional de Policia.

Com li he dit, vosté me pregunta per l'organigrama.
No vaig a entrar a valorar la persona que en estos moments, encara a data d'avui, està desenvolupant aquesta funció.

Vosté me pregunta i m'està dient que en l'organigrama no està, i en l'organigrama sí n'hi ha una unitat i un cap de direcció tècnica en matèria de seguretat.
Més que res per allò de no generar alarmisme respecte d'una qüestió tan delicada, evidentment, com és també la seguretat privada.

És cert que, abans de l'ERO que es va aplicar en FGV, hi havia una unitat de seguretat ciutadana, que després es va crear una unitat en la qual apareixia atenció al client vinculada també a la direcció de seguretat.
Nosaltres, en el nou organigrama.
.
.
, sí que vull destacar que, per una banda, el que és la seguretat en la circulació i en l'explotació passa a ser un òrgan executiu dependent de la gerència directament, que, a més, tindran caràcter executiu les recomanacions que s'aproven i tindran caràcter vinculant i obligatori.
Això, jo pense que és important el canvi que hem portat a terme.
I, en eixe nou organigrama, en l'eliminació d'eixa unitat de seguretat.
.
.
, perdó, eixa unitat d'atenció al client, hem creat una unitat de comunicació dependent de gerència i una àrea d'operacions de la qual depén eixe tècnic director de seguretat.

Hem fet canvis en eixe organigrama, hem passat de 33 a 27 membres de l'alta direcció i, per una altra banda, he dit que poc a poc anirem fent millores, evidentment sempre hem de buscar l'objectiu de garantir al màxim la seguretat, ser molt prudents i ser, sobretot, molt escrupolosos, però, com també vosté entendrà, la sombra del ciprés, amb dos p al mig, és molt allargada.
I també s'estén, com vosté sap, a ferrocarrils i, ahí, hem d'anar amb molta cura, hem d'anar poc a poc fent canvis.
I per descomptat que està en la voluntat d'este nou govern i d'esta consellera en ser molt prudents, molt escrupolosos i, sobretot, en garantir sempre la seguretat.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyora consellera.

A continuació, pregunta que formula la diputada Cristina Cabedo, del Grup Parlamentari Podemos-Podem, al conseller d'educació.
Quan vosté vullga.

La senyora Cabedo Laborda:

Senyor Marzà, este matí hem creat la comissió per a l'estudi de les violències de gènere, però a part d'esta funció legislativa de crear i modificar lleis, no mos oblidem d'aquesta altra funció molt important de controlar l'executiu per a vore què fan i què no fan.

El mes passat, la junta local de seguretat de la ciutat de València va establir que la policia local de València impartirà xarrades als centres escolars, amb la finalitat de previndre i lluitar contra la violència masclista.
I va indicar que açò ho feia per a reforçar els recursos existents en la lluita contra les agressions masclistes.

Atenent que açò es fa per a reforçar aquestes polítiques i que es tracta d'una pauta destinada a l'alumnat de centres docents, voldríem saber, des de la conselleria d'educació, quines polítiques per a ajudar en aquesta eradicació de la violència masclista van a dur a terme.

Gràcies.

La senyora vicepresidenta primera:

Senyor conseller, quan vullga.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Gràcies.

Primer que res, demanar disculpes per haver de donar l'esquena perquè és bastant incòmode.

Este matí hem assistit a tota una sèrie d'aportacions que lamentaven, evidentment, aquesta situació i que nosaltres lamentem encara més, i que condemnem i que volem lluitar contra esta xacra, que és la violència masclista.

Les dades, com vosté mateix deia aquest matí, són molt dures, però encara ho són més quan anem als noms, quan les vinculem a persones i, per tant, hem de fer tant com tinguem a les nostres mans, i més.

Per això m'agradaria que em deixaren que des d'ací reclamem precisament un pacte d'estat contra la violència masclista, tal com el 7 de novembre milers de persones esperem, i estem segurs, que reclamaran als carrers de Madrid, i que diguem ben clar i ben fort que ens falten totes i que les necessitem totes.

Evidentment, la defensa de la igualtat és un valor que totes i tots compartim i és un principi del qual els poders públics hem estat obligats i estem obligats a defensar-lo.

En els darrers anys, i especialment al País Valencià, la incidència de la violència de gènere és especialment dura i especialment preocupant en grups menors de divuit anys, per això la seua.
.
.
la seua pregunta és especialment pertinent.

De fet, la majoria d'informes diuen que al voltant d'un 31% dels adolescents ignoren la pròpia presència de la violència de gènere i tenen una percepció errònia de les seues implicacions en el seu dia a dia.

Per això, nosaltres sempre col·laborarem i estem col·laborant amb totes aquelles iniciatives que van lligades, precisament, a treballar la lluita contra la violència masclista tant a les aules, com fora de les aules, tot el que està involucrat en el món de l'educació.

I, també, aquells micromasclismes que afecten en el dia a dia, i que també afecten als homes i que també són violència.
I que estem segurs que intentarem.
.
.
, i que ajudarem a reduir en els nostres treballs.

En aquest sentit, des de la conselleria, volem reconéixer també el treball que es va fer per l'anterior govern en, per exemple, una línia estratègia del pla de formació del professorat, en el qual van afegir ja una línia estratègica contra la violència de gènere.

I, enguany, a més a més, estem anant més enllà.
El que fem és que, a més a més, també es recull la necessitat d'atendre l'alumnat amb sexes i gèneres diversos.
Ja saben que les violències de gènere, com se sap, no són fruit d'un fet puntual que es resolga simplement en una actuació aïllada, sinó que ho hem de fer de forma transversal des de totes les àrees.

Per això les hem d'incloure també en els projectes educatius de centre.
I en això estem treballant també.
I des d'aquest any també, hi h directament en la propera convocatòria d'ajudes a la formació directa en els centres, en la formació de professorat que és tan important per a pal·liar estes mancances d'actuacions contra violència masclista, ja n'hi ha una línia directa per a formar els educadors i, per tant, que es puguen formar contra les violències masclistes, les violències de gènere.

També hem iniciat una revisió del procés del Pla de prevenció de la violència, que pensem que es quedava molt curt, i que es duran endavant diferents actuacions i indicacions d'acord amb el que, per exemple, deia la Sindicatura de Greuges, que fins ara no s'havia tingut en compte, per tal de recollir la informació i explicar les causes i actuacions al respecte a tota la comunitat educativa.

Més enllà d'això, també estem en col·laboració amb la conselleria que capitaneja la nostra vicepresidenta, la conselleria d'igualtat, per posar en marxa el programa Â«Educant per a deconstruir la violènciaÂ», en conjunt les dos conselleries, en el qual es duran a terme i endavant diferents tasques de prevenció de la violència des de novembre fins a gener, s'editarà una guia de prevenció de la violència adreçada a les AMPA i col·laborarem en la difusió de material audiovisual entre altres propostes.

I com sabrà també, en els estudis superiors, ja hem engegat diferents actuacions: una era l'exempció de taxes per a les víctimes de violència de gènere a les universitats; i properament anunciarem, perquè estem treballant en un esborrany, juntament amb les diferents universitats, que aquelles persones que han sigut víctimes de la violència de gènere puguen continuar els seus estudis universitaris en una altra universitat pública diferent a la que havia pogut començar, per si necessiten haver de traslladar-se de domicili per a atendre millor les seues necessitats.

Gràcies.

(Ocupa la presidència el president, senyor Enric Morera i Català)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor conseller.

El que passa és que el senyor conseller ja no li podrà respondre, però té dret vosté a continuar formulant la pregunta.

Quan vullga.

La senyora Cabedo Laborda:

Gràcies, senyor Marzà.

Rebem positivament les seues propostes, però voldríem incidir en una cosa que tenim consciència que el Consell també té consciència, que és la perspectiva de gènere.

S'han creat unitats d'igualtat en totes les conselleries.
Per tant, tenim en compte que valoren aquesta perspectiva.
Simplement els últims segons per a dir-li que volem currículums escolars que integren també la perspectiva de gènere, a més de la formació del professorat.

Hem presentat una PNL sobre agents d'igualtat, que tindrem ocasió de debatre-la, perquè és una figura interessant per a formar eixe professorat.

Gràcies.

El senyor president:

Gràcies, il·lustre diputada.

A continuació, formularà la pregunta, en nom del Grup Podemos-Podem, la il·lustre diputada Llum Quiñonero.
.
.
Ah!
o Francisco Almería, a la conselleria d'educació i investigació.

Quan vosté vullga.

El senyor Almería Serrano:

Gràcies, president.

Membres del Consell.

Senyories.

València és un referent mundial en el món de la música.
Tenim la Llei valenciana de la música, única a l'estat espanyol, desmantellada per l'antic govern del PP.
Tenim el moviment associatiu de les societats musicals.
Tenim un sistema.
.
.
o teníem un sistema d'ensenyament musical referent internacional, amb un grau elemental, un grau professional i un grau superior.

La deixadesa de les administracions autonòmiques i estatals competents en aquesta matèria durant les últimes dècades ha provocat el descens gradual del nombre de catedràtics numeraris del Conservatori Superior de Música i Dansa al País Valencià, aproximadament uns quinze en l'actualitat, a causa que no s'havia convocat durant aquest temps les oposicions pertinents per a la cobertura d'aquestes places que anaven quedant vacants, per jubilacions i altres circumstàncies d'ordre natural.

La solució prestada per l'administració valenciana a aquesta situació ha estat durant aquests anys la cobertura d'aquestes places de catedràtic, fonamentalment per funcionaris docents en comissió de servei, que provenien dels conservatoris de grau professional, i per funcionaris interins que accedien a través de les borses de treball convocades a aquest efecte, creant durant molt de temps una situació anòmala que era i és compartida amb la resta de conservatoris de l'estat espanyol que havien adoptat aquesta mateixa solució.
Així havien aconseguit una plantilla formada i experimentada.

La publicació del Reial decret 427/2013, de 14 de juny, pel qual s'estableixen les especialitats docents del cos de catedràtics i de música i arts escèniques, vinculades als ensenyaments superiors de música i dansa, va provocar en gran manera que aquest assumpte passara a ser judicialitzat amb un balanç positiu sobre aquesta solució, la de les comissions de servei, amb tres sentències fermes favorables i una no favorable que està recorreguda en aquest moment.

Finalment, l'associació de catedràtics interins, unes catorze persones, de les quals només n'hi ha un catedràtic numerari, va interposar el 8 de juliol de 2015 una querella per presumpta prevaricació contra la cúpula de la conselleria d'educació de l'anterior govern del Partit Popular, denunciant que s'hauria pogut incórrer en un delicte de prevaricació administrativa en permetre que docents del cos de professors de música hagueren ensenyat des del curs 2013-2014 matèries que únicament podien ser impartides pel cos de catedràtics de Música i Arts Escèniques, segons una particular interpretació d'aquest reial decret fa la pròpia associació de catedràtics.

No obstant açò, l'1 de setembre de 2015 el jutjat d'instrucció número 6 de València va decidir no admetre a tràmit aquesta querella, després de tenir coneixement que ja la fiscalia havia investigat i arxivat prèviament els fets denunciats, i va considerar que no hi havia indici d'infracció penal per part dels querellats.

El 2 de setembre, i encara amb els llistats provisionals de les comissions de serveis, calia una solució integradora.
No obstant tot el plantejat, educació va resoldre les comissions de servei acceptant aproximadament només el 50%, el que deixa una plantilla amb un 60% d'interins aproximadament, molt d'ells sense suficiència investigadora i provocant moltes dificultats en l'inici de curs, en contra del que va dir el senyor conseller.

I és per això que es planteja la pregunta: quins han sigut els criteris que s'han utilitzat per a la concessió de les comissions de servei dels conservatoris superiors de música i dansa de la Comunitat Valenciana per al curs 2015-016?
I com s'ha realitzat la seua baremació?

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor diputat.

Té la paraula l'honorable conseller d'Educació.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Senyoria, evidentment, ja ho hem dit en diverses ocasions, és un dels casos més complicats que hem hagut de gestionar des de la conselleria.
I com vosté perfectament ha descrit, és una situació que es portava arrastrant precisament per no haver convocat oposicions que donaren estabilitat.
Per tant, sabem que la situació venia de lluny i que especialment agreujava eixe reial decret de 2013, que marcava en concret les especialitats docents del cos de catedràtics de música i arts escèniques.

Com vosté em pregunta directament sobre els criteris, els criteris que hem seguit bàsicament són els següents:

El que vam fer primer va ser determinar, a partir del reial decret, quines són les matèries que es deuen impartir en els estudis superiors de música, és a dir, quines es podien impartir en els estudis superiors de música per persones que ocupaven en este lloc un lloc dels conservatoris professionals de música.
Per tant, vam determinar quines matèries podien donar persones que venien dels conservatoris professionals i, una vegada sabíem quines eren les matèries que es podien donar, van poder determinar a partir de la llei, l'incompliment de la Llei 10/2010, d'ordenació i gestió de la funció pública, quants d'ells podien accedir en comissió de servei i quantes les havien de deixar per a la provisió via els interins i les interines.
I això és el que vam fer.
I això ho vam fer d'acord amb un informe que vam demanar a l'advocacia de La Generalitat, en què ens deia claríssimament que no podien continuar donant-se totes les comissions de servei que se donaven fins ara d'acord amb el reial decret del que hem parlat i que determina claríssimament quines són les especialitats que es poden donar i quines no.
Per això vam actuar en conseqüència.

I a més a més d'això hem seguit, evidentment, com no podia ser d'una altra manera, tots els criteris de les comissions de serveis que es donen a la nostra conselleria, que és via la resolució que marca el 25 de maig de 2015, de la Direcció General de Personal i Centres, la que ens marca els diferents criteris que s'han de seguir per al curs 2015-2016.

A més a més, també vam treballar en conjunt amb les inspeccions per tal que es determinaren i ens pogueren ajudar a determinar els llocs.
I, per tant, que poguérem concedir eixes comissions d'acord amb els criteris establerts.

Per tant, el que hem fet és intentar seguir tots els procediments que hi ha establerts damunt la taula, damunt seguint un informe de l'advocacia que es determinava clarament que no podíem continuar en eixa situació, sent conscients que la situació és molt dura per a les persones que ho han passat i que no defugim eixa situació.
I, de fet, ens posem en el seu lloc, i sabem que no toca, però també sent conscients que ho hem de regularitzar com toca, d'acord amb la seguretat jurídica i, evidentment, tirar endavant per tal de millorar, convocar eixes places d'oposició i per tal de donar estabilitat al que diu, i estem completament d'acord i ha de ser un referent del poble valencià, com és la música, i haurà de ser també en eixa estabilitat dels conservatoris superiors de música.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Li queden a vosté 21 segons, però.
.
.
els pot esgotar.

El senyor Almería Serrano:

Gràcies, president.

Fins on tinc jo coneixement de la realitat de l'assumpte jurídic, no és l'advocacia de La Generalitat la que estableix el que és legal o il·legal, sinó els jutges.
El no admetre a tràmit la querella deixava com alegal aquesta solució.

El dia 2 de setembre de 2015 una altra solució era possible, una solució integradora, i me consta que estava ja pactada en ample consens per les parts.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Gràcies, president.

Gràcies, senyoria.

El fet és que.
.
.
el fet que la querella per presumpta prevaricació, interposada per l'associació de catedràtics interins, no prosperara per la via penal, per la via penal, això no significa que la situació no fos alegal o irregular des del punt de vista administratiu.
Sap que no són les mateixes vies i, per tant, el fet que puga no ser constitutiu d'un delicte penal no significa que no siga una il·legalitat administrativa.
I, per tant, nosaltres el que ens hem d'agafar és precisament a l'informe que tenim i a tota la legislació vigent, que és el que hem fet.

I com deia, nosaltres, més enllà d'això, anem a seguir treballant per dignificar la música al nostre país, perquè sabem que és un gran motor, com vosté coneix perfectament i ha liderat durant molt de temps, de la nostra cultura i de la nostra societat.
I anem a seguir treballant per a donar la màxima estabilitat als conservatoris superiors i esperar que totes aquestes persones que han sigut afectades en un futur puguen desenvolupar la seua tasca amb la dignitat que es mereixen i amb l'estabilitat que tots els valencians i les valencianes es mereixen.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Ja l'última pregunta, formulada per la diputada Fabiola Meco, la 79, a la consellera de Justícia i Administracions Públiques.

(Pausa) Demane vosté la paraula.
(Pausa)

La senyora Meco Tébar:

Moltes gràcies, president.

Bona vesprada, senyora consellera.

La obligación legal del pago de las tasas judiciales tenía, según la ley injusta e irresponsable del Partido Popular, la Ley de tasas, una función recaudatoria, cuyo objetivo era mejorar la financiación del sistema judicial en general y de la asistencia jurídica gratuita en particular.

¿Podría decirme si su conselleria ha solicitado al Ministerio de Hacienda y Administraciones Públicas el retorno de la parte de los recursos recaudados que corresponden a la Comunitat Valenciana?

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora diputada.

Consellera, té vosté la paraula, quan vullga.

La senyora consellera de Justícia, Administració Pública, Reformes Democràtiques i Llibertats Públiques:

Gràcies, president.

Señoría, efectivamente la Ley 10/2012, conocida como la Ley de tasas, unánimemente criticada, creo que nunca una ley concitó tanto rechazo por parte de la comunidad jurídica y de la ciudadanía, precisamente porque afectaba a la médula del estado de derecho y a un derecho tan importante como la tutela judicial efectiva, lo hacía con una finalidad, que era la de financiar o destinar estos recursos para la mejora la justicia, que es como intentar justificarla.
Y así lo establecía su preámbulo y también el artículo 11, que venía a decir que la tasa judicial se considerara vinculada en el marco de las disposiciones de la Ley 1/1996 al sistema de justicia gratuita en los términos establecidos en la ley de presupuestos.

Lo cierto es que esto no fue así, no se dio cumplimiento.
El artículo 11 hablaba de vinculación.
Lo que se hizo con la recaudación en materia de tasas fue ingresarlo directamente en el ministerio, en las arcas públicas, en el Ministerio de Hacienda.
Pero es que además lo hicieron con una opacidad y una falta de transparencia absoluta.
Nunca hubo liquidación, nunca hubo dación de cuentas sobre cuál era la cantidad recaudada para que al menos las comunidades autónomas, los operadores jurídicos, incluso los ciudadanos tuviéramos conocimiento de a donde se destinaba, más allá de esa heterogeneidad de las arcas públicas del estado, tampoco el Ministerio de Justicia hizo nada, ni desarrolló ningún tipo de acción para intentar revertir esas cantidades para la financiación de la justicia.

Tanto el anterior ministro, el señor Ruiz Gallardón, como el actual ministro, el señor Catalá, han insistido los dos, y en eso han coincidido, en que no había realmente una obligación de destinar este capital recaudado para la financiación de la justicia, ni siquiera tampoco para financiar, como también decía el preámbulo, la justicia gratuita, porque la ley hablaba de vinculación y no de aceptación.

Por tanto, no se ha solicitado el retorno de estas cantidades que a fecha de hoy no sabemos, tampoco, a cuánto ascienden.
Recuerdo que en la reunión sectorial que mantuvimos con el ministro hace apenas quince días también se planteó esa recaudación en materia de tasas cuál fue ese destino y tampoco hubo una explicación suficiente, ni tampoco me consta que el gobierno anterior ejercitara ningún tipo de acción para la recuperación de aquella parte que, en todo caso, correspondería a los ciudadanos valencianos y que debería de haberse invertido en justicia en la Comunidad Valenciana.

El senyor president:

Moltes gràcies, consellera.

Per a continuar la pregunta.

La senyora Meco Tébar:

Moltes gràcies, president.

Sinceramente, señora consellera, me preocupa su respuesta.
Me preocupa y mucho porque, como usted bien sabe, la situación de la justicia gratuita en España, pero particularmente en la Comunitat Valenciana es una realidad absolutamente dramática.

Como usted bien ha dicho la justicia gratuita está respaldando un derecho y no cualquier derecho: el derecho de una persona a poder disponer de una debida defensa, que comprende el asesoramiento y la asistencia en cualquier procedimiento judicial, aunque carezca de recursos para poderlo llevar a término, garantizando con ello el principio de igualdad.
Un derecho y un servicio público, es decir, un derecho y un servicio público que la ciudadanía reivindica sobremanera en tiempos de crisis, como el actual, en el que se ven obligados a recurrir a la justicia gratuita para parar desahucios, para luchar por preferentes, para combatir cláusulas abusivas, para eliminar fraudes al consumidor.
Temas relevantes y sensibles que en muchos casos recaen en el ámbito de la justicia gratuita.

Me sorprendía escuchar el otro día desde la bancada del Partido Popular, cuando la interpelaban a usted, cuando le preguntaba sobre la justicia y le preguntaban sobre el Acuerdo del Botánico.
Y hablaban de que el Partido Popular había hecho frente al turno de oficio mientras gobernaba y que la situación había quedado saneada.
Olvidaban, acaso intencionadamente porque lo conocen debidamente, que los pagos, gran parte de los pagos se hicieron gracias a un confirming que el colegio de abogados tuvo que suscribir con entidades bancarias y que ascendió a un coste de 150.
000 euros.
150.
000 euros que pagó el colegio de abogados, que pagaron los colegiados de su bolsillo y que, por tanto, garantizó que se pudiera atender el pago a los profesionales del turno de oficio, que no hizo la conselleria.

Esto es como si no hubiera dinero para costear las urgencias de los hospitales y el colegio de médicos lo asumiera.
Estaríamos de acuerdo en coincidir en que esto es un auténtico despropósito.

Usted sabe bien como jurista que los profesionales del turno atraviesan una situación más que precaria, más que precaria.
Conoce de primera mano usted su triste situación en relación a sus honorarios, que reclaman un baremo digno y que reclaman los pagos en tiempo, porque se les debe ya dos trimestres.

Conoce sus condiciones materiales, deficitarias, pues ni reciben dietas, kilometraje por los desplazamientos que efectúan, ni se les costean las fotocopias que realizan en la llevanza de los asuntos, ni tienen instalaciones dignas para la prestación del servicio.

Profesionales que son un nutrido colectivo, casi tres mil quinientos profesionales en nuestra comunidad.
3.
500 profesionales que se forman a diario para estar al día en conocimientos y que no están equiparados, no están homologados en su tratamiento a colectivos, como pudiera ser el colectivo médico.

En ese sentido pudiera decirse, debe decirse, es justo decir que la salud, que no la sanidad, de este servicio público funciona gracias a la dedicación, al voluntarismo y a la profesionalidad de estos profesionales, de estos profesionales, algunos de los cuales llevan más de veinte años en activo.

Una justicia gratuita sobrecargada, una justicia gratuita que el año pasado atendía a 152.
000 solicitudes, el triple para el turno de oficio.
Una justicia gratuita a la que hay que dignificar con recursos, porque su precarización daña a la ciudadanía.

Por lo tanto, en tanto que ese preámbulo al que usted aludía lo decía claramente, sin trampas, vinculación y afectación, no trampas normativas, trampas dialécticas, que hace que en estos momentos no podamos saber cuánto se recaudó, no podamos exigir qué plan de actuación se tiene con esos recursos.

Y, desde luego, lo que le instamos es que usted reclame al gobierno central, no al gobierno progresista al que usted aludía antes, reclame al gobierno central el sometimiento de la administración al imperio de la ley, porque aquello lo decía la ley.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora diputada.

Senyora consellera, quan vulga.

La senyora consellera de Justícia, Administració Pública, Reformes Democràtiques i Llibertats Públiques:

Gracias, presidente.

Señoría, creo que en mi comparecencia puse de manifiesto la gran preocupación que desde mi conselleria se tiene por la situación de la justicia gratuita.
Revindiqué el papel y la consideración de la justicia gratuita como servicio público, como un servicio público destinado a los más necesitados, a los más vulnerables.
Por eso, un gobierno progresista debe de cuidarlo.

Le puedo asegurar que yo, desde mi conselleria, me voy a comprometer a garantizar este servicio público.
Porque, mire usted, es que verdaderamente ha estado vapuleada la justicia gratuita durante estas últimas legislaturas.

Yo solamente quiero recordar que en el año 2011 el coste al que se alcanzaba la deuda al turno de oficio llegaba a 9,7 millones de euros.
Y esta cifra respondía al hecho de que año tras año se infradotaba las necesidades en materia de justicia gratuita, con lo que se iba arrastrando y generando una deuda hasta tal punto…

El senyor president:

Moltes gràcies, consellera.

Li deixe finalitze, però ràpidament.

La senyora consellera de Justícia, Administració Pública, Reformes Democràtiques i Llibertats Públiques:

…hasta el punto que en el año 2012, como ustedes recordarán, se realizó un recorte muy importante, que para título ilustrativo en materia de guardias, por ejemplo, el recorte fue del 55,5%, se pasó de cobrar 90 euros a 40 euros.
El servicio, por ejemplo, en materia de juicios se pasó de 150 a 100 euros, una reducción de un 33%; 100 euros por una guardia de 24 horas; 75 euros por un procedimiento abreviado…

El senyor president:

Senyora consellera, s'ha acabat el temps.

Moltes gràcies, per la seua intervenció, però anem molt mal de temps.

Moltes gràcies.

Interpel·lació al conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport, senyor Vicent Marzà Ibáñez, sobre la política general de la conselleria en relació amb els criteris de selecció dels centres educatius per a la posada en marxa del pla que amplia als xiquets de dos anys l'Educació Infantil en la xarxa pública, que formula la diputada senyora María José Catalá Verdet (GP Popular) (RE número 2.
759, BOC número 21)

El senyor president:

Finalitzat el punt de preguntes al Consell, passem al punt huité de l'ordre del dia que és la interpel·lació al conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esports en relació als criteris de selecció dels centres educatius i la posada en marxa del pla que amplia als xiquets de dos anys l'educació, que formula la portaveu adjunta, diputada del Grup Popular, senyora María José Catalá per un temps màxim de huit minuts.

La senyora Catalá Verdet:

Moltes gràcies, senyor president.

Honorable conseller.
Honorables consellers.

Vicepresidenta.

Senyories.

Senyors i senyores.

El dia 3 de setembre d'enguany el molt honorable president va anunciar que 33 col·legis albergarien aules per a xiquets de dos anys.
En aquell moment, el secretari autonòmic, Miquel Soler, i també el senyor Mata, que és un improvisat expert en educació i que hui no ens honra amb la seua presència, també va dir que eren conscients, vaig a dir-ho textualment: Â«Som molt conscients que l'atenció primerenca és fonamental per aconseguir l'èxit escolar i està científicament comprovat que les actuacions que es puguen realitzar entre els dos i els huit anys de vida són determinats per aconseguir-ho.
Â»

I el primer dubte que tinc, senyor conseller, és com de científicament comprovat està l'èxit d'una iniciativa com la que vostés estan posant en marxa.
Perquè, mire, a l'àmbit europeu un model íntegrament públic, cap al qual vostés caminen, és atípic, no sé si s'equivoca el món o ens equivoquem nosaltres.
És més, el més comú en este tram de l'educació de zero a tres anys en l'àmbit europeu són les ajudes directes a les famílies o la desgravació fiscal, és a dir, més o menys el que el Partit Popular ha aplicat en els últims anys a la Comunitat Valenciana, les ajudes directes a les famílies a través del bo infantil.

Mire, un estudi d'un mitjà de comunicació prou interessant deia, per exemple, que a Bèlgica fins als tres anys s'ordena l'educació en escoles especialitzades i a partir d'eixa edat centres específics fins als sis.
En Dinamarca coexisteixen guarderies que abasten des de les vint-i-sis setmanes fins als sis anys i els centres diferenciats que dividixen l'etapa infantil dos-tres anys.
En Alemanya hi ha centres infantils dividits en dos cicles, menys i més de tres anys integrats.
A Irlanda l'atenció fins als quatre anys és competència dels centres privats, inclús d'organitzacions de voluntariat.
A França, l'oferta per a menors de tres anys s'organitza en centres específics també i se completa l'atenció en la llar a través d'assistents, i a partir dels tres anys se matriculen en centres infantils.

Per exemple, a Itàlia, l'educació infantil s'estructura de manera similar al cas anterior, centres per a alumnes de zero a tres anys i altres per als cicles superior tres-sis anys.
A Anglaterra, per exemple, hi ha diferents centres per alumnes de cero a cinc anys, a més d'ofertes de perfil domèstic.
A Finlàndia, no?
, vostés parlaven molt de Finlàndia quan començàrem esta legislatura en tema educatiu, no?
Bé, n'hi ha permís parental i la majoria acudix a guarderies també de zero a set anys.
I a Portugal, per dir alguna cosa, molt propet, centres especialitzats fins als (inintel·ligible) .
.
.
anys i a partir d'eixa edat existixen jardins d'infància.
Vull dir, senyor conseller, una de dos, o s'equivoca el món o ens equivoquem nosaltres.
És la conclusió que jo extrac d'açò.

Mire, jo el que pense, i li ho vaig a parlar sincerament com sempre he fet, és que açò és una història del seu secretari autonòmic.
Açò és una història del PSOE en el seu programa electoral i de Miquel Soler, i que vosté no s'ho acaba de creure.
I li ho dic com ho pense.
Perquè, clar, vosté és mestre i com a mestre, ¿vosté creu en la ruptura d'esta etapa?
Pedagògicament, científicament, creu en la ruptura de l'etapa?
Perquè, clar, pareix que el model que volen establir en l'educació pública ací a la Comunitat Valenciana, per a vostés País Valencià, no té reflex en cap país europeu -és a dir, només a Cantàbria- ja que generalment es presta el servici als més xicotets en centres específics amb etapes diferenciades.
Clar, la meua pregunta és que si esta mesura està pedagògicament justificada, perquè és molt important.

Sindicats com STEPV, Comissions Obreres, s'han mostrat preocupats per la ruptura de l'etapa.
Jo no sé si s'equivoquen ells i Europa o vostés, no ho sé.
I esta iniciativa també compta amb el rebuig d'Acade, Adeiv, Feceval, la UCEV.
Vosté pensa que també s'equivoquen ells en allò pedagògic, estes entitats?

Respecte del procediment, mire, senyor conseller, els seus anuncis últimament són un poc…, cal entendre'ls com amb carència.
És com qui s'alça del llit un dia, fa un anunci i passen dies, setmanes, mesos fins que ens arriba la normativa.
Mire, si jo haguera fet això com a consellera, de deveres, és que a mi em maten, literalment, a mi em maten si jo faig un anunci d'estos un dia, un matí i fins als tres mesos o les setmanes no tinc la normativa.

I tinc moltes preguntes respecte del procediment.
Mire, totes les aules han començat el 13 d'octubre amb el personal que prestarà el servici educatiu al llarg del curs?
Han faltat mestres o tècnics d'Educació Infantil en alguna de les aules?
I si ha sigut així quin ha sigut el motiu?

Respecte els criteris, que és el tema de la interpel·lació.
Mire, no creu vosté que és un agravi entre xiquets de distints municipis, inclús de distintes zones del mateix municipi?
Perquè, clar, els centres han sigut triats pel conseller.
És que no sabem en base a quin criteri.
Me podria dir vosté quin criteri ha servit i l'han guiat a triar estos centres i no uns altres, per exemple?

Mire, per què no va fer una convocatòria pública per a que es presentaren tots els centres que volgueren optar a albergar aules de dos anys?

I un altre dubte que me sorgeix de la seua roda de premsa d'ahir: pot confirmar que està disposat a concertar l'educació de dos anys, que no és obligatòria, no només en centres sinó en escoles infantils?
Perquè vostés eren dels qui volien llevar els concerts en l'educació no obligatòria i volien només que la concertació fóra l'educació obligatòria.
I això és un canvi de criteri.
I a mi me pareix molt bé que vosté canvie de criteri, però jo vull saber que vosté canvia de criteri i que ho diga ací.

Quins criteris s'han seguit per a triar estos centres; polítics, ideològics.
.
.
?
Mire, d'infraestructures no, perquè vosté ha arribat fins a posar aules prefabricades, no?
, per a albergar aules de dos anyets.

I, clar, es donen dos circumstàncies.
Ha triat, per exemple, aules en col·legis públics que tenien vacants de tres anys i no ha analitzat per què eixos centres tenien vacants anteriorment.
És a dir, més enllà d'incentivar el pare a portar el xiquet a eixa escola, ¿hem analitzat per què tenien vacants eixes escoles?
¿Per què quasi tots són centres en línia en valencià?

I, ¿pot dir-me si va a.
.
.
?
El més important, mire, ¿pot dir-me si va a consultar als ajuntaments l'establiment de l'aula de dos anys?
Per exemple, ¿li va a consultar a l'Ajuntament de València -que vosté té molt bona relació amb l'alcalde, no?
, quasi fraternal?
¿Me pot dir si li va consultar a l'Ajuntament de València les aules i quins criteris i on anava a posar les cinc aules?

¿Per què no ampliar el bo infantil amb una ajuda complementària per a les rendes més baixes, conseller, i no trencar esta etapa en aquest moment?

Mire, vosté va dir ací, en Les Corts, el dijous passat, li vam preguntar per un tema de llibres i li vam dir per què no aplicar el criteri de renda a les ajudes de llibres.
I vosté digué, textualment: Â«Em sorprén.
Em pregunte si estan en contra que els goters -no sé ben bé què pintaven els goters per ací, però bé-, els goters es posen a tota la gent quan va l'hospital, tinguen la renda que tinguen, quan els necessiten.
Â» Em pot dir per què volen establir el criteri renda al bo infantil, però pensen que a l'ajuda de llibres de text no se pot aplicar el criteri renda?
Per què?
És a dir, per què eixa diferència de criteris?
¿Perquè els interessa?
Perquè açò és com allò de Groucho Marx, no?
: Â«Estos son mis principios, pero si no le gustan, tengo otrosÂ», no?
I és un poc així, no?
És la sensació que tinc.

Respecte als centres existents, doncs, mire, tots complixen el Decret 2/2009, els que estan autoritzats.
¿Me pot dir vosté si totes les instal·lacions que ha posat en marxa la conselleria complixen el Decret 2/2009?
Perquè n'hi ha molta gent que ha fet molta inversió per a complir eixe decret.

En definitiva, conseller, i vull acabar, mire, m'agradaria que vosté m'aclarira, en la seua intervenció, una sèrie de dubtes.
¿Creu que la ruptura de l'etapa que estan propiciant està pedagògicament justificada?
¿Totes les aules tenien, el 13 d'octubre, el personal?
¿Han faltat mestres?
¿Per què no han fet una convocatòria pública perquè es presentaren tots els centres que vullgueren optar a albergar aules de dos anys?
¿Confirma vosté que concertarà, concertarà esta iniciativa amb col·legis o amb escoles infantils?
¿Quins criteris han seguit per a triar els centres?

I, per a finalitzar, conseller, ¿pot dir-me si va consultar als ajuntaments l'establiment d'estes aules?
¿Pot garantir-me, en seu parlamentària, que totes les aules de dos anys instal·lades per vostés en centres públics complixen la normativa establida en el Decret 2/2009?

Moltíssimes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Per a contestar, el conseller d'educació.

Quan vosté vullga.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Gràcies, president.

Gràcies.

Consellers i conselleres.

Senyories.

El primer que m'agradaria dir és que estic molt content, la veritat, perquè poder vindre ací a Les Corts a explicar els criteris pels quals s'obren unitats públiques està molt bé.
Jo crec que ens hem de felicitar perquè, tan sols fa uns mesos, quan vosté era consellera, les preguntes anaven en una altra línia, no?
, en els criteris sobre els quals.
.
.
, o per què s'havia retallat, precisament, oferta pública, no?
Per tant, ja va bé que canviara el govern, perquè està bé que el govern done lliçons, (aplaudiments) diga quins són els criteris per, precisament, fer el que ha de fer, no?
, que és augmentar l'oferta pública.

Bé, com deia, continuant amb la resposta a l'anterior consellera d'educació, l'objectiu d'este projecte, com es coneix i com vosté també ha dit, és incrementar l'oferta de places públiques del primer cicle d'Educació Infantil.
Eixe és un dels objectius.
Per què?
Per tal de garantir la igualtat en l'accés al sistema educatiu i fer possible la conciliació de vida familiar i laboral entre molts pares i mares, moltes famílies en general.

Volem cobrir, així, una necessitat bàsica i donar idèntiques oportunitats.
De fet, vosté parlava de si nosaltres anem a fer una única oferta, una única oferta, no?
, estava marcant, únicament pública.
Doncs, no.
Nosaltres el que estem donant és una oferta complementària en una escolaritat que no és obligatòria.
I que, evidentment, si un no obliga les famílies a portar els seus xiquets a una certa edat, tampoc les ha d'obligar a unes determinades despeses ni l'administració ha de garantir la seua gratuïtat total, perquè tampoc no és l'escolaritat obligatòria.
Per això parlava l'altre dia de la universalitat i la gratuïtat quan és obligatori, i les ajudes per tal de garantir la igualtat d'oportunitats per a aquelles que no són obligatòries, és a dir l'educació que no és obligatòria, en este cas concret la infantil i, en este cas, en els dos anys.

Déiem que impulsem estes aules de dos anys per diversos motius, vosté n'ha citat alguns.
Però és que, com sabrà, som el territori en fracàs escolar dels més alts i, precisament, els diferents estudis que n'hi ha damunt la taula diuen que el fracàs escolar es redueix moltes vegades gràcies a la incidència en la infantil.
I no és per això, no és perquè siga una casualitat que la UNESCO, precisament, diu, en la seua iniciativa Â«Educació per a totsÂ», que l'objectiu número 1 -ni el 6 ni el 7, l'1- és millorar l'educació integral en la primera infantesa, i especialment per als més vulnerables i més desafavorits.
I, precisament per això, aquest motiu és un dels motius del programa per tal de realitzar eixa oferta que garantisca l'educació integral des de la primera infantesa als més vulnerables.
¿Per què diem als més vulnerables?
Perquè, com deia, és una oferta complementària, no és l'única, i ho he dit en totes les ocasions en què he parlat.

Però és que, a més a més, en l'Acord del Botànic també es diu que anem a treballar, precisament, per a l'extensió progressiva del ensenyament zero-tres.
I és el que estem fent.
Estem complint amb els ciutadans i ciutadanes, que per a això ens van votar.

De fet, som la quarta comunitat autònoma, la quarta en la cua de l'escolarització infantil en centres públics.
Per tant, tampoc no crec que siga descabellat fomentar, com déiem abans, els centres públics.

¿Quins criteris hem seguit -per això ens feia aquesta interpel·lació, i vaig a cenyir-me a què em preguntava?
Doncs, en este context, per a seleccionar els centres que en participen, hem seguit els següents criteris:

El primer, hem tractat de fer una distribució equitativa entre els diferents territoris.
Sap que és un programa pilot i, per tant, per poder-lo avaluar bé, l'hem de tirar endavant en diferents territoris, en diferents casuístiques, en diferents poblacions.
Per això hi ha 14 centres a les comarques d'Alacant, 7 a les de Castelló i 14, també, a les de València.

El segon criteri, a més a més d'un criteri d'eficiència, s'ha procurat donar servei a les zones on no es prestava aquest servei per part de La Generalitat, és a dir, per centres d'educació infantil de La Generalitat.
I, per tant, intentar abastar més en eixa oferta pública del zero-tres.

Tres, d'altra banda, han sigut centres.
.
.
, han sigut triats centres ubicats en barris i zones amb especials necessitats, precisament en coherència amb allò que estàvem dient, on pensem que eixa oferta pública del primer cicle d'infantil pot contribuir a l'escolarització de la població més necessitada, una població que, com s'ha demostrat en les dades -i ara després anirem a elles-, no tenien accés a l'escolaritat zero-tres en la seua majoria.
I, en canvi, en esta oferta gratuïta, sí que poden tindre accés; i d'ahí que hàgem tingut l'èxit en la matriculació i en l'acceptació d'esta proposta.

El quart, una vegada detectades eixes necessitats i les prioritats, s'han triat els centres on n'hi havia disponibilitat d'espais per a la ubicació de l'aula i amb els equipaments necessaris.
Evidentment que sí, i tant que es complixen els requisits dels equipaments i que tenien la disponibilitat dels espais, precisament per això que déiem abans, perquè en cursos anteriors s'havien suprimit unitats en eixos centres.

I, cinquè, i òbviament igual d'important, sí que hi ha hagut una necessitat d'acceptació de participació en el projecte per part del claustre, també pel consell escolar de cada centre.
I clar que ens hem coordinat amb els diferents ajuntaments, convocant-los a diferents reunions, tant als regidors i regidores d'educació com a la part pedagògica dels centres, és a dir, als equips directius que han vingut a la nostra conselleria, per tal d'explicar-los plenament el projecte i poder continuar amb ell.

Vosté parlava de Groucho Marx i els seus principis.
Està bé.
No sé si parlava d'una autobiografia o estava parlant dels altres.
Perquè, clar, estar preocupats ara de si obrim unitats públiques de la zero-tres i no haver fet pràcticament res en tots els anys que han governat, diria que sí que és una contradicció com a mínim en els principis, per no dir una contradicció més gran, no?

Bé, el resultat és potent.
El resultat és bo.
El resultat és que els 35 centres estan en marxa, els 35 programes pilot que estan en eixos centres estan en marxa.
I cadascun dels centres ha sigut dotat de 2 persones, com vosté estava dient: un educador o educadora infantil, un mestre/mestra d'infantil, i 18 xiquets per aula.
Supose que això també deu ser motiu de satisfacció per a una persona preocupada per la qualitat educativa, com estic segur que és vosté.
I és que no hi havia a València, com deia un poeta conegut, no hi havia a València aules com aquestes.
I tampoc pensem que deuríem deixar-les de tindre i d'ofertar-les.
Precisament, 18 xiquets i en 2 persones que estiguen al seu centre i amb una dotació, evidentment, que no ha de ser la mateixa que les aules de tres i quatre anys, perquè els xiquets de dos anys no necessiten estar asseguts en una cadireta i estar treballant, com si foren els majors.
Evidentment, necessiten altres.
.
.
, tenen altres necessitats pedagògiques i les estem dotant i estem treballant amb ells, perquè han de treballar d'una altra manera i han de descobrir, han de tocar, han de rebre diferents estímuls, i estan, evidentment, treballades així.

Per això, han tingut també els educadors que estan en el centre, a més a més de la seua formació ja prèvia, que per això tenen un títol, també estem fent una formació continuada i els acompanyarem en eixe projecte pilot.

Finalitzat el curs escolar, evidentment, com és un projecte pilot i no és ninguna imposició a tot el conjunt, com intenten vostés sempre dir, sinó que és un projecte pilot, serà avaluat.
Serà avaluat, ¿amb la finalitat de què?
De millorar la seua aplicació i tenint en compte molts criteris que, tot seguit, després, espere tindre temps de poder-li'n explicar alguns.
Però diferents indicadors i diferents propostes de millora per si en algun lloc no ha funcionat com volíem, adaptar-lo, canviar-lo i millorar-lo.
Perquè si alguna cosa estem demostrant és que, precisament, escoltem, mirem i avaluem.

A nosaltres, a diferència de vostés, ens agrada tindre uns criteris, ens agrada seguir-los i, sobretot, que puguen ser avaluables de cara a la millora.
Perquè, de fet, encara estem buscant alguns criteris d'avaluació d'alguns programes, en teoria pilots, que va fer l'anterior administració i que no tenien ninguns criteris.

Quan acabem el curs escolar, els avaluarem.
I estic segur que la societat valenciana els avaluarà molt positivament, com ja ho ha fet en la primera part, en la seua inscripció.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Per a la rèplica sobre la intervenció del conseller, té la paraula la diputada, per un temps màxim de quatre minuts.

La senyora Catalá Verdet:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Mire, lamentablement me'n vaig sense moltes respostes.
Perquè m'ha donat vosté una resposta, però li vaig a dir, tristament, que eixa resposta és una mentira, senyor conseller.

Mire, respecte de les respostes que vosté no m'ha donat.
No m'ha parlat de si pedagògicament, vosté, com a mestre, creu en esta mesura; i si Europa s'equivoca o nosaltres.
D'això, no m'ha dit res.

No m'ha dit si totes les aules començaren el dia 13 amb tot el personal.

I tampoc m'ha dit per què no feren vostés una convocatòria pública perquè els centres públics se pogueren presentar a estes aules i pogueren optar a esta possibilitat.

No m'ha parlat vosté de la concertació.
Imagine que és difícil, no?
Però, bé, en seu parlamentària.
.
.
, té estes coses, ha vosté de donar la cara, no?
I ha de dir això de la concertació, si va a concertar no obligatòria, com vosté digué ahir en roda de premsa.

La veritat és que me comentava vosté, al principi de la seua intervenció, que si estem ací perquè estem molt contents perquè sobren places públiques, ¿m'ha dit això?
, i perquè abans se feien retalls en les places públiques.
.
.
És que m'ha semblat estrany que me diguera això.
¿Sobren places en la pública, senyor conseller?
(Veus) Ah!
, que s'obrin, que s'obrin places en la pública.
Molt bé.
(Protestes) Perdone.
(Aplaudiments) Doncs, mire, li vaig a dir una cosa, si era Â«s'obrinÂ», podria vosté mirar l'últim arranjament escolar que, si no m'equivoque, l'ha aplicat vosté, el que jo vaig deixar preparat, i s'obrien places de la pública, senyor conseller.

Mire, respecte al tema de la gratuïtat, clar, aleshores, anem a vore, la història és que si és educació no obligatòria anem a fer criteri renda i si és obligatòria anem a fer ajudes universals, no?
, eixe és el criteri.
Bé.

Mire, el seu secretari autonòmic digué en una comissió: Â«Som l'única comunitat autònoma d'Espanya que dóna ajudes lineals a totes les famílies, independentment del criteri renda, l'única.
Què vol dir això?
Diguem-ho clarament.
N'hi hauran famílies que no tenen necessitat de rebre 62 euros.
Home, a tot el món li ve bé que li dónes per anar-se'n un dia o un parell de dies a sopar.
Però el que estem parlant és que a algunes famílies.
.
.
, això no és una quantitat suficient.
Â» Ah!
, clar, no és suficient.
.
.
Bé, 62 euros per a sopar, per al seu secretari autonòmic.
¿Però a vostés els pareix bé que La Generalitat done 100 euros?
¿I en això pensen que estan donant la gratuïtat dels llibres de text?
O siga, és tremend, no?
, amb 100 euros?
Vull dir, de veres que són vostés uns fenómenos, no?

Respecte que no han fet res.
.
.
Mire, conseller, té vosté gent, per açò del mestissatge, dins de la conselleria del PSOE.
I l'evolució, el canvi, el paral·lelisme entre el que es va fer en l'etapa del PSOE i el que es va fer en l'etapa del PP es triplica o es quadruplica en la majoria dels paràmetres que pugam vosté i jo comparar.
Per tant, no vaig a posar-me en esta història, perquè vosté sap molt bé el que jo li he dit.

I mire, li vaig a dir per què m'ha mentit vosté en seu parlamentària.
M'acaba de dir vosté que han consultat amb els ajuntaments, que s'han reunit amb els regidors, que han parlat amb ells.
Mire, tinc una resposta a un dels regidors del Partit Popular per part de l'Ajuntament de València i li la vaig a llegir.
Resposta a les preguntes de la regidora d'educació: Â«Quant als criteris de selecció dels cinc centres de la ciutat de València, estos es desconeixen, atés que la conselleria d'educació és la competent respecte d'això.
Segona, en relació a si s'ha formulat consulta a l'Ajuntament de València, la resposta és negativa.
Tercera, respecte a l'anàlisi que haja pogut fer la conselleria, així com els motius d'elecció d'estos cinc centres es desconeix.
Â»

Senyor conseller, m'ha mentit vosté en seu parlamentària, i m'agradaria que m'ho explicara.
Açò és allò de Groucho Marx, senyor conseller.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora diputada.

Per a rèplica del conseller.
Quan vosté vullga.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Gràcies, senyor president.

Com deia abans, vam parlar amb els diferents ajuntaments i vam convocar les diferents regidories.
Eixa resposta no l'he feta jo.
Si vosté vol vindre i mirar la data de la reunió, no tinc cap problema en dir-li-la i el correu en què vam convocar a tots els ajuntaments que participaven perquè les seues regidories pugueren vindre.
Per tant, no es preocupe que ho hem dit a tots els ajuntaments.
Pregunte-li-ho a algun dels ajuntaments del Partit Popular que està en el programa, si ens vam posar en contacte o no amb ells.

Per tant, jo diria que estem completament d'acord que deuríem tirar endavant i que és evident que vosté.
.
.
M'està ensenyant tota l'estona el mateix paper.
No es preocupe.
No sóc jo, veritat que no?
Li estic contestant que sí que vam dir a tots els ajuntaments, no li he dit ninguna mentida, em reafirme, ho vam dir als ajuntaments i els vam convocar a la conselleria d'educació, que vosté tan bé coneix, i allí van tindre una reunió amb els diferents tècnics i els van explicar als regidors i regidores, i també als diferents alcaldes, a alguns dels alcaldes que van vindre també, com seria el projecte.

M'ha dit que.
.
.
en diferents ocasions ha parlat també de si les unitats eren únicament en valencià, o no.
No, no són únicament en valencià.
Hem respectat el criteri del centre en el programa lingüístic que té.
De fet, un dels programes en què està un dels ajuntaments governats pel Partit Popular, evidentment és en castellà perquè és una zona castellanoparlant.
No hem imposat la qüestió lingüística.
El que sí que és curiós és que la majoria de les que reobrim, que eren unitats que vostés havien tancat, les hem reobert d'acord amb el programa lingüístic i, quina casualitat!
, era una unitat tancada, que era un programa lingüístic en valencià.
Doncs igual és conseqüència més bé del tancament i no d'una voluntat o altra per part nostra.

I sí, evidentment que estic d'acord amb el nou secretari autonòmic.
Clar que sí, perquè, a diferència dels governs anteriors, ací n'hi han dos governs.
.
.
n'hi han dos partits al govern.
.
.
(Remors) Dos partits al govern.
Sí, sí, bé, ho he dit malament.
N'hi han dos partits al govern i un únic govern.
No com amb vostés, que passava que n'hi havien diferents governs en un únic partit.

Perquè, entre altres coses, vosté ha parlat d'una herència de fa temps, d'un temps que a la millor ni vosté ni jo hem viscut massa.
Però sí que és una dada que vosté no ha vullgut dir, perquè diu: Â«No la dic, perquè, bé, és igual, no la dic.
Â» Diu que han fet molt per l'educació infantil.
Bé.
Quan va entrar per primera vegada el Partit Popular al País Valencià a governar n'hi havien, si no m'equivoque, al voltant de trenta centres d'infantil oberts amb titularitat de la Generalitat valenciana, i després de vint anys n'hi han trenta-dos.
Per tant, diria que no han fet tant per l'educació infantil com nosaltres hem fet ni en cent dies.
Hem oferit més places d'educació infantil en cent dies que vostés en vint anys.

Per tant, lliçons crec que les justes.
Més enllà d'això, dir-li que evidentment nosaltres estem per parlar amb totes les persones que siguen afectades per este programa, evidentment.
Ens hem reunit amb la plataforma Salvem 0-3, que són xicotetes empresàries autònomes, que estan treballant en el seu projecte, que han tirat endavant això, i que han proposat una forma de viure que és educar xiquets i xiquetes en el zero-tres.

I hem coincidit amb elles en moltes coses, en moltíssimes coses.
I hem coincidit amb elles que és necessari fomentar que més gent porte els seus xiquets i xiquetes a l'educació infantil.
Que molta més gent de la que ho fa ara, perquè som dels que menys gent porta a Educació Infantil, i volem que vaja més gent.
Per això precisament les dades ens acompanyen.
Nosaltres volíem una oferta complementària per aquells que ni amb eixa ajuda que comentava abans de 62 euros, ni amb eixa ajuda poden pagar-se el conjunt fins arribar al final del preu total.
Amb 62 euros no paga vosté l'infantil.
I n'hi han persones que no arriben a poder-se'l pagar.
I eixes persones, moltes d'elles, algunes d'elles -perquè clar, és un programa pilot-, algunes d'elles han pogut entrar en esta oferta gratuïta i pública.
Per això estem treballant ahí.
I en cap cas, en cap cas hem dit res més enllà que és un programa pilot, que l'anem a avaluar i que tindrem en compte tots els criteris, les persones i les institucions afectades per millorar-lo.
Però no hem dit res, en cap cas hem dit res del que vosté ha estat parlant de si havíem de concertar o no.
Pot mirar perfectament les declaracions de la meua roda de premsa, en lloc de llegir el periòdic, i vorà el que va eixir.
Estudiarem, parlarem amb tot el món, avaluarem el programa i les millores que pugam fer amb tot el món, també amb la gent afectada, com per exemple la plataforma 0-3.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre conseller.

Interpel·lació al Consell, que fa el conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball, senyor Rafael Climent González, sobre la política general i dinàmica de funcionament de l'entramat del futur sistema valencià d'innovació, posant especial èmfasi en la coordinació dels diferents agents que l'integraran, les seues funcions i els possibles solapaments, com també en la prevenció i resolució, si escau, de possibles conflictes competencials derivats d'una doble dependència orgànica i funcional d'algun dels seus òrgans i/o entitats, que formula el diputat senyor José Francisco Almería Serrano (GP Podemos-Podem) (RE número 3.
590, BOC número 22)

El senyor president:

I ja per a finalitzar els punts de l'ordre del dia, mos queda la interpel·lació que fa al Consell sobre política general i dinàmica de funcionament de l'entramat del sistema valencià d'innovació, que formula l'il·lustre diputat José Almería, en nom del Grup Parlamentari Podemos-Podem, per un temps màxim de huit minuts.

El senyor Almería Serrano:

Gràcies, president.

Membres del Consell, senyories.

Som conscients que el canvi del model productiu, contemplat al punt 4 de l'Acord del Botànic, no es podrà aconseguir sense la introducció i la implementació de polítiques altament proactives que s'adrecen a aquest objectiu.
A més d'intentar recuperar el nostre sistema financer, a més d'intentar que vinguen les dotacions per a infraestructures estratègiques i que s'executen de forma adequada, a més d'implantar programes d'eficiència energètica, etcètera, etcètera, etcètera, des del nostre grup pensem que l'articulació del sistema valencià d'innovació va a ser clau en l'impuls d'aquest canvi, especialment pel que fa a temes com la competitivitat de les empreses, la reindustrialització i la lluita contra la precarització laboral.
Des del nostre punt de vista, el rescat de les persones també ve pel rescat de les empreses, perquè les empreses són i funcionen per les persones.

Pel que fa a la competitivitat, un recent estudi de l'Associació Valenciana d'Empresaris, AVE, amb l'Institut Valencià d'Investigacions Econòmiques, IVIE, recalca la mancança de competitivitat al nostre entramat empresarial, amb un 20% de competitivitat inferior a la mitjana europea, i molt per davall dels nivells d'Euskadi, Catalunya i Madrid, on solament el 17% de les empreses valencianes podem considerar que manté un nivell excel·lent de competitivitat.
Hi han mancances importants sobre la productivitat, amb un 20% per baix de la mitjana europea, i també molt per davall de les regions abans esmentades, Euskadi, Catalunya i Madrid.

El nostre teixit empresarial, amb un 43,6% de micropimes, amb un 29,7% de xicotetes empreses, amb una dedicació d'aquestes empreses a sectors poc avançats, la qual cosa implica un escàs creiximent, amb moltes reticències per a la professionalització, especialment també en l'àmbit de l'empresa familiar, on la successió en els negocis familiars doten les empreses familiars de greus problemes per a direccions professionalitzades i amb problemes de dimensionament del tamany de les empreses.
I això repercutix en la poca presència a borsa, que a més repercutix en problemes de finançament adients.

El divendres passat, al ple de l'Alt Consell Consultiu de la Investigació, Desenvolupament i Innovació, el nostre president de La Generalitat va dir, de forma encertada, que el nostre sistema valencià d'innovació tenia un alt nivell de fragmentació.
Per una banda, tenim la nostra xarxa d'instituts tecnològics, coordinada per Redit, i altament perjudicada per la mancança tant d'un enfocament estratègic adequat com pels retalls continus en el seu finançament, que estan afectant la seua estabilitat.

Per altra banda, la recent creació del Consell Valencià de la Innovació, per Decret 146/2015, de 8 de setembre, i adscrit a Presidència, crea un òrgan col·legiat, consultiu i de participació institucional de la Generalitat valenciana, amb l'objectiu d'assessorar i elaborar propostes dintre de les competències de l'article 52 de l'Estatut d'autonomia fonamentalment, per una banda, a Presidència, a la qual està adscrit este Consell Valencià de la Innovació, i també per a assessorar i elaborar propostes adreçades al conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball, ja que el ROF d'aquesta conselleria dóna competències en matèria d'investigació i innovació tecnològica a este departament.

L'esmentat Decret 146/2015 estableix que la principal comesa del Consell Valencià d'Innovació serà l'elaboració del projecte d'una agència valenciana de la innovació, un altre element a afegir a este entramat d'este complicat sistema valencià d'innovació.
La principal comesa d'esta agència valenciana de la innovació serà impulsar la política del Consell en totes les fases de la cadena de valor de la innovació.
Però, fins ara el que no hem dit és si esta agència valenciana de la innovació que ha d'estar creada i desenvolupada per un Consell Valencià de la Innovació és l'encarregada d'impulsar una política del Consell, necessitarem saber quina és eixa política general del Consell.
És per tot l'esmentat i per la importància de clarificar aquesta política de funcionament, pel que fa al seu impacte en el pressupost de 2016, perquè d'una altra forma podríem tindre el risc de perdre un any en esta matèria, el que seria un greu perjudici per a la recuperació econòmica i per posar el sistema valencià d'innovació a funcionar i perquè tinga el seu impacte en el canvi de model productiu.

És per estos motius i per tot el que hem comentat, que fem la següent interpel·lació, perquè s'explique la política general i dinàmica de funcionament de l'entramat del futur sistema valencià d'innovació, posant especial èmfasi en la coordinació dels diferents agents que la integraran, las seues funcions i possibles solapaments, així com a la prevenció i resolució, si escau, de possibles conflictes competencials derivats d'una doble dependència orgànica i funcional d'algun dels seus òrgans i entitats.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Carmen Martínez Ramírez)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor Almería.

Té la paraula l'honorable conseller.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Senyora presidenta.

Senyors diputats, diputades, senyor diputat.

En primer lloc, podem dir de forma unànime que totes les anàlisis disponibles assenyalen amb claredat que l'extensió de la innovació i la creativitat són les variables fonamentals per a aconseguir un model productiu sostenible en termes no solament econòmics, sinó també socials i mediambientals.

D'altra banda, per a traure profit de la innovació com a palanca de futur, partim d'una situació d'insuficient coordinació, no solament entre els diferents agents privats que intervenen en el sistema, sinó també entre les administracions públiques.
La mala experiència que fins ara ha primat en el camp de la innovació, per la dispersió i fragmentació de competències en la nostra administració, la gran quantitat d'organismes creats amb tasques en aquest sentit, la falta de coordinació i el solapament entre ells reafirmen la necessitat imprescindible de tindre un sistema que facilite l'ordenació i coordinació en aquesta matèria.

En conseqüència, des de fa mesos estem treballant en una estratègia integrada d'actuació en el batejat sistema valencià d'innovació, fruit del qual va ser la publicació del passat 21 de setembre del Decret 146/2015, del Consell, pel qual es crea el Consell Valencià de la Innovació com a òrgan col·legiat consultiu i de participació institucional de La Generalitat adscrit -com molt bé ha dit el diputat- a Presidència.

Aquest organisme té com a objectiu elaborar el projecte d'agència valenciana de la innovació en col·laboració amb la nostra conselleria, com a instrument estratègic de modernització i eficàcia organitzativa de l'administració de La Generalitat per a incrementar l'eficiència del sistema valencià d'innovació, per a aconseguir el canvi de model productiu.

L'agència valenciana de la innovació posarà fi a la més que evident fragmentació i dispersió i atomització de les polítiques d'innovació.

El seu objectiu fonamental serà promoure un model de creixement basat en la innovació, la cohesió social i el respecte al medi ambient.

Les finalitats de l'agència valenciana de la innovació, com estableix l'esmentat decret, són: estimular la innovació en tots els àmbits de l'activitat productiva i de l'administració pública; coordinar i enfortir el sistema valencià d'innovació a través de tots els seus agents; actuar com a instrument d'interlocució i coordinació amb tots els agents del sistema valencià d'innovació; impulsar una estratègia regional d'innovació per a la Comunitat Valenciana; i promoure i incrementar la participació i captació de fons nacionals i europeus dirigits a promoure la innovació al nostre territori.

A més a més, el Consell Valencià de la Innovació tindrà també les comeses següents: elaborar un informe de situació del sistema valencià d'innovació canalitzant les informacions, iniciatives i propostes que en aquesta matèria formulen universitats, instituts tecnològics, agents econòmics i socials, entitats, organitzacions sectorials i associacions o fundacions per a la seua posterior presa en consideració en la configuració de la llei de l'agència valenciana de la innovació; proposar totes les iniciatives legislatives i materials i també totes les actuacions de les administracions públiques que es consideren oportunes per a desenvolupar l'article 52 de l'Estatut d'autonomia de la nostra Comunitat Valenciana.

Quant a les funcions del Consell Valencià de la Innovació, en el marc de les directrius i estratègies fixades per Les Corts i el Consell, cal demanar l'opinió de la comissió corresponent de Les Corts sobre les actuacions de l'administració de La Generalitat i de les entitats del seu sector públic instrumental respecte del contingut de l'esmentat article 52; a més a més, informar la comissió corresponent de Les Corts sobre les activitats exercides pel Consell Valencià de la Innovació i els resultats obtinguts; elaborar propostes perquè, si així ho considera ho oportú, siguen sotmeses pel president de La Generalitat al Consell sobre totes les mesures que considere necessàries per al compliment de les seues comeses; i elaborar informes periòdics per al president de La Generalitat sobre les activitats exercides i els resultats obtinguts.

Per a concloure i recapitulant, el Consell Valencià de la Innovació, creat en coordinació entre Presidència i la Conselleria d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball, té com a missió fonamental el disseny d'una agència valenciana d'innovació que actue sobre el conjunt del sistema valencià d'innovació i no solament sobre una part o part d'ell.

Tenim el ferm convenciment que solament amb aquesta visió global i integrada que aporta l'agència valenciana d'innovació serà possible, d'un costat, superar els més que evidents, o les més que evidents fallides de coordinació i interconnexió entre els diferents components del sistema valencià d'innovació; i, d'un altre costat, enfortir i crear sinèrgies entre tots els components del sistema valencià d'innovació aprofitant de forma coordinada totes aquelles infraestructures i institucions relacionades amb l'R+D+I, des d'universitats, organismes públics d'investigació fins a entitats de la mateixa administració autonòmica, incloent sanitat, educació, compres públiques i innovadores, passant pels agents econòmics i socials.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor conseller.

Per a rèplica té la paraula el senyor Almería.

El senyor Almería Serrano:

Gràcies, conseller.

Estem d'acord evidentment amb tot el que vosté ha dit i coneixem el contingut del decret pel qual es crea el Consell Valencià d'Innovació però, realment, no ha donat contestació al que preguntàvem.

I des d'ací li faig una altra pregunta pel que fa que si mentre es desenvolupa eixa agència valenciana de la innovació, que és la que haurà de coordinar i dotar de sentit a tot eixe sistema, eixe entramat tan complicat i fragmentat que tenim aleshores, si té contemplat el seu departament mesures a curt termini per a pal·liar la situació dels instituts tecnològics i quines poden ser les dotacions al pressupost 2016 mentre es posa en funcionament esta agència valenciana de la innovació.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, senyor Almería.

Senyor conseller.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Ja estem en converses amb universitats, estem en converses també per a veure com engeguem el tema dels instituts tecnològics i comencem la coordinació.

I, naturalment, i d'una manera molt més important, estem en converses continuades amb l'empresariat, ¿eh?
, perquè pensem que la interrelació que ha d'haver entre els tres sectors ha de ser bàsica per a implementar i millorar la nostra productivitat, ¿no?

Per tant, sí que he de dir que en el transcurs que pugam tenir aquesta agència de la innovació, des de la conselleria estem treballant, s'està treballant des de l'Ivace.
Hem de dir que tenim més de quaranta treballadors i treballadores que estan dia a dia treballant pel tema de la innovació.

I dia a dia, en tot allò que pugam ajudar bàsicament a la xicoteta i mitjana empresa, perquè és la que marca la realitat de la nostra economia al nostre territori, estarem ahí, ¿eh?
I sempre que pugam ajudar-los per a generar des de la innovació, la investigació i, sobretot, després el desenvolupament i la transferència doncs estarem en total coordinació intentant que això siga el més operatiu i pragmàtic possible, ¿no?

I amb l'intent eixe, l'intent de coordinar ja des del primer moment perquè pensem que s'han desoptimitzat moltíssims recursos perquè no s'ha coordinat massa i des de la coordinació, entenem que podrem amb poquets recursos, per desgràcia, a la millor poder aconseguir eixos guanys que desitgem i eixa productivitat que siga major per a les nostres empreses.

Gràcies.

(Ocupa la presidència el president, senyor Enric Morera i Català)

El senyor president:

Moltes gràcies, honorable conseller.

Amb este punt acabem la sessió d'esta vesprada, tot recordant-los que demà iniciarem els nostres treballs a les nou i mitja del matí, ¡clar!
(rient), com no pot ser d'una altra manera, i que serem extremadament puntuals per qüestions d'agenda del president de La Generalitat.

Senyories, que descansen bé (remors) i fins demà.

Se suspén la sessió.
(El president colpeja amb la maceta)

(Se suspén la sessió a les 19 hores i 30 minuts)