Pol%C3%ADtica%20Social%967123.12.09%20macro.html





Comissió de Política Social i Ocupació realitzada el dia 9 de desembre de 2015.
Comença la reunió a les 10 hores i 34 minuts.
Presideix el diputat senyor César Jiménez Doménech.
Reunió número 4.

El senyor president:

Ocupen els seus seients i anem a començar.

Comencem donant les gràcies per la seua assistència a María Isabel Atienza, Ofèlia Vila, Soledad Moreno, Alberto Guerrero, María Dolores Triviño, Mirna Angélica Costa, María Jesús Santón y Luis Poveda.
No sé si estan tots?
Gràcies per l'assistència i per l'interés.

Començarem amb la lectura i aprovació, si escau, de l'acta de la reunió anterior.
Hi ha alguna persona que tinga res a dir sobre.
.
.
?
No?
S'aprova per assentiment.

I passarà llista la secretària per determinar el quòrum.

(La secretària passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

Bé, una vegada determinat el quòrum, ha arribat una petició pactada i consensuada per tots els grups, d'avançar el punt 6 al primer, d'acord?

Proposició no de llei sobre la ratificació del Conveni 189 de l'OIT, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 295, BOC número 6)

El senyor president:

Com que també va arribar una petició de retirada d'una de les dos PNL que s'agrupaven, el que anem a tractar en primer lloc és la presa en consideració de la proposició no de llei sobre la ratificació del conveni 189 de l'Organització Internacional del Treball, presentada pel Grup Parlamentari Compromís.

Per tant, té la paraula la seua representant, per un temps màxim de huit minuts.

La senyora Ortega Requena:

Molt bon dia, senyories.

Gràcies, senyor president.

Tornem a portar a esta comissió per al seu debat, i esperem que també per a la seua aprovació, una proposta de resolució, la 295, que fa referència a la ratificació per part d'Espanya d'un tractat de l'OIT.

En esta proposició no de llei sol·licitem al govern de l'estat la ratificació del Conveni 189 de l'Organització Internacional del Treball.
Un tractat que és vinculant per a l'estat que ho signa i que ha de comportar una sèrie de mesures que afavorisquen la regularització i contractació de les persones que desenvolupen els treballs anomenats Â«domèsticsÂ», que en són desenes de milers al nostre país, majoritàriament dones, i que molt sovint treballen al marge de qualsevol dret laboral.

Una situació de la qual totes i tots coneixem de la seua existència i que s'ha d'adoptar polítiques efectives, que suposen la plena integració d'estes treballadores al món laboral.

El conveni va entrar en vigor el 5 de setembre de 2013 i pretén estendre els drets laborals fonamentals en les treballadores domèstiques i treballadors domèstics de tot el món.
Tots sabem que són més elles que ells els que hi ha.
Uns drets que no ens haurien de resultar gens estranys, perquè per exemple són el que almenys vint-i-quatre hores de descans diaris i setmanals tinguen estes persones; el dret a un salari mínim i a triar el lloc on viuen i passen les seues vacances; mesures de protecció contra la violència i el compliment d'una edat mínima, que és coherent amb l'edat mínima en altres tipus d'ocupació; el dret a una adequada informació de les condicions de treball, o la no-obligació a residir en la casa on treballen ni a quedar-se en la casa durant les seues vacances.

A cap de les senyories i convidades de hui, que hui estem ací, ens deuria estranyar els drets que contempla este conveni.
Més aviat el que ens deuria estranyar és que hui en dia encara existisca un sector de treballadores que no tinguen garantits drets tan bàsics que sí tenen la resta de treballadores i treballadors en altres sectors.

En l'actualitat hi ha almenys 53 milions de treballadors domèstics en el món, sense incloure els xiquets que treballen en aquest sector.
I el seu nombre és cada vegada major en els països desenvolupats i en desenvolupament.
A aquesta xifra cal afegir al voltant de deu milions i mig de xiquets, la majoria menors d'edat, que treballen com a treballadors domèstics en les llars d'altres famílies.

El 83% dels treballadors domèstics són treballadores domèstiques, són dones.
Des de l'adopció del conveni diversos països han aprovat noves lleis o normes dirigides a millorar estos drets laborals i socials dels treballadors domèstics, entre elles Veneçuela, Filipines, Tailàndia i Singapur.
També han iniciat reformes legislatives Finlàndia, Namíbia, Xile i Estats Units.
I a l'estat espanyol des de 2012 també es va legislar sobre la regularització i passar al règim general, però açò ha quedat totalment insuficient.

Per això considerem que cal la ratificació del Conveni 189, perquè estos fets són fonamentals perquè els governs exercisquen el seu paper com a catalitzadors del canvi i com a garants dels drets de les persones, on es reconeix la dignitat i el valor dels treballs domèstics.

Miren, senyories, els treballadors domèstics treballen amb freqüència sense condició i ocupació clares, sense estar registrats i al marge de la legislació laboral, amb condicions de treball deplorables i molt sovint patint desprotecció laboral.

Els últims estudis als quals hem pogut tindre accés calculen que a l'estat espanyol només el 10% de les treballadores domèstiques estaven cobertes per la legislació laboral en la mateixa mesura que la resta de treballadors.
Eixa falta de protecció jurídica augmenta la vulnerabilitat de les persones treballadores domèstiques i fa més difícil la cerca de solucions.
Com a resultat, els seus salaris són amb freqüència inferiors d'altres treballadors amb ocupacions similars i les seues jornades laborals són molt més llargues.

Cal, per tant, acollir-se a este conveni per regular de forma legal les seues hores de treball, els seues períodes de descans, ambient laboral saludable, mesures de seguretat i el dret a les prestacions per maternitat.
És a dir, igualar-se, que no és una altra cosa, a les condicions laborals i als drets de la resta de treballadors i de treballadores dins del món laboral de l'estat espanyol.
En definitiva, tindre un treball i una vida tan digna com la de qualsevol altre.

Ratificar este conveni, el 189, és assumir un compromís ferm de protegir els drets de les treballadores domèstiques.

Vull recordar que l'Organització Internacional de Treball, de la qual forma part l'estat espanyol des de l'any 1956, que no és poca cosa, és una institució mundial responsable de l'elaboració i supervisió de les normes internacionals de treball.
És l'única agència de les Nacions Unides de caràcter tripartit, perquè hi ha representants de governs, d'ocupadors i de treballadors.
I participen en conjunt en l'elaboració de les seues polítiques i programes, així com la promoció del treball decent per a tot el món.

Aquesta forma singular d'arribar a acords dóna un avantatge a l'Organització Internacional de Treball, i és que incorpora el coneixement del món real sobre ocupació i treball precisament perquè els agents econòmics i socials formen part.

I quan l'Organització Internacional de Treball elabora este conveni ho fa perquè és conscient que les treballadores domèstiques, que a partir d'ara hauríem de dir treballadores de la llar, mantenen una activitat importantíssima, però que, paradoxalment, és un treball socialment infravalorat, invisible, molt invisible, que molt sovint es considera com una activitat laboral complementària i no una ocupació com a tal.

Al nostre territori l'economia submergida ha estat molt per damunt de la mitjana estatal, i en el camp de treballadores de la llar més encara.
Del que es tracta aleshores és, que, a més de ratificar un conveni de l'OIT, una organització de la qual som membres des de fa més de cinquanta anys, la implicació en la solució d'este problema ha de ser el govern autonòmic i també el govern de l'estat, ja que cadascú des del seu àmbit competencial haurà d'aplicar les mesures que corresponguen.

Demane, per tant, que esta proposició no de llei s'aprove per unanimitat, per decència, per creure en la dignitat de tots els treballs i dels qui se n'ocupen per fer-los dignament, i perquè és una reivindicació també sindical, de fa molts anys, perquè ja és la tercera vegada que portem, que es porta açò a estes institucions.

Espere l'aprovació i el recolzament per unanimitat.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyora diputada.

Abans de seguir, volia aclarir que no s'ha retirat la PNL que estava agrupada amb aquesta, sinó que s'ajorna i se tractarà en la següent comissió, la següent reunió.

Per a defensar la seua posició, té ara l'ús de la paraula el Grup Parlamentari Podemos-Podem.

La senyora Cabedo Laborda:

Des de Podem-Podemos donem total suport a aquesta iniciativa presentada pel Grup Compromís.

En la proposta de resolució trobem que hi ha una xicoteta, bé, no sé si errada o simplement seria actualització, que no l'hem presentada per esmena perquè no invalida per res del món el contingut.
Però ara, en la meua intervenció, la comentaré.

I és que a dia d'avui ja no només són dos països de.
.
.
, crec, crec, dos països, sinó que ja són sis països els que s'han sumat a la ratificació del Conveni 189, si no m'equivoque.
El que encara confirma més la necessitat que Espanya se sume a aquesta llista.

Donem suport a aquesta iniciativa bàsicament perquè el que se demana és una cosa tan lògica com que les treballadores de la llar, i parle de treballadores de la llar atenent que el 88% de les persones que realitzen aquestes tasques són dones, demanen una cosa tan bàsica com ser tractades com a treballadores.

Des de Podem-Podemos no entenem com a suficient el pas que se va donar cap endavant en el govern socialista, en el que les treballadores de la llar passaven a ser enteses com a règim general.
I no l'entenem com a suficient perquè pareix que se van enrecordar d'elles quan estàvem en un període de crisi i l'estat necessita recaptar, i se les va entendre com a règim general, però no se'ls donava, per exemple, després dret a tindre l'atur.
Per tant, aquestes persones cotitzaven, però després no tenien un dret tan bàsic com l'atur.

I igualment, òbviament, no estem d'acord en la modificació que posteriorment va fer el Partit Popular, on eixos passets que se van donar endavant els va retallar un any després, en l'any 2012.

El fet que les treballadores de la llar a dia d'avui no tinguen els mateixos drets que la resta de treballadors i de treballadores es una cosa tan bàsica a estar vivint en un estat on les tasques domèstiques no són valorades, ni les que se fan remuneradament ni les que se fan remuneradament, la qual cosa encara crida més l'atenció, com estava dient.

Nosaltres a dia d'avui no tenim presència en el govern de l'estat; per això en aquelles institucions en les que sí que tenim presència donem suport a aquesta iniciativa, des de l'autonòmic i també des de l'europarlament.

La setmana passada la nostra eurodiputada, Tania González, va presentar ja una proposició en l'europarlament, que afortunadament va ser aprovada, i que actualment està.
.
.
, la va presentar en la comissió d'ocupació i actualment està en la comissió d'assumptes de la dona.
Allí, a part de demanar la ratificació d'aquest conveni, també emfatitzàvem en algunes coses que ens preocupen molt, com, per exemple, és que s'atorguen mecanismes per a denunciar les situacions d'abús dins de l'àmbit.
.
.
que per aquestes dones és el seu àmbit de treball, però que per a les famílies és el seu àmbit familiar.
Però això no implica que òbviament se les violente a aquestes dones.
També per això demanàvem mesures per a realitzar inspeccions en aquestes residències privades, però que componen l'element de treball.

Atenent que el 80% de les treballadores i dels treballadors són emigrants, també vam recordar allí, en l'europarlament, que el Consell d'Europa havia de verificar en tots els països la Convenció d'Europa sobre l'estatus legals del treballador migrant i la Convenció internacional per a la protecció dels drets dels treballadors migrants i de les seues famílies.
I també reclamàvem un suport en les polítiques públiques per a les cooperatives, associacions de dones i plataformes de dones que, al cap i a la fi, han sigut les que han aconseguit que els seus drets vagen endavant.

Per tant, en definitiva, donem suport i esperem que a instància estatal també avancem en aquest camp.

El senyor president:

Gràcies, senyora Cabedo.

A continuació, té l'ús de la paraula, per a establir la seua posició, el Grup Parlamentari Ciudadanos.

El senyor García Salvador:

Hola, bon dia.

Mosatros recolzarem la proposició que fa el Grup Compromís.
Potser fóra suficient veient les dades que traguem del sindicat Comissions Obreres quan parla de quines són les condicions laborals, sobretot principalment de les dones, que fan estes tasques.
Parlen que no tenen dret a la desocupació, de falta d'incloure l'ocupació de la llar en la llei de prevenció de riscos laborals, no tenen dret a la jubilació anticipada, estan excloses del fons de garantia salarial, no és obligatori comunicar el contracte a l'oficina d'ocupació, dificulta l'accés a la inspecció de treball al centre, no tenen dret a una negociació col·lectiva, se fan descomptes per pagament en els menjars fins i tot a voltes per un 30% per l'hostalatge a casa, la qual cosa és un abús.
Inclús l'acomiadament improcedent inferior a la resta de treballadors amb vint dies.

Però a més d'això, hem estat recolzant esta compareixença nostra en el que mos diuen també algunes institucions d'enorme rellevància, com és Human Rights Watch o la Lliga contra l'Esclavitud, que en juny de 2009 plantegen una sèrie de recomanacions que van dirigides als membres precisament de l'OIT sobre el treball domèstic.
Estem parlant d'un treball que suposa una ocupació de milions de persones al llarg del món, a voltes fins i tot un 10% de l'ocupació total en alguns països.
Vol dir això que no es pot entendre en l'actualitat les societats sense este tipus de treballadors.
Estem parlant d'un treball infravalorat i mal regulat, un excessiva càrrega laboral i mal pagats, desprotegits, exposats a abusos.

Estem parlant principalment de dones que van patir unes condicions de treball que no complixen ni remotament els estàndards internacionals.
Com hem vist, salaris baixos, falta de períodes de descans, exclusió de protecció social en seguretat social, prestacions per maternitat; immigrants, en la segona part, gent vulnerable, on n'hi ha tarifes de contractació exagerades, les barreres lingüístiques, la confiscació de passaports.
.
.

Cal dir que alguns governs ja han pres importants passos per a garantir que els treballadors domèstics puguen disfrutar de la mateixa protecció segons les seus lleis laborals.
I és que a banda de poder aprovar este Conveni 189, és també d'interés que els governs nacionals facen una sèrie d'implementacions, com hem dit, doncs en temes de seguretat social, etcètera.

Malauradament, són una excepció els països que estan disposats a fer esta…, a fer estos avanços.
El problema potser la idea tradicional de considerar les treballadores domèstiques com a ajudants, més que com a treballadores.
Això està unit al fet que el treball es realitza en domicilis privats i no en empreses.
Això porta que en la pràctica les proteccions socials no s'ha estés als treballadors domèstics.

El Conveni 189, per tant, deu ser ratificat, perquè parla d'un treball decent per als treballadors i treballadores domèstiques.
Un tractat adoptat per la Conferència Internacional del Treball, compost per delegats dels governs, treballadors, ocupadors dels 183 països membres de l'OIT.

El Conveni 189 oferix una protecció específica als treballadors i treballadores domèstiques, exigix als estats una presa…, que prenguen una sèrie de mesures amb la finalitat d'aconseguir un treball decent, que siga una realitat per a eixos treballadors.

Con he dit, és molt important també el poder implementar-ho per mitjà de l'aplicació o adaptació de les lleis ja existents o per mitjà del desenvolupament de noves iniciatives per part dels estats.

El Govern d'Espanya, és cert, ha efectuat recentment una sèrie de modificacions per a millorar les condicions laborals d'estos treballadors.
Me puc referir a la Llei 27/2011, d'1 d'agost, o la Llei 29/2012, de 28 de desembre.
Tot que eixa Llei 27/2011 es va plantejar perquè fóra una integració dels empleats…, del règim d'empleats de la llar dins del règim general de la seguretat social, però en un sistema especial.

En esta llei, siga quina siga la quantitat d'hores de treball que se preste i el nombre de cases en què estes dones treballen, principalment estes dones, se deu estar donat d'alta en la seguretat social.

Malauradament, no va sortir l'efecte desitjat i es va plantejar una nova reforma del Reial decret llei 29/2012, que s'han produït modificacions per a intentar pal·liar els efectes negatius d'eixa Llei 27/2011.

Bé.
Per tot i per allò exposat, jo crec que són arguments més que suficients.
Se tracta, en definitiva, que estes persones estiguen en igualtat de condicions amb la resta de treballadors i puguen exercir la seua tasca d'una forma decent.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyor García.

A continuació, té l'ús de la paraula per a establir la seua posició el grup parlamentari PSPV-PSOE.

La senyora Mustafá Ávila:

Gràcies, senyor president.

Bon dia.

Miren, ratificar el Conveni 189 de l'Organització Internacional del Treball és reconéixer els drets laborals de més de set-centes mil persones a l'estat espanyol, de les quals al voltant d'un 90% són dones, però sembla que el govern del Partit Popular no ho té a la seua agenda.

Va ser, efectivament, un govern socialista qui es va preocupar de legislar per a integrar les empleades domèstiques -i parle en femení, perquè ja he dit que són vora el 90%- en el règim general de la seguretat social i millorar els seus drets com a treballadores.

S'ha de dir que ràpidament, a l'any següent, el govern de Mariano Rajoy va canviar la norma perquè de nou la responsabilitat recaiguera en les treballadores, deixant-les, una vegada més, en una situació de clara indefensió.

Estem parlant d'un sector que a més de feminitzat, és extremadament precari, de persones que en moltes ocasions tenen jornades de més de sixanta hores setmanals, inclús vint-i-quatre hores al dia en el cas de les persones internes.

El Conveni 189 estableix una sèrie de normes que garantitzen la protecció dels treballadors i treballadores de la llar.
És l'instrument per a fer front a les nombroses situacions d'abús que es produïxen en aquest sector.
Les persones que treballen a la llar, desafortunadament, no tenen assegurada la igualtat de tracte.

Per tant, considerem que és urgent que l'estat espanyol ratifique dit conveni, tal com han fet altres països de la Unió Europea, perquè pensem que no fer-ho és mirar cap a un altre costat, mentres al nostre voltant es produïxen situacions que recorden més l'esclavitud que un treball digne.

Les persones treballadores de la llar fan una tasca invisible, però fonamental en la nostra societat.
És una qüestió de justícia social reconéixer el seu paper i els seus drets.

Per això, el vot del Grup Socialista a esta PNL serà favorable.

Gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyora Mustafá.

A continuació, té l'ús de la paraula per a establir la seua posició el Grup Parlamentari Popular, per un temps de quatre minuts.

La senyora Ferrer San Segundo:

Buenos días.

Anuncio, ya de entrada, que el Grupo Parlamentario Popular va a votar sí a la iniciativa, porque estamos de acuerdo con su finalidad, pero sí que nos gustaría dejar algunos matices o algún análisis, un poco de profundidad que queremos poner de manifiesto.

Consideramos que si no se ratificado por España aún no es por desacuerdo, sino por varias razones acumuladas, que también han de valorarse.
En primer lugar, las dificultades operativas, en la medida en que poner en la práctica en marcha efectiva este convenio y sus recomendaciones, como la 201, requieren…, al tener que aplicarse en contratos pactados personalmente y no con la intermediación de la administración, y además al referirse a un ámbito tan especial, como que el centro de trabajo sea a la vez el hogar familiar, que, como sabéis, tiene unas protecciones penales e incluso constitucionales, pues requiere un tiempo de aplicación progresiva.
No solo eso, el propio artículo 13 del convenio habla de esa aplicación progresiva.

En segundo lugar, el coste económico.
Es evidente la grave crisis sufrida por España, que ha venido impidiendo añadir prestaciones que puedan suponer incremento de gasto público, lo cual no supone que no sean justas.
Y por eso votamos que sí.
Pero estoy hablando de cuál es la explicación, porque las prestaciones fundamentales de las que hablamos pueden ser la de desempleo, la de maternidad, que, en definitiva, estamos hablando de gasto público.

Es más, el propio convenio de la OIT, en el artículo 14, prevé esa aplicación progresiva.
Y, además, efectivamente, bueno, yo tenía contabilizados no dos sino tres países.
Hablamos del entorno de la Unión Europea, se añadiría también Bélgica, que creo que también ha sido aprobado.
Pero el que no haya sido todavía mayoritariamente, más allá de la inquietud por la justicia social, es un indicativo de alguna manera de las dificultades prácticas de aplicación de ese convenio y que tiene que hacerse de una forma progresiva.

Tampoco podemos olvidar que esa ampliación de prestaciones supondría también una mayor cotización y, por tanto, un mayor coste salarial.
Y ese mayor coste salarial, cuando veamos la PNL, veremos…, porque hay una indicación en tal sentido, que a mí me parce acertada, de bonificar esas cotizaciones.

Porque, efectivamente, ese mayor coste salarial, especialmente en momentos de crisis, que ha afectado tanto a familias que necesitan ayuda y asistencia para cuidar a sus niños y a sus mayores, ese mayor coste salarial es lo que está produciendo la falta de contratación, la contratación irregular, digámoslo absolutamente claro.
Y también la no regularización de esa situación es por eso.

Como estamos de acuerdo con los objetivos del convenio, vamos a aprobar, considerando que el propio convenio prevé una aplicación progresiva y que la PNL quizá no contiene esos matices que dificultan su inmediata aplicación, pero aun así, por solidaridad con la finalidad, y sobre todo con las personas afectadas, nuestro voto va a ser afirmativo.

Estamos convencidos de que en cuanto las condiciones lo permitan, y haciéndolo compatible con la tutela de los derechos fundamentales concurrentes, se va a producir la ratificación del convenio de la OIT en España, esa adhesión gradual en el tiempo para la adaptación a las circunstancias legales y económicas, de modo que se pueda tutelar la seguridad, la protección, las condiciones de trabajo, los derechos económicos y, en definitiva también, la dignidad de cualquier empleado en España, sea nacional, que también hay muchos, o no lo sea, evitando desamparo, abuso, vulnerabilidad, y teniendo en cuenta que es una materia en la que, afortunadamente, se ha avanzado.
Y eso lo ha de valorar quien tiene la competencia, que es el Gobierno de España.

Y en segundo lugar, porque es de justicia poner en valor la aportación que estos empleados o empleadas de hogar, más empleada, en primer lugar, a nuestra vida, porque cuidan de nuestros niños, nuestros diversos funcionales, nuestros mayores.

Y en segundo lugar, y no menos importante, a la economía nacional, no solo por la cotizaciones a la seguridad social o el pago de impuestos, que directa o indirectamente se deriven de esa actividad, sino también porque coadyuvan algo tan importante como es la conciliación, que en España hombres y mujeres, con menores o mayores a su cargo, puedan desarrollar su actividad laboral o profesional.

Muchas gracias.

El senyor president:

Gràcies, senyora Ferrer.

En principi, com tots els grups han manifestat que estan d'acord amb la proposta, passaríem a la votació.
(Veus)

La senyora Ortega Requena:

Moltes gràcies, senyor president.

Únicament dir que crec que estem en un moment històric, perquè esta PNL s'ha portat ja diverses vegades, dos vegades, si no m'equivoque, ací a esta…, a la mateixa comissió i es va votar en contra, lamentablement, pel Partit Popular.

M'alegre que ara consideren que cal votar-la a favor i en estos moments se considera que és una veu unànime al costat de les treballadores de la llar.
Demanar que el treball, que el treball de la llar siga un treball decent i fer un clam cap al Govern d'Espanya perquè açò siga regularitzat.

El conveni marca uns mínims, i esperem que ara amb eixos mínims, sí, efectivament, que se regule progressivament.

Les dificultats operatives són les mateixes que han pogut tindre altres països que ja ho tenen aprovat.
Per tant, nosaltres hem de començar per ahí.
Però és una reivindicació històrica des de 1978, que n'hi han moltíssimes persones lluitant per estes coses.
I jo pense que ens afecta a totes i a tots.

I està clar que la llei des de 2012 no ha segut totalment efectiva, no ha funcionat per la reticència dels ocupadors, per la complexitat del procediment, per la pressió de les empleades, pel seu alt cost que repercutia en el seu sou i, sobretot, pel tema de la prestació de l'atur.

Fem-ho progressivament, però fem-ho.
Hui és un dia històric i hui veig que va a ser un clam cap a la dignitat del treball domèstic.

I agrair la presència també de les representants sindicals que han vingut a acompanyar-nos.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyora Ortega.

La senyora Ferrer San Segundo:

Nada.
Medio minuto para…

El senyor president:

¿Medio minuto?

La senyora Ferrer San Segundo:

…porque ha sido directa la alusión.

El senyor president:

Bueno.

La senyora Ferrer San Segundo:

Bueno.
Simplemente decir que, evidentemente, esto es una cuestión de tiempo, el tiempo ahora no es igual a otro en que se hayan podido producir esas presentaciones.
Y nosotros…, este grupo ahora lo ha valorado en este tiempo.
En este tiempo consideramos que han mejorado las condiciones económicas que pudieran haber impedido o retrasado hacer efectiva esas prestaciones.

Y en segundo lugar, ha pasado más tiempo para poder adaptar esas dificultades operativas de las que también hablaba.

Entonces, este grupo ha decidido, y lo decide en el momento en que se presenta, votar que sí, y estamos contentos de que además sea unánime.

El senyor president:

Gràcies, senyora Ferrer.

Ara sí, anem a procedir a la votació.
¿Vots a favor?
Unanimitat.
(Pausa i aplaudiments)

Proposició no de llei sobre implementació d'agents d'igualtat que integren mesures per a la igualtat de gènere real i efectiva als centres docents públics i concertats, presentada pel Grup Parlamentari Podemos-Podem (RE número 1.
631, BOC número 15)

El senyor president:

Anem a passar al següent punt, que era el punt 2 en l'ordre del dia i l'hem posat al punt 3, que seria la presa en consideració de la PNL sobre implementació d'agents d'igualtat que integren mesures per a la igualtat de gènere real i efectiva als centres docents públics i concertats, presentada pel Grup Parlamentari Podemos-Podem.

Té l'ús de la paraula la senyora diputada Cabedo, per un temps màxim de huit minuts.

La senyora Cabedo Laborda:

Gràcies, senyor president.

Quan vam presentar aquesta PNL, va ser després d'una explicació que va vindre de l'Audiència Provincial de València, que ja va ser como la gota que…, suficient, ¿no?
, on l'Audiència Provincial de València indicava, en la seua valoració del primer semestre, que les víctimes de violència de gènere cada vegada eren més joves, però també els seus agressors.
També indicava que s'hauria de replantejar la informació i la formació que rebien els i les joves i que aixina li ho manifestaria inclús a la conselleria d'educació.

Aquest mateix any 2015, que estem a punt de deixar enrere, des del Consell d'Europa també hem rebut una recopilació de bones pràctiques per a promoure l'educació lliure d'estereotips i per a introduir mesures que recullen la recomanació que ve directament des del consell de ministres sobre la transversalitat de gènere.

I açò és a causa també perquè des d'Europa s'entén que a dia d'avui se pot concloure que el sistema educatiu està fracassant, està suspenent en la integració d'una adequada educació en igualtat i també en la integració de la perspectiva de gènere.

Tenint en compte aquest context, nosaltres ens plantegem què està fallant.
Si anem al marc legal ja des de 1978 tenim no només l'article 14, que parla sobre la igualtat, sinó que a més tenim l'article 9.
2 que indica que els correspondrà als poders públics promoure les condicions perquè aquesta igualtat siga real i efectiva.
Per tant, no només tenim una igualtat formal sinó que una apel·lació perquè eixa igualtat siga real i efectiva.

Posteriorment, tant a nivell estatal com a nivell autonòmic, hi han hagut lleis que han anat desenvolupant aquest articulat constitucional.
En el cas valencià tenim la llei valenciana de 2003 que dedica tot el títol II a l'educació per la igualtat.
Dins d'aquest títol II es dóna inclús una definició sobre què significa la coeducació, entenent el sistema coeducació com un model d'ensenyament basat en la igualtat de gènere, és a dir, ja no només parlem d'una educació mixta sinó d'una coeducació, no que xiquets i xiquetes compartisquen les mateixes aules sinó que allò que s'ensenya siga respectuós radicalment amb la igualtat entre sexes.

També parla d'aquesta definició del rebuig a la discriminació i del potenciar la igualtat en els currículums escolars, inclús aquesta llei inclou un article 8 que apel·la directament a l'administració autonòmica per a establir i fomentar els mecanismes de formació, control i seguiment per a implantar i garantir la igualtat de sexes en el sistema educatiu valencià.

Posteriorment, a nivell estatal es va tornar a donar cobertura a través de la llei de 2007, la llei d'igualtat i també inclús, dins de la mateixa llei d'educació de 2006 es diu que en el consell escolar es designarà una persona que impulse les mesures educatives d'igualtat.

Per tant, si tenim aquest marc legal que arranca des de la Constitució de 1978, que ha sigut desenvolupat a nivell autonòmic, que ha sigut desenvolupat a nivell estatal, ¿com pot ser que a dia d'avui encara vinga una valoració per part del mateix poder judicial on s'està dient que alguna cosa falla en l'educació perquè s'incremente el número de víctimes i el número d'agressors i des d'una institució superior o a un altre nivell, l'europea, se'ns està emfatitzant que el nostre model educatiu està fallant en els termes d'igualtat?

Des de Podem-Podemos hem intentat, per tant, buscar una solució a aquest problema, que és, com veiem, totalment actual.
I ens hem anat a mirar què havien fet també en altres comunitats autònomes, com per exemple la de Cantàbria, que allò que ha fet ha sigut emfatitzar encara més en la regulació.
Això ens recorda molt, per exemple, el passat 25 de novembre que en les Corts Valencianes vam haver de modificar un reglament per a instaurar mecanismes de votacions per a fer efectiu l'article 3.
Pareix ser que a dia d'avui per molt que hi haja un article que proclama la igualtat, fins que no hi ha mecanismes que obliguen obligatòriament a desenvolupar eixos articles no s'aconseguix eixa igualtat real i efectiva.

Per això, nosaltres presentem aquesta PNL on instem el Consell que se garantisca que, a través de la figura de l'agent d'igualtat, puguem, efectivament, arribar a eixa coeducació.

Per això, també la nostra proposta de resolució, hem sigut molt taxatives dient exactament quina acreditació ha de tindre eixe agent d'igualtat que implemente tot això per a verificar que, efectivament, la coeducació siga real, més allà del que diu la llei orgànica estatal, que diu que al consell escolar hi haurà una persona, perquè que hi haja una persona ja hem vist que no és real i efectiu.

Volem un agent d'igualtat, volem que eixe agent d'igualtat tinga l'acreditació que la federació estatal d'associacions professionals d'agents d'igualtat d'oportunitats, la Fepaio, diu que és la necessària.
I, a més, hem inclòs una sèrie de funcions que creiem que ja des de Les Corts hem d'apel·lar al Consell perquè assegure que aquest agent d'igualtat durà a terme.

Per què aquestes funcions?
Perquè creiem que són les funcions que desenvolupen el que la llei autonòmica entén com a sistema coeducatiu i que he explicat abans.
Parlem tant de la prevenció de violència de gènere com la prevenció dels assetjaments que són conseqüència del model masclista i patriarcal, com és l'assetjament sexual per raó de sexe, orientació sexual o identitat de gènere.

Parlem que s'assegure que hi haja una educació afectiva sexual i d'autoestima des de la igualtat; parlem que eixe agent d'igualtat implemente pautes d'educació també en la prevenció de trastorns alimentaris en joves, que està íntimament relacionat amb l'autoestima; la implementació del llenguatge no sexista, ja sabem allò de què lo que no se nombra, no existeix.

L'educació en drets humans des de la perspectiva de gènere, la implementació de biblioteques de gènere on el professorat puga accedir a material amb el qual treballar.
Moltes vegades el professorat vol integrar eixa perspectiva de gènere, però no sap com.
Per això parlem d'eixa implementació de biblioteques, però també de la formació del mateix professorat, la formació dels pares, mares i representacions legals.

També demanem que se garantisca una orientació acadèmica professional no esbiaixada pel gènere.
Quan anem després a la universitat veiem eixa segregació horitzontal entre les xiques que estudien unes matèries i els xics que estudien unes altres matèries.
Des dels centres escolars anteriors a la universitat hem de ficar el focus en açò.

També parlem de la promoció d'iniciatives relacionades amb la igualtat i que eliminen estereotips i rols.
Hi ha professores que ens han vingut a explicar com coses tan simples com donar-los nom a les diferents aules dels centres docents a vegades crea conflictes, perquè elles volen ficar noms de dones i hi ha altres professors que només volem ficar nom d'homes.
Això també és trencar amb estereotips i rols determinats perquè després els xiquets i les xiquetes es desenvolupen en igualtat I, per tant, com a conseqüència, tinguem menys víctimes de violència de gènere i menys agressors de violència de gènere.

Gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyora Cabedo.

A continuació té huit minuts, perquè s'han presentat esmenes, el Grup Parlamentari Ciudadanos té huit minuts per a defensar les seues esmenes.

El senyor García Salvador:

Mosatros en principi anem a recolzar esta proposició no de llei.
Simplement afegir dos esmenes, una de modificació i una d'addició on se menciona el que per a nosaltres sempre són els gran oblidats, la gent amb diversitat funcional.
Això és el que intentem, espero que això es reculla i s'aprove, que se preste especial atenció als casos de diversitat funcional.
Implementar, igualment, un protocol d'igualtat per a aquestes persones.
Eixa és simplement l'esmena que volíem plantejar.

Quant a la proposta mosatros com estem a favor ens sembla bé i ens sembla que això arranca justament a aquells espais on es promouen els canvis, que és l'escola, és l'àmbit familiar, és l'àmbit laboral.
A favor d'eixos agents d'igualtat que integren mesures per a la igualtat de gènere que siga real i efectiva.
El reconeixement crucial que l'escola pot i deu desenvolupar en la superació del sexisme i la violència de gènere és una cosa que està ja generalitzat en la nostra societat.
L'educació és una part essencial, un motor dels canvis profunds cap a altres models socials més justos i equitatius.
És oportú fer front des dels centres educatius a la implantació d'una pedagogia coeducativa al dèficit de ciutadania que roman en la construcció desigual i jerarquitzada dels gèneres.

Els agents d'igualtat han de servir per a implementar un pla d'igualtat des del qual s'avance cap a la igualtat de gènere i cap a la construcció d'un model educatiu no androcèntric.
Malgrat el reconeixement de la igualtat d'hòmens i dones davant la llei sense cap mena de dubtes s'han fet passos molt importants, però encara avui sofrim el que és la violència de gènere, la discriminació salarial, el major atur femení, l'escassa presència de dones en llocs de responsabilitat política, social i econòmica, els problemes de conciliació laboral i familiar.
.
.
És a dir, continuem tenint una tasca pendent que ha d'estar abordada, per una banda, pel que són instruments jurídics i, per altra banda, noves polítiques públiques, noves polítiques públiques que han d'arrancar, precisament, des dels centres docents.
Dins d'estes polítiques públiques, l'educació ha d'ocupar un lloc prioritari.
Així ho reconeix la llei, per exemple, 9/2003 de les Corts Valencianes.

Des de Ciutadans hi ha certs aspectes a tractar pels agents d'igualtat que plantejaríem.
Per exemple, seria un tractat més adequat de la igualtat de gènere; un ús més inclusiu del llenguatge evitant usos sexistes; una percepció d'una millora del clima de convivència; un tracte més igualitari, a més d'una major sensibilització davant les situacions de desigualtat de gènere.

Una reflexió sobre la distribució dels espais i dels recursos, utilitzant com a criteri la igualtat de gènere.
Conscienciació i reflexió de l'alumnat sobre el repartiment igualitari de les tasques de la llar en el si de la família.
Reducció de les actituds discriminatòries per raó de gènere.
Augmentar, com bé deia la companya de Podem, els recursos bibliogràfics i videogràfics en matèria de coeducació.
Fer partícips, molt important, fer partícips a les famílies amb reunions, xerrades o activitats de coeducació i/o igualtat de gènere desenvolupades en els centres fonamentalment a través de les AMPA.

Penso que estos punts tenen una importància i és rellevant que açò es duga a terme.
I a partir d'ahí esperem que les coses canvien per a bé.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyor García.

També ha arribat una esmena del Grup Parlamentari Compromís.
I, per tant, tindrà huit minuts per defensar-la.
Endavant, senyora Ortega.

La senyora Ortega Requena:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories, la nostra esmena va dirigida a la manera de posar en pràctica la petició del Grup Podem.

Celebrem, de veritat, esta proposta pel fet que fa treballar en este assoliment de la igualtat real i efectiva, sexual i de gènere en el cicle escolar, especialment perquè les dades i els estudis que tenim damunt de la taula hem vist com encara que el número d'adolescents maltractades pels homes s'ha triplicat, estes dones, les dones adolescents, les dones menors no denuncien.
I això ha de ser conseqüència i hem de reflexionar i hem de començar a treballar-ho des de les aules.
I cal treballar el masclisme en les aules.

Hi ha diversos estudis que recolzen estos fets, com són estudis sobre la unitat de psicologia preventiva en la igualtat i prevenció de violència de gènere en l'adolescència, i tots els estudis indiquen que hem d'agafar-nos seriosament el tema del treball, del masclisme dins de les aules.

És fonamental este treball, este estudi, sobretot pel que fa al tema de com s'aniria a abordar.
I en estos moments jo pense que la despesa que suposa el ficar estos mecanismes en marxa dins de les aules ho faria inassolible a curt o mitjà termini.

Per tant, la nostra esmena que plantegem és per a donar-li immediatesa a esta resolució que porta Podem, el Grup Podem, i que trobem totalment encertada.

I el que volem és que siga el mateix personal del centre, prèviament format per agents d'igualtat amb la titulació que es planteja en esta PNL, que trobem que és molt encertada, que siguen ells els qui s'encarreguen.
I que pràcticament tot el professorat del centre tinga la formació suficient poc a poc.

Per tant, el que demanem amb la nostra esmena seria implementar la figura del coordinador d'igualtat en els centres, garantint-nos que estos coordinadors han rebut la formació necessària per assolir estos objectius d'igualtat sexual i de gènere.

Seria fonamental la creació d'esta figura per tal de vigilar que no es produïsquen situacions de desigualtat i amb capacitat per diagnosticar i analitzar estes situacions, així com de proposar mesures concretes d'igualtat i coeducació.

Estes figures tindrien, per descomptat, presència efectiva en els consells escolars de centres i serien els agents transmissors, estos coordinadors coordinarien tota la tasca que es farien en estos centres.
D'esta manera podien donar immediatesa a esta resolució i ficar-ho en pràctica ja.

Per tant, demanem al grup Podem que accepte l'esmena.

Gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyora Ortega.

Per a respondre per a vore si accepta o no l'esmena té huit minuts la diputada senyora Cabedo.

La senyora Cabedo Laborda:

Agrair les esmenes, tant de Ciutadans com de Compromís, anem a acceptar-les totes elles.
Al senyor García agrair-li la seua esmena, perquè el que ha fet ha sigut emfatitzar en la doble discriminació que patixen les dones amb diversitat funcional.
No puc evitar recordar-me i mencionar la nostra senadora, Pilar Lima, que és dona i és sorda i que va ser ella qui ens va donar a conéixer un manifest que és ja de 1997, que és Â«El manifest de les dones amb discapacitat de EuropaÂ», que va nàixer en el fòrum europeu de la discapacitat on justament ens parlava d'aquestes problemàtiques.

Les funcions que nosaltres hem volgut taxativament ja fer constar en la nostra PNL.
.
.
Parlem de prevenció, per exemple, de violència de gènere i d'altres tipus d'assetjament.
Justament ella ens parla de com aquestes dones amb diversitat funcional són, normalment, les més vulnerables a les violències.

Però també violències parlades en plural.
Perquè, per exemple, nosaltres també parlem, com una de les funcions que ha de n'hi hauré necessàriament, és d'eixa educació afectiva sexual i en autoestima -aquestes dones, moltes vegades, estan estigmatitzades; perquè és un estigma ser dones per exemple asexuals, quan, tot el contrari, una persona amb diversitat sexual és una persona sexual-.
I això suposa fomentar i promoure eixa autoestima en elles, però també que puguen accedir a informació sobre el seu funcionament sexual i, a més, que eixa informació estiga en cintes gravades, en macrotip, en Braille, etcètera, etcètera.

Açò, al mateix temps, és fonamental per exemple per a la planificació familiar.
Aquesta educació també serà molt important per als seus pares, mares i professorat.

Per tant, li agraïm les seus esmenes.

Quant a l'esmena del Grup Compromís, n'hi ha un principi fonamental en les polítiques d'igualtat, que és el principi de la transversalitat.
I creiem que amb la seua esmena.
.
.
, que no toca ninguna de les funcions que, per a nosaltres, era prioritària i no toca que, a més, la formació vinga per part d'un agent d'igualtat, un agent d'igualtat acreditat, tal com la Fepaio ens indica, això tampoc ho toca, sinó que diu que qui portarà eixes tasques amb eixa formació acreditada per un agent d'igualtat serà un coordinador o una coordinadora dins del centre docent.

Creiem que això fomenta, implementa i desenvolupa eixe principi de transversalitat, perquè una persona del mateix centre docent serà qui adquirisca eixos coneixements i els porte en el centre docent.

I, a més, en certa forma, també desenvolupa la llei estatal, que diu que al consell escolar es designarà una persona que impulse les mesures educatives.
Eixa persona pot ser este coordinador o esta coordinadora.

I, com dic, per a nosaltres era primordial que la formació la portara un agent d'igualtat.
La portarà, segon la nostra PNL; i es respecten les funcions.
Aixina que també agrair la seua esmena.

El senyor president:

Gràcies, senyora Cabedo.

Doncs, una vegada acceptades les esmenes, per a fixar la seua posició té dret a la paraula el grup parlamentari PSPV, per quatre minuts.

La senyora Mustafá Ávila:

Gràcies, senyor president.

Vaja per davant el nostre suport a esta iniciativa.
Perquè tenim clar que la desigualtat en la nostra societat comença en el moment en què comencem a educar.
I que l'educació reglada i formal és responsabilitat del govern; i, per tant, és el govern qui ha de garantir, d'una vegada per totes, una vertadera coeducació, una intervenció educativa que supose que xiquets i xiquetes desenvolupen la seua personalitat en igualtat d'oportunitats, eliminant estereotips i caires sexistes.

Està clar que, desafortunadament, encara vivim en una societat patriarcal; que la forma de presentar els continguts escolars, l'elecció d'estos en detriment d'altres, l'organització escolar, es realitzen encara en funció de valors i normes que són inconscients, però que es transmeten per a reproduir i perpetuar eixes normes i valors de la societat en la qual està immersa l'escola.

Per això, hem de canviar la forma de relació entre persones, que permet que cadascuna d'elles puga descobrir els seus recursos personals i aquells que li oferixen la resta de persones i el món que l'envolta.
Parle d'acabar amb eixa educació que, sense dir-ho explícitament, perfila un futur vocacional i professional -com ha dit la senyora Cabedo- diferent per a xiquets i xiquetes, sense prendre postures crítiques i perpetuant l'androcentrisme imperant.

Hem de tindre clar, com ja s'ha dit també, que la desigualtat és, a més, la llavor de la violència de gènere, una taca als drets humans que s'ha de tallar de soca-rel.

I l'experiència ens demostra que les formes d'exercir la violència contra les dones es transformen en un món que canvia ràpidament.
No hi ha només que vore el retrocés, parlant en termes d'igualtat, que hi ha en les relacions entre adolescents i com les noves tecnologies s'estan fent servir com a ferramentes terribles de control.

És necessària una intervenció seriosa des de la infància, des de l'escola, que implique tots aquells elements que intervenen en la formació de xiquets i xiquetes; i que, com diu l'exposició de motius d'esta PNL, no quede simplement a la sort de trobar un mestre o una mestra amb voluntat de mirar el món amb perspectiva de gènere.

I és a més, com ja s'ha dit, una obligació que marca la llei.
És un deure d'esta societat, i per tant del nostre govern també, acabar amb l'essencialisme que racionalitza i legitima eixa creença falsa que és la naturalesa biològica qui determina allò que és natural o no entre homes i dones.

El destí pensem que no està marcat al nàixer, que som la societat, en el nostre conjunt, qui el construïm.
Educar en igualtat els nostres menuts i menudes és, per tant, crear un futur més just.

Gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyora Mustafá.

I ara, a continuació, per a defensar la seua posició, té l'ús de la paraula la diputada Garrigues, pel Grup Parlamentari Popular.

La senyora Garrigues Francés:

Gracias, señor presidente.

Para cualquier grupo que se encuentre en la oposición es muy fácil votar a favor de una propuesta como esta.
Pero agradecemos, en este caso, la enmienda del Grupo Compromís, que ha venido a cargarse su iniciativa, pero, por lo menos, la ha hecho viable.
Y con eso estamos totalmente de acuerdo.

Pedían ustedes que se implementara la figura del agente de igualdad en todos los centros.
Nosotros podríamos estar hasta de acuerdo en eso.
Pero, por primera vez, decían ustedes, Â«atenent la situació financera actual, però garantint que cada centre tinga assegurada la intervenció d'un agent d'igualtatÂ».
No sé cómo se compaginaría esto, porque no creo que la situación actual, por desgracia, al Consell le permita nombrar un agente de igualdad nuevo en cada centro.
¿Sabe usted que hay más de dos mil centros educativos en la comunidad?
¿Sabe usted de qué presupuesto estamos hablando?
Hablamos de más de sesenta millones de euros ¿Sabe usted el presupuesto de 2016 para financiación de entidades locales para el plan concertado de servicios sociales?
En total, unos veinticinco millones.
Los datos están claros.
No se pueden aplicar sesenta millones, y, de hecho, el Consell no lo ha podido aplicar ni ustedes han hecho ninguna enmienda en ese sentido.

Por tanto, como les decía, estamos de acuerdo con la enmienda que ha hecho el grupo…, por supuesto, el Grupo Ciudadanos, estamos súper de acuerdo con la enmienda que ha hecho de incluirlo y, sobre todo, con la enmienda que ha hecho el Grupo Compromís, en este caso, y que va más en nuestra idea.

Nosotros entendemos que sería mucho más factible que dichos agentes estuvieran integrados y fueran formados a través del Cefire, que son los que se encargan de la formación del profesorado.
Por tanto, sería mejor formar a profesorados en este tema y enseñarles a elaborar y a aplicar planes de igualdad.
¿No sería esto más eficiente?
¿No sería mejor aplicar la igualdad de manera transversal?
El Grupo Parlamentario Popular entiende que sí.

Y esto es lo que nosotros entendemos y lo que nosotros propondríamos, no empezar la casa por el tejado.
Iniciar un programa experimental que nos permita medir la efectividad de la medida, donde se incluyan profesionales en la materia, dentro del Cefire, para que se encarguen de formar a los profesores y estos, a su vez, puedan aplicar políticas de igualdad en todos los centros educativos, tratando la igualdad de manera transversal.

Señores diputados, creo que todos estamos muy preocupados por el giro que está dando la sociedad.
No es fácil de entender que las víctimas de violencia de género cada vez sean más jóvenes.
Yo creo que ninguno de los que estamos aquí lo podemos acabar de entender.
Pero, por desgracia, todos los estudios así lo reflejan.

Desde el Grupo Parlamentario Popular, hemos manifestado ya, en muchas ocasiones, que para nosotros la educación es la mejor forma de prevenir la violencia de género.
Por eso, para nosotros es importante aplicar todas las medidas que se puedan, dirigidas a jóvenes.
Pero hemos de ser realistas y aceptar que los recursos son limitados.

Hacen lo de siempre.
Vuelven a hacer propuestas, no las hacen viables, no cuantifican.
¿Pueden ustedes decirnos qué partida iba a poner el Consell en ese sentido; qué enmienda han presentado ustedes?

Hablan de educación, pero tampoco le hacen ver a la conselleria de educación que ellos son los primeros que no aplican la igualdad.

Por eso, entendemos que a nosotros nos preocupa la educación de nuestros jóvenes, una educación en valores, una educación que consiga erradicar la violencia de género.
Pero lo que necesitamos son medidas reales, que se puedan poner en práctica.

Por eso, vuelvo a agradecer las enmiendas presentadas, porque hacen viable una propuesta que, de inicio, no es mala, entendemos que es buena y que el objetivo que pretende es correcto y los objetivos que ustedes solicitan, todas las medidas a mí me parecen perfectas y creo que es lo que se debe aplicar, pero, claro, haciéndolas viables.
Es decir, alguien que esté dentro del centro, que esté formado por un agente de igualdad, que tenga la formación suficiente y que pueda aplicar, de manera transversal, en todos los centros educativos esas medidas.
Porque, si no, lo que estamos haciendo son brindis al sol.

Si pensamos que esta u otra medida son la solución para acabar con el aumento de la violencia, apliquémosla, pero dotémosla presupuestariamente porque, si no, lo que vamos a pensar es que buscan titulares, pero no soluciones, que es lo que creo que todos queremos.

Muchas gracias.

El senyor president:

Gràcies, senyora Garrigues.

Vol l'ús de la paraula?
Un minut, eh?

La senyora Cabedo Laborda:

Simplement un minut per a agrair la unanimitat en aprovar la proposta.

Gràcies a la senyora diputada del Partit Popular, que tenen tantes idees, que seran molt ben benvingudes, que en vint anys no n'han aplicat ninguna ni han tingut interés en aplicar-ne ninguna i que ara s'esperen que vinguen altres per a donar suport.
Però li agraïsc molt el seu suport a aquesta iniciativa.

Gràcies al senyor diputat de Ciutadans, per incloure la perspectiva de la diversitat funcional.

Gràcies a la senyora diputada de Compromís.

La nostra proposta no ha dit mai que en cada centre hi hagen agents d'igualtat, sinó que existira la seua intervenció.
Això no suposa que en cada centre haja d'haver-n'hi un.
Però, gràcies a la proposta de Compromís, s'ha integrat la perspectiva de gènere i se farà a través d'un professor o una professora.

I gràcies al Grup Socialista, que ha fet un magnífic diagnòstic de la situació.

Gràcies a tothom.

El senyor president:

Gràcies, senyora Cabedo.

Sí, tindrà un minut també.

La senyora Garrigues Francés:

(Inoïble) … muy rápidamente.

Agradecer la propuesta.
Pero también decirles que no es que el Grupo Popular no haga propuestas.
Las ha hecho en el pleno y en reiteradas ocasiones.
Lo que pasa es que, muchas veces, el sectarismo político no les permite verlas y, por supuesto, no les permite apoyarlas y, por supuesto, no les permite apoyarlas.
Porque, la misma propuesta la hubiera llevado el Grupo Popular, estoy segura que hubieran dicho que esa propuesta lo que hacía era deshacer su iniciativa y no la habrían aprobado.

Y nosotros, al revés.
Cuando una propuesta es buena, entendemos que es buena venga de donde venga.
Y si va a favorecer, en este caso, a nuestros jóvenes, mejor.

No piensen que antes, que no estaban ustedes, no había nada.
Que durante muchos años -ya se lo dijo alguien en el pleno una vez-, durante muchos años ha habido cosas y se han realizado cosas.
Pero estamos aquí para mejorar.
Y su idea es buena, la de ella es buena y la del señor García es buena.
Y, por tanto, vamos a aplicarlas, vengan de donde vengan.
No, por favor, el sectarismo político no les impide ver la idea que hay detrás.

Gracias.

El senyor president:

Gràcies, senyora Garrigues.

Una vegada establides totes les postures, passarem a la votació.
Vots a favor?
Doncs, unanimitat.

Molt bé.
Moltes gràcies.

I a continuació, anem a fer una pausa d'uns cinc minuts per a aclarir també dos esmenes que s'han presentat i.
.
.
I això.

Ens veiem d'ací cinc minuts.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

Proposició no de llei sobre la creació d'ocupació i el suport a l'emprenedoria juvenil, presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 920, BOC número 15)

El senyor president:

(Inoïble) … és la presa en consideració de la proposició no de llei sobre la creació d'ocupació i el suport a la emprenedoria juvenil, presentada pel Grup Parlamentari Popular.

Té l'ús de la paraula el Grup Parlamentari Popular, per un temps màxim de huit minuts.

El senyor Caballero Montañés:

Gracias, presidente.

Señoras y señores diputados, hace tan solo cuatro años el Partido Popular llegó al Gobierno de España con una situación muy complicada, dramática, en el que cada día mil quinientas personas engrosaban la lista del paro, en la que cerraban empresas y muchos jóvenes veían cómo toda la formación que habían atesorado durante todo ese tiempo no les iba a proporcionar un empleo seguro en España.
España estaba al borde de la quiebra, y esto obligó a que el gobierno del Partido Popular tomara medidas contra el principal enemigo a batir entre, creo, todos los grupos políticos, que es el desempleo.
Y por ello, una de las primeras medidas que adoptó en esta legislatura en concreto, en febrero de 2012, fue la reforma laboral para que la economía española pudiera volver otra vez a crear empleo.

Antes solo se creaba empleo cuando había un crecimiento económico del 3%, y con esta reforma España crea empleo desde que está creciendo económicamente al 0,3%.
Desde el inicio de la crisis en España el proceso de destrucción de empleo afectó especialmente a los jóvenes, agravando su situación y aumentando la tasa de desempleo juvenil, especialmente entre los colectivos de la gente menor de veinticinco años, lo que llevó a que en esa reforma se incorporaran también medidas e incentivos fiscales específicos para la contratación de jóvenes en España.
Los resultados son evidentes.

Tres años después de su aprobación, mal que a algunos les pese, la reforma laboral ha creado un millón de puestos de trabajo en dos años.
Y, aunque se falseen los datos, el 75% de los trabajadores en España tienen un contrato indefinido.

El impacto para los jóvenes de esta reforma es evidente: doscientos cincuenta mil jóvenes menores de treinta años han encontrado un puesto de trabajo.
No obstante, esto no es suficiente.
No obstante, no podemos estar conformes.
En la Comunidad Valenciana seguimos teniendo un grave problema con el desempleo juvenil, y aunque la consolidación del crecimiento de la economía española seguirá creando cada vez más empleo, se tienen que seguir implementando medidas que lo fomenten más rápidamente.

Por eso presentamos esta PNL, porque los gobiernos autonómicos pueden hacer mucho por el empleo juvenil.
No basta con resignarse o mirar hacia otra parte o echarle la culpa siempre al Gobierno de España.
No puede ser que, cuando la encuesta de población activa arroje, dé datos positivos sobre el empleo en la Comunidad Valenciana sea porque hay un buen gobierno o por las buenas políticas del Consell, y que cuando hablamos de desempleo joven miremos hacia otras instancias buscando soluciones.
Porque el empleo es una cuestión de responsabilidades compartidas, a la que deben confluir la inmensa mayoría de las políticas que se implementan también desde La Generalitat.

La situación actual requiere de políticas activas en materia de empleo puesto que, aunque la situación está mejorando, la percepción y la previsión que tienen los jóvenes de su futuro todavía sigue siendo poco esperanzadora.
El paro, la caída del empleo y la falta de futuro para los jóvenes son las principales amenazas reales, y los universitarios ven como soluciones posibles mayores facilidades a la financiación de las empresas, en concreto un 88% de los universitarios, según -no lo digo yo- el quinto barómetro social de la Universidad Complutense de Madrid, elaborado por GA3.
Y justamente lo que pretende esta proposición es eso mismo.

Nos resistimos a pensar que los jóvenes somos una generación perdida.
Somos, por el contrario, la gran esperanza y los que debemos resolver los retos del futuro a los que nos enfrentamos como sociedad.

El objeto de esta PNL no es otra cosa que exigir al Consell que pase a la acción en materia juvenil, visto que el tan cacareado por Ximo Puig plan de empleo joven de doscientos millones de euros para 2016 ahora resulta que no se ha contemplado en los presupuestos que han traído a esta cámara para su aprobación, que parece que va a tener una duración de no sabemos cuántos años y que los fondos que lo constituyen son, en la parte autonómica, no sé si llega al 7%.

El Partido Popular presenta esta propuesta: proponemos nuevas ayudas a la contratación de jóvenes mediante un nuevo programa de subvención del 100% del coste salarial en la creación de nuevos empleos durante al menos seis meses, equivalente al salario mínimo interprofesional, posibilitando también que la empresa pueda completar el mismo.
En este mismo sentido, proponemos también la creación de una línea de apoyo al emprendimiento juvenil, a través de una línea que apoye la creación de cooperativas y sociedades laborales, creadas y dirigidas por jóvenes, cubriendo hasta tres mil euros los gastos de constitución y puesta en marcha, y subvencionando hasta siete mil euros la incorporación de cada mujer o cada hombre desempleado a las mismas.

Es importante apoyar el emprendimiento entre la gente joven.
El talento, la creatividad y la capacidad de los jóvenes pueden hacer que nazcan sociedades exitosas.
Entre otros muchos, Bill Gates comenzó su andadura emprendedora en un garaje.
Y, como todos sabemos, es cofundador de la empresa de software, Microsoft, una de las más grandes del mundo.
Por eso, tenemos que apoyar la creatividad, el talento, y evitar que el talento de los jóvenes se marche de nuestro país por falta de oportunidades y por falta de recursos.
El problema al que muchos de ellos se enfrentan para iniciar ese negocio, esa empresa, o poder ser contratados es precisamente cumplir con los trámites legales y constitutivos.
De ahí que lo que pretende la proposición del Partido Popular es cubrir una parte de los mismos y que además reciba una subvención para que pueda contratar a su vez a más jóvenes desempleados.

A su vez, pensamos que las cooperativas son un buen instrumento para que los jóvenes puedan emprender.
Comenzar una nueva actividad siempre supone un riesgo, pero si se hace de manera conjunta, este riesgo se minimiza.
Y las cooperativas de trabajo son una apuesta para poder emprender de manera socialmente responsable.
Además de crear puestos de trabajo y de crecer profesionalmente como joven, los jóvenes pueden contribuir a la riqueza de su entorno y aprovecharse de ventajas fiscales que tienen las cooperativas.
Y además las líneas que nosotros proponemos.

Estas dos medidas no son un imposible, no son un capricho del Grupo Popular, son un compromiso que nosotros hemos recogido en nuestro programa electoral, del Partido Popular, con el que nos presentábamos a las pasadas elecciones autonómicas.
Son un compromiso, no que nos lo hayamos inventado, sino fruto de las demandas de los colectivos jóvenes y también de las plataformas del sector.
Hoy estas dos medidas serían una realidad si gobernase el Partido Popular.
No obstante, queremos aportar nuestras medidas en positivo para ayudar al Consell en esta materia, donde todos los partidos políticos tenemos una responsabilidad evidente en la generación y la creación de empleo.

La creación de empleo no se puede frivolizar, no puede ser un arma arrojadiza.
Estamos hablando de familias, de dramas, de personas, que cada día se despiertan con la esperanza de encontrar un puesto de trabajo, preparadas y con ganas de aportar a la sociedad todo su trabajo y talento, al que han dedicado mucho tiempo de su vida en formarse.
Un país se mide por los talentos que es capaz de generar, y no podemos desperdiciar ninguno.

En definitiva, estas dos medidas lo que pretenden es hacer más fácil la inserción de los jóvenes en el mercado laboral.
Por una parte, fomentando el emprendimiento y por otra parte apoyando la creación de empresas, así como incentivando también la contratación de jóvenes desempleados.
Todo ello, con la finalidad de hacer un frente común entre la sociedad, los partidos políticos, las instituciones, para de verdad dar una solución a este reto al que nos enfrentamos la sociedad valenciana, que es reducir el paro juvenil.

Muchas gracias.

El senyor president:

Gràcies, senyor Caballero.

S'ha presentat per a esta proposició dos esmenes.
Una conjunta pels grups parlamentaris Socialista, Compromís i Podemos, que defensarà la senyora Andrés.
I per a la seua defensa, té huit minuts.

La senyora Andrés Sanchis:

Gràcies, president.
Bon dia.

Bien, primero comenzar con lo sorprendente que resulta la exposición de motivos de esta PNL, porque se hacen afirmaciones del tipo de Â«en estos últimos años el Partido Popular asumió un gran reto, enfrentarse a una economía en barbecho y unos niveles de ocupación en precario, heredados de unas malas políticas socialistasÂ».
Veinte años no son unos cuantos años.
Estamos hablando de una eternidad en política.
Yo creo que algunas veces el Partido Popular olvida cuánto tiempo lleva asumiendo la responsabilidad de la dirección política de esta comunidad autónoma.

Por otra parte, también sorprende que digan que han conseguido grandes logros en las distintas acciones que han emprendido en esta comunidad para que muchas personas con grandes dificultades puedan encontrar un trabajo digno.
Yo solamente quisiera hacer dos recordatorios en este sentido: por una parte el plan de empleo conjunto entre las tres administraciones públicas, Generalitat… Se lo estaba comentando antes a los compañeros de esta mesa del Partido Popular.
Generalitat, diputaciones, ayuntamientos, dotado con cuarenta y cinco millones de euros para tres años, que después se redujo a quince millones de euros, de los cuales La Generalitat solamente ponía cinco.
El resultado de esos planes de empleo no hace falta que los diga, porque a lo mejor no se los creen, pero como salieron en titulares en todos los medios de comunicación, pues aquí está.

El plan de Fabra para crear quince mil empleos en un año se salda solo con ochocientos puestos.
La Generalitat reconoce que en 2013 solo se firmó el 5,3% de los acuerdos, y que de los quince millones previstos solo se han utilizado novecientos cuatro mil.
De los creadores del plan de empleo juvenil del Consell, del que solo se beneficiaron veintinueve jóvenes de los mil ochocientos previstos, llega ahora otro fracaso con el plan de empleo conjunto entre las administraciones, que el Partido Popular se sacó de la chistera.
Lo dice la prensa.
Es decir, no habían empresarios que quisieran acogerse a este plan de empleo.
Solamente unos cuantos, entre los cuales al parecer en esta mesa alguien conoce a una gran excepción.
Pero fue un auténtico fracaso.
Fue un auténtico fracaso en Valencia, en Alicante y en Castellón.

Y aquí está la denuncia también de la provincia de Alicante.
Â«En el año 2014 el plan de empleo fracasa en la provincia y solo colocará a quinientos ochenta y cinco parados.
Â» ¿O quieren saber cuántos se colocaron por parte del Ayuntamiento de Valencia en este plan conjunto?
Seis personas fueron contratadas por este plan, de los mil trescientos treinta y tres desempleados de Valencia, que tendrían que haber accedido a este plan de empleo.
Fue un auténtico fracaso.
Y mire, se lo voy a decir como lo pienso: creo que nadie quiere que un plan de este tipo fracase, tampoco el Partido Popular.
Pero, por favor, no nos digan ustedes estas cosas y no nos engañen.
No nos engañen.
Tienen que asumir sus errores.
La voluntad sería buena, pero el plan no funcionó.
Fue un fracaso.

De la misma manera que no funcionaron sus políticas en empleo.
Otro recorte del periódico del año 2013: Â«El Servef deja sin usar el 74% de su presupuesto para fomento de empleo.
Â» Nosotros lo que queremos decirles con esto, señores del Partido Popular, su primera medida nos parece absolutamente cósmica.
Que en este momento el Consell de La Generalitat pueda asumir el empleo joven de todas aquellas personas que están buscando un puesto de trabajo durante seis meses y al 100% de su coste no se puede asumir.
El presupuesto de La Generalitat nace de los impuestos que pagan los ciudadanos, en su gran mayoría.
Tienen ustedes que hacer una propuesta razonable.

Nosotros estamos diciendo: Â«Queremos hablar de empleo, queremos atender todas las iniciativas.
Â» Y por eso presentamos la enmienda.
Hágase a través de esta mesa de trabajo que se constituyó en estas Cortes, con el voto favorable de todos y cada uno que presenta ahí sus iniciativas, para que de verdad se consigan esos logros.
Ojalá fuéramos todos los diputados que estamos en estas Cortes capaces de conseguir una línea de subvenciones fácil de acceder para las personas autónomas, en cooperativa, para los emprendedores, que se pierden en el enrejado de las administraciones públicas.
Ojalá esa concesión de esas ayudas fuera rápida.
Ojalá que no se quedara nadie fuera.
Porque no sé por qué una persona de treinta y cinco años puede tener acceso a una ayuda para emprender un negocio, para emprender una nueva actividad.
Y uno que tiene treinta y cinco años y dos meses, no.

Tendremos que valorar también esas cuestiones.
Tendremos que tener en cuenta otros colectivos que pueden ser especialmente vulnerables, como los mayores de cuarenta y cinco años o las mujeres.
Discutámoslo todo eso en esa mesa de trabajo que hemos creado y donde vamos a estar todos representados.
Ese es nuestro punto uno de la enmienda.
Y dejémonos de hacer como si estuviéramos en esta comunidad en el País de las Maravillas, Alicia en el País de las Maravillas.
Se acabó con el gobierno de Fabra.
Y aquí tienen ustedes los resaltados.
No se gastaban los fondos que venían de ayudas europeas.
No se gastaban los fondos que venían del estado.
Y tampoco eran ustedes capaces de poner en marcha programas que alguien inventaba, pero después, cuando llegaban a la realidad, se quedaban en un cajón.

Por otra parte, estamos proponiendo también que lleguen ayudas económicas, claro que sí.
Para la constitución, para el registro, para la apertura de nuevos establecimientos y centros de trabajo.
Para los jóvenes, para los mayores de cuarenta y cinco, sin que nadie se quede atrás.
Estamos en un momento muy complicado.
Las familias lo están pasando mal, y desafortunadamente no entiende de edades.
Los de treinta y cinco, los de cuarenta, los de cuarenta y cinco y los de sesenta.
Todos lo están pasando mal.
Esa sería nuestra segunda propuesta.

Y la tercera, muy importante.
Es necesario que exijamos al estado que recuperemos los derechos que nos han quitado, financiándonos como toca.
Hemos perdido en estos últimos cuatro años el 75% de la asignación que teníamos para planes de empleo.
De nueve mil y pico millones de euros, nos hemos quedado en dos millones trescientos mil.
Esas cuestiones son las cuestiones que tenemos que reivindicar, como diputados responsables de esta cámara, para conseguir que de verdad estos planes de empleo tengan unos resultados que se vean, que se puedan palpar por las personas que están pasando por una situación de necesidad.

Otras cuestiones de las que ustedes plantean, en lo concerniente a la cuantía de las ayudas de incorporación de jóvenes desempleados.
Existen desde hace décadas y forman parte ya de medidas contempladas año tras año en los correspondientes planes anuales de políticas de empleo.

Como también desde la Orden TAS/3501, del año 2005, se aplica en todo el estado español la incorporación de una mujer desempleada, cualquiera que sea su edad, a una cooperativa de trabajo asociado, a una sociedad laboral, viene también subvencionada con una ayuda de 7.
000 euros y si es un hombre con 5.
500, por intentar también incorporar al sector laboral a las mujeres.

En definitiva, yo lo que quiero plantear es, señores del Partido Popular, hagan ustedes un esfuerzo.
Como hemos dicho -y hemos escuchado a otra diputada decir-, no buscamos titulares, lo que buscamos son medidas efectivas y acciones que sean buenas para las personas que están en este momento sin un puesto de trabajo.

Y, por lo tanto, creo que deberíamos de ser capaces de llegar a un acuerdo para poder discutir todas estas medidas en esa mesa que se creó de una forma conjunta y unánime por todos los grupos parlamentarios para salir a la calle y poder ir con la cara bien alta diciéndoles Â«nos estamos ocupando de vosotros, vamos a intentar conseguir entre todos un puesto de trabajoÂ» porque es lo que verdaderamente dignifica la vida de las personas, un derecho fundamental -que no se nos olvide- previsto en la Constitución española.

Muchas gracias.

El senyor president:

Gràcies, senyora Andrés.

A continuació, tindrà l'ús de la paraula per a defensar la seua esmena la diputada Campello, per un temps de huit minuts.

La senyora Campello Moreno:

Gràcies, senyor president.

Miren, no sé què em crida més l'atenció, si que el representant del Partit Popular parle com si ni fóra jove i no coneguera de sobra la situació precària de la joventut que, bé, clar, pot ser no la conega perquè com tenia els seus amiguets de Nuevas Generaciones enxufats en les oficines de l'Ivaj, inclús jo crec que ell també tenia part ahí, en fi, ¿per a què?
(Veus) Sí, no, impresentables vosaltres, que és el que estàveu fent.

Mire, no sé si em crida més l'atenció això o l'exposició de motius que ens fan en la seua proposta: Â«Durante estos últimos años el Partido Popular asumió el gran reto de enfrentarse a una economía en barbecho y unos niveles de ocupación en precario, heredado de unas malas políticas socialistas que nunca supieron medir las dificultades a las que nos enfrentábamos como país y que hicieron que nuestra sociedad cayera en una profunda depresión con la pérdida de millones de puestos de trabajo -i continue-, y a muchas personas se les frustró su futuro personal y familiar, perdieron la oportunidad de seguir su proyecto de vida y aún, a día de hoy, aunque las cifras de empleo son crecientes en nuestra comunidad gracias al trabajo y a las medidas articuladas por los distintos gobiernos del Partido Popular, sigue habiendo en nuestra comunitat muchas personas con grandes dificultades para encontrar un trabajo digno.
Â»

Anonadada me hallo…

El senyor president:

Senyors diputats, un poquet de silenci.

La senyora Campello Moreno:

A banda del to i l'exposició de motius, ¿vostés es creuen el que diuen ahí?
Jo crec que no s'ho creuen però ja la pregunta és: ¿pensen que poden enganyar els valencians i valencianes encara a estes altures?

Miren, el problema de les persones treballadores d'este país ha sigut que vostés han seguit el manual dictat des d'Alemanya, això és el que han fet, aprofitar l'excusa de la crisi per a retallar en drets i precaritzar.
Esta gran estafa, que vostés diuen que és una crisi, es veu en les xifres oficials de l'Institut Nacional d'Estadística.

Des de la reforma laboral de 2012 s'ha precipitat la caiguda del pes de la massa salarial en el conjunt de la riquesa de l'estat.
Segons les últimes xifres oficials, les rendes dels treballadors han tocat fons i només suposen el 46,7% del PIB, és el punt més baix de la història; en canvi, els beneficis empresarials han batut rècords, que és el que els agrada a ells, anar alentando a los grandes, i els menudets que mos vagen donant.
En fi.

I u podria pensar que el que ha fet el Partit Popular és eliminar un contracte de 1.
200 euros per a crear-ne dos de 600 euros, i això és cert, però és que ni així han aconseguit el que havien promés al 2011.
Hui, n'hi ha 25.
000 cotitzants menys que al novembre de 2011.

Per tant, la economia en barbecho, la profunda depresión y la ocupación en precario -a la qual es referix en la seua exposició de motius- encara és més greu després dels seus quatre anys de retallades i de desgovern.
Ara, tenim situacions encara més precàries que al 2011, sous encara més baixos que al 2011 i, en definitiva, pitjor situació per als treballadors i treballadores.

Eixe és el resultat de les polítiques del Partit Popular per a la gent, més enllà de les xifres triomfalistes que alguns d'ells volen vendre'ns: menys treballadors en 2011, més ocupació precària, més temporalitat, més treball en temps parcial i que afecta, sobretot, a les dones, i menys drets amb la reforma laboral sense consens dels agents socials.

Per tant, com vostés en la seua iniciativa fan referència a les polítiques estatals i ocupació digna, un dels punts de la nostra esmena el que demana és que s'inste el govern central a impulsar les mesures necessàries perquè el salari mínim interprofessional siga equivalent al 60% del salari mitjà espanyol, d'acord amb les recomanacions de la Carta social europea.

La Carta social europea és un tractat internacional al qual Espanya està adherit i, per tant, és de caràcter vinculant.
L'últim informe del Consell d'Europa assenyala que Espanya està vulnerant sistemàticament la carta social; per exemple, en el seu article número 4, que és el que vol assegurar un salari digne per a aconseguir un nivell de vida decent.
L'informe també fa referència al 21,8% de la població que viu sota el llindar de la pobresa i que el percentatge de persones que estan en risc d'exclusió s'ha incrementat considerablement a causa de la crisi econòmica i financera.

Una altra vulneració que tenim de l'article 4 -que assenyala l'informe- és el que té a vore amb les hores extra, amb el pagament de les hores extra.
L'informe subratlla que a Espanya no està garantit que una persona reba remuneració afegida o temps extra de descans si fa més hores de les que determina la seua jornada laboral.

Per tant, creiem que cal instar des d'estes Corts el govern central que, ni més ni menys, complisca la legalitat internacional i adequar al salari mínim perquè aquelles persones puguen tindre una vida digna.

Però, també volem plantejar millores al text que ens ha presentat hui el Partit Popular.
Esta iniciativa es va presentar al juliol i des d'eixe moment han passat diverses coses.
Hem conegut, per exemple, que el govern valencià està preparant un pla amb prop de dos-cents milions d'euros de pressupost en el marc de la garantia juvenil.

Per tant, creiem que estes Corts poden incidir en eixe pla i proposem fer-ho amb les següents pautes que proposem en la nostra esmena: Â«Les Corts insten el Consell a impulsar, en el marc del programa Â«Avalem JovesÂ», polítiques actives d'ocupació orientades a garantir als i les joves una oportunitat de treball i/o formació de caràcter estable, incloent ajudes a la contractació per a xicotetes i mitjanes empreses i organitzacions de sectors socials.
Â»

Creiem que és important enriquir el nostre teixit de xicotetes i mitjanes empreses, de joves i també és positiu que les organitzacions del sector social puguen estar dins d'estes ajudes.

I, en segon lloc, fem una proposta metodològica, instem el Consell a continuar amb la ronda de diàlegs amb els diferents agents socials i econòmics per tal d'enriquir amb aportacions les actuacions del programa Â«Avalem JovesÂ», incloent-hi els diferents grups parlamentaris de les Corts valencianes.

Creiem que dins de la voluntat de diàleg del nou govern i de la conselleria d'economia n'hi ha plena predisposició que els grups parlamentaris i els agents socials i econòmics participen de l'elaboració dels detalls del programa Â«Avalem JovesÂ».

No té sentit que ací marquem una quantia determinada, sinó que això es faça en el marc de consens dels empresaris i dels representants dels treballadors i els representants de la joventut, experts i també dels grups parlamentaris.

En tercer lloc, també volem ajudes orientades a les cooperatives i societats laborals, especialment per a dones que pateixen una situació laboral encara més precària que els hòmens.

Per això, instem el Consell a fomentar la integració de joves aturats com a socis de treballadors i treballadores o de treball en cooperatives i societats laborals, intensificant l'ajuda en el supòsit d'integració de dones incloent ajudes per al relleu de la cooperació intergeneracional en cooperatives i societats laborals adreçades a la contractació indefinida o incorporació com a socis de persones joves, amb especial pes este rang de la societat.

Finalment, també volem incentivar l'emprenedoria en clau social en les línies que les esmenes de Compromís en l'última llei de cooperatives vam apuntar i que va molt més enllà de l'ajuda puntual, va en la línia de cooperació i treball en xarxa on els treballadors i treballadores tenen veu, vot i gestió en l'empresa.
(Soroll de papers)

Per això, el nostre quart punt diu que instem el Consell a impulsar la creació de cooperatives com a eina de foment d'emprenedoria entre la joventut valenciana amb programes de formació, suport, ajuda i sensibilització.

En definitiva, unes esmenes que busquen proposar i obrir un diàleg amb tots els agents socials en el marc del pla Â«Avalem JovesÂ», però que no s'oblida de la situació de milers de joves i dels que no són tan joves -com dia la nostra companya-, una vegada s'acaben les ajudes.
Cal un salari mínim, digne i cal, naturalment, complir, la llei.

Gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyora Campello.

A continuació, per a dir si accepta les esmenes té l'ús de la paraula el Grup Parlamentari Popular, el senyor diputat Caballero.

El senyor Caballero Montañés:

Muchas gracias, presidente.

Señores diputados, yo creo que no son conscientes de cómo estaba España hace tan solo cuatro años, en una situación de quiebra (veus), al borde del rescate, en la que la última legislatura tres millones y medio de personas se fueron literalmente a la calle, al desempleo.

Y, bueno, las soluciones que ponían los socialistas pues ya sabíamos cuáles eran, el plan E, esto que parecía que iba a solucionarlo todo pero que al final fue una fábrica más de parados porque todos aquellos que entraban enseguida volvían otra vez al desempleo.

Pero, bueno, vamos a entrar en la cuestión que nos atañe que es la proposición no de ley, en sus enmiendas, para poder analizarlas.

Yo voy a empezar por la forma sin entrar en el fondo, y es que la forma, el día 2 de noviembre de 2015 los grupos políticos que sustentan al gobierno, Compromís, PSOE y Podemos presentan una enmienda conjunta por consenso, por acuerdo a la proposición no de ley que presenta el Grupo Popular; el día 4 de diciembre, el Grupo Compromís se desmarca y presenta una enmienda que enmienda su enmienda, dos firmantes de esa primera enmienda se desdicen de lo dicho y se desmarcan y van en solitario.
Bueno, no sé si la segunda invalida a la primera, si sabían sus compañeros de viaje que más tarde, un mes después iban a presentar ustedes en solitario una enmienda alternativa, si les han ofrecido firmarla o simplemente han querido marcarse el tanto por separado, o si es que se han negado a querer firmarla, no lo sé.

Creo que en un tema tan serio y tan importante como es la lucha contra el desempleo juvenil deberíamos actuar con mayor seriedad y ser extremadamente rigurosos.
Porque, señora Campello, una proposición que pretende incentivar la creación de empleo joven -creo- merece la pena poder detenerse, poder estudiarla, valorarla y por lo menos leerse antes lo que uno presenta para que, luego, no tenga que enmendar posteriormente la misma enmienda.

Pero me centraré en la enmienda que goza de mayor consenso entre los grupos políticos, que era la primera que habían presentado el 2 de noviembre.

Entrando en el fondo -como digo-, bueno, la enmienda que presentan no es que estemos en desacuerdo, no lo estamos, pero, bueno, no sean excluyentes, vamos a sumar, vamos a colaborar, vamos a dialogar, pero lo que no pueden pretender es que modifiquen, cambien el objeto de debate, ustedes propongan su proposición y nos olvidemos de la que proponíamos el Grupo Popular.
Es que no se puede desvirtualizar la naturaleza de nuestra proposición.

Si empezamos por el primer punto, bueno, pues no podemos estar en desacuerdo, ¡claro!
, vamos a atender a las propuestas que surjan sobre empleo y apoyo al emprendimiento juvenil, ¿no?
, que surjan de las mesas de trabajo que todos los grupos políticos nos comprometimos a poder llevar a cabo.
Bueno, ¡claro que nos comprometemos a ello!
, ¡claro que vamos a convertir todo lo que salga de allí en iniciativas para que el Consell se comprometa a cumplirlas!
, efectivamente, pero convendrán conmigo que este punto no mejora en sí mismo la situación por la que están viviendo los jóvenes, lo podemos adherir, podíamos adherirlo, pero no sustituirlo y cambiarlo por el nuestro.

Aquí es que hay una cuestión fundamental, y es que ustedes no pueden dejar evidenciar su falta de propuestas en materia de empleo, y por esa razón tratan de enmendarlo todo, de enmendar cualquier propuesta que venga del Partido Popular para cubrirse las espaldas, para mostrar una intención, una voluntad de querer solucionar los problemas, pero en eso queda, en intenciones, en voluntad, en a ver qué va a parecer, pero en la realidad es que con esta enmienda no se comprometen en nada, no se comprometen en nada, y acaban proponiendo una cosa, una propuesta de resolución que poco o nada tiene que ver con la del grupo proponente.

En el punto número dos hablan de desarrollar una línea presupuestaria.
Bueno, entonces estamos en esto, estamos en este debate, ¿no?
, una línea presupuestaria para poder generar empleo.
¡Concrétenla!
¡Vamos a desarrollarla!
¡Díganme cuánto!
Nosotros ya hemos hecho nuestra propuesta en el primer punto de la propuesta de resolución y en el segundo, ¿les parece poco?
Vamos a hablar de cuánto aumentamos esa cantidad.
¿Les parece por el contrario elevado?
, ¿demasiado?
-como decía la compañera del Grupo Socialista-, pues, vamos a poner un acuerdo de mínimos.

Pero, ¡hombre!
, algo hay que mojarse, vamos a decirle al Consell que se moje, que como mínimo ponga en lo que estemos aquí de acuerdo los grupos políticos, pero vamos a concretar las propuestas, vamos a concretar las propuestas, porque se enmienda para mejorar la propuesta inicial y no para descafeinarla, para rebajarla o para dejarla sin efecto.
Yo creo que eso lo consideramos todos.
(Veus) Estoy hablando y no les he interrumpido.
Gracias.

Pero, claro, puede ser que lo de incentivar la creación de… incentivar la creación empresas por los jóvenes no vaya con ustedes.
Lo puedo entender.
No lo comparto, porque para nosotros la empresa privada es la que crea empleo y riqueza.
Y por eso creo que, apoyando a que los jóvenes puedan ser contratados o puedan crear su propia empresa, estamos proponiendo medidas que van en favor de reducir el desempleo juvenil.

Hablan también de ampliar las ayudas a mayores de cuarenta y cinco años.
Estamos de acuerdo también.
También estamos de acuerdo.
Oiga, vamos a hacer una PNL posterior en la que propongamos ampliar estas ayudas que proponemos para los jóvenes para otros colectivos con dificultades de inserción laboral, no solo mayores de cuarenta y cinco años.
Vamos a poner también mujeres, vamos a poner también personas discapacitadas.
Oiga, si por sumar…, para eso estamos.
Pero no sean sectarios, nos cambien nuestra proposición y presenten ustedes la nuestra.
Queremos eso, sumarnos.
Desde luego, nosotros estaremos de acuerdo.
Podemos apoyarla o no, ya digo que estamos de acuerdo en mayores de cuarenta y cinco, pero hagámoslo, si quieren, en una proposición posterior y ya aviso que el Grupo Popular estará de acuerdo y contará con el respaldo.

En su tercer punto hablan de instar al Gobierno de España.
Ya estamos otra vez echando balones fuera.
Los ciudadanos les han votado…, a todos nosotros, a ustedes para que solucionen sus problemas, para que asuman responsabilidades y no para que miren hacia otro lado.

¿Estamos de acuerdo en pedir al gobierno central que amplíe aportaciones a La Generalitat para programas de desempleo?
Bueno, podemos estar de acuerdo.
Estamos de acuerdo, pero ya se están haciendo muchas cosas.
Pero, ¿qué hay del Consell?
¿A qué se va a comprometer el Consell?
Aquí estamos también para instar al Consell a que se comprometan a algo.

Anuncian un plan de empleo joven, 200 millones de euros, que no viene reflejado en el presupuesto.
La partida que aparece en los presupuestos como empleo para jóvenes, dotada de 16 millones de euros, se lo digo, el estado aporta 9.
175.
000 euros; los fondos europeos, seis millones y medio.
¿Cuánto aporta La Generalitat para esta línea presupuestaria que está en los presupuestos para empleo joven?
50.
000 euros.
50.
000 euros es lo que aporta La Generalitat para el plan de fomento de empleo para jóvenes.
¿Saben lo que se gasta el presidente Ximo Puig en presidencia para las campañas publicitarias de su imagen?
1.
650.
000 euros.

Si de verdad les preocupa el fomento del empleo, les propongo una cosa.
Instemos al Consell a hacer una modificación, un cambio: 1.
650.
000 euros se lo damos de aportación de La Generalitat para el fomento del empleo para los jóvenes y 50.
000 euros para sus campañas publicitarias.
¿Estamos de acuerdo?
Propuestas concretas.

Por favor, dejen de mirar hacia otro lado y póngale número a las declaraciones de voluntad, y así sabremos si de verdad la voluntad es buena o simplemente se trata de palabras bonitas, se trata de dialogar, se trata de llegar a consensos, pero al final quedan en nada.

Muchas gracias.

El senyor president:

Gracias, señor Caballero.

Hay réplica, supongo.
Han solicitado réplica los dos grupos.
Así que tiene la palabra la diputada Andrés por un tiempo de cuatro minutos.

La senyora Andrés Sanchis:

Muchas gracias, presidente.

Si ustedes de verdad tienen intención… si ustedes de verdad tienen intención de llegar a un acuerdo en un asunto tan importante como este, más allá de que usted tenga que hacer un poco aquí de paripé con eso de potenciar la imagen…, le garantizo que Ximo Puig no potencia su imagen.
Lo conozco personalmente y le puedo decir que no.
A lo mejor, alguna persona…, a lo que usted está más acostumbrado y que tiene más cerca, pero Ximo Puig no se gasta 1.
600.
000 euros en potenciar su imagen, ni por casualidad.

Pero más allá de todas esas cosas que usted tiene que decir, ¿ustedes tienen voluntad de que de aquí salga una propuesta conjunta de todos los grupos políticos?
Dejen ustedes…, me gustaría que después el señor diputado, si ha hecho algún comentario jocoso que puede ser interesante para la persona…, estoy hablando en este momento.
Disculpe, no entiendo cómo actúan ustedes.

Si ustedes de verdad tienen la voluntad de hacer alguna propuesta seria a este respecto, dejen la PNL sobre la mesa y sentémonos a hablar de cuestiones razonables.
No es necesario que ustedes aprueben ahora esta PNL, ni que nosotros tampoco vayamos a decirles que son nuestras enmiendas las que son mejores.
¿Es verdad que se creen ustedes esto?
Si ustedes se lo creen de verdad, déjenlo encima de la mesa, pero no vengan con historias pintureras que no van a conducir a nada.

No vamos a hacer ningún plan de empleo porque es imposible en este momento que sea el cien por cien…, pagar el cien por cien, entre otras cosas porque yo no sé si eso incentiva o desincentiva a los empresarios.
Ya tienen pagado el salario, pues mire, tienen ahí a unas cuantas personas trabajando como becarios y, además, con titulación superior.
Todas esas cosas se tienen que valorar y son asuntos muy serios.

Lo que sí que ya le digo es que puede contar usted con el Partido Socialista para que no vuelva a salir nunca más en la vida un programa como el Emcorp, el que ustedes sacaron.
El que sacó el Partido Popular.
¿Saben para qué?
Para hacer contratos de cinco horas a la semana.
¿Saben con qué intención?
Con rebajar las estadísticas del desempleo en la comunidad.
Obligaban a todos los ayuntamientos a hacer el Emcorp, pero con contratos de cinco horas a la semana.
¿Creen ustedes que alguna familia puede vivir con un contrato de cinco horas a la semana?
Pues con eso sí que va a contar nuestra ayuda, para prohibir que se hagan ese tipo de contratos que en realidad son chanchullos para que el gobierno pueda rebajar las cifras de desempleo en su comunidad.
Esa es la intención de algunos programas que se sacaban por el anterior gobierno.
Para esas cosas nos tendrá usted a su lado, para ver nuevas iniciativas que vayan dirigidas a los jóvenes, a las mujeres, a los desempleados que tengan más de cuarenta y cinco años o los de parados de larga duración, que, por cierto, durante estos cuatro años del señor Fabra se han duplicado, se han duplicado las familias que no tienen ningún tipo de ingresos.

Esas cosas, con humildad, ustedes las tienen que reconocer.
Tienen que ser, ya de una vez por todas, tienen que ser sinceros y darse cuenta que han perdido las elecciones, pero con razón.
Que los han castigado, con razón, con razón.
(Veus) Ustedes han perdido las elecciones porque no están gobernando.
Y no me interrumpa, ¿sabe?

En estos últimos cuatro años ustedes iban provocando más desempleo.
En estos cuatro años se han incrementado en más de un cien por cien todas las personas que estaban con más de dos años en el paro.
Han aumentado también las familias que tenían a todos sus miembros en paro, de 167.
000 a 188.
000.
Estamos hablando de miles de familias.
Y todo esto es responsabilidad de la gestión del Partido Popular.
Pero no pasa nada que ustedes reconozcan que se equivocaron.
Y, es más, que hagan propósito de la enmienda.
Y para eso yo les ofrezco la posibilidad de que dejen esta PNL encima de la mesa, si no les acaban de gustar las propuestas que les hemos hecho desde los otros grupos políticos, y que podamos llegar a un acuerdo, con un asunto tan serio y tan riguroso y del que usted dice que no tiene ganas de hacer ningún tipo de paripé.
Pues vamos a hacerlo de verdad, señor diputado.
Para eso estamos.

El senyor president:

Gràcies, senyora Andrés.

A continuació, té l'ús de la paraula per a la rèplica la diputada Campello, del Grup Parlamentari Compromís.

La senyora Campello Moreno:

Miren, jo vaig a començar, com el nostre company, per la forma.
Perquè ell en el fons no vol entrar, però jo sí que entraré al fons; de fet, he entrat en la meua proposta.

Nosaltres el que passa en el que ells mos presenten és que hi ha.
.
.
, se fa desfasant.
Com ells mos presenten.
.
.
, la seua proposta té data del 24 de juliol, clar, després d'esta data, s'aprova.
.
.
, estes Corts aproven la creació d'una mesa de treball.
Aleshores, nosaltres presentem conjuntament, el 2 de novembre, eixa proposta argumentant que està eixa mesa de treball i que ahí és on s'han de treballar estes propostes.
Però és que, després d'esta, se mos presenta que tenim ja l'Â«Avalem JovesÂ».
Aleshores, és que astò va desfasant-se, és el desfasament del desfasament, però com cal mantenir les coses, encara que estiguen desfasades, molt bé, aquí estem hui tractant este tema.

Miren, mos parlen de dialogar.
Dialogar, el grup polític que va fer la reforma laboral sense consens de ninguna de les parts en 2012.
És increïble que mos parlen de dialogar.
I jo no sé.
.
.
, mos diu que Â«no conocemos EspañaÂ».
No conocemos España, ja li he dit, no la conocerán ustedes y sus amigos enchufados en les oficines.
Jo fea.
.
.
(Veus) Sí, també.
Bé, és que me té igual.
Jo he tingut cinc faenes precàries al mateix temps, i en les cinc faenes precàries que tenia al mateix temps no me donava per a pagar el lloguer.
Això és conéixer Espanya.
No és el que fan vostés.

Com ells no volen entrar al fons, jo sí que entraré un poc.
.
.
Bé, parlant de formes, mos ha dit que este govern.
.
.
(Veus) Sí, parlant de les formes, parlant de les formes, mos diuen que Ximo Puig se gasta diners en publicitat i tal i no sé què.
¿Sap en què no se gasten diners els nostres polítics?
En comprar-se.
.
.
, bé, en comprar-se, que els regalen trages la gent corrupta.
Això és el que els nostres polítics no estan fent.

I per entrar en el fons.
.
.
¡Madre mía!
Això dic jo, ¡madre mía!
I per a entrar en el fons, miren, el que passa és que no volen entrar en el fons que les persones en Espanya no tenim un salari digne que mos assegure una vida digna.
Eixe és el problema, que no volen entrar ahí.
No volen entrar que nosaltres, encara que mire per a un altre costat el senyor Caballero.
.
.
, no volen entrar que vostés no volen tindre això, no volen assegurar.
.
.
, per cert, no volen complir la legalitat internacional.
Això és el que no volen.
Eixe és el fons d'este tema, que vostés, com sempre, volen recolzar els que són més grans i tenen el poder capital en este país, i no ajudar les famílies que estan passant-ho mal i els joves que estan actualment en una situació molt precària.
Així que moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyora Campello.

Per decidir si incorpora les esmenes té l'ús de la paraula, per quatre minuts, el senyor Caballero.

El senyor Caballero Montañés:

No, seré breve, seré breve.

Yo creo que aquí hemos venido a tratar la proposición no de ley que presentaba el Grupo Popular.
Nos hemos sentado antes a poder dialogar y a poder hablar sobre lo que creíamos que era bueno.
Pero, claro, lo que nosotros no entendemos es que se tenga que cambiar el objeto de debate, como ya había dicho, del mismo, que se desvirtúe de nuestra proposición.
Y, bueno, pues entramos a valorar y a posicionarnos sobre la propuesta, que, como ya decía, no es un imposible, no es una imaginación, no es algo que nos hayamos inventado, sino que lo llevamos en el programa electoral y que por coherencia con nuestros propios votantes, con la ciudadanía que ha elegido el mejor proyecto, el mejor programa electoral, que pensaban que era el del Partido Popular y por eso ha sido el grupo mayoritario, nosotros proponemos votar esta proposición no de ley diciendo que muchas…, o en parte de las enmiendas que han presentado estamos de acuerdo, que podemos hablar de, como decía, sumar, ampliar, mejorar, pero en ningún caso rebajar el compromiso que el Partido Popular tenía con todos los ciudadanos y con todas las personas que le han votado.

Muchas gracias.

El senyor president:

Gràcies, senyor Caballero.

Per a fixar la seua posició té l'ús de la paraula, per quatre minuts, el Grup Parlamentari Ciudadanos.

El senyor García Salvador:

Jo penso que allò sensat.
.
.
, nosaltres anem a recolzar la PNL que presenta el Partit Popular, en definitiva, per qüestions fonamentals.
Perquè si obviem que en l'època de crisi se multiplica per tres l'atur de la gent jove, si estem parlant de dades que esgarrifen de més d'un 50%, si estem parlant de 20.
000 persones que comencen ja la marxa cap a l'estranger, de 8.
200 milions d'euros que suposa això, si no tornen, en la formació que hem pagat i les quotes a la seguretat social que deixarem de rebre.
.
.
Jo crec que són motius més que suficients per a intentar això.

La veritat és que després d'estos arguments ja no me queda clar.
.
.
No, estic totalment d'acord i continuarem recolzar-la.
Simplement trobe a faltar, com abans dia la seua companya que parlava de 60 milions d'euros en la implementació dels agents d'igualtat, també volem saber què suposa econòmicament açò.
Encara que supose un esforç jo crec que s'ha de fer.
Però després de tot açò, a la companya Marian li volia (inintel·ligible) .
.
.
que és que ella hauria de tindre en compte una altra cosa.
Mire, ¿sap d'on eixirien els diners?
¿Sap d'on eixirien els diners?
Pregunte-li vosté al Partit Socialista si podem recuperar els 1.
400 milions de Castor.
.
.
, si vosté parla de grans empresaris, no són els que n'hi ha a la majoria del país.
(Algú diu: Â«Això els ho haurà de preguntar als senyors del PSOE.
Â») No, no, però vostés són part del govern també.
Pregunte-li si anem a recuperar 1.
400 milions d'euros de Castor, que van a l'empresa de Florentino Pérez, 1.
400 milions de Castor.
Perquè és impossible socialitzar les pèrdues.
.
.
, jo no ho havia vist mai, més que a eixa empresa.
L'empresari menut, el de la Comunitat Valenciana, és un empresari que a vegades no té ni gent a càrrec.
Té un, dos o tres treballadors.
Eixa és la realitat de l'empresari.
És que vostés sempre estigmatitzen.
.
.
(Algú diu: Â«Ma mare té un taller.
Â») Bé, val, ja me sembla bé.
Ja me sembla bé.
Però és que eixos diners, ¿mos anirien bé, sí o no?
Que mos ho diga el Partit Socialista i el Partit Popular, que van anar de categoria, els van posar eixos diners.
.
.
, i diuen: Â«Vosté pose eixe negoci i si perd diners, nosaltres li'ls tornem a donar.
Â» Que bé mos anirien, per exemple, els 3.
300 milions d'euros que vam parlar l'altre dia amb el Grup Podemos, ¿no?
, dels costos de transició a la competència.
Que bé mos anirien, ¿no?
També se'ls van emportar les grans empreses.
Pregunte'ls vosté als seus companys de govern per què van actuar aixina i eixos diners no estan ací.

Aleshores, jo penso que ara allò sensat.
.
.
I, a més, a la senyora Andrés jo no vull parlar-li del correlat estadístic que tenen ells en el nivell d'atur.
En el 2004, 1.
800.
000 parats; se'n van del govern amb 5.
000.
000 de parats.
Vosté això també ho hauria de dir.
Això és passat.
¿Se'n recorda vosté de Maravillas Rojas, la que estava en la seguretat social, que fea maravillas per a poder explicar les altes de la seguretat social del senyor Corbacho i de Mariano Gómez?
Va ser un desastre.
És que crear ocupació jo penso que no és tan fàcil.
És molt difícil.
Hem de ser humils per a reconéixer que és molt difícil.
Jo penso que això és aixina.

Aleshores, ¿què propose?
Un stop, un descans.
Parlem d'açò amb calma i a vore si podem posar alguna cosa en comú, posar-mos d'acord i, almenys, la gent que espera que nosaltres fem alguna cosa per ells, doncs que (inintel·ligible) .
.
.
que estem fent alguna cosa per ells, més que discutir i recordar el passat.
Del passat ja no se viu.
Estem a ara.
Aleshores, jo proposaria això, sensatesa, parem açò si vos sembla bé, ho parlem amb calma i mos tornem a vore i tornem a presentar alguna cosa si és possible.

El senyor president:

El descans ha estat ja plantejat abans de la discussió i jo crec que només mos queda que votar i, després, ja vorem si se presenta.
.
.
(Veus) Bé, però són al·lusions que se poden…, (rialles) segurament podreu resoldre les diferències després ací.
Jo passaria a la votació.
D'acord?
(S'interromp la gravació)

(Ocupa la presidència la vicepresidenta, senyora Maria Josep Ortega Requena)

Proposició no de llei sobre l'elaboració d'un pla concertat de serveis socials generals, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 2.
878, BOC número 23)

La senyora vicepresidenta:

Comencem, si vos pareix.

Passem al punt número 4, que és la presa en consideració de la proposició no de llei sobre l'elaboració d'un pla concertat de serveis socials generals, presentada pel Grup Parlamentari Socialista.

Té huit minuts la representant del Grup Socialista.

La senyora Andrés Sanchis:

Gràcies, senyora presidenta.

Un moment, per favor.

Bien, la Constitución reconoce que los ciudadanos y las ciudadanas tienen un derecho real a la igualdad efectiva y a la eliminación de los obstáculos que imposibilitan su pleno desarrollo personal y social.

También el Estatuto de autonomía establece como una competencia exclusiva de la Generalitat valenciana y, por lo tanto, es su responsabilidad la protección y ayuda a menores, jóvenes, emigrantes, personas con discapacidad, mayores.
Sectores necesitados de protección especial, incluida la creación de centros de protección, reinserción y rehabilitación.

Eso es lo que dicen las dos normas importantes que tenemos, por la que nos regimos todos los españoles, y en particular los valencianos, los ciudadanos y las ciudadanas valencianas.

También tenemos una ley, una ley que ya tiene dieciocho años, que ha tenido la mayoría de edad, que es la Ley de servicios sociales del año 1997.
Lo lamentable es que si bien en la ley se da un carácter preferente, una regulación especial a lo que podríamos decir que era el proyecto estrella, ese plan concertado de los servicios sociales a suscribir con todos los ayuntamientos, después de dieciocho años, eso ha quedado única y exclusivamente circunscrito a una línea en los presupuestos, al nombre de una línea, está concertado en los servicios sociales generales, nada más.
Es igual que los carteles que puso Blasco en su día de próxima construcción de centros de salud de multitud de pueblos, que costaron una pasta, esos sí que costaron una pasta, aún están ahí los carteles puestos, pero de los centros de salud ni se sabe ni se les espera.

Y ¿por qué digo que es importante este plan que hablamos hoy?
Ya sé que hay pendiente una próxima revisión de la Ley de servicios sociales, pero sin duda éste debe de ser uno de los objetivos que estarán ahí, necesariamente tiene que estar ahí.
Porque este plan concertado, que nació con una voluntad clara de intentar consensuar y coordinar los esfuerzos de todas las administraciones públicas, de las diputaciones, ayuntamientos y de La Generalitat para hacer llegar de una manera pronta y eficaz todos aquellos servicios que las personas necesitaban de esos servicios sociales, urgían.
¿Dónde?
Pues principalmente en los ayuntamientos, que es la puerta de entrada, es el lugar donde acuden los ciudadanos y las ciudadanas que están pasando por una situación de necesidad.

Y ese plan concertado, como decía, está previsto en la ley, era una de las grandes promesas de esa ley que no se ha llegado a cumplir y que ofrecía a los ayuntamientos la posibilidad ya de irse a acuerdos de carácter plurianual para gestionar esos servicios básicos, pero también para participar en la planificación mediante la constitución de la comisión de participación, que debía de hacerse con el acuerdo de todos.
Y por supuesto reconocía también ese derecho a los ayuntamientos a tener la financiación adecuada para poder garantizar esos servicios sociales necesarios.

Nada de todo esto se ha hecho después de dieciocho años.
La ley daba un año para poner en marcha este plan y han pasado dieciocho años.

El otro día vimos cómo para llegar a un acuerdo entre los distintos grupos políticos en el manifiesto que se aprobó en las Cortes para tomar una voluntad firme de intentar acabar con los desahucios, por parte del Partido Popular se introducía un texto que hacía referencia al peso extraordinario que han tenido que soportar los ayuntamientos durante estos años para poder ayudar a esas familias que se encontraban en esa situación de necesidad.

Pues es lo mismo lo que está ocurriendo durante estos años con los ayuntamientos y en lo que respecta a la atención básica, a la atención primaria de los usuarios de servicios sociales.
Porque en este momento no cuentan con los recursos ni con la financiación adecuada por parte de La Generalitat, hasta este presupuesto de 2015, que mejora de una forma notoria en el año 2016, pero seguimos sin tener un plan estable que dé garantías, no sólo a los ayuntamientos, sino también a los trabajadores que están realizando y poniendo en práctica esos programas.

Lo que estamos diciendo es que es imprescindible contar, no con criterios económicos para el nacimiento de esos servicios sociales, sino con criterios que vengan amparados en la necesidad real de los ciudadanos.

Deben de establecerse también unos mínimos de calidad, imprescindibles a las presentaciones y adaptarse los servicios sociales, esos servicios básicos a las necesidades reales y de hoy en día de los usuarios.
Hablamos mucho de modernización de las administraciones públicas.
También debe de realizarse esa modernización en los servicios sociales para garantizar que las actuaciones preventivas de atención y también de rehabilitación consigan su objetivo.

Por eso esta propuesta.
Lo que queremos es, ante todo, tener en cuenta que es necesario contar con los ayuntamientos.
Ellos son fundamentales para la planificación de las necesidades de sus vecinos, de sus vecinas, también en el programa de inversiones, porque es la única forma de acabar con los tumbos que se han estado dando durante estos últimos años y que lo único que nos han dejado es millones y millones de euros invertidos en centros de servicios sociales especializados, que hoy están cerrados.
Centros de titularidad municipal, especialmente para la atención de personas con discapacidad, atención a personas menores, y hasta incluso específicos, como puedan ser enfermos de alzhéimer, que no se han abierto, que están allí las puertas clausuradas.
Eso quiere decir que si se hubiera cumplido con las previsiones de la ley, si se hubiera dado participación a las personas que son las que están refiriendo a los usuarios, a los que están recibiendo a sus vecinos y a sus vecinas, probablemente nos hubiéramos gastado de esa forma el dinero.

Y, por otro lado, esos recursos, hoy muchos de ellos estarían en funcionamiento, porque se habría atendido a cuales eran las necesidades reales para los cuales tenían que estar los dineros públicos, el dinero público y también la gestión que se estaba realizando desde La Generalitat.

Estamos hablando de servicios básicos, como información y orientación, ayuda a domicilio y apoyo a las unidades de convivencia, psicológico, educativo, social, de rehabilitación, prevención y reinserción social, programas de cooperación social para impulsar la iniciativa, servicios de atención primaria gestionados por las corporaciones locales de indudable importancia y que van a proporcionar a la ciudadanía una mayor calidad de vida.
Además de los comedores de día, de los centros de día, de los pisos tutelados, de las mini-residencias, de los albergues, de los centros de acogida para mujeres y niños.

Hoy tenemos que tener en cuenta que nuestra comunidad da un lamentable espectáculo.
Y me circunscribo solamente a lo que es la parte social.
Encabezamos la tasa de pobreza y exclusión social.
Un 34,7, cinco puntos por encima de la media.
Y son estos servicios, los servicios sociales generales, los que deberían de estar atendidos por el plan concertado, los que deberían de tener una prioridad sin ningún género de dudas para poder acabar desde ya con esta situación.

No estamos hablando solamente de futuro, sino de lo que estamos hablando son de acciones para el presente.

Gracias.

La senyora vicepresidenta:

Molt bé.

No s'ha presentat cap esmena.
Per tant, passem a la fixació dels posicionaments per part dels distints grups polítics.

Té la paraula el representant de Podem per quatre minuts.

El senyor Jiménez Doménech:

Gràcies, senyora presidenta.

Bé, la veritat, he escoltat molt atentament la senyora Andrés la seua exposició perquè, per la redacció de la PNL, feta d'una manera una mica filosòfica, no sabíem ben bé per on anava.
I l'he escoltat curosament i tampoc sé encara quines són les mesures que ella vol impulsar.

S'ha criticat que.
.
.
, bé, hi ha una sèrie de coses i hi ha una sèrie de descoordinacions de l'anterior govern que s'hauran de millorar, que estan en la lletra i que este govern ha defés.
I, per tant, no sé què fem des d'ací, de Les Corts, dient-los el que han fer, si ja saben que ho han de fer, està en les lleis, s'han de coordinar, s'han de planificar i han de donar bona resposta als problemes socials a les persones amb major eficàcia i eficiència, efectivament.

Em pregunte, efectivament, si no és una cosa que el govern hauria ja de començar a fer, i com he criticat moltes vegades que el Partit Popular porta ací qüestions per a usar-les electoralment i no per avançar en benefici de la majoria, ho lamente però he de criticar que s'haja vingut ací a fer una proposta tan filosòfica i tan en el sentit del que ha de fer el govern sense necessitat que li diguem des d'ací.

L'única cosa que puc comentar al respecte de la proposta de resolució, i és amb la qual puc estar d'acord, és que hem de superar les limitacions temporals de les convocatòries anuals.
I això que sí que està reflectit en la seua proposta, a penes s'ha parlat sobre això, per a garantir una adequada gestió dels recursos.

Efectivament, els qui treballem, estem treballant en el món del tercer sector, des de l'associacionisme, hem trobat moltes vegades limitada la nostra acció, perquè els pressupostos estaven limitats a l'any en curs, i això crea una sèrie de problemes associats.

I bé, supose que el govern, dins de les seues competències, tindrà la possibilitat de superar estes limitacions temporals, amb una precaució, amb una precaució, perquè estes concessions plurianuals són les que han estat utilitzades pel Partit Popular ara per a comprometre el pressupost de les diferents conselleries.
Aleshores suposen que este nou Consell, quan tracte de superar estes limitacions temporals, ho farà de manera coherent i ho farà sense caure en les, diguem, temptacions que va tindre anteriors governs.

I res més.
Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Moltes gràcies.

Té ara la paraula, per a fixar el seu posicionament, el representant de Ciutadans, per quatre minuts.
Gràcies.

El senyor García Salvador:

Bé, a mi la veritat és que me passa un poc com al company César.
Jo li comentava també a Concha, jo entenc que està fet amb bona voluntat, però no acabe de comprendre ben bé què és el que se volia fer, perquè de fet jo vaig estar mirant, vaig traure el que és la Llei 5/1999, de 20 de juny, a la qual se fa menció ací.
De tot allò que s'està plantejant, (inintel·ligible) .
.
.
amb bon criteri, està reflectit allí, se parla de caràcters plurianuals, se parla de l'atenció primària, se parla de la millor aplicació, en fi, dels titulars de drets.
Aleshores, jo, en principi.
.
.
, bé, el partit de Ciutadans nosaltres anem a recolzar açò.

En fi, el preocupant és si.
.
.
de què se tracta?
Que hi ha unes lleis i no se porten a terme?
Clar, això és un tant peculiar.
Ja és la segona volta que passa.
Recordaran.
.
.
ja Concha Andrés quan parlà dels xiquets amb síndrome de Down, que se faria efectiu els recursos materials i humans en totes les escoles finançades amb diners públics i concertats.
I va dir, mira, hi ha una llei, que és, crec, la 4/2005, va dir Â«això ja està ahíÂ».
Jo la vaig mirar, efectivament, i també està eixa llei ahí.
Però també s'havia de tornar a insistir que això se portara a terme.
Aleshores comença a ser ja un poc preocupant.
Hi ha lleis que són lleis solvents, que van en eixe sentit.
També estem d'acord que ara és fonamental que el govern de La Generalitat ha de posar diners als municipis, que tot s'està canalitzant via municipis, els municipis són els responsables d'aplicar la llei de dependència, de les valoracions.
Allí estan…, són els que s'han d'encarregar del tema de la pobresa energètica, s'han de fer càrrec de la gent que arriba allí sense recursos… És a dir, s'està posant molt el focus en els ajuntaments.
A mi me sembla bé.
Jo sóc…, crec fermament en la política de proximitat i crec fermament en la labor dels ajuntaments.
Però, bé, per a tot això entenc que fa falta una…, el pressupost que se focalitze en això.
Entenc que aixina se farà…

Per tant, jo… Res més.
És a dir, he estat mirant açò.
Me sembla que l'únic que se pretén, i penso que la intenció deu ser eixa, és que es faça efectiva la llei, que se complisca la llei, una cosa que penso que en democràcia no s'hauria d'insistir massa voltes, però, bé, ja és la segona vegada que me trobo amb açò, crida l'atenció.

Però, en qualsevol cas, ja li dic, nosaltres votarem a favor d'esta resolució.

La senyora vicepresidenta:

Molt bé.
Moltes gràcies.

Té la paraula ara la representant de Compromís per quatre minuts.

La senyora Álvaro Cerezo:

Moltes gràcies.

Des del meu grup parlamentari, estàvem pensant en presentar esmenes a esta proposta, que considerem més que lògiques, a l'hora de desenvolupar el pla concertat, com podria ser donar compte a la Federació Valenciana de Municipis i Províncies d'aquest d'acord perquè ells han de preparar també un informe escaient que se demana en el pla.
O incloure en el pla concertat, tant el dels subjectes del pla com en la representació d'eixe futur consell valencià de benestar, o un homòleg que sortira d'aquesta iniciativa, doncs col·lectius que ara per ara estan exclosos, com poden ser les famílies monoparentals, a les quals no s'esmenta; les famílies d'acollida, a les quals tampoc s'esmenta o el col·lectiu LGTBI, que tampoc apareix en el pla.

Però, lògicament, estem parlant d'una llei del 25 de juny de 1997, que ha quedat molt desfasada i ara per ara, doncs, el cal és actualitzar-la.
Una veritable llàstima que aquest pla no s'haja dut endavant quan calia, abans, tal i com es reclamava des de les entitats locals, que han sigut durant tot este temps oblidades i ignorades.
Eixe és el veritable problema.

Els nostres ajuntaments, els nostres, han sigut exemple de com fer bé les coses en serveis socials i han espentat ells a soles diverses reformes i concessions sense poder accedir a un òrgan on trobar-se identificats i on trobar-se escoltats.

Hem vist com alguns ajuntaments, voluntàriament, sí que treballen en xarxa amb altres ajuntaments, quan hi havia una llei -la que el company Alberto García mencionava-, la Llei 5/1997, que els emparava, però no hi havia ningú que fera complir la llei -eixe és el veritable problema-, ni en participació ni en el tan necessari finançament.

Pensem que arribem tard, és veritat, s'arriba tard en demanar que es complisca una llei que no s'ha complit mai -eixe és el real problema-, no s'ha complit mai.
Però també pensem que davant el marc en què es treballa ara, que és el d'una nova llei de serveis socials… Perquè comentàvem abans que díhuit anys per a una llei és massa temps, les lleis han de canviar, les lleis han de reflectir la pluralitat i diversitat de la societat.
I per això s'ha de treballar des de ja en una nova llei de servei socials.

Pensem que no hem perdre de vista eixe punt, una nova llei de serveis socials que reculla totes aquestes inquietuds que jo els comentava abans, que reculla també eixe finançament més que necessari, que reculla també la pluralitat de les entitats locals i de la societat en general, però que també és possible aplicant ja el pla concertat, s'assenten les bases, s'assente la comunicació necessària per a poder dur endavant esta nova llei de serveis socials, que és més que necessària en estos moment i que ha de ser, veritablement, una llei útil, real i participativa,

Donarem suport a la proposta.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Molt bé.

Seguidament, té la paraula el representant del Grup Popular per quatre minuts, per fixar posicionament.

El senyor Zaplana López:

Buenos días.

Mire, por una vez, y sin que sirva de precedente, estamos muy de acuerdo con lo que planteaba el señor Jíménez de Podemos o lo que planteaba el señor García.
No entendíamos muy bien la propuesta.
Estuvimos estudiando esta propuesta para ver qué había detrás de ella, porque, vamos, yo creo que no aporta nada.
Simplemente es ratificar un punto de acuerdo donde se contempla lo que pone en la ley.
Pues bien, contémplese.
Si es el plan del Consell el que quiere aplicarlo, pues que se aplique.

No sabemos muy bien si es que a lo mejor el Partido Socialista con esta PNL lo que proponía es marcarle la hoja de ruta a la vicepresidenta, en este caso, y decirle cómo tiene que hacer las cosas en el ámbito de su conselleria, porque nos sorprendía la propuesta de…, el planteamiento de que se aplicaran los artículos que vienen regulados en la ley.

Miren, yo creo que las políticas sociales y la sociedad, y en eso estoy en parte de acuerdo con la señora Álvaro, que ha comentado que….
Sí que es verdad que los ayuntamientos han hecho un grandísimo trabajo y siguen haciendo un grandísimo trabajo, como atención de servicios principales primarios básicos en el tema de servicios sociales.

También hay que reconocer que durante los últimos años, la evolución de los servicios sociales en los ayuntamientos -las personas que hemos estado trabajando en ese ámbito lo sabemos-, la problemática ha cambiado enormemente en los últimos años, no es la misma problemática, ni el mismo tipo de recursos económicos y personales lo que se estaba destinando hace unos años a lo que se está destinando en la actualidad a los servicios sociales de base.
Todo ha cambiado mucho.

Y sí que es verdad que a lo mejor esta ley se ha quedado desfasada.
El Partido Popular en la anterior legislatura estuvo trabajando con… sobre un documento, una ley, no dio tiempo a traerlo a Cortes.
Entendemos que sería bueno actualizar esa ley.

Pero también hay que valorar que en el aspecto de la evolución que se ha seguido las aportaciones a lo distintos ayuntamientos, se ha modificado, no hay convocatorias en este sentido.
Ahí se ha introducido la palabra convocatoria, no sé si ha metido por transcripción de documentos, pero lo que está claro es que se evolucionó desde una línea de convocatoria de subvenciones a los ayuntamientos a una línea nominativa.
Los ayuntamientos saben sí o sí, en la ley más importante que tienen en las Cortes cada año, que es la ley de presupuestos, el dinero con el que van a destinar para sufragar estos recursos que tienen.

Pensamos que es complicado prever de manera plurianual los recursos destinados a la financiación de estos servicios.
Lo vemos complicado, porque al final ni siquiera el propio gobierno sabe en dos años qué presupuestos va a tener, qué ingresos va a tener.
Bueno, pero seria muy interesante a lo mejor estudiar la posibilidad, y si desde hacienda están dispuestos a adquirir compromisos, para que de manera plurianual estos servicios estén planteados.
Yo creo que es una política, en este caso, transversal de distintas consellerias, y nosotros veríamos bien que si es técnicamente factible y operativa, nosotros no pondríamos ninguna objeción.

Nuestro planteamiento es que esta PNL no aporta nada al debate parlamentario, ni aporta nada a la propia gestión de la conselleria ni del Consell.
Entendemos que ahí está la norma.
Si se necesita aplicar, que se aplique y que las líneas programáticas de la conselleria de políticas inclusivas vaya en esta línea.
Con lo cual, nosotros vamos a votar abstención.

La senyora vicepresidenta:

Té quatre minuts per a rèplica la representant del Grup Socialista.

La senyora Andrés Sanchis:

Gracias.

Bien.
Yo es que creo que esta PNL se entiende mejor desde el municipalismo.
O sea, estamos hablando que… desde un ayuntamiento.
Cuando tú ves las carencias que tienen los ayuntamientos en este momento, porque no tienen recursos económicos para poder atender las muchas necesidades que se plantean, y yo hablo de coordinación entre administraciones públicas, hablo de que se haga de verdad ese plan concertado, y no con carácter anual sino plurianual, me estoy refiriendo a cuestiones elementales, y es priorizar lo que son los servicios sociales.

Es eso, priorizar los servicios sociales, que no se ha hecho durante estos años por el Partido Popular.
Me sorprende que no se hayan dado cuenta.
No, no hay más que mirar la dotación económica que había, por ejemplo, para el Seafi y que se iba cambiando año a año en función de la ocurrencia de cada uno de los consellers.
También tengo que reconocer que como cada año había un conseller distinto, pues a algunos les gustaba más y a otros les gustaba menos, pero los ayuntamientos se encontraban con las necesidades generadas por las familias, con los trabajadores contratados y sin los recursos económicos.

Eso es lo que ha estado pasando durante estos años.
¿Por qué?
Porque no había un plan concertado en el que La Generalitat tuviera un compromiso.
Y mientras los ayuntamientos no podían hacer frente, y no pueden hacer frente, a muchas de las ayudas de emergencia, pues la Diputación de Valencia, con el señor Rus, estaba haciendo, dentro del programa de servicios sociales, y se gastaba un millón de euros en el postre del tomate, que se iban haciendo rondas por los pueblos y después los que resultaban ganadores se marchaban a un crucero por el Caribe.
Pero mientras tanto, los ayuntamientos seguían sin tener prestaciones básicas para poder ayudar a una persona a pagar la luz o el agua y que no se la cortaran.

Eso es lo que quiere decir la filosofía de esta PNL, que se ha acabado que cada una de las administraciones vaya por libre y derroche en función de quién está en un momento determinado gobernando, afortunadamente, ya no gobierna el Partido Popular.

Y pongo muy muy en duda que yo tenga que enmendarle ni hacerle la hoja de ruta a ninguna vicepresidenta, porque tiene muy claro cuáles son sus convicciones y cuáles son las prioridades.
Y en eso yo creo que coincidimos todos los que estamos en este momento representando a los grupos políticos y que sustentamos al gobierno.

¿Que la ley está desfasada?
Sí, como otras muchas.
Pero ¿que hay cuestiones que son buenas y que son necesarias recuperar?
También.
¿Que la ley puede tardar tiempo en aprobarse, porque lleva su trámite parlamentario?
Sí.
Pero que no se nos olvide que esto está aquí y que es algo que está demandado, no de una manera filosófica, sino de una manera real por muchísimos ayuntamientos, por la mayoría de los ayuntamientos, que lo quieren dar son unos servicios básicos de calidad y estables, estables en el tiempo y que no dependan de que ahora sí que quiero poner dinero y mañana no.

Y eso en un momento determinado, a la hora de establecer prioridades, todos los gobiernos tienen que establecer prioridades, pero los servicios sociales deben de estar ahí.
Y sabremos que no habrá para todos, pero por lo menos que tengamos un marco claro desde dónde se tiene que partir para decirles hasta aquí podemos llegar.
Y, por supuesto, que se cuente también con los ayuntamientos.
Eso forma parte del plan concertado a la hora de planificar no solamente recursos o prestaciones sino también inversiones, porque al fin y al cabo estamos hablando de inversión social.

Entonces, con todos los respeto, yo respeto todas las opiniones, entiendo que esto no es una cuestión filosófica, esta PNL.
Yo pienso que es una asignatura pendiente que tenemos que abordar y que tenemos que abordar desde ya.
Y pienso que es bueno que se trabaje en esta línea para dar estabilidad a los programas de servicios sociales y para garantizar que esas medidas de emergencia, que todas esas ayudas que estamos reivindicando y que no están dentro del plan concertado…

Señor diputado, siguen habiendo líneas específicas para atender determinadas cuestiones, como puede ser, por ejemplo, ahora una línea de cinco millones y pico, que tendrán que presentar nueva documentación para el Seafi, para los centros de día de menores, para comedores, para albergues.
Son cinco, seis, siete, ocho, nueve líneas nominativas, además de la que se llama plan concertado.
Las conozco bien, se lo puedo garantizar.

Unifiquemos todas esas líneas en una, que los ayuntamientos puedan firmar un convenio con La Generalitat y con la diputación para garantizar que eso se rentabiliza y tengamos un plan estable y eficaz.

La senyora vicepresidenta:

Moltes gràcies, senyora diputada.

Passem, per tant, ja… ¡Ah!
, perdó.
Sí.
Té quatre minuts.

El senyor Zaplana López:

Señora Andrés, yo no dudo de que usted lo conozca, no lo he puesto en ningún caso…

La senyora Andrés Sanchis:

Perdone.
¿Por qué tiene réplica?
(Veus)

El senyor Zaplana López:

Mire, no pongo en duda su conocimiento, no lo he puesto en ningún caso.
No ha sido eso.

Pero sí que le digo que tiene que tener un poquito más de autocrítica.
Si de todos los grupos parlamentarios que estamos aquí ninguno hemos entendido por qué presenta usted esta PNL… Bueno, ninguno… Tres grupos parlamentarios han declarado que no entienden por qué… Piense usted que es que a lo mejor no lo ha explicado bien.
No tenemos la culpa todos los demás.
Un poquito de autocrítica, que es que les cuesta mucho tener autocrítica.

El planteamiento… (Veus) Luego dice usted que no, que no… (Veus) Luego dice usted que no interrumpe.
(Veus) Gracias, señora Andrés, por escucharme.

La senyora vicepresidenta:

Per favor, que no se cree un diàleg, respecten la paraula.

El senyor Zaplana López:

Mire, las líneas nominativas están claras en los presupuestos y las líneas de convocatoria estarán siempre en los presupuestos, no podrán quitarlas por muchos planes concertados que tengan, porque hay ayuntamientos que recurren a unos servicios que otros no tienen.
Y hay unos ayuntamientos que recurren a esos servicios por ser mancomunidades, por trabajar como mancomunidad, por trabajar como institutos, por trabajar con otras fórmulas de patronatos distintas a lo habitual, distintas al propio ayuntamiento.
Hay muchas fórmulas de interactuar en la administración.
No va usted a eliminar eso, eso va a existir siempre.

¿Que se puede mejorar en el camino de la seguridad jurídica, económica de los ayuntamientos en este ámbito?
Seguro que sí que se puede trabajar.
Si nosotros no hemos puesto en duda eso.
Lo que le digo…, lo que le he planteado en mi intervención es que ustedes en ese planteamiento se ha evolucionado desde una posibilidad que existía anteriormente de ir a una convocatoria exclusivamente para los ayuntamientos a tener una línea nominativa que da seguridad económica a los servicios sociales.

Usted dice que había ayuntamientos con plantillas que no se pagaban, que no se sabía muy bien…, que tal, que no sé qué.
¿Qué ayuntamientos conoce usted?
Unos ayuntamientos que no tienen capacidad de planificación, que serán los gobernados por el Partido Socialista.
Yo he trabajado en un ayuntamiento, yo vengo de un ayuntamiento, he estado doce años en un ayuntamiento.
Esas circunstancias que usted dice no se han dado.
Se ha trabajado en los ayuntamientos… Mire, y le digo, no solamente en el mío, sino en la…, iba a decir en la totalidad de los ayuntamientos de la provincia de Alicante, que es la que yo conozco, con una previsión de trabajo por parte de los servicios sociales de base.
Los trabajadores no han estado afectados en ningún caso de ninguna problemática, han hecho su trabajo.
Y los servicios sociales han recibido sus ayudas para defender los intereses que estaban trabajando.
Y si ha habido mala gestión por parte de los gestores políticos que han estado gestionando eso, pues, háganselo ver, seguramente la transmisión de información de lo que a ustedes le ha llegado, pues no ha sido correcta.
Yo se lo digo desde el trabajador de campo, de la base, de estar allí.
Y se lo puedo decir y se lo puedo afirmar que eso ha sido así.

Entonces, mire, no sé… para intentar defender una posición, intentar destruir otra, me parece totalmente incorrecto.
Se ha hecho un muy buen trabajo por parte de los ayuntamientos, por parte de los servicios sociales de base y se han transformado completamente porque hace ocho años la problemática en los servicios sociales no tenía nada que ver a la que hemos tenido en los últimos años.
Y se han transformado totalmente desde los trabajos, los trabajadores, los ámbitos de actuación que se estaban siguiendo, porque la sociedad ha evolucionado.
Y a lo mejor es correcto que se evolucione en esta ley, si a mí me parece correcto, si lo he dicho en el posicionamiento y que trabajemos por una nueva ley.
Y si se tiene que aplicar la que hay, que se aplique.
Pero aprobar una PNL para que ese aplique la ley me parece ridículo.

Gracias.

La senyora vicepresidenta:

Molt bé.

Passem, per tant, ja a la votació d'esta PNL.
Vots a favor?
Vots en contra?
Abstencions?
Molt bé.

Proposició no de llei sobre l'accessibilitat de les persones amb discapacitat a la futura RTVV, presentada pel Grup Parlamentari Ciudadanos (RE número 4.
279, BOC número 34)

La senyora vicepresidenta:

Passem, per tant, al punt número 5, que és la presa en consideració de la Proposició no de llei sobre l'accessibilitat de les persones amb discapacitat a la futura Radiotelevisió Valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Ciudadanos.

Comencem ja, té huit minuts el representant de Ciutadans per a fer la presentació de la seua proposició no de llei.

El senyor García Salvador:

Simplement que davant l'anunci d'estar procurant ara fer una nova radiotelevisió valenciana el que volem és que es done igualtat de tracte, d'oportunitats a les persones amb diversitat funcional a l'hora de poder accedir a mitjans de comunicació, poder accedir als edificis, també que se puga concertar amb el que són els centres d'inserció i els centres especials d'ocupació, o siga que no siguen les grans oblidades.

En l'exposició de motius diem: Â«Las personas con discapacidad tienen los mismos derechos que los demás ciudadanos, conforme a nuestro ordenamiento jurídico.
También a nivel internacional se garantiza esa igualdad a través de, entre otras, la Convención de la ONU sobre derechos de las personas con discapacidad.

Â»El documento consagra en su artículo noveno que, a fin de que las personas con discapacidad puedan vivir de forma independiente y participar plenamente en todos los aspectos de la vida, los estados parte adoptaran medidas pertinentes para asegurar el acceso de las personas con discapacidad en igualdad de condiciones con los demás al entorno físico, al transporte, a la información y a las comunicaciones, incluidos los sistemas de las tecnologías de la información y las comunicaciones y otros servicios, instalaciones abiertas al público o de uso público, tanto en zonas urbanas como rurales.
Además de disponer que los estados parte también adoptarán las medidas pertinentes para desarrollar, promulgar y supervisar la aplicación de normas mínimas y directrices sobre las actividades de las instalaciones y los servicios abiertos al público o de uso público.
Â»

Una altra llei, concretament la Llei 1/1998, de 5 de maig, de la Generalitat valenciana, d'accessibilitat i supressió de barreres arquitectónicas, urbanísticas y de la comunicación contempla en su preámbulo la pretensión de fomentar y hacer realidad la efectiva participación de todos los ciudadanos y todas las ciudadanas en el seno de nuestra sociedad, a fin de conseguir un medio libre de barreras de todo tipo, evidenciando la voluntad de integración social y la garantía del principio de igualdad de todos los valencianos y valencianas.

Por otro lado, el Real decreto legislativo 1/2013, de 29 de novembre, por el que se aprueba el texto refundido de la Ley general de derechos de las personas con discapacidad y su inclusión social tiene por objeto garantizar el derecho a la igualdad de oportunidades y de trato, así como el ejercicio real y efectivo de derechos por parte de las personas con discapacidad en igualdad de condiciones respecto del resto de ciudadanos y ciudadanas, a través de la promoción de la accesibilidad universal.

Entre otros factores, en concreto, en materia audiovisual la Ley 7/2010, de 31 de marzo, general de la comunicación audiovisual regula, en el artículo octavo, los derechos de las personas con discapacidad y dice: Â«Las personas con discapacidad visual auditivas tienen el derecho a una actividad universal a la comunicación audiovisual, de acuerdo con las posibilidades tecnológicas.
Â»

Punt 2.
Â«Las personas con discapacidad auditiva tienen el derecho a que la comunicación audiovisual televisiva en abierto y cobertura estatal o autonómica subtitule el 75% de los programas y cuente, al menos, con dos horas semanales de interpretación con lenguaje de signos.

Â»Las personas con discapacidad visual tienen el derecho a que la comunicación audiovisual televisiva en abierto y cobertura estatal o autonómica cuente al menos con dos horas audiodescritas a la semana.

Â»Los poderes públicos y los prestadores fomentarán el disfrute pleno de la comunicación audiovisual para las personas con discapacidad y el uso de buenas prácticas que evite cualquier discriminación o repercusión negativa hacia dichas personas.

Â»Los prestadores del servicio de comunicación audiovisual procurarán ofrecer en sus emisiones una imagen ajustada, normalizada, respetuosa e inclusiva de las personas con discapacidad.
Â»

De otra parte cabe destacar el artículo 55 de la Ley 10/2012, de 9 de julio de La Generalitat, de ordenación y gestión de la función pública valenciana: Â«En las ofertas de empleo público se reservará un cupo no inferior al 7% de las vacantes para ser cubiertas entre personas con un grado de discapacidad igual o superior al 33% de modo que al menos se alcance el 2% de los efectivos totales.
Â»

Según la Ley 31/2015, por la que se modifica y actualiza la normativa en materia de autoempleo y se adaptan medidas de fomento y promoción al trabajo autónomo y economía social o, al menos, se fijará un porcentajes mínimos de reserva al derecho de participar en los procedimientos de adjudicación de determinados contratos o de determinados lotes de los mismos a centros especiales de empleo y a empresa de inserción reguladas en la Ley 44/2007, de 13 de diciembre, para la regulación del régimen de empresas de inserción que cumplan con los requisitos establecidos en dicha normativa.
Para tener esta consideración o un porcentaje mínimo de reserva de la ejecución de estos contratos en el marco del programa de empleo protegido, a condición de que al menos el 30% de los empleados de los centros especiales de empleo de las empresas de inserción o de los programas sean trabajadores con discapacidad o en riesgo de exclusión social.

En suma, para garantizar el principio de igualdad y, en consecuencia, el de accesibilidad universal, el Grupo Parlamentario Ciudadanos apoya, por un lado, que la nueva radiotelevisión valenciana se ponga en marcha cumpliendo estos principios y garantizando que cualquier valenciano y valenciana pueda disponer de este servicio público y, en segundo lugar, que se garantice el cumplimiento de la ley en materia de contratación.

Quant a les propostes de resolució: Â«Garantizar la accesibilidad de los edificios y entornos de los instrumentos, equipos y tecnologías y de los bienes y productos que se empleen en la futura radiotelevisión valenciana, en particular la supresión de barreras a las instalaciones y a la adaptación de equipos e instrumentos, así como la apropiada señalización en los mismos, tal y como se dispone en el artículo 23 del Real decreto legislativo 1/2012, de 29 de noviembre.

Â»Garantizar que la información disponible en la página de internet de la futura radiotelevisión valenciana sea accesible a las personas con discapacidad.

Â»Garantizar la aplicación de las medidas de accesibilidad según las normas técnicas vigentes, en relación con la subtitulación, la emisión en lengua de signos y el audio descripción.

Â»Garantizar el cumplimiento de lo establecido en la Ley 10/2010, de 9 de julio, de La Generalitat, de ordenación y gestión de la función pública valenciana y en la Ley 31/2015, de 9 de setiembre, por la que se modifica y actualiza la normativa en materia de autoempleo y se adoptan medidas de fomento y programación del trabajo autónomo y de la economía social en materia de contratación.

Â»Que del grado del cumplimiento de esta resolución se dé cuenta a las Cortes en el plazo de tres meses.
Â»

No obstant, ja hi ha unes esmenes de substitució que fan els companys del Grup de Compromís.
No hi ha problema i nosaltres volem que s'incorporen a la proposta.

La senyora vicepresidenta:

Hi ha una esmena presentada per Compromís.
Té huit minuts per a la seua defensa la diputada Isaura Navarro.

La senyora Navarro Casillas:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Efectivament hem fet una esmena de substitució, en concret tres punts, per a aportar un poquet més a la iniciativa que considerem que és molt adequada.
Efectivament, és necessari garantir esta plena d'accessibilitat i la no-discriminació cap a cap persona.

I quant a l'accés a la informació ara mateix sí que estem patint una situació de discriminació.
Perquè des del moment que es va tancar Radiotelevisió Valenciana les persones amb discapacitat auditiva no tenen l'accés a la informació que tenien abans.
Perquè en Radiotelevisió Valenciana sí que se garantia la interpretació en llengua de signes.
I ara mateix, amb la desconnexió territorial de Televisió Espanyola, això no es fa.

D'esta manera hi ha una vulneració que s'està patint i per això és altre dels motius pels quals és prou urgent que puguem tornar a gaudir d'una televisió nostra perquè les persones amb esta discapacitat auditiva puguen també tindre accés a eixe dret a la informació.

De fet, la Llei general de la comunicació audiovisual 7/2010 és en l'article 8, quan parla del dret a les persones amb discapacitat, el que regula es queda prou curt.
Perquè efectivament parla d'un 75% del subtitulat de la programació, després no diu res de com s'ha de fer, no s'està complint la qualitat necessària per a eixa subtitulació i que ara parlaré de com s'han de fer les subtitulacions, perquè no es tracta sols de subtitular sinó que els requisits perquè les persones sordes puguen entendre i gaudir de la programació és diferent d'una persona que sí que té la capacitat auditiva.
Alhora de llegir els subtítols és diferent, a més en el cas nostre és que no estan ni tan sols sincronitzats amb les imatges moltes vegades que quan un se fique a llegir diu: i això què és?
És prou desastrós, perquè s'ha anat molt a la quantitat i s'ha abandonat la qualitat en el camí.
Aleshores, això també és un problema.

Després el fet que sols en la llei s'arrepleguen dos hores setmanals d'interpretació en llengua de signes és un percentatge molt baix i és molt lamentable que estiga així.
Nosaltres a nivell autonòmic, evidentment, com se demana en la iniciativa, ho hem de fer molt millor.

Com deia, respecte al subtitulat cal cenyir-se a les conveccions tècniques i ortotipogràfiques, és a dir, cal garantir la comprensió, la sincronització amb la imatge, que les persones puguen gaudir del programa al mateix temps, els efectes sonors que s'han de comptar, els colors, hi ha una discriminació per colors segons qui parle, si crida, si la veu està distorsionada.
Tot això s'ha de fer i ara mateix això, moltes d'eixes coses, com deia, falten.
Així que si es fa s'ha de fer correctament.

Per això és fonamental comptar, com es planteja en l'esmena, amb la coordinació amb les entitats del sector, perquè són elles les que exigixen el compliment d'estes normes tècniques vigents sobre subtitulació i emissions en llengua de signes i autodescripció.
Els que les coneixen són els qui reivindiquen la seua aplicació i per això crec que ja considerava prou important que s'afegira.

Com deia, nosaltres el que entenem és que els informatius sempre han de comptar, al mínim una vegada al dia, amb esta interpretació de llengua de signes.
També seria molt important, en el cas d'una catàstrofe ¿què passa en el cas d'una catàstrofe si no hi ha una interpretació en la llengua de signes?
Què passa amb les persones sordes?
No s'enteren del que està passant?
Si s'ha d'evacuar una zona… Tot això ha d'estar previst.

Després també hem de garantir l'entreteniment.
En eixe sentit, l'Assemblea General de Nacions Unides es va fer eco de la necessitat de la plena accessibilitat quant a la informació.
I en l'aprovació de la Convenció sobre el dret de les persones amb discapacitat del 13 de desembre de 2006 en vigor per a l'estat espanyol des de 2008, en l'article 30 parla de fomentar explícitament l'accés a programes de televisió, de pel·lícules, teatre i altres activitats culturals en formats accessibles, parla de la subtitulació, de l'audiodescripció per a les persones i de la interpretació en llenguatge de signes.

Tot això, com deia, és convenient que estiga també en compliment de la directiva europea 2007/65, que parla dels serveis de comunicació audiovisual accessibles.
Per cert, un exemple seria el cas del Regne Unit en què el cent per cent de les emissions de totes les cadenes publiques estan subtitulats.
O siga, que hi a exemples que es poden seguir i poden donar compliment a eixa necessitat.

I una altra cosa de la que es parla en el primer punt de l'esmena és d'una pàgina web que siga totalment accessible per a les persones sordes.
Hi ha un exemple, que és el català, que es diu Web Visual TV, esta és una pàgina web per a garantir el dret a la informació per a les persones sordes on se pengen totes les notícies i estes estan contades per a específicament les persones sordes.

Jo crec que és molt interessant que este tipus d'iniciatives siguen recolzades per les institucions públiques perquè ara mateix en internet tu pots tindre molts continguts, però específicament per a persones sordes perquè accedisquen a eixa informació en el nostre àmbit del País Valencià sí que hi ha eixa carència, en Catalunya ho estan ja gaudint i crec que també és interessant que això es coordine amb radiotelevisió valenciana perquè tinguen accés d'eixa manera, també per internet, als continguts d'una manera que siga més comprensible per a estes persones que pateixen la discapacitat auditiva.

Per això hem presentat estes esmenes i ens alegra molt que siguen acceptades.
Per cert que l'última parla que es una substitució respecte al que s'havia demanat que es fera i que tot això estiguera en tres mesos.
Però, clar, si no està oberta radiotelevisió valenciana, no tenia massa sentit.

Aleshores, se substituïx per Â«una vegada que estiguen en funcionament els serveisÂ».
És a dir, quan estiguen en funcionament els serveis, ja ha d'estar açò en funcionament, no caldria esperar més.
Vull dir, que esta PNL s'hauria de tindre en compte per a com es fa, com es reobri la radiotelevisió valenciana perquè, des del minut zero, les persones amb discapacitat auditiva puguen gaudir dels seus drets, i qualsevol persona amb discapacitat.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Moltes gràcies.

Té la paraula.
.
.
¿Vol fer ús de la paraula per a manifestar-se, respecte a l'esmena presentada per Compromís o.
.
.
?
Se té per acceptada, com vosté ha dit abans, no?
(Se sent una veu que diu: Â«Sí, sí, sí.
Â»)

Passem, per tant, a les intervencions dels posicionaments dels distints grups polítics.

Té la paraula el representant de Podem, per quatre minuts.

El senyor Jiménez Doménech:

Gràcies, senyora presidenta.

Efectivament, quan preparava l'exposició, la intervenció sobre esta PNL, també em preguntava si no era un recull de lleis que s'havien d'aplicar el que s'estava demanant.

Però en este cas, en específic, crec que s'ha de reconéixer l'intent del Grup Parlamentari Ciudadanos d'anar més enllà i, sobretot, les esmenes presentades pel Grup Compromís.
Perquè este és un món -el de les persones amb discapacitat- que els avanços tecnològics són tan ràpids, van tant per davant de la llei que moltes vegades les possibilitats d'aplicació de mesures, més enllà de què diu la llei, cada dia són més fàcils, no?
, més fàcils d'aplicar i d'anar en benefici d'esta gent, d'este sector, d'este grup de persones que, normalment, queden oblidades quan s'enceten projectes d'esta entitat.

Des de fa molts anys, s'està treballant -això s'ha de reconéixer als governs anteriors, tant als estatals com als autonòmics- per anar poc a poc afavorint la integració de les necessitats d'estes persones.
Però encara veiem alguna distorsió, no?
; i alguns projectes que s'han encetat, sobretot aquells que s'han encarregat a terceres persones i a los amiguitos del alma, moltes vegades s'enceten sense tindre en compte estos col·lectius.

La meua intervenció no anirà molt més enllà, perquè estem d'acord amb allò que inspira la proposta inicial de Ciutadans, amb les esmenes.
I, sobretot també, apuntar el que deia la diputada Navarro en l'última esmena, en l'últim punt de l'esmena, que este projecte està en curs, que este projecte encara està en una fase de concreció que no ha permés encara incorporar tota esta normativa a la redacció del projecte final i que confiem que se tinga en compte el contingut d'esta PNL.

La senyora vicepresidenta:

Molt bé.

Passem, per tant, a la intervenció de la representant del Grup Socialista.

Té vosté quatre minuts.

La senyora Andrés Sanchis:

Sí, gracias.

Señor Alberto García, más de lo mismo.
Volvemos a insistir.
Volvemos a recordar que se tienen que cumplir las leyes, no solamente las que usted ha mencionado, sino también…, desde la Lismi, ¿eh?
, estamos hablando desde la Lismi, el Estatuto de las personas con discapacidad, del año 2003, el Estatuto básico del empleado público, estamos hablando también de la ley de la función pública, incluso.
Estamos diciendo que se cumpla, que se cumpla, que se cumpla…

Pero yo no le voy a acusar a usted de filosófico ni de hacer filosofía.
Yo creo que es bueno recordar, y precisamente aquí, en estas comisiones, aquello que hace falta que se le dé un impulso, que se manifieste la voluntad política de decir: en estas cosas tenemos que estar pendientes para que se hagan.
Porque las leyes son muy bonitas, quedan muy bien, pero hay muchas veces que no se cumplen.

Y en este caso estamos todos de acuerdo, que su intención yo la comprendo.
Lo que se quiere es respaldar a las personas que tienen una discapacidad.
No quiero decirle nada ya en cuanto a la accesibilidad a los edificios públicos.
Es tan antigua la normativa…, ha sufrido ya tantas adaptaciones… No hay más que mirar el ROGTU, creo que son cincuenta o cuarenta artículos los que se destinan, precisamente, a la eliminación de barreras arquitectónicas y a accesibilidad.

Pero nosotros entendemos cuál es su propuesta.
Todo lo que sea bueno por mejorar la integración de las personas con discapacidad o la inclusión de las personas con discapacidad es necesario, también si vienen por una iniciativa de este tipo.
Y, por supuesto, la vamos a respaldar.

Solamente mencionar una cuestión.
En este momento, aquí, en la Comunidad Valenciana, hay 161.
000 personas que tienen reconocida una discapacidad mediante un certificado de minusvalía.
Muchas de ellas no tienen posibilidades de incorporarse al mercado laboral.
Y, por lo tanto, yo creo que cualquier medida que se adopte para que se visibilice cuál es esta situación y que se luche porque estas personas… Porque creo que lo más importante es garantizar esa incorporación del 7% de las personas con discapacidad en la nueva RTVV; esa sería una de las cuestiones más importantes, más allá de lo que podrían ser todas las cuestiones de la página web, etcétera.

Yo creo que sí que hay que hacer un esfuerzo porque estas personas mejoren esta situación, se les abran las puertas para incorporarse al mercado laboral.

Y luego, también, teniendo en cuenta que solamente… Aproximadamente la mitad de estas personas tienen acceso a algún tipo de prestación económica, reglada o no reglada, el resto no tienen absolutamente nada.

Por lo tanto, insistimos en la misma línea, más de lo mismo.
Que se cumpla lo que ya está.
Que se mejore.
Y, desde luego, que se recuerde.

Y algo muy importante para las personas con discapacidad y para todas, cuando se les asignan una serie de ayudas o se acuerdan una serie de medidas que van a favorecer esa inclusión, esa integración social, es importante después que los recursos lleguen; no solamente que se diga: te he concedido o te he dado, sino que, además, eso llegue.

Estoy de acuerdo también con las propuestas que ha planteado la compañera Isaura Navarro, por parte de Compromís.
Las personas con una discapacidad audiovisual necesariamente son las que probablemente más dificultades tienen para, en este momento, tener acceso a una información, como tenían antes con Canal 9.
También, afortunadamente, es el colectivo que mayor integración laboral tiene en estos momentos, dentro de los distintos sectores de la discapacidad; y creo que ese es un terreno que no se puede perder, sino que, al contrario, hay que hacer todas las iniciativas que sean necesarias para avanzar, aunque esté reconocido ese derecho en las leyes para ellos y para todos los demás.

Insistir en estas cuestiones nunca es malo, sobre todo si estamos hablando de sectores que necesitan una especial protección.

Gracias.

La senyora vicepresidenta:

Moltes gràcies, senyora diputada.

Té la paraula ara, per a la fixació de posicionament, la portaveu del Partit Popular, per quatre minuts.

La senyora Bernal Talavera:

Buenas tardes.

Voy a ser muy breve, por no repetirme.

El Grupo Popular va a votar a favor, tanto de la PNL como de la… Bueno, estamos de acuerdo totalmente con la enmienda del Grupo Compromís.
(Veus) Luego, pensamos que la propuesta de Ciudadanos es buena.
Al final, es cumplir la ley, como hemos dicho todos; y la del Grupo Compromís es complementaria, ya que incide y sobre todo clarifica el segundo, el tercero y, sobre todo, el último punto que, al final, pues hasta que no esté abierta tampoco podemos llevar a cabo todo esto ni vamos a poder verlo, ¿no?

También, como ha dicho la diputada, la señora Navarro, en Radiotelevisió Valenciana ya se utilizaba la lengua de signos, y también la web tenía una solución, que se implantó, de accesibilidad para personas con discapacidad visual, motriz, cognitiva o de lenguaje.
Por lo tanto, es imprescindible que esté también en la web.

Luego, lo que sí que queríamos reivindicar es que, como ha dicho la diputada del Grupo Socialista, es que estamos incidiendo en algo que hay que cumplir, que es la ley.
Entonces, pues, que hagamos porque no tenga que igual llegar hasta aquí, y que se cumpla sin necesidad de tener que nosotros, a veces, poner las pilas, ¿no?

Entonces, simplemente eso.
Vamos a votar a favor.
Y, bueno, y que para estos temas y para muchos, que cuenten con el Grupo Popular, porque estaremos ahí.

La senyora vicepresidenta:

No n'hi ha rèplica.

Bé, doncs, passem directament a la votació.
Vots a favor?
Unanimitat.
Moltes gràcies.
(Pausa)

(Ocupa la presidència el president, senyor César Jiménez Doménech)

El senyor president:

Val.
Anem a.
.
.

Preguem silenci al senyor diputats.

Anem a bon ritme.

Senyor Ibáñez, disculpe, anem a reprendre els treballs.

Sí.
.
.
, deia que anem a bon ritme.
I crec que serà una excepció que per primera vegada acabarem l'ordre del dia d'esta comissió.

Pronunciament de la comissió sobre la compareixença del president del Consell de la Joventut de la Comunitat Valenciana, senyor David Latorre Garcia, per a explicar el contingut de l'informe Â«Joventut necessàriaÂ», sol·licitada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 2.
806)

El senyor president:

Així que passem al punt 7, que és el pronunciament de la comissió sobre la compareixença del president del Consell de la Joventut de la Comunitat Valenciana, David Latorre García, per a explicar el contingut de l'informe Â«Joventut necessàriaÂ», sol·licitada pel Grup Parlamentari Compromís.

Per tant, té l'ús de la paraula per huit minuts.

La senyora Campello Moreno:

Gràcies, senyor president.

Gastaré molt menys de huit minuts, perquè crec que és ràpid.

El Grup Compromís hem demanat la compareixença de David Latorre García, president del Consell de la Joventut de la Comunitat Valenciana, per poder escoltar de la seua pròpia veu l'explicació de l'informe Â«Juventud necesariaÂ», informe en què han col·laborat el consell, com a entitat, i encarregat pel Consell de la Joventut d'Espanya i elaborat per doctors en sociologia.

Este informe es pregunta si els problemes dels i les joves són sols un problema d'eixe segment de població o és un problema que afecta el conjunt de societat.

Ja preguntàrem sobre quina postura té el Consell davant este informe, en esta mateixa comissió, i va comparèixer i contestar la vicepresidenta Mònica Oltra.
Però, com deia abans, ens pareix prioritari que siga el mateix president del Consell de la Joventut de la Comunitat Valenciana, interlocutor vàlid de la joventut valenciana entre els joves i les institucions -recordem que durant anys han estat ignorats i menyspreats-, qui vinga a les Corts Valencianes, casa i representació de totes i tots els valencians, a explicar-nos les conclusions de l'informe Â«Juventud necesariaÂ».

Les institucions hem d'estar al servei de la ciutadania.
Així que obrim portes, finestres i deixem que els joves ens expliquen per què són necessaris.

Gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyora Campello.

Hi ha torns en contra?
No?

Doncs, per a fixar la seua posició el Grup Parlamentari Podemos, per un temps de quatre minuts.

El senyor Torres García:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

En un país com el nostre, en què els nostres joves s'emancipen per falta de mitjans tardanament, sofreixen en primera persona l'atur i l'emigració, en què migren per trobar recursos de futur per a ells i elles i, en molts casos, per contribuir al sosteniment de les seves famílies, en un context econòmic i laboral que no oferix eixides adequades a la població, estem orgullosos que tenim la millor generació, més formada de la història.
Però no sols els oferim precarietat i austeritat, sinó que no els oferim alternatives a un futur digne, tant ací com en Europa.

És necessari anar a les causes del problema de l'atur i a la necessitat que s'arbitren les mesures efectives per a atendre la realitat de l'atur juvenil.

No hem d'oblidar que l'aposta pel treball estable està directament relacionada amb les arques de la cotització de la seguretat social, i que la precarietat significa atacar la dignitat de les persones i ficar en risc les pensions dels nostres majors.

Per això, és convenient escoltar, en aquesta comissió, totes les aportacions que es puguen realitzar en tots aquells nivells polítics, socials i culturals, per a tenir totes les aportacions possibles amb què poder construir ferramentes de futur de treball per als nostres joves, com invertir en futur a través de ferramentes coherents que lluiten contra la precarietat i els problemes que viu la nostra joventut, tant al nostre territori com a tot l'estat espanyol.

És cert que n'hi ha una relació directa entre els nostres joves i la resta de la societat, en termes de fecunditat, de prosperitat, de coneixement.
I, per això, cal plantejar-se, de veritat, com fer perquè l'estat de benestar no siga una frase buida en el nostre país i en la nostra comunitat.

Per això, i sent breu, el nostre grup votarà a favor d'aquesta compareixença del president del Consell de la Joventut, David Latorre García, perquè explique el contingut de l'informe de Â«Joventut necessàriaÂ».

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyor Torres.

A continuació, té l'ús de la paraula el Grup Parlamentari Ciudadanos.

El senyor García Salvador:

Val, breument.
De igual manera que hem utilitzat abans els arguments en el punt que havia plantejat el Partit Popular d'emprenedoria, havia fet esment a unes dades estadístiques que juguen en contra del futur dels nostres jóvens aquí a la comunitat.
Havia parlat que es multiplicava per tres sobre l'atur juvenil en estos moments de crisi, que n'hi havia més d'un 50% d'atur, i d'eixos vint mil jóvens que se'n van fora, i més de dos-cents mil que estan en risc d'exclusió.
Això són arguments més que suficients perquè vinga qualsevol responsable polític que mos done dades, que mos done informació que mosatros de moment no podem tindre.
I a partir d'ahí mosatros ja podem plantejar quines són les activitats en el plànol legislatiu per a invertir eixes tendències.
Jo penso, doncs sí, és pertinent que vinga este senyor i ens sembla bé.

El senyor president:

Gràcies, senyor García.

A continuació, té l'ús de la paraula el Grup Parlamentari PSPV.

La senyora Mustafá Ávila:

Simplement des del Grup Socialista considerem necessària la compareixença del president del Consell de la Joventut, donada la situació actual que tenen els i les joves a la nostra comunitat.
Per tant, res que afegir.
Estem d'acord.

Gràcies.

El senyor president:

Finalment, té l'ús de la paraula el Grup Parlamentari Popular per quatre minuts.

El senyor Caballero Montañés:

Muchas gracias, presidente.

No los utilizaré, porque nosotros vamos a estar a favor de que comparezca aquí el presidente del Consejo de la Juventud de la Comunidad Valenciana.
Estamos a favor de todas las comparecencias que vengan a aportar información, que vengan a aportar transparencia y vengan a favorecer la labor parlamentaria y de fiscalización de los grupos políticos que estamos aquí representados, a esta cámara de la palabra.

Y por lo tanto, no nos vamos a oponer a esas comparecencias.
Y queremos, además, que vengan, que informen y que nos pueda contar cómo valora también desde su perspectiva la situación actual de los jóvenes, si piensa que en algo ha mejorado la vida de los jóvenes desde que ha habido este cambio de gobierno.
Y también cómo valora ese plan de empleo tan cacareado por el presidente Puig de doscientos millones de euros que no se ve reflejado en los presupuestos.
Yo creo que el diálogo siempre es bueno, la palabra siempre es importante, y más que vengan aquí a explicar, y además un compañero con el que también he trabajado y he tenido el gusto de conocer.

Así que nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Gràcies, senyor Caballero.

Doncs, com no hi ha torns en contra, no cal procedir a la votació, no?
S'entén que és per unanimitat.
S'aprova la compareixença.

Pronunciament de la comissió sobre la compareixença de la secretària autonòmica d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball per a informar sobre els objectius prioritaris d'actuació del Servof, especialment en l'acció pública per a generar ocupació a la Comunitat Valenciana, sol·licitada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 3.
619)

El senyor president:

I a continuació ens trobem amb una qüestió.
A vore què vos pareix.
És que este punt ha arribat a l'ordre del dia, sense necessitat que arribara, perquè al ser un membre del govern, de la Secretaria Autonòmica d'Economia Sostenible, el reglament diu que s'ha d'acceptar.
Aleshores, si voleu intervindre.

El senyor Ibáñez Bordonau:

Bueno, simplemente lo que queríamos manifestar es lo inoportuno de incluirlo en el orden del día, porque el 157 del reglamento, a petición, simplemente lo que tiene que hacer el miembro del gobierno es mandar el escrito a las Cortes, si es que ya está, y se incluiría su comparecencia.
Pero, no tiene sentido que esta comisión se pronuncie sobre este tema, porque si él lo pide, vendrá.
(Veus) Quien lo tiene que solicitar es el miembro del gobierno, no un grupo.
El grupo lo que hace es que la comisión se pronuncie.
Pero la comisión no tiene por qué pronunciarse, si el miembro del gobierno pide venir.
Porque si él pide venir, obligatoriamente el 167 te dice que tiene que venir.
Lo lógico es que lo retiréis y que el miembro del gobierno diga que quiere venir.
O, si queréis, nos pronunciamos sobre esto.
Pero es que es una chorrada pronunciarse cuando hay obligación.
Lo lógico, un miembro del gobierno si quiere venir, es que lo pida él.

La senyora Andrés Sanchis:

Yo creo que sí.
Además, es la comparecencia de la secretaria autonómica.
Probablemente se ha producido algún tipo de error, porque como hay una directora general del Servef, pues en principio debe de haberse cometido ese error.
Pero bien, lo solucionamos y que se presente el escrito como corresponde para que haga la comparecencia (inintel·ligible) .
.
.
.
consellera.

El senyor president:

Bé.
Doncs, finalitzat este punt, hem acabat.
Donem per conclosos els treballs de la comissió.

(S'alça la reunió a les 13 hores i 33 minuts)