Untitled Web Page



**Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 24 de setembre de 2003.
Comença la sessió a les 10 hores i 47 minuts.
Presideix el Molt Excel·lent Senyor Julio de España Moya.
Sessió plenària número 8.
Primera reunió.**

 

 

 

***Proposta de creació de la comissió permanent no legislativa de Seguretat Nuclear, presentada pel GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE número 158, BOCV número 8).***

 

 

 

**El senyor president:**

 

Señorías.

Señores diputados.
Señoras diputadas.

Buenos días.

Segons l'orde del dia acordat en la Junta de Síndics en la reunió celebrada el 22 de setembre del 2003, s'obri la sessió.

Punto número 1: propuesta de creación de la comisión permanente no legislativa de seguridad nuclear, presentada por el Grupo Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valencia-na: Entesa.

Tiene la palabra el representante del Grupo Entesa, el señor Arnal.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Bon dia, senyores i senyors diputats.

La central nuclear de Cofrents és una indústria d'una gran importància per al País Valencià, com pense que tots estarem d'acord, i per la naturalesa de la seua activitat presenta una gran repercussió social que mereix considerar-se atentament.

Considere important que els membres d'aquesta cambra puguen plantejar i escoltar de primera mà explicacions dels responsables tècnics d'aquesta central nuclear, explicacions el més clares, didàctiques, detallades, comprensibles per a tots.
Més encara quan les diferents incidències que es presenten, quan ocorre açò, solen generar una important preocupació social per les possibles repercussions que hi puguen haver sobre la seguretat de les persones i sobre el medi ambient.

Cal recordar que amb certa reiteració s'estan presentant incidències d'aquestes i, de fet, després de les eleccions del 25 de maig, que ens van portar ací, ja s'han produït dos incidents, un d'ells a principis de juny, que va portar a tancar la planta durant una sèrie de dies, i un altre, fa poc, aquest mes, durant la recàrrega del combustible, que va motivar també un informe al Consell de Seguretat Nuclear.

Precisament, esta entitat, el Consell de Seguretat Nu-clear ha advertit els responsables de la seguretat nuclear de Cofrents per la preocupant reiteració d'incidents de major o de menor importància que s'han presentat ja en esta planta.
Tot i que estos incidents són reflectits pels mitjans de comunicació, en general no es presenta una informació tan clara, comprensible, detallada, com pense que requeriria la societat i mereixeria aquesta cambra per a poder fer un seguiment responsable i seriós d'un tema que, torne a dir, és important i preocupa considerablement la societat.

Fins i tot durant el normal funcionament de la planta hi ha una sèrie de controls periòdics que mereixerien no únicament una informació succinta, sinó també una interpretació docta, documentada, per part dels responsables.
Per no parlar dels residus d'alta activitat que s'emmagatzemen en la central nuclear, que ja totalitzen més de 350 tones d'alta activitat, a banda dels de mitjana i baixa, que són portats a Còrdova, com sabem, i aquests residus d'alta activitat romanen en la central nuclear sense termini encara per a la seua destinació definitiva, per la qual cosa convé també estar ben informats de la normalitat o no del procés, de les incidències i de les previsions de futur.

Per tot açò, i sense esgotar totalment el temps, perquè pense que en este tema n'hi haurà coincidència entre tots els grups d'esta cambra, considere de summa importància que esta comissió se constituïxca el més aviat possible i funcione adequadament.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

De nada, señor Arnal.

¿Hay turnos de réplicas?
*(Pausa)* Pasamos a la votación.
Vamos a dar 30 segundos.
.
.
 *(Pausa)*

Bien, cuando les invite a iniciar la votación hay que pulsar primero el botón de "presente" y a continuación el correspondiente al sentido del voto.
Perdonen, pero, lógicamente, es la primera votación en esta legislatura.
.
.
, bueno, después del verano y creo que es conveniente, después de la primera experiencia, pues simplemente matizar un poquito.

Es decir, primero el botón de "presente" *(remors)* y luego el voto.
Tenemos 10 segundos entre uno y otro, lógicamente, tenemos tiempo suficiente.
Vamos a proceder a la votación.
Comienza la votación.

Bien, creo que ha salido bien.
Por 80 votos a favor, ningún nulo, ni ninguna abstención, ni ningún voto en contra, queda aprobada la creación de la comisión permanente no legislativa de seguridad nuclear.

Ahora iniciamos el turno de explicaciones de voto por los grupos que no han entrado en el turno en contra.
Por favor, ¿el representante del Grupo Socialista va a hacer uso de su explicación de voto?

Tiene usted.
.
.

 

**El senyor Vicente Navarro:**

 

Sí, gracias, señor presidente.

Únicamente para decir que nuestro grupo en fechas precedentes ha hecho un planteamiento de sustitución paulatina de la energía nuclear y, en particular, es algo que nos afecta dado que en nuestro territorio se encuentra la central de Cofrentes.

Nos preocupa, eso sí, el número elevado de incidentes que ha acumulado la central, no solamente los de esta legislatura, sino también de la legislatura anterior, siendo precisamente, y ostentando hace dos años el récord precisamente de incidencias y de informes, eso sí, con carácter leve, pero de informes, al fin y al cabo, que se han elevado al Consejo de Seguridad Nuclear.
Por lo tanto, queremos aprovechar esa comisión para que haya un conocimiento veraz, transparente, de los diversos incidentes que suceden en la central, que muchas veces tendemos a mitigar por la alarma social que puedan crear.

Por lo tanto, únicamente al objeto de reafirmar nuestra posición con respecto a este tipo de generación de energía, y, en segundo lugar, reclamar de los responsables de la planta, una información, como digo, transparente y veraz.

Muchas gracias.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Eduardo Vicente.

Tiene la palabra, por el Grupo Parlamentario Popu-lar, don Juan Seva.

 

**El senyor Seva Martínez:**

 

Señor presidente.

Señorías.

El Grupo Parlamentario Popular ha apoyado con su voto favorable la creación de una comisión no legislativa y permanente sobre seguridad nuclear, porque entendemos que esta comisión es eficaz y útil y es un instrumento muy eficaz y muy útil para conseguir una mayor y mejor información, para conseguir un mayor y mejor control y para, en definitiva, lo que todos pretendemos, que es exigir y garantizar los niveles óptimos de seguridad nuclear en Cofrentes.

Pero es que, además, en el seno de esta comisión se podrá plantear cualquier inquietud, cualquier tema, cualquier preocupación, que pueda surgir en sus señorías y que en el seno de esta comisión se podrá ver desarrollada y se podrá ver argumentada.
Y, además, se podrá también solicitar y pedir la comparecencia de los máximos responsables para, precisamente, lo que todos queremos y lo que todos deseamos, que es la mayor y mejor información y que, sobre todo, haya la mayor y mejor transparencia en la central nuclear de Cofrentes.

Además, como se ha hecho en pasadas legislaturas, se podrán producir visitas periódicas para conocer in situ el funcionamiento de la propia central nuclear.

Porque, señorías, cuando se habla de energía nuclear, yo creo que en esto coincidimos todos los grupos parlamentarios, se produce un gran respeto; incluso en sectores de los ciudadanos este respeto se traduce en temor, en preocupación y, por tanto, yo creo que estamos obligados a crear esta comisión para transmitir tranquilidad a nuestros ciudadanos de la Comunidad Valenciana.
El Grupo Parlamentario Popular entiende que es necesaria la producción de energía y la energía que está produciendo la central nuclear de Cofrentes, que es necesaria para el desarrollo de la Comu-nidad Valenciana, pero, además, y al mismo tiempo, eso no significa que también exijamos que exista una seguridad y que existan unos mayores niveles de seguridad en la propia central nuclear.

Yo creo que, en estos momentos, quedarnos en la anécdota de los incidentes, como decían anteriormente los que me han precedido en el uso de la palabra, creo sinceramente que no es entrar en profundidad, y la profundidad del tema es tratar de vigilar permanentemente a través de esta comisión que los niveles de seguridad y, sobre todo, los niveles de información que podamos tener y que podamos transmitir a los ciudadanos de la Comunidad Valenciana sean los más óptimos.

Yo creo que el síntoma.
.
.
, o podemos decir que siempre el Grupo Parlamentario Popular ha estado apoyando esta comisión, porque creemos que es un instrumento, como decía anteriormente, útil y eficaz.
Creemos que, además, debe haber un espíritu constructivo, que no debe haber un espíritu destructivo y que debemos dejar los particularismos o los pronunciamientos a favor o en contra de una determinada energía.
Yo creo que eso es un flaco favor que le haríamos a esta comisión, y lo que tenemos que trabajar todos es en común, porque lo que pretendemos es que la central nuclear de Cofrentes, como se dice vulgarmente, no produzca información, porque eso significará que realmente está cumpliendo su misión y que realmente está cumpliendo y está produciendo la energía que todos deseamos.

Yo creo que entrar aquí en un debate de si energía nuclear sí o energía nuclear no, es un debate que está totalmente pasado, es un debate que, entendemos desde el Grupo Parlamentario Popular que es totalmente caduco, pero, en cualquier caso, por tanto, lo que creemos es que debemos trabajar en positivo para lograr, insisto, que haya un mayor control en esa central nuclear, que las señorías estemos lo suficientemente informados y que contribuyamos a que haya un clima de tranquilidad y de normalidad en torno a la central nuclear de Cofrentes.

Porque eso yo creo que es lo que a todos nos importa o a todos nos preocupa y no centrarnos en la anécdota de si hay un incidente o no determinado, porque, en definitiva, sus señorías saben que, mensualmente, desde la propia central nuclear se envía un informe a las Cortes, a estas Cortes Valencianas, donde se nos informa escrupulosamente de cómo ha sido el funcionamiento de la central en todos sus niveles a lo largo del mes anterior.
Pero yo creo que eso no es suficiente y que, por tanto, es necesario crear esa comisión para, en definitiva, profundizar en esa información y para, en definitiva, tener un conocimiento real y específico de todas las singularidades que pueda tener la central.

Yo creo que esta comisión siempre se ha creado a lo largo de la vida de estas Cortes Valencianas y, por tanto, yo creo que la propia existencia de la central nuclear de Cofrentes obliga a que se cree esta comisión.
Pero no solamente debe quedar en una mera constitución de la comisión, sino que debe haber una voluntad por parte de todos los grupos políticos para que se trabaje en pro y en favor de que haya la mayor trasparencia, la mayor información y, sobre todo, que haya una eficacia en ese flujo de información desde la central nuclear hacia la comisión.

Por todo ello, el Grupo Parlamentario Popular ha apoyado la creación de esta comisión y, lógicamente, en el punto.
.
.
, creo que es el número 14 del orden día, que también proponía la creación de esta comisión.
.
.

 

 

**El senyor president:**

 

Señor Seva, por favor, termine cuando pueda.

 

 

**El senyor Seva Martínez:**

 

Sí, termino en seguida, señor presidente.

Por eso decía que en el punto 14 del orden del día, lógicamente, decaerá la propuesta que había hecho también de crear esta comisión no legislativa y permanente sobre seguridad nuclear.

 

 

 

***Proposta de creació de la comissió permanent no legislativa de Drets Humans, presentada pel GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE número 160, BOCV número 8).***

 

 

 

**El senyor president:**

 

De nada.

Pasamos al punto 2.
Por escrito número 2.
527, presentado por don Joan Ribó Canut, síndic del Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, ante la Mesa ha solicitado la retirada del escrito con registro de entrada 159.
Por lo cual, el punto número 2 queda retirado.

Y pasamos al punto número 3.
Propuesta de creación de la comisión permanente no legislativa de derechos humanos, presentada por el grupo político Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, con registro de entrada número 160.

Por favor, tiene la palabra el señor Cardona, del grupo Entesa.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyors diputats, senyores diputades.

El Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: l'Entesa proposa la constitució d'una comissió no legislativa de drets humans, ací en les Corts Valencianes.

Nosaltres pensem que els drets humans ­no nosaltres només; pensem que en açò n'hi ha un consens bastant ampli en tota la societat­, els drets humans és una possible base consensuada de respecte mutu i de mínims als quals tota persona té dret.
Quan ressaltem eixe aspecte de mínims, volem dir que, evidentment, nosaltres o qualsevol altra persona té aspiracions més elevades.
N'hi han inclús drets que no tenen per què estar contemplats en la Declaració de Drets Humans, però sí que acceptem esta declaració com una base unitària en què tots podem coincidir almenys en la seua redacció inicial.

Nosaltres pensem que apropar-se a una major defensa, a una major realitat dels drets humans, suposa realment un progrés.
Realment l'únic progrés que podríem mesurar de la humanitat és l'avanç en drets, més que l'avanç en guanys econòmics o en producció.
Si aconseguírem avançar en drets, evidentment tots viuríem molt millor i la justícia seria molt més gran.
I, per tant, nosaltres pensem que els drets humans, la Declaració de Drets Humans, són una guia de les actuacions dels diferents poders en els diversos països i en tots els llocs.

En la mateixa declaració fan un preàmbul, i és interessant vore com les mateixes Nacions Unides, ja en 1948 ­perquè cal a vegades fer estes referències temporals, eh!
­, ja fa 55 anys, comentaven que pensaven que els drets humans devien ser protegits per un règim de drets, a fi que l'home ­parlava de l'home i de la dona­, no es veja impulsat al suprem recurs de la rebel·lió contra la tirania i l'opressió.
Parlava també.
.
.
­hui en dia està molt de moda­ considerar també essencial promoure el desenvolupament de relacions amistoses entre les nacions.
És a dir, els drets humans no només servixen perquè cada persona sàpiga a què podria aspirar sinó també per a garantir que entre les diverses nacions els conflictes es resolen d'una altra manera diferent a com en estos moments s'estan resolent.

Evidentment, nosaltres pensem que queda molt camí per fer.
Pensem que n'hi han transgressions contínues i inacceptables de drets humans.
Pensem que els drets humans no són només una qüestió a exigir als països dèbils, en el sentit que els poderosos demanem als dèbils que complisquen els drets humans quan moltes voltes els poderosos mateixos no els complim.
I volia fer una referència ací a, per exemple, el dret humà, que és un dret humà, el 13.
2, que diu que tota persona té dret a eixir de qualsevol país, inclús del propi, i a retornar al seu país, un dret que pensem que en el nostre estat no s'està complint.

Voldria referir-me a l'article 14, que diu que en cas de persecució tota persona té dret a buscar asil i a disfrutar d'ell en qualsevol país, un dret que probablement en este país, en este estat tampoc s'està complint.
O voldria comentar, per exemple, l'article 23 que diu que tota persona té dret al treball, a la lliure elecció del seu treball i a condicions equitatives i satisfactòries de treball i a la protecció contra la desocupació, que també hauria d'avançar molt perquè fóra una realitat per a totes les persones.

És a dir, no pense que el nostre Estat espanyol, ni el nostre País Valencià estiguen lliures d'haver d'avançar en els aspectes dels drets humans.
Evidentment, n'hi ha aspectes, n'hi ha realitats molt punyents actualment.
.
.
, la situació en l'Orient Mitjà o que en algun país es puga condemnar a mort a una dona per un suposat inexistent adulteri, que va contra la seua llibertat sexual, etcètera, etcètera.

Per tant, nosaltres pensem que cal avançar en eixe sentit, i una via evident, lògica i raonable és que els poders internacionals tinguen realment capacitat de prendre decisions sobre el tema.
Nosaltres pensem que les Nacions Unides deurien tindre més possibilitat d'imposar la concreció, l'avanç dels drets humans.
I pensem també que l'existència del Tribunal Penal Internacional és també un gran avanç a l'hora de fer més concrets i poder perseguir les transgressions dels drets humans.

Però, clar, ara arribem ací a la nostra casa, arribem ací al País Valencià, que és on nosaltres proposem la constitució d'aquesta comissió.
Nosaltres pensem que és possible que en aquesta comissió es puga donar suport real a les persones que estan patint atacs als seus drets.
Pensem que és possible, en aquesta comissió, denunciar amb força els atacs a les persones que veuen els seus drets atacats.
Pensem que pot ser esta comissió una referència de cap a on han d'anar les actuacions nacionals i internacionals en defensa dels drets humans i, per això, la proposem.

Som també conscients que la constitució d'aquesta comissió i el seu funcionament depén de la voluntat del grup majoritari, depén del grup del Partit Popular, i veiem que en els següents punts de l'ordre del dia, tant el Partit Popular com el Partit Socialista proposen la creació de diferents comissions que tenen a vore amb els drets humans i amb la cooperació internacional.

Jo, en este moment, oferiria la possibilitat de transaccionar la creació d'esta comissió, per la qual cosa demanaria al Grup Parlamentari Popular si accepta esta possibilitat de transacció.
Però, en el cas que no ha faja, jo també anuncie el vot favorable del nostre grup a la constitució de qualsevol comissió que tinga a vore amb els drets humans i amb la cooperació internacional.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

De nada, señor Cardona.

Para ejercer el derecho de turno en contra, tiene la palabra el señor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Gràcies.

Entenem que el senyor diputat està buscant un consens entre les distintes forces polítiques per a la constitució d'esta comissió que acaba de defensar.
El nostre grup no s'oposa; estem disposats que se faça un recés i que ho intentem, quedant clar que en el supòsit que no s'aplegue a un acord queda pendent el torn en contra que el meu grup estava demanant en este moment.
Però la nostra intenció està en la línia del que la seua senyoria ha expressat.

Per tant, no tenim inconvenient que es faça eixe recés i procurar posar-mos d'acord els tres grups.

Res més, gràcies.

 

**El senyor president:**

 

¿Están los grupos de acuerdo en hacer un receso?
Pues hacemos un receso de quince minutos.

Señores, iba a dar el receso inmediatamente después del punto siguiente para almorzar.
Doy ahora el receso, ustedes hacen lo que tienen que hacer y luego.
.
.
*(Remors)*

*(Se suspén la sessió a les 11 hores i 14 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 11 hores i 51 minuts)*

**El senyor president:**

 

Ha tenido entrada en esta Mesa un escrito que dice: "Los portavoces de los grupos parlamentarios abajo firmantes presentan la siguiente modificación a la constitución de las comisiones permanentes no legislativas, registro de entrada número 160, de derechos humanos, presentada por el Grupo Parlamentario Esquerra-Unida Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa; y el registro de entrada 342, de derechos humanos, cooperación y solidaridad con el tercer mundo, presentada por el Grupo Parlamentario Popular proponiendo al Pleno el siguiente acuerdo:

"Punto 1.
Creación de una comisión permanente no legislativa de derechos humanos, cooperación y solidaridad con el tercer mundo.

Punto 2.
Tendrá como funciones esta comisión tratar los asuntos relacionados con los derechos humanos, la cooperación y la solidaridad con los países del tercer mundo.

Punto 3.
La composición de esta comisión será la misma que la de las comisiones permanentes legislativas previstas en el artículo 43 del Reglamento de las Cortes Valencianas".

Este escrito viene firmado por el Grupo Entesa y por el Grupo Popular y a efectos de tramitación, también, por el Grupo Socialista.
Entonces, se dan por retirados, lógicamente, los escritos registro de entrada 160 y 342.

Y a lo que vamos a proceder es a la votación de este escrito.
Treinta segundos que están corriendo*.
.
.
(Pausa)* Bien, el resultado de la votación es que de 79 presentes hay 47 votos a favor, 31 abstenciones y un voto nulo.
Queda aprobada la constitución de la comisión, según escrito presentado por el Grupo Parlamentario Entesa y por el Grupo Parlamentario Popular.

Hay turnos de explicación de voto y yo le ruego, por favor, a la diputada que pase en representación del Grupo Socialista, señora Catalá.

 

**La senyora Catalá Pérez:**

 

Gracias, señor presidente.

Nuestro grupo, el Grupo Parlamentario Socialista, se ha abstenido en esta votación porque consideramos que a estas alturas, y con la experiencia de lo que significa el trabajo en el campo de los derechos humanos y en el de cooperación y solidaridad con el tercer mundo, no entendemos cómo no se plantea para una mejora de cualidad democrática el que haya dos comisiones separadas por agilizar el trabajo en ambos campos.

No sé, hay quien dijo que una cosa es lo que se dice y, otra, lo que se quiere decir.
En este caso sería: una cosa es lo que se escribe y, otra, lo que se quiere decir.
No me parece lógico que a estas alturas del siglo XXI parezca como aquello de que los derechos humanos sólo son una cuestión de solidaridad y tercer mundo.
Creo que los derechos humanos como campo de trabajo tienen una especificidad dentro de nuestras sociedades, de las sociedades avanzadas.
Creemos que en esta sociedad actual no sólo debe decir en el papel que los respeta, sino, además, que en la realidad se cumplan, y, además, deben garantizar su cumplimiento.
Y en estos momentos, el hecho de que los derechos humanos en nuestra sociedad tenga déficits importantes creo que es fundamental; por eso una comisión que agilizara esto en el Parlamento.

Pero, además, los derechos humanos deben estar en la cotidianidad de nuestros actos como ciudadanos y como ciudadanas.
El acceso a la asistencia sanitaria, a la protección policial, al derecho a una vivienda digna, al ocio, al disfrute en todas las acciones de un gobierno democrático en una sociedad democrática.
Y, desde luego, me temo que eso en nuestra comunidad aún está lejos de ser así.
Y, si no, fíjense ustedes en los últimos informes de Amnistía Internacional.
Y no crean que los informes de Amnistía Internacional son del año de la picor.
El primero es de noviembre de 2002 sobre *La violencia de género en el ámbito familiar y protección de los derechos humanos de las mujeres en España* ­donde salimos con nombres y apellidos­, y, en el segundo, de julio de este año, que se llama *Mujeres invisibles, abusos impunes*, que, como quien dice, es de anteayer.
Y salimos, la Comunidad Valenciana, con nombres y apellidos.

Pero, además, refiriéndome a cooperación y solidaridad, está claro que necesita, a su vez, no sólo de que cualquier acción en este campo tenga como piedra angular el respeto a los derechos humanos, que es condición *sine qua non*, sino que, además, también ­y así lo contemplan los planes de Naciones Unidas­ se está avanzando en ese trabajo introduciendo nuevas variables como es la variable género.
Y ¿saben ustedes por qué?
Porque cada vez se está intentando que dichas políticas de solidaridad y cooperación vayan siendo más justas y por ello es indispensable contemplar combinadamente otras variables.

Nuestro grupo, el Grupo Socialista, por tanto, y en vista de que ustedes, tanto el Partido Popular como Izquierda Unida, prefieren ese tipo de denominación de la comisión, que pienso, y sigo pensando, este grupo sigue pensando que es una denominación antigua, caduca y con gran talante conservador, porque indirectamente se está planteando que esos derechos solamente tienen que ver con el tercer mundo, planteamos el hecho de abstenernos.
Y nos vamos a abstener.
Y lo digo por concepto político general y por concepto de cualidad y de avance de cualidad democrática en este Parlamento.
Pero, nuestra abstención no tendrá nada que ver con el trabajo que, desde luego, desarrollaremos en dicha comisión, porque este desacuerdo no impedirá trabajar incluso con mayor ahínco.

Miren ustedes, para terminar, y ya que esta comisión tiene ese doble nombre, de derechos humanos y de cooperación y solidaridad con el tercer mundo, le voy a decir lo que dicen los *swahilis*: "Quien tiene un sueño tiene un camino".
Y para el Grupo Parlamentario Socialista el sueño de una sociedad en donde los derechos humanos prevalezcan, ya sea una sociedad avanzada o del tercer mundo, en donde la cooperación sea una obligación democrática de los que más tienen con los que nada o poco poseen, harán del trabajo que desarrollemos en esa comisión un camino para hacer realidad ese sueño.

Nada más y muchas gracias.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

 

**El senyor president:**

 

De nada, señora Català.

Tiene la palabra para explicación de voto el señor don Eduardo Ovejero, por el Grupo Popular.

 

**El senyor Ovejero Adelantado:**

 

Gracias, señor presidente.

Señorías, intervengo en nombre de mi grupo para explicar el voto favorable a la propuesta de constitución de una comisión que ya existía en estas Cortes.

El 14 de marzo de 2002 ­lo recuerdo­ ya fue aprobada con la denominación que hoy ratificamos.
Y hemos de sentirnos satisfechos porque esta comisión significa la sensibilidad que estas Cortes tiene por la defensa de los derechos humanos.
Debemos velar por la defensa de estos derechos protegiendo, en la medida que nos corresponda, a los más débiles y vulnerables dentro y fuera de nuestras fronteras.
Asimismo, debemos seguir incidiendo en trabajar por la erradicación de la pobreza de otros pueblos más necesitados, favoreciendo en la medida de nuestras posibilidades su crecimiento económico, político, social y cultural.

Es por ello, por lo que desde el Grupo Popular consideramos que la defensa de los derechos humanos va íntimamente ligada al desarrollo de la sociedad y de manera especial en los países denominados del tercer mundo.

El Grupo Popular coincide plenamente con el programa de las Naciones Unidas para el desarrollo, en el que indica, como ustedes creo conocerán, que los derechos humanos guardan una estrecha relación con las esperanzas de alcanzar los objetivos del desarrollo del milenio.

Al enfrentarnos con los nuevos retos sociales, económicos y de seguridad que plantea la mundialización debemos reconocer que los derechos humanos no son, como algunos aducen, una recompensa por el desarrollo.
Son, en cambio, decisivos para lograrlo.
De ahí que consideramos la denominación de la comisión de derechos humanos, cooperación y solidaridad con el tercer mundo la idónea.
No se debe separar la denominación si deseamos incidir plenamente en los objetivos a cumplir.

El informe para alcanzar los objetivos de desarrollo del milenio demuestra cómo la falta de progreso no se debe únicamente a la dificultad de establecer instituciones políticas adecuadas.
Se trata, también, de problemas estructurales, como el aislamiento geográfico, la guerra, la falta de apertura en los mercados, la carencia de infraestructuras, la exclusión de la mujer y el deterioro del medio ambiente que pone en peligro la base económica.
Habrá, quizás, y es verdad, que reestructurar el objetivo de las ayudas a los países llamados del tercer mundo, que están recibiendo un elevado nivel de apoyo para proyectos del sector social, pero casi no reciben apoyo para proyectos de infraestructura y de desarrollo del sector privado que es necesario para poder independizarse de los donantes y comenzar a pagar esos servicios por ellos mismos.

Por ello, el Grupo Popular apoya la denominación solicitada, porque es la mejor para cumplir los objetivos que a todos compete y coincidir seguro en esa legislatura a través de esta comisión.
Agradecemos la sensibilidad y coherencia del Grupo Esquerra Unida-Els Verds al aceptar esta transaccional, ellos proponerla y al aceptarla entre los dos porque demuestran la coherencia que ya en el año 2002 el propio señor Cardona hizo en su intervención cuando se creó esta comisión.

También tengo que decir que una señoría del Grupo Socialista en la pasada legislatura solicitaba en el desarrollo de esta comisión transparencia y capacidad para que los grupos de la oposición puedan ejercer su función.
Desde el Grupo Popular se las ofrecemos, pero también les recuerdo que -como él indicó- nuestra función es de gobernar y la de ustedes la de controlar.
Respetaremos su capacidad de oposición, pero respeten la nuestra de gobernar.

Con esta comisión que hoy creamos debemos, queremos y vamos a seguir ­confío que todos, señorías­ cumpliendo con el deber ético de solidaridad con los países más desfavorecidos porque solo es solidario el que hace de los deberes de los otros un deber suyo.

Muchas gracias.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

 

***Proposta de creació de la comissió permanent no legislativa d'Afers Europeus, presentada pel GP Popular (RE número 341, BOCV número 8).***

 

 

**El senyor president:**

 

Pasamos al punto siguiente que es el punto número 4, que era una propuesta de creación de una comisión permanente para tratar temas en torno a la situación de las mujeres en el País Valenciano y políticas de igualdad, presentado por el Grupo Esquerra Unida.
Se ha recibido un escrito con fecha 24 de septiembre, 2.
540 de número de registro, en que don Joan Ribó Canut, síndic del Grupo Parlamentario Es-querra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, ante la Mesa comparece: "solicito la retirada del escrito registro de entrada 161".
Así que se da por retirado el punto.

Pasamos al punto número 5, que es propuesta de creación de la comisión permanente no legislativa de asuntos europeos, presentada por el Grupo Popular, registro de entrada número 341, que ha sido publicada en el *Boletín Oficial de las Cortes Valencianas* número 8.

Tiene el turno de palabra don Manuel Gómez para defender la propuesta.
Don Manuel, por favor.

 

**El senyor Gómez Fernández:**

 

Gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Intervengo hoy para proponer a estas Cortes la aprobación de la comisión permanente no legislativa de asuntos europeos.
¿Y cuál debe ser su finalidad, la finalidad principal de esta comisión?
Pues, como no puede ser de otra forma, el de tratar los asuntos europeos que tengan incidencia, que tengan relación con la Comunidad Valenciana.
Nuestra comunidad tiene una clara vinculación europea por sus características socioeconómicas y culturales principalmente.
Y creemos, además, el Grupo Parlamentario Popular, que la Comunidad Valenciana durante estos años le ha dedicado mucho esfuerzo ­y debe seguir contribuyendo con ese esfuerzo­ hacia la construcción de Europa.
Y debe seguir en esa construcción europea no sólo en conseguir logros económicos, sino, también, en conseguir que tengan una mayor incidencia en la democratización de las instituciones y una mayor solidaridad entre regiones y entre países.
Y nuestra comunidad, por su propia situación geográfica y su propia situación socioeconómica, que ha ido creciendo durante estos últimos años, debe jugar un papel fundamental como punta de lanza de un desarrollo sostenible de las regiones del Arco Mediterráneo.

Por eso, es muy importante que nuestra comunidad potencie dentro de la Unión Europea todos aquellos mecanismos de colaboración entre todas las regiones del Arco Mediterráneo que permitan, a la vez, una mayor integración de infraestructuras, de transportes, de comunicación y comercio, de investigación y desarrollo, así como proyectos culturales que den y que sigan dando prestigio a la Comunidad Valenciana.

Se debe seguir, por tanto, con la política que se inició en el año 95, con el presidente Zaplana, que tan buenos resultados ha dado, y seguir ampliando sus objetivos con el presidente Camps.
Y se debe seguir ampliando, porque la propia Unión Europea amplía sus propias fronteras, sus propios horizontes.
Y nosotros debemos seguir, como no puede ser de otra forma, debemos seguir ampliando nuestros propios objetivos.
La buena política que se ha realizado durante estos años con el anterior gobierno se debe ampliar, porque es bueno para las personas y es bueno para todos los ciudadanos de nuestra comunidad.

Y además, señoras y señores diputados, en el año 2004, la Unión Europea, ampliada a veinticinco países, se transformará en una superpotencia económica, mientras que el euro se convertirá en una divisa de referencia de mercados de capitales.
Y nosotros, la Comunidad Valenciana, debe estar ahí.
Y así lo entendemos nosotros.
Debe estar de una forma clara, de una forma decisiva.
¿Por qué?
Porque las consecuencias de este proceso de adhesión a partir de mayo del 2004, se dejarán sentir en numerosos aspectos, tanto a nivel de estructura sectorial, comercial, financiero, demográfico.
Y afectarán profundamente a la orientación de las políticas comunitarias, especialmente a la política agrícola común y a la política regional.

En definitiva, señoras y señores diputados, las repercusiones de todo este proceso sobre la economía valenciana depende de la conjunción de una serie de circunstancias y de nuestra capacidad para influir sobre ellas.
Creemos por tanto que se debe seguir con los programas europeos de apoyo al desarrollo sostenible.
Debe seguir y se debe seguir en el desarrollo económico e innovación, en la prospección de acciones a través de centros de tecnología en el ámbito europeo.
Se debe seguir en la participación, en iniciativas comunitarias, en ámbitos de educación, formación y sociedad de la información.
Se debe seguir en tantas y tantas iniciativas que beneficien al interés general de nuestra comunidad.
Por eso creemos que la Comisión de Asuntos Europeos es muy importante por muchas razones.

Por eso la función prioritaria de esta comisión será el conocer y tratar los asuntos relacionados con la Unión Europea.
Todo aquello que sea importante y que afecte a nuestra comunidad.
También servirá esta comisión para ver las posiciones que tengan cada grupo parlamentario en diferentes temas que puedan afectar a los intereses de los ciudadanos valencianos.
Por eso, el Grupo Parlamentario Popular piensa que es un acierto constituir esta comisión y por eso pedimos el respaldo de nuestra propuesta.
Porque, señoras y señores diputados, creemos que la política europea ha sido y es muy importante, porque los intereses de los valencianos han sido y son muy importantes, por eso desde estas Cortes debemos seguir defendiéndolos.

Muchas gracias.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Gómez.

¿Hay turnos en contra?
Pues vamos a proceder a la votación.
.
.
treinta segundos.
*(Pausa)* Se procede a la votación.
El resultado de la votación es: presentes, 78; votos positivos, 78; lógicamente no hay abstenciones ni nulos.
Se considera aprobada la comisión.

Ahora entramos dentro del turno de explicación de voto.
Por favor, señor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Bon dia.

En primer lloc, dir que nosaltres hem retirat la proposta de la creació de la comissió perquè tinguérem un error.
Això de tallar i pegar del processador de textos, a vegades produeix coses rares com que entren determinats apartats de seguretat nuclear.
Per eixe motiu la vàrem retirar.

Hem votat que sí a aquesta comissió perquè ens sembla important.
I nosaltres voldríem dir que no estem d'acord en el plantejament de continuar "las maravillosas políticas de don Eduardo Zaplana".
No.
Les polítiques en temes europeus de don Eduardo Zaplana, si s'hagueren d'avaluar com en el col·legi, se li hauria de posar "necesitan mejorar".
D'una forma molt clara.
Per açò és molt important aquesta comissió, perquè les polítiques són molt clares.

Jo vaig a posar un exemple molt clar, van aparéixer fa poc de temps, per exemple, els recursos que s'havien transferit des de la Unió Europea a les diferents comunitats autònomes en el tema del desenvolupament rural.
El 5% per al nostre país.
El nostre país té el 10% del territori espanyol.
El nostre país és objectiu 1 en la Unió Europea.
I comunitats autònomes que no són objectiu 1, per exemple Catalunya o Aragó, dedicaven, havien aconseguit recursos per a desenvolupament rural molt superiors a una comunitat autònoma, a vegades el 18 i escaig per cent, etcètera, a una comunitat autònoma que continua sent objectiu 1.
Conclusió: el nostre país no és capaç de dur els recursos necessaris, de generar els projectes necessaris per a què en el tema de la Unió Europea arriben els recursos aquí.
Este és un exemple contundent.

Però si anàrem als temes de la societat de la informació, si anàrem a investigació i desenvolupament, si anàrem a moltes ajudes, ens trobem que la nostra comunitat tindrà a Europa determinades agències, doncs no sé de què són, segurament de mayor loor y gloria al que deia abans.
Però no precisament per a ajudar als projectes per a dur recursos ací.

Segon element que jo crec que és molt clar, nosaltres, i açò és un problema general de l'Estat espanyol, estem en una situació molt complicada respecte a la Unió Europea.
En quin sentit?
Tenim competències exclusives que entren a vegades en negociació en la Unió Europea, i que ens els discuteix un senyor, un govern, que és el govern estatal, quan són competències nostres.

És un problema seriós que països federals de la Unió Europea, com Alemanya, com Bèlgica, com Àustria, tenen mecanismes de representació en la Unió Europea que els permet negociar o conformar la opinió de l'estat en el senat corresponent.
Per tant, el segon element que és clar que hem de discutir, és com podem tenir una capacitat de negociació i de decisió.
A través de l'estat espanyol ha hagut moltes iniciatives, s'han plantejat moltes coses, és possible en la Unió Europea.
Però hi ha plantejaments centralistes de l'Estat espanyol, d'aquell govern, que impedeixen que determinats aspectes com podia ser, per exemple el presente el pas dels cítrics de països del nord d'Àfrica, o els temes de determinades demandes a l'Organització Mundial del Comerç per determinats problemes de les taronges en Nord-amèrica; determinades coses d'aquest tipus que hauríem de tenir una capacitat de negociació i decisió directament.

Ens sembla molt important aquest tema.
Perquè d'alguna forma, si nosaltres tinguérem capacitat de poder incidir directament en aquest tema, aquest Parlament se'n preocupa seriosament.
Normalment ens preocupem d'aquelles coses sobre les quals podem incidir, però en la pràctica en estos moments, en este estat no es pot incidir d'una forma seriosa.
No hi ha mecanismes, malgrat que s'hagen presentat projectes de llei.
I aquest serà un dels temes que algun dia ens haurem de plantejar a l'hora de la famosa reforma de l'Estatut i a l'hora de la famosa reforma del Senat.

Els valencians, el Govern Valencià té competències que entren en col·lisió en els processos de negociació en la Unió Europea.
I per tant té el dret a poder tenir una participació en aquest procés de negociació, en la conformació de les decisions i dels plantejaments de l'estat espanyol.
Jo crec que aquest és un tema important que ens l'hauríem de plantejar aquí.

I la tercera idea que no se n'ha fet menció.
Però entrem en un procés en el qual presumiblement és molt probable que el nostre país abans d'un any vaja a tindre un referèndum sobre la Constitució Europea.
Home, seria important que ajudàrem, que férem un treball des d'aquesta comissió, en el sentit en primer lloc d'entendre, de conformar els pros i els contres de la Constitució Europea.
I en segon lloc d'obrir un debat, perquè a mi em sembla que si es fa un referèndum seria important que a la gent del carrer li explicàrem les posicions, li explicàrem els pros, li explicàrem els contres.
I d'alguna manera aquesta comissió també poguera vehicular mecanismes, per a què una Constitució Europea que sens dubte serà complicada, serà en un sentit o serà en un altre amb pros i en contres, la gent puga conformar-se una decisió, a l'hora de si hi ha un referèndum, poder votar lliurement i amb coneixement en la posició del sí, del no, de l'abstenció o del que crega convenient.

Res més i moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Gracias, señor Ribó.

Tiene la palabra para la explicación del voto del Grupo Socialista el señor Perelló.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

 

Gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Hemos votado que sí a la propuesta de creación de una Comisión de Asuntos Europeos, no con la conciencia de quien asiste a un acto formal de creación de comisiones, que hay que hacerlo porque no están recogidas en el Reglamento de esta Cámara, sino como quien asiste a la creación de algo que es necesario.
Se han dado razones aquí, lo que pasa es que a veces los discursos resultan tremendamente bien estructurados cuando se pronuncian desde aquí, pero podían pronunciarse igual aquí, en una fiesta de cumpleaños o comentándolo con alguien en algún otro lugar.

Por ejemplo, cuando se dice que esta comisión "va a continuar la ardua tarea y los arduos esfuerzos que se ha hecho desde esta Cámara y desde el gobierno, para la participación o la aportación de nuestra región en Europa".
Hombre, una Comisión de Asuntos Europeos como la que hemos tenido en los últimos cuatro años, que formalmente, después de la constitución y alguna substitución de algún miembro, se ha reunido para unas pocas comparecencias, y en la que, por ejemplo, no hemos tenido el placer de poder hacer comparecer a nuestro máximo representante en Bruselas, quien representa a los intereses de esta comunidad, y ahí se ha terminado su vida con dos reuniones operativas en cuatro años, no se puede decir que hayamos tenido que comprarnos un braguero para soportar el esfuerzo.

O sea, si Europa se hubiera tenido que constituir con el esfuerzo que esta Cámara y el grupo mayoritario ha facilitado para apoyar nuestra pertenencia a Europa y al mundo con esos dos esfuerzos, vamos dados.
Si la cuestión es que vamos a continuar por esta vía, nosotros no hemos venido a esto.
Hemos venido a proponer una comisión que se informe y que informe, que sepa de Europa y que haga saber de Europa.
Es decir, hemos venido a acabar con lo que ha sido Europa en esta Cámara en los últimos años.

Europa aquí ha sido poco más que alguna tarde de sobresalto, porque se inundaba al momento la Cámara llena de flases y focos con un efecto gaseosa.
Europa era una gaseosa que se ha ido.
.
.
Bueno, una gaseosa o en algunas mesas una botella de Moët Chandon, pero el efecto es el mismo, se desventaba después, y aparecía alguien que utilizaba el escenario de Europa para hacerse más fotos.
Es que era vital nuestra pertenencia al CDR y a Europa, y de momento aqul efecto se desventó y nunca más se supo.
Y la Comisión de Asuntos Europeos nunca supo por qué era importante estar en el CDR, por qué después dejó de serlo, y por qué ahora no sabemos si lo es o no lo es.
Esta no es la comisión que queremos.

Europa ha sido también el lugar donde encontrar algún enemigo inventado.
Esta comunidad.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señor Perelló.
.
.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

 

.
.
.
pertenece a Europa y al mundo.
.
.

 

**El senyor president:**

 

.
.
.
ahora continúa usted.
Yo le ruego que las explicaciones de voto se hagan como explicación de voto y no se utilicen como forma de ataque político, porque entonces *(remors)* puede surgir el derecho a réplica.
*(Remors)* Yo les rogaría que explicasen el voto.
Puede continuar señor Perelló, perdón.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

 

Señor presidente.
Las explicaciones de voto a veces son como los caminos del Señor, inescrutables, y yo he optado por esta vía, ¿qué quiere que le cuente?
Pero no obstante intentaré ceñirme a su indicación, sabia, como siempre.

En cualquier caso yo sigo opinando lo mismo, a pesar de la indicación de la presidencia, este no es el camino porque hay que caminar hacia Europa.
Europa ha sido también el lugar de encuentro o de búsqueda de un enemigo artificial.
¿Alguna vez podremos vivir en esta comunidad sin un enemigo artificial al norte, al este, al sur, en Europa, sea un comisario, sea un presidente de comunidad vecino?
Esto tampoco es el papel que queremos para la comisión.

Esta comisión se ha dicho perfectamente antes, si se hiciera una encuesta en la calle a lo mejor lo normal es que los ciudadanos no sepan en la próxima constitución cuál es el papel que juegan las regiones.
Pero ¿y si se hiciera en esta cámara la encuesta?
¿Cuántos diputados sabrían el papel que en la próxima constitución representan las regiones?
Ahí está el problema.
Que quien tiene que saber e ilustrar con su opinión y con su debate, a lo mejor por aquello de que debatir en esta sociedad actual cada vez es más crispar, tampoco sabe y por tanto no puede ilustrar.

Esta vida cómoda de la comisión no es la que planteamos nosotros.
Queremos una comisión que hable, que sepa, que entienda y que decida de nuestra pertenencia a esa comunidad internacional y nuestra posición libre en el mundo.
Y sobre todo que trabaje por el progreso social de este pueblo, y no por la propaganda de algunos, por las confrontaciones artificiales, o por el muro teatro de operaciones de un partidismo desaforado que a veces no conduce a nada, aunque pretende decir que conduce a otras cosas.

Ese es el sentido que yo pretendía explicar de porqué hemos votado que sí a la comisión.
No para la continuidad en la nada, para la continuidad en el *book* de fotos, que algunos deben tener 500 ya en casa *books* de fotos en todas las poses, sino para que menos fotos y más realidades.
Y que realmente podamos hablar de lo que realmente nos interesa, cuál es la posición de esta comunidad en Europa y, por tanto, en el mundo, si es que la queremos saber.
No es la posición de algunos, que después de la foto, a veces incluso por fortuna para este país, se desventean en su efervescencia, se disuelven las legislaturas, por donde vine me fui y Europa vuelve a ser un invento para un álbum de fotos de algunos con delirio de imagen.

Nada más y muchas gracias.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

 

 

***Proposta de creació de la comissió permanent no legislativa de la Dona i les Polítiques d'Igualtat, presentada pel GP Popular (RE número 343, BOCV número 8).***

 

 

**El senyor president:**

 

De nada, señor Perelló.

Pasamos al punto séptimo: propuesta de creación de la comisión permanente no legislativa de la mujer y las políticas de igualdad, presentadas por el Grupo Popular.

Tiene la palabra para defenderla, la señora Elvira Suanzes.

 

**La senyora Suanzes Fernández:**

 

Muchas gracias, presidente.

Señoras y señores diputados.

Conseguir una verdadera igualdad ha sido un objetivo prioritario para el gobierno del Partido Popular durante los últimos ocho años.
El gobierno del presidente Zaplana hizo suyo un concepto de reciente aparición en el marco de las políticas de igualdad, la transversalidad, e hizo suyo este concepto, lo asumió, entendiendo esta transversalidad como estrategia que debe tenerse en cuenta en todas y cada una de las decisiones políticas.
En los próximos años, el gobierno del Partido Popular, con Francisco Camps a la cabeza, continuará profundizando en este principio.

El gobierno del Partido Popular ha desarrollado su política de igualdad a través de múltiples iniciativas, con medidas reales y concretas.
Hemos creado centros Infodona, centros asistenciales de acogida, hemos aprobado dos planes de igualdad de oportunidades donde se hace especial hincapié en el ámbito laboral, hemos aprobado un plan de medidas para erradicar la violencia que se ejerce contra las mujeres, que es una de las grandes lacras de nuestra sociedad.
Tantas y tantas iniciativas, una de ellas muy reciente: en el año 2003 se aprobó en estas Cortes la Ley de igualdad entre hombres y mujeres, siendo la primera norma europea aprobada en un parlamento autonómico que regula la igualdad en todos sus ámbitos.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señora Suanzes, vamos a ver.
Eso es lo que yo trataba de evitar con la intervención anterior, porque todo es muy subjetivo, incluso las manifestaciones, *(remors)* perdón, las manifestaciones del señor Ribó en esta tribuna cuando se refería a las calificaciones de los alumnos.
Porque ustedes saben que los profesores también valoran la capacidad de los alumnos y pueden ir para matrícula, para notable o para aprobado.
Y como todo es subjetivo, pues, lógicamente, por eso trataba de evitar que entrasen ustedes en que se utilizaran unas intervenciones para no su objetivo.

Perdón, cíñase al tema, señora Suanzes, por favor.

 

**La senyora Suanzes Fernández:**

 

Sí, señor presidente.

Sólo intentaba saber en qué ha cambiado la situación de las políticas de mujer en esta Comunidad en los últimos ocho años.

Pero a mí no me gustaría que esto se entendiera como un discurso de autocomplacencia.
Sabemos perfectamente que queda mucho por hacer, pero entendemos que vamos por el buen camino.
Entendemos que estas políticas, siguiendo y avanzando y profundizando en este tipo de políticas, es lo que nos va a hacer ser capaces de llegar a esa igualdad real.
Por eso, cualquier iniciativa que, como la creación de esta comisión, propicie, favorezca y ayude a esa igualdad real entre mujeres y hombres contará siempre con el respaldo y con los votos de este grupo parlamentario.
Esperamos que cuente también con el voto y el respaldo del resto de grupos, a diferencia de lo que ha ocurrido otras veces en esta Cámara.

Nada más.
Muchas gracias.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

 

**El senyor president:**

 

¿Hay turnos en contra?
*(Pausa)* Entonces, vamos a proceder a la votación.
30 segundos.
La votación está en marcha.
El resultado de la votación son 76 presentes, 76 votos a favor.

Para explicación de voto tiene la palabra, en representación del Grupo Entesa, la señora Dolors Pérez.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyories.

L'Entesa, com en legislatures anteriors, havia també sol·licitat la creació de la comissió de la dona i de les seues polítiques d'igualtat.
Aquest matí ens havem adonat que tenia un defecte de forma, per la qual cosa haguera estat greu haver continuat presentant-la i voler que es debatira, perquè no estava correcta.
I per aquest motiu l'hem retirada, pensant lògicament i comprovant que els altres dos grups parlamentaris representats en esta cambra també havien sol·licitat la mateixa creació.
Crear la comissió de la política de dona i de la igualtat de les dones és fonamental, és una comissió no legislativa degut a què les dones no tenim una conselleria.
Per tant, per a tractar eixes polítiques d'igualtat, com que el món no es va inventar en 1995 o finals de 1995 sinó que abans ja existia i existia esta Cambra, és lògic que, conforme s'ha fet en cada legislatura, ara també sol·licitàrem la creació d'esta comissió no legislativa.

La comissió legislativa existent en la legislatura passada va tindre moltíssims entrebancs.
I és fonamental que les dones pensem detingudament en eixa política de dones que ens faça avançar dia a dia i que no siga una política de gestos sinó palpar la realitat de totes aquelles coses que necessitem, de totes aquelles atencions que s'han de prendre principalment en matèria d'agressió a les dones.

I, en eixa línia, hem votat favorablement aquesta proposta presentada pel Partit Popular.
Si s'haguera donat el cas que el Partit Socialista l'haguera presentat primer, de la mateixa forma l'haguérem votada.
Perquè jo estime que, en esta Cambra i en nom de la democràcia, ens crida una voluntat comuna i és la d'avançar en una societat millor entre dones i homes.

Moltes gràcies, senyor president.

 

**El senyor president:**

 

De nada, señora Pérez.

Por favor, tiene la palabra para explicación de voto la señora Segarra.

 

**La senyora Segarra i Sales:**

 

Senyor president.
Senyores i senyors diputats.

Vaja per davant la enhorabona, ja que tots i totes hem tingut la voluntat de crear una vegada més la comissió de la dona.
La posició del Grup Parlamentari Socialista no podia ser cap altra i és molt clara: és dir que sí.
Donem el nostre suport a la creació d'esta comissió de la dona de polítiques d'igualtat.
Ara bé, sabem que no és suficient, és sols un pas més necessari, perquè no hi ha res, però totalment insuficient.
Jo sempre pense que les dones i els homes que tenim el privilegi i la responsabilitat de què molts ciutadans i ciutadanes ens han donat el vot i confien en nosaltres tinguem i hauríem d'anar per davant a les demandes d'esta societat i ara, en este moment, no estaríem votant la constitució d'una comissió, perquè aquesta ja seria legislativa, en paral·lel a una conselleria de la dona.
Perquè la política d'igualtat, la política que ens afecta a les dones, els programes educatius, la reforma que s'haurà de plantejar de la Llei electoral, l'ordre de protecció, els maltractaments, la llei contra la violència de les dones, és a dir, tot el que ens afecta hauria de planificar-se i hauria de supervisar-se des d'aquesta conselleria.

La carrera de les dones està sent molt llarga i molt dura i, a més, massa lenta.
I encara que hem avançat molt en aquest últim segle és lamentable la situació de milers de dones en este país.
I és per això que, després de vuit anys d'este govern conservador, discrepe absolutament amb la meua companya, reflexione sobre la situació actual i em pregunte: estem les dones satisfetes amb esta situació en què ens trobem?
No.
Perquè la dona segueix treballant en l'economia submergida, la dona segueix sense poder conciliar la seua vida laboral amb la seua vida familiar, la dona pateix la discriminació salarial i la dona és la víctima de les morts violentes que pateix aquest país.

Per tant, el Grup Parlamentari Socialista reitera el seu sí a la comissió, com he dit abans, necessari però insuficient per a la situació que hui en dia ens trobem.
És un sí a la necessitat; és un sí a crear un espai on poder resoldre els diversos problemes i qüestions que igualen a les dones d'aquest país; és un sí a aprofundir en la situació real de la dona; és un sí a què les polítiques d'igualtat siguen, de veritat, una realitat i que no es queden en polítiques com ara fins polítiques d'escaparata, on estan creant-se moltíssimes esperances i després la realitat és la que és, perquè si no la carrera no tindrà mai fi.

Per tant, el Grup Socialista, i per últim, diu sí a esta creació d'esta comissió.
Però el nostre grup exigirà que cada una de les mesures que s'adopten per a portar endavant les polítiques d'igualtat siguen una realitat i deixen de ser un fum de propaganda i de molt bones intencions.

Moltes gràcies i res més.

 

 

***Proposta de creació d'una comissió permanent no legislativa de Cooperació i Solidaritat amb el Tercer Món, presentada pel GP Socialista (RE número 348, BOCV número 8).***

 

 

**El senyor president:**

 

De nada, señora Segarra.

Pasamos, a continuación, al punto octavo del orden del día, que es la propuesta de creación de una comisión permanente no legislativa de seguridad nuclear, presentada por el Grupo Popular.
Esta enmienda se considera que decae fundamentalmente por la aprobación del punto uno.

El punto nueve es una propuesta de creación de la comisión permanente no legislativa de asuntos europeos, presentada por el Grupo Parlamentario Socialista.
¿Podría interpretarse el decaimiento?
*(Pausa)* Se aprueba el decaimiento del punto noveno.

Y pasamos al punto décimo, que es propuesta de creación de una comisión permanente no legislativa de cooperación y solidaridad por el tercer mundo, presentada por el Grupo Socialista.
Podía entenderse también.
.
.
*(Re-mors)* Tiene la palabra la señora Catalá para defender la propuesta.

 

**La senyora Catalá Pérez:**

 

Gracias, señor presidente.

Señoras diputadas y señores diputados.

El hecho de que el Grupo Socialista presente la propuesta de una creación de una comisión permanente no legislativa de cooperación y solidaridad con el tercer mundo tiene que ver con el argumentario que he expuesto anteriormente cuando hemos planteado nuestra no unión a la anterior comisión donde ser planteaba todo junto.
Y, por lo tanto, salgo otra vez a decir lo mismo de otra manera.

Creemos que la cooperación, si hay un campo en donde la investigación ha avanzado de manera rápida, en donde los ejes de actuación han ido variando, si no a ese ritmo, si no bastante rápido, es el de la cooperación y el de la solidaridad con el tercer mundo.
Desde luego, los de mi generación ­y espero que los más jóvenes no­ hemos pasado en 25 años de la famosa hucha del Domund al trabajo en los países en desarrollo, a través de las ONG y del compromiso de los gobiernos democráticos; hemos pasado de campañas de alimentos o de medicinas para todos y para todas a campañas de alimentos o medicinas, introduciendo el factor género porque si no no era justa esa distribución ni llegaba a todos por igual, ya que las mujeres en concreto dejaban su ración para sus hijos y en ellas se cebaban las tasas de mortalidad y, de manera indirecta, la propia comunidad se desestructuraba al perder a las mujeres que, como todos ustedes saben, son las agentes de salud de primer orden en ese tipo de países.

El propio concepto de solidaridad y cooperación ha sufrido cambios espectaculares también porque no solo la participación de diversos grupos que componen las comunidades sobre las que se intervienen, sino que además ha pasado a tener capacidad de decisión esos grupos en la ejecución de dichos proyectos.
Y eso ha dado un vuelco importantísimo en todo el trabajo, intervención y apoyo a la cooperación.

Nuestra comunidad tiene una tradición solidaria, y no solo se ha de mantener sino la debe incrementar.
Pero para ello, a nuestro entender, hay dos factores que por lo menos nos atañen a nosotros, que son importantísimos: uno, la acción de gobierno; y el segundo, el control y el trabajo parlamentario y el trabajo que se ejerce en este Parlamento.

Y ¿saben qué ocurren?
Pues se lo voy a decir.
Respecto a la acción de gobierno, en los últimos presupuestos, en la ley de acompañamiento, en estos presupuestos se creó la Agencia Valenciana de Cooperación.
Fue vendida en este mismo hemiciclo como la panacea para llevar, coordinar y avanzar en esos trabajos de cooperación y en ese impulso a la cooperación.
Les aseguro que la he buscado y no la he encontrado.
Les aseguro que en el nuevo organigrama del actual Gobierno de la Generalitat Valenciana aparece exclusivamente Dirección General de Cooperación al Desarrollo y Relaciones Externas.
La Agencia Valenciana de Cooperación no aparece por ningún lado.
O tiene los ojos del Guadiana o ha sufrido un paro cardiaco del cual aún no se ha repuesto.

Pero también me gustaría saber, tal como aparece en los presupuestos del año en curso, dónde está la ley autonómica de cooperación internacional.
Tampoco aparece.
No se ha traído a esta Cámara y, por supuesto, es un incumplimiento que tienen ustedes.
Bueno, y ¡para qué hablar del libro blanco!
Se conoce que lo que quieren es que sea blanco y no pongan negro sobre blanco aquello que a ustedes no les gusta.

Por lo tanto, respecto al primer factor, que es el de la acción de gobierno, creo que hay bastantes cuestiones específicas de cooperación que por sí solas hablan de la necesidad de una comisión parlamentaria.

Pero el segundo factor, que es el del control y mejora del trabajo parlamentario, creo ­y vuelvo a decir­ que la cualidad democrática y el avance democrático tienen que tener un reflejo en cómo se estructura el trabajo en el Parlamento en el que estamos.
Si hay trabajo atrasado, que es todo lo que les acabo de decir, imagínense lo que hay que sumar al trabajo atrasado, el trabajo que hay que hacer.

Creo firmemente que la solidaridad y la cooperación con el tercer mundo debe ser entendida como una obligación por países como el nuestro y por comunidades como las nuestras.
Por eso no entendemos que a esta comisión no se le dé la entidad que creemos que agilizaría.
.
.
incluso no solamente agilizaría sino matizaría y haría que esa cooperación fuera realmente a aquellas personas que la necesitan y no fueran luego por otros canales.

Nada más y muchas gracias.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señora Catalá.

Para el turno en contra, tiene la palabra el señor Ovejero.

 

**El senyor Ovejero Adelantado:**

 

Gracias, señor presidente.

Señorías.

El Grupo Socialista no ha votado a favor de la iniciativa conjunta de Esquerra Unida-Els Verds y del Partido Popular para crear la comisión permanente no legislativa de los derechos humanos, cooperación y solidaridad con el tercer mundo.
Hay que reconocer que están en su perfecto derecho de hacerlo.

Pero lo que no tiene mucho sentido es que defiendan la creación de una comisión que no se ajusta a Reglamento, ya que confunden las comisiones no permanentes con las comisiones especiales de estudio.
Confunden el artículo 48 con el artículo 51 del Reglamento.
El Reglamento exige que en el acuerdo se hagan constar las funciones de la comisión y sus competencias, para evitar que asuman competencias de otras comisiones.
Ustedes saben que ni esta propuesta ni la del punto siguiente, que seguramente van a mantener, se ajusta a Reglamento, y lo mejor que podrían haber hecho, a nuestro entender, era retirar ambas.

Tampoco han querido sumarse al consenso ofrecido por Esquerra Unida-Els Verds, que el Partido Popular sí ha aceptado.
Queda en la Cámara, en el ambiente, qué está pasando en estos momentos en el bloque llamado antes de izquierdas.

Por lo tanto, reitero que creo que se están equivocando.

Por lo tanto, nada más y muchas gracias.
*(S'escolten veus que diuen: "¡Muy bien!
Alguns aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

 

Bien.
Vamos a proceder a la votación.
Treinta segundos.
*(Pausa)* Votación en marcha.
 *(Remors)* El resultado de la votación, con 72 presentes, es de 31 afirmativos, 5 abstenciones y 35 votos contrarios, con lo cual queda rechazada la constitución de la comisión.

Tiene la palabra el señor Ribó para explicación de voto.
*(Remors.
Pausa)*

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Només dir que ens hem abstingut en aquesta votació per coherència amb el vot anterior, en coherència amb els plantejaments d'abans.
Gràcies.

 

 

***Proposta de creació d'una comissió permanent no legislativa de Drets Humans, presentada pel GP Socialista (RE número 349, BOCV número 8).***

 

 

**El senyor president:**

 

De res, senyor Ribó.

Pasamos al punto número 11: propuesta de creación de la comisión permanente no legislativa de derechos humanos, presentada por el Grupo Socialista.
¿La retiran ustedes?
*(Remors)* Bien.

Tiene la palabra, en representación del Grupo Socialista, la señora Catalá.

 

**La senyora Catalá Pérez:**

 

Gracias, señor president.

Señoras diputadas y señores diputados.

Yo creo que no viene mal, ¿no?
, de vez en cuando tener un monográfico sobre derechos humanos, cooperación y solidaridad, porque de nuevo, como es permanente no legislativa, seguro que llega menos al Pleno de lo que está llegando ahora.

Por lo tanto, creo que el hecho de que nuestro grupo parlamentario presente la petición de esta comisión permanente no legislativa tiene que ver con la importancia que sobre los derechos humanos el Grupo Socialista da, y no solamente a nivel de lo que hemos hablando anteriormente sobre los países del tercer mundo, sino sobre lo que significan los derechos humanos en las sociedades actuales, en concreto, en nuestra comunidad.

Si todos conocemos que hace ya 55 años que se hizo la Declaración de Derechos Humanos, yo creo que está claro que en función del bienestar y del desarrollo de la humanidad, ha habido también exigencia por parte de la ciudadanía sobre una ampliación y una mejora de esa carta de derechos.

Hay multitud de declaraciones, de tratados y de recomendaciones.
Pero si tengo que referirme a alguna de las más recientes, no me queda más remedio que hacer alusión a la Declaración del Milenio, aprobada en setiembre de 2000 por la asamblea general, donde de manera explícita, además de reafirmarse en la carta de Naciones Unidas donde los derechos humanos son cimientos indispensables de un mundo mucho más pacifico, próspero y más justo, plantea cómo se reescriben estos valores fundamentales para el siglo en que ya estamos.
Y así se va desgranando, el primero, en la libertad.
Y además especifica que no solo los hombres, sino también las mujeres tienen derecho a vivir su vida y a criar a sus hijos con dignidad y libres del hambre y del temor a la violencia, la opresión con la injusticia.
Y también especifica ­textual­: "la mejor forma de garantizar esos derechos es contar con gobiernos democráticos y participativos basados en la voluntad popular".
Y así va especificando, uno por uno, esos grandes valores, actualizándolos en el modo y en el tiempo.
Y así habla de la igualdad, habla de la solidaridad, de la tolerancia, e incluye el respeto a la naturaleza y a la responsabilidad común.

En esta Declaración del Milenio se formulan también objetivos claves.
Los derechos de las mujeres, de las minorías étnicas correligiosas, la libertad de opción sexual o política deben contemplarse como derechos reconocidos en el día a día de nuestra sociedad, es decir, en la asistencia sanitaria, en los planes de protección, en la asistencia jurídica, en definitiva.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señora Catalá, perdón.

Señores portavoces, por favor, den ejemplo.

 

**La senyora Catalá Pérez:**

 

.
.
.
en todos aquellos servicios que como sociedad vamos desarrollando y mejorando, y que además tenemos la obligación inexcusable de que sean patrimonio de toda la ciudadanía, independientemente de su religión, opción política o sexual.

Miren si es así, que Amnistía Internacional este mismo año, en el mes de abril, elaboró una agenda de derecho humanos específicos para las comunidades autónomas.
Y eso ¿por qué?
Por la sencilla razón que velar la garantía de estos derechos, así como de su cumplimiento, tienen las comunidades autónomas responsabilidades en ello.
En los últimos veinte años el desarrollo autonómico ha devenido en ir asumiendo competencias que antes solamente tenían el gobierno central y las Cortes Generales.
Es por ello que Amnistía Internacional ha elaborado esa agenda con cinco grandes áreas y doce objetivos específicos.

Por lo tanto, ¿cuál es la posición que mi grupo defiende aquí hoy?
Es muy sencilla.
A medida de que nuestra comunidad es una comunidad avanzada y que este Parlamento debe llevar una labor cada vez más pormenorizada en cada legislatura, porque el desarrollo y la bonanza de nuestra comunidad nos lo permite y nuestra ciudadanía así nos lo exige, dado el nivel de calidad democrática en la que vivimos o, mejor dicho, se supone que vivimos, planteamos una comisión específica solo de derechos humanos.

Y por si a alguien se le escapa su importancia, me remito a las áreas que puede trabajar en consonancia con la misma área que trabajo el comité de Naciones Unidas de Derechos Humanos.
Y que es curioso que además de coordinar, supervisar e impulsar las políticas, fíjese usted si es curioso, que en ese comité está específicamente el de la eliminación.
.
.
contra la discriminación contra la mujer.
Es decir, que incluso una permanente no legislativa de nuestro Parlamento como tal está dentro de esa comisión.

Por lo tanto, creemos que esta comisión es una manera de poner los pies en el suelo desde este ámbito, el parlamentario, para poder realizar una acción política en base a la actualidad, a la realidad, y no solamente de escaparate.

Los derechos humanos no son patrimonio de unos pocos, sino de todos y de todas, de los que hemos nacido aquí y de los que sin haber nacido aquí, trabajan, tienen hijos y aportan su esfuerzo para hacer nuestra comunidad más rica y más próspera.
Los derechos humanos son de todo el mundo, de los que se declaran heterosexuales y los que se declaran homosexuales, de los católicos, de los evangelistas y de los que no profesan religión alguna.

De verdad creo, señorías, que hacer una comisión específica de derechos humanos es un paso adelante en la mejora de la cualidad democrática en nuestra comunidad.
Espero que de esta manera tengan ustedes claro cuál ha sido el concepto político por el cual hemos planteado la comisión especifica de derechos humanos en nuestro Parlamento.

Nada más y muchas gracias.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señora Catalá.

Tiene la palabra el señor Ovejero para el turno en contra.

 

**El senyor Ovejero Adelantado:**

 

Gracias, señor presidente.

Señora diputada.

Por lo visto, todo lo que nos ha estado explicando, el porqué apoyan ese tipo de comisiones, se estaba remitiendo al año 2000 ­así ha empezado usted comentándolo­, según el día internacional.

La exposición que creo que aquí simplemente era el dar a entender si es interesante o no es interesante, y creo que tanto el Grupo Popular como el Grupo de Esquerra Unida hemos estado de acuerdo en hacer esa transaccional y considerar muy conveniente que los derechos humanos estuvieran implicados dentro de lo que es la comisión para el desarrollo del tercer mundo, yo esa exposición la tengo más actualizada que usted.
Lo digo porque usted se remitía al 2000; yo, al 2002.

Por lo tanto, sabe que este mundo es muy cambiante, sobre todo en el tema de derechos humanos.
La política internacional, que también implica, como antes hemos explicado, la política hacia la mujer, hay que ir actualizándola continuamente.

Por lo tanto, yo le comento que la exposición nuestra era del 2002.
Porque sí que queremos el Grupo Popular, y creo que en este caso también el Grupo de Esquerra Unida, queremos estar actualizados y hacer caso de lo que dicen las Naciones Unidas.
Y el programa de las Naciones Unidas para el desarrollo pide explícitamente ­y usted lo puede ver; es cuestión de bajárselo de Internet­, que los derechos humanos guardan una estrecha relación con nuestras esperanzas de alcanzar los objetivos del Milenio.
Esos objetivos que usted dice que se pusieron en el 2000, nosotros los tenemos un poquito más actualizados.

Por lo tanto, yo creo que sería bueno que aquí, que ya hemos visto que el grupo mayoritario de la cámara estamos a favor de la denominación que hemos elegido, que no vuelvan ustedes a insistir en lo mismo, yo les pediría.
Tendremos tiempo, sí que le aseguro, tendremos tiempo en las comisiones, que no se harán de uvas a peras, como vulgarmente se dicen, desde el Grupo Popular y creo que también desde el Grupo de Esquerra Unida-Els Verds, para tratar todos estos temas que tanto nos atañen y que hemos expuesto.
Creo que es en este momento, aquí en esta cámara, árido el que podamos dar otra serie de objeciones para apoyar o no apoyar la constitución de esta comisión.

Y le vuelvo a reiterar que ya está aprobada la comisión, que la podían haber retirado.
Pero bueno, ustedes mismos lo han determinado, y por eso nosotros estamos en contra de esta propuesta que ustedes hacen.

Ya le digo, no hay problema de vernos en la comisión, de tratar todo lo que usted aquí quería decir, pero le reitero que por favor, igual que yo, usted, que somos nuevos en estas lides en este caso concreto de esta comisión, que nos informemos previamente, y así creo que a la ciudadanía les podremos dar, como bien decía antes un diputado, mejor información para que sepan a qué atenerse.

Nada más y muchas gracias.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Ovejero.

Vamos a proceder a la votación.
Comienza la votación.
*(Remors)* No hay ningún problema, señores diputados, volvemos a repetir la votación.
En cuanto yo les diga se ponen ustedes en marcha para que no haya ningún problema como el presente.
El problema es que para ponerse en blanco es necesario esperar un minuto.
*(Pausa)*

Muy bien.
Señores.
Comienza la votación.
El resultado de la votación, con 78 votantes, es 32 votos afirmativos, 6 abstenciones y 40 votos en contra.
Queda rechazada la constitución de la comisión.

Para la explicación de voto, tiene la palabra el señor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyor president.

Només dir que, coherentment amb la decisió que hem pres este matí d'aprovar la Comissió de Drets Humans, Cooperació i Solidaritat amb el Tercer Món, en este cas nosaltres considerem que esta comissió pot cobrir perfectament els temes que plantejava el Grup Socialista, i per tant, per eixe motiu ens hem abstingut.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Cardona.

Esta presidencia necesita hablar un momento con los síndicos, y suspende la sesión cinco minutos.

 

*(Se suspén la sessió a les 12 hores i 56 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 13 hores i 17 minuts)*

 

 

***Proposta de creació d'una comissió permanent no legislativa de Noves Tecnologies i Societat del Coneixement, presentada pel GP Socialista (RE número 351, BOCV número 8).***

 

 

**El senyor president:**

 

Se reanuda la sesión.

Les comunico que al finalizar la sesión del Pleno de mañana tendrá lugar la reunión de la Comisión de Agricul-tura, lo que, lógicamente, hago público para que se tomen las medidas oportunas para que estemos todos.

Punto número 12 del orden del día, propuesta de creación de la comisión permanente no legislativa de la mujer y políticas de igualdad, presentada por el Grupo Parlamen-tario Socialista, registro de entrada número 350, publicada en el *Boletín Oficial de las Cortes Valencianas* número 8.
Entiendo que decae por haberse aprobado en el número 7.

Punto número 13, propuesta de la creación de la comisión permanente no legislativa de nuevas tecnologías y sociedad del conocimiento, presentada por el Grupo Parlamentario Socialista, registro de entrada número 351, publicada en el *Boletín Oficial de las Cortes Valencianas* número 8.

Se ha presentado a la Mesa de las Cortes un escrito de subsanación de texto en que dice: "Don Antonio Such Botella, portaveu adjunt del Grup Parlamentari Socialista, comunica la següent correcció d'errades en l'escrit registre d'entrada 351, sobre la proposta de creació d'una comissió permanent no legislativa de noves tecnologies i societat del coneixement.
On diu: 'Punt 2.
La composició.
.
.
permanent.
Punt 3.
La comissió establirà.
.
.
previst en el real registre de la Comunitat Valenciana.
I en el punt 4, les Corts Valencia-nes del seu treball.
.
.
ha de dir: 'Punt 2.
La comissió tindrà per objecte tractar els assumptes relacionats amb les noves tecnologies i nous coneixements que puguen incidir en la millora de la societat valenciana.
I punt 3.
La composició de la comissió serà la mateixa que correspon a les comissions permanents legislatives, d'acord amb l'article 43 del RCV.
"

Para defensa del turno a favor, té la paraula la senyora Marcos.
*(Remors)* Marco, en singular, perdón.

 

**La senyora Marco Gual:**

 

L'expressió *societat de la informació* o *societat del coneixement* és una expressió europea que també té la seua denominació a Estats Units com *economia digital* o *nova economia*, i és el sistema econòmic i social on es generen, processen, distribuïxen i intercanvien tots els coneixements o les dades que constituïxen la font de productivitat, benestar i el poder.
Suposa un desplaçament d'allò que és el paradigma del sector industrial i de les relacions socials.
El factor diferencial que introdueix és que cada usuari no sols disposa dels seus propis magatzems de coneixement, encara que també una capacitat quasi il·limitada per a accedir a la informació generada per altres, així com el potencial per a convertir-se a si mateix en un generador d'informació.

La importància del canvi es pot comparar amb la de les revolucions industrials dels segles XVIII i XIX.
En les dos darreres dècades internet i les tecnologies de la informació han transformat el funcionament de les empreses, els mètodes d'aprenentatge dels estudiants, els mètodes d'investigació dels científics i la forma en què els governs presten els seus serveis als ciutadans.

En aquest sentit, el Consell Europeu de Lisboa, en març de l'any 2000, va reconéixer que Europa devia convertir-se en una economia més informatitzada.
De fet, es va fixar com un dels objectius de la Unió Europea ser la societat basada en el coneixement més competitiva del món per a l'any 2010.
Per tal d'aconseguir aquest objectiu es va crear la iniciativa e-Europe com a mecanisme integrador de la societat europea, com a mecanisme per tal de mantindre la competitivitat de les nostres empreses i com a mecanisme per a millorar la qualitat de vida dels ciutadans de tot el món.

Aquest tipus d'iniciatives també s'ha portat a terme en totes les comunitats autònomes espanyoles, en què s'han desenvolupat tipus de projectes per tal de fomentar la societat de la informació, bé mitjançant plans d'actuació, plans directors o plans estratègics.
Tots ells amb quatre punts en comú: suficients infraestructures de telecomunicacions perquè ninguna comarca es quede fora de l'era de les noves tecnologies, atenció al ciutadà dins de l'àmbit de les noves tecnologies, atenció a les empreses en el nou context tecnològic i desenvolupament de l'administració electrònica com a mecanisme per tal de millorar l'eficiència i la qualitat dels serveis prestats al ciutadà.

En aquesta línia, la Comunitat Valenciana, mitjançant el II Pla de modernització, té l'objectiu de la implantació equilibrada de les tecnologies davall els principis de cohesió territorial i social.
Aquest pla es componia de 106 projectes, dels quals només tan sols el 84,9 estan acabats o en procés d'execució.

No obstant això, segons les dades del Centre Valencià per a la Societat de la Informació, en l'any 2002 tan sols el 35,1% de les cases tenien ordinador.
La introducció d'internet a la Comunitat Valenciana és del 17,4%, lluny del 29,5 d'Espanya i del 40,4 de la Unió Europea.
El tipus d'accés a internet més utilitzat és la línia de telèfon convencional, lluny del que seria el similar a les línies de banda àmplia, si sumem Adsl, el que és el cable i el satèl·lit.
El 52,1 dels usuaris ho fan amb finalitats lúdiques, i el 10,7 utilitzen internet per tal de realitzar compres de productes o de serveis.

Quant a la telefonia mòbil, el 61,1% de la població de la Comunitat Valenciana són usuaris de telèfon mòbil, i el 56,4 són usuaris de diners alternatius com són les targetes magnètiques.

Quant a les empreses, el 25,7% de les empreses de menys de 5 treballadors no tenen ordinador.
I per sectors, el 29% de les empreses del sector serveis tampoc tenen ordinador, i tan sols el 16,4 de les empreses connectades a internet utilitzen comerç electrònic.

Les noves tecnologies no estan exemptes de problemes adients, com són la seguretat en les transaccions en internet, la necessitat d'incrementar per part del Govern tot allò que són despeses en innovació i noves tecnologies i necessitat d'un marc normatiu que garantisca un accés a internet més barat i ràpid per als ciutadans i les empreses.
No obstant això, les noves tecnologies han demostrat ser un potent motor de creixement econòmic i de competitivitat.
L'èxit en la implantació de les tecnologies de la informació i de la comunicació contribuirà de forma important a la qualitat de vida dels ciutadans, les condicions de treball de tots els treballadors i la competitivitat global dels serveis i de la indústria.

Per tant, el Grup Parlamentari Socialista-Progressistes considera necessària la creació d'una comissió de noves tecnologies i societat del coneixement per tal d'analitzar, informar i promoure una societat millor i més democràtica per a tots.
I per això sol·licita el recolzament de tots els grups parlamentaris.

Moltes gràcies.

**El senyor president:**

 

De res, senyora Marco.

Vamos a proceder a la votación.
Comienza la votación.
.
.
Está terminando.
*(Remors)*

Volvemos a repetir la votación.
Comienza la votación.
De 78 votos presentes, 78 votos afirmativos.
Queda aprobada la formación de la comisión permanente no legislativa de nuevas tecnologías y sociedad del conocimiento presentada por el Grupo Parlamentario Socialista.

Tienen el turno de explicación de voto, el señor Ribó en primer lugar.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Nosaltres hem votat que sí, el nostre grup de l'Entesa: Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana, sí a aquesta comissió perquè pensem que fa falta.
Moltes vegades hem dit que tenim la preocupació que el nostre país es convertisca cada dia més en un país on la professió fonamental siga ser cambrer o siga ser dedicat al turisme, amb tots els respectes per aquesta pràctica, perquè em sembla molt important per al nostre país, però que, per altra banda, s'abandonen, fins i tot en les inversions de caràcter públic, s'abandonen tots els aspectes de les noves tecnologies, tots els aspectes de la investigació, el desenvolupament, la innovació, la capacitat de penetració en les empreses i en tots els sistemes.

I jo crec que eixe és el dilema.
Si nosaltres veiem, per exemple, a què es dediquen els recursos, hem de veure que, efectivament, per desgràcia, els recursos no es dediquen com, per exemple, en els països nòrdics, amb unes taxes molt elevades d'inversions en R+D, sinó que es dediquen fonamentalment a inversions pensades per al plantejament turístic ­que em sembla molt bé­ però que, evidentment és imprescindible compensar.

Per tant, com plantegem aquesta comissió, efectivament, hem de pensar que el nostre país està en un estat que és Espanya, que està en la cua d'inversions en R+D, però és que el nostre país està en la cua en inversions en R+D respecte a Espanya.
Estem molt endarrerits per molts plans bonics i llibres que fem en aquest sentit.

Quan analitzem, per exemple, els problemes de la indústria, ens donem compte que tenim sectors industrials que estan basats fonamentalment en la utilització intensiva de la mà d'obra i que no s'estan tecnificant adequadament.
I, d'aquesta manera, per molt que es precaritze, per molt que es temporalitze, per molt que es baixen els salaris, no podem competir amb altres països que tenen, com n'hi ha alguna expressió en algun país molt gran, mà d'obra que tendeix a l'infinit.
No podem competir.

Aleshores, l'única capacitat de competència és precisament avançar en les noves tecnologies, en la innovació, en el desenvolupament.
.
.
Açò significa moltes coses.
Açò significa, per exemple, invertir seriosament en educació.
Des dels xiquets xicotets que tinguen ordinador en una proporció adequada en els seus col·legis ­que caldria veure-ho açò­, fins a l'entrada de l'Internet, com s'ha mencionat abans i tots els temes.
.
.
Significa ­i nosaltres ho comentàrem, la meua companya ho comentava, per exemple­ ajudar a la xicoteta empresa que puga introduir les noves tecnologies, tota la innovació que per ella sola no pot.
I d'açò, per desgràcia en este país, també *necesitamos mejorar*, també *necesitamos mejorar*.

I jo crec que aquesta comissió pot ajudar sensiblement ­i aquest és el sentit de la nostra votació­, pot ajudar sensiblement que ens pareguem un poc més a aquestos països, per exemple, del nord d'Europa en investigació i desenvolupament i un poc menys a eixos països que l'únic que utilitzen en la seua producció és la mà d'obra perquè en tenen molta, però no tenen més coses.
Nosaltres pensem que s'ha avançar en aquest sentit.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

 

De nada, señor Ribó.

Tiene la palabra la señorita Lorente, en representación del Grupo Parlamentario Popular.

 

**La senyora Lorente Ramón:**

 

Gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Es voluntad del Grupo Parlamentario Popular manifestar nuestro apoyo a la creación de esta comisión de nuevas tecnologías y sociedad del conocimiento.

Es de todos conocido el nivel, a día de hoy, alcanzado por nuestra comunidad en materia tecnológica y en estrategias y proyectos de modernización, que han convertido a la administración valenciana en un modelo a seguir en todo el territorio nacional y en un referente de vanguardia en todas las regiones europeas.

Nuestra comunidad está hoy a la cabeza de las regiones más cohesionadas desde el punto de vista tecnológico.
Desde el año 1995, y solo con el compromiso del gobierno del Partido Popular, se puede hablar en la Comunidad Valenciana, por primera vez, de políticas y estrategias de modernización, de políticas tecnológicas, de la sociedad valenciana como sociedad de la información.
Así se puso de manifiesto con el Pemav, el primer plan estratégico de modernización de la administración valenciana.
Proyectos como Econòmic, Human I, Prop, Help o Qualitat comienzan a ser un referente de nuestra comunidad en todo el territorio nacional.

Pero de nuevo, en el año 1995, con la apuesta decidida del Gobierno por renovar los procesos de modernización, nos ponemos con Moderniza.
com a la vanguardia de la innovación y las nuevas tecnologías, diseminando la sociedad de la información y del conocimiento entre todos los ciudadanos de nuestra comunidad, desde los principios de vertebración territorial y cohesión social.
Vigente a día de hoy, Moderniza.
com, con un total de 90 proyectos en ejecución, alcanza el 84% de su ejecución, cuando todavía falta más de un año para su conclusión.

Proyectos como Infoville 21, Participa, Prop Emprende-dores, Excel Ayuda, Excel Ayuntamientos, DNI Electrónico, Help, han hecho que todos los ayuntamientos, todas las empresas, todas las universidades, los centros educativos y todos los departamentos de todas las consellerias de esta administración pongan a la administración valenciana a la vanguardia de las regiones europeas.

Señorías, apoyamos la creación firmemente de esta nueva comisión para que sea de verdad un foco de encuentro y de debate de los nuevos retos que la Comunidad Valenciana tiene por delante con la apuesta del gobierno del Partido Popular.
Fuimos todos testigos la semana pasada en esta cámara, y pudimos conocer de voz del conseller de Infraestructuras y Transportes, de dos grandes proyectos que van a ver la luz antes de finalizar el año.

Espero que den para debatir propuestas que enriquezcan las más de 200 medidas y proyectos que van a poner al servicio de los ciudadanos, sobre todo, en el campo asistencial, sanitario y social, que conllevará la extensión de la firma electrónica avanzada y la certificación digital a todos los ciudadanos, así como la puesta a disposición de todos y cada uno de los ciudadanos de esta comunidad de una cuenta de correo electrónico segura para sus relaciones con la administración.

Estamos hablando, señorías, de dos grandes proyectos, como el Pevta, Programa estratégico valenciano de telecomunicaciones avanzadas, que durante el período 2003-2007 va a poner la alta velocidad tecnológica al alcance de todos los ciudadanos y va a integrar las infraestructuras y redes valencianas en las redes de banda ancha nacionales y europeas.
También se impulsará el programa de consolidación de la sociedad de la información y de la gestión del conocimiento en la Comunidad Valenciana, el cav.
es.

La apuesta del Grupo Parlamentario Popular es que en esta comisión y, en definitiva, en esta cámara, se contribuya por parte de todos los grupos políticos a la labor decidida de este gobierno por consolidar la cultura del aprendizaje en la sociedad valenciana del conocimiento con el uso normalizado de las modernas tecnologías de la información y de la comunicación.
*(Remors)*

Nada más.
Esperemos.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Por favor, por favor, señores.

Señora Lorente.

 

**La senyora Lorente Ramón:**

 

Acabo, señor presidente.

Esperemos que esta nueva comisión, alcanzado ese punto de madurez y de desarrollo de la Comunidad Valen-ciana en cuanto a modernización en tecnologías avanzadas, puesto que en esta etapa vamos a tratar de proyectar todas esas infraestructuras y esos medios que extiendan territorialmente y que cohesionen socialmente toda nuestra comunidad para conectarla también con la red de alta velocidad de banda ancha del Estado y las regiones europeas.
.
.

Sabrán que, además, la Comunidad Valenciana está participando en el proyecto nacional e-BA, en el que tiene un especial protagonismo y una especial referencia como referente de todas las regiones en el territorio nacional.

Además sabrán que no es que no lleguemos a la competitividad de los países nórdicos u otros países europeos, sino que somos líderes en cuanto a modernización de la administración y de acercar estas tecnologías a los ciudadanos en toda Europa.
Prueba de ello es la próxima comisión de un parlamento al completo, precisamente de una región de Holanda, que viene en los próximos días de octubre.
Espero que la comisión o los miembros que integren esta comisión puedan disfrutar, como lo haremos todos, de los nuevos proyectos a los que vienen a trasladar y a exportar a sus gobiernos autonómicos como modelo y como ejemplo de la alta tecnología a disposición del ciudadano.

Muchas gracias.
*(S'escolten unes veus que diuen: "¡Muy bien!
".
Aplaudiments)*

 

 

***Proposta de creació d'una comissió permanent no legislativa de Política Lingüística, presentada pel GP Socialista (RE número 352, BOCV número 8).***

 

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señora Lorente.

Pasamos al punto 14, que es propuesta de creación de la comisión permanentes no legislativa de política lingüística, presentada por el Grupo Parlamentario Socialista, registro de entrada 352, *Boletín de las Cortes Valencianas* número 8.

Tiene la palabra, para el turno a favor, la señora Escudero.

 

**La senyora Escudero Pitarch:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyores diputades, senyors diputats.

Compareixem ací avui per demanar la constitució de la comissió permanent no legislativa de política lingüística i, fonamentalment, perquè aquesta comissió funcione en esta legislatura.

Aquell pacte per la llengua, de 16 de juny de 2001, signat pel Partit Popular i el Partit Socialista i pels respectius grups parlamentaris, demanava l'aplicació de la Llei d'ús i ensenyament del valencià, de la qual ara es compleixen vint anys.
I demanava també el seu desenvolupament posterior.

Però és evident, senyories, que el castellà, inclús l'anglés, com hui hem tingut ocasió de comprovar, guanya cada dia més espai en detriment de la llengua dels valencians.
El desequilibri entre les dues llengües és notori, i molt més, des de l'arribada al govern de la Generalitat del Partit Popular, on no s'ha dut a terme pràcticament cap política de promoció del valencià, que esdevé així una llengua cada dia més minoritzada, no minoritària, sinó minoritzada, és a dir, reduïda a usos anteriors a l'Estatut d'Autonomia, pràcticament domèstics.
I hem retrocedit.
Vindrà un moment en què la recuperació del valencià ja no serà possible.

Per això nosaltres, els socialistes, estem compromesos en un suport decidit a la llengua i a la cultura; suport que passa, en primer lloc, per fer complir la legislació vigent, entre la qual es troba l'esmentada llei, aprovada a partir de l'arribada dels socialistes al govern de la Generalitat.

Tant el dictamen del Consell Valencià de Cultura, de 13 de juliol de 1988, en què es proposava la creació de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, instava a recuperar el consens i a desenvolupar la llei, com el pacte per la llengua, que donava naixement a la pròpia acadèmia, suposaven i suposen una fita important que marcava i marca el compromís irrenunciable de lluita per la dignificació de la llengua dels valencians.

Per això denunciem avui l'actual situació, l'incompliment del Pacte per la Llengua per part del Partit Popular.
I proposem, proposarem mesures concretes, en la línia de compliment efectiu dels pactes i de les lleis, per evitar que esdevinguen paper mullat, meres declaracions de principis sense cap conseqüència pràctica.

En concret, jo els recorde les lleis que cal complir: la Constitució, en primer lloc, l'article en el títol preliminar quan diu "la riqueza de las distintas modalidades lingüísticas de España es un patrimonio cultural que serà objeto de especial respeto y protección"; l'Estatut d'Autonomia, l'article 7.
1, quan recull "els dos idiomes oficials de la comunitat són el valencià i el castellà, i tothom té dret a conéixer-los i a usar-los", i diu també en el 7.
2, "la Generalitat garantirà l'ús normal i oficial de les dues llengües, i adoptarà mesures necessàries per a assegurar-ne el seu coneixement"; la Llei d'ús i ensenyament del valencià, que en l'article segon diu "el valencià és la llengua pròpia dels valencians.
Tots tenim dret a conéixer-lo i a usar-lo".
El valencià, com a llengua pròpia, ho és també de la Generalitat i de la seua administració pública, de l'administració local ­encara que no ho parega, per allò d'avui d'Alcúdia­ i de les altres corporacions i institucions públiques.

I evidentment també cal acomplir els pactes.
El Pacte pel Valencià, senyories, que en els seus catorze apartats és una crida al desenvolupament de la llei, i a l'aplicació de polítiques de dignificació de l'ús de la llengua, i al que m'imagine que es referiran vostés després.

El Partit Socialista, compromés com deia en la llengua i la cultura, també ha signat junt a les altres forces d'esquerra el Compromís pel Valencià.
Perquè és un pas més en la defensa perquè el valencià es convertisca en un element de cohesió i d'identificació col·lectiva.
Estem convençuts que les institucions han de donar exemple i ser model en el compliment de la llei i en el suport de la cultura.
Perquè si no ho fem així, difícilment podrà estendre's aquesta preocupació a la resta dels sectors de la societat.

Senyories, una llengua, qualsevol llengua, és un patrimoni col·lectiu que cal protegir i conservar.
I si ningú no dubta de la importància de conservar una catedral, una pintura o una novel·la d'un autor consagrat, de recuperar un claustre, menys encara podem dubtar de la responsabilitat que tenim de conservar una llengua patrimoni cultural de tot un poble.

Un dels temes estrela en el marc de l'Europa d'avui és la identitat.
D'una banda hi ha l'acceptació unànime que el gran llegat cultural europeu és la diversitat de llengües i cultures.
Justament en la convivència harmònica d'aquesta diversitat rau la grandesa cultural d'Europa, la seua formidable lliçó humanista per a un món aclaparat per amenaces d'uniformització.

La societat valenciana, que els socialistes volem contribuir a construir, és una societat basada en el suport al saber i a la cultura; on tots els valencians i valencianes siguen capaços d'expressar-se en les dues llengües oficials de la comunitat; on tots els ciutadans estiguen ben orgullosos de viure en una societat on els nostres fills podran beneficiar-se dels avantatges de ser individus bilingües.

Per això avui ací, plantegem la necessitat de la Comissió de Política Lingüística ­s'hauria d'anomenar d'ús­, per tal que analitze el desenvolupament de les lleis i els acords, i on tinguen cabuda aquells grups que tinguen relació en la normalització lingüística.
Que plantege des del parlament mesures, iniciatives, proposicions o modificacions que la dignifiquen i que la incrementen en tots els àmbits de relació.
Que vigile la no instrumentalització de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua per part del govern.
Que propose mesures correctives sobre el desequilibri lingüístic, on la valencianització dels mitjans de comunicació i dels recursos informàtics, la traducció de llibres i d'altres factors, contribuiran al prestigi i a l'ús social del valencià.
Que exigisca el requisit lingüístic i determine el calendari d'actuacions i presències dels responsables de les institucions.

La llengua, senyories, pot ser i ha de ser un nexe d'unió i de cohesió de tots els que viuen i treballen al País Valencià, siguen d'on siguen i vinguen d'on vinguen, un element enriquidor i un meravellós instrument d'integració.
Per tot això, senyories, demanem el suport dels grups parlamentaris a aquesta comissió.

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

 

**El senyor president:**

 

De res, senyora Escudero.

Per el turno en contra, té la paraula el senyor Pérez Fenoll.

 

**El senyor Pérez Fenoll:**

 

Gràcies, senyor president.

Bon dia a totes les diputades i a tots els diputats.

Hui estem parlant en esta Cambra de la conseqüència d'un moment històric per a tots els valencians, de la conseqüència d'un moment històric en esta Cambra, un moment històric per la nostra llengua, que va ser eixe setembre de 1998, quan es va crear l'Acadèmia Valenciana de la Llengua.

En eixe moment, jo crec que en eixe moment, a partir d'eixe moment, la qüestió de la nostra llengua va ser sostreta del debat partidista.
El 15 de juny del 2001 els partits majoritaris a les Corts Valencianes, el Partit Socialista i el Partit Popular, signaren el Pacte pel Valencià.
Pacte que significava un marc compartit, perquè la defensa i promoció de la cultura i de la llengua del nostre poble quede al marge de l'enfrontament partidista, i es convertisca en una tasca comuna de tots els partits i de totes les institucions.

En maig del 2002, ja acabant-se l'anterior legislatura, tots els grups, novament per consens, en esta ocasió tots els grups de les Corts d'esta Cambra, van votar a favor de crear una Comissió de Política Lingüística, comissió permanent no legislativa, que respectava totalment el Pacte pel Valencià.
Esta comissió tenia unes característiques.
I mosatros, el Partit Popular, volem que seguisquen sent les mateixes.
Volem ser respectuosos en eixe Pacte pel Valencià, i volem ser respectuosos en eixe acord que el nostre síndic va signar en el vostre síndic, en el síndic del Partit Socialista.

En la proposta que avui mos du el Partit Socialista no respecta este Pacte pel Valencià.
I vostés no respecten esta proposta, i ara vaig a dir-los per què.
La nostra voluntat és crear una Comissió de Política Lingüística, per suposat, però respectant tots els acords anteriors.

Mire, senyora Escudero, els punts 1 i 3 de la seua proposta es contradiuen.
Estan demanant una comissió permanent no legislativa de Política Lingüística, i a la volta demanen, en el punt 3, que la comissió establisca les seues pròpies regles d'organització.
Vostés confonen una comissió permanent no legislativa amb una comissió no permanent especial d'estudi, que es regix per l'article 51 del Regla-ment de les Corts Valencianes, que pot establir les seues pròpies regles d'organització, com ha passat altres vegades en esta cambra.

Senyora Escudero, hem de dir ­el Partit Popular­ ara no a la seua proposta, perquè tenim l'obligació i també la devoció d'actuar en absoluta lleialtat al pacte.
I si el president em permet, ja que vosté ha fet unes xicotetes referències en l'inici de la seua intervenció a l'actuació pel valencià del Partit Popular.
Li he de dir que les xifres d'ús del valencià en esta comunitat estan augmentant dia a dia des que el Partit Popu-lar governa.
Segona, s'ha augmentat el nombre de línies en valencià en totes les escoles.
I tercera, vosté segur que desconeix que el requisit lingüístic que vosté, el seu partit, no es va atrevir a posar, el va posar en l'escola el Partit Popular.

Res més i moltes gràcies.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

 

**El senyor president:**

 

Vamos a poner en marcha el sistema de votación.
*(Pausa)*

Tiene usted la palabra, señora Moreno.
*(Remors)* Ah!
, perdón.
*(Remors)* Indicación de voto, está clara.
Procedemos a la votación.
*(Remors.
Pausa)* Bien, de 78 votos, 38 a favor, 39 en contra, y ha habido un voto nulo.
Damos por válida la votación.
*(Remors)* Y queda rechazada la.
.
.
*(Remors)*

Señor Cardona, tiene la palabra para la explicación de voto.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyor president.

Bé.
Portem ja vint anys de Llei d'ús i ensenyament del valencià, però nosaltres observem que l'ús social del valencià està clarament estancat.
Nosaltres no podem dir que aquesta llei, que va ser de fet un moment històric la seua aprovació.
Però també podem dir que el seu desenvolupament i els seus efectes sobre la societat han sigut també reduïts, perquè la voluntat política, fonamentalment del Partit Popular, no ha sigut la de portar-lo avant, o la d'augmentar el seu ús.

Nosaltres pensem que els estudis respecte el valencià es van aturar en l'any 95, després d'això només ha hagut una en l'any 98 analitzant les dades del cens.
Nosaltres pensem que el valencià s'està utilitzant de manera molt inadequada en Canal 9, en la nostra suposada televisió que devia normalitzar el valencià d'una manera total.
Nosaltres pensem que el percentatge del funcionariat que hui en dia coneix, usa el valencià d'una manera normal en el tracte amb els seus usuaris, és molt escàs.
De fet només n'hi havia una exigència.
.
.
només s'exigeix a l'1% dels funcionaris el coneixement del valencià d'una manera que siga un requisit, que sapiguem que una persona realment el coneix.

I el valencià moltes voltes passa a ser una llengua de la que se parla molt bé.
I que és la nostra llengua, etcètera, etcètera, però se la desprestigia o se la desacredita com a eina de comunicació entre tots els àmbits d'actuació de la població.
Ací podríem vore que tenim dades de quan s'utilitza el valencià a casa, quan s'utilitza en els amics, quan s'utilitza en el carrer.
I veiem com, realment, n'hi ha una rebaixada, cada vegada baixa més la utilització del valencià en els àmbits que no són la pròpia casa.

Nosaltres pensem que el valencià s'ha mantingut fonamentalment per l'esforç de col·lectius civils i de col·lectius cívics, fonamentalment per això.
I pensem que no s'ha actuat d'una manera suficientment intensa per a potenciar-lo.

Des d'Esquerra Unida, des de l'Entesa, mai hem tingut problema en la utilització del valencià, l'hem utilitzat sempre, l'hem escrit, l'hem emprat en tots els àmbits, però pensem que el que cal és que això s'estenga a totes les forces polítiques, a tots els moviments, a totes les entitats, a tots els organismes i a totes les associacions que existeixen al País Valencià.

Per això, pensem que esta comissió de Política Lingüística pot ser important, pot ser interessant perquè analitzem realment què és el que està passant, perquè proposem mesures de correcció i perquè puguem també controlar als diversos organismes que tracten el tema de la nostra llengua.

I per eixe motiu votem a favor de la proposta del Partit Socialista que ens pareix adequada i correcta.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Cardona.

Bien, tengo que comunicarles a ustedes que, por acuerdo de los tres grupos parlamentarios y con el consentimiento del Consell, la comparecencia del conseller de Sanidad se sustanciará mañana jueves después de las preguntas al presidente del Consell.
Esta tarde, lógicamente, continuaremos con la primera comparecencia del conseller de Educación y Cultura.

Suspendemos la sesión hasta esta tarde a las cuatro y media y queda pendiente.
.
.
Perdón, ¿para qué pide la palabra, señor Such?

 

**El senyor Such i Botella:**

 

Sí, senyor president.

Era per manifestar que des del Grup Parlamentari Socialista considerem oportú que, en tot cas, si es canviava el conseller de Sanitat perquè compareguera demà, que poguera córrer el que era la resta de consellers, i, per tant, si esta vesprada podrien vore's dos consellers en compte d'un en les seues compareixences.

 

**El senyor president:**

 

Bien.
Eso no tiene nada que ver.
Vamos a ver en el transcurso de la tarde cómo se desarrollan los acontecimientos y en función de la disponibilidad de tiempo, lógicamente, haremos lo más oportuno.
No hay ningún problema.

De hecho, esta tarde había previstas tres comparecencias de consellers.
Si desaparece la de Sanidad, teóricamente hay dos posibles.
Vamos a ver el problema del tiempo y si el tercero estaba en disponibilidad o no, porque también hay que tenerlo en cuenta puesto que, lógicamente, el gobierno hace sus planes en función también de una previsión de tiempos que a veces tiene la referencia con lo que hemos gastado anteriormente.

Señor Maluenda.
*(El senyor Maluenda parla sense micròfon)* Perdón, un momento, señor Maluenda.
Un momentito.
Ahora puede hablar, señor Maluenda

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Una qüestió d'ordre.

Totalment d'acord amb el que ha dit, però el primer punt d'esta vesprada serà la iniciativa que queda pendent de creació d'una comissió.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Sí, sí, eso está claro.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

No, no, parece que no está claro, parece que no está claro.

 

**El senyor president:**

 

Yo pensaba que lo habríamos entendido todos.
Lo que queda pendiente de esta mañana continúa esta tarde a primera hora, pero la comparecencia primera no es la del conseller de Sanidad, sino que es la del siguiente conseller.
¿De acuerdo?

Se levanta la sesión.
La hora de comienzo las cuatro y media, por favor.

 

*(Se suspén la sessió a les 13 hores i 59 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 16 hores i 42 minuts)*

***Proposta de creació de la comissió permanent no legislativa de Política Lingüística, presentada pel GP Popular (RE número 386, BOCV número 8).***

 

 

**El senyor president:**

 

*(Inoïble)* .
.
.
que es propuesta de creación de la comisión permanente no legislativa de seguridad nuclear, presentada por el Grupo Socialista.
Decae, por haberse aprobado en el punto número uno.

Y pasamos al punto número 16, que dice: propuesta de creación de la comisión permanente no legislativa de política lingüística, presentada por el Grupo Popular.

Tiene la palabra, para defender la propuesta, don Manuel Pérez Fenoll.

 

**El senyor Pérez Fenoll:**

 

Gràcies, senyor president.

Bona vesprada a totes les diputades i diputats.

Com explicava abans, fa uns instants, abans de retirar-nos per a dinar, el nostre grup, el grup que recolza el govern en este moment, té la intenció de respectar completament el Pacte pel Valencià, el pacte que fa poc temps firmava el Grup Socialista amb el Grup Popular per a recolzar l'ús i l'ensenyament i la difusió de la nostra llengua.
Eixe pacte que va fer que desapareguera de les nostres ciutats i de les nostres poblacions el conflicte lingüístic que tenia la nostra comunitat.
Nosaltres presentem una proposta que está inclosa totalment dins el pacte, que respecta totalment a la societat valenciana i és un pacte per la convivència i la tolerància.

La proposta que nosaltres duem hui a esta cambra diu, en el seu primer punt, creació d'una comissió permanent no legislativa de política lingüística.
Punt número dos: la composició d'esta comissió serà la mateixa que les comissions permanents legislatives previstes en l'article 43 del Reglament d'estes Corts Valencianes.
Punt número tres: les competències d'esta comissió seran les següents a) totes les que estableix l'article 42 del Reglament de les Corts Valencianes, les que l'encomane la Mesa de les Corts, escoltada la Junta de Síndics, d'acord amb l'article 41 del Reglament d'estes Corts Valencianes.
I, especialment, esta comissió exerciria les competències per a rebre la memòria anual de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua en què, a més d'exposar les seues activitats durant l'exercici, arreplegue les observacions i consells pertinents per l'ús normal del valencià en qualsevol de les seues manifestacions.
I, per última, la compareixença del president o presidenta, en este cas presidenta, de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, per a la presentació d'una memòria que abans es mencionava.

Senyories, que no els càpiga el menor dubte que el Partit Popular va a seguir fent tot el que està en les seues mans per a respectar este pacte de valencià.
I ara, senyors del Psoe, tenen l'oportunitat, ja que abans han comés un error que a la millor es pot considerar un error de redacció, tenen l'oportunitat d'apuntar-se a la creació d'esta comissió i votar junt amb nosaltres a favor.

Res més i moltes gràcies.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies.

¿Turnos en contra?
Señor Pla, por favor, tiene usted el uso de la palabra.
*(Remors.
Pausa)*

Pasamos a la votación.
De 69 votantes, 67 a favor y 2 votos nulos.
Queda aprobada la comisión.

Para explicación de voto, señor Cardona, por favor.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyor president.

El meu grup, Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: l'Entesa, ha votat a favor de la constitució d'aquesta comissió permanent no legislativa, igual com ho ha fet quan ho ha proposat el Psoe, perquè la considerem aboslutament necessària.

Una primera puntualització.
El diputat del Grup Popular ha llegit la seua proposta i l'ha llegida molt bé, excepte que no ha llegit la literalitat del que van presentar al registre de les Corts, perquè aquesta petició estava feta només en castellà.
És ahí on nosaltres trobem a vegades eixe contrasentit, eixa contraposició entre el que es diu i el que es fa.
Nosaltres pensem que, més que parlar de "respectem el pacte pel valencià, nosaltres estem pel valencià", el que cal fer és utilitzar-lo en la pràctica i fer-lo realment una eina constant de comunicació.

Nosaltres seguim opinant, seguim opinant que el valencià o la política del PP respecte al valencià té problemes: castellanització, banalització als mitjans de comunicació, bandejament del valencià pel mateix govern en les seues intervencions públiques administratives, l'escassesa de funcionaris públics als qui s'exigeix el requisit lingüístic i l'atac i la persecució continuada a la gent que realment ha utilitzat sempre el valencià, l'ha dignificat, l'ha escrit i sempre ho ha respectat.

Esquerra Unida-Els Verds, l'Entesa, tenim, des de sempre, un pacte amb la gent que usa el valencià, tenim des de sempre un pacte amb la llengua per a dignificar-la, per a usar-la continuadament i per a fer-la digna i ben important.
I per això anem a intentar en aquesta comissió, si el Partit Popular deixa, intentarem actuar per a què el valencià siga cada vegada més potent i més utilitzat en tots els àmbits.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

¿Para qué pide usted la palabra, señor Pérez Fenoll?

 

**El senyor Pérez Fenoll:**

 

Gràcies, senyor president.

Demanava la paraula per a rèplica.
El representant de l'Entesa m'ha contradit, no ha expressat el meu sentiment, ni el del meu grup, respecte al valencià.
No obstant això, ha parlat de coses que no tenien res a vore en l'explicació del seu posicionament respecte a la comissió.
*(Remors)*

 

**El senyor president:**

 

Les vuelvo a repetir, les vuelvo a repetir que esta Presidencia y esta Mesa no necesitan ni manifestaciones a favor ni manifestaciones en contra.
Por favor, dejémonos que cada uno nos manifestemos como deseemos y posteriormente la Mesa tomará su actitud.

Miren, yo estimo procedente no dar lugar a que las réplicas sean un motivo de tirarnos piedras los unos a los otros.
Por otra parte, pienso que lo que ha manifestado l'Entesa no es ni más ni menos que su opinión.
Y su opinión queda ahí, como suya.
Así que si me disculpa usted, señor Pérez Fenoll, no voy a dar lugar a que haya réplicas.

Por favor, ¿cuál es el portavoz?
Señor Pla, para explicar su voto.

 

**El senyor Pla i Durà:**

 

Senyor Maluenda que han votat ja, no s'ha adonat.

Senyories, bona vesprada.

Senyor president.

El motiu és eixir a explicar el vot.
*(Remors.
Veus)* Almenys ja val per a alguna cosa això.

Nosaltres hem votat que sí, perquè som un partit responsable i seriós.
I és evident que l'objecte final de la proposició en un sentit o en un altre presentada pel Grup Popular és que hi haja una comissió legislativa no permanent sobre política lingüística.
*(Remors)* Per això hem votat que sí.
I hem de dir que no podem admetre els raonaments, no podem admetre els raonaments que s'han donat ací per a fer una posició que és legítima, però una posició del grup majoritari en este cas respecte al sentit de la comissió i el sentit del Pacte pel Valencià.

Senyor Pérez Fenoll, nosaltres recolzem esta comissió, la recolzem amb tot el sentit, però no diga vosté que gràcies al Partit Popular hi ha pacte pel valencià, ni que la comissió.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señor Pla, señor Pla, vamos a ver.
.
.
*(Remors)*

 

**El senyor Pla i Durà:**

 

*(Inintel·ligible)* .
.
.
explicación de voto

 

**El senyor president:**

 

Perdón, perdón.
Yo entiendo que usted puede decir que no comparte eso, pero no entre en el tema de rebatir lo que ha dicho, porque no está ajustado a la explicación de voto.

 

**El senyor Pla i Durà:**

 

Estoy intentando justificar mi sí, en este caso, como el hecho de haber presentado una proposición, en este caso, para crear una comisión legislativa no permanente que ha sido defendida por mi compañero.
Y estoy intentando explicarlo.

La comisión de seguimiento del pacto del valenciano no tiene nada que ver con lo que ustedes están planteando hoy aquí, porque el pacto por el valenciano fue consecuencia del acuerdo para constituir la Academia, impulsado por el Grupo Socialista, no por ustedes, impulsado por el Grupo Socialista, con una clara finalidad: que dejasen de tirar cohetes al aire, de tirar coets a l'aire, que es diu, i que de veritat recolzaren una política lingüística adequada a les necessitats d'este país.

I, mire vosté, des d'aquell moment fins ara, és a dir, des de juny de 2001 fins ara, jo puc dir que vostés no han complit el pacte pel valencià, perquè no han constituït eixa comissió de seguiment que no té res a veure amb esta comissió legislativa no permanent.
Ací hi ha un grup polític que no va signar el pacte i, per tant , no es pot traslladar mimèticament el que és un acord entre dos formacions polítiques al que és la constitució d'una comissió que recull tot el sentir parlamentari, en este cas de forces polítiques que no estigueren en l'acord.

Per tant, recolzem perquè tenim interés per vore si són capaços, de veritat, de complir, i si de veritat són capaços d'impulsar les mesures que estan incloses en el pacte.
Però no s'atribuïsquen vostés coses que, evidentment, tenen poc a vore amb el que és un defensa clara de l'ús social del valencià, que fins ara no han demostrat res.

Gràcies.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

**El senyor president:**

 

¿Qué ocurre, señor Pérez Fenoll?
¿Para qué pide la palabra?

 

**El senyor Pérez Fenoll:**

 

Perdone, senyor president, per ser insistent, però una volta més el senyor Pla ha contradit els meus arguments damunt de la trona *(remors)* i crec que tinc dret a una rèplica al senyor Pla.
Hi ha hagut una al·lusió amb el meu nom i cognoms.
*(Remors)* 

 

**El senyor president:**

 

Señores, ustedes mismos, vamos a ver.
.
.
*(Remors)* Claro, claro, les vengo diciendo en esta Cámara lo que ocurre cuando uno no se manifiesta estrictamente a lo que es el orden, y cuando se dirige personalmente y cuando no expresa qué argumentos no comparte de la iniciativa que se ha expresado.
*(Aplaudiments)*.
Por eso, no tengo más remedio que, en función de esa alusión personal, en este caso.
.
.
*(remors)* No, no es una alusión, es directo, no es una alusión.
Perdón, perdón.
Señor Pérez Fenoll, por favor, no más de dos minutos por favor.

 

**El senyor Pérez Fenoll:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Molt breument, no consumiré els dos minuts que m'ha donat.
Sols quan els diputats del Partit Socialista repassen el *Diari de Sessions* de la gravació d'avui es donaran compte que el senyor Pla va molt enganyat.
Tant enganyat com el dia que volia cremar les gaiates a Castelló.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)* Ha dit que el que estaven recolzant era la creació d'una comissió legislativa no permanent, és tot el contrari, és una comissió permanent no legislativa.
Per això dic que espere que el senyor Pla llija el *Diari de Sessions*, reconega que s'ha enganyat i no s'enganye com quan va anar a Castelló i volia no prendre-li focs a uns coets sinó a unes gaiates.

Res més i moltes gràcies.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

 

**El senyor president:**

 

Yo entiendo que estén ustedes activos.

Señor Pla, ¿desea usted la palabra para la contrarréplica?
Tiene usted la palabra.
Dos minutos.

 

**El senyor Pla i Durà:**

 

Gracias, señor presidente.

Señorías.

En primer lugar, tendría que haber clarificado la comparecencia, en este caso del señor Pérez Fenoll, si era por alusiones o era una réplica.
Ha hecho una réplica haciendo alusiones.
Es evidente que.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Por eso le he dado a usted el turno de contrarréplica.

**El senyor Pla i Durà:**

 

No voy a contrarreplicar porque aquí lo que se estaba discutiendo era el fundamento sobre el que nosotros asentábamos nuestro voto.
Y la fundamentación yo ya la he explicado, es decir, por responsabilidad, y, además, porque el argumento que ha dado el Partido Popular para no apoyar la comisión y la propuesta nuestra era el hecho de incorporar*, (remors)* de que su propuesta incorporaba el compliment.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Por favor.
.
.

 

**El senyor Pla i Durà:**

 

.
.
.
del pacte i, en este cas, de la possibilitat que l'Acadèmia i la presidenta donaren compte de la memòria.

Mire, vosté, li insistic, eixa no és raó per a fer possible el que vostés han fet avui, que és presentar una proposta distinta amb l'argument de penjar-se i d'atribuir-se un impuls d'un acord que no tenen vostés cap clau d'impuls.
Eixe no és l'argument, perquè ja ha dit que una comissió de seguiment, que està inclosa en el pacte no té res a veure amb el que estem parlant ací.
I vostés han justificat la seua proposta en base a incloure el que era la suposada comissió de seguiment, perquè eixa comissió de seguiment es va intentar muntar per part dels dos partits i vostés la rebutjaren.
I era una comissió que havia de fer seguiment exprés de l'acord pres en aquell pacte del valencià.
I vostés la rebutjaren.
I avui vosté fonamenta el que no accepten la nostra proposta i posen la seua en la clau que es fa perdonar entrada a la comissió.
Això no és de veres.

I, per tant, allò important ací és al final, com he acabat la meua intervenció.
Vostés ja han tingut des de juny fins ara que han demostrat poca, cap voluntat de dur a terme eixe acord.
Cap.
Ni han desenvolupat.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señor Pla, ha consumido su tiempo.

 

**El senyor Pla i Durà:**

 

Acabo ya, presidente.

No han desenvolupat cap norma, no han desenvolupat cap tipus d'impuls en el que són els mitjans de comunicació, no han fet res.
Anem a vore eixa comissió que ara vostés constitueixen sota el paraigües del que és eixe acord per la llengua a vore si són capaços de complir.
Això és el que és important.
I anem a vore-ho.

 

**El senyor president:**

 

No tiene usted uso de la palabra, señor Pla.

 

**El senyor Pla i Durà:**

 

Gràcies.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

***Compareixença del conseller de Cultura, Educació i Esport, senyor Esteban González Pons, per a explicar la política general que seguirà la Conselleria de Cultura, Educació i Esport durant la present legislatura, sol·licitada a petició pròpia (RE número 480), a petició del GP Socialista (RE número 420) i a petició del GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE números 454, 455 i 456).***

 

 

**El senyor president:**

 

Bien.

Pasamos al punto número 18 del orden del día al haber pospuesto el punto 17: Compareixença de l'honorable conseller de Cultura, Educació i Esport per a explicar la política general que seguirá la Conselleria de Cultura, Educació i Esport durant la present legislatura, sol·licitada a petició pròpia, a petició del Grupo Socialista i a petició del Grupo Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa.

Té la paraula l'honorable señor conseller, don Esteban González Pons.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Esport:**

 

Senyores diputades.

Senyors diputats.

Comparec davant les seues senyories a petició pròpia, també a petició d'alguns grups parlamentaris, per a portar al màxim òrgan de representativitat del poble valencià les propostes i actuacions que en matèria d'educació, cultura i esport desplegarà en els pròxims quatre anys el govern al que tinc l'honor i l'orgull de pertànyer.

Amb Francisco Camps al front, amb l'aval inqüestionable dels governs d'Eduard Zaplana i José Luis Olivas, el Partit Popular li va presentar a la Comunitat Valenciana un compromís amb el seu futur i el seu benestar.
El nostre projecte, per tercera vegada consecutiva, va ser valorat i comprés pels valencians com el més adequat per a garantir el desenrotllament d'esta terra en l'horitzó immediat dels pròxims quatre anys.
L'acció dels poders públics en educació, en cultura i en esport ha d'estar integrada dins del que hem donat en anomenar com a polítiques d'estat, actuacions que reclamen de les forces polítiques un esforç comú i solidari que supere les diferències ideològiques i les estratègies de cada partit.
Actuacions que demanen polítiques sostingudes, actuacions amb un objectiu final que va més enllà de l'opinió de tots els que integrem esta institució, perquè, senyories, tots nosaltres no som altra cosa que instruments al servici de la nostra societat, al servici d'allò que és essencial per a garantir el seu desenrotllament.

És molt el que el nostre potencial de progrés es juga en estes àrees.
És molt el que ens juguem tots com a ciutadans d'una comunitat que defén el seu dret a continuar creixent en benestar i en qualitat de vida.
Dins de les nostres competències hem de situar en termes de polítiques d'Estat el debat al voltant d'estes matèries.
Per a fer-ho possible em presente davant d'esta Cambra com un addicte al consens, al consens com a forma d'entendre la política.
Mai buscarem el consens pel consens, perquè no estem ara mateix parlant del consens com objectiu, estem parlant del consens com a mètode, estem apostant pel consens com el mitjà que ens permetrà fer de l'educació, de la cultura i de l'esport objecte de polítiques d'estat.

El meu desig, senyores diputades, senyors diputats, és que en esta legislatura treballem junts des del consens, la moderació i la coherència com ja hem estat fent en els últims vuit anys.
El meu desig és que voregem les nostres diferències en l'aplicació d'este mètode irrenunciable, perquè per a este govern, per a esta conselleria, per a este conseller, i estic segur que per a tots vostés també, és una prioritat l'educació, és un prioritat la cultura i és una prioritat l'esport.

Senyories, amb la meua crida al diàleg i al consens, cobra en l'àmbit educatiu eixa crida una significació capital.
Sense dubte, ha d'ampliar-se en les altres àrees d'esta conselleria, però en matèria educativa treballarem perquè el consens siga la primera i l'última paraula de cada una de les nostres actuacions.

Senyories, garantir un sistema educatiu de qualitat i igualitari és garantir el desenrotllament democràtic integrador i solidari de la nostra societat.
Garantir la igualtat en l'educació és assegurar la llibertat dels adults del futur.
Eixa és la meta irrenunciable, el punt final del camí que estem recorrent.

Les coartades retòriques que busquen el titular, els artificis que crispen innecessàriament el debat, la manipulació gratuïta que busca discutibles rèdits electorals poden quedar-se en la porta d'eixida.
L'esforç en educació realitzat per Eduard Zaplana ha permés que la nostra comunitat visca un espectacular salt qualitatiu, un esforç, senyories, històric, un esforç sense precedents.
Consulten les hemeroteques i les biblioteques.
En 1995 hi havia 147 unitats d'educació infantil de tres anys.
Hui són 1.
312.
En 1995 eren 11 els instituts d'educació secundària que impartien el primer cicle d'ESO.
Hui són 255.
En 1995 hi havia implantats 98 cicles formatius.
Hui hi ha 853.
En 1995 disposàvem de 583 línies en valencià.
Hui disposem de 1.
255.
Des de 1995 hem incrementat la plantilla docent del nostre sistema en 10.
397 professors.

Som un referent educatiu a nivell nacional.
Estem en una posició de liderat que ens permet avançar-nos a les noves exigències que genera l'evolució del món de l'ensenyament.
En esta legislatura volem seguir anticipant-nos.
Els nostres grans compromisos són: un nou esforç inversor amb un nou programa d'inversions en infrastructures educatives i l'aplicació i desenrotllament de la Loce mitjançant el pla d'actuacions educatives per la qualitat del sistema educatiu 2003-2007.

Senyories, la Logse, llei socialista, fou aprovada en 1990.
La seua aplicació no va començar a ser una realitat a la nostra comunitat fins que no va governar el Partit Popular, obligant-nos, entre altres coses, a fer un gran esforç econòmic ja que la Logse no comptava amb memòria econòmica.
L'any 1995 la nostra comunitat era, de fet, una de les dos autonomies governades pel Partit Popular de tot l'Estat amb competència plena en matèria educativa.
El Partit Popular d'esta terra va respondre a la nova realitat de la Logse com no podia ser d'altra manera: amb fidelitat.
No era una llei popular.
Era una llei socialista.
I el Partit Popular va respondre amb fidelitat, amb lleialtat constitucional i amb voluntat constructiva.
I va fer tot el possible per aplicar la Logse, una llei socialista de 1990 que no tenia memòria econòmica, i per aplicar-la va fer el mapa escolar de l'any 1996.

El mapa escolar va ser el document bàsic de planificació educativa ­no l'oblidem- per aplicació de la Logse.
El mapa escolar recollia tota la necessitat d'infrastructures per a garantir l'escolarització de l'alumnat del sistema educatiu no universitari a la nostra comunitat.
Per això, es recollien tant els centres existents com els que feien falta per tal d'atendre les necessitats educatives que els governs socialistes anteriors no havien, i ja és llàstima, ni tan sols planificat.

Cal fer este recordatori, senyories, no sols perquè de 1990 a 1995-1996 vam passar 5 o 6 anys sense planificació de construcció d'infrastructures escolars.
Cal fer este recordatori, senyories, cal fer-lo, perquè a més va ser el govern d'Eduard Zaplana qui va signar un dels acords amb els sindicats del nostre ensenyament públic el 25 de maig de 1999, l'acord de plantilles de secundària, Logse, el pacte per l'ensenyament, en el que es marcava un pla d'infrastructures educatives amb els compromisos de construcció de nous centres.
Les necessitats del mapa escolar van ser concretades en eixe pacte amb els sindicats de l'any 1999.

Senyories, no sols hem complit este acord, sinó que des de l'any 1999 hem incrementat eixe pla d'infrastructures educatives en 44 actuacions més.
Les dades són les que són, no hi ha altres.
Hem fet un total de 445 actuacions per aplicar la Logse, una llei que no era d'un govern del Partit Popular, amb lleialtat constitucional i respecte a l'ordenament jurídic, i un esforç econòmic de més de 1.
500 milions d'euros per l'aplicació d'una llei d'ensenyament del Partit Socialista que no portava memòria econòmica.

Senyories, no busquen en les meues paraules ni un mínim indici d'autocomplaença, busquen vostés satisfacció per tot el que s'ha obtingut i il·lusió per tot el que volem continuar aportant a l'educació que reben els nostres fills.

Ara bé, després de la Logse, ha arribat la Loce.
I esperem trobar la mateixa lleialtat constitucional a la Loce que nosaltres vam donar-li a la Logse.

La nova realitat de la Loce fa necessari l'impuls d'una programa d'infrastructures educatives nou per al que volem comptar amb l'aplicació de tota la comunitat escolar, actualitzar-lo en el marc de les noves exigències, les noves demandes socials i millorant els espais destinants a l'ús educatiu.
Amb este nou programa, que, ja dic, serà un programa quatriennal d'infrastructures educatives de la Loce, volem: en primer lloc, culminar la construcció dels centres que es troben en alguna fase del procés d'execució; en segon lloc, construir nous centres per a atendre les necessitats sorgides pels grans canvis demogràfics que estem veient; en tercer lloc, l'adequació i ampliació de la xarxa de col·legis d'educació infantil i primària per atendre la nova demanda a causa de l'increment d'alumnes, canvis demogràfics i els moviments migratoris; en quart lloc, pretenem l'actualització de les infrastructures d'aquells centres que per reunir totes les condicions necessàries a l'any 1996 no han sigut afavorits per ara d'intervenció; i, en últim lloc, volem l'adequació, adaptació de totes els centres de la xarxa pública a les noves exigències de la Logse.
Este nou programa d'infrastructures suposarà una nova gran inversió pressupostària que hauria d'abordar-se al llarg de diverses anualitats per atendre esta nova realitat de la Llei de qualitat.

Senyories, construir col·legis ha sigut en els últims vuit anys i és la tasca més digna a la que pot dedicar-se un responsable de l'administració pública.
En política s'està per a millorar la realitat, i la realitat no es millora sense llibertat, sense coneixement i sense progrés.
Cada pedra de cada centre escolar és un nou pas en el camí que ens porta a la millora del nostre futur.

Senyores diputades, senyors diputats, no hi ha més repte en educació que el de la qualitat.
Per a garantir la consecució d'eixe compromís presentarem un pla d'actuacions educatives per a la qualitat del sistema, que és un document ampli, en el que hem dissenyat les diferents actuacions que afavorisquen l'aplicació i el desenrotllament de la Loce a la nostra comunitat al Consell Escolar.
Este és un pla que este govern contempla com un document de treball, obert, per tal que els membres de la comunitat educativa puguen valorar-lo i enriquir-lo amb les seues aportacions.

Els objectius d'este pla són propiciar que els nostres centres educatius siguen referents com a model d'integració, reflexionar sobre la nova realitat de l'atenció a la diversitat i a la interculturalitat, reconéixer i continuar treballant per a dignificar i prestigiar la labor dels nostres docents, conscienciar la societat dels avantatges que suposarà la migració del sistema a Linux, i per a això dissenyarem programes informàtics de *software* lliure per al sistema educatiu valencià, tot això coordinat per la Direcció General d'Innovació Tecnològica.

També parlarem en el pla de descentralització de la gestió dels centres d'Infantil i Primària, establint els processos d'avaluació de qualitat del sistema educatiu per part de l'Institut Valencià d'Avaluació i Qualitat Educativa.
I volem també desenrotllar els aspectes normatius i curriculars derivats de l'aplicació de la Loce en tots els estadis i etapes formatives.

El procés per a l'aprovació o l'elaboració d'este pla volem que siga el següent: En primer lloc, el Consell de la Generalitat ja ha vist la primera redacció.
Després serà el Consell Escolar de la Comunitat Valenciana, màxim òrgan de participació, l'encarregat d'emetre l'informe preceptiu abans que hi haja una aprovació definitiva per part del Consell.
I per últim, és la voluntat de la conselleria portar-lo per a un debat a esta cambra.

El pla definitiu serà l'instrument que garantisca un sistema educatiu valencià de qualitat, i que garantisca la igualtat d'oportunitats com a principi de desplegament d'una societat democràtica, solidària i no excloent, que és la societat que vol la Loce.

El desenrotllament curricular és una tasca que té especial rellevància, i és realitzarà abans de finalitzar el curs 2003-2004.

Començaré, per tant, pel principi, per l'Educació Preescolar.

Una vegada determinats pel Govern els aspectes bàsics de l'etapa de zero a tres anys i el posterior desplegament normatiu propi de la nostra comunitat, els objectius generals a aconseguir per la Conselleria de Cultura, Educació i Esport, en col·laboració amb la resta d'òrgans directius de la Generalitat Valenciana competents en esta matèria i l'administració local, si és procedent, són:

Primer, elaborar i desplegar la normativa per l'autorització, organització i funcionament d'estos centres, dotant-los així d'una regulació específica.

Segon, potenciar i impulsar l'oferta pública d'esta etapa perquè s'atenga el cent per cent de la demanda d'educació pública, afavorint que la conciliació de la vida laboral i familiar de les dones i dels hòmens siga una realitat.

Tercer, determinar els requisits mínims, respectant en la mesura que es puga l'*statu quo* dels centres de primer cicle d'Educació Infantil ja autoritzats.

En quart lloc, publicar l'ordre genèrica de reconversió dels centres de primer cicle d'Educació Infantil segons la Logse en centres d'Educació Preescolar segons la Loce.

En quint lloc, potenciar un model de finançament de l'Educació Preescolar.

Respecte l'Educació Infantil en la Comunitat Valencia-na, ja s'han aconseguit dos importants objectius.
Primer, la generalització de l'escolarització d'alumnat de tres anys, objectiu establit per la Logse i la temporalitat del qual concloïa l'any acadèmic 2004-2005, i a la Comunitat Valen-ciana ja és una realitat.
I el segon objectiu aconseguit se situa en l'èxit de la gratuïtat per a tot l'alumnat de tres, quatre i cinc anys.
De la posició de liderat que ocupem dóna compte el fet que este últim objectiu es fixe per primera vegada en la Loce, amb una previsió per a la seua total generalització establida per al curs 2006-2007.

Senyories, la dada és inqüestionable.
En este tram el sistema educatiu valencià s'ha avançat tres anys al que marca la llei.
No ens trobem davant d'una anècdota o davant d'un èxit puntual, es tracta del resultat de huit anys de polítiques compromeses amb la qualitat de l'ensenyança, polítiques que, per altra banda, han fet possible que la implantació de la Logse a la nostra comunitat haja sigut conclosa.
Jo no tinc la seguretat que totes les comunitats autònomes, i moltes d'elles no governades pel Partit Popular, puguen dir la mateixa cosa.
Conclosa gràcies a l'aposta dels anteriors governs per a crear els catàlegs dels nous llocs de treball, conclosa en adscriure els mestres i dotar tots els col·legis amb els especialistes necessaris, conclosa en elaborar i aplicar la normativa per desenrotllar els centres rurals agrupats.

Senyories, volem que l'educació que reben els nostres escolars es realitze amb les màximes garanties de qualitat, d'eficàcia i de proximitat, i això ens exigix realisme en el reconeixement del que s'ha fet, perquè si no partim d'una anàlisi realista del que s'ha fet, estarem fent política de partit on no hem de fer-la: en l'educació, utilitzant els que no hem d'utilitzar mai per a fer política.

Tots estarem d'acord a considerar que hem d'aprofitar d'una manera plena les infraestructures educatives del nostre sistema.
Hem d'obrir els centres a la participació de la societat valenciana en horari no lectiu.
Tantes possibilitats educatives, esportives, d'investigació, d'accés a les noves tecnologies i de formació permanent com poden obrir-se en els centres escolars fora de l'horari lectiu no poden quedar infrautilitzades.
Per això volem que les administracions locals s'impliquen en el repte de descentralitzar la gestió dels centres d'Infantil i Primària, perquè els centres passen hores i hores i hores tancats, i podrien aprofitar-se pels ajuntaments en multitud d'activitats.

Volem que en l'àmbit de la gestió de l'administració local se perceba d'una manera més pròxima la presència dels centres escolars en els municipis, i volem que, en el marc del pacte local, eixa relació es configure amb els més alts nivells de responsabilitat i eficàcia.
El diàleg obert i constructiu serà l'eix fonamental que permetrà el màxim consens amb la Federació Valenciana de Municipis i Províncies, amb partits polítics i amb totes les organitzacions del nostre sistema educatiu per a aconseguir-ho.
I puc dir-los ja que este govern està disposat a escoltar les propostes que en este sentit es vullga fer aplegar de qualsevol ajuntament de la nostra comunitat, sempre que al rebre l'ús del col·legi garantisca un ús responsable, el manteniment de les instal·lacions i la seguretat necessària durant el temps que estiguen obertes.

En relació amb l'Educació Secundària voldria destacar que, com ja sabran les seues senyories, desapareix a partir d'este curs escolar la promoció automàtica a l'implantar-se els nous criteris d'avaluació i de promoció de curs per aplicació de la Loce.

I també sabran que els exàmens per a superar les matèries no aprovades al juny del present curs escolars seran en setembre.
No obstant això, he fet la proposta a la comunitat escolar perquè valoren la possibilitat de traslladar estos exàmens al mes de juliol per a propers cursos.
Esta proposta, una vegada dialogada i consensuada, i amb el corresponent informe per part del Consell Escolar Valencià, podria ser valorada per l'administració educativa.
En tot cas, treballarem sempre des d'una convicció profunda amb les bondats dels diàleg, la participació i el consens de tots.

D'altra banda, elaborarem i aplicarem la normativa que determine l'atenció i permanència de les ensenyances de primer i segon curs d'Educació Secundària Obligatòria en determinades zones rurals, dissenyant el model de centre o centres que han d'oferir estes ensenyances, junt amb la resta de les ensenyances bàsiques de l'Educació Primària.

Senyories, les dades de què vull donar-los compte en relació a la Formació Professional parlen per si mateixes: de 5.
566 alumnes matriculats en el curs escolar 1995-1996 hem passat a 46.
000 per a este curs.
La Formació Professional ha experimentat una autèntica revolució en la nostra comunitat, i els beneficiaris som tots, alumnes, empreses i societat.

Este continu acostament de la formació i dels centres educatius als sectors productius valencians ens està permetent disposar d'un personal degudament qualificat amb el qual millorar la nostra competitivitat; augmentar la producció i generar un major nivell d'ocupació; facilitar un equilibri entre les necessitats professionals i les demandes educatives d'alumnat en funció de les expectatives, aptituds i preferències manifestades; propiciar que la nova Formació Professional vaja relacionada amb les necessitats socioeconòmiques que es van produint.

S'ha passat de 876 cicles formatius oferits en la planificació d'infraestructures de 1996 als 1.
003 actuals.

Educar és fonamental, i formar per a l'educació és la nostra meta.
Educar en igualtat d'oportunitats és formar sense exclusions.

Per a este curs escolar s'oferixen 69 cicles formatius en la modalitat d'horari nocturn, 26 de grau mitjà i 43 de grau superior, en 30 centres docents, 26 públics i 4 privats.

La relació és cada dia major entre la Formació Professional específica i els distints sectors empresarials.

La realització del mòdul de formació en centres de treball està present en tots els cicles, i la resposta que hem trobat per part de les empreses és massiva: 18.
000 alumnes, 6 milions d'hores de formació i 10.
000 empreses implicades donen una pista.

Senyories, el que s'ha dit pot resumir-se en quatre paraules: més i millor formació.

La coordinació entre la Formació Professional específica i la Formació Professional Ocupacional i contínua que desplegarem en el marc d'un sistema integrat de Formació Professional constituïx un element importantíssim en la formació de tots els ciutadans i ciutadanes de la nostra comunitat.
En definitiva, senyories, es tracta d'integrar els distints sistemes de Formació Professional amb l'objectiu de garantir les necessitats de formació de les persones i acomodar-les als paràmetres de l'oferta i la demanda dels sectors productius.

Aconseguirem una ocupació de qualitat per a tots els ciutadans, on formació, informació i orientació professional siguen eixos fonamentals al costat de l'avaluació del sistema.

Preparem una nova oferta de Formació Professional específica: la modalitat a distància i esta nova modalitat permetrà adequar la formació amb la incorporació de les noves tecnologies i el manteniment d'altres sistemes més convencionals.
A més, és objectiu per a esta conselleria desenrotllar el Pla valencià de Formació Professional aprovat pel Govern Valencià el 16 d'octubre del 2002.

En este marc de millorar l'ocupació dels nostres jóvens i amb la convicció que l'aprenentatge es realitza al llarg de tota la vida, la formació de persones adultes és una plataforma per a la recerca de solucions socioeconòmiques i culturals.

Les nostres polítiques educatives en este àmbit van dirigides a fomentar la participació i la dinamització de col·lectius que ja han abandonat la formació inicial i que mai han pogut realitzar-la.

Senyories, el Partit Popular ha apostat inequívocament per la Formació Professional.

Igualment, inequívocament el Partit Popular ha apostat per l'ensenyament en valencià, i a més, plurilingüe, amb un currículum integrat de llengües.
Esta conselleria aposta per fer extensiu l'aprenentatge del valencià a tots els ciutadans, fomentant i potenciant que en els centres docents de règim estranger ubicats en la nostra comunitat també es puga parlar en la nostra llengua.

Este govern apostarà per atendre les peculiaritats socials, culturals i lingüístiques que faciliten la integració de l'alumnat nouvingut dissenyant plans d'intervenció en els centres i en les localitats, proporcionant al professorat una formació específica de caràcter lingüístic i didàctic per a poder aplicar els programes d'educació plurilingüe.

En este sentit, les nostres polítiques incidiran sobre els següents elements: hem de continuar oferint la formació lingüística en valencià que venim oferint curs rere curs des del Pla de formació lingüisticotècnica en valencià i que està capacitant el professorat valencià per a donar qualitat als programes d'educació bilingüe.
Hem de continuar donant suport als cursos d'actualització lingüística que es realitzen en els mateixos centres.
En la mateixa línia, hem de dissenyar cursos que es programaran per al professorat que desitja actualitzar i millorar la seua formació lingüística en les llengües estrangeres.

Una tasca important en el procés de formació és la que realitzen els assessors de llengües, implicats en l'aplicació de plans experimentals dels programes d'educació plurilingüe, amb el suport dels materials de caràcter teòric i pràctic per al professorat que publica la Conselleria de Cultura, Educació i Esport.

Hem referit els programes d'educació plurilingüe, hem fet esment d'alumnes, de professors i de la responsabilitat institucional.
I encara ens queden els pares.

Com tots els anys, cal informar les famílies que compten amb fills o filles de nova escolarització, de les particularitats dels programes que s'apliquen a la nostra comunitat perquè puguen fer una bona tria del programa per a ells, garantint que l'ensenyament a la Comunitat Valenciana siga un ensenyament de qualitat i també en valencià.

Per garantir la qualitat d'estos programes el sistema educatiu valencià compta amb el Servici d'Ensenyaments en Valencià i la Inspecció d'Educació, responsables del seguiment i control de l'aplicació dels programes d'aplicació plurilingüe i amb l'Institut Valencià d'Avaluació de la Qualitat Educativa, encarregat d'avaluar els resultats de l'aplicació dels programes i proposar actuacions que milloren l'aplicació dels mateixos.

En l'àmbit dels ensenyaments universitaris, dos són els grans desafiaments que afrontarem durant esta legislatura.
D'una banda, la futura Llei d'universitats valenciana i, d'altra, el repte de la convergència europea.
Dos objectius que estan relacionats amb un definitiu impuls a la qualitat i a l'excel·lència i amb la consolidació d'un sistema universitari valencià, que aferme la seua competitivitat en el marc de la Unió Europea, anunciat ja en les declaracions de la Sorbona i de Bolonya, i que té la seua més recent manifestació en la reunió del 19 d'este mateix mes a Berlín i l'aplicació dels països que desitgen implicar-se.

Senyories, tenim unes fermes bases amb què afrontar esta nova etapa, un programa plurianual de finançament propi i un programa d'inversions.
La revisió completa d'estos dos instruments caldrà contemplar-la amb la vista posada en eixe pròxim horitzó acadèmic de la convergència europea.

El programa plurianual de finançament de les universitats públiques valencianes, aprovat pel Govern Valencià el 15 de juny de 1999, ha suposat per a les universitats valencianes, el major increment percentual en els fons destinats per la Generalitat Valenciana en tota la seua història.
Des de 1999 s'ha incrementat un 68%.
Hem establit amb criteris objectius un sistema estable de finançament de les universitats aconseguint un finançament que per tots els conceptes és igual a l'1% del PIB de la Comunitat Valenciana.
Esta ha segut una vella aspiració del govern del Partit Popular que ja s'ha fer realitat.

El nostre model de finançament ha dotat d'estabilitat i suficiència financera les universitats valencianes.
El nostre model ens ha permés un major nivell d'autonomia a l'hora d'executar la seua política de despesa.
Som pioners, a més, en l'establiment d'un finançament addicional lligat a la consecució d'indicadors de qualitat.
Podem estar ben orgullosos del nostre model de finançament universitari, sense complexos.
El model valencià de finançament és el referent per a tot l'Estat.

Però, des d'eixes mateixes bases volem aportar més coses: el consens, el diàleg i l'intercanvi entre l'administració, universitat i agents socials han fet del sistema universitari valencià la brillant realitat que és hui.
Este govern desitja convocar novament eixos valors en l'elaboració de la Llei general valenciana d'universitats.
Des de la nostra realitat i experiència, este serà el marc legal propi en el qual integrarem el desplegament de la LOU que ja hem realitzat, integrarem la legislació de consells socials, el Consell Valencià d'Universitats i la Comissió Valenciana d'Acreditació i Avaluació de la Qualitat.
Esta nova llei inclourà, entre altres qüestions, la creació de l'Escola d'Alts Estudis d'Adminis-tració, Política i Empresa i la creació de la sexta universitat de la Comunitat Valenciana, la Universitat Lliure, una iniciativa que farem realitat aprofitant l'experiència de les altres cinc i de les enormes potencialitats de les noves tecnologies per a aconseguir una autèntica igualtat d'oportunitats dels valencians en l'accés a l'educació superior no presencial.
La Universitat Lliure serà la nostra universitat a distància.
Un compromís d'igualtat que compta amb una nova política de beques i ajudes que deurà estar fixada en la llei general i a la qual anem a donar-li un nou impuls.
I ho farem reforçant i incrementant, entre altres, les beques de mobilitat dels estudiants de la nostra comunitat per al desplaçament dins del sistema d'universitats valencianes.

L'aposta per la vertebració de l'espai universitari valencià passa per la millora de la mobilitat d'alumnes i de professors, i demana la més estreta col·laboració entre les nostres universitats i l'administració educativa per fer realitat el principi d'igualtat respecte a l'oportunitat d'accés i a l'homologació i generalització de la qualitat.
Junts hem de recórrer eixe camí i junts hem d'aportar tot el que puguem per a facilitar la integració en l'espai europeu.
El procés de convergència europea és una oportunitat única.
Hem d'aprofitar-la.

Des de l'administració i des de les universitats hem de fer un esforç comú, il·lusionat, per a homologar la qualitat del nostre sistema a la resta de models europeus i fomentar una consciència d'integració i desenrotllament de la nova ciutadania europea.

Pel que fa als ensenyaments de règim especial, el Govern Valencià també vol seguir aportant més.
D'acord amb la finalitat dels ensenyaments artístics, volem proporcionar una formació artística de qualitat i garantir la qualificació dels futurs professionals de les arts.
Produïda ja la implantació dels ensenyaments superiors d'Art Dramàtic, Música, Dansa, Ceràmica i Arts Plàstiques i Disseny, algunes de les línies d'actuació més rellevants seran: desenrotllament dels reglaments dels règims orgànics i funcionals d'estos centres; disseny d'un currículum integrat que permeta compatibilitzar els ensenyaments de règim general amb els ensenyaments de Música i Dansa.
Això és molt important, dissenyar un currículum que faça possible que els xiquets que estudien música i dansa no perden cap oportunitat en els seus estudis en Primària i en Secundària, és fonamental si volem tindre ballarins i músics en el futur.

Potenciar, especialment, els conservatoris professionals i superiors de música com uns dels elements característics de la nostra identitat cultural; ampliar l'oferta d'estudis superiors de Ceràmica de l'Alcora a Castelló; implantar els ensenyaments superiors de restauració de béns culturals; propiciar l'aprovació del currículum de l'ensenyança d'instruments tradicionals de la Comunitat Valenciana, per a la seua implantació als conservatoris de música, això també és un objectiu molt important.
Este també és un objectiu al qual li donem una gran importància política.

Donar un suport específic a les escoles de música de les entitats musicals de la Comunitat Valenciana.
Les bandes i les societats musicals de la Comunitat Valenciana fan la pedra de la paret que suporta la nostra comunitat culturalment i històricament i, per tant, s'ha de donar un esforç gran al manteniment i a la promoció de les escoles de música de les entitats musicals de la Comunitat Valenciana.

Una adequada política de subvencions permetrà impulsar i recolzar les iniciatives públiques i privades, les activitats de les quals redundaran en benefici dels ciutadans.
Dins d'este impuls a la iniciativa municipal i privada, convé destacar les subvencions a les ensenyances musicals tan importants a la Comunitat Valenciana, com ja he dit, i que han fet que esta es dotara d'una Llei de la música i d'un Institut de la Música.

La Llei Orgànica de Qualitat de l'Educació revisa les actuals ensenyances especialitzades d'idiomes per adaptar-les convenientment a les necessitats de l'alumnat que ja ha cursat idiomes en el seu currículum ordinari, Primària i Secundària, i adequar-les al nivell d'aprenentatges establits en els països de la Unió Europea.

Conseqüentment, les mesures que correspon abordar són: desenrotllar les noves ensenyances d'idiomes previstes en la Logse, d'acord amb el calendari d'implantació: nivell bàsic, nivell mitjà i nivell avançat; ampliar i millorar l'oferta actual per mitjà de l'actualització de les infraestructures coincident amb la implantació de les noves ensenyances; permetre a l'alumnat que està cursant ensenyances de règim general, batxillerat o formació professional, l'obtenció de titulacions corresponents a estes ensenyances especialitzades d'idiomes a través de diversos procediments; creació de seccions de les escoles oficials d'idiomes en instituts d'ensenyament secundari; generalitzar l'ús de noves tecnologies en estos ensenyaments.

Senyories, res del que volem dur a terme podria consolidar-se, res del que volem dur a terme podria consolidar-se, res del que volem dur a terme podria consolidar-se sense un professorat motivat, res.

Tenim la millor generació de docents de la història del nostre sistema educatiu, la generació millor formada i millor preparada, i ha de ser també la més motivada i la més recolzada.
Voldríem fer, en veu alta i davant de vostés, esta reflexió: podríem no tindre materials escolars, pupitres, llibres de text.
.
.
; podríem, fins i tot, faltar-nos escoles, però mai podrem prescindir d'una mestra o d'un mestre.
Per tant, cal cuidar-los més que a les infraestructures.
Cal fer-los el cor del nostre sistema educatiu perquè massa vegades, senyories, en els discursos dels polítics, massa vegades, senyories, en els discursos dels polítics ens oblidem que les escoles més enllà de pedres, construccions i parets són persones i, sobretot, alumnes i, sobretot, professors.

Este conseller compta amb tots i cada un dels nostres mestres i dels nostres professors.
Formem un mateix equip.
El reconeixement i el prestigi social de la funció docent ve recollit en la Loce.
Este govern, apostant clarament per l'educació com a base del progrés i garantia del futur és conscient que un dels factors claus i determinants d'este gran projecte conjunt es basa en la labor que vénen desenrotllant els nostres docents.

Del reconeixement de la tasca que realitzen com a educadors i del prestigi social que mereixen com a impulsors de qualsevol actuació en el sistema educatiu dependrà, en gran manera, aconseguir els nivells de qualitat que la societat valenciana necessita per a continuar avançant com una societat moderna, potenciadora d'una verdadera igualtat d'oportunitats.

En este sentit, reforçarem el prestigi i el respecte a la funció docent, com una obsessió de la nostra política.
Facilitarem la promoció i mobilitat dels docents.
Millorarem i ampliarem la formació permanent, facilitant-los la gratuïtat en les matrícules universitàries, oferint, a més, llicències retribuïdes per estudis.
Millorarem les condicions professionals i econòmiques del professorat, i millorarem les seues condicions laborals.

Estes grans línies que davant de vostés he anat desplegant, estan concretades en el Pla d'actuacions per a la qualitat del sistema educatiu, que ha sigut objecte de la meua primera part de la intervenció.
I per tant, aniran per al seu debat al Consell Escolar, i després, en el dictamen del Consell Escolar, m'agradaria tindre al respecte un nou debat a esta cambra.
*(Pausa)*

Senyories, acabe ja en el bloc d'educació, amb el missatge que este govern vol deixar en esta cambra, i ampliar a la resta d'actuacions educatives que impulsarem al llarg de la present legislatura.
L'educació dels nostres fills, l'educació dels ciutadans valencians, és una responsabilitat que ens afecta a tots, i és un gran projecte comú on tots podem caminar junts amb un mateix compromís.
Ara, en este primer debat, tenim l'oportunitat de triar: fem polítiques de partit en educació o fem polítiques d'Estat.
L'aposta de la Generalitat és per fer polítiques d'Estat.
Ara mateix, la resta de grups parlamentaris tindran oportunitat de demostrar si estan en eixa línia o estan per fer polítiques de partit.

Senyories, la meua crida al diàleg en l'àmbit de l'educació es podria traslladar paraula per paraula a les polítiques de gestió cultural.
La Comunitat Valenciana ha sigut capaç de donar un gran salt cap endavant en matèria cultural.
Huit anys de polítiques educatives del Partit Popular han convertit el fet cultural en una realitat viva, dinàmica, que exporta el nom d'esta terra per tot el món.
El bagatge que ens porta a l'inici d'esta legislatura és el millor estímul per a continuar impulsant la promoció de les arts, el foment de la lectura, la difusió de l'excel·lència creativa i estètica, l'establiment de marcs legals oberts i àgils, que estimulen la creació a més de la participació permanent dels ciutadans en l'activitat cultural.

Amb l'horitzó de l'any 2010, centrarem els nostres esforços sobre quatre eixos que vertebraran totes les nostres actuacions en matèria cultural.
El primer gran objectiu serà fer de la Comunitat Valenciana el punt central de la cultura del Mediterrani.
El segon, volem tancar el sistema museístic valencià amb la creació, per llei, de l'Institut Valencià d'Art Clàssic, que equipararà la nostra gestió de l'art clàssic a l'existent de l'art modern.
El tercer serà l'extensió estable de les activitats, infrastructures culturals de primer ordre, a les tres províncies.
De manera que consolide el principi estatutari de vertebració territorial en matèria cultural.
I el quart, la promoció i difusió de les nostres bandes i societats musicals, un dels agents culturals i socials més dinàmics d'esta terra.

La nostra aposta per la Mediterrània no és debades.
És un compromís basat en el convenciment de la vocació històrica d'un poble que ha sabut assumir com a propis alguns dels trets característics de les civilitzacions més importants que han nascut a la conca Mediterrània.
En els últims huit anys hem consolidat una forma dinàmica, democràtica i dialogant d'entendre la cultura i de disfrutar-la.
Eixos seran els nostres objectius, sense descuidar qüestions com la potenciació de la indústria cultural de la nostra comunitat i la promoció dels nostres artistes.
Importar i exportar cultura ha sigut un dels nostres objectius més brillantment aconseguits, i això és indubtable.

La cultura és un element que contribuix de forma essencial a la convivència cívica, el progrés social i l'estabilitat econòmica d'un poble.
Des d'eixe punt de partida, ha de tindre com a base la igualtat, la solidaritat i el respecte a la diversitat i a la diferència.
En este sentit, el principi de subsidiarietat consistix a respectar l'espontània capacitat de creació cultural allò on es produïsca, i ajudar les iniciatives que per falta de recursos o dimensió econòmica hagen de ser substituïdes amb l'acció dels pressupostos públics.

La cultura és, sens dubte, l'àmbit on de forma més admirable es conjuguen la tradició i la modernitat, la història i l'avantguarda.
El nostre compromís amb la política cultural consistirà a posar tots els mitjans possibles perquè el nombre més gran de ciutadans puga gaudir de la cultura, crear cultura, fer-la, viure-la, integrar-se en ella.
Perquè per a nosaltres, senyories, la cultura no és un luxe per a pocs escollits per la capacitat adquisitiva o pels criteris estètics.

La llibertat ha sigut, és i serà el principi inspirador de les polítiques culturals del Partit Popular.
Polítiques que tenen en la consolidació de la nostra perspectiva mediterrània, com ja he dit, un dels majors reptes per als pròxims anys.
Tenim per a fer-ho realitat un punt de partida essencial: la declaració per part de la Unesco del monestir de la Valldigna com a seu de la Mediterrània.
Este projecte reactivarà un espai que la Generalitat Valenciana s'ha esforçat en recuperar en els últims anys, dotant-lo d'un contingut carregat de simbolisme i estretament vinculat al diàleg entre les diferents cultures del Mediterrani.
Un projecte pluridisciplinar que aglutinarà diversos espais d'acció tremendament ambiciosos i il·lusionants, al voltant del que anomenem la Casa de la Mediterrània, que tindrà la seua seu al monestir de la Valldigna.

En el capítol de la difusió exterior i promoció de les arts, a més de comptar amb la infrastructura artística, que ja està consolidada a Sagunt, i que té un prestigi internacional, amb una clara dimensió mediterrània marcada per la creació del consorci internacional de les Escoles d'Arts Escèniques i la Ciutat de la Llum d'Alacant, continuarem en la línia de propiciar escenaris de reflexió, d'intercanvi cultural i de tolerància des de les arts.

La realització de grans projectes continuarà en paral·lel al procés que hem liderat en els últims anys per a la modernització i democratització de la cultura valenciana.
Seran principis d'este procés la subsidiarietat, la igualtat d'oportunitats i la rendibilitat cultural.
Per això és fonamental concloure el procés legislatiu iniciat en les anteriors legislatures amb importants iniciatives legals.

Volem portar endavant un potent marc normatiu que es vorà enriquit amb la Llei de les arts escèniques, que comportarà la creació de l'Institut d'Arts Escèniques, del Teatre Nacional Valencià i del Grup Professional de Dansa, la Llei del Misteri d'Elx, i la Llei de la Valldigna.

Però dins d'este desplegament legislatiu vull fer una especial referència al projecte que tenim de Llei de creació de l'Institut Valencià d'Art Clàssic, que permetrà dotar al Museu de Belles Arts de València d'una nova estructura autònoma que integrarà altres estructures museístiques de la ciutat, com el Museu del segle XIX, o el Museu Figuratiu del segle XX.
Tot això comptant amb l'execució de la quarta fase de l'ampliació del Museu de Belles Arts, que permetrà el millor aprofitament dels seus espais expositius, i sobretot permetrà la plena integració en el seu entorn.

Així completarem l'infrastructura museística de la comunitat, amb un potent instrument cultural, un instrument que completarà l'oferta actualment ja consolidada per l'Ivam.
Tindrem un Institut Valencià d'Art Modern, i en les mateixes característiques, les mateixes oportunitats de gestió, i les mateixes oportunitats de difusió, un Institut Valencià de l'Art Clàssic, equiparant la gestió d'este organisme i la de l'organisme de nova creació.
De manera que l'oferta de museus a la Comunitat Valenciana siga completa en tot el discurs artístic al llarg de la història.

I dic Comunitat Valenciana amb tota i amb plena consciència, senyories, perquè durant esta legislatura consolidarem espais estables depenents tant de l'Ivam com del nou Institut Valencià d'Art Clàssic i de la Filmoteca, com hem anunciat, a les terres d'Alacant i Castelló.
Vull fer públic el compromís de la conselleria d'habilitar un espai expositiu permanent de l'Institut Valencià d'Art Modern, de l'Ivam, a la província d'Alacant, i un altre a la província de Castelló, perquè l'Institut Valencià d'Art Modern siga un institut de tota la comunitat, amb totes les paraules que eixa frase té en el seu interior.

L'ambiciós projecte museístic que volem per a la Comunitat Valenciana serà completat amb altres centres com ara el Museu de la Impremta i les Arts Gràfiques.
A més de la ja anunciada creació de l'Institut Valencià de les Arts Escèniques, que assumirà i coordinarà al seu si els organismes de què actualment disposa la Generalitat en este àmbit, en l'àrea de les arts escèniques impulsarem l'Institut Valencià de Cinematografia Ricardo Muñoz Suay, estenent-lo com ja hem anunciat a Alacant i Castelló.
També l'Institut Valencià de Cinematografia tindrà una seu permanent a la província d'Alacant i una altra a la província de Castelló.
Una ampliació de l'institut de cinematografia a les dos províncies on encara no té presència física, coherent amb la voluntat d'este govern de realitzar polítiques culturals de vertebració territorial.

L'Institut Valencià de la Música, per la seua part, consolidarà les seues actuacions en el camp educatiu, i pararà una especial atenció a les bandes de música de la nostra comunitat, en tant que agents culturals de primer ordre.
I les potenciarem al màxim, precisament per este caràcter que les situa com a part essencial de la nostra estructura cultural.
Hi haurà polítiques de subvencions, presència en els mitjans de comunicació públics, actuacions com estes que han de servir d'exemple del nostre compromís amb la música com a part fonamental de la nostra forma de ser, de la forma de ser del poble valencià.

En el marc de l'Institut Valencià de la Música es crearà, com està previst en el programa electoral del Partit Popular, l'Orquestra Simfònica de la Generalitat Valenciana, la Jove Banda i el Centre de Documentació Musical.
El present de la música valenciana i el seu futur també depén del coneixement i difusió del nostre passat en este art, i la Comunitat Valenciana compta amb insignes noms que mereixen ser recuperats i dignificats.

La plasmació més immediata d'esta línia d'actuacions recordarà la personalitat d'un músic nascut a la ciutat de València, un referent de l'òpera coetani i exitòs competidor d'una figura de la talla d'Amadeus Mozart.
Estem a les portes d'obrir un any dedicat a Martín i Soler, un projecte que al llarg de l'any 2004 convocarà tota la societat valenciana, al voltant de l'obra i la personalitat d'un dels compositors valencians més influents en la història universal de la música, com a referent d'un primer nivell de la cultura musical europea de l'últim terç del segle XVIII i la segona dècada del segle XIX.

Al llarg de la legislatura que ara comença, l'àrea de Patrimoni Cultural Valencià, continuarà desenrotllant els plans actualment en marxa: arquitectura de pedra, ermites, catedrals, patrimoni industrial, que han demostrat el seu encert a l'hora de protegir, recuperar i difondre el nostre patrimoni.
A més, portarem avant noves propostes, com la creació de parcs culturals, o l'elaboració de la candidatura del Tribunal de les Aigües com a patrimoni de la humanitat.
*(Pausa)*

La concepció.
La concepció que manté el govern del president Camps sobre el patrimoni cultural valencià és la de considerar-lo un bé cultural per a tots els valencians i, com a tal, susceptible d'ús i recreació estètica per a tots.

D'esta concepció es deriva que la nostra actitud no és només respectuosa, sinó a més activa i renovadora a través d'intervencions en els nostres monuments, que tenen en compte, d'una part, la dimensió reveladora del seu valor passat i, per altra, el context actual on es troben, la qual cosa ens porta a la consideració del seu paper en el conjunt harmònic al qual pertanyen.

Per això, realitzarem un important esforç en la recuperació, conservació i difusió del nostre patrimoni cultural immaterial, tant en allò relatiu a la cultura pròpia de la Comunitat com en allò concernent a les tradicions dels nostres pobles i ciutats, i que és mostra, principalment, en manifestacions populars, com ara el Corpus de València, el Sexenni de Morella, els Moros i Cristians d'Alcoi o les danses religioses.

També donarem un nou impuls en la dinamització de les fundacions vinculades a la protecció del nostre patrimoni, i de forma molt especial a la Fundació Jaume II el Just i a la Fundació la Llum de les Imatges, i crearem la Fundació Renaixença de la Comunitat Valenciana, dedicada a la recuperació i promoció del patrimoni immaterial.

Tot això vindrà en una reforma de la Llei de patrimoni que portarem a les Corts Valencianes en molt poc temps i que volem que tinga el màxim consens possible.
Eixa reforma de llei part del principi que ja he dit i que tinc l'esperança que siga compartit per totes les senyories ací presents.
El principi que inspira esta reforma de la Llei de patrimoni és el que he dit.
Per al manteniment del patrimoni cultural hem de tindre en compte, per una part, la dimensió reveladora del seu passat i també, per altra, el context actual on es troben els béns culturals, la qual cosa ens porta a la consideració del seu paper en el conjunt harmònic al qual pertanyen.

Senyories, la vitalitat d'una llengua depén de l'ús que facen d'ella els seus parlants.
És la nostra responsabilitat.
Viurem en valencià, viurem des del valencià i viurem amb el valencià, perquè el valencià ha d'estar viu.
En tal sentit, i dins de les actuacions que durem a terme en l'àrea de política lingüística, la principal prioritat d'este Govern serà la creació i consolidació en la nostra societat de les condicions adequades perquè tots puguen viure en valencià lliure i plenament i en igualtat de condicions.

Al costat del manteniment de les actuals polítiques de promoció del valencià en el sistema educatiu, incidirem en la difusió de la nostra llengua entre els sectors socials més dinàmics, per mitjà de campanyes de promoció i l'establiment de convenis de col·laboració, en este sentit, amb entitats representatives ­sindicats, associacions empresarials, cambres de comerç, col·legis professionals.
.
.
­, així com l'establiment de mecanismes de suport a empreses i entitats.

També escometrem la reestructuració del sistema de subvencions a les activitats en valencià per a ampliar l'àmbit d'acció, sobretot, en les àrees castellanoparlants, evitant així l'aparició de sinèrgies negatives.
De vegades es donen subvencions a entitats per fer coses que, encara que no tingueren subvenció, serien fetes en valencià.
I el que cal buscar és donar subvencions a entitats per fer coses que, sense la subvenció, no es farien en valencià.
Ni la Generalitat, ni el seu president, ni este conseller escatimarem esforços a l'hora de posar a l'abast dels ciutadans, dels treballadors, de les administracions, de les empreses i institucions els recursos tècnics i, sobretot, tecnològics que permeten un ús correcte i normal del valencià.

En relació a l'acreditació de coneixements del valencià, és la nostra voluntat adequar els objectius i continguts dels certificats que emet la Junta Qualificadora als criteris establits pel marc europeu comú.
Actuacions i iniciatives estes que es desplegaran sempre des del més escrupolós dels respectes cap a la llibertat d'elecció de cada ciutadà i prestant tot el suport a l'Acadèmia Valenciana de la Llengua.

En relació a les polítiques del llibre i biblioteques, en les anteriors legislatures vam aconseguir dotar-nos de dos instruments essencials, com són la Llei del llibre i una seu física rellevant per a la biblioteca valenciana: el Monestir de Sant Miquel dels Reis.

A partir d'este punt, en esta legislatura que ara comença centrarem els nostres esforços en consolidar les línies que fins ara s'han demostrat encertades.
Així, continuarem amb les campanyes de foment de la lectura, que seran impulsades per un òrgan específic, on tindran participació els editors, els llibreters, el món de l'ensenyament i la Direcció General del Llibre i Biblioteques.
També es mantindrà l'actual política de promoció de l'activitat editorial, si bé s'incrementarà de manera substancial la línia destinada a la promoció de l'activitat editorial en valencià.

No obstant això, un dels complement essencials de la política del llibre és la política de biblioteques.
I en este punt, puc anunciar-los que en esta legislatura conclourem la integració de la xarxa de biblioteques de la Comunitat Valenciana, la qual cosa significarà que qualsevol ciutadà tindrà, a través de la biblioteca pública o de l'agència de lectura més pròxima al seu domicili, accés al catàleg de tot el sistema de biblioteques valencià, que comptarà amb un sistema de préstec que farà accessible a tothom la integritat dels fons de les biblioteques públiques, amb independència de la localització del llibre.
A més, a efectes de consulta, integrarem en este sistema els catàlegs de les biblioteques universitàries de la Comunitat Valenciana.

I tot açò serà objecte de regulació per mitjà d'un reglament ­ja anunciat en el nostre programa electoral­, cridat a dotar de coherència i eficàcia el sistema de coordinació i establir el llindar mínim que permeta homologar tots els centres de lectura públics a la comunitat.
Per descomptat, continuaran fent accessible el nostre ric patrimoni bibliogràfic, fent ús de les noves tecnologies per mitjà de la biblioteca Bivaldi, que ja compta amb més de cent volums clàssics digitalitzats.

I com que perquè hi haja lectors hi ha d'haver escriptors que creen, perquè sense escriptors valencians i en valencià és impossible que hi haja lectors valencians i, sobretot, és impossible que hi haja lectors en valencià, necessitem escriptors valencians que facen la seua obra en valencià per tindre lectors valencians, és un projecte del Govern de la Generalitat crear els premis valencians de literatura, que reconeixeran la creativitat dels nostres autors en els diferents àmbits de la literatura.

La nova estructura de la conselleria ha suposat la creació de la Direcció General d'Arxius i Innovació Tecnològica, que permetrà articular les polítiques d'implementació de les tecnologies de la societat de la informació i la comunicació al món educatiu.
D'una banda, hi ha l'àmbit dels arxius i, de l'altra, la qüestió especialment sensible per a este govern, que vol donar l'adequat tractament a la ingent quantitat de documentació que s'ha generat en els últims vint-i-un anys d'autogovern.

Des d'esta direcció general s'estudiaran les fórmules administratives i organitzatives que permeten la generalització de l'ús de les noves tecnologies en el sistema d'ensenyament, tant en l'aspecte educatiu com docent.
És a dir, no només reduirem la ratio ordinador/alumnes, sinó que farem efectiva l'opció política pel *software* lliure, que pemeta als nostres estudiants obtindre una formació genèrica que no els limite a un determinat *software* registrat en l'ús tecnològic.
Açò espentarà en paral·lel la creació de *software* propi i en valencià i, consegüentment, la dinamització de la indústria valenciana de la tecnologia.

Hui ­ara puc dir-lo­ ja està en marxa el procés d'implantació del *software* lliure en el sistema públic d'ensenyament a la Comunitat Valenciana.
El procés d'emigració dels *software* propietari al *software* lliure ja és una realitat imparable, una realitat que repercutirà de manera evident i decisiva en la formació dels valencians que hui estan formant-se a les nostres escoles i instituts.
El *software* lliure ens permetrà dominar les tecnologies de la informació i la comunicació amb garanties suficients per encarar amb les millors condicions el futur professional.
Insistisc, l'emigració al *software* lliure en l'ensenyança és una decisió que ens situarà en una posició immillorable per al futur.
No és una aposta per al present.
És l'aposta que ens garanteix guanyar el futur.

Des del punt de vista dels arxius, presentarem de manera imminent a esta Cambra un Projecte de llei d'arxius de la Comunitat Valenciana que desplegue adequadament els preceptes continguts ja per la Llei de patrimoni cultural valencià.
Esta llei vindrà a complementar el règim de protecció del nostre patrimoni documental i racionalitzarà la gestió de tots els arxius de la Comunitat mitjançant la seua integració en el sistema arxivístic valencià, que serà potenciat.

Però, sens dubte, el gran repte que tenim plantejat en matèria d'arxius serà la creació d'un espai virtual on s'integren, i siguen accessibles, els catàlegs de tots els arxius de la Comunitat perquè tots els arxius formen una sola unitat.

Senyories, arribe ja en este punt al capítol de les polítiques que desplegarem en l'àrea d'esports des d'esta conselleria, la tercera part del meu informe.
En els últims anys, la pràctica de l'esport s'ha consolidat en l'àmbit de la Comunitat Valenciana com una activitat que transcendix en significat l'àmbit estrictament competitiu i professional per a projectar-se com un valor de vida, forma d'ensenyança i vehicle saludable per a gaudir de l'oci i el temps lliure.

És necessari, per tant, que les polítiques impulsades des dels poders públics responguen a eixes noves situacions.
Amb eixe propòsit, des de la Conselleria de Cultura, Educació i Esport proposarem la modificació de la Llei de l'esport de la Comunitat Valenciana, per a dotar a l'esport valencià d'un marc legal actualitzat i estable des del qual regular de forma específica i singular la nova realitat esportiva de la comunitat.
Coordinarem amb esta norma l'activitat de les empreses que han nascut en estos anys i que mouen el seu capital social entorn a l'esport, empreses de servicis esportius que contracten amb els centres les activitats extraescolars.

El gran objectiu d'esta modificació legal serà crear el Consell Superior d'Esports Valencià per agilitar el funcionament de la secretaria autonòmica d'esta conselleria, un consell superior que, en tot cas, estarà subordinat jeràrquicament a la secretaria autonòmica d'esport.

Per a fer realitat la premissa d'igualtat en l'esport, incidirem en aquells sectors de la societat valenciana que necessiten d'una major atenció.
El segment de població que integren els nostres majors serà objecte dels nostre més especial interés, perquè ­en això coincidim tots­ precisament és en esta edat on major benefici pot obtindre's d'una pràctica esportiva regular i saludable.

La nostra aposta pel benestar general també és part activa de les nostres actuacions infrastructurals en el món dels esports.
Ja vàrem fer en l'any 1997 el primer Pla d'infrastructures esportives, i totes les instal·lacions construïdes amb este primer pla complixen la llei d'eliminació de barreres arquitectòniques dins del nostre compromís per un accés a l'esport que no conega discriminacions per qüestions d'edat, gènere o discapacitat física o psíquica.

Així que ja hem mencionat este pla d'infrastructures que en el nostre territori, en matèria d'infrastructures esportives, ha portat la qualitat i el desenrotllament.
I, per tant, ens plantegem un segon pla d'infrastructures esportives.

En esta línia, establirem el desenrotllament de cursos de gestió esportiva destinat als gerents de les nostres instal·la-cions esportives, i pensem crear un organisme de control que avalue el funcionament de totes les instal·lacions de la nostra comunitat.

Senyories, esta legislatura serà la de l'esport base, perquè l'esport base, com ja és des de fa huit anys, ha de ser l'aposta del govern en cada legislatura.
Les nostres polítiques en esta matèria tenen la consolidació d'una ensenyança esportiva de qualitat i eixe és el màxim repte.

Tres són els objectius que ens hem marcat: evitar la massificació, com a factor de desmotivació, i això es fa disminuint la ràtio professor/alumne i garantint material esportiu per a tots; potenciar una cultura lúdica de l'esport a l'escola; i ampliar al màxim el ventall d'esports que puguen practicar els nostres escolars en totes les disciplines, majoritàries i minoritàries, que han de tindre cabuda en els nostres centres.
En este pla d'actuacions, secundarem la iniciativa de la Comissió Europea 2004 de l'any de l'educació a través de l'esport amb intercanvi d'alumnes.
Senyories, en esta comunitat cap esportista es quedarà al camí pel fet que no puga compaginar l'esport i l'estudi.

Volem modificar els currículums, fer una modificació curricular perquè els alumnes que hagen de practicar un esport d'elit o que els alumnes que hagen d'estar en un centre d'alt rendiment, puguen compatibilitzar la pràctica de l'esport amb el seguiment del curs escolar amb normalitat.
Este govern treballarà perquè els esportistes de qualsevol edat que es troben en situació de practicar un esport d'elit o un esport en un centre d'alt rendiment, no es vegen en la necessitat d'haver de triar entre les seues carreres esportives i les seues carreres acadèmiques.
Donarem un nou impuls als centres d'alt rendiment i implantarem un centre d'alt rendiment esportiu en cada una de les capitals amb més de 50.
000 habitants.

Senyories, l'atenció especial que mereixen els esportistes d'alt rendiment també ha de traslladar-se una vegada finalitzen el seu periple, una vegada finalitzen la seua carrera professional.
Perquè a vegades ens oblidem dels esportistes quan ja no estan en l'elit de l'esport o ens oblidem dels esportistes que mai arriben a ser campions del món, però que són necessaris perquè altres arriben a ser campions del món.
Per això, farem un pla de reprofessionalització d'esportistes d'elit que passe per la utilització, per la col·laboració dels esportistes d'elit ja retirats en la formació esportiva dels nostres alumnes escolars.
Estem preparant un pla en eixe sentit.

També volem donar una major protecció a les competicions interuniversitàries en la nostra comunitat.
El potencial acadèmic investigador de les nostres universitats és conegut i reconegut més enllà de les nostres fronteres.
És el moment que eixe potencial es traduïxca en una major presència social de l'esport que es practica en els campus.
Per això, proposarem a les universitats valencianes la creació d'una lliga universitària a la Comunitat Valenciana que faça de la pràctica de l'esport universitari un complement no professional de l'esport espectacle que es practica en les tres províncies.

La Comunitat Valenciana també s'ha guanyat un lloc com a referent esportiu a nivell internacional.
Sens cap dubte, la construcció i consolidació del circuit de velocitat de València ha contribuït de forma definitiva a potenciar el nom d'esta terra més enllà de les nostres fronteres i a incloure una de les nostres infraestructures esportives en l'elit de l'esport mundial.
En els pròxims quatre anys tenim plantejades una sèrie d'actuacions en esta instal·lació per a enfortir la seua imatge d'espai esportiu punter i per a enriquir el profund significat que ja ostenta en el patrimoni de les grans infraestructures valencianes.

En este sentit, afrontarem l'ampliació del circuit transformant-lo en una ciutat del motor.
Introduirem algunes variacions que permeten modificar la pista actual, afegirem una pista de *karts*, una pista de trial, una pista de motocròs, un museu del motor i, probablement, algunes altres infraestructures que permeten que el circuit de velocitat de València siga un referent d'oci de totes les ciutats de la nostra comunitat, no sols un lloc on practicar l'esport relacionat amb el motor, sinó també un lloc on anar a passar un diumenge, un dissabte, on anar amb els xiquets, on socialitzar i passar un bon cap de setmana.

L'objectiu global és ampliar i millorar les infraestructures actuals per a ampliar i millorar l'oferta esportiva i també l'oferta d'oci a través de noves i modernes instal·lacions, entre les quals destacarà el Museu del Motor, i ampliar substantivament l'oferta d'oci d'este complex.
Forma part del compromís d'este govern aconseguir presentar la candidatura de la Comunitat Valenciana per als mundials d'atletisme de l'any 2009.

Respecte de l'impacte econòmic i social, de les innombrables bondats i les conseqüències que per a esta terra pot tindre la celebració d'un esdeveniment d'estes característiques, ja hem tingut l'ocasió de parlar davant la gran esperança que ha suscitat entre tots els sectors de la societat valenciana la possibilitat ara més pròxima que abans d'acollir a València la prestigiosa competició de vela de la Copa Amèrica l'any 2007.
Des d'eixa convicció comuna i amb l'aval que representa l'inequívoc suport a la nostra candidatura manifestat pel govern de José María Aznar, ens queda per davant la il·lusionant tasca de culminar el que sense cap dubte constituïx una oportunitat única en la història de les proves esportives que ha acollit el mar Mediterrani, la Comunitat Valenciana i Espanya.

Senyories, una part molt important de la política d'esport ­i estic acabant la meua intervenció­ d'esta conselleria serà la promoció, difusió i defensa del nostre esport propi, de la pilota valenciana.
El suport que durant la present legislatura prestarem a esta disciplina des de la Generalitat tornarà a ser, com ja ha passat en legislatures abans, sens dubte, exemplar.
Presentarem un programa específic de dinamització de la pilota valenciana que inclourà actuacions des de l'esport base, on els trinquets instal·lats en tots els centres docents de nova construcció juguen un paper clau, fins a l'esport d'elit, i continuarem i desenrotllarem i acabarem el projecte de ciutat de la pilota, com eix de la nostra política de promoció cap a este esport, una instal·lació puntera que està cridada a convertir-se en referent internacional d'esta disciplina, com a centre de tecnificació, vertebrant les nostres propostes per a aconseguir una major pràctica i un millor coneiximent d'esta manifestació esportiva i cultural de tan profunda valenciania.

Fins ací, senyories, la meua compareixença sobre les principals actuacions que durà a terme la Conselleria de Cultura, Educació i Esports en els pròxims quatre anys.

No volguera, en tot cas, abandonar esta tribuna sense reiterar la voluntat d'este govern, d'esta conselleria i d'este conseller per aconseguir la màxima implicació de tots en la consecució dels grans reptes de futur que tenim plantejats en matèria cultural, en matèria educativa i en matèria esportiva.

Senyores diputades, senyors diputats, permeten-me que estes últimes paraules de la meua compareixença remarquen esta idea de col·laboració, obertura i diàleg.
Insistixc en el plantejament que feia en començar la intervenció: estes tres àrees de gestió són, sobretot el que toca a l'educació, massa importants com perquè les legítimes diferències ideològiques llasten o retarden els avanços que podem i hem de continuar consignant.
L'educació és cosa de tots, la cultura la fem i la protegim entre tots, i l'esport ha de ser una oportunitat per a tots.

Este govern i este conseller faran d'eixa convicció una actitud davant d'esta cambra i un compromís en la gestió diària.
El liderat que desitja continuar ocupant la Comunitat Valenciana en estos i molts altres àmbits ho mereix, perquè si esta terra té tot el dret a reclamar el millor per al seu futur, els membres d'esta noble institució tenen el deure de fer-ho possible, i en eixe esforç, senyories, no em cap dubte que estem tots junts.
Podem fer de les polítiques d'educació, polítiques d'Estat o polítiques de partit.
Ara, la cambra té la paraula.

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)* 

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Té la paraula la portaveu del Grupo Parlamentario Socialista, la senyora Isabel Escudero.

 

**La senyora Escudero Pitarch:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyores diputades.
Senyors diputats.

Senyor conseller, estic aclaparada, però de tota manera, felicitats formals per la seua responsabilitat al front d'una conselleria tan cabdal per a la salut mental de les valencianes i valencians.
I dic "formals", perquè després d'escoltar-lo i d'avaluar l'herència cultural i educativa de més de huit anys de govern de la dreta al País Valencià, jo no crec que vosté, malgrat, eixe tarannà cult i florentí puga enganyar ningú.

Ha posat de manifest el seu esperit neolliberal, neoconsevador, no sabria com dir-ho, i ha demostrat que és un més dels seus companys de pati, que defensarà, per descomptat amb un rostre amable, un model que jo crec que està molt allunyat del nostre, el dels socialistes.
Però, de tota manera, anem a dialogar, que és el que vosté mos estava demanant, i com tot comença, pareix ser, a l'any 1995, jo no tardaré massa a dir-li que malgrat les seues paraules inicials i finals, estic convençuda que per a la dreta la cultura i l'educació, igual que la sanitat, són mercaderies, però per a l'esquerra són drets.
Mire com estem de lluny, senyor conseller.

El model del seu partit busca reforçar l'ensenyament privat, encara que no ho haja dit, la selecció i discriminació des del principi, l'oferta diferent entre uns i altres, la concessió de privilegis per a la religió catòlica en un Estat constitucionalment laic.
.
.
, que això és la Loce.
I nosaltres, ben al contrari, els socialistes defensem contundentment l'ensenyament públic, la no-discriminació, la integració de minories immigrants i els programes que posen els coneiximents a l'abast de tots, sens que importe l'origen econòmic, social i religiós, com assentix el senyor Tarancón.

Per això, el seu missatge, carregat de paraules, de projectes i de contradiccions, és un trampa dialèctica que a mi m'agradaria desmuntar amb tota la cortesia parlamentària, però en deu minuts no tindré temps, li ho assegure.

Anem per feina i sistematitzem per camps la seua i la meua responsabilitat política.
Mire, com jo sóc professora, començaré per la cartografia.
Jo crec que vosté des que ha arribat al País Valencià ens ha ficat trampes sobre eixe mapa escolar, o sobre eixa Logse conclosa, tècnicament, pràcticament, definitivament, que a mi me du a la reflexió sobre el seu desconeiximent, malgrat el totxo, la seua imprecisió o el seu menyspreu per pares, professors i alumnes.

Jo li diré, i a més vosté ho sap perfectament, que un mapa escolar vosté no el té acabat, però és que no s'acaba mai, en el benentés que és sempre un procés de millora, la busca del perfeccionament estructural i metodològic al servei de l'interés comú.
Però sempre és molt polític aportar xifres, i en el seu cas, a més d'aclaridores han estat excessives i en algun cas esfereïdores.

Xafa aquesta realitat la del present, perquè front a eixa postal idíl·lica jo li he de contestar en una carta amb borrons, senyor conseller.
Té un 35% del total d'alumnes d'ESO, 60.
000, que han començat el curs en aules de Primària; jo li recorde que el curs 1999-2000 era l'últim per finalitzar el traspàs d'un cicle a l'altre.
Té un 40% de les accions que ha de fer en els instituts per executar, i per més que ara s'esmolen les ungles i tracten de recuperar el temps perdut, jo no sé si van a poder construir tot el que pretenen.
Ni sant Vicent Ferrer, eh?

Més del 50% de les escoles sense adaptar a la Logse, a la qual vostés han estat tan lleials.
Més de 2.
000 xiquets de tres anys sense plaça pública.
Una dotació insuficient per mantenir els centres en condicions.
1.
700 barracons, que no màgiques i aclaparadores aules prefabricades, arreu del país, i uns 40.
000 alumnes afectats per aquestes condicions més pròpies d'un altre món.

Però, senyor conseller, hi ha situacions, malgrat la seua eufòria, molt més preocupants per a nosaltres: La situació d'inestabilitat i de provisionalitat del professorat.
12.
000 professors té, un 33%, interins, d'un total de 44.
800.
Això impedix en la majoria de les ocasions realitzar un projecte de centre coherent, i atempta contra la qualitat eixa que vosté ha ficat de manifest.
Una EPA morta.
Una formació del professorat desapareguda en combat.
Els Cefire desdibuixats.
Mentre que l'ensenyament a distància només existeix al Dogv, i l'FP en els seus anuncis.
I també 44.
492 immigrants sense atenció, i un repartiment injust entre els que van a les escoles de titularitat pública i els que van a centres concertats, que vosté sap perfectament que impedixen d'una forma molt subliminar l'accés.
Vostés estan creant guetos, senyors de la dreta, i sols tenen tres mediadors culturals per a atendre els immigrants arreu del País Valencià, un per província.

Jo crec que amb tot açò esclatant-li seria millor que no malbaratara la realitat.
Els seus futuribles sense termini no mos els creem, i jo li podria dir allò de "cuán largo me lo fiáis, don Juan".
Li pregunte: Quan tindrem tots els alumnes del primer cicle d'ESO als instituts de Secundària?
On tenim les dades dels alumnes immigrants que van als centres concertats?
Quines són eixes mesures d'aplicació immediata que vosté mos diu que estem a temps encara de resoldre i d'aplicar?

I parlant de la Loce, senyor conseller, si nosaltres tenim la mateixa lleialtat que vostés han tingut en la Logse, jo no sé si li agradarà massa, eh?
Sap que l'aplicació de la Loce és la pedra d'aquest inici de curs, i vosté li ha dit a la ministra que no se preocupe que ja la finançarem des d'ací.
Este calaix no té fons, eh?

Sap també que està per concretar la normativa de l'Estat per al País Valencià.
Jo li pregunte: Quina legislació, a part d'això que mos ha contat, ha fet la conselleria per aplicar-la?
Quin tipus de desplegament de l'avaluació va a fer vosté per al País Valencià?
Ha enviat alguna cosa als centres educatius?
M'agradaria dir-li que no són preguntes retòriques, com podrà entendre, però jo no espere massa de les respostes de qui es capaç d'inventar-se l'anomenat Pacse per tal que tot mos parega més valencià, i que aprofita per a evidenciar el deteriorament i subsidiarietat amb què han col·locat vostés l'escola pública.

I entre tanta cerimònia de confusió, sona a broma el punt 2 d'eixe document o pla, quan parla de la dignificació de la llengua i de la capacitació que han de tindre els alumnes en gastar les dues llengües indistintament.
Senyor conseller, les places de Secundària no les tenen catalogades lingüísticament.
No s'ha produït cap increment de les línies en valencià, és el creixement vegetatiu.
I no garantixen vostés l'ensenyament bilingüe.
Jo li ho dic perquè faig ensenyament bilingüe i perquè els meus fills també, i no el tenen garantit.

Per tant, com en aquestes coses no es juga, jo crec, senyor conseller, que és necessari que l'administració aporte més recursos i que conjuntament amb els professionals, les Ampa i altres institucions públiques i civils, treballe per tal de prestigiar de nou l'escola pública.
No sé si ho farà, però jo li ho demane, a banda del que mos ha dit.

En relació a la universitat, jo crec que el seu estil és molt millor que l'anterior, que el del senyor Zaplana, molt millor, de veritat.
El senyor Zaplana volia ser summe rector, recorde-ho, i va acabar enfrontat amb tots els rectors.
Vosté no.
Vosté ha estés la mà.
I el seu gest nosaltres esperem que es traduesca d'alguna forma en eixe necessari respecte que vosté ha posat de manifest a l'autonomia universitària i a l'eficaç resposta als problemes que tenen avui les universitats valencianes, ho ha comentat.
Els canvis de convergència amb Europa, els acords de Bolonya, seran radicals en la forma d'entendre l'educació, i des del seu departament haurà de prendre les mesures convenients.

Ha parlat del model de finançament, que està esgotat, i el pla d'inversions, que també està executat, sense que les instal·lacions necessàries es troben completes.
Els rectors li han vingut reclamant un nou pla en estes converses, en estes visites.
Jo crec que s'haurà d'aplicar i concretar en alguna cosa més que bones paraules.
Té diners per a afrontar les necessitats de les universitats valencianes?
No?
Sí?
*(Rient-se)*

I parlem ara de cultura, senyor conseller, que és la joia de la corona.
Ahí sí que verdaderament li torne a repetir que m'ha aclaparat vosté, eh?
*Tempus fugit*, no puc contestar-li a tot.
Però per a entrar en matèria, jo li diré quatre coses.

Que sí que hem constatat un canvi apreciable: ja comparteix vosté foto amb qui fins ara protagonitzava els impactes mediàtics, les biennals i altres esdeveniments culturals sense massa ressò públic.
Però ens pareix a nosaltres que el seu aterratge no ha estat amb bon peu.
Eixa entrada, senyor conseller, per la porta gran que va tindre en plantejar el debat mapa escolar *versus* pell de l'Ivam, a banda d'enfadar el zaplanisme, ens recordava allò de Cabrera Infante: al cinema o sardina.
I la veritat és que si vosté vol establir prioritats ho haurà de fer entre projectes necessaris i projectes sumptuosos, absurds i de lluïment, perquè d'eixos en trobarà sobrats exemples.

No mos enfronte educació i cultura, necessitats contra malbaratament.
Perquè mentre vosté posa cara d'estalviar la seua autònoma secretària anuncia amb bombo i platerets una escola d'alt perfeccionament musical per a dos dotzenes mal comptades d'alumnes, i per la mòdica quantitat de 12 milions d'euros.
I mentrestant, pocs diners per a les societats musicals.
Ho va escoltar vosté de primera mà en la gala de la música.
I també per dotar els conservatoris i els espais dignes per als músics.
Eixa foto no l'hem vista.

També ens ha anunciat la presentació imminent de la llei de les arts escèniques.
Por em fa, perquè en tota l'anterior legislatura no van ser vostés capaços de ficar-la damunt la taula i presentar-la ací a la cambra, i ara l'han de fer rapidíssimament.
Faça-la vosté sense pauses ni presses, però sobretot arreplegue les reivindicacions del sector teatral.

Senyor conseller, si té algun projecte seriós de la Ciutat del Teatre el deu tindre ocult a la caixa forta, perquè ni els professionals ni les empreses ni l'Ajuntament de Sagunt ens poden oferir un esbós.
No es limite a posar cara de goig donant més de 7 milions d'euros per a quatre espectacles als quals assistixen mil espectadors, la mitat convidats, o a fer turisme per Roma.

Si la Ciutat del Teatre és un enigma, la de la Llum de veritat que és un capítol de *suspense*, perquè és que ni els productors ni els directors ni els actors ni els tècnics ni les empreses valencianes, ningú sap res d'esta nova ciutat, ningú, vostés deuen saber-ho.
Però tenen una poca de por, perquè no saben d'alguna forma com els va a beneficiar.
La gent del sector audiovisual valencià, si ha parlat amb ells, li ho diran.

I si més amunt li comentava que el seu aterratge ens havia paregut un poc coix ­beuré­ *(pausa)* tampoc pareix que el seu aterratge en el tema del patrimoni cultural haja estat més net.
Mire vosté, el Partit Popular fins ara, fins ara, dic, excepte en la seua obstinació per enderrocar el Teatre Romà i en la seua afició per exhibir el patrimoni de l'Església no ha mostrat el més mínim interés per la conservació i posada en valor del nostre patrimoni històric artístic.
Jo li agraïsc això del claustre de la Valldigna, de veritat, que és un parèntesi.
Però vosté mire les lleis de pressupostos i vorà que ens últims huit anys han decidit confiar el nostre llegat cultural a l'acció del temps o a la desídia.

I ara ens sorprenen amb un colp d'efecte: "Senyors jutges, sentencien a favor de la Generalitat en assumptes com el Cabanyal o el Benacantil, perquè si no, modificarem la llei".
Ha arribat vosté, senyor conseller, amb eixe ímpetu irresistible d'un Cid encarnat en promotor de vivendes, de veritat li ho dic, de luxe, eh?
, naturalment.
I pareix que mos estiga enviant un missatge a tothom, a tots mos envia missatges.
Als constructors: "No us preocupeu, si un bé d'interés cultural s'interposa en els vostres projectes, tranquils, mosatros suprimirem els béns culturals".
Sembla, senyor conseller, després m'ho explicarà, que eixa proposta d'excepcionalitat que vol consensuar des de la intolerància i des del xantatge, intentant que nosaltres li resolguem el problema, s'acabarà transformant en pura discrecionalitat.

Senyor conseller, assumisca les seues responsabilitats, no mos torne a oposar Teatre Romà amb modificació dels BIC, i no torne a fer-ho perquè no entrarem en un debat tan delirant.
I sobretot, perquè la gent està farta de tanta bogeria i ja entén les trampes.
Nosaltres.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señora Escudero, lleva usted quince minutos.
Vaya terminando, por favor.

 

**La senyora Escudero Pitarch:**

 

Voy.
Gracias, señor presidente.

.
.
.
no estarem mai en la modificació d'una llei que servisca per a desprotegir el nostre patrimoni o per obrir una porta posterior a l'especulació.
Això, senyor conseller, no és un canvi de cromos, no hi ha moneda de canvi.

Però mire, com me diu que ja no tinc temps, amb esta reflexió tan limitada i sense temps naturalment ens queden moltes coses en el tinter que al llarg d'estos quatre anys tindrem vosté i jo temps de debatre.
Però a mi m'agradaria fer-li un prec, i és que es dedicara fermament a consolidar la xarxa territorial d'infraestructures culturals i a donar suport als creadors valencians i a la indústria cultural; que detinguera la sagnia del seu departament, que reordenara recursos i que abandonara eixa febra internacionalista que els està fent oblidar els compromisos amb esta terra, amb esta dic, amb el País Valencià.
Quan vostés s'encaboten a dir que som l'enveja del món, jo crec que fan el ridícul i que només aconseguixen que els riguen la gràcia alguns amics, però jo li assegure que ni els veïns del Carme, que s'està caient a trossos, ni els ciutadans d'Oriola o Vinaròs comprenen la seua Biennal de milers de milions, ni els amants del teatre suporten que un espectacle per a uns pocs s'enduga tot el pressupost.

Me queden moltíssims interrogants, que com m'han cridat l'atenció, me deixaré per a després.
Jo, de veritat que espere les seues respostes, i m'agradaria que ho fera com diu el seu president regional, amb la veritat per davant.
I disculpe'm si no li desitge sort, perquè m'agradaria desitjar-li més criteri, respecte de l'educació, per qui la fa i per qui la rep, respecte pel creadors, projectes raonables, estima per la llengua dels valencians, orientació de la seua política a satisfer les necessitats dels ciutadans, no d'una part escollida.

Senyor conseller, recursos, llum i taquígrafs.

I sols una cosa, senyor president, només una, això és un prec, no és una pregunta, és un prec: m'agradaria que li proposara al seu grup que retirara la denúncia contra els hòmens i dones de la cultura que van portar ací, a esta cambra, la veu contra eixa guerra il·legal, injusta, de la qual vostés no saben molt bé com eixir.

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)* 

 

**El senyor president:**

 

De nada, señora Escudero.

Té la paraula, en representació de l'Entesa, el senyor Ramon Cardona.

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyors diputats.
Senyores diputades.

Senyor conseller, en primer lloc, l'enhorabona, perquè ser conseller de Cultura, Educació i Esports de la Comunitat Valenciana no és una ximpleria, però se té la possibilitat d'influir de manera molt seriosa i molt potent en coses molt importants per a la nostra societat.

I, per una altra banda, jo sí que li desitjaria encert, senyor conseller, el que passa és que este encert l'hauríem de mesurar per la millora en el sistema educatiu, la millora en la cultura, l'extensió en la societat d'estos béns que per a nosaltres deurien ser generalitzats, i per a mesurar eixe progrés, eixe avanç, sí que, evidentment, caldria un consens, un acord, perquè a la millor vosté pensa que s'ha avançat molt i nosaltres podem pensar que s'ha avançat molt poc.

Nosaltres pensem que el consens no està fàcil, pensem realment que ho té molt difícil, i ho pensem perquè vosté és del Partit Popular.
És a dir, no voldria que la societat, vostés, la gent pensara que nosaltres som d'un partit i vosté no, és a dir, aquí tots som d'un partit, i, per tant, tots tenim unes concepcions diferents, unes idees, unes herències diferents, i jo crec que això ha de constar de manera molt clara.

Vosté és del Partit Popular, i en el Partit Popular s'ha instaurat últimament un model de llenguatge que jo, sincerament, no l'entenc.
.
.
Sí que l'entenc, però me pareix fals, és un llenguatge d'altura, i li dic d'altura perquè no contacta amb la realitat.
És a dir, n'hi ha gent molt gran del seu partit, molt important, que diu, per exemple, que nosaltres estem en Iraq baix del paraigua de l'ONU: jo dic, no, això no és de veres.
N'hi ha una altra gent, de molt més baix nivell, per exemple, un regidor de Castelló, que diu que la marjal de Castelló "no ha sido nunca una zona húmeda, no lo es y nunca lo será".
.
.
Això, senyor conseller, no és de veres.

I, al vore que està a les altures, però també està baix, però també està al nivell de tots nosaltres i de la Conselleria, jo voldria comentar algunes de les seues afirmacions.
La primera, que el mapa educatiu està acabat.
Mire, senyor conseller, ni pràcticament, ni tècnicament, ni res, el mapa educatiu no està acabat.
Les construccions necessàries per a completar totes les previsions, les infraestructures del mapa educatiu, no estan acabades.

En una informació periodística li poden dir que en queden 50 per fer: si agarrem l'última informació que ens va donar la Conselleria, n'hi haurien passades les 130.
Jo sé que actualment no és això veritat, però això també depén una miqueta de vostés que ho sapigam, és a dir, passe'ns informació d'una manera.
.
.
, vaja, cada un cert temps, perquè pugam enterar-mos com estan les construccions escolars, però de cap manera estan acabades.

Falten els centres d'EPA, només han construït Sagunt i el Giner de los Ríos, que encara està a mitges; els centres que estan en situació realment tremenda, perquè no han entrat mai en un pla d'infraestructures educatives i que estan caent-se, li'n podria dir uns quants, però no cal que li'ls diga; que el 30% de l'alumnat estiga encara en centres de primària, això vol dir que el mapa escolar.
.
.
, les construccions no estan encara acabades, i, per tant, no és cert el que vosté afirmava.

També la qüestió de si hi ha prefabricades que s'està construint un centre al costat.
Mire, no és cert, en Jérica-Viver no està construint un centre al costat, en el col·lege de primària de Benalua d'Alacant, no està construint un centre al costat, en els centres que tenen aules prefabricades però no tenen previsió de construir-se res.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Por favor, señores diputados.
.
.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

.
.
.
en l'Institut Penyagolosa, en Castelló.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Perdón, señor Cardona.

Vamos a ver, está bien que hablen entre ustedes, pero no levanten la voz, por favor.

Por favor, continúe.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyor president.

L'Institut Penyagolosa té aules, però no té cap previsió que eixes aules desapareguen, perquè no hi ha previsió de construcció en eixe centre.
Per tant, no són veritat eixes coses.

I, finalment, senyor conseller, dir-li que que ara existixquen barracons, aules prefabricades en diuen vostés, que ara existixquen, és responsabilitat que durant uns anys el Partit Popular va considerar que les infraestructures educatives no eren una prioritat.
En l'any 1996, en l'any 1997, en l'any 1998, les inversions en infraestructures van ser escassíssimes, van desaparéixer, perquè les prioritats eren unes altres.
Ara els pillat el bou, evidentment.

Una altra qüestió del seu llenguatge, que ja li he comentat abans, però vull comentar més a fons, perquè és una qüestió que vosté ha dit, però també la va dir el senyor president de la Generalitat, la qüestió que l'educació no devia ser partidista, no devia ser política de partit, devia ser política d'Estat: vol dir això que vostés posen en suspens l'obligatorietat de la religió en els centres educatius?
Vol dir això que vostés posen en suspens la impossibilitat que el Consell Escolar trie el seu equip directiu?
Que no hi ha d'haver una intervenció partidista ¿vol dir que vostés van a obligar que tots els centres concertats tinguen un procés d'igualtat a l'hora de l'ingrés dels alumnes i a l'hora que la seua població corresponga a la mitjana del que n'hi ha realment en els seus barris i en els seus llocs?
, vol dir això?

A vore, és molt fàcil dir que nosaltres fem una política educativa partidista quan vosté ens posa davant el punt de partida que ja és partidista.
Si vosté vol que discutim cada una d'eixes coses, cada una d'eixes coses les discutirem, en cada una d'eixes coses podríem arribar a un acord, però no és possible arribar a un consens si ens posa ja damunt de la taula totes aquelles coses partidistes que vostés no estan disposats a renunciar.

Perquè, anem a vore, nosaltres clar que volem el consens, però per al consens, que quede molt clar que partim de la discrepància, i d'una discrepància fonamental, d'una discrepància clara: si ens obliga a consensuar abans de discrepar, abans de mostrar els arguments, no arribarem a cap lloc, vosté seguirà dient que nosaltres fem política partidista, però el qui està fent política partidista des d'un principi és vosté i tot l'aparell educatiu, des de la ministra, les diverses comunitats a on vostés manen, etcètera, etcètera.

Nosaltres considerem que vostés, amb la Loce, que, per cert, tampoc té memòria econòmica.
.
.
, de cap manera, és a dir, no la té.
.
.
Amb la Loce vostés plantegen un model d'educació, una concepció d'educació molt clara.
Pense que és utilitarista, pensen ubicar a cada persona en el lloc que l'empresa necessite ­evidentment, sempre que no proteste molt, ni siga molt crític, ni res d'això, això no els importa a vostés, no volen que siga aixina­, pense que és una concepció segregadora i pense que és una concepció de l'escola classificadora.

Com jo aquí vinc a plantejar-li les discrepàncies i les divergències, jo li vullc dir que des d'Esquerra Unida del País Valencià, des d'Els Verds, des d'Esquerra Valenciana, des de l'Entesa, nosaltres considerem l'educació d'una manera molt diferent.
Per dir-li uns quants adjectius, que ja sé que necessitarien alguna explicació, però no tenim temps.

Nosaltres volem una escola pública, plural, científica, arrelada al medi, democràtica, laica, valenciana, per exemple.
I nosaltres interpretem l'educació com una eina compensadora de desigualtats: qui més necessita, més ha de tindre.
Considerem l'educació com una eina per a l'emancipació de les persones, per a la seua actuació autònoma dins la societat, perquè puguen agarrar de la societat aquelles coses que necessiten i puguen oferir a la societat tots aquells valors, característiques i qualitats que tinguen.

Potser, baixe una miqueta a algun exemple concret, perquè veja què vull dir: la immigració.
Vosté, també en unes declaracions clares, va dir: "La inmigración no es un problema".
La immigració, el mateix Partit Popular està cansat a vegades de relacionar-la amb la mateixa delinqüència, no som nosaltres el que la relacionem, ha segut a vegades el mateix Partit Popular.
Però la immigració és cert que pot no ser un problema, sempre que el procés d'escolarització dels immigrants se faça de manera adequada.
És a dir, la immigració no és un problema, però l'escolarització dels immigrants sí, i s'ha de resoldre prenent mesures correctes i mesures adequades perquè tot el procés d'integració comence des del punt inicial en què els immigrants i les persones d'ací estan en contacte.

Per tant, és essencial que l'escolarització de la gent immigrant se resolga de manera adequada, que la distribució dels immigrants entre els diversos centres sostinguts amb fons públics siga equilibrada, i que n'hi haigguen recursos concrets, específics i posats en el lloc adequat perquè quan entren immigrants nous a l'escola ­l'any passat, van entrar durant el curs, 7.
000 persones immigrants noves­ tinguen davant, tinguen accessibles els recursos que els poden fer falta per a atendre'ls de manera adequada.

Li vaig a posar un altre cas: el tema dels discapacitats.
Vosté sap que segons la Loce els discapacitats van a deixar de poder fer la secundària?
Perquè si una persona té una discapacitat psíquica i això li impedix aprovar dos assignatures, no li deixaren seguir amb el seu grup de referència social, i si no seguix amb el seu grup de referència social, la integració que ha pogut tindre, a la millor, en primària, desapareixerà.
Per tant, per això dic jo que és segregadora i que aparta la gent que no servix.
Evidentment, si algú, encara que no siga discapacitat psíquic, tampoc servix, també se l'aparta ràpidament.

Una altra qüestió, senyor conseller: vostés han transformat l'avaluació en la qualificació pura i dura.
Una avaluació que era global, que era col·legiada, que era formativa i que permetia valorar l'esforç, vostés ho ha transformat, exactament, en una qualificació, i, a més, han fet trampa en les paraules, perquè una avaluació sí que permetia valorar que una persona que no havia obtingut uns bons resultats, sí que havia fet un esforç extraordinari per a obtindre els resultats que havia obtingut, l'avaluació sí que permetia dir, "esta persona sí que ha fet un esforç adequat a les seues característiques", però, amb les qualificacions, això desapareix.

Per tant, l'esforç no serà mai més mesurable, però és que, a més, la seua qualificació és individual, feta per un sol professor, sense que n'hi haja necessitat de parlar amb els altres, és fragmentària, valora a soles l'execució en àrees molt molt molt exclusives del currículum, i és classificadora, perquè, al final, segons els resultats, un xiquet va a un itinerari o va a un altre, sense que de cap manera supose posar recursos necessaris perquè eixa persona se puga mantindre en l'itinerari de tots el màxim temps possible, l'itinerari de tots durant tota l'educació bàsica.
.
.
, només!
, després ja està la possibilitat d'elecció, però tota l'educació bàsica ha de ser per a tots i sense distincions.

Què dir de la desaparició dels valors i les actituds de tot el currículum!
, perquè, sí, li donem molta importància a l'aspecte religió que apareix explícitament en la Loce, però vostés han fet desaparéixer dels currículums els valors i les actituds.
Vosté mateixa ha dit que la Logse en el 1990, ara en el 2003 ja està sense actuar.
.
.
, com vosté diu, està acabada.
Acabada estarà perquè li hauran segat els peus, perquè, per descomptat, una llei educativa necessita molts més anys per a demostrar tot el seu potencial.

Què passa amb l'educació en valors i en actituds?
Els mestres del principi ja sabien com se feia això?
, o han anat deprenent de manera progressiva i a poc a poc, perquè els han fet desaparéixer del currículum?
*(remors)*, que no tenien importància els valors de solidaritat?
, els valors de companyia, els valors de cooperació?
, que se deprenien d'una manera transversal en tot el currículum, si les coses se feen bé.
.
.
Doncs, bé, pareix que no, perquè vostés han fet desaparèixer tots eixos continguts i només han deixat els conceptes purs i durs.
De manera que l'actitud positiva que un puga tindre no tindrà mai cap valoració, perquè els resultats són roïns, i això.
.
.
*(inintel·ligible)*

I, finalment, el despreci que vostés tenen a la renovació pedagògica, tan necessària per al professorat.
En una societat tan canviant, la renovació pedagògica és absolutament necessària, la renovació que implica arrelament en el medi.
Eixa renovació que implica que l'educació i la societat no són una cosa allunyada, sinó que són el mateix, i que cada acció que fem en l'escola influïx en la societat i cada acció que fem en la societat influïx en l'escola.
I això, sense renovació pedagògica, sense que els professors i els professionals puguen ajuntar-se, reunir-se, parlar, discutir i fer una formació adequada, ajustada a allò que necessiten, serà impossible.

Jo, senyor conseller, pense que mentre vosté està donant algun tipus d'acció, està dient que actua, i està dient: "Mira, farem açò, farem allò".
Jo vull comentar-li dos coses de les quals vosté ha comentat.
Una, llicències per estudis.
Les llicències per estudis, senyor conseller, es van aconseguir per la proposta sindical prioritària durant el govern del Psoe, i va ser quan es van aconseguir les llicències per estudis.
Les últimes que es van convocar van ser el primer trimestre de 1995.
No es van arribar a executar, perquè el Partit Popular va arribar al poder i va decidir que les llicències per estudis no eren una cosa convenient.
Per tant, des de 1995 fins ara han desaparegut.
Ara vosté les retorna?
Perfecte.
Però era un dret que els professionals ja tenien.

La descentralització, senyor conseller.
Què vol dir?
Com la pensa fer?
Amb quins recursos?
Perquè vosté mos acaba de dir que els ajuntaments han de fer un ús responsable, hauran d'encarregar-se del manteniment i hauran d'encarregar-se de la seguretat.
El que vosté ens acaba de dir és que la descentralització suposa per als ajuntaments una càrrega econòmica elevada i res més, la disponibilitat d'uns centres que en moltes ocasions són propietat d'ells, i que ja poden fer això que vosté està proposant ací com una gran novetat.

Nosaltres pensem que els reptes estan en un altre lloc, senyor conseller.
Nosaltres pensem que el repte major i més gran és que.
.
.
la Loce és un desastre, i que vosté pot fer resolucions, pot legislar, pot fer normativa autonòmica que compense alguns d'eixos gravíssims errors.
Nosaltres pensem que la Loce és una llei molt regressiva, i nosaltres pensem que cal fer-li canvis substancials.

En què li demanem, per exemple, intervenció?
Mire, senyor conseller, a vosté li toca decidir si l'etapa de zero a tres anys serà educativa o assistencial.
Això li ho toca decidir a vosté, perquè eixe marge el té.
Si decidix que és assistencial, conforme la Loce li deixa, evidentment ací tindrem una etapa de zero a tres anys que unes persones tindran accés a una concepció educativa i unes altres només a una assistència purament física.
A vosté li toca decidir quin tipus d'avaluació es pot fer aquí.
Si l'avaluació pot fer que alguna persona amb dos assignatures suspeses puga superar un curs o no.
A vosté li toca fer això.
Li toca a vosté decidir si l'horari lectiu de valencià patirà o no patirà, li toca a vosté decidir si el currículum que tindrem assegurarà al final del procés que els alumnes sàpiguen amb igualtat el valencià i el castellà.
A vosté li toca decidir.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señor Cardona, lleva más de quince minutos, vaya acabando.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

De seguida, senyor president.

A vosté li toca decidir si, per exemple, els Cefire van a tindre una elecció democràtica de directors, o a vosté li toca decidir si els Cefire, per a ocupar les places d'assessories i de direcció, hi haurà una convocatòria transparent o no, perquè fins ara els directors i els assessors del Cefire s'han posat a dit, sense que ningú sàpia quins criteris s'han seguit per a ser ubicats allí.
Eixes coses són les que vosté ha resoldre.

Vosté parla de dignificació del professorat, senyor conseller.
Ningú està més conforme en este acord, en eixa idea general que jo.
Però per això es diu autonomia.
És a dir, dignifiquem al professorat i, per tant, no podrà decidir sobre si l'alumne es queda o passa de curs.
Sí, sí, el professorat és molt bo, però no tindrà res a dir o tindrà molt poc a dir a l'hora de decidir qui és el director del seu centre.
Sí, sí, el professorat és molt bo, però deu mil i escaig, dotze mil interins; tots els que han creat des de 1995, tots podrien estar interins, i encara n'hi hauria alguns dels que ja estaven abans que encara haurien d'estar interins.
La dignificació passa per les retribucions, per la jornada, per la supressió de la precarietat, per suports a la llavor docent, per la seguretat i la higiene en el treball, etcètera, etcètera.
Concretem això, aclarim això.
I si aclarim això, segur que ens posarem d'acord.

I vull, abans d'acabar, fer a més una referència a la part de cultura, i després encara seguiré amb una altra qüestió.
El tema del valencià.
Mire, senyor conseller, campanyes, convenis, subvenciones, el que vulguen, però vostés ho tenen molt fàcil, ho tenen molt fàcil.
Jo li contaré què va passar a Castelló en el tema del valencià i vosté comprendrà que es molt fàcil.
Vam sentir, farà dos mesos, a l'alcalde de Castelló parlar valencià per primera vegada en la història, ho vam sentir en un mitjà de comunicació.
Ho va fer perquè va anar el senyor Camps a inaugurar un col·legi i va parlar en els mitjans de comunicació en valencià.
Mire si ho tenen fàcil.
Comencen a utilitzar el valencià d'una manera sistemàtica, fàcil, normal, el president de la Generalitat, tots vostés, tota la gent que tinga realment un accés als mitjans de comunicació, voran com això sí que millora l'ús d'una manera.
.
.
i no els caldrà ni la meitat d'esforç, encara que l'esforç econòmic també han de fer-lo, perquè això no els eximeix.
Però han d'evitar el que està passat, han d'evitar que els escriptors valencians se senten marginats, han d'evitar que se li lleve un carrer a Vicent Andrés Estellés.
Com es pot arribar a eixe tipus de qüestions?
Han d'evitar que una persona enviada pel Consell a una reunió li conteste en anglés a una persona que li parlava en valencià.
Això ho han d'evitar vostés.
I és molt fàcil: exigència, fermesa i claredat, però un ús normal i corrent.
No passa res per parlar en valencià en els mitjans de comunicació, encara que els mitjans de comunicació tot ho traguen en castellà.

Vosté parla d'escriptors i escriptores, que necessitem escriptors i escriptores.
Si en tenim.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señor Cardona, acabe, por favor.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

De seguida, senyor president.

Si en tenim, però no se'ls reconeix.
És a dir, si un és escriptor o escriptora en valencià, automàticament ja passa per ser sospitós.
Anem a vore.
Si hem tingut escriptors i escriptores que han sigut reconeguts a punt de morir-se o quan ja estan morts, i llavors encara.
.
.
segons, perquè encara se'ls trenca la placa que es va posar en un carrer.

Bé.
Tinc moltes més coses que dir-li i les continuaré en la pròxima intervenció.
Sap vosté que ací nosaltres estem oberts a la discussió, però a la discussió, no a l'acceptació, a la crítica d'allò que vosté ens diga i allò que vosté pense.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Gracias, señor Cardona.

Té la paraula el senyor Manuel Tarancón, en representació del Grup Popular.

 

**El senyor Tarancón Fandos:**

 

Senyor president.

Senyories.

Senyor conseller.

Jo voldria, en primer lloc, felicitar al conseller de Cultura, Educació i Esports per la seua compareixença, en què ens ha donat a conèixer els plantejaments, les propostes i actuacions que desplegarà la conselleria en els pròxims quatre anys.

Uns excel·lents plantejaments, unes excel·lentes propostes i unes excel·lents actuacions que caminen en una doble direcció.
En primer lloc, aprofundir en les línies de treball que han marcat les polítiques dels governs del Partit Popular d'Eduardo Zaplana i José Luis Olivas entre els anys 1995-2003, i les noves propostes que ens fan pensar que els pròxims quatre anys seguirà està comunitat en l'avantguarda en eixes àrees.
Noves propostes, com ara el nou programa d'inversions educatives, el desenrotllament de la Loce, el pla per a la qualitat del sistema educatiu, afrontar l'etapa de zero a tres anys, obrir els centres educatius a la societat valenciana, l'educació plurilingüe, la llei valenciana d'universitats, la llei d'arts escèniques, llei del Misteri d'Elx, llei de la Valldigna, llei de creació de l'Institut Valencià de l'Art Clàssic, creació dels parcs culturals, Tribunal de les Aigües com a patrimoni de la humanitat, atenció especial al patrimoni cultural immaterial, lleis d'arxius de la Generalitat, llei de l'esport ­la seua actualització­ i atenció a l'esport base, per citar algunes de les importants, de les més significatives de què ens ha donat a conèixer.

I hem de ser optimistes perquè mai s'havia fet tant com s'ha fet i com se seguirà fent en els pròxims anys per una educació pública igualitària i de qualitat.
Miren, senyors de l'oposició, senyors de l'Entesa, senyors socialistes, de veritat deuen canviar el seu discurs perquè no l'entén ningú.
No l'entenen jo crec que ni els seus votants, i em remet a les proves que tenim cada quatre anys en les urnes.
I recentment hi ha hagut alguna enquesta en algun mitjà de comunicació, poc sospitós de recolzar al Partit Popular, tot siga dit, on nivells del 80% per damunt dels enquestats aprovaven les mesures de la Loce.

Vostés són un disc ratllat, que tenen eixe missatge que intenten ­insistisc­ fer creure, però que no es creu ningú, que el Partit Popular està degradant l'ensenyament públic.
I jo voldria fer-los alguna reflexió al respecte d'eixa degradació.
Miren, fa pocs dies ­supose que sobretot els membres del Grup Socialista en esta Cambra el seguirien­, el seu secretari crec que federal ­per utilitzar la terminologia socialista­, el senyor Zapatero, tenia un acte en Gavà.
I en eixe acte, en no menys de cinc minuts, va dir dos coses que marquen la contradicció permanent del Psoe en tota la geografia nacional, ací també, respecte a les polítiques educatives.
El senyor Zapatero va dir que el Partit Popular degradava permanentment l'ensenyament públic, i cinc minuts després dia que esta societat no es podia permetre que la generació millor formada de la història d'Espanya poguera estar aturada, poguera estar sense treballar.
Bé, si és la generació millor formada de la història d'Espanya, cal suposar ­i estem d'acord en això­, cal suposar que eixa generació s'ha format en els col·legis, no crec que siga autodidacta.
*(Remors)* Sí, això va dir el senyor Zapatero.
Demanen algun vídeo, facen algun repàs i voran.
Eixa contradicció, eixa contradicció, que fa acceptar, en definitiva, que l'educació està funcionant bé, és una contradicció perquè no es pot fugir de la realitat.

I no es pot fugir de la realitat quan estem parlant, per exemple, de plans d'inversió fins ara, en els últims huit anys, més els que vindran en el nou pla d'infrastructures educatives, de 250.
000 milions de pessetes en infrastructures, totes, totes ­és evident, però caldrà dir-ho perquè conste en el *Diari de Sessions­*, totes, naturalment, en infrastructura pública.
Que jo sàpia, no hi ha ni una de les antigues pessetes d'eixos 250.
000 milions que haja anat a parar a ningun centre privat o concertat.
Llavors, on està eixa atenció, eixa aposta que vostés diuen de manera permanent a favor de l'educació privada?

Jo crec que vostés no es donen compte que són els que més potencien l'ensenyament privat.
Són els primers propagandistes de l'ensenyament privat.
Els membres de la patronal de l'ensenyament privat estan encantats amb vostés.
No necessiten gastar res en publicitat, estan encantats de la vida.
Perquè estan ­encara que insistic ni el seu electorat s'ho creu­ estan fent tal plantejament de degradació, de donar a entendre que està degradat el sistema públic, que lògicament aquella gent que s'ho crega estarà buscant sempre per al seu fill el millor, i el millor és, a la vista del que vostés diuen, acudir a l'ensenyament privat o concertat.
Però no és veritat, no és veritat.

Perquè, mire, és degradar l'ensenyament públic que en este moment, en el primer curs del govern de Francesc Camps i d'Esteban González com a conseller, la ràtio d'alumne/professor el tingam en primària en onze alumnes per professor?
Que el tingam en secundària en nou alumnes per professor, per davall de la mitjana nacional?
Realment tenim un sistema.
.
.
Bé, estes són dades que són molt fàcils d'obtindre: nombre d'alumnes-nombre de professors, dividisquen vostés.
.
.
 *(Remors)*

 

**El senyor president:**

 

Por favor, señores.
Por favor, señores.

 

**El senyor Tarancón Fandos:**

 

.
.
.
i eixos són els números que ixen.
Jo sé que la realitat és molt dura d'acceptar.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señor Tarancón, señor Tarancón, por favor, diríjase al conseller y no se dirija a la oposición, punto uno.
Segundo, la oposición, por favor.
.
.
, la oposición, por favor, no contesten en voz alta al señor Tarancón.

 

**El senyor Tarancón Fandos:**

 

.
.
.
però és evident que eixos són els professors, eixos són els alumnes i que en alguns casos i en alguns grups, realment.
.
.
Jo li podria dir casos de l'ensenyament públic.
.
.
En València n'hi han grups de valencià amb quatre alumnes, la qual cosa demostra que està sempre facilitant-se eixa llibertat d'opció per línia en valencià o línia en castellà, i que quatre alumnes poden justificar i justifiquen de fet que n'hi haja una línia en valencià però, realment, estem parlant pràcticament de professors.
.
.
, quasi classes particulars, quan estem parlant de nou alumnes per professor o de grups ­insistisc­ de valencià que tenen quatre alumnes en eixe grup.

Bé, vostés, com dia, no poden digerir eixa contradicció perquè no es pot fugir de la realitat.
I m'agradaria, a més, que els sindicats que ens acompanyen.
.
.
, que ens acompanyen en la tribuna.
.
.
, i m'agradaria també una cosa que el conseller ha dit i que vostés no han replegat en les seues intervencions, segurament perquè no els interessa, perquè dubte que ho desconeguen.

Miren, ací està el Pla de qualitat de l'ensenyament que es va subscriure amb totes les centrals sindicals, amb tota la comunitat educativa l'any 1999, i ací està el pla de construccions, centre a centre.
Això està en els arxius de la conselleria i imagine que està en els arxius dels sindicats i, per suposat, també, del Grup Socialista.
Estem parlant, estem parlant.
.
.
­revisen sus archivos, sí, señor Moreno­, estem parlant de 286 centres.
Estem parlant.
.
.
, en este document públic subscrit l'any 1999, de 286 centres, que estan no acabats, estan acabadíssims.
Estan acabats en superlatiu.
I el que s'ha produït després des del 1999 al 2003 és un increment de 159 centres nous, perquè, efectivament, el Pla de construccions s'actualitza en funció de les necessitats demogràfiques i de les necessitats que tenen els mateixos centres per a modernitzar-se.
Però també deixen de posar en el tocadiscs eixe disc ratllat, deixen de posar en el tocadiscs eixe disc ratllat.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señor Tarancón, perdón, señor Tarancón, lleva usted siete minutos, vaya acabando.

 

**El senyor Tarancón Fandos:**

 

Acabo en seguida, señor presidente.

I el que tenim en este moment en execució són les obres complementàries que han segut necessàries en funció de les necessitats demogràfiques i necessitats de modernització dels centres educatius.

En definitiva, jo crec que tant el que ve del futur com les noves propostes que ens ha fet el conseller Esteban González, ens permeten augurar quatre anys on seguirem sent capdavanters en l'Estat espanyol tant pel que fa a polítiques educatives, polítiques culturals i polítiques d'esports.
Tampoc en Cultura s'ha fet mai una aposta per la universalitat de València i pel patrimoni, i per les construccions culturals com s'ha fet ara i com seguirà fent-se, ni en esport tampoc, en infraestructures ni en la recuperació i potenciació dels nostres esports autòctons.

Per tot això, jo vull donar-li, senyor conseller, l'enhorabona i que treballe en eixa direcció per a fer possible el compliment del programa que ens ha fet saber hui, que ens ha fet conéixer hui.

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

 

**El senyor president:** 

 

Muchas gracias, señor Tarancón.

Té la paraula el senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Esport:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

En primer lugar, quiero agradecer las palabras del portavoz del Grupo Parlamentario Popular, por lo que han tenido de fondo pero también por venir de quien vienen.
La verdad es que han conseguido llegarme muy hondo.
Y no solo es que comparto lo que ha dicho sino que, además, me gustaría que mi siguiente intervención estuviera a la misma altura.

También tengo que agradecer las intervenciones del Grupo Socialista y del Grupo Parlamentario L'Entesa.
Una, por su simpatía y, la otra, por su tono valiente, muy creyente, ¿verdad?
Lo cierto es que ha habido algún momento que la exposición de sus respectivos programas.
.
.
tenía la sensación de que me faltaba escucharles decir desde la tribuna que tienen una misión que cumplir, porque lo cierto es que se han expuesto tal cantidad de dogmas con tan poca fundamentación que tiene, en algún sentido, poca sustentación la oposición con la que después se quiere plantear todo lo que tenga que ver con la religión, porque hay algunas políticas que se atacan desde cifras completamente inverosímiles y contemplaciones de la realidad inverosímiles que, si bien les son expuestas de manera humorística por la diputada Escudero o de manera apasionada por el diputado Cardona, denotan una visión de la realidad que explica los mismos resultados electorales de una manera palmaria.

Escuchando a la diputada Escudero he tenido tres grandes dudas.
La primera, si las cosas son como son, ¿cómo hemos podido ganar las elecciones?
O sea, ¿cómo puede ser esta mi primera comparecencia como conseller de Cultura, Educación y Deporte?
Si el panorama es el que ella ha descrito, lo que hubiera tenido sentido es que ustedes hubieran ganado un par de escaños, porque si lo hacemos tan mal, no nos deberían haber votado.

La segunda duda que me ha venido es: ¿cómo no han ganado ustedes?
*(Rialles)* Realmente, si lo tienen ustedes tan claro y saben tan bien lo que hay que hacer, ¿cómo están metidos en el lío en el que se encuentran ahora mismo?
*(Remors)*

Y, en tercer lugar, y esta es la que más me ha llamado la atención, ¿cómo la diputada Escudero podía traer escrita la respuesta a mi intervención?
¿De qué manera ha podido ella intuir qué era lo que yo iba a decir?
¿Cómo ha podido saber que yo iba a hablar de una nueva propuesta, de un nuevo instituto artístico, iba a proponer un nuevo plan de infraestructuras escolares, iba a hablar de todo lo que he hablado?
Yo he oído mucha literatura, un monólogo realmente humorístico cargado de tópicos, en el que se ha presentado un panorama desolador y no exento de graves contradicciones con otras posiciones de su partido que se han formulado hoy mismo.

En línea con la intervención de la diputada Escudero, ha salido hoy un teletipo de la diputada Noguera, que es compañera suya en estas responsabilidades, que considera desastroso el inicio del curso escolar y que el día de.
.
.
*(rient-se)*, el día de mi primera intervención, que es el día en el que yo he venido aquí a pedir consenso y a ofrecer diálogo, me pide ya responsabilidades políticas.
Y me las pide ­asómbrese la Cámara­ porque aún no está la dotación presupuestaria suficiente en la conselleria para la Universidad Popular de Valencia que, como todo el mundo sabe, es competencia exclusiva del Ayuntamiento de Valencia *(rient-se)*.
Y me las pide porque en el 80% de los institutos de la provincia de Alicante, los alumnos están en barracones.

Claro, uno, que tiene calculadora, echa cuentas y el 80% de los alumnos de Secundaria de Alicante son 70.
000, y cojo la más reciente declaración de Joan Ignasi Pla cuando hizo la rueda de prensa de inicio del curso escolar hace dos días, cuando el curso escolar ya llevaba iniciado mucho, y dice que los alumnos que estudiarán en aulas prefabricadas son 40.
000 en toda la comunidad.
Ha encontrado, en dos días, la diputada Noguera, casi 30.
000 más, solo en la provincia de Alicante.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

Cuando el número que utiliza la diputada Escudero no se corresponde con el que utiliza la diputada Noguera, en el mismo día, una en esta tribuna y otra, seguramente porque no ha tenido oportunidad, pero quería estar a la misma altura, en los medios de comunicación, pues no me extraña que las propuestas al consenso, las propuestas de consenso y las propuestas de diálogo sean tratadas de mercaderías y se diga que nosotros somos prácticamente los enemigos número uno de la escuela pública.

A mí me gustaría aclarar algunos conceptos ahora que empieza la legislatura.
.
.
­y bien que digo que le agradezco el tono simpático que ha tenido su intervención­, me gustaría aclarar algunos conceptos ahora que empezamos la legislatura.
El mapa escolar no es un plan de infraestructuras ­pongámonos de acuerdo en esto­, es un mapa de necesidades y, por lo tanto, lo que hay en el mapa escolar no es la lista de centros que deben construirse sino las necesidades que cada municipio tiene de líneas educativas.

Por lo tanto, el mapa escolar, si están atendidas las necesidades de cada uno de los municipios, ha terminado su función.
Porque, en segundo lugar ­y pongámonos también de acuerdo en esto­, el mapa escolar es un instrumento de planificación propio de la Logse, pero no de la Loce.
Y lo que no parece que tenga demasiado sentido es que una vez sustituida o complementada, o completada, o terminada, la Logse por la Loce, sigamos empeñados en mantener los instrumentos de planificación de la Logse.

Lo que verdaderamente tiene sentido es que ahora que ha llegado la Loce vayamos a nuevos instrumentos de planificación que culminados ya los que dio lugar la Logse, nos lleven a seguir avanzando con la misma lealtad con la que implantamos la Logse.

Yo, y en esto también respondo al diputado Cardona, creo que la lealtad constitucional consiste en aplicar las leyes, vengan de donde vengan, y las haya hecho quien las haya hecho.
Nosotros aplicamos la Logse y no era una ley del Partido Popular.
Y ahora vamos a aplicar la Loce.
Lo que no tiene sentido es que cuando la ley que estaba en vigor era la Logse y no era una ley del Partido Popular, se nos exigiera la aplicación de la Logse por ser ley, y cuando está en vigor la Loce, que es una ley del Partido Popular, no se nos exija de la misma manera la aplicación de la ley por ser ley.
Porque las leyes, señor Cardona, no son de ningún partido político, ni las leyes son partidistas.
En democracia, en el estado de derecho, las leyes, una vez han pasado por el Parlamento y han pasado por el jugo de la mayoría y la minoría, se convierten en leyes de todos.

Y este gobierno aplicará la legislación que han aprobado los parlamentos del Partido Popular y aplicará legislación que han aprobado los parlamentos del Partido Socialista, porque la ley, una vez estamos en el tramo jurídico de su aplicación, no conoce de ideologías, solo conoce de aplicación, y solo conoce de derecho.

Por eso, cuando decimos: "el mapa escolar.
.
.
" Yo entiendo que ustedes tengan nostalgia de la aplicación de la Logse, porque la verdad es que entiendo que tengan nostalgia de muchísimas cosas y, entre ellas, de la aplicación de la Logse y de la aplicación del mapa escolar.
Pero aquella etapa ya pasó.
El mapa escolar, técnicamente está completado, porque técnicamente todos los municipios cuyas necesidades estaban recogidas en el mapa escolar, tienen esas necesidades resueltas.
Ahora tenemos que continuar con la adaptación de nuestros centros escolares.
Y continuar con la adaptación de nuestros centros escolares significa ir a nuevos instrumentos de planificación, un nuevo impulso a las infraestructuras educativas derivado de la Ley de calidad de la enseñanza que es lo que yo he propuesto en esta tribuna y de lo cual usted, que llevaba, señora Escudero, la intervención escrita, no ha dicho ni una sola palabra.
Y es de lo que me gustaría oírle que dijera algo.
*(Remors)*

En segundo lugar, quiero asentar otra cuestión también para el futuro.
Y es en lo que hace a los barracones.
Según la señora Escudero, los barracones ­y he copiado literalmente­ "reúnen condiciones propias de otro mundo".
No voy a ahondar.
No sé cuáles son las condiciones propias de otro mundo.
Yo creo que desgraciadamente en otro mundo hay otras condiciones pero no creo que les sean propias, señora Escudero.
Estoy convencido que ahora va a poder rectificar esta frase.
Las condiciones que a lo mejor en otras partes del mundo menos afortunadas que nosotros tienen, no les son propias.
Son condiciones que padecen.
Y si usted con eso ha querido insinuar que en la Comunidad Valenciana hay lugares donde se imparte clase en condiciones que se producen en países mucho más pobres que nosotros y que padecen graves desgracias, me parece que ha sido una exageración que está completamente fuera de lugar.

Es verdad que en la Comunidad Valenciana hay aulas prefabricadas, pero hay aulas prefabricadas porque hay centros en construcción.
Y a mí me gustaría que alguna vez, o de una vez, o por una vez, alguien dijera qué hay que hacer con los niños cuando se construye un centro escolar.
*(Se senten veus: "¡Muy bien!
")* ¿Les ponemos un casco?
¿Los ponemos a apilar ladrillos?
¿No los escolarizamos?
¿O construimos un centro escolar de ladrillo para aguantar el curso escolar mientras construimos otro centro escolar de ladrillo al lado?
Si construimos un centro escolar, en algún lugar habrá que escolarizar a los niños que deberían estar recibiendo clase en ese lugar que se encuentra en obras.
Y lo que no podemos tener es en un lugar donde hay obras, niños escolarizados.

Cuando dice "es que hay niños en aulas prefabricadas".
Claro.
Claro.
Por supuesto.
Por supuesto, porque hay obras.
Y si no hubiera obras no habría niños en aulas prefabricadas.
Y si no estuviéramos programando nuevas obras y cada vez mejoras en los colegios, no tendríamos que tener a los niños en infraestructuras escolares provisionales.
Porque las infraestructuras escolares provisionales lo que permiten es que podamos construir infraestructuras escolares permanentes.

Y yo admitiré, tanto de usted como del diputado Cardona, con el mejor tono y de la manera más constructiva, todas las críticas que quieran realizar sobre las instalaciones provisionales.
Pero sólo les pediré una cosa, y se la pediré desde hoy desde mi primera comparecencia y nuestro primer debate.
Por favor, ¿díganme qué hacemos con los alumnos cuando tenemos un centro en obras?
¿Qué hacemos con los alumnos cuando tenemos un centro en obras?
Porque cuando tenemos un centro en obras, en algún sitio tenemos que poner a los alumnos.
Y cuando no tenemos un lugar donde poderlos escolarizar, tenemos que acudir a las aulas prefabricadas.
Y si hay aulas prefabricadas es porque al lado hay centros que se encuentran en construcción.

Lo mismo, la misma responsabilidad voy a pedirles respecto de la escolarización de inmigrantes.
Es verdad, Cardona, señor Cardona, que yo he dicho que no es un problema.
Y además no quiero que lo sea.
Creo que tenemos ahora una gran oportunidad, una oportunidad histórica.
Y creo que tenemos que hacer todos un esfuerzo.
Yo no voy a extenderme sobre esta materia.
Voy a pedir simplemente un esfuerzo.
.
.
me gustaría que alcanzara a todo, pero si no puede alcanzar a todo, me gustaría que al menos alcanzara a esto de política de Estado, en materia de escolarización de inmigrantes.

Es una tentación fácil de caer en ella, la del sensacionalismo o la de la victimización del inmigrante.
Ambos extremos conducen a situaciones no deseables.
Ahora, en este momento, el número de alumnos inmigrantes en nuestro sistema educativo todavía no es muy elevado.
Crece rápidamente, pero todavía no es muy elevado.
Tenemos que conseguir que la presencia de inmigrantes, de alumnos inmigrantes en el sistema educativo sea deseable.
Hoy no es un problema y tenemos que conseguir que no llegue a serlo.
Aún tenemos la oportunidad de poder afrontar con bien esta situación.

Otros países de Europa no lo hicieron hace diez años o no lo hicieron hace doce años, y hoy sufren las consecuencias de no haber afrontado con seriedad y con responsabilidad la inclusión de alumnos de otras nacionalidades y de otras culturas en el sistema educativo.
Hoy, si los medios de comunicación colaboran, si los sindicatos colaboran, si los grupos parlamentarios colaboran, si todos nos tomamos este tema en serio, podremos adoptar medidas de estado valenciano, podremos tomar medidas realmente que tengan continuación legislatura tras legislatura, gobierne quien gobierne, para que los inmigrantes se integren en el sistema público educativo con naturalidad, que es como deben integrarse; con interculturalidad, que es como deben integrarse.

Yo les voy a pedir, por favor, que sobre este asunto, si debatimos, que debemos debatir, porque todo debe traerse a esta Cámara, lo hagamos procurando evitar la demagogia y procurando evitar el sensacionalismo.
Yo desde luego voy a procurar evitar ambas tentaciones.
Y esa norma que me impongo para mí específicamente en este apartado, les ruego también que la acepten ustedes.

Hablan insistentemente de la Ley de calidad y se convierte en su auténtico caballo de batalla en este debate.
Yo traía preparado con todo cariño por mi gabinete cientos de cifras, de ratios, de escolarización, de aulas; después de las intervenciones, muy políticas, que aquí se han producido, creo que no tiene sentido entrar en este momento en una guerra de cifras sobre lo que unos decimos y lo que otros dicen.
Entre otras cosas porque yo sé cuál es la fuente de las cifras que tengo, pero después de ese baile de 30.
000 alumnos en aulas prefabricadas, no sé cuál es la fuente de las cifras que ustedes van a aportar.

Pero en términos políticos que pueden ser contrastados, sí les digo una cosa: la Comunidad Valenciana que era una comunidad gobernada por el Partido Popular aplicó la Logse.
El mapa escolar y el Plan de infraestructuras al que ha hecho referencia el conseller Tarancón son expresión pura de la aplicación leal que la Comunidad Valenciana del Partido Popular hizo de la Logse.
Otras comunidades autónomas no gobernadas por el Partido Popular no aplicaron la Logse.
Y esas comunidades autónomas no gobernadas por el Partido Popular, que no aplicaron la Logse hoy están demandando financiación para poder aplicar la Logse y después poder aplicar la Loce.
*(Remors)*

Nosotros vamos a aplicar la Loce.
¿Y vamos a intentar ser escrupulosos en la aplicación de la Loce?
Sí.
¿Vamos a negociar en la aplicación de la Loce?
Sí.
¿Vamos a dialogar en la aplicación de la Loce?
Sí.
Pero vamos a aplicar la Loce, lo mismo que aplicamos la Logse.
Porque la Loce es una ley, y las leyes hay que aplicarlas.
Y el contenido de las leyes no puede discutirse cuando llega el momento de aplicarlas.

Estamos en un parlamento.
Ustedes legislan.
Ustedes aprueban leyes.
Ustedes, señor Cardona, que dice que hay que negociar los contenidos de aplicación de la Loce, que discrepa de la Loce, y que lo que me demanda es que no la aplique, ¿entendería que una ley votada por usted, aquellas personas a las que va dirigida, decidieran no aplicarla, decidieran convertir en negociable su aplicación?
El momento del debate sobre la Loce ya pasó.
Fue el momento de su elaboración.
Habrá otro momento de debate sobre la Loce cuando llegue la campaña electoral.
Pero mientras tanto, si queremos que los parlamentos sean respetados, lo primero que tenemos que hacer desde las tribunas de los parlamentos, es pedir que sean respetadas las leyes que los parlamentos aprueban.

Y seamos serios en este sentido.
Negociemos cómo vamos a aplicar la Loce, pero no negociemos ni discutamos el contenido de la Loce.
Porque el contenido de la Loce es un contenido de una ley orgánica estatal, que tiene para nosotros que ser sagrada su aplicación, lo mismo que para nosotros es sagrada la aplicación de las leyes que emanan de esta cámara.

El Pacse no es un invento.
Espero que se entienda bien que no es un invento.
Los sindicatos que están aquí presentes no lo han tomado como un invento.
Y para el Consejo Escolar espero que no sea un invento.
Es un instrumento de negociación que he manifestado mi intención de que también venga a esta cámara.
Porque la aplicación de la Ley de calidad tiene que ser negociada, tiene que ser debatida, tiene que ser hablada, tiene que ser aplicación.
Pero tiene que ser una aplicación armónica, una aplicación en la que todos veamos cómo lo vamos a hacer para que produzca de la mejor manera posible.

En eso estamos.
Eso es el Pacse, y por eso vamos a ir al Consejo Escolar y lo vamos a hablar y vamos a escuchar a todos.
Lo que no se nos puede decir es: "ustedes no le dan entidad al Consejo Escolar", y cuando nosotros enviamos un documento importante para ser debatido en el Consejo Escolar, decir que ese documento no tiene importancia.

Los sindicatos han reconocido que el curso escolar se ha iniciado con normalidad.
Los sindicatos han encontrado algunas deficiencias, como es su misión encontrar, han encontrado algunas deficiencias como es su misión encontrar.
Pero yo tengo aquí teletipos que ahora mismo no voy a sacar para no alargarme, donde sindicatos, padres y asociaciones de alumnos reconocen que el curso escolar se ha iniciado con normalidad.
Cualquiera que les escuchara a ustedes esta tarde pensaría que los sindicatos hablan de un inicio del curso escolar, y ustedes hablan de un inicio de un curso escolar completamente distinto.

No tiene ningún sentido que los defensores de los intereses del sistema público valenciano reconozcan que el curso escolar se ha iniciado con normalidad, y desde esta tribuna se dibuje un panorama que más parece una pintura del Bosco que una foto de la realidad de lo que es nuestro sistema educativo.

En lo que hace a la política universitaria, la señora Escudero ha hecho una referencia al gesto que yo tuve con las universidades ­que, por cierto, fue posible porque previamente hubo otros gestos de otros gobiernos anteriores del Partido Popular con las propias universidades, porque si no no habría sido posible­, con la que tengo la sensación de que ha intentado manifestar algún signo de discrepancia dentro de este grupo parlamentario.
Y a lo mejor ha intentado traer al debate en esta cámara la cuestión de las divisiones internas dentro de los partidos políticos.
*(Remors)* No, ¿verdad?
*(Remors) (Rient-se)* No, ¿verdad?
¿Me he equivocado, verdad?
No, no queríamos hablar de divisiones en el partido.
.
.
*(Remors)* Es que me había chocado que tal cosa hubiera querido por su parte que se debatiera.
Porque.
.
.
si no era eso lo que se quería defender.
No, es mejor que no lo diga.

En lo que respecta a la cultura, señora Escudero, también sus críticas han sido de enjundia.
Y la verdad es que también voy a ahorrarme algunos de los comentarios que tenía previsto desarrollar, porque afectan a.
.
.
Su primer gran planteamiento es que por fin comparto la foto con una persona.
Lo cual me ha deslumbrado.
Y después que le recuerdo a Cabrera Infante por mis declaraciones, por las que, por cierto, algunos dirigentes suyos también hicieron declaraciones compartiéndolas, algunos dirigentes de su partido hicieron declaraciones compartiéndolas.
Y yo tendré la gentileza de no leerlas aquí ahora, y algunos dirigentes sindicales también, y también tendré la gentileza de no leerlas ahora para que no nos convirtamos en un congreso sobre Cabrera Infante; lo que tenemos que tener aquí es un debate parlamentario.

Dice también, como segundo gran fundamento, que los proyectos serios los tengo en la caja fuerte.
Yo no tengo caja fuerte, y los proyectos serios me parece que los he explicado en esta tribuna.
Y creo que algunos tan serios como por ejemplo poner extensiones permanentes de exposiciones del Ivam en Alicante y Castellón; abrir extensiones de la Filmoteca Valenciana en Alicante y Castellón; crear un Instituto Valenciano del Arte Clásico; llevar a cabo el Museo del XIX; llevar a cabo el Museo del XX Figurativo.
Me parece que eso son proyectos serios.
Pero como usted traía la intervención escrita, realmente ha dicho lo que tenía pensado decir, dijera yo lo que dijera.

A mí me gustaría saber qué piensa usted del Instituto Valenciano de Arte Clásico.
Me gustaría saber qué piensa usted del Museo del XIX.
Qué piensa usted del Museo del XX Figurativo.
Qué piensa de que se extienda el Ivam.
Qué piensa de todos los proyectos culturales de los que he estado hablando.
Yo sé que mi intervención es larga.
Y yo soy consciente de que a mi intervención no se puede contestar en diez minutos porque no se puede contestar a todo.
Pero sí que soy consciente al mismo tiempo, que cuando se quiere contestar a lo que se está diciendo, se toma nota de las cosas más importantes que se exponen, y después a ellas se responde.

Ha sido usted particularmente dura en lo que respecta a la reforma de la Ley de patrimonio.
Ha sido particularmente dura, señora Escudero, y ha utilizado palabras realmente fuertes poniéndome a mí en una posición un tanto tramposa.
Como si fuera yo el que está barajando las materias, hasta el punto de intentar confundir a la audiencia de los medios de comunicación y al pueblo que contempla lo que sucede en esta cámara.

Yo traía algunos recortes de prensa, aquí sí, para tratar de situar la cuestión en sus justos términos.
Y me he encontrado con que antesdeayer había titulares en los periódicos.
Y voy a utilizar varios periódicos para que no se piense que utilizo sólo periódicos de un lado, que decían: "Pla se plantea apoyar la Ley de patrimonio para frenar la reversión del teatro romano", "Pla tacha de chantaje la reforma de la Ley de patrimonio pero no la descarta", "Pla no descarta apoyar en las Cortes la reforma de la Ley de patrimonio".
Y hoy, en los mismos periódicos, un titular que dice: "Pspv: Quien afirma que Pla quiere reformar la Ley de patrimonio, delira".
*(Remors)*

Claro, esto llama la atención porque uno realmente sí que no sabe dónde están los demás.
Dice, usted lo ha dicho textualmente, he tomado nota: "es que usted ha planteado un debate delirante".
Delirante es lo que acabo de leerle, y son fotocopias de los periódicos valencianos.
No son declaraciones mías, son titulares de prensa.
"Quien afirma que Pla quiere reformar la Ley de patrimonio delira", "Pla no descarta apoyar en las Cortes la Ley de patrimonio".
Esto sí es un debate delirante.

Entre otras cosas, delirante, porque lo que pretendemos hacer es, y lo he dicho por activa y por pasiva, prácticamente trasladar el artículo 21.
2 de la Ley de patrimonio histórico español a la legislación valenciana.
Ustedes podrían estar en franca oposición a este artículo, que yo estoy dispuesto a trasladarlo prácticamente en su literalidad.
El problema con el que se van a encontrar, que ese artículo y esa ley es del año 1985.
Y que por lo tanto, lo que sí es delirante es oponerse hoy, aquí, a lo que se apoyaba en el año 1985 y en Madrid.
Lo que ustedes decían entonces podía ser sensato.
Yo puedo entender que es sensato.
Lo que no es sensato es que ustedes ahora se opongan a lo que entonces apoyaban.
Lo que no es sensato es que ustedes consideren ahora delirante lo que entonces llevaron a la legislación general del Estado.

Señorías, quiero decirle al diputado Cardona que el consenso es muy importante y que el consenso es posible; que hay que reconocer que todos tenemos distintas posiciones, que los sindicatos mantienen sus posiciones, que los partidos políticos mantienen sus posiciones, que los grupos parlamentarios a veces incluso tienen posiciones distintas de sus partidos políticos, pero que al final todos tenemos una responsabilidad, señor Cardona, al final todos tenemos la responsabilidad de sacar adelante este proyecto colectivo que se llama Comunidad Valenciana.
Y hay políticas que, pese a que todos tengamos nuestro propio posicionamiento, no deberíamos consentir nunca que se convirtieran en objeto del pim pam pum partidista.
Hay políticas que pese a las posiciones que cada uno de nosotros podamos mantener, nunca deberíamos consentir que se convirtieran en políticas arrojadizas de los unos contra los otros.

Una de esas es la política de educación.
Nosotros avalamos nuestra posición con la aplicación leal que hicimos de la Logse, y pedimos únicamente que se aplique la Loce con la misma lealtad que se aplicó la Logse, nada más ni nada menos.
Se puede aplicar de una manera armónica, se puede aplicar de una manera dialogada, se puede aplicar entre todos, pero tiene que aplicarse con la misma lealtad constitucional.
Y para eso yo he hecho en mi primera intervención reiteradas ofertas de consenso.
Y las vuelvo a hacer.
He tenido la sensación de que yo hacía un discurso basado en una oferta de consenso y se me respondía desde planteamientos preconcebidos con rechazo formal de todo consenso, lo cual me parece una irresponsabilidad en materia educativa.

Mire, la mayoría de los asuntos que ustedes han expuesto en esta tribuna son asuntos de la pasada legislatura.
En la pasada legislatura sus señorías ya se examinaron y obtuvieron una nota.
No hay que obsesionarse con lo que pasó y con los resultados que obtuvieron.
Estamos en una nueva legislatura.
En esta nueva legislatura hay temas nuevos.
Este gobierno lleva cien días gobernando.
Este conseller comparece por primera vez, y no ha oído en sus intervenciones ni una sola expresión de "colaboraremos con usted, colaboraremos con el gobierno de los valencianos, seremos leales con el gobierno que han elegido los valencianos, nos tendrá usted en una posición crítica, entendemos que tiene trabajo, lo que va a hacer es importante, puede contar con nosotros porque el objetivo es un objetivo común de todos, realmente las discrepancias, aunque tengan que existir en materia educativa, habrá que reducirlas".

La situación o el contenido de sus intervenciones ha sido tal que yo, y no me lo he tomado a mal, señora Escudero, porque me gustaría que nuestras relaciones fueran extraordinariamente cordiales durante la legislatura, he oído como usted no me deseaba suerte, lo cual es francamente inhabitual en la práctica parlamentaria inveterada en toda Europa en la primera comparecencia de un miembro del gobierno.
Pero he oído como usted no me deseaba suerte.
Yo sí se la deseo, yo sí se la deseo porque le va a hacer falta.

Muchas gracias.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

 

**El senyor president:**

 

Por favor, les rogamos a los invitados que no se manifiesten respecto a las actividades de la cámara.

*(Remors)* No hay alusiones señora.
.
.
Señora Noguera, vamos a ver.
*(Remors)* Señora Noguera, no tiene usted el uso de la palabra.
Si permite que esta presidencia se explique.
.
.
Señora Noguera, le sigo diciendo que no tiene usted el uso de la palabra.
¿Permite que esta presidencia le diga por qué no tiene el uso de la palabra?
*(Remors)* ¿Y por qué no le doy el turno por alusiones?
Mire, usted en este punto del orden del día tiene una portavoz.
Lo único que ha hecho el conseller es hacer referencia a unas declaraciones que usted libremente ha hecho en los medios de comunicación, y usted tiene que asumirlas porque son suyas.
No hay alusiones, porque bajo ese prisma cualquier iniciativa de cualquier miembro de esta cámara del grupo opuesto.
.
.
*(Remors)* Señora, no procede, no tiene usted uso de la palabra.
*(S'interromp la gravació)*

Para el turno de réplica tiene la palabra doña Isabel Escudero, si tiene deseo de hacer uso del turno de réplica.
*(S'interromp la gravació)*

 

**La senyora Escudero Pitarch:**

 

Senyores diputades, senyors diputats.

Senyor conseller.

Obviaré el to d'humor, i el primer que vull dir-li és que demane una compareixença meua.
Ja sé que és una contradicció, però segurament li he de contradir a moltes coses, però formalment el que voldria és contestar-li a totes eixes que vosté ha argumentat inicialment que jo m'he deixat.

És evident que vosté sap igual que jo que en tan poc de temps jo no puc entrat en tots els temes d'una conselleria tan extensa i tan àmplia; per tant, al llarg d'estos quatre anys, com jo li havia dit a l'inici, tindrem temps de discutir.
Vosté ha tingut hora i mitja, jo deu minuts.
Bé.

Per una altra banda, voldria dir-li, perquè vosté ha incidit d'una forma molt contundent en el fet que jo duia el discurs escrit.
Naturalment.
Què volia, que entrara *a capella*?
No puc entrar *a capella*.
Vosté també el duia escrit, amb un guió i amb moltíssims assessors, i jo, pobreta, volia vosté que vinguera ací amb el discurs *a capella*.
És que és el súmmum, eh?
*(Rialles i aplaudiments en un sector de la cambra)* No, és que me fa gràcia.
Però, de veritat, jo sóc aixina, no puc canviar el meu to, eh?

Bé jo li vull dir que esperava que me contestara a alguna cosa, però vosté tampoc m'ha contestat a moltes.
Vosté m'ha increpat i en algun cas s'ha ficat inclús a la defensiva.
Com dia en l'anterior compareixença el senyor Vives, que compareixia davant el senyor Tarancón, vostés són addictes a la propaganda, i en aquest cas també hem tingut ocasió d'observar tot un catàleg impressionant de propaganda, que tindrem temps de vore, senyor conseller, al llarg d'estos quatre anys, esperem nosaltres que no siga ni un més, ni un més, tinguen ocasió de ficar-lo tot en marxa.
És evident que hi ha una fita també que vostés tenen davant, és el 2007.
Al 2007 açò serà increïble, tot passarà al 2007.
Jo, la veritat, estic ansiosa, i m'imagine que tota la cambra i la ciutadania també.
Per descomptat, s'haurà també d'aplicar no sols en les construccions, no sols en les construccions; en els objectius a acomplir, en la metodologia que haurà d'aplicar.
I amb eixe equip que segurament té boníssim, que li resoldrà els problemes.

Mire, no hem coincidit ni en els números ni en les lletres, ni en les lletres, en res.
I de veritat que és que he començat marcant la meua intervenció perquè és que me pareixia molt important que, front al seu discurs.
.
.
que jo també me l'esperava el seu, estava absolutament convençuda que vosté anava a demanar-me, o a demanar-nos a nosaltres, consens, perquè és una paraula que vostés gasten repetidament, que vostés mos fiquen repetidament, "tiendo puentes, doy la mano, hago un gesto", però després, quan mosatros entrem en el pont, cau el pont.
Això és una trampa, vostés mos fiquen trampes normalment.

No m'acuse a mi de no voler consensuar amb vosté, perquè de moment no podem consensuar res.
Consensuarem, si és possible, quan a mi me dóne temps d'explicar-li com entenc jo el consens, com entén el meu grup el consens.
De moment, quan vosté vaja duent totes eixes lleis, totes eixes iniciatives, totes eixes proposicions, quan tinguem temps de debatre-les segurament vorem si estem d'acord o estem en contra, senyor conseller.
Per tant, no m'acuse a mi de demagògia, que vosté certament també l'ha utilitzada.

Bé, jo li havia preguntat que me contestara quan estarien tots els alumnes de Secundària, perquè clar, encara funciona açò de la Secundària, vosté ja ho sap, i vosté no m'ha contestat.
Vosté m'ha dit que me situe en el marc de la Loce, i vaig a fer-ho.
Vaig a fer-ho perquè això segurament sí que ho haurem de consensuar, senyor conseller.

Vosté, que aposta per les noves tecnologies, pel Linux eixe i pels ordinadors "dos por uno" a totes les escoles, no pot desconéixer, senyor conseller, que nosaltres els professors continuem treballant amb la veu ­mire com la tinc jo, eh?
­, amb el clarió, amb la pissarra, amb un casset i amb un vídeo certament del paleolític inferior, amb un projector de transparències i de diapositives que compartim amb altres seminaris, els ordinadors són obsolets i estem en una proporció d'1/40.
M'imagine, senyor conseller, que això ho reduirà la Loce, i que jo quan arribe a l'institut dins de quatre anys estaré encantada, ja fins i tot m'hauran ficat els cables perquè jo me puga instal·lar en l'ordinador i no haja de demanar torn per a vore la tele o per a gastar-ne un altre.

Mire, des que vostés manen, senyor conseller, la inversió en educació està estancada, dos punt per davall del que aconsella la Unió Europea, i eixa anomenada Llei de qualitat no dóna ni un euro.
Però sí que dóna respostes noves, senyor conseller, eixa llei de qualitat: separa els alumnes en itineraris, que vosté ha dit que tota la societat aplaudix.
Jo no sé quina societat, segurament també parlem de societats diferents.
Una llei contestada profundament des de tots els sectors, des de tots: professionals, pares, mares, escoles.
.
.
per tots els sectors.
I vosté diu que estem tots encantats que els alumnes estiguen separats en itineraris, "unos listos y otros" no, que s'obligue els alumnes a repetir el curs si suspenen dos, això m'imagine que ho canviaran perquè "ya están en ello".
Els exàmens de setembre, juliol, agost, setembre.
.
.
quan els farem?
I la religió.
Tot això és nou, senyor conseller?
Això ja estava en la llei de 1970 de Villar Palasí, *lo mismo*.
Tornem al mateix.
Eixa és la nostra percepció, que vosté certament pot enfrontar, però eixa és la nostra percepció, que estem tornant cap a arrere.
A vosté a la millor li pareix que anem endavant.
A mi, no.

I m'ha agradat molt això que consensuem l'aplicació de la Loce, i que és fonamental, li dia vosté al senyor Cardona, que les lleis que se fan s'apliquen.
Però bé, vosté sap la quantitat de lleis que vostés han fet ací i que no les han aplicades?
Les modifiquen abans d'aplicar-les, abans d'aplicar-les.

 

**El senyor president:**

 

Señora Escudero, lleva seis minutos.
Vaya acabando.

 

**La senyora Escudero Pitarch:**

 

Bé, en fi, ja li ho diré en un altre moment, senyor conseller, és que no me dóna temps.

Sí que li voldria dir només una pinzellada.
Jo he donat classes en barracons, i vosté tampoc m'agrada que faça demagògia amb això de l'altre món, que era una figura.
Que a vosté no li ha agradat, no li ha agradat, i naturalment ha eixit amb tota la bateria: "ustedes, socialistas, nos acusan aquí de otro mundo".
No senyor, no és aixina.
Però jo he donat classes en barracons.
Vosté ha donat classes en barracons?
N'ha donat, senyor conseller?
Li ha agradat?
Els seus fills han donat classes en barracons?
Els meus també han donat classes en barracons, els meus, que no passen per la porta.
*(Veus)* O en aules prefabricades, perdó.
*(Veus: "Aaaaaah"!
)* Això és el paradigma de la modernitat, eh?

 

**El senyor president:**

 

Señores diputados, no entremos en diálogos, por favor.

 

**La senyora Escudero Pitarch:**

 

Abans, senyor conseller, en l'anterior intervenció.
.
.
Jo li demane al senyor president que me deixe un poquet més, eh?
, que està interessant.
En l'anterior intervenció no m'ha donat temps a parlar del valencià, perquè acabàvem la compareixença anterior, però jo, després d'escoltar les bones paraules respecte a la llengua, sí que m'agradaria preguntar-li fermament si vosté escoltarà a la Mesa per l'Ensenyament en Valencià, si vosté des de la seua conselleria recolzarà econòmicament les trobades en valencià, si vosté coneix ja tots els programes de la Federació Escola Valenciana.
M'agradaria que ara després me contestara.

No es tracta sols de crear l'Acadèmia de la Llengua, no es tracta sols; vostés han d'acomplir les lleis que signen, que abans dia el seu grup que les havien acomplides tots.
Tenim la del llibre, la de l'esport, la de Patrimoni, etcètera, etcètera.

Mire, quan jo estava dient-li tot allò de la política cultural jo discrepava contra la seua política de despilfarrament, contra això jo volia anar.
Jo no sé si vosté ho ha entés o a la millor no li pareix despilfarrament, perquè això, clar, també segurament ho haurem de consensuar, haurem de consensuar fins i tot la semàntica, senyor conseller.
Però, jo estic convençuda que tots els meus companys i els seus saben que la cultura no és cara, ni l'educació, ni la sanitat, el que és cara és la política cultural que vostés apliquen.
Això sí que és car.

I, clar, per una altra banda ­i ja em queda molt poc de temps­, respecte a la Llei de patrimoni, m'agradaria fer-li un preg, senyor conseller: per què no li demanen vostés al seu exdiputat Marco Molines que desistisca de l'execució de la sentència sobre el Teatre Romà?
Per què han estat callats fins ara, senyor conseller?
Aplique racionalitat en la seua conselleria.
Complisca el que ens ha dit amb fermesa.
De veritat que nosaltres ho estem esperant.
Amb fermesa.
Té l'obligació, l'obligació de rendir comptes de totes les accions que faça, perquè ni les majories absolutes eximeixen d'eixes obligacions.

Abans no li he desitjat sort perquè jo li havia desitjat una cosa més important, que era criteri.
I vosté no m'ha entés.
Però, si vol sort, compre algun dècim i, de veritat, que li toque, senyor conseller.

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

 

**El senyor president:**

 

De res, senyora Escudero.

Té la paraula el senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, vostés no han aplicat la Logse, vostés l'han canviada, no han donat el temps necessari que una llei educativa necessita per a saber els seus encerts i els seus errors.

I, després, també tenien una acció possible que era modificar totes aquelles coses que vostés cregueren que calia modificar després d'uns anys d'avaluació.
Però, un dels principals problemes que tenia la Loce és que no es va fer a partir d'una avaluació del que n'hi havia abans, es va fer a partir d'un clima moltes voltes generat per vostés mateixos.
No es va fer una avaluació del que hi havia.
No es va comprovar si havia estat més positiu per eliminar desigualtats.
No es va comprovar si havia sigut més positiu per adquirir valors i actituds.
No es va fer cap tipus de debat entre experts independents que valoraren realment on estaven els punts dèbils i els punts forts.

Per tant, vostés, a l'hora de fer la Loce, no van fer una llei basada en criteris objectius, sinó que van fer una llei basada en criteris ideològics.
Per això, la seua llei es pareix tant a lleis passades, perquè van reaccionar, van agarrar el seu sentiment d'educació, però inclús nosaltres de vegades sospitem que en esta llei han intervenit molts pocs pedagogs, molt poca gent especialista en el tema de l'educació, molts pocs mestres i molta poca comunitat educativa, perquè la comunitat educativa en massa es va mostrar contrària.
Però, vosté és un altre dels que confon el poder amb la raó.
I això no és cert.
Tindre molts votants i ser majoria no dóna automàticament la raó.

I ja ho hem repetit molt en la legislatura passada sense cap èxit, però nosaltres estem molt ­com diríem?
­ satisfets, inclús orgullosos de saber expressar i poder expressar la nostra opinió sobre el que és l'educació.
A partir d'ahí és on ha de vindre el consens, perquè vosté al final de tot el tema ha dit que el que havíem fet nosaltres és rebutjar tot consens.
No senyor.
El que hem fet nosaltres és rebutjar qualsevol claudicació.
No una claudicació inicial.
Però, estem totalment d'acord que en un procés de discussió real, oberta i sincera, participada, on no hi hagueren exclusions artificials, on no es crearen els fòrums, fòrums concrets.
Si vostés han arribat a dir que el canvi de matemàtiques estava aprovat per tal circulet d'experts quan tota l'associació de docents de matemàtiques reunits en un altre lloc deia que no, que això era un error, que estaven equivocats!
Per tant, això és el que ha passat.

I, després, no sé d'on ha tret vosté que jo li dic que no aplique la Loce.
Perquè jo sé que les lleis aprovades són per a aplicar-les.
Però, les lleis aprovades no es convertixen en un dogma de fe.
Les lleis aprovades poden ser criticades, les més grans i les més xicotetes.
La Constitució pot ser criticada perquè, si no, quina democràcia tenim.
Pot criticar la Loce.
Ens va paréixer molt malament perquè ens pareix una llei absolutament desastrosa, que entra per unes vies incorrectes i on no es té en compte criteris bàsics, bàsics, que ja en educació estaven molt assumits per tota la població, pels pares, per l'alumnat i pel professorat.

Perquè, senyor conseller, el que jo li he demanat és concretament que vosté faça ús de la seua autonomia.
És dir, davant d'una llei que està ahí per a ser aplicada el que jo li he dit és que vosté té molt de treball a fer i que pot fer-lo en un sentit o un altre.
És que la Loce li impedix, per exemple, traure una convocatòria pública de direcció i assessories de Cefires?
Li ho prohibix en algun lloc?
Per què vosté diu que jo no estic abonat, disposat a consensuar això?
Clar que ho estic.
La Loce li ho deixa.
La seua voluntat és la que falta.
Però, realment, el que li estem plantejant.
.
.
No li he plantejat jo que vosté pot fer l'etapa de 0 a 3 anys bé en caràcter educatiu o assistencial?
I això li ho deixa.
No li he comentat que vosté té autonomia per a determinar certs aspectes globals de l'avaluació que eliminen caure en la pura i dura qualificació?
Tot això és el que li he comentat, senyor conseller.
I li he dit molt clarament que clar que estem oberts a un consens des de la discrepància.
I això és el que continue mantenint.

A mi el que vosté haja comentat el meu caràcter ­diguérem- apassionat, vosté ha dit creient, podríem dir militant, si vol, però és que jo sóc un treballador de l'educació, jo sóc un treballador d'a peu, conec la carn i els ossos del procés.
Sé els problemes que ens trobem en eixe procés, i ens pareix que, evidentment, mire, la Logse no era del tot correcta en absolut.
Doncs, no tenia coses a canviar!
Però, la Loce també té coses a canviar.
La inicial i primera que no s'ha fet d'una manera raonable, consensuada.

I, finalment, en eixe tema de la llei em deixarà enganxar en un tema que volia traure-li que era el de la Llei de Patrimoni, perquè vostés tenen una llei ahí per a complir.
Però, per exemple, hi ha molts aspectes de la Llei de patrimoni que no s'han posat en marxa, ni aspectes de llevar els elements impropis, de fer el catàleg de béns d'interés cultural, d'ajudar als ajuntaments per a fer eixe tipus de catàleg, que no s'han posat en marxa de cap manera.
I ara hi ha un aspecte que els molesta i el lleven.
I, a més, la frase que vosté va dir és: "perquè l'excessiva protecció no impedisca el seu ús social".

Senyor conseller, el Cabanyal està habitat, està sent usat socialment.
El que vosté vol és tirar tot eixe bé, que eixa gent se'n vaja a un altre lloc.
L'ús social no està impedit.
El que està volent dir, realment, és que l'excessiva protecció està impedint una operació especulativa.
Això és diferent.
I és ahí on si ens aclarirem en el llenguatge i arribàrem a alguns tipus d'acord a vore què es pretén i que no es pretén, pot ser que arribàrem a alguna qüestió.
La Llei de patrimoni nosaltres no la vam votar en contra, però, les modificacions que vostés van fer no ens agraden gens, i faran que votem en contra, probablement, del que vosté planteja, perquè la destrucció d'un bé d'interés cultural no em sembla que siga el resultat correcte de la modificació d'una Llei de patrimoni.
Em sembla el resultat contrari en una Llei de patrimoni.

Podria dir-li més coses, senyor conseller, però anem a tindre temps de discutir-lo.
Jo estic obert plenament a qualsevol discussió, comentari, taula, debat obert.
.
.
, qualsevol cosa, però, d'una manera clara, transparent i acceptant que les opinions són diferents i que les nostres opinions diferents a la millor ajuden a millorar molt també les seues opinions, igual que com les seues poden a la millor millorar les nostres.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Cardona.

Tiene la palabra para cerrar el señor conseller, don Esteban González.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Esport:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

Me gustaría terminar este debate con una intervención de tono constructivo y que sirviera para dejar abierta toda posibilidad de encuentro para los próximos meses y la legislatura a la que hoy hemos dado comienzo.
No obstante, algunas referencias que no voy a tener más remedio que llevar a cabo.

Me hubiera gustado saber si la Entesa y el Partido Socialista tienen política en materia de deportes; ya sé que el tiempo es mínimo pero algún comentario a ese respecto no habría estado de más porque uno de los tercios de mi conselleria es de deporte y un tercio de mi intervención se ha referido al deporte.
Y ya siento tener que marcharme aquí con la sensación de que de deporte ustedes no tienen ninguna propuesta ni ninguna crítica que hacer.

También al mismo tiempo lamento que en sus segundas intervenciones, pese a que yo se lo he reprochado en mi réplica, no se hayan pronunciado sobre las grandes propuestas que incluía mi discurso.
Bien comprendo que la primera intervención la trajeran preparada, pero en la segunda, y después de la réplica que yo he realizado, hubiera agradecido que por lo menos hubieran dicho algo respecto del nuevo plan de infraestructuras escolares que, probablemente, mañana será noticia, o el Pacse o la extensión del Ivam al resto de provincias de la Comunidad Valenciana, o tantas y tantas cosas a las que me he referido.

Ya digo, me gustaría que en los debates nos centráramos en lo temas que se debaten y, en la medida que se traen propuestas nuevas a esta Cámara, me gustaría que nos pronunciáramos sobre los temas nuevos que aquí se están debatiendo y no sobre los temas viejos sobre los cuales ya se pronunció cuando llegó el tiempo el electorado.

También me habría gustado, y ya siento que el Regla-mento de la Cámara lo haya impedido, que se hubiera podido pronunciar la diputada Noguera, porque con toda la amabilidad del mundo lo que yo pretendía no era poner en cuestión sus datos, sino poner de manifiesto que sus datos se contradecían con los expuestos hace dos días por Joan Ignasi Pla.
Y de esta manera decir que no utilizan las mismas fuentes para hacer las mismas declaraciones.
Habría podido corroborar en su intervención que sus datos tenían una fuente segura pero habría vuelto a poner de manifiesto públicamente que esa fuente no coincidía con la que utiliza el secretario general del Psoe cuando hizo una rueda de prensa al inicio del curso escolar cuando el curso escolar lleva ya casi 20 días iniciado.
Entonces, dado el acierto de ese retraso me habría gustado poner de manifiesto eso y ya siento que el Reglamento de la Cámara haya impedido que el Psoe haya actuado hoy con dos portavoces en este debate.

Y para ir terminando, acepto el punto de vista del señor Cardona.
Él seguramente está influido ideológicamente por el planteamiento del uso alternativo del derecho, que forma parte de la doctrina que un poco se encuentra dentro de lo que hoy denominamos Entesa.
Nosotros no.
Tampoco el Estado de derecho, tal y como lo conocemos.
Creo que sigue hablando demasiado del tiempo de elaboración de la Loce.
Estamos en la fase de aplicación.
Su señoría dice que hay oportunidad para negociar algunos aspectos de la aplicación; pues a ellos mismos me he referido, de eso quiero que hablemos, eso quiero que consensuemos, a esos acuerdos me gustaría que llegáramos, no sólo con ustedes, también con los sindicatos, con las Ampas, con los alumnos, con todo el mundo para que la aplicación de la Loce sea una aplicación armónica y sea una aplicación coherente en todo el territorio de la Comunidad Valenciana.

Usted ha dicho una frase que yo he tenido también la gentileza de copiar: están abiertos al consenso desde la discrepancia.
Hago de esa frase suya una frase mía y me permito terminar diciendo que nosotros también estamos abiertos al consenso desde la discrepancia.
A nadie se le niega su derecho a discrepar, pero sí se afirma que la educación tiene que estar por encima de nuestras discrepancias, porque desde la discrepancia no se educa a los escolares, se les educa desde un sistema de valores compartidos que hasta donde yo sé es el de la Constitución de 1978.
No somos obsesivos con la aplicación de las leyes, simplemente somos justos al exigir que las leyes se apliquen.

Y aquí no es el lugar adecuado para debatir otras cosas que ya tuvieron su debate correspondiente en las Cortes Generales.
Cuando llegue la campaña electoral saldremos todos a la calle y entonces allí podremos en nuestros actos poner frente a los electores nuestras posiciones distintas sobre la Loce.
Hasta entonces nuestra obligación como gobierno y la de todos ustedes como legisladores es aplicar las leyes del Estado por más que a lo mejor no las compartan como el gobierno aplica todas las leyes del Estado por más que todas no las compartan.

Insiste la diputada Escudero en el alumnado en el primer ciclo de ESO, que todavía se encuentra en centros de primaria.
Probablemente insiste porque ignora el dato de que de 11 institutos que había en 1995, que impartían el primer ciclo de secundaria, se ha pasado a 255 institutos para este curso, que ha habido un incremento del 41%, con respecto al curso anterior y que hay 244 centros más que en 1995 que imparten el ciclo de ESO.
Se ha producido un incremento extraordinario desde 1995 a aquí, que desde luego es incomparable con el que se había producido de 1990 a 1995, que fueron los años en los que gobernó el Psoe y estaba en vigor la Logse.

Y poco más tengo que decir, que no le deseo por su futuro político que tenga que volver al aula dentro de cuatro años, que espero que dentro de cuatro años usted pueda estar aquí, pese a que tengan el mismo número de diputados que vienen teniendo en los últimos.
*(Remors)* Ya siento que mis perspectivas sean más optimistas, incluso para ustedes, que lo son las de ustedes, también lo entiendo.

Que yo sí he recibido y he dado clases en barracones en la Universidad de Valencia entre los años 1986 y 1991 *(remors)* y no tenía aire acondicionado y no teníamos pizarra y nos llamaban "los de la extensión".
Y sí me he sentido estar en barracones.
Y que esos alumnos que entonces estaban en barracones hoy están en el campus de Tarongers.
Y que si tengo que volver algún día a dar clases en la universidad no tendré probablemente que dar clases en barracones.

Y, por último, le agradezco que me desee suerte.
Lamento que sólo me la desee para la lotería, de lo que hablábamos aquí era de algo más serio.
Yo insisto, yo le deseo suerte a usted.
.
.
y a todos los que en esta cámara les hace falta.

Muchas gracias.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Mañana se reanudará la sesión a las 10 de la mañana, con las preguntas al molt honorable president del Govern Valencià.

S'alça la sessió.

 

*(Se suspén la sessió a les 20 hores i 14 minuts)*