DS-071%20macro.html





Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 30 de novembre de 2016.
Comença la sessió a les 10 hores i 34 minuts.
Presideix el president de les Corts Valencianes, senyor Enric Morera i Català.
Sessió plenària número 43.

El senyor president:

Senyories, s'obri la sessió, la sessió plenària ordinària número 43.

Projecte de llei, de La Generalitat, per la funció social de l'habitatge de la Comunitat Valenciana (RE número 28.
920, BOC número 100).
Esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 39.
133, BOC número 128)

El senyor president:

El primer punt del nostre treball, senyories, és el debat de totalitat del projecte de llei de la Generalitat valenciana sobre la funció social de l'habitatge.
S'ha presentat una esmena a la totalitat pel Grup Parlamentari Popular.

Per a la presentació del projecte de llei pel Consell, té la paraula l'honorable consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori.

Donem la benvinguda a les autoritats, membres de la conselleria que ens acompanyen en la presentació d'este projecte de llei.

Consellera, té vosté la paraula.

La senyora consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori:

Gràcies, senyor president.

Vicepresidenta.
Senyories.

En 2015, Amnistia Internacional publicava un informe anomenat Â«La vivenda, un dret hipotecatÂ».
En aquest informe s'evidenciava que Espanya sols compta amb l'1,1% d'habitatge social, davant el 32% d'Holanda, el 23% d'Àustria o el 18% del Regne Unit.

Amnistia Internacional també va quantificar les quasi 600.
000 execucions hipotecàries des de l'any 2008 a Espanya, mentre el govern de l'estat no aplicava mesures suficients per protegir la vivenda com a un dret humà i, en canvi, sí s'aplicaven mesures regressives i de reducció de la despesa pública en habitatge.

El relator especial de Nacions Unides sobre el dret a la vivenda adequada indicava que Espanya té més de 3 milions de vivendes buides.
Açò suposa el 30% de totes les que hi ha a Europa.
En canvi, el govern de l'estat no implementava cap mesura per a posar a disposició estos habitatge.

Al temps naixia la PAH, la Plataforma d'Afectats per les Hipoteques, un moviment ciutadà que ha estat en lluita permanent i ha aconseguit situar el dret a l'habitatge en primera línia; que ha mantingut la lluita per fer visible el drama i la injustícia que patien i patixen tantes persones que perden la seua vivenda; que es van fer vore en la foscor i van posar el focus on ningú mirava.

Em congratule d'estar ací en la cambra que representa els valencians i valencianes per tal de presentar-los un projecte de llei que és una clara mostra de les actuacions en favor de les persones, que ha posat en marxa aquest nou Consell i que estic segura marcarà un abans i un després en les polítiques d'accés a l'habitatge que s'han desenvolupat en esta comunitat, especialment en esta primera llei que portem el govern valencià a aquesta cambra.

És un orgull poder presentar aquest text fruit del treball conjunt.
I vull donar les gràcies als membres del consell assessor de la llei de la funció social que han col·laborat, Plataforma d'Afectats per les Hipoteques, la Confederació d'Associacions de Veïns i Consumidors de la Comunitat Valenciana, Amnistia Internacional, representants de l'àmbit jurídic i universitari, com ara els col·legis d'advocats i de registradors de la propietat, la Federació Valenciana de Municipis i Províncies, la Universitat de València i, per descomptat, la Direcció General d'Habitatge -amb Alberto Sanchis que va començar el camí i Rebeca Torró que el va seguir-, i evidentment a tot l'equip de la Direcció General d'Habitatge.

Gràcies també per totes les aportacions fetes durant la fase d'informació pública oberta pel Consell, així com el treball i les aportacions fetes per la societat civil en estes Corts, com són el procés de la comissió de participació ciutadana del darrer 17 d'octubre.

Per tant, senyories, sense perjudici del que ja estan fent vostés, a més en la posterior tramitació parlamentària i que sense dubte millorarà el projecte, ens trobem davant un escrit de referència, un dels objectius prioritaris d'esta nova etapa del govern valencià.

Una norma que suposarà un gran avanç en dotar de contingut concret a un principi constitucional, configurant-lo com a un dret subjectiu a disposar d'un habitatge assequible, digne i adequat a la Comunitat Valenciana a aquelles persones que es troben en circumstàncies especials d'exclusió o d'emergència social, per haver sigut privades del seu habitatge per impagament de les quotes hipotecàries, de les rendes del lloguer o no tindre una llar.

Hem donat aquest pas fonamental per situar-nos entre les societats més avançades en la protecció de drets de les persones i acostar el dret a l'habitatge als pilars bàsics de l'estat de benestar, juntament amb la sanitat, l'educació, les pensions i la dependència.

I això en línia amb el que han establit diversos textos internacionals, com ara la Declaració universal de drets humans, la Carta social europea, el Pacte internacional de drets econòmics, socials i culturals, fent efectiu així mateix no sols el que disposa l'article 47 de la Constitució, sinó també el nostre Estatut d'autonomia en l'article 16.

A més, em permetran que hui puga afirmar que amb aquest projecte de llei estem en la línia dels grans aspectes de què s'han parlat a la recent conferència de Nacions Unides sobre l'habitatge i el desenvolupament urbà Habitat III.

Aquesta nova agenda urbana suposa per als poders públics no deixar ningú enrere i gestionar i planificar les ciutats i els assentaments urbans buscant la prosperitat de tots.
Així es configura el dret a l'habitabilitat, és a dir, a promoure la funció dels habitatges assequibles i sostenibles i al finançament de l'habitatge per als membres de diferents grups d'ingressos.

Aquesta llei, senyories, és un punt de partida per a una nova política de vivenda que no estiga basada mai més en l'especulació, sinó en les persones, perquè deixa de ser un bé de luxe la vivenda i passe a ser un bé d'interés general, abundant en la idea que nosaltres sostenim sobre el sentit, sobre el significat social que té la política d'habitatge; convicció que anima l'esperit i la lletra d'este projecte que avui presentem a Les Corts.

I ¿per què és necessària aquesta llei?
Sense dubte perquè l'habitatge suposa un projecte crucial en la vida de moltes persones, perquè és un factor indispensable per al nostre benestar i també perquè el context polític, socioeconòmic i legal imperant en aquestes últimes dècades no ha sabut donar respostes satisfactòries a estes circumstàncies.

Les polítiques públiques d'habitatge a la Comunitat Valenciana no han tingut el suport necessari dels anteriors consells, com ho demostra una dada summament aclaridora, com ho demostra la despesa de La Generalitat en esta matèria, que va començar a caure en l'any 2002, enmig de l'anomenat boom immobiliari, molt abans, per tant, de la crisi econòmica.
I es va deixar en situació d'abandonament el parc públic d'habitatge social que tan necessari és per a cobrir les necessitats bàsiques d'habitatge de moltes persones i famílies.

La despesa en inversió en el programa d'habitatge de La Generalitat va passar de 177 milions en 2002 a 29 milions en 2014.
Crec que sobren els comentaris.
Això s'ha revertit amb el nou consell.
79 milions en 2017 i 90 milions en 2017.
De manera que en dos pressupostos s'han invertit 169 milions d'euros, davant dels 199 de la darrera legislatura del Partit Popular.

Demanem que s'impulse les Corts Generals a fer també reformes legislatives pertinents, com ara la llei de segona oportunitat que coadjuve al compliment i ampliació dels drets i garanties a l'habitatge digne i assequible que aquest projecte de llei promou.

La política d'habitatge que es va portar ací en els últims vint anys va deixar la política de vivenda completament en mans del mercat, configurant l'habitatge com un negoci, a l'hora que es generava la idea que es tractava d'una inversió accessible per mitjà del finançament a baix interés.

Per això, quan va esclatar la crisi econòmica i la bombolla immobiliària, moltes persones i famílies van perdre el seu treball i van quedar atrapades en crèdits hipotecaris als quals no podien fer front, mentre a més es depreciava ràpidament el valor de les seues llars.

Senyories, diuen que el valor real d'una cosa és la quantitat de vida que entregues a canvi.
Si això és així, tenint clar que el sacrifici de massa famílies per accedir al seu habitatge ha sigut dolorós, amarg i onerosament insuportable, cal canviar el pas.
Si volem fer coses noves hem de començar per deixar de fer coses velles.
D'ahí la necessitat d'un projecte de llei com aquest que dóna un contingut real al dret a l'habitatge i configura expressament aquesta activitat com un servei d'interés general, en l'article 3.
1, i que genera obligació jurídica de posar-la a disposició de les persones abans assenyales, l'ocupació estable d'un allotjament habitacional, d'un habitatge protegit o l'atorgament d'ajudes a lloguer.

Ens situem entre les societats més avançades en el desplegament i la garantia d'este dret, vinculant la propietat i l'habitatge a la seua funció social.
El sector públic assumix, per tant, un paper actiu i adopta mesures per a configurar un parc públic d'habitatges accessibles als ciutadans, ja siga actuant directament o en col·laboració amb altres administració.

En el títol I estableix les notes definitòries de la funció social de l'habitatge i regula l'acció pública, davant de l'incompliment d'aquesta funció amb diverses mesures, i prioritza sempre les actuacions de foment i d'assistència.

En el títol II determina l'exercici de les competències administratives en matèria de funció social de l'habitatge per part de La Generalitat, dels municipis i de la resta d'entitats de dret públic, el suport financer i la coordinació amb ajuntaments i diputacions provincials per mitjà de convenis de col·laboració, descentralitzant les polítiques d'habitatge i implicant i incentivant les entitats locals per a sumar esforços i enfortir al màxim la xarxa de protecció de les persones més desfavorides.

A més, el dret establert en la vessant d'accés a un habitatge digne ha de comportar també una sèrie de mesures perquè els col·lectius més vulnerables puguen conservar-lo davant els desnonaments.
Per això, el projecte de llei regula en el titulo III l'anomenada intervenció per a regular les situacions sobrevingudes a conseqüència dels desnonaments, una sèrie de mesures d'intermediació i foment amb les entitats financeres perquè les persones i unitats familiars subjectes a aquests processos puguen continuar ocupant el seu habitatge amb l'habilitació de mitjans que permeten l'accés temporal a l'ús, sempre que es complisquen determinats requisits a través de la figura de l'arrendament amb opció de compra.

També es preveu, en l'article 13, que si este tipus de mesures no pogueren dur-se a efecte per negar-se l'entitat financera a formalitzar el contracte, La Generalitat podrà incoar d'ofici o a instàncies de part el procediment d'expropiació de l'usdefruit de l'habitatge per mitjà de la declaració d'interés social i la necessitat d'ocupació.

Estes mesures, per tal d'evitar solapaments amb la normativa estatal i el compliment de la jurisprudència del Tribunal Constitucional, entrarien en vigor una vegada finalitzat el termini moratori establert per la llei 25/2015, de 28 de juliol, de mecanisme de segona oportunitat o en la norma estatal corresponent que el substituïra.

Tot aquest àmbit de protecció es completa amb les previsions del projecte de llei per a potenciar el parc d'habitatge a disposició dels ciutadans.
En primer lloc, plans plurianuals de rehabilitació i ampliació del parc públic amb dotació pressupostària suficient, que haurà de desenvolupar la conselleria d'habitatge per garantir l'efectiva habitabilitat dels habitatges que el componen i estudiar les necessitats d'ampliació i millora necessàries.
El grau de compliment es revisarà anualment i haurà d'incloure l'adaptació del 10% dels habitatges per a persones amb diversitat funcional.

També, planificar les condicions de l'oferta i (inintel·ligible) .
.
.
als habitatges amb criteris de transparència, a través dels registres d'oferta d'habitatges, de sol·licitants d'habitatges i el registre d'habitatges deshabitats, actuacions de foment i intervenció sobre aquests habitatges deshabitats que es regulen en el títol IV i V, concretament regint l'existència d'una gran quantitat d'habitatges buits en mans d'aquells que el text legal defineix com grans tenidors, suposa un funcionament ineficient del mercat i dels recursos.
Per tant, ens adrecem a aquells que acumulen habitatges imprudentment i en tenen a costa d'altres que altres no en tinguen.

En definitiva, volem crear eixa declaració d'habitatge deshabitat en l'article 14, que realitzarà per mitjà d'una resolució administrativa sempre -vull destacar- garantint la seguretat jurídica una vegada incoat l'oportú expedient, el procediment específic del qual es regularà en l'annex II del projecte i només respecte d'aquells propietaris considerats per la norma com grans tenidors.

Per una altra banda, també volem promoure la iniciativa privada d'aquells particulars que puguen tindre vivendes buides i ahí preveiem la iniciativa del lloguer solidari, en virtut del qual els propietaris de pisos buits que necessiten algun tipus de rehabilitació a la qual no puguen fer front tinguen la possibilitat de cedir-los a La Generalitat per l'arrendament dins de la xarxa d'intermediació i la conselleria d'habitatge es farà càrrec de la rehabilitació pertinent.

També cal destacar que aquest projecte de llei conté mesures per a previndre i pal·liar la pobresa energètica, perquè s'entén que l'accés als subministraments bàsics, aigua potable, gas i electricitat són un component indefugible del dret a l'habitatge.
Amb aquesta finalitat, i com a principi de precaució social, s'exigix un procediment d'obligada comunicació als serveis socials per tal d'evitar els talls de subministrament en casos d'impagaments per falta de recursos econòmics.
A partir d'ara serà un imperatiu legal.

D'una altra banda, el títol VI recull mesures d'igualtat i no discriminació directa o indirecta en l'accés i ocupació dels habitatges, així com per evitar l'assetjament immobiliari, la utilització d'infrahabitatges com a residència, la sobreocupació i qualsevol forma d'allotjament il·legal.

Finalment, el títol VII detalla les infraccions per incompliment de la funció social de l'habitatge, diferenciant entre greus i molt greus, i amb el corresponent expedient contradictori previ aplicarem les sancions adients.

També s'haurà de crear l'observatori de l'hàbitat per a conéixer la situació de l'habitatge a la Comunitat Valenciana, tant en termes quantitatius com qualitatius, com una plataforma que servirà per a planificar, estudiar i analitzar l'entorn i la realitat social valenciana en el sector de l'habitatge i amb funcions també d'avaluació de les mesures introduïdes en esta norma.

Tot i que amb un projecte tan important podríem seguir aprofundint en molts aspectes, vull també destacar que l'habilitació que s'hi recull perquè el Consell puga redactar un text refós amb la Llei 8/2004 i amb totes les disposicions normatives amb força de llei en vigor en matèria d'habitatge a la Comunitat Valenciana.

Llegia fa poc un article de Nicolás Sartorius que publicava en un mitjà de comunicació: Â«La vivenda -deia- és la base física de la vida familiar i de l'exercici dels drets humans, com la sanitat o l'educació.
Â» Deia Sartorius que s'ha finançaritzat una necessitat vital, que les persones d'escassos recursos haurien tindre coberta amb habitatges socials.
Tots els recursos al nostre abast per garantir este dret en esta autonomia, perquè si una persona, una família, viuen al carrer, açò afecta inclús l'exercici de deu drets fonamentals previstos en la nostra Constitució.
No tindre una casa afecta la integritat moral i física recollida en l'article 15 de la Constitució.
Quin dret a la llibertat o seguretat queda?
De quina intimitat personal o familiar parlem?
De quin domicili inviolable?
De quin secret de les comunicacions?
Quina llibertat d'elegir lliurement una residència?
De quina protecció de la infància?
De quina participació en assumptes públics?
De quina tutela judicial efectiva d'una persona sense domicili?
De quin dret a l'educació podem parlar si vivim al carrer o baix un pont?

Senyories, vull dir-los que el dret a l'habitatge no és un dret més, és una mena de dret troncal que fa possible l'exercici efectiu d'altres drets; un dret carregat de significat que li dóna sentit a tot un ecosistema de drets i llibertats que consagra la Constitució.

Ens imaginem que ens hipotecàrem per accedir a medicines, ser operats o anar a l'escola?
Però en canvi sí que ens hem d'hipotecar per tindre un sostre, una vivenda que no és tan sols quatre parets i un sostre, és una llar, és una vivenda en una comunitat segura per a viure en pau i dignament, una vivenda digna per assegurar el dret a una vida digna.
I, parlant de vivenda digna, hauríem de recordar que són les persones qui tenen la dignitat, les coses no porten per elles la dignitat, són les persones les portadores, les persones ja són dignes.

El que pretén esta llei no és solament reconéixer el dret subjectiu sinó posar-ho en marxa i fer que siga possible, perquè com hem aprés durant tots estos anys sí que es pot i sabem que ens queda molt per fer.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, consellera.

Al projecte de llei s'ha presentat una esmena a la totalitat i per a la seua defensa, en nom del Grup Parlamentari Popular, té la paraula la il·lustre diputada Elisa Díaz.

La senyora Díaz González:

Gracias, presidente.

Buenos días, consellera, vicepresidenta.

Llevan ustedes esperando años a gobernar para, entre otras cosas, aprobar una ley de la vivienda.
Y después de año y medio, después de año y medio lo que traen es un bodrio, un texto normativo inaplicable, ineficaz e incapaz de resolver los problemas de vivienda de las personas.

La razón de presentar esta enmienda a la totalidad es intentar que se corrija ese proyecto de ley, que no soluciona los problemas de vivienda.
Creemos que su inutilidad es de tal calibre que lo que han hecho ustedes es salir del paso con este texto, es cubrir expediente ante quienes se reunían con ustedes cuando estaban en la oposición y les hacían promesas diciéndoles lo que ellos necesitaban oír.

Voy a contarles una experiencia personal entre las muchas que podría contarles, la más reciente.
El pasado viernes estuve junto con la concejala del Ayuntamiento de Alicante, María Ángeles Goitia, en el barrio Juan XXIII, y estuvimos por ahí con los vecinos en el paraje de Arcipreste de Hita.
Vimos cómo los vecinos se esfuerzan día a día por conseguir que su barrio salga adelante, por conseguir que cualquiera que quiera ir a vivir ahí se sienta orgulloso de estar allí viviendo.
Vimos distintas situaciones en un mismo inmueble.

Y les cuento lo que vi también en una escalera de todo ese inmueble.
En una escalera había una vivienda del parque público de La Generalitat que estaba habilitada y vacía, señorías, habilitada y vacía.
(Aplaudiments) Esa vivienda se podría haber entregado ya a una familia que por ejemplo hubiese perdido su vivienda a causa de un desahucio.
Pero a pesar de las promesas de la señora Salvador y a pesar, muy a pesar de que son 1.
600 personas que en la ciudad de Alicante no tiene donde vivir, no tienen techo y, a pesar de eso, esta vivienda estaba ahí, vacía.

En esa misma escalera estuvimos hablando con los vecinos y nos decían que tenían miedo, que les preocupaba que se produjera un incendio, porque a una vecina le habían cortado la luz.
Y ustedes lo que pasa es que hacen políticas de marketing, políticas que no llegan a las personas y como no llegan dejan que esas personas vivan a dos velas.
Sacan una orden de pobreza energética que desborda a los ayuntamientos que, junto a la delegación de dependencia, a los servicios sociales de los ayuntamientos, hacen que estos estén desbordados ocupados por cumplir con esa burocracia y no tengan tiempo de salir a la calle a atender a esas personas.
Son personas que por sí mismas no pueden llegar a los servicios sociales, que necesitan que los servicios sociales vayan a buscarlas.

No basta con legislar, con aprobar una normativa que luego no llega a las personas.
A esa persona que ustedes han dejado a dos velas, a pesar de su grave situación, que se veía, que se veían solo con verla, se veía, era muy grave, a esa persona no le ha llegado esa ayuda de pobreza energética.

Son muchos casos los que nos han contado, personas que nos han escrito, visitas que hemos hecho y que corroboran lo que nos están contando.
Son personas que nos están diciendo que se sienten estafados por ustedes, personas que nos dicen que ustedes eran los que venían a rescatarles y que parece que ahora están mirando para otro lado, incluso que se han puesto una venda en los ojos.

Desde el Grupo Parlamentario Popular no podemos dejarlo pasar, no podemos porque, tal y como está redactado este proyecto de ley, sabemos que no soluciona los problemas de vivienda, porque tal y como está redactado no va a llegar a quienes lo necesitan, tan solo puede servir para limpiar sus conciencias, pero sabiendo que no sirve para nada más.

La ley nace defectuosa y lo saben, llevando a cuestas un dictamen del Consell Jurídic Consultiu que advierte de su dudosa constitucionalidad; constitucionalidad que el dictamen ya dice que ustedes deberían de oír y, sin embargo, el Consell hace oídos sordos y ni escucha, ni mira.

Ese dictamen hace también referencia a la ley de vivienda de la Comunidad Valenciana y hace también referencia a las leyes del marco de vivienda en su aspecto social que están hoy vigentes, las leyes del Partido Popular.

Pero, miren, no hace referencia a las leyes del Partido Socialista.
(Soroll de papers) Para eso está la hemeroteca.
Y se lo recuerdo.
Son diez los juzgados que el Partido Socialista creó para acelerar desahucios, diez, diez juzgados especializados en acelerar desahucios.
(Aplaudiments) Esas son las políticas de izquierdas, echar a las personas de sus casas, con leyes como la ley de desahucios exprés de la señora Chacón que causaron el alarmante incremento de desahucios en España.
Y, por otro lado, están las leyes del Partido Popular, las que hablan por primera vez en España de dación en pago.
Es el Partido Popular el que aprueba leyes que han frenado el desahucio de más de veinte mil familias.
Leyes con las que las personas mantienen sus casas.
Y es el Partido Popular el que sigue trabajando porque esa respuesta que sí que llega cada vez llegue a más personas.

Los desahucios se paran con una buena normativa.
Y no es el caso de esta ley.
Con todo, ante la inseguridad jurídica que suscita este proyecto de ley; ante la ausencia de empezar a hablar por uno mismo, porque esta ley no habla ni del parque público de viviendas de La Generalitat ni de las viviendas protegidas públicas del Eige; ante la desigualdad de trato de las personas en cuanto al ejercicio de derecho a la vivienda; ante su dudosa aplicación efectiva y dadas las relevantes advertencias sobre su posible inconstitucionalidad y, sobre todo, ante la ausencia de compromisos y soluciones concretas, esta enmienda no solo está motivada, es necesaria para intentar evitar cometer un grave error, para evitar seguir alimentando la esperanza de quienes vulnerablemente esperan una respuesta, porque esta ley no les da esa respuesta.

El propio Consell hace inaplicable esta ley.
El propio Consell se quita la careta y demuestra que miente a esas personas con esta ley.
Y lo hace desde el momento en que aprueba el proyecto de ley de presupuestos para el ejercicio 2017.

Según la memoria económica del proyecto de ley reguladora de la función social de la vivienda, para poder atender mínimamente, mínimamente, ¿eh?
, la aplicación de esta ley, se necesitan unos doce millones de euros.
Sería la columna azul.
No se trata de PP y PSOE, se trata de todo lo que se necesita para poner en aplicación la ley reguladora de la función social de la vivienda.
Y ¿qué tenemos en los presupuestos de 2017?
Tenemos 5.
900.
000 euros.
Mínimamente se necesitan doce y no llegamos ni a la mitad.
(Soroll de papes)

Con la orden de pobreza energética hemos podido comprobar que ha habido una burocratización de los ayuntamientos, una dotación presupuestaria que no ha llegado a las personas, unas ayudas insuficientes que no han cubierto las necesidades de la gente.
Y con esta ley vemos algo similar ya, que siguen burocratizando los ayuntamientos, que tiene una dotación presupuestaria insuficiente que la hace inaplicable y que no resuelve los problemas de vivienda de las personas.
Políticas de marketing, marketing que engaña a las personas, políticas que no llegan a la gente.

Equivocan los medios, señoría; equivocan los medios para conseguir solucionar los problemas de vivienda de las personas.
Ni esta ley ni la subida de sueldos de los altos cargos del Consell por segundo año consecutivo sirven para frenar desahucios.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, (inintel·ligible) .
.
.

La senyora Díaz González:

Gracias.

El senyor president:

Per a exercir el torn en contra a l'esmena a la totalitat que presenta el Grup Parlamentari Popular, té la paraula l'il·lustre diputat Rafael Briet.

Senyor Briet, quan vullga.

El senyor Briet Seguí:

Gràcies.

Gràcies, president.

Vicepresidenta.

Consellera.

No m'haguera agradat començar així, però s'ha de tindre poca vergonya després de tindre una consellera que no va pagar a les famílies, que no va justificar (aplaudiments) les ajudes al ministeri que després no pagava, que amagava expedients al calaix!
S'ha de tindre vergonya per a eixir ací i dir que ara som els responsables dels seus vint anys de política d'habitatge.
L'únic bodrio, l'únic bodrio que hi ha hagut ha sigut l'exconsellera d'habitatge, la seua política d'habitatge i tot el que van fer amb els recursos públics.

Senyories, hui, la consellera ha presentat una llei valenta, ambiciosa, realista i compromesa amb les persones.
Una llei que dóna sentit a la política i que des del Grup Parlamentari Socialista donarem suport per ser una llei útil a la societat que defensa l'interés general i protegix les persones.

Aquesta llei que regula el dret a un habitatge assequible, digne i adequat ha sigut esmenada a la totalitat pel Partit Popular.
Una esmena absolutament vergonyosa, interessada en abrigar uns pocs i insolidària amb la societat.
Hui no debatem simplement una llei.
Debatem amb la llei quin tipus de societat volem per al futur de la nostra comunitat.
(Aplaudiments)

Hem escoltat, hem escoltat amb atenció la companya del Partit Popular, i em reafirme que el problema més greu que té la llei de la funció social de l'habitatge es diu Â«Partit Popular i els seus pensaments neoliberalsÂ» que (aplaudiments) creuen que el mercat ho pot regular tot.

Senyories, intentaré situar el debat on cal.
L'esmena presentada a la totalitat no és per un problema jurídic ni de legalitat, conforme ens vol vendre el Partit Popular.
No és tampoc per un problema econòmic.
Altres drets socials requerixen esforços econòmics i es realitzen.
És simplement una esmena ideològica basada en principis capitalistes i, per tant, és una esmena política, que mai s'haguera hagut de presentar per ser un insult a les famílies valencianes desnonades.
(Aplaudiments)

El Partit Popular centra el debat desafortunadament no en una interpretació constitucional de l'articulat de la llei sinó en el que és més greu, en una interpretació rància, immobilista i desencertada de la Constitució.

Miren, el text constitucional delimita les competències estatutàries, però la seua interpretació no deuria substituir la capacitat de l'estat democràtic i plural basat en les autonomies i en les seues competències delegades.
Una visió tan centralista de la Constitució és contrària a l'esperit i al principi pluralista que la va vore nàixer.

Des del màxim respecte a la nostra Constitució, des del màxim rigor, defensem que aquesta llei no és contrària al sentir dels preceptes constitucionals.

Des del Grup Parlamentari Socialista no anem a anteposar els interessos mercantils als drets humans.
No anem a deixar de legislar enfront d'un partit que tan sols és constitucionaliste quan li interessa.
Em vol dir vosté que està protegint la infància, la família o la tercera edat sense un habitatge?
Em vol dir vosté que es pot entendre que sigam un estat social i democràtic de dret conforme establix l'article 1 de la Constitució sense avançar en el dret a l'habitatge?
Si vostés són constitucionalistes i són legalistes no poden defendre l'esmena a la totalitat perquè la nostra Constitució regula la funció social de l'habitatge en l'article 33.

Si vostés són europeistes no poden obviar tots els pronunciaments que s'han produït en l'última dècada a Europa, considerant el dret a l'habitatge com una necessitat bàsica, humana, per estar interconnectada amb molts altres drets, com el dret a la intimitat, el dret a la seguretat, el dret al treball, el dret a la salut o el dret dels menors.

Els parlaments autonòmics tenen competència per a legislar.
Tenim competència en habitatge.
I el que es proposa en aquesta llei no va en contra del contingut del dret de propietat.

Per a què servix tindre capacitat per a legislar si no podem donar suport a lleis per a fer polítiques amb competències autonòmiques que complementen, complementen les accions estatals?

Senyories, el que no vol el Partit Popular és que la gent veja que no és el mateix que governe l'esquerra que la dreta.
Això és, simplement.

I ja ho hem dit abans, perquè mentre la seua consellera deixava de pagar les ajudes, mentre la seua consellera justificava les ajudes al ministeri que després no pagava, o mentre la seua consellera amagava els expedients, la nostra consellera crea lleis per a les persones.
(Aplaudiments)

Miren, en la seua esmena, en la seua esmena, l'única veritat que diuen és: Â«El Partido Popular no comparte los principios y el espíritu que inspira esta iniciativa legislativa.
Â» I és cert, no ho han fet mai, perquè mai els ha preocupat ni mai els ha interessat trobar una solució.

Nosaltres, el Grup Socialista, sí que creem en els principis i en l'esperit d'aquesta llei, en els principis d'igualtat, en els principis de solidaritat i de la dignitat de les persones.

Siguen més lleials en el que pensen i en el que fan.
No utilitzen arguments que emmascaren allò que volen dir o volen fer.
Diguen-li a la gent del carrer que el seu paper en aquestes Corts no els legitima per a fer lleis que donen solució als problemes de la gent.
Diguen-li que la Constitució de 1978 ha d'interpretar-se sense valorar el context actual que ens obliga l'article 3.
1 del Codi civil, article que segons el Tribunal Suprem és una crida al coneiximent de la realitat social per a descobrir millor l'esperit i la finalitat de les normes.
Però com molt bé diu el professor Ponce, és també una obligació per al legislador.
És una obligació per a nosaltres, per a crear millors normes, per al present i per al futur.

Senyories, amb el coneiximent d'eixa realitat social que vivim és possible, és legítim i és necessari que els poders públics no vulneren sinó que respecten, protegisquen i fagen efectiu el dret a l'habitatge.

Pese a qui li pese, hi han raons socials, fonaments jurídics i suport popular per tirar endavant aquesta llei.

Gràcies a tots els membres de la PAH per la vostra lluita incansable, per haver estat al costat de les persones que més ho necessitaven, per entendre la realitat social i haver decidit compartir-la i combatre-la.

Hui donem un pas endavant que sense vosaltres i una consellera compromesa no haguera segut possible.

I, gràcies, consellera, per presentar aquesta llei tan important i donar sentit al que significa la política.

Gràcies al president Ximo Puig, a tot el govern valencià, perquè amb fets marquem que les prioritats del pacte del botànic sí, sí i sí són les persones.

Hui, el dret a l'habitatge assequible, digne i adequat està cada dia més a prop.
Des del Grup Parlamentari Socialista diem Â«síÂ» al dret a l'habitatge; Â«síÂ» a la Constitució i, Â«síÂ», a una societat més justa.

I un Â«noÂ», un Â«noÂ» amb majúscules, a una esmena a la totalitat d'un Partit Popular que ha oblidat que a la política es ve a servir la gent i, a Les Corts, a fer lleis que siguen útils per a la societat.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Briet.

Senyora Díaz, per a rèplica al senyor Briet, vol intervindre?

La senyora Díaz González:

Gracias, señor president.

Señor Briet, ¿me habla de solidaridad?
, ¿de solidaridad?
¿La que tuvo la señora Chacón, la que tuvo el Partido Socialista cuando gobernó?
(Aplaudiments) ¿Cuándo tuvo la oportunidad de salvar a tantas personas y lo que hizo fue utilizar la justicia para no ayudar, para ir contra las personas que más lo necesitaban?
Todas esas preguntas que me ha hecho a mí, toda esa crítica que nos ha hecho al Partido Popular, háganselas ustedes mismos, háganse esas preguntas, porque esta es la respuesta, cuando gobiernan echan a las personas de sus casas.
Eso es lo que hacen.

Miren, ¿qué es lo que hacemos nosotros?
Nutrir a la consellera de presupuesto.
¿Cómo?
¿Sí?
37 millones de euros en los presupuestos de 2016 frente a 7 millones de euros de la señora consellera.
37 millones de euros del plan de vivienda que vienen del Ministerio de Fomento.
Y les digo más, son 570.
000 familias las beneficiadas de ese plan.
Ahora se acaba de sacar un nuevo plan para 2017, un nuevo plan que viene con 870 millones de euros.
870 millones de euros y para el ejercicio de 2017 serán 321 millones de euros, para ayudar a las personas, a esas que ustedes echaban a la calle.

Esas son las políticas de vivienda del Partido Popular.
Se lo vuelvo a decir.
Es que no sé a qué viene todo eso.
Mucha palabrería.
Marketing, muy buen marketing que engaña a las personas.
Porque con lo que nos encontramos es con que la ley no se va a poder poner en marcha.
Es que para el primer ejercicio necesita doce millones de euros y no tienen ni la mitad.
Para ponerla en funcionamiento mínimamente.

Porque la memoria de la ley, la memoria económica dice: Â«Hombre, si se pone más presupuesto, llegará a más gente, llegará a más personas, se solucionarán más problemasÂ».
Lógico y evidente.
Pero si es que no tiene ni la mitad de los presupuestos para ponerla en marcha, mínimamente.
Para llegar a las personas, mínimamente.
¿Qué me están contando?
Pues un cuento, un rollo.
Pero que la realidad es esta, que no la van a poder poner en marcha.
No me vengan con historias.

Miren, les diría que fueran un poco serios, rigurosos.
No lo están siendo con esta ley.
Esta ley, como les digo, no llega a las personas.
Y no se preocupen tanto de su subida de sueldos, de la subida de sueldos de los altos cargos del Consell.
Es que tienen tanta preocupación en eso que se olvidan de las personas.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Díaz.

Senyor Briet, per a rèplica a la intervenció.
Des de l'escó?

El senyor Briet Seguí:

Gràcies, president.

La veritat és que ha aportat tants poquets arguments que puc fer poques rèpliques.
Vull dir, m'esperava una intervenció més concreta, més dura, més argumentada.
Perquè al final estem parlant d'una llei, estem parlant d'una llei que va a solucionar la vida a les persones.
I vostés tenen l'oportunitat de replicar i de dir on està eixe problema d'inconstitucionalitat, i no aporten res.

Em ve amb xifres.
Vol xifres?
Li donem xifres.
340 milions d'euros que va deixar de pagar la seua consellera.
Són vàlides eixes xifres?
Què opinen vostés?
No em dia que contestaven?
(Aplaudiments) Encara no he sentit dir mai, Â«quina poca vergonya de conselleria vam tindreÂ», que es gastava els diners d'eixa solidaritat, que vosté ensenya en els fulls i en les fotografies, se'ls gastava en la fórmula 1 o en grans esdeveniments o en la visita del papa.
Que allí no he sentit encara eixa autocrítica.

Vol més xifres?
700 habitatges en el parc públic per reparar.
700 habitatges mentres la gent estava en el carrer.
On està la seua solidaritat i eixes fotos?
(Aplaudiments) Per què no les ensenya?
I vol, i vol més xifres?
1.
400 famílies.
1.
400 famílies que la seua exconsellera va guardar en una ordre o en una circular interna, en què va dir que no es tramitara i es van guardar en un calaix.

Això és una poca vergonya en política, amb els recursos públics, i això és el que vostés, en lloc de demanar perdó, en lloc de rectificar, continuen en el mateix sentit que han vingut fent la política en els últims vint anys.

Abans contava una història, una història de Joan XXIII.
Eixa història de Joan XXIII ve deguda a la seua gestió anterior, als seus vint anys, a la seua ineficàcia en la seua política.
(Aplaudiments) I ve deguda sobretot perquè mai han volgut solucionar els problemes de la gent.
Miren, una llei equilibrada, una llei compromesa, una llei necessària per a aplicar polítiques d'habitatge amb fermesa.
Una consellera valenta i una consellera decidida a ajudar la gent, mentres vostés els van donar l'esquena.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Briet, per la rèplica.

Senyories, anem a escoltar la posició de la resta de grups parlamentaris, que en primer lloc, té el Grup Podemos-Podem, sobre el projecte de llei presentat pel Consell.

Té la paraula l'il·lustre diputat César Jiménez.
Senyor Jiménez, quan vosté vullga.

El senyor Jiménez Doménech:

Gràcies, senyor president.

El primer que volem dir és que lamentem que s'haja impedit l'accés als membres de la plataforma d'habitatge d'afectats per la hipoteca, amb la seua samarreta identificativa d'una lluita per un sostre digne.
(Aplaudiments)

Bé, començarem.
El 12 de maig d'aquest any li vaig recomanar al Partit Popular que contractaren un estratega.
És evident que no m'han fet cas.
Vostés cometen avui una errada majúscula que els suposarà haver de mantenir en els caps el rètol lluminós de la insolidaritat.
Fins ara el seu grup parlamentari ha jugat a amagar-se darrere d'excuses peregrines: les competències, Europa, la planificació general de l'activitat econòmica, els desnonaments després de la senyora Chacón.

Vostés han fet una puntada avui a l'últim puntal que quedava sobre la seua credibilitat en matèria d'habitatge.
Amb la presentació d'aquesta esmena a la totalitat, sabem perfectament que estan posant pals a les rodes perquè una llei tan necessària arribe com abans millor.
Vostés no poden suportar que un altre govern diferent al seu tracte de posar remei als assumptes que mai van voler resoldre.
Se'ls acaben les excuses.

Vostés, senyories, estan dient a milers de famílies valencianes: Â«Vuelva usted mañana.
Â» O pitjor, Â«torne vosté després de NadalÂ».
I este Nadal, a quantes persones més se desnonarà?
Com més tarde esta llei a posar-se en vigor, quantes persones més seran desnonades?
Com ja va fer el seu portaveu al debat de projecte de pressupostos, llegint de manera textual testimonis de persones desnonades, vostés fan política del dolor de les persones.

Fan responsables l'actual govern d'una situació que vostés van provocar.
Esta ronda de testimonis cal recordar que va acabar amb un aplaudiment des de la bancada popular.
Vostés només fan cas a les persones desnonades i a la PAH per traure rèdit polític.

Miren, este matí, quan venia cap ací tenia l'esperança que esta esmena a la totalitat fóra retirada perquè vostés van rebre esta petició de la Plataforma d'Afectats per la Hipoteca, on els dien: Â«Les solicitamos encarecidamente que la retiren.
Â» I més avant diuen que Â«esta situación exige soluciones urgentes y válidas para las unidades de convivenciaÂ».
Ara què?
Ara ja no els importen les persones?
Puge ací el seu portaveu per a llegir els testimonis que va llegir en el seu moment.

Miren si estan vostés en un deliri que ara llegiré l'esmena 1.
462, del Grup Popular, als pressupostos.
Diuen que retiren la paraula Â«excesivoÂ» davant de Â«stock de viviendasÂ», perquè a vostés no els pareix que hi haja un estoc de vivendes buides massa alt, i que lleven Â«el inadecuado modelo de gestión de vivienda y rehabilitación a las demandas de los ciudadanosÂ».
Volen substituir-lo per Â«la necesidad de reactivar el modelo de gestión de viviendasÂ».

Quin model?
El que va deixar perdre el parc d'habitatges públics?
El que deixava ajudes reconegudes per l'accés a l'habitatge als calaixos de la llavors consellera?
Per si no era poc, vostés han registrat dos vegades la mateixa esmena.

Últimament, han agafat el costum, senyories del Grup Popular, d'abandonar els seus escons, quan en el decurs del debat hi ha alguna cosa que no els agrada.
Avui vostés s'han quedat físicament, però se'ls nota que estan a disgust.
El seu nombre de seients buits és evident.
Sabem que els agradaria tindre una justificació per sortir-se'n i no vore com esta esmena a la totalitat surt derrotada, amb els vots dels partits del botànic.

I este parlament continuarà amb els treballs per una funció social de l'habitatge.
Però no es preocupen, no cal que s'alcen de les seues butaques.
Quan van presentar l'esmena, la resta de l'hemicicle vam saber que vostés en matèria d'habitatge i en matèria de drets socials fa molt de temps que no estan ahí.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Jiménez.

Senyora Díaz.
(Remors)

Senyories.
.
.
Senyories, va a fer ús de la paraula.
.
.
Senyories, anem a escoltar la rèplica a la intervenció del senyor Jiménez per part de la diputada Elisa Díaz.

Senyora Díaz, va vosté a replicar al senyor Jiménez.
.
.

La senyora Díaz González:

Sí.

El senyor president:

.
.
.
fent ús de l'article 71.
Quan vosté vullga.

La senyora Díaz González:

Miren, señor Jiménez, mi enmienda, la enmienda del Grupo Parlamentario Popular, no retrasa nada, absolutamente nada.
¿El retraso, le digo de dónde viene?
Cuando la consellera dijo que antes de 2016 este proyecto de ley entraría en Cortes.
Y resulta que ha pasado un año y medio (aplaudiments), un año y medio.
Un año y medio.
Ese es el retraso.
No viene por el Partido Popular.

La dudosa constitucionalidad no la planteamos nosotros, la plantea el Consell Jurídic Consultiu.
Yo no sé si ustedes han hecho uso de ese marketing, de esas políticas de marketing y se han quedado leyendo la ley, sin leer el dictamen del Consell Jurídic Consultiu, sin leer la memoria económica, sin leer el dictamen del CES.
Porque parece que no los han leído.
Es que parece que están convencidos que la ley se va a poner en marcha, con 5.
900.
000 euros.

Y no sé cómo, porque hasta la propia ley, los informes de la ley dicen que eso no es posible.
Pero bueno, ustedes verán.
Y hablar sin conocer, supongo que es fácil.
Es fácil.

Miren, Juan XXIII es un barrio que necesita muchas actuaciones.
De hecho, pedimos para Arcipreste de Hita una actuación, una actuación con la que se ayudaría más que con esta ley.
Pedimos 100.
000 euros para rehabilitar unas viviendas y para ayudar a esas familias.
Pero en Juan XXIII se han hecho muchas cosas.

La mitad del barrio está rehabilitado, pero claro, la crisis viene por esa herencia del Partido Socialista, por todo lo que nos dejan (remors) y eso se tiene que parar.
Esperamos que ustedes tengan la decencia de reactivarlo, tanto a nivel local como a nivel autonómico, porque hace falta, porque es uno de los barrios más pobres de España.
Seguramente el más pobre de la comunidad.

Y me hace gracia que diga todo lo que dice, cuando la PAH, a la que usted representa muy bien, ha presentado cerca de setenta enmiendas, cerca de setenta alegaciones a la ley.
Pero es que la PAH dice: Â«No servirá para resolver los problemas.
La PAH seguiremos teniendo que parar desahucios, presionar para conseguir daciones en pago y alquileres sociales.
(Aplaudiments) Seguiremos siendo la PAH quienes tutelemos los derechos que la ley no tutela.
Â»

Se lo estoy diciendo, es que lo dice la PAH.
Esta ley no resuelve los problemas de vivienda de las personas.
Yo hablo de personas.
Usted, ¿de qué está hablando?
(Aplaudiments) ¿Ustedes de qué están hablando?
De marketing.
Yo hablo de realidades.
Aquí estamos hablando de realidades, con políticas reales, que se pueden llevar a cabo para que llegue a las personas.
Ustedes hablan de marketing, engañan a las personas, y no hacen nada por resolver esos problemas.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Díaz.

Senyor César Jiménez, per a rèplica a la intervenció de la senyora Elisa Díaz, té vosté la paraula.

El senyor Jiménez Doménech:

Gràcies, senyor president.

Reproduiré les paraules que se m'han dit quan baixava, perquè consten en acta.
M'han dit: Â«Tú qué sabrás.
Â» Este es el respecte d'alguns parlamentaris a uns altres, quan fan intervencions al ple de Les Corts.
(Aplaudiments)

Coincidixc amb el diputat Briet: vosté ha fet una rèplica i no ha donat més arguments.
Jo li diré, jo li diré: s'ha endarrerit el termini de posada en vigor de la llei perquè hi ha… Al nostre pesar, s'ha allargat, perquè s'ha hagut de garantir la suficient participació.
Vostés saben, com nosaltres, que han arribat 70 esmenes de la PAH.

Vostés què han fet per incorporar-les?
Vostés no han fet ni un moviment per incorporar-les.
(Remors) Vostés el que han fet és una esmena a la totalitat i, si no estaven contents amb el text inicial de la llei, el que han de fer és treballar.
Treballar.
(Aplaudiments)

Respecte a si ens hem llegit o no ens hem llegit les diferents opinions del Consell Jurídic Consultiu sobre els dubtes d'inconstitucionalitat, que són dubtes, no són afirmacions, jo li diré que dubtes també hi han en el Tribunal Constitucional respecte dels recursos que planteja el govern.
Hi ha un total de dotze magistrats al Tribunal Constitucional, set estan obstaculitzant els desenvolupaments autonòmics de lleis de l'habitatge, i cinc estan manifestant els seus vots particulars.

Hi ha set jutges, que són tots hòmens, per cert, mentres que les cinc persones que s'oposen són tres homes i dos dones.
Això vol dir, a la millor té alguna cosa a veure que els magistrats del Tribunal Constitucional tenen la casa calenteta, les espardenyes d'anar per casa preparades i el plat a la taula.
(Veus) Però el que confiem és que la pressió dels diferents parlaments autonòmics, amb lleis progressistes, lleis que ataquen, que complementen la legislació estatal en matèria d'habitatge, puguem tindre al final.
.
.
, tombem eixa resistència que hi ha al Tribunal Constitucional i finalment se puga aprovar una llei autonòmica en condicions.

Alguns dels arguments dels magistrats que donaven l'aval al recurs d'inconstitucionalitat era que existia el perill que una llei autonòmica en vigor se contaminara, se traslladara a la resta d'autonomies de l'estat.
El perill, ¡atenció!
, el perill que se garantisquen drets socials.
Eixe és el criteri.

Però, bé, en definitiva, el que estem discutint ací, que al final és que vostés han presentat una esmena a la totalitat.
Com deia el diputat Briet, vostés no estan, no compartixen els principis i l'esperit que inspira esta iniciativa legislativa i això els fa presentar esta esmena a la totalitat i s'han descarat una vegada més.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Jiménez.

A continuació coneixerem la posició del Grup Ciudadanos i a tal efecte donem la paraula a la il·lustre diputada María José García, que en nom del seu grup fixarà la posició.

Quan vosté vullga.

La senyora García Jiménez:

Gracias, señor presidente.

Desde el inicio de la crisis económica hasta hoy se han evidenciado las carencias asistenciales que sufren millones de familias en nuestra comunidad.
La precaria situación económica de muchos de nuestros ciudadanos y ciudadanas ha provocado que el número de desahucios por impago de la hipoteca o del alquiler vaya aumentando a niveles insostenibles para cualquier persona que esté en esta situación como estado de bienestar.

Siendo conscientes de esta situación y de la responsabilidad que tenemos los partidos políticos de apoyar a nuestros ciudadanos y ciudadanas y de legislar por ellos para resolver sus problemas, nuestro grupo parlamentario considera primordial y fundamental crear una ley que responda a las necesidades habitacionales de estas familias.
Es preciso asegurar el derecho a la vivienda reconocido constitucionalmente

Sin embargo, no podemos apoyar aquellos aspectos del proyecto ley que se presentan por una parte del Consell que podrían declararse inconstitucionales de presentarse recurso ante el Tribunal Constitucional.
Y esta es una posibilidad que experimenta y que se puede experimentar en esta ley.
Las leyes autonómicas de la función social como la andaluza, en la que el tribunal se ha pronunciado, se anuló por inconstitucional.

En el pasado, también en las Cortes, se aprobaron leyes sobre materias que no teníamos competencias, como es el caso de la custodia compartida o el régimen económico matrimonial.
En ambos casos ese tribunal, garante del sistema constitucional, derogó ambas leyes y después de siete años se presentaron, ¿vale?
, se presentaron los recursos.

Y parece que no aprendemos de nuestros errores y ahora introducimos una ley de vital importancia para nuestros ciudadanos.
Materias sobre las que tampoco tenemos competencias.
Parece que nos guste que nos saquen lo colores.
Si aprobamos una ley primordial con visos de inconstitucionalidad, ¿qué explicaciones les vamos a dar a esas familias que confían en nosotros para que solucionemos algo como es el problema de la vivienda y, si le damos una solución, una solución que posiblemente sea inconstitucional?

En el caso del proyecto ley que hoy debatimos, ya se ha venido advirtiendo por el propio Consell Jurídic Consultiu que existen determinados artículos que podrían declararse inconstitucionales en caso de recurso.
Esto unido a la experiencia con otras leyes similares -a las que me he referido antes- debería haber hecho recapacitar a este Consell y presentar un proyecto ley donde el articulado estuviese adaptado a estas advertencias.

Por ello, Ciudadanos hemos presentado una batería de enmiendas encaminadas a resolver y a eliminar el articulado inconstitucional y que pueda generar que esta ley no se quede estancada y que no llegue a ningún sitio.
En nuestra opinión, también la del consell jurídic, hay materias que son de regulación estatal y nosotros las estamos votando.
Hay otras de dudosa inconstitucionalidad.
Hay otras que están vulnerando los principios penales.

En definitiva, señorías, lo voy a decir bien claro y bien alto.
Estamos de acuerdo con el espíritu de la ley, pues la consideramos totalmente necesaria.
Estamos a favor de ayudar a las personas, pero no vendamos humo.
Creo que no se lo merecen.
Estas personas no se lo merecen.
Y les voy a regalar una frase de Brad Pitt.
(Veus) Perdón, de Paul Brandt.
Me he equivocado, pero bueno.
(Rialles i aplaudiments) ¿A que sí?
Â«No em digues que el cel és el límit quan n'hi ha petjades en la lluna.
Â» Nosotros no vamos a paralizar esta ley, pero, por favor, no engañen a las personas que tienen ahí arriba.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora García.

Senyories, per a conéixer la posició del Grup Compromís i fixar posició té la paraula la il·lustre diputada Belén Bachero.

Senyora Bachero té vosté paraula.

La senyora Bachero Traver:

Gràcies, senyor president.

Consellera, presidenta.

Agraïm també la presència de representants que avui ens acompanyen de les PAH del País Valencià.

Per fi aplega a esta cambra el projecte de llei de la funció social de l'habitatge per al nostre territori.
La veritat que estic anonadada de la intervenció que ha fet el Partit Popular, perquè si no recordo malament la que ara és síndica del Partit Popular era la consellera d'habitatge i aleshores, en tot el temps que va estar, ni se li va passar pel cap fer una llei de la funció social de l'habitatge.
(Aplaudiments)

Però, és més, ara, en aquesta cambra, presenten una esmena de devolució, quan han tingut tot l'estiu per davant per a presentar una proposta constructiva amb un text alternatiu.
Però no.
Damunt, s'atrevixen a fer declaracions a premsa dient que és un bodrio esta llei i presenten vint esmenes.
Aleshores, amb vint esmenes se resol el bodrio?
O és que vostés no tenen ganes de treballar?
(Aplaudiments)

Senyora Díaz, on està eixa llei perfecta del Partit Popular?
Haver-la presentat avui i la debatríem, però no vinga ací sense aportar res.
I trau ací una notícia de la Chacón, que és de principis de 2010.
Doncs mire, parlant de notícies d'hemeroteca, en tenim una més actual que crec que és de gener de 2015, que parla també de pisos.
Parla d'un piset, parla de vosté, parla de la UDEF i parla del senyor Ortiz.
Està aclarit ja, tot allò?
Eixa és la solidaritat, la solidaritat que va tindre el senyor Ortiz amb el Partit Popular i amb la senyora Elisa Díaz.

Realment el que està fent el Partit Popular és retardar la ficada en marxa d'aquesta llei, perquè en presentar aquesta esmena sap vosté que retarda el tràmit.
Eixe és el seu objectiu.
És més, parlen que presenten tot açò pel tema de la constitucionalitat, que si és inconstitucional.
Però cal dir que l'article 148 de la Constitució establix l'habitatge com a matèria competencial de les autonomies, competència que el nostre Estatut arreplega en l'article 49.
Per tant, aquesta llei tal com assenyala la seua exposició de motius, es desenvolupa respectant les coordenades competencials i constitucionals, emparades per les nostres normes però amb l'objectiu de garantir en tot cas la possibilitat d'accés de qualsevol persona a un allotjament amb unes condicions mínimes.

A més, hem de tenir en compte -com ja ha dit el company de Podemos, César- el vot particular de la sentència 93/2015 resolent el recurs d'inconstitucionalitat presentat pel govern de l'estat contra la llei andalusa de la protecció social de l'habitatge, ja remarca que el modus operandi del govern central del Partit Popular és utilitzar una fórmula per a buidar de competències les autonomies.
Al·legant aquest article 149 sembla que es vol avançar des de l'estat en un procés de recentralització que amenaça amb tenir severes conseqüències en el nostre sistema constitucional.
En aquest cas, a més, a costa de l'efectivitat de mesures tendents a pal·liar situacions d'exclusió social.

Ja ho van fer amb les administracions locals, eixe buidatge de competències, i ara van a per les autonomies.
Diguen la veritat, que són vostés qui estan en el govern central.
Per altra banda, si de veritat els importaren els desnonaments, el que podrien fer és canviar la llei d'enjudiciament civil o la llei hipotecària, que les dos depenen del govern central i de Rajoy.
(Aplaudiments)

Senyories, finalitze la meua intervenció amb unes paraules que li agafo a José Manuel Luís-Hortolano, col·laborador en la redacció d'aquesta llei i sociòleg: Â«El text presentat ha de servir sobretot, com a societat, per a mirar-nos a nosaltres mateixos i pensar que no podem quedar-nos parats davant la realitat evident que moltes persones no poden accedir a un habitatge digne, mentre hi ha habitatges buits durant anys.
I hem de pensar també que aquesta situació no es pot repetir cíclicament i que el millor antídot perquè això no passe és l'existència d'un ampli patrimoni públic d'habitatge pel conjunt dels valencians i les valencianes.
Â» I això es protegix amb aquest projecte de llei.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Senyora Díaz, vol rèplica a la intervenció?
Sí?

Quan vosté vullga.

La senyora Díaz González:

Gracias, president.

Bien, vuelvo a decir…, yo no sé si es que no saben cómo va esto, cómo funciona, pero la enmienda a la totalidad no retrasa absolutamente nada, el retraso viene por el propio Consell.
Año y medio después vienen a traer la ley, año y medio después.
(Aplaudiments) Pero bueno, y en cualquier caso, evidentemente es que con esta ley hay tanto que hacer que no hay nada que hacer.

Ya le digo, es que son ustedes los que van a aprobar unos presupuestos que la hacen inaplicable.
Con lo cual, es verdad lo que dice la gente, que han dejado de escucharles y que miran para otro lado.
Es muy verdad, porque no se dan cuenta o no han escuchado nada de lo que les he dicho.
Es que me achacan las dudas de inconstitucionalidad y hay un Consell Jurídic Consultiu que es el que dice que es de dudosa constitucionalidad.
El Consell Jurídic Consultiu.
No lo dice el Grupo Parlamentario Popular.

Pero ustedes es que no escuchan y me dicen, Â«es que no argumentaÂ».
Los que no tienen argumentos son ustedes, por eso atacan por el tema personal, porque no tienen argumentos.
Es que no saben hacer otra cosa.
Claro, claro.
(Aplaudiments) A pesar de todas las…, gracias.
A pesar de todas las cosas que en esta vida pasan y que hemos podido vivir la semana pasada, aunque también entiendo que ustedes son de los de levantarse y salir, siguen atacando por ese tema.
Demuéstrenlo, demuéstrenlo.
(Remors) Es que ya está bien, ya está bien.
Sobre este tema si quieren hablamos fuera, porque aquí tenemos que hablar de las personas.
Ni de usted, ni de mí, de las personas que lo necesitan, de las personas que necesitan una vivienda.
Pero ustedes se escaquean y siguen mintiéndoles.

Miren, ustedes defienden esta ley porque tienen su cuota cubierta.
Resulta que han hecho contratos para asesorarse de cómo encaminar esta ley y es la universidad…, la universidad politécnica ha intervenido en esta ley, varias personas en el articulado, en la redacción del articulado.
Un contrato por casi quince mil euros.
Pero es que resulta que antes de la redacción de la ley en sí piden un estudio y análisis.
Y ¿saben a quién contratan?
Por casi dieciocho mil euros, 17.
800 euros.
¡Ostras!
¡Anda que no les vendría bien a las personas que lo necesitan 17.
800 euros!
(Veus) Bueno, pues se lo dan a María Dolors… (veus), perdón, ¿ya?
¿Es que no lo quieren escuchar?
La cuota de Compromís, María Dolors Clavell i Nadal, que resulta que fue diputada de Iniciativa per Catalunya i Verds.
(Veus) ¡Cuota de Compromís en esta ley!

¿Es que no hay profesionales en la Comunidad Valenciana?

El senyor president:

Senyories.

La senyora Díaz González:

¿No hay abogados o abogadas (aplaudiments) en la Comunidad Valenciana para hacer un análisis y un estudio previo a la redacción de la ley que tienen que acudir a una diputada catalana (veus), del parlament català, ¡sí!
,…

El senyor president:

Senyories.

La senyora Díaz González:

…de la cuota de Compromís?
(Veus)

El senyor president:

Un segon, un segon, senyora Díaz.

La senyora Díaz González:

Yo entiendo que se pongan nerviosos…

El senyor president:

Senyories, un segon, un segon, un segon, senyora Díaz.
(Veus)

Senyories,…

La senyora Díaz González:

¡Claro!
¡Es que se ponen nerviosos!

El senyor president:

Senyories, demane, demane silenci per a poder escoltar, demane silenci i respecte.

Senyora Díaz.
(Veus)

Senyories.

La senyora Díaz González:

¡Es que yo no he dicho nada!

El senyor president:

Senyora Díaz, continue vosté.

La senyora Díaz González:

Vale.
Gracias.
(Veus)

Estoy acabando ya, no se preocupen que estoy acabando y, además, ahora va la señora Bachero que seguirá con sus delirios y sus cosas.
(Veus)

Miren, les vuelvo a decir, les vuelvo a decir, es que ninguno me ha contestado a una cuestión, una cuestión muy sencilla: ¿cómo van a poner en funcionamiento esta ley si en los presupuestos para el primer ejercicio en el que se tiene que poner en funcionamiento no hay presupuesto, no hay dotación presupuestaria para ello?
¿Cómo la van a aplicar?
¡Contéstenme!

Y un apunte más, que quede claro: los desahucios en España están disminuyendo gracias a las políticas del Partido Popular.
(Aplaudiments) ¡Claro que sí!
Y resulta que la única comunidad autónoma donde aumentan los desahucios desde que gobiernan ustedes es en la Comunidad Valenciana.
¿Algo tendrán que mirarse?
¿No?
¿Algo tendrán que mirarse?
(Aplaudiments) ¿Lo estarán haciendo mal?

Escuchen más a las personas y no miren para otro lado.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Díaz.
(Veus)

Senyora Bachero, des de l'escó, per a rèplica.

Senyories, sí que demane, és que si no és impossible (veus), demane silenci i respecte per a tots, entre ells jo mateix quan estic en l'ús de la paraula.
He demanat silenci i respecte per a qualsevol orador que està en la trona.

I, ara, demane el mateix respecte per a la diputada Belén Bachero.

Té vosté la paraula.

La senyora Bachero Traver:

Gràcies, president.

Senyora Ortiz, jo no sé si s'ha llegit la llei, en la intervenció que ha fet tinc els meus dubtes, crec que ni se l'ha llegida.

Aquesta llei el que fa és fer cas del que diu l'article 16 de l'Estatut d'autonomia, cosa que vostés mentre van estar (algú tus) govern no van fer.
(Veus) Â«Garantix el dret d'accés a un habitatge digne dels ciutadans valencians posant especial atenció als col·lectius més vulnerables o més desfavorits amb l'objectiu de protegir-los.
Â» I açò és el que fa la llei, regula les ajudes per a promoure aquest dret, especialment a favor dels joves, persones sense mitjans, dones maltractades, persones afectades per discapacitat i aquelles altres que justifiquen que necessiten les ajudes.

Però és que aquesta llei, a més, treballarà per a evitar la concentració i la segregació espacial dels seus sol·licitants i garantirà la cohesió social de l'espai urbà, cosa en la que no han treballat mai.
I per això ara tenim a la població dividida per barris segons el seu estatuts social, i això no ens agrada.
Anem a lluitar contra això, i aquesta llei ho farà.

També, respecte al que ha dit, quant a la notícia que jo parlava, Â«lo de lo arreglamos fueraÂ», no acabe d'entendre a què s'ha referit però espere… (veus), Â«lo hablamos fueraÂ».
¡Val!
Doncs havia sonat un poquet a amenaça i era per a aclarir que no m'estiguera vosté dient (se senten veus que diuen: Â«¡No!
) res de l'altre món.
(Veus)

El senyor president:

Senyories,…

La senyora Bachero Traver:

Però la notícia és aquesta (aplaudiments), i sí que ha de vore en vivenda perquè vosté tenia algun càrrec dins de la conselleria, i mentre li regalaven pisets doncs a canvi vosté podia fer un ús o un altre del seu poder i de la institució pública que estava sota les seues mans.
(Veus)

D'això estem parlant, que les institucions públiques han d'estar per a les persones i per a servir les persones, i garantir els drets de les persones, i no per a omplir butxaques particulars de certes persones (aplaudiments) que, actualment, per això també estan investigats la majoria del seu partit, alguns en la presó i tot, alguns en la presó i tot que han hagut de comparéixer ací, en comissió, per pantalleta des de la presó (veus), cas Blasco.
Senyora, no me mire amb eixa cara, no me mire amb eixa cara, senyoria, el cas Blasco.

Els diners que havien d'anar per a la gent més vulnerable i més pobre en el tercer món es desviaven a comprar pisitos també.
(Aplaudiments) És que també ha de vore en vivenda, en construcció i en este tipus de corrupció que vos agrada tant.

Gràcies, senyoria.

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Senyories, realitzat el debat, anem a passar a votació.

Senyories, anem a votar l'esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari Popular.

Senyories, comença la votació.

Senyories, l'esmena a la totalitat del Grup Parlamentari Popular és rebutjada (aplaudiments) amb 52 vots en contra; 28, sí; i 13 abstencions.
És rebutjada l'esmena a la totalitat.
Per tant, el projecte de llei entrarà a tramitació.

Moció subsegüent a la interpel·lació a la consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori, senyora María José Salvador Rubert, sobre la política que pensa dur a terme la conselleria per a donar suport, fomentar i reclamar el desbloqueig de la ZAL, presentada pel Grup Parlamentari Ciudadanos (RE número 37.
639, BOC número 124)

El senyor president:

Senyories, passem al punt tercer, ja hem assenyalat que el punt segon anirà a l'últim punt del matí, que és la moció subsegüent a la Interpel·lació a la consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori sobre la política que pensa dur a terme la conselleria per a donar suport, fomentar i reclamar el desbloqueig de la ZAL.
(Soroll de papers) (Veus) Els recorde que a esta moció subsegüent s'ha presentat una esmena per part del Grup Ciudadanos.

Per a la presentació i defensa de la moció subsegüent, té la paraula.
.
.
(veus), sí, sí, defensa el text i la mateixa esmena que ha fet la diputada de Ciudadanos, María José García, a la qual li donem la paraula per a defensar el text i l'esmena, tot recordant que Brad Pitt va fer molt per la vivenda en el sud, cas Katrina, en la zona de l'estat de Louisiana.
 (Veus) Per tant, la cita venia a col·lació.
(Aplaudiments)

Quan vosté vullga.

La senyora García Jiménez:

Gracias, señor presidente.

Iba a felicitar a la consellera pero no está en estos momentos aquí, pues continuamos.

Señoría, tras la interpelación preceptiva desde el Grupo Parlamentario Ciudadanos, traemos una iniciativa que ha sido enriquecida textualmente con una autoenmienda de sustitución, aunque esté ahí mal colocado, una propuesta razonable y con coherencia política que hoy les presento y a la que me gustaría contar con el apoyo de los diputados de esta cámara.

Señorías, es reiterado manifestar que la Comunidad Valenciana adolece de infraestructuras como consecuencia de la falta de inversiones de la administración central y, en consecuencia, nos hemos visto relegados a ir perdiendo posiciones en cuanto a productividad y competitividad con respecto a otras regiones de España.

Pero no deja de ser menos cierto que una de esas carencias son como consecuencia de la inactividad y falta de voluntad política de los gobiernos en estos últimos años y en los que el gobierno se ha sumado en cuanto a indefinición, inacción y dejadez, al parecer, señorías, con la intención de dejar en evidencia a sus antecesores y llegar a ser campeones en la falta de gestión y asunción de responsabilidades.

Les estoy hablando concretamente de la zona ZAL, zona de actividades logísticas del puerto de Valencia, que lleva más de veinte años un proyecto paralizado, es decir, se queda en una simple cuestión de intenciones sin materializar con la consiguiente pérdida de competitividad.

Siempre son las mismas excusas, Â«estamos trabajando en elloÂ», y no lo dudo, esta parlamentaria no lo duda.
Pero mientras nos miramos unos a otros vamos perdiendo oportunidades, oportunidades de inversión, de generación de empleo, de ser centro logístico en el Mediterráneo y en España, vamos perdiendo oportunidades de crecimiento económico; en definitiva, nos vamos quedando estancados respecto a otras regiones.

En la comparecencia que realizó el propio presidente de la autoridad portuaria indicó que esta situación de bloqueo que está sufriendo esta zona, ZAL, nos está saliendo cara, le está saliendo cara a los ciudadanos.

Miren, según estimaciones de la propia autoridad portuaria, la puesta en marcha de la ZAL supondría aproximadamente, en el caso más desfavorable, 5.
250 empleos directos, indirectos e inducidos, y en el caso más optimista, 7.
000 empleos aproximadamente.

Señorías, en la Comunidad Valenciana, que siempre ha destacado por su carácter emprendedor, disponemos de un lugar geoestratégicamente privilegiado.
Siempre hemos estado por condición de centro logístico; pero la paralización de proyectos, el retraso de construcción de infraestructuras, la poca inversión realizada por el estado y pocas ambiciones han hecho que este privilegio de localización y de centro logístico se vaya perdiendo.

Nos encontramos con una situación de desempleo en la Comunidad Valenciana de 341.
000 personas.
Creo que no debemos de dejar perder estas oportunidades, la Comunidad Valenciana no puede dejar perder estas oportunidades.

Según la consellera -que ahora no está-, el mes de julio, de este actual año, la Dirección General de Obras Públicas y Transporte y Movilidad envió un escrito en el que comentó que se ponía en marcha el plan especial para el desarrollo de la ZAL, en dicho plan se deberían recoger las peticiones de puesta en común con el ayuntamiento y el puerto.

El día 7 de octubre, el Consell y administración de Valencia, plataforma intermodal, dijo que se contratase un estudio para mejorar la integración paisajística de la ZAL con su entorno.

Pero, una vez se redacte este proyecto, se incorporarán las conclusiones en el plan especial y entonces se podrán empezar las tramitaciones por parte de la conselleria, una tramitación que tendrá un periodo de información y participación pública de forma que cualquier persona física o jurídica pueda hacer las alegaciones que correspondan.

Pero, ¿qué pasa?
Que estamos en una constante paralización.
Hay empresas que quieren venir aquí a instalarse, a hacer uso de la zona ZAL y no pueden, donde la generación de empleo y riqueza se nos está escapando.

Y ante esta gran duda de que no hay ningún plazo, nosotros, yo le hubiese preguntado a la consellera: ¿cuándo piensan desbloquear la ZAL?
, ¿cuándo piensan poner un plazo?
(Soroll de papers)

Existe un crecimiento del puerto de Valencia en todas sus actividades esenciales.
A día de hoy, ya mueve más contenedores, más automóviles, más cruceros, más toneladas que el año pasado, durante estos nueve primeros meses del año.
El movimiento de contenedores de importación y de exportación aumenta un 4,5%.
No lo decimos nosotros, lo dice la prensa, lo dice la actividad portuaria.

Pero tenemos un problema, tenemos un problema de espacio.
Necesitamos que se desbloquee la ZAL pero también es verdad que la ZAL ya nace pequeña, pues de setenta hectáreas para suelo logístico tan solo van a ser destinadas treinta hectáreas.

En vista del previsible aumento de la actividad y que se pueda quedar colmatada, una vez aprobado su desbloqueo, la autoridad portuaria ya está mirando y estudiando otras zonas y municipios del entorno que estén próximos del puerto.

Por tanto, en nuestra iniciativa lo hemos contemplado y, además, también hemos tenido en cuenta que tenga aspectos respetuosos con el medio ambiente en esta búsqueda.

Pero para que el puerto sea competitivo debemos tener infraestructuras competitivas, que conecten con los centros de destino en menor tiempo posible, reduciendo de esta forma los costes de transportes de mercancía y aumentando la confianza de las empresas valencianas y las empresas externas.

Tenemos que tener miras de futuro e ir planificando las futuras infraestructuras necesarias para conectar los puertos logísticos con las infraestructuras de comunicación.

Es muy importante que en este desarrollo logístico se tenga en cuenta infraestructuras tan importantes como la línea ferroviaria Valencia-Sagunto-Zaragoza, el tan reclamado corredor mediterráneo, así como tener un acceso norte subterráneo.

Recordemos que nuestra comunidad, y en concreto los puertos gestionados por la Autoridad Portuaria de Valencia, han sufrido una infrafinanciación, han sufrido una merma de competitividad con respecto a otros puertos del Mediterráneo.

Debemos solucionar este problema de agravio comparativo y, por eso, en la actual iniciativa hemos añadido que se establezca partidas presupuestarias de inversión para compensar esta descompensación.

Señoría, con estas propuestas, estamos trabajando para mejorar nuestra comunidad, para mejorar la conectividad de la zona portuaria siempre preocupándonos por la mejor afección.
.
.
, -perdón, por la menor, no la mejor-, por la menor afección ambiental y paisajística del territorio.

Estamos trabajando para que exista una conexión e integración entre el puerto y la ciudad.
Estamos trabajando para que se fomente la generación de empleo de proximidad.
Estamos trabajando para conseguir un puerto más competitivo en nuestra comunidad.

Por lo tanto, yo les pido a ustedes como parlamentario que pongamos un granito de arena, que pongamos un granito a favor del apoyo de esta iniciativa.

Muchas gracias.
(Aplaudiments) 

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora García.

S'ha presentat una esmena al text i l'autoesmena de la mateixa ponent.

Per part del Grup Podemos-Podem i per a la seua defensa -la defensa de l'esmena-, té la paraula l'il·lustre diputat i síndic Antonio Montiel.

Quan vosté vullga.

El senyor Montiel Márquez:

Moltes gràcies, president.

Señorías, la ZAL del puerto de Valencia pronto cumplirá quince años, vacía.
Esa ZAL el puerto de Valencia es además minúscula e inútil, tanto por las escasas 30 hectáreas de suelo apto para ser ocupado, que ya son insuficientes para las necesidades actuales del puerto, como para las posibles ampliaciones futuras.

Miren, el puerto de Sevilla.
.
.
, el puerto de Sevilla, que es la cuarta parte que el de Valencia, tiene una ZAL que es el triple de grande que la ZAL del puerto.

El puerto de Róterdam o el puerto de Hamburgo con los que competimos, que tienen la mitad de tráfico de contenedores que el puerto de Valencia, tienen 154 hectáreas de uso.
Y nosotros, 30 hectáreas.

No hay.
.
.
, no hay constancia de ninguna empresa que esté pidiendo instalarse en la ZAL del puerto de Valencia; entre otras cosas, porque los 160 millones de euros que se gastaron alegremente en una operación contestada desde todos los sectores económicos, desde los sectores de los expertos, desde el ámbito universitario y desde la propia ciudadanía, ha determinado un precio de 600 euros/metro cuadrado de suelo urbanizado.

Cuando Parc Sagunto está ofertando.
.
.
, bajó los precios en mayo de este año y está ofertando suelo urbanizado en un entorno de entre 150 y 260 euros el metro cuadrado.

Esa ZAL no solamente es cara por la desmesura del gasto, sino porque además provocó un coste social, un coste ambiental, un coste paisajístico y cultural, que son externalidades que no se contemplaron en su momento, pero que supusieron lo que muchos expertos llamaron la batalla de La Punta.

Desde el principio, desde los años noventa, cuando a mediados de los noventa la autoridad portuaria y el Ayuntamiento de Valencia planificaron la destrucción de 750.
000 hectáreas.
.
.
, 750.
000 metros cuadrados de suelo de especial cualificación agraria, suelo que estaba cultivado desde generaciones, suelo del que se tenían referencias desde hacía siglos, suelo que albergaba barracas y alquerías centenarias, con más cien familias viviendo allí, desde ese primer momento hubo una oposición por parte de los sectores expertos en la materia que cuestionaban la ubicación de la ZAL -la ubicación-, por razones ambientales, por razones paisajísticas, por razones agrícolas, pero, también, porque además la ZAL no podría crecer jamás, porque el espacio donde se ubica la ZAL es un espacio de conexión entre la desembocadura del antiguo río Turia, el Parque Natural de la Albufera y la ciudad.
Y, por tanto, es un enclave estratégico para evitar lo que se llama el efecto isla de calor, para permitir el aireamiento de la ciudad de Valencia, para permitir la conexión verde de espacios que son de valor incalculable para esta ciudad y para el conjunto del Mediterráneo.

Quiero recordarles que el informe Dobris de la Unión Europea advertía ya en 1995 que solo quedaban seis huertas mediterráneas de esas características en toda la ribera del Mediterráneo.
Una se enclavaba en Valencia y uno de sus elementos más representativos era la huerta de La Punta.
Por tanto, la ZAL nació mal, se diseñó mal, nació pequeña, se ubicó donde no tocaba, costó una fortuna y provocó un mal.
.
.
, provocó un daño social irreparable.

Quiero recordar a las más de cien familias que perdieron forzosamente sus viviendas, que vieron.
.
.
, entre los años 2000 y principio del 2003 vieron derribadas sus alquerías, sus barracas, las viviendas que habían habitado desde generaciones.

Quiero recordar a esas personas a las que el Ayuntamiento de Valencia (aplaudiments) les prometió, junto con la autoridad portuaria, les prometió en el año 2002 151 viviendas de realojo, solo se llegaron a construir 76 y, debido al precio, 120.
000 euros por unidad, que superaba incluso el precio de expropiación de sus antiguas alquerías, no pudieron ser realojadas.

Quiero recordar a la gente que murió sin ver las viviendas de realojo construidas.
(Aplaudiments) 

Miren, la ZAL del puerto de Valencia es pequeña.
Lo dice hasta la propia autoridad portuaria, que está ya buscando otras ubicaciones, incluso en Riba-roja, para buscar nuevas ZAL.

Y nosotros decimos: hay tres millones de metros cuadrados vacíos en Parc Sagunt.
Un proyecto público.
Un proyecto que solo alberga en este momento a tres empresas.
Un proyecto que además es un nodo de comunicación para el ferrocarril con Teruel y Zaragoza, que es un nodo de comunicación para la exportación de vehículos fabricados en la zona interior de Zaragoza, Valladolid, etcétera.
La conexión con el puerto seco más importante de España, que es el puerto de Zaragoza Plaza.

Por tanto, nosotros creemos que hay que reestudiar y reubicar la ZAL.
Y no lo decimos nosotros.
Por dos veces el Tribunal Supremo ha anulado el plan especial de la zona de actividades logísticas del puerto de Valencia.
Por dos veces, en el 2009 y en el 2013, el Tribunal Supremo ha dicho que el plan especial que se redactó en su momento para desreclasificar los suelos de especial protección agrícola para hacerlo suelo industrial era nulo.
Y ahora se pretende hacer un nuevo plan y se quiere seguir ligando el futuro de la ZAL a las decisiones erróneas de planificación del Partido Popular.

En los años noventa, a principios de los años dos mil, se cuestionó desde todos los puntos de vista -económico, ambiental, paisajístico, social y cultural-, la ubicación de la ZAL.

Hay contratos de esa ZAL que están sometidos a investigación judicial.
Quiero recordar que existe todavía.
.
.
, el expresidente de la autoridad portuaria y otros directivos vinculados a Valencia Plataforma Intermodal, que están sometidos a investigación por el juzgado de instrucción número 14 en una pieza que está investigando determinados contratos.

Quiero decir que esos 160 millones que ahora se esgrimen como coartada para seguir empecinados en mantener la ZAL en La Punta, tienen también mucho que ver con transferencias de efectivo millonarias que se hicieron desde la autoridad portuaria a Valencia Plataforma Intermodal.

Quiero recordar que en Valencia Plataforma Intermodal trabajan exasesores de consellers de infraestructuras y transportes del Partido Popular.
Y tenemos los nombres.
(Aplaudiments)

Quiero recordar que no se puede.
.
.
, este gobierno no puede.
.
.
, y estas Cortes no pueden permanecer en el error.
No pueden seguir anudando una cadena de errores y, por defectos de la planificación, por intereses económicos en los que no vamos a abundar ahora, hagan.
.
.
, obliguen a todos a pasar por una zona de actividades logísticas que, como he dicho, no tiene demanda, es minúscula, es inútil y es extremadamente cara.

Nosotros proponemos que se aproveche el momento para estudiar la reubicación de la ZAL en Sagunto y se busque el consenso con las administraciones implicadas para dar una solución que signifique, al menos, revertir en términos morales, en términos ambientales, en términos paisajísticos la ZAL a sus orígenes, que era la del uso tradicional agrícola.
Y si no, al menos, que se busque una solución amable, blanda, con el consenso de los vecinos, porque no podemos olvidar que la ZAL ha generado situaciones de ocupación ilegal en el entorno del preparque con bases ilegales de contenedores.
Está arruinando la vida de los vecinos de Nazaret y está arruinando la vida de los vecinos de Castellar-Oliveral y otras pedanías de Valencia.
Y eso, sin haber entrado en funcionamiento.

Y nosotros decimos que no debería de entrar en funcionamiento nunca en sus actuales condiciones y sin el consenso de las administraciones implicadas y, sobre todo, sin el respeto a los vecinos tradicionales del entorno.

Muchas gracias.
(Aplaudiments) 

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Montiel.

El senyor Montiel ha presentat dos esmenes en nom del seu grup i, ara, la diputada proponent ens ha de dir si les accepta o no.

Senyora García, quan vosté vullga.

La senyora García Jiménez:

Muchas gracias, presidente.

Señor Montiel, con todo el respeto que le tengo, usted ha basado su discurso en la parte sensible y en lo social.

Tengo que reconocer que nosotros ya en aquel momento, cuando hicimos la interpelación, lo dijimos.
Nosotros no hemos estado o no pusimos en marcha esa zona.
No pusimos en marcha la ZAL.
No pusimos en marcha ese plan especial.
No hicimos nada.
Fueron otros partidos, que ni los voy a defender, ni los voy a justificar -está ahí.

Simplemente, lo que nosotros hemos hecho aquí es poner unos puntos, unos puntos de obligada.
.
.
, realización, en la que yo no he visto que se ha referido a sus puntos.
Pero, bueno, vamos a decir que en el punto este de Â«iniciar con urgencia estudios necesarios para la implementación de una auténtica ZAL -una auténtica ZAL, pero bueno- dimensionada, según las necesidades actuales y futuras del puertoÂ», esa sí que se la vamos a aceptar, tal cual como está.
Me parece correcto.

Pero me parece correcto, una vez que se desbloquee la que tenemos ya.
Yo no pido que se haga más grande ninguna ZAL en estos puntos que he puesto aquí y no pido que se haga más grande la ZAL de Valencia.
Simplemente, lo único que he dicho es: desbloquéenla.
Desbloquéenla ya, que el Consell la desbloquee.
Que todas las medidas que están adoptando que se haga ya rápidamente, no por nada, porque, aunque sean 30 hectáreas, son muchas hectáreas -ya les gustaría a muchos a tener 30 hectáreas-, por lo menos que se pongan.
Que ese dinero que se ha invertido ahí, que ha invertido toda la Comunidad Valenciana, que se ponga en marcha, que vengan empresas y que todo esto se ponga en marcha.
Porque sí que es verdad que hay empresas que quieren ubicarse en esa zona.
Quieren ubicarse.
Por lo tanto, simplemente.
.
.
, -y, además, es que parece que yo sea la defensora de la ZAL- simplemente es que lo que busco es que se desbloquee para que genere empleo y riqueza, nada más.
Y empleo a la gente cercana que está allí, a la gente que está viviendo en aquella zona cercana, porque el empleo será para esas personas.
Esa, por una parte.

Y la otra, la que nos comentan ustedes en la que.
.
.
, dotar de la ubicación de la actual ZAL es.
.
.
, Â«encara buida i les seues dimensions no van a ser mai les adequades per les necessitats reals del portÂ».
Ja li he dit el que haurien de llevar.
Ja li he comentat el que haurien de llevar d'esta part.
Si vosté ho accepta d'esta, li acceptarem eixa part simplement.
Si no, no, perquè desvirtua totalment el que estic demanant.

Jo estic demanant que, primer, se desbloquege la ZAL que tenim ací en València i, després, que se busquen altres solucions, que jo no li he ficat en ningun moment que fóra la ZAL de Sagunt o la zona de Sagunt.
No, sinó que busquen ells, el Consell, les zones que creguen convenients, sempre que tinguen, com dic ací, busquen una zona que siga de menor afecció ambiental, paisatgística i millor eficiència en inversions.
Però res més.
Primer, desbloquegem la que tenim, que hem invertit molts diners, i després busquem una altra situació, una altra que siga viable, per descomptat.

I altra cosa que li he de comentar també, perquè el que diu, revertir la ZAL, ja va dir el president, no ho vaig dir jo, ho va dir el president, que això no podria ser perquè econòmicament és impossible per a la gent que ja ha passat.
I no estic conforme en el que li va passar a la gent i com va passar.
No ho justifique.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora García.

Pel que hem entés, accepta una de les dues esmenes.

Hi ha dues esmenes.
.
.
, sobretot per saber quina és l'esmena que s'incorporaria al text original.
En tot cas, no tinc ara la referència, el registre d'entrada.
Quina seria: la primera?
La segona?
(Veus) Sí.
És la primera.
Efectivament.

Bé, ja sabem que el ponent de la moció subsegüent accepta incorporar al seu text l'esmena registre d'entrada 42.
587.
D'acord?

Vist açò, si el senyor Montiel vol fer.
.
.
Sí, té vosté dret, senyor Montiel.
Des de l'escó.

El senyor Montiel per a rèplica a la senyora García.

El senyor Montiel Márquez:

Sí, señora García, yo creo que, además de dar datos sociales, que no sentimentales, eh, dar datos reales…, quiero recordarle que, por ejemplo, simplemente porque lo puede usted buscar en la hemeroteca, hay un libro de 1999, editado por la Universidad de Valencia, en la que veinticinco expertos universitarios ya advertían, se llamaba Los valores de La Punta, y ya advertía de los problemas que plantearía aquella ubicación.
A pesar de lo cual y también a pesar del dictamen del Consejo Valenciano de Cultura de 9 de mayo del 2000, hablando de la defensa de la huerta, a pesar de ello se siguió con las actuaciones en La Punta.

Y quiero advertirle también que hubo un dictamen del Departamento de Filosofía Moral de la Universidad de Valencia que planteaba la expulsión de los vecinos de La Punta, en términos de derecho comparado, y lo comparaba con los traslados forzosos de poblaciones que había condenado las Naciones Unidas y el Pacto internacional de derechos políticos de 1958.

Pero no voy a seguir con temas sentimentales, que piensa usted que son sentimentales, pero no lo son.

Les voy a dar datos.
El puerto recibe ahora 5.
000, 5.
000 camiones diarios.
El puerto de Valencia es el primer puerto del Mediterráneo y el primer puerto de España en tráfico de contenedores.
Es el quinto puerto de Europa.
Y quiere seguir creciendo y quiere seguir compitiendo, dice el señor presidente de la autoridad portuaria.

Bueno, eso necesita una ZAL que pueda ir ampliándose en función de las necesidades.
La actual ZAL además de ser cara, de estar vacía, porque está vacía, es decir, si hubiera…, no hay ningún impedimento jurídico para que la ZAL se ocupe.
No lo ha habido.
Desde 2011 se levantaron todos los impedimentos jurídicos para la ocupación.
Nadie ha pedido ubicarse, nadie ha comprado a ese precio, nadie va a comprar, salvo que nos hagamos trampas al solitario, como hace VPI logística que compra con dinero de la autoridad portuaria parcelas a Sepes, y aquí seguimos aumentado la deuda, porque Sepes fue quien expropió, una entidad pública del ministerio.

Quiero decir, no sigamos tal… Porque resulta que también la misma autoridad portuaria está comprando parcelas en Sagunto y ahí las tiene, vacías, que están devaluándose, porque las compró en el momento más caro y resulta que Parc Sagunto, SL, hace tiempo que va bajando los precios.
Con lo cual yo no sé a qué juega la autoridad portuaria.
¿A perder?
¿A seguir perdiendo?
¿A mantener una estructura financiera y un juego de entramados que tiene que ver también con otros asuntos en los que no vamos a entrar hoy, como es la Fundación Valenciaport y otras adjudicaciones, y otros…?
Es que no sé a qué juegan.

Entonces, yo creo que lo solvente, lo necesario, para no estar dentro de cuatro días abriendo otra ZAL en Ribarroja, y luego a lo mejor otra en Manises, y luego a lo mejor otra en Burjassot, y tener un salpicado con un tráfico de camiones pesados permanente en el área metropolitana, es directamente irse a Sagunto, donde la autoridad portuaria ya tiene parcelas y donde se puede comprar hoy barato.

Y lo otro, pues dicen en valenciano més val perdre, que més perdre.
 Si ya se han perdido 160, vayamos a minimizar las pérdidas.
Pero que no piensen que se puede recuperar eso cargándoselo a compradores que no existen.

Por tanto, yo creo que es razonable pensar que esa ZAL necesita un tratamiento específico que tiene que ver con el enclave territorial que ocupa y con su elemento articulador, que lo dice además el Plan de acción territorial de la huerta, que está ahora mismo en trámite de información pública, acaba de cerrarse el plazo de alegaciones.
Dice que tiene que ser un elemento vertebrador entre la antigua desembocadura del río, que tiene que darse una solución ahí, para los vecinos de Nazaret.
Algo parecido al parque de Cabecera, pero en el litoral.
Con el área, con el entorno del preparque y el parque de la Albufera y con la conexión con la ciudad.

Por tanto, de verdad, nació mal, se diseñó mal, y fue un empecinamiento y fue además un empecinamiento terrible.
Yo recuerdo al delegado del gobierno de aquel momento con el que tuvimos que hablar para intentar evitar las cargas de la policía, el desalojo forzoso de las personas que allí vivían, yo estaba allí y el delegado del gobierno se llamaba Francisco Camps.
No lo olvidaré nunca.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Montiel.

Per a replicar la intervenció al senyor Montiel, senyora García, té vosté…

La senyora García Jiménez:

Gracias, presidente.

Como ya le he comentado antes, de las malas gestiones que han hecho otros partidos políticos, nosotros, la verdad es que no nos vamos a meter ahí, no nos vamos a meter porque no las hemos hecho nosotros.
Yo, simplemente, o en nuestro Grupo Ciudadanos, lo único que le estamos diciendo es, vamos a desbloquear esa ZAL, vamos a apoyar para que se desbloquee esta ZAL.

Sé que ya lo ha dicho el…, el director no, de puertos, el presidente, perdón, el presidente de puertos, Aurelio Martínez, de que se va a quedar pequeñita.
¿De acuerdo?
Pero está ahí.
Se ha invertido mucho dinero.
Que sea el Consell quien decida, quien decida si en un momento determinado hay que buscar otra zona como la que hemos puesto, que estudien cuál es la más viable, que vean, que hagan su faena, que es esa, la de estudiar otras zonas determinadas.

Aquí lo único que hacemos es ponerle una vía o una ruta de trabajo para que empiecen esos trabajos, para que se inicien ya.

También el presidente portuario también comentó que si una ZAL no está al lado del puerto ya no se denomina una ZAL, se denominará de otra forma, pero no se denomina ZAL.
Por lo tanto, las ZAL para ser efectivas tienen que estar al lado del puerto.

No vamos a hacer más grande esa ZAL que ya tenemos ahí, no vamos a quitar más trozo de huerta, yo no quiero que quiten más trozo de huerta, no quiero que se invierta en infraestructuras quitando huerta.

Simplemente lo que hay vamos a reutilizarlo, vamos a aprovecharlo, vamos a ponerlo en marcha, porque está ahí parado, es lo único que se pide: desbloquear esa zona y lo antes posible, y lo antes posible.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora García.

Senyories, ara, per als grups que no han presentat esmenes i perquè fixen la seua posició sobre la moció subsegüent, amb l'autoesmena, amb la incorporació de l'esmena registre d'entrada 42.
587, que ha estat acceptada per la ponent.

En primer lloc, el Grup Parlamentari Compromís té la paraula per a fixar la posició sobre esta moció subsegüent.

Quan vosté vullga.

La senyora Bachero Traver:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Consellera.

El passat mes d'octubre, dia 19, ja va comparéixer davant aquesta cambra i va manifestar que l'actuació de la ZAL no s'hauria d'haver fet mai de la manera que es va fer, ni des del punt de vista formal ni en el contingut.
I amb açò estem totalment d'acord.

La iniciativa que va nàixer fa més de vint anys, que des d'un principi va generar polèmica, ha patit una total falta de planificació, i a dia d'avui segueix sense tenir cap activitat.

Ha estat mal tramitada des d'un principi i ha generat problemes greus a molta gent.
Les expropiacions van ser traumàtiques amb desallotjaments i enderrocaments d'alqueries.
La confrontació social no va poder frenar el pla, però la justícia en dues ocasions va anul·lar el pla especial de la ZAL per deficiències en la tramitació.

El Tribunal Superior de Justícia va ratificar el que va decidir el Suprem en 2009, és a dir, que la resolució de l'anterior conseller de Medi Ambient, Aigua i Urbanisme, Juan Cotino, per la qual es va aprovar definitivament el Pla especial modificatiu del Pla general d'ordenació urbana en València, amb expedient d'homologació per a desenvolupar la ZAL, ha de ser declarat nul perquè és contrari a dret.

D'aquesta forma, el temps els va donar la raó als afectats.
Però amb açò es van quedar, perquè l'esmentada sentència no parla de reversió dels terrenys, ni de responsables ni de conseqüència alguna per haver destruït l'horta de La Punta de forma irreparable.
Per tant, els afectats ho van qualificar de victòria moral, que de poc els servia perquè ningú els va retornar les seues cases ni la seua vida en La Punta.

Com ve va dir el senyor Montiel en la pregunta que li va fer, senyora consellera, va ser un malson.
Va ser un malson per a moltes famílies que va destruir vora setanta hectàrees de l'horta productiva de La Punta per a construir la fracassada ZAL.
Vora 750.
000 metres quadrats d'una de les millors hortes litorals d'Europa en plena producció van ser destruïdes.

El passat 13 de gener el comité assessor del port de València va acordar la reactivació de la ZAL del port.
La comissió port-ciutat té l'objectiu d'aconseguir l'impuls de la integració territorial i, per primera vegada, tenen un fòrum de diàleg representant de les ciutats afectades, la Generalitat valenciana, el port i l'estat.

Des de Compromís, una de les nostres prioritats és la recuperació de l'horta, i per això volem posar fi al procés de degradació d'un terreny singular, apostant per la protecció, la regeneració d'un espai viu i productiu.

Amb el pla de l'horta afegirem la protecció d'unes 1.
600 hectàrees noves, un 15% més que ara, acabant amb la pressió urbanística a què estaven sotmeses.
A més d'estar ja en marxa l'avantprojecte de llei de l'horta, cosa que aplaudim, senyora consellera.

El passat 16 de juny el president de l'Autoritat Portuària de València va comparéixer en la comissió d'obres públiques i transport a Les Corts quan es van donar dades i xifres defensant la necessitat d'aquesta zona logística que resulta clau per a mantindre la posició com a primer port del mediterrani en trànsit de contenidors.
Una posició que contribuïx a recolzar les exportacions de les nostres indústries i el creixement econòmic en el nostre territori.

Però, bé, vista l'ocupació dubtosa que té aquest territori, perquè està clar que l'horta està protegida, és horta protegida, i açò ja no es tracta de voluntat política, senyora García, no es tracta que es puga canviar la voluntat política perquè legalment és horta protegida, i a més la gent d'allí va a estar en contra.

Per tant, estem més d'acord amb la línia que ha defensat el senyor Montiel que amb la que defensen vostés, perquè per més que els diga que només miren la part sentimental, és que si estudiem i analitzem la qüestió des de la part econòmica tenim el mateix.
Serà un tràmit llarg, serà farragós.
A banda tenim dos sentències judicials que diuen que no s'ha de fer allí.
I encara que ho aconseguírem en el final de tot el tràmit, el que al final tenim és un lloc molt menut on no cap tot el terreny que necessitem per a poder donar lloc a esta ZAL.

Considerem que seria molt millor que es situara o bé en el port de Sagunt o en altres terrenys, com ja s'ha dit, en Riba-roja o Xiva.
Però no continuar insistint en aquesta ZAL, que ja hi ha dos sentències judicials que ens diuen que és errònia la situació i que si va ser un error, doncs error sobre error només pot donar lloc a un altre error.

Gràcies, senyories.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, diputada Bachero.

Vol fer rèplica?
Té vosté el dret.
Ja, per si volia fer rèplica conjunta.

Però vol fer la rèplica a esta intervenció.
.
.

Quan vosté vullga.

La senyora García Jiménez:

Señora Bachero, simplemente me gustaría saber si usted se ha leído esta enmienda que hemos presentado, que enriquece el texto, en la que simplemente ponemos en el primero que se establezcan líneas de actuación conjuntas con el Gobierno de España, Generalitat de Valencia y Ayuntamiento de Valencia para desbloquear esta situación.

La consellera ya lo está haciendo.
Es que no sé dónde está el problema.
¿Están cuestionando la faena que ya está realizando la consellera y la faena que está realizando su socio en el ayuntamiento?
Es que no, no… Son cosas que no veo.

Porque según comentó, cuando hizo la intervención su señoría la consellera, dijo que en este plan especial se están recogiendo las peticiones de puesta en común del ayuntamiento y del puerto.
O sea, que en este plan especial, que se está estudiando, se está recogiendo el aumento de la franja verde que discurre paralela de la autovía CV-500; conectar el núcleo de Nazaret y el puerto por medio de un carril bici, ampliación de la zona verde y rediseñar el viario perimetral de la ZAL; preservación del patrimonio histórico y paisajístico.
Si lo están recogiendo.
Si su socio en el ayuntamiento, Ribó, ya lo está recogiendo.
No sé, es que veo que son peticiones que realmente se están haciendo, que se está gestionando.

Y luego, en el segundo, que se inicien estudios de la búsqueda de nuevas ZAL en los puertos de interés general del estado.
O sea, que se busquen otras situaciones, pero que se desbloquee la que ya se ha invertido.
¿Saben que reinvertir…?
O sea, el volver otra vez al estado natural en la que estaba esa ZAL, que nadie queremos, en la situación tal cual como ha dicho usted, de la forma que se realizó -ninguno estamos conformes, en eso estamos de acuerdo-…, pero realmente lo único que estamos poniendo es…, esa zona ya está hecha, se ha invertido mucho dinero.
¿Qué vamos a hacer ahora, dejarlo a perder?
¿Que pasen por ahí las lagartijas?
Simplemente, no lo veo lógico.

Entonces, los únicos que pongo…, simplemente le pido, señora Bachero, que se lea lo que estamos pidiendo, y estamos pidiendo para inversiones también aquí en la Comunidad Valenciana.
Si es que realmente todos los puntos que hay sobre la mesa son lógicos y razonables.
No hay ninguno que…, no sé, que sea incoherente con lo que estamos defendiendo, tanto en las comisiones de obras públicas como en estos plenos.

Por lo tanto, me sorprende un poco su posición.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora García.

Senyories, en tot cas, sí que els agrairia -ara li donaré la paraula a la diputada Belén Bachero-…, perquè l'esmena que accepta la senyora García versa sobre el text original, però com vosté ha presentat una esmena de modificació, no és una modificació del primer punt.
Sí que m'agradaria que concretaren esta situació perquè és un poc… (Veus) Seria, en tot cas, no de modificació sinó d'afegir o complementar el primer punt de l'esmena que vosté ha…, que el Grup Ciudadanos ha presentat.
(Veus) Ara mos ho aclarixen.
Però és que és un poc… Ara li… Sí, primer contestarà en rèplica la senyora Bachero a la senyora García.
Però, en tot cas, sí que li agrairia que mos aclaririen este…, perquè el debat fóra clar sobre quin text estem parlant.

Senyora Bachero, té vosté la paraula en rèplica a la diputada García.

La senyora Bachero Traver:

Gràcies, president.

Senyora García, en primer lloc, no entenc molt bé què vol dir quan diu: Â«Mi socio en el ayuntamiento, Ribó.
Â» Ribó no és soci meu en cap lloc.
Ribó és l'alcalde de València i és membre de Compromís.
Si és això el que volia dir, però no és soci meu en cap lloc.
I els seus socis de govern és el Grup Socialista.
No sé.
Crec que no ha quedat molt clar el que volia dir.

Després diu que Â«se lea lo que estamos pidiendoÂ».
Clar, mosatros ja hem llegit el que estan demanant, però és que hem de tindre en compte que açò sorgix d'una interpel·lació que li fa vosté a la consellera.
Se suposa que si interpel·la a la consellera és perquè considera que no ho està fent.
En la intervenció que va fer l'altre dia vosté li tirava en cara que no s'estava fent res i ara resulta que presenta una moció subsegüent que recull justament tot el que està fent la consellera.

Aleshores, no té massa sentit.
Les mocions subsegüents no són per a ficar ahí tot el que ja està fent el govern i després dir: Â«¡Ay, lo ha presentado Ciudadanos.
Â» És que, clar…

I després, per a continuar defensant que jo li vote a favor del seu, me diu: Â«¡Hombre!
, pero si el primer punto ya lo están haciendo, Si el segundo también.
Si es que eso ya lo está haciendo el gobierno.
Â» Aleshores, ¿per a què presenta una interpel·lació a la consellera i després una moció subsegüent?
És que, clar, el rigor se l'ha d'aplicar vosté i entendre en el tràmit parlamentari què és un interpel·lació, què és una moció subsegüent i quan se fa cada cosa.

Després, quant al debat que estem tenint ara, també està ocorrent que quan vosté s'està referint a la primera proposta que va presentar i després ha presentat una esmena, ara ja no tenim clar ningun membre de cap grup parlamentari què és el que estem defenent, perquè, en teoria, quedaria la seva esmena, que vosté se va autoesmenar, i el que accepta de Podem.
Això és el que en teoria quedaria.

Però si li sembla a la presidència, fem una pausa per a poder aclarir què és el que estem debatent i quina…, ara mateixa què és el que hi ha en actiu, perquè…

El senyor president:

Senyories, efectivament, n'hi ha una certa confusió, però jo el que entenc, i em pot corregir la proposant, és que el que estem debatent és l'esmena al mateix text que fa el Grup Ciudadanos, que és de modificació, i s'afegiria al primer punt no com a modificació que diu l'esmena al text original del Grup Podemos, sinó jo entenc que com a addició al primer punt.

I, per tant, li donaria la paraula a la senyora García per a aclarir este punt específic.
Això és el que jo entenc que estem en estos moments debatent.

Sí, senyora García.

La senyora García Jiménez:

La enmienda que nosotros pedimos.
.
.
, se ha puesto de modificación, tenía que haber puesto de sustitución.
Ha sido un, un.
.
.
Sustituye al texto inicial, modifica el texto inicial.
Y ya está.
Y se presentan aquí en total.
.
.
, en total, estamos presentando cinco puntos, que es lo que estamos pidiendo.
¿Vale?
Y el de Podemos también se añade, por supuesto, por supuesto.
¿Vale?

El senyor president:

L'esmena primera, registre d'entrada 42.
587, que vosté accepta com a addició.
.
.

La senyora García Jiménez:

Correcto.

El senyor president:

.
.
.
al primer punt.
No com a modificació, sinó com a.
.
.

La senyora García Jiménez:

Lo añadiría en el segundo punto, por favor.

El senyor president:

¿El segundo?

La senyora García Jiménez:

Sí.
(Veus) Esa es de adición.

El senyor president:

D'acord.

La senyora García Jiménez:

¿Correcto?

El senyor president:

Addició al segon punt.
(Veus) Té vosté també raó.
(Rialles) Senyoria, vosté ha presentat una modificació però al primer text.
(Se sent una veu que diu: ¿No seria més pràctic fer una pausa?
)

Sí, sí, fem una pausa de cinc minuts per a saber exactament de què estem debatent.
Cinc minuts exactes, ¿eh?
Se suspén la sessió durant cinc minuts.

(Se suspén la sessió durant uns minuts)

El senyor president:

Senyories, es reprén la sessió.

Senyories, m'informen que -vaig a donar lectura per a saber de què estem debatent- que s'ha arribat per part del ponent i l'esmenant a un acord, que és el següent i sobre el qual fixaran posició tant el Grup Socialista com el Grup Popular.

L'acord és el següent, sobre l'esmena del mateix Grup Ciudadanos el primer punt quedaria redactat de la següent manera: Â«Que se establezcan líneas de actuación conjuntas con el Gobierno de España, Generalitat valenciana y Ayuntamiento de Valencia para desbloquear la ZAL, zona de actividades logísticas, del puerto de Valencia y su puesta en funcionamiento con una solución respetuosa con el entorno.
Â»

El segon punt se suprimiria o, millor dit, es canviaria per l'esmena primera del Grup Podemos, que es la enmienda registro de entrada 42.
587, que figuraría como segundo punto, se sustituiría por el punto de Ciudadanos.
Eso es el acuerdo…

Sí, señora García.

La senyora García Jiménez:

Simplemente recordar, señor presidente, que hemos quitado la palabra auténtica después de implantación de una ZAL dimensionada, no auténtica, una ZAL dimensionada.
Hemos quitado la palabra auténtica en esa enmienda.

El senyor president:

En tot cas, sí que agrairia que m'ho passaren per escrit firmat pels dos grups i a efectes de tramitació per la resta.
Però ho dic jo a efectes de continuar el debat.

Efectivament, vosté assenyala correctament que en el segon punt, que la redacció del Grup Ciudadanos seria substituïda per la primera esmena del Grup Podemos, la paraula auténtica és suprimida.
D'acord?

I el segon punt quedaria: Â«Iniciar amb urgència els estudis necessaris per a la implantació d'una ZAL dimensionada, segons les necessitats actuals i futures dels ports dependents de l'Autoritat Portuària de València, atenent l'existència de terrenys vacants i en condicions de ràpida ocupació en Sagunt.
Â» D'acord?

Senyories, açò és el que anem a debatre i sobre el que fixaran posició la resta de grups.
En primer lloc, la il·lustre diputada Sandra Martín, en nom del Grup Socialista.

La senyora Martín Pérez:

Gracias, presidente.

Señorías.

Hemos asistido a una transaccional de todos los grupos.
La diputada María José García decía hace un momento, recordaba a Brad Pitt, yo me he sentido a veces en estos momentos como en el camarote de los hermanos Marx donde entran enmiendas, salen enmiendas, transacciones, escritos.
La verdad es que lo que iba a decir poco tiene que ver con lo que me va a tocar decir ahora, porque durante el transcurso de la mañana ha ido cambiando.

Pero creo que en lo que estamos todos de acuerdo y todas de acuerdo es que tenemos un elemento, que se llama ZAL, que está en el puerto de Valencia y que como está ahí tiene que seguir adelante, tenemos que aprovecharlo porque lo que es inviable es volverlo hacia atrás.
Patrimonialmente, eso supondría un coste inasumible y, a parte, la parte sentimental no se podría jamás pagar, ni la parte de devolver los terrenos a su estado original, evidentemente.
Con lo cual tenemos una ZAL 20 años allí, el proyecto parado y tendremos que hacer algo para ponerlo en marcha.

La transacción a la que hemos llegado pues habla de que, efectivamente, de que se ponga en marcha, que va en la línea de la interpelación que usted, señoría, le hizo a la consellera el pasado mes de octubre, aunque no ha quedado muy claro luego en la intervención y en los distintos escritos.
Pero, bueno, entiendo que va en esa línea, que es lo que usted pide es que se ponga en funcionamiento.

Hemos llegado a un acuerdo por parte de todos los grupos para que, indiferentemente de esto, no es incompatible, se pueda estudiar la posibilidad de otras zonas, de otras ZAL en otras zonas, se apunta la zona de Sagunto, pero siempre manteniendo en el puerto de Valencia su propia ZAL.

En los demás puntos hemos estamos todos de acuerdo, lógicamente, pedirle al gobierno de la nación que aumente la financiación, que trate al puerto de Valencia y a todos los puertos, financieramente hablando, con la misma importancia que lo hace con el resto de puertos españoles.
Por supuesto estamos de acuerdo, por supuesto estamos de acuerdo y no ha habido ningún problema en este punto, ni tampoco en lo relativo a que las infraestructuras de las que se dote al puerto de Valencia sean las mismas.

Reivindicamos, nuevamente, el corredor mediterráneo como infraestructura importante y clave para la economía de esta Comunidad Valenciana y para el funcionamiento de nuestros puertos.

Por eso les decía, señoría, que efectivamente parece que nos da un poquito de miedo la palabra ZAL en una situación que hemos heredado, que no nos gusta, que está muy mal hecha, que sabemos que es pequeña, pero desgraciadamente está ahí.
Y desgraciadamente está ahí, hay que aprovecharla, es criterio de este Consell, de la conselleria actual, aprovechar todo lo que existe y darle uso.
Yo creo que esto es algo que se puede hacer perfectamente.
Porque, nos guste más o nos guste menos, la ZAL, aunque nos dé miedo mencionarlo por la mala fama que tiene, es una pieza fundamental para cualquier tipo de plataforma logística, genera economía, genera puestos de trabajo, hace que las empresas se establezcan.
Y, desde luego, creo yo que es necesaria.

Hay que tener en cuenta también que casi todos los puntos que se trataban en la enmienda y que no en el texto original, lo que habla es de cuestiones que la propia conselleria ya está haciendo, como es el caso de reivindicar el transporte ferroviario del eje Valencia-Sagunto-Zaragoza es muy necesario, porque las mayoría de las mercancías entran y salen por allí, con lo cual lo necesitamos.

Por supuesto, decirles eso, que hemos estado de acuerdo porque el resto de puntos se está haciendo, incluso en la ZAL también, hay ya una iniciativa por parte del puerto.
Se ha devuelto, como ya saben, por sentencia del Supremos, se ha anulado la actuación.
Se está volviendo a hacer un plan, un plan especial que tiene que reunir todos los requisitos y que tiene que ser sobre todo respetuoso con el medio ambiente y con el entorno en el que se encuentra.
Con lo cual, yo celebro que hayamos llegado a un acuerdo, que salga adelante la iniciativa, que es lo importante.

Y, sin más, darles las gracias a sus señorías.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Senyories, aprofitant que estan tots els síndics i portaveus i portaveus adjunts, ara que el senyor Mata està d'esquenes, m'acaben de comunicar que la ciutat de València, la ciutat de València no, perdó, les Falles, les Falles, que és una festa que s'expressa molt bé en molts municipis, han aconseguit ser patrimoni immaterial de la humanitat.
(Aplaudiments)

Amb la qual cosa crec que expressem el sentiment del ple, traslladarem una felicitació als impulsors d'esta iniciativa que ens ompli d'orgull i satisfacció a tots els ciutadans que estimem la festa de les Falles.

Senyories, anem a continuar amb el debat, ja sabent i precisant el text de transacció, donem la paraula a l'il·lustre diputat Alfredo Castelló i passaríem, si no hi ha inconvenient, a votació.

El senyor Castelló Sáez:

Muchas gracias, presidente.

Señorías, nosotros podemos seguir aquí, igual que el Consell, arrepintiéndonos de decisiones tomadas hace décadas o podemos mirar hacia adelante, podemos mirar hacia el futuro.
Realmente, la enmienda que se realiza añadiendo como una solución respetuosa con el entorno, nosotros lo entendemos, al igual que ha dicho la compañera Sandra Martín, en el sentido de que la ZAL tiene que entrar en funcionamiento para los fines y los usos que ha sido prevista, pero que, lógicamente, tiene que tener, a la hora de realizar sus actividades, en cuenta el entorno urbano en el que está.
Por lo tanto, lo votaremos a favor.

Lógicamente vamos a votar a favor, también, y más tratándose de mí, el punto segundo.
Si bien he de decirles que no se crean que es oro todo lo que reluce, en el sentido de que se habla de que hay terrenos vacantes en condiciones de rápida ocupación.
Es cierto, los terrenos son de rápida ocupación.
Pero no es menos cierto que existen hoy en día dificultades de conexiones ferroviarias, que están en vías de solucionarse, y también dificultades de conexiones viarias muy importantes con esos polígonos industriales que hay que resolver.

Por eso, como nosotros hemos hecho enmiendas al presupuesto de La Generalitat en ese sentido, les insto a sus señorías a que sean coherentes y que aprueben las enmiendas que ha realizado mi grupo en cuanto a las conexiones viarias de la zona en la que estamos hablando.

Nosotros pensamos que la ZAL de Valencia, por lo tanto, es irreversible y que, por lo tanto, tiene que entrar en funcionamiento cuanto antes.
Se ha mejorado sustancialmente la moción subsiguiente a la interpelación, en primer lugar, en una cuestión técnica, porque llama la atención cómo mociones subsiguientes consisten en instar al gobierno de la nación, cuando se supone que proceden de una interpelación hecha a un miembro del gobierno valenciano, no parece que tenga demasiado sentido.
(Aplaudiments)

En este sentido, alabar que se hayan cambiado los términos y que se inste al gobierno de La Generalitat a trabajar conjuntamente con el gobierno de la nación en varios temas que nos parece mucho más acertado.

Les hablaba de hablar del pasado o hablar del futuro y les he hablado de conexiones ferroviarias y viarias.
Y les insisto en que esa es una cuestión que tenemos por delante y en la que tenemos que hablar, como hemos de hablar de polos logísticos y en los cuales comisiones ferroviarias con los puertos no valen para absolutamente nada si no existen polos logísticos.
Les insto también a que voten a favor de la enmienda realizada por nuestro grupo para el presupuesto de 2017, 150.
000 euros para estudios de polos logísticos en toda la Comunidad Valenciana nos parece absolutamente ridículo.

Y también que vayamos más allá, y pensando en futuro, hablemos, por ejemplo, de zonas francas en nuestros puertos.
Como nos preocupa el futuro que les decía, nos preocupa oír al presidente de la Autoridad Portuaria de Valencia decir Â«nos saldría más baratos ser independientes de Puertos del EstadoÂ», en primer lugar, como si eso fuera posible y, en segundo lugar, como si fuera cierto.
Es una boutade, no entendemos por qué razón o por qué motivo se puede decir eso.
¿Sabe de dónde vienen las inversiones que se habla hoy en la prensa?
Precisamente de apuestas del gobierno de la nación.
Es que parece que la Autoridad Portuaria de Valencia no forme parte el complejo Ministerio de Fomento y lo es y vienen de fondos de la Unión Europea, tal y como se dijo ya en el mes de junio y tal y como se dijo en el mes de febrero.
¿Por qué?
Porque el gobierno de la nación pidió esos fondos europeos y se concedieron de 45 proyectos, 7 y de esos 7, 100 millones de euros para la Comunidad Valenciana, que no se les olvide.
Pensamos en futuro, por lo tanto, y demos al césar lo que es del césar.

En cualquier caso, decirles que el corredor mediterráneo, que también tiene relación con esta moción, nos preocupa el futuro.
Pensar que Cataluña pueda ser un buen socio para el corredor mediterráneo nos parece un gravísimo error.
Ellos lo tienen tremendamente claro cuál es su calendario, tremendamente claro…

El senyor president:

Senyoria,…

El senyor Castelló Sáez:

Acabo, presidente.

En cuanto tenga resuelto el puerto de Tarragona tendrán resueltos todos sus problemas, porque el corredor central pasando por Barcelona también va a ser su corredor.
Y, por lo tanto, entender que van a ser unos grandes socios para la Comunidad Valenciana nos parece un tremendo error.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Castelló.

Senyories, anem a passar…

Senyora García.

La senyora García Jiménez:

Simplemente es para comentar.

Agradecer a todos los grupos parlamentarios que al final nos hayamos puesto de acuerdo todos.
La verdad es que esta enmienda se presentó con mucha premura, por lo tanto la verdad es que no han tenido tiempo para mirarla y estudiarla.
Y aceptar también el tono con el que se ha hablado.

Y comentar simplemente una cosita.
Cuando se ha comentado a veces de que se está haciendo, lo digo porque sale en las noticias de prensa, no que lo vea, entonces se mete en el punto número 1 una coletilla de una enmienda, porque hay una persona que no se cree todo lo que se está haciendo.

Y después tampoco está mal recordarle al Consell que hay una hoja de ruta y que se debería de seguir.
Y pienso que vamos todos en el mismo.

Muchísimas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora García.

Senyories, anem a votar l'esmena transaccional, que el primer punt quedarà de la següent manera: Â«Que se establezcan líneas de actuación conjuntas con el gobierno de España, Generalitat valenciana y Ayuntamiento de Valencia, para desbloquear la ZAL, zona de actividad logística del puerto de Valencia, y su puesta en funcionamiento con una solución respetuosa con el entorno.
Â»

El segundo punto quedaría de la siguiente manera: Â«Iniciar amb urgència els estudis necessaris per a la implementació d'una ZAL dimensionada, segons les necessitats actuals i futures dels ports dependents de l'Autoritat Portuària de València, atenent l'existència de terrenys vacants i en condicions de ràpida ocupació en Sagunt.
Â»

La resta de punts, el tercer, quart i quint quedaria d'acord amb l'esmena que presenta el Grup Ciudadanos, registre d'entrada 42.
586.
En tot cas, sí que els demane que ens facen arribar a la mesa l'escrit amb la signatura de tots els grups.

Senyories, doncs anem a votar.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queda aprovat el punt amb la unanimitat dels 89 diputats i diputades presents.

Sí?
Senyora Mollà, per a.
.
.
?

La senyora Mollà Herrera:

Simplement per una qüestió de.
.
.
Com que aquí apareix que hem votat l'Agència Valenciana de Seguretat, fer constar que, encara que aparega, no hem votat això.
Ho dic per si després, quan s'arreplega, entre el sistema informàtic i la.
.
.

El senyor president:

Té raó, té raó, sí efectivament.

La senyora Mollà Herrera:

Val?
Simplement, aixina ho ratifiquem, i a qui ho transcriga.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies, per la puntualització.
Efectivament, hem fet una variació dels punts de l'ordre del dia, atenent les exigències d'agenda de la consellera, a la qual agraïm la seua presència ací.
I efectivament, ho tindrem en compte.

Moció subsegüent a la interpel·lació al conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball, senyor Rafael Climent González, sobre la política general del Consell per a atallar els alts índexs ja endèmics d'economia submergida en diversos sectors del nostre territori, presentada pel Grup Parlamentari Podemos-Podem (RE número 38.
410, BOC número 125)

El senyor president:

Senyories, sense més dilació, passem al tercer punt de l'ordre del dia.
Després parlarem del projecte de llei.
I a tal efecte, li donem la paraula per a presentar la moció subsegüent a la interpel·lació, al senyor Estañ, que defensarà la seua moció subsegüent.

(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Carmen Martínez Ramírez)

La senyora vicepresidenta primera:

Hi ha una esmena transaccional, signada per tots els grups parlamentaris, a efectes de tramitació, per Ciudadanos i.
.
.
Només per Ciudadanos, entenc.
I el senyor Antonio Estañ va a defensar la moció amb un temps màxim de huit minuts.
I després, la resta, de menor a major, durant quatre.

El senyor Estañ García:

Moltes gràcies, presidenta.

En primer lugar, dar las gracias también al resto de grupos parlamentarios por la predisposición y el interés para llegar a esta enmienda transaccional.
Lo trataba de explicar en la interpelación, el problema fundamental de la economía sumergida en nuestro país, ya con un paro estructural, no es que esté invisibilizada o normalizada, que ya es suficientemente malo.

Lo peor es que desde algunos sectores se ha propuesto como una solución, diciendo que no se puede combatir la economía sumergida, porque esto implicará que aumentará el paro, a costa de la precariedad y los derechos laborales, que la economía sumergida implica.
Esta forma de entender la política y la economía responde más que a una herramienta para transformar la realidad, en entender la política y la economía como maquillaje o baile de números.

Venimos viendo reiteradamente cómo el objetivo de muchas medidas no es tanto reducir las tasas de paro, porque esto implique una mejora de las condiciones de vida, de poder llegar a fin de mes y tener al fin y al cabo una vida digna, que es para lo que las políticas deberían servir, sino que responden a poder mover unos numeritos en unas gráficas, que legitimen una determinada gestión, pudiendo decir que se ha bajado el paro, mientras la miseria aumenta.

Estamos acostumbrados a que cuadren las cifras, pero dejándonos a mucha gente en el camino, en algunos casos incluso empujando a la gente fuera del camino.
Y así, en los últimos cinco años, en España se han creado alrededor de 43.
500 empleos netos, pero el paro ha bajado en casi 700.
000 personas, aunque siga en porcentajes de auténtica urgencia social.

Si hacen la resta, significa que 660.
000 personas han dejado de buscar trabajo o han emigrado, o se han jubilado, o simplemente no registran su actividad por cauces regulares.
En muchos casos, tener gente fuera de las cifras, mientras estas cuadren, como permite la economía sumergida ha sido sueño para algunos, pesadilla para otros, muy poco pan y de mala calidad para hoy, y mucha hambre para mañana.

Algo que, al fin y al cabo, explica la ausencia de medidas realistas y prolongadas en el tiempo, para resolver una situación que es endémica en nuestro país y crónica en algunos sectores de nuestra comunidad.

Lo destacaba en la intervención anterior, es difícil acotar y medir los porcentajes y los datos de la economía sumergida, por motivos evidentes, pero los diferentes estudios siempre colocan a nuestro país, y en concreto a nuestra comunidad valenciana por encima de la media, siendo la provincia de Alicante, dijo el ministerio de empleo, el que nos situaba como la primera a nivel estatal.

Liderando estadísticas en infracciones laborales: 2.
789 en total, valoradas en unos 12 millones de euros.
Estas infracciones están presentes en distintos sectores de nuestro modelo productivo y con distinta penetración.

Aunque la precariedad laboral se haya hecho general, fruto de un modelo de país erróneo que hace de los bajos salarios los pocos derechos y la mucha carga de trabajo un sistema, la economía sumergida es un fenómeno más clásico y más endémico en algunos ámbitos que en otros, como se comenta en la propuesta, como el citrícola, el calzado y la construcción, donde es estructural, y se complementa también ahora con el turístico y el hostelero, como una forma de abaratar costes.

Plantear soluciones a problemas estructurales, en muchos casos con motivos globales, evidentemente no es sencillo.
Se corre el riesgo de parchear la situación, estar unos minutos hablando del tema y luego pasar a otro.
No es realista pensar en que se puede solucionar la economía sumergida o llevarla a niveles de cero.
Lo que sí debería ser realista es pensar que podemos acercarnos a las cifras de países, como Francia o como Alemania, que están en un 10%, y no mantenernos en nuestras cifras que están al lado de Italia y Grecia, con diez puntos más.

Tampoco es realista pensar que el aprobar hoy estas medidas soluciona problemas endémicos que arrastramos cuarenta años, pero sí debe serlo atacar y combatir las diferentes vertientes que tiene este problema, iniciando procesos de transformación que deberán ser mantenidos en el tiempo, contando con el apoyo y la intermediación de las administraciones implicadas, como de los actores sociales.

Así, debemos comenzar, y así lo recoge la enmienda, por coordinar y exigir planes de actuación con la administración estatal.
Si bien, dicha administración no ha tenido en muy buena estima a los habitantes de nuestro territorio, tanto en financiación como en infraestructuras, sí se han acometido procesos de transformación y reconversión de sectores industriales en otros lugares de España.

Entendemos que nuestros sectores productivos, sobre todo también después de haber sido potenciado un modelo especulativo insostenible, también deberían optar a estos planes.
Debemos trabajar con los ayuntamientos desde espacios de cooperación y diálogo, favoreciendo así la creación de cooperativas de trabajo asociado y la lucha contra la subcontratación ilegal, que se da en varios de estos sectores, donde una empresa está en condiciones de asumir la legalidad, mientras por medio de otras más pequeñas deslocaliza la producción, pero también los derechos de sus trabajadores y falsos autónomos.

Y debemos establecer marcos de debate, concienciación y negociación entre los distintos actores, porque solo así caminaremos en una solución sostenida en el tiempo que proteja a las partes más débiles de la ecuación.

Debemos ser capaces de competir por arriba y no por abajo, no pareciéndonos a China en el abaratamiento, sino incrementando el valor añadido de nuestros productos.
Y debemos, sobre todo, reivindicar el papel social, así como el reconocimiento de sus derechos, a todas esas personas que han mantenido, a costa de su bienestar y a costa de toda su salud y sus derechos, el modelo productivo de nuestras ciudades.

No mucho más que añadir.
Lo que no es realista es plantear medidas que solucionen problemas de cuarenta años de hoy para mañana.
Pero lo que tampoco es realista de ninguna forma es que mantengamos estas tasas de economía sumergida, estos niveles de precariedad, y condenemos a la miseria a gente que en algunos casos, con trabajo semiesclavo, ha contribuido a crear las ciudades y las industrias de nuestro país.

Así que no acabaremos hoy con la economía sumergida, pero la reconoceremos como problema, la rechazaremos como solución y nos ocuparemos de no seguir dejando a la gente fuera.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor Estañ.

Per a defensar la posició del Grup Parlamentari Ciudadanos, té la paraula el senyor diputat senyor Antonio Woodward.

El senyor Woodward Poch:

Sí, buenos días a todos.
Muchas gracias, presidenta.

Miren, seis a uno, seis a uno y les puedo asegurar que no es el resultado del partido de ayer del Valencia, ni tampoco el último set de la final de la Copa Davis.
Seis a uno es el resultado de la lucha contra el fraude fiscal que se da entre Alemania y España.
Nos ganan por goleada.
Por cada seis euros que dedica Alemania para luchar contra el fraude fiscal, la economía sumergida, la economía regular, España solamente dedica un euro.

Está claro que no podemos esperar los mismos resultados que se dan en el país vecino.
La economía sumergida, como bien ha dicho mi compañero, es aquella que se entiende por la actividad económica y las rentas derivadas de la misma que sortean la vigilancia, la imposición o la regulación del gobierno.
Y, aunque no existe una fuente oficial de información para su cálculo, esta debe ser estimada a través de terceras variables.

La economía sumergida es un freno para el desarrollo económico o el mantenimiento del bienestar social de una sociedad.
Es una lacra para la sociedad, un agravio comparativo frente a las empresas que sí que cumplen con todos los requisitos formales y legales.
Sabemos que la mayor parte de la responsabilidad, como dijo el conseller en su intervención, para atajar este tipo de economía, recae en la administración central, en los temas de inspección, sus cuerpos especiales, en la inspección tributaria y de la seguridad social.

Los datos que expuso el conseller en relación a la economía sumergida de la Comunidad Valenciana son escandalosos e inaceptables.
Para poner un ejemplo, la economía sumergida en nuestra comunidad representa el 26% del PIB valenciano o, lo que es lo mismo, 25.
000 millones de euros.
Mejor dicho, casi el importe de la famosa deuda histórica o la parte de la infrafinanciación que estamos reclamando.

No es normal que en la Comunidad Valenciana estemos hablando de un nivel de economía del 26% del PIB de economía sumergida, y vuelvo a nombrar: 25.
000 millones de euros.
Y no es normal que durante el año 2015 solamente se hayan practicado 5.
605 comprobaciones en empresas sobre un total de 101.
875 trabajadores, y solamente hayan aflorado 606 puestos de trabajo irregulares.
Solamente ha aflorado el 0,59 de estos puestos de trabajo, cifra que no llega ni al 1%.

El equivalente dinerario serían 12 millones de euros, que es el 0,05% de los 25.
000 millones que se defraudan.
Tampoco es normal la noticia que aparecía en el medio de comunicación de esta semana en la que el titular es que Â«el Consell reduce a la mitad las inspecciones contra el fraude en los impuestosÂ».
Las medidas que se plantean en la enmienda y que se han transaccionado son muy positivas aunque para nosotros, desde nuestro grupo, nos hubiera gustado que el propio Consell las hubiera incorporado en los objetivos concreto del presupuesto del 2017.

Entendemos -como ya hemos expuesto- que estamos hablando de unas cifras que debemos combatir, dotando de los máximos recursos posibles para el buen desarrollo de nuestra comunidad.
Nuestro grupo presentó ayer en las Cortes de Madrid la Proposición de ley de reformas urgentes del trabajo autónomo, que puede ayudar en cierta medida a que el trabajador autónomo no se vea obligado a recurrir a la economía sumergida o irregular y que afloren ciertos sectores que se habían visto abocados irremediablemente a esta práctica, aflorando esta economía sumergida y fomentando el autoempleo legal.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señor Woodward.

A continuació té la paraula la senyora Graciela Ferrer representant al Grup Parlamentari Compromís.

La senyora Ferrer Matvieychuc:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Bé, agraïm des de Compromís també la bona predisposició per part del proponent d'aquesta moció perquè considerem que és fonamental posar les bases per a un nou model productiu, per a un model productiu on l'economia estiga al servei de les persones, on els llocs de treball siguen llocs de vida digna i no d'empobriment i de misèria.
Per això des de Compromís considerem que aquesta transaccional a què hem arribat entre tots els grups que hem participat, és positiva per a reforçar la línia de treball que està portant a terme el Consell del Botànic que, des del moment u està treballant per construir i reconstruir un nou model productiu allà on havia quedat l'erm del desficaci especulatiu dels models productius econòmics defensats pel Partit Popular.

El nou model productiu pel qual estem treballant i estem apostant és un model productiu on la base està en el coneixement, en la innovació.
No sols en la innovació tecnològica, també en la innovació ambiental i en la innovació social que són fonamentals per a desenvolupar nous sectors d'activitat i també per revitalitzar sectors tradicionals que han quedat abandonats durant més de vint anys on la política industrial no existia.

I això ha d'estar acompanyat -i en això estem treballant- per una distribució més equitativa de la renda i per la dignificació social dels llocs de treball.
I en eixa línia, per exemple, no fa molt aprovàrem en la Comissió de Política Social i Ocupació una proposició no de llei per reconèixer el conveni 189 de l'OIT per dignificar el treball de les persones que treballen en l'àmbit domèstic que el Govern d'Espanya encara no ha ratificat.

I un altre element que és fonamental per a lluitar contra l'economia submergida, per lluitar contra el frau, és la coordinació i l'acord que està.
.
.
, sembla que molt avançat l'acord entre La Generalitat i el Ministeri d'Ocupació i Seguretat Social per complir amb la llei de 2015 i que se pose en marxa una comissió territorial de la Inspecció de Treball i Seguretat Social a la Comunitat Valenciana que preveu l'establiment d'un programa territorial per articular tots els mitjans de l'administració de cara a la inspecció de treball, a la inspecció també d'hisenda.

Cal dir que aquestes són competències que s'han d'exercir des del govern central de l'administració general de l'estat i considerem que els aspectes que s'apunten en aquesta moció d'increment de la inspecció i de la seua efectivitat són positives.

Al mateix temps, també s'està treballant en un conveni per tal que la policia autonòmica participe en la lluita contra el frau que ha d'aprovar.
.
.
, un conveni que s'ha d'aprovar amb el govern central.
I també considerem que és important el pla de contenció front l'economia submergida que s'està elaborant des de la mesa de diàleg social de la Comunitat Valenciana, on se plantegen mesures com promoure la negociació col·lectiva, la lluita contra l'economia submergida, la confecció d'un mapa per a identificar territorial i sectorialment i actuar i portar els mitjans.
.
.

La senyora vicepresidenta primera:

Senyora Ferrer.

La senyora Ferrer Matvieychuc:

.
.
.
allà on més se necessita i també desenvolupar una campanya informativa i de sensibilització respecte al perjudici que significa per a tots com a societat i per a les persones que treballen i patixen directament eixes males condicions de treball l'economia submergida.

La senyora vicepresidenta primera:

Senyora Ferrer, ha d'acabar.

La senyora Ferrer Matvieychuc:

Acabe ja donant les gràcies al senyor Estañ per presentar aquesta moció subsegüent amb un to constructiu i de suport i enriquiment del treball del govern del botànic.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, senyora Ferrer.

La senyora Noelia Hernández fixarà la posició del Grup Parlamentari Socialista.

La senyora Hernández Sánchez:

Muchas gracias, señora presidenta.

Por mi parte también suscribir la facilidad de acuerdo de todos los grupos y la presentación de esta moción por parte de Podemos.
Sobre todo respecto a la economía sumergida que yo creo que es cierto -como han dicho mis compañeros anteriores- que es un grave problema económico, pero yo creo que deberíamos ir un poco más a la raíz del problema.
Yo creo que es un problema cultural y social en España.

Por eso, tal y como se cita en la moción, creo que el trabajo de concienciación va a ser extremadamente necesario, porque estamos en un país en el que se acepta la corrupción, estamos en un país en el que se le dan contratos a los amigos o compañeros de partido.
Estamos en un país en el que blanquear dinero no parece tanto problema.
Ni contratar a un familiar de un amigo sin tener en cuenta los méritos profesionales que se tengan.
Esto va muy ligado a la economía sumergida, a la aceptación que tenemos de la economía sumergida.

España es el país de El lazarillo de Tormes, de las películas de Berlanga y Azcona que representaban tan bien lo que es la realidad española.
Por eso yo creo que deberíamos hacer muchísimo más trabajo todos de interiorización de por qué se acepta y por qué existe la economía sumergida en España que es algo, es un problema tradicional que viene de largo.

Yo aún recuerdo cuando estaba en la facultad de economía -hace ya unos años- discutirle a un profesor que el PIB no era real porque el PIB no representaba realmente la actividad económica porque había una cantidad de actividad económica que no se estaba demostrando en ninguna cifra.
Pues eso, por suerte, después de unos años se ha estudiado y representa aproximadamente el 25% del PIB español.

Pero es verdad que durante muchos años no hemos sido conscientes de lo que representa para la economía.
La competencia desleal que supone para la mayoría de las empresas.
Las empresas que deciden hacerlo bien, que pagan sus impuestos, que cotizan por sus trabajadores, que pagan los salarios acordes con las horas que realizan y que, en realidad, tienen una burocracia que les ahoga cada día más.
Los trabajadores que no cotizan para su jubilación, que no cotizan para sus prestaciones por desempleo, que además no van a tener ninguna protección respecto a enfermedades laborales, pero aun así acceden bien porque no tienen otra solución o bien porque voluntariamente tampoco les viene tan mal.

Y tenemos que tener en cuenta que la economía sumergida tiene cara femenina, que la mayoría de los sectores o puestos en los que se ejerce este tipo de fraude son sectores donde las mujeres tienen una amplia presencia, con lo cual estamos recayendo la economía sumergida, la falta de lucha contra la economía sumergida, una vez más sobre las mujeres.

Por tanto, yo creo que falta voluntad política para resolverlo.
Sabemos que existen restricciones presupuestarias, sabemos que mucha parte de esta lucha recae sobre el estado.
Pero igual que cuando se gestiona una empresa, el presupuestos no es infinito pero hay prioridades y se puede decidir hacia dónde vamos y qué nos parece importante.

Mientras se hace una amnistía fiscal para que los que se han llevado dinero fuera puedan traerlo sin apenas pagar impuestos, o mientras se permite que las multinacionales, las grandes multinacionales en España no paguen impuestos o se permite que dentro de la Unión Europea haya países que hacen dumping fiscal, mientras se clama por un aumento de impuestos para que se reduzca el déficit y para no poner en peligro las pensiones, seguimos ahogando y apretando a aquellos que sí cumplen la legislación.

¿Es esto realmente una política eficaz, económica?
¿Es esto cuidar por las empresas que sí que están haciendo bien su trabajo, a las que se les ahoga cada vez más?
¿Es esto mejorar el empleo y la actividad económica?
Pues yo creo que no, creo que es poner palos en las ruedas y creo que, además, no sólo eso sino que es una excusa para justificar una falta de gestión y conseguir imponer cada vez más recortes a los servicios públicos y las prestaciones.
Porque si se gestionara bien y esto estuviera solucionado probablemente los servicios públicos no tendrían tantos problemas como tienen ahora.

Por lo tanto, como ya ha dicho antes la compañera de Compromís, fundamental incluir a la policía autonómica dentro de estas labores de lucha contra la economía sumergida porque conseguirán aumentar la dotación de funcionarios que pongamos a su disposición y, por lo tanto, subscribimos esta necesidad y estas medidas y, sobre todo, un cambio en la visión del problema y las medidas para que por fin sean eficaces para paliar la economía sumergida.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señora Hernández.

Per a tancar el torn d'intervencions, el senyor Vicente Casanova del Grup Parlamentari Popular.

El senyor Casanova Clemente:

Gracias, señora presidenta.

Senyories.

La moción que presenta Podemos viene a ser una reprobación -una más- a la falta de acción política y de gestión de un conseller que va acabar el año sin que veamos ni nosotros, ni los empresarios, ni las pymes, ni los ayuntamientos, ni los autónomos, ni los trabajadores ningún avance en el cacareado pero non nato cambio de modelo productivo, a pesar de que algunos le quieran subir el sueldo.
(Aplaudiments)

En su primera comparecencia ante este pleno de Les Corts, allá por septiembre de 2015, el señor conseller de economía nos avanzaba que dicho cambio de modelo necesitaría de treinta años.
Hoy, cuando casi estamos acabando el año 2016 vemos con tristeza que no serán treinta, serán al menos treinta y uno porque este año 2016 ha quedado literalmente en blanco, con la mayoría de las órdenes de apoyo a la industria, a los autónomos, a los emprendedores, a los sectores productivos, a las pymes o a los ayuntamientos todavía sin publicar.

Y las que se están publicando en estos últimos días sin que dé materialmente tiempo para que se puedan hacer realidad las ayudas, es decir, sin que dé tiempo antes de finalizar el año a que se soliciten las ayudas, se resuelvan, se ejecuten, se justifiquen y se paguen.

Un año 2016 literalmente en blanco como detallan las paupérrimas cifras de la ejecución presupuestaria.
En efecto, una conselleria que con un presupuesto inicial de 337 millones de euros y definitivo de 340 y que a treinta de septiembre había ejecutado 28, es decir, un 8,32%.
De los cuales más de la mitad, 16,7, son de capítulo I, es decir, las nóminas.
Un año en blanco, un año absolutamente perdido por una conselleria de debería ser clave para el impulso de acciones para fomentar el crecimiento, la reindustrialización, el empleo y el impulso a esta tierra y a los valencianos empresarios, emprendedores, autónomos o trabajadores.

Y la denuncia que esta inacción generalizada de la conselleria se refleja también en la moción que hoy presenta Podemos y que hemos aportado para que fuera hoy enmendada por todos.

Esta moción viene a recordarle al conseller que no ha tomado las acciones previstas en nuestras enmiendas 1.
032 y 1.
033 al presupuesto de La Generalitat de 2016 que fueron aprobadas por unanimidad en la comisión de hacienda del 16 de diciembre de 2016 y, por lo tanto, incorporadas y obligatorias como objetivos y líneas de acción al presupuesto a las que evidentemente no se les ha hecho ningún caso como, como también se viene a reconocer en esta moción.

Finalmente, nuestra enmienda ha aportado -y se ha recogido y lo agradecemos- que la moción contemple algo más que una declaración de intenciones, que sea un compromiso concreto, con plazo de ejecución, y que se dé cuenta a estas Cortes, en un plazo de seis meses, de la elaboración de un plan de actuación -el que sea- concreto y definido, que contemple las acciones a desarrollar en los diferentes sectores y de las medidas de coordinación que se hayan acordado o se establezcan con la administración del estado para la mejora de la eficacia inspectora de la economía sumergida en los diferentes sectores.

Por tanto, agradezco la buena predisposición de Podemos, y en particular del señor Estañ, porque creemos que entre todos hemos mejorado el texto de la propuesta inicial.

Y con ello exigimos al Consell y a la conselleria de economía, en particular, que se deje ya de anuncios fofos y de declaraciones de intenciones que ya nadie cree y que se ponga a trabajar de una vez.

Le dije al señor conseller en su comparecencia ante la comisión de hacienda para exponer el presupuesto que sus propuestas, vistos los hechos y la no ejecución del presupuesto de 2016, no son creíbles.
A ver si entre todos le obligamos a ponerse en marcha, que lleva año y medio sumido en la inacción más absoluta y en guerras internas de mestizaje que a nada conducen.

Como le dije, con estos resultados, si trabajara en una empresa privada, ya estaría en la calle en lugar de subirle el sueldo.
Lo malo es que su nula gestión la pagamos todos los valencianos.
(Se senten veus que diuen: Â«¡Muy bien!
Â»)

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el president, senyor Enric Morera i Català)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Casanova.

Senyories, anem a passar a votació l'esmena transaccional.

Senyories, comença la votació.
Senyories, queda aprovada per unanimitat (aplaudiments) l'esmena transaccional amb 84 vots afirmatius.

Projecte de llei, de La Generalitat, pel qual es crea l'agència valenciana de seguretat i resposta a les emergències (RE número 28.
515, BOC número 99).
Esmenes a la totalitat presentades pel Grup Parlamentari Popular (RE número 39.
572, BOC número 131) i pel Grup Parlamentari Ciudadanos (RE número 39.
528, BOC número 131)

El senyor president:

Senyories, passem al següent punt, l'antic punt 2, que és el debat de totalitat del Projecte de llei de La Generalitat sobre la creació de l'agència valenciana de seguretat.

Per a la presentació del projecte de llei, té la paraula l'honorable consellera de Justícia, Administració Pública, Reformes Democràtiques i Llibertats Públiques.

La senyora consellera de Justícia, Administració Pública, Reformes Democràtiques i Llibertats Públiques:

Señor presidente, señorías, buenos días.

Permítanme, en primer lugar, que agradezca a esta cámara la consideración que han tenido para alterar el orden del día y permitir que pudiera cuadrar hoy todas las obligaciones que tenía en la agenda.

Señor presidente, señoras y señores diputados, comparezco ante ustedes para presentarles el anteproyecto de ley de creación de la agencia valenciana de seguridad y respuesta a las emergencias, un organismo que nace para alcanzar un objetivo prioritario: dotar a nuestra comunitat de unos servicios de seguridad, prevención de riesgos y gestión de las emergencias a la altura de las exigencias de una sociedad democrática avanzada.

No voy a perder el tiempo en detallar las características de nuestra comunitat que son de sobra conocidas por todos ustedes.
El clima, la configuración del territorio o la extensión de las superficies forestales, entre otros factores, nos obligan a estar preparados para afrontar todo tipo de amenazas asociadas a los fenómenos de la naturaleza.
Nuestra historia, lejana y reciente, está jalonada de inundaciones causadas por lluvias torrenciales, de grandes incendios forestales, de terremotos y de otros fenómenos.
Es un escenario que el cambio climático va a ir, además, intensificando en el futuro.

Las situaciones de riesgo no se pueden eliminar por completo, estamos obligados a convivir con ellas, y eso nos obliga a los poderes públicos a buscar el máximo aprovechamiento de todos los medios científicos, técnicos y organizativos que nos permiten situar los riesgos en niveles asumibles, prevenirlos y establecer los medios de intervención inmediata para paliar sus consecuencias, reducir al mínimo sus costes sociales y económicos, posibilitar la vuelta a la normalidad y, en definitiva, garantizar en lo posible a los ciudadanos unas condiciones de desarrollo de bienestar con las mayores garantías.

También, la seguridad pública es un motivo de creciente preocupación para los ciudadanos en una sociedad moderna.

El marco legal que nos afecta está determinado por los artículos 104, 148, 149 de la Constitución; los artículos 49 y 55 del Estatuto; y la Ley orgánica 2/1986, de fuerzas y cuerpos de seguridad.
En este marco, La Generalitat ha asumido las competencias previstas en nuestro Estatut a través de la creación de un cuerpo de policía autónoma y de la coordinación de las policías locales de los municipios valencianos.

Es evidente que la eficaz prestación de los servicios públicos de estas características requiere una actuación permanente de los modelos organizativos, no solo por una cuestión de eficacia, también por transparencia y responsabilidad.

Tenemos que diseñar estructuras en las que los ciudadanos y las ciudadanas puedan visualizar claramente cuáles son los fines de los distintos organismos públicos y los resultados de la gestión que se ha encargado a cada uno de ellos; así como en la forma en que se responsabilizan sus gestores del cumplimiento de sus objetivos.

Por ello, el Consell ha decidido integrar la gestión de los servicios de seguridad y emergencias en una fórmula organizativa, única, que facilitará el trabajo en red a través de estructuras horizontales de participación y de liberación pero sin renunciar a los mecanismos de control en materia económica-presupuestaria, de personal y contratación.

Ese es el fundamento de la agencia valenciana de seguridad y de respuesta a las emergencias, cuyo anteproyecto de ley diseña como un organismo autónomo de La Generalitat que unifica importantes funciones, que son las siguientes: seguridad pública interior y protección ciudadana; coordinación de las policías locales; gestión del Cuerpo Nacional de Policía adscrito a La Generalitat; desarrollo y formación de las policías locales; prevención, gestión y respuesta a las emergencias; gestión del personal de servicios esenciales y complementarios de intervención frente a emergencias, protección civil; servicios de prevención y extinción de incendios y salvamentos; participación en los consorcios de bomberos; gestión del teléfono único de emergencias 112; dirección y gestión de la encomienda del consejo de seguridad nuclear a La Generalitat; y el servicio de bomberos forestales.

La creación de esta agencia supone, pues, un nuevo modelo organizativo, de coordinación en materia de seguridad y de prevención, y una mayor y mejor respuesta a las emergencias, un modelo que trasciende los límites de una única conselleria, por lo que se adscribe a la Presidencia de La Generalitat.

La nueva agencia coordinará las ciento veinte agencias integradas en el servicio 112; los más de seiscientos bomberos forestales de La Generalitat; las unidades de prevención; los dos mil ochenta bomberos que trabajan en los cincuenta y cuatro parques que dependen de los consorcios provinciales y de los cuerpos de bomberos municipales de las tres capitales de provincia; también, las policías locales, la policía de La Generalitat; los voluntarios de protección civil; y los agentes medioambientales.

La agencia no solo evitará la actual dispersión de funciones entre diversos órganos de La Generalitat sino que, además, será un único reconocible organismo para la ciudadanía, y además reconocible también por los agentes sociales como responsable de su seguridad y de la respuesta a sus necesidades en situación de emergencias, un organismo que responde de manera integral a los más rigurosos controles económicos y de desempeño, y representa una imagen clara de las políticas públicas de seguridad y emergencias en la Comunitat Valenciana.

Para el cumplimiento de estos fines, la agencia desarrollará y coordinará la política y los programas en materia de protección civil y gestión de emergencias.
Asimismo, elaborará el plan territorial de emergencias en la Comunitat Valenciana; los planes especiales; los procedimientos de actuación; los protocolos operativos del centro de coordinación de emergencias y del 112 Comunitat Valenciana; y además gestionará el registro autonómico de planes de autoprotección.

También corresponde a la agencia fomentar actuaciones que contribuyan a prevenir siniestros, a atenuar sus efectos y, en general, a impulsar la toma de conciencia y la sensibilización de la ciudadanía respecto a la importancia de la protección civil.

Uno de sus cometidos fundamentales será la gestión del centro de coordinación de emergencias y se encargará de la extinción de los incendios forestales, así como de la investigación de sus causas, coordinando las actuaciones de La Generalitat con las demás administraciones públicas con competencia en materia de protección civil y gestión de las emergencias.

Asimismo, la agencia gestionará los servicios públicos o privados que deban intervenir en situaciones de emergencia; dispondrá los mapas de riesgo y elaborará el catálogo de los recursos de emergencia y de las actividades con riesgo en la Comunitat Valenciana; promocionará y apoyará la vinculación voluntaria y desinteresada de los ciudadanos a las actividades de protección civil; y llevará a cabo los estudios necesarios para la elaboración del plan territorial de protección civil.

Y en materia de seguridad pública y seguridad ciudadana, la agencia asumirá la dirección y gestión de las políticas de La Generalitat en este ámbito.

Otro aspecto que quiero destacar del papel de la futura agencia se centra en la formación de todas las personas que participan directamente en las situaciones de emergencia y protección de la seguridad ciudadana.
Así, dirigirá y gestionará las políticas relacionadas con la formación y selección tanto de los policías locales como de los servicios de bomberos, o incluso la formación de los servicios esenciales y complementarios de emergencias.

Para asegurar la coordinación interadministrativa, el proyecto de ley prevé que en el consejo de dirección de la agencia estén representados, además de los departamentos del Consell con competencias relacionadas con sus funciones, los consorcios provinciales de bomberos de las entidades locales, de la delegación de gobierno, y la unidad adscrita del Cuerpo Nacional de Policía.

En este sentido, la estructura de la agencia incluye también un conjunto de órganos de participación conforme a un modelo de deliberación y corresponsabilidad en la toma de decisiones que son las siguientes: comisión de protección civil de la Comunitat Valenciana; mesa social de protección civil; comisión de coordinación de los servicios de prevención, extinción de incendios y salvamento de la Comunitat Valenciana; observatorio de la seguridad de esta comunitat; la comisión de coordinación de las policías locales; así como otros órganos de participación que se puedan crear en el futuro por ley o por disposición reglamentaria.

La actuación de la agencia responde a los criterios de transparencia y eficacia en la gestión que está impulsando el Consell.
Su actuación se someterá al derecho administrativo y su régimen de contratación será establecido en la legislación de contratos del sector público para los organismos autónomos.

Como garantía adicional, la celebración de contratos cuyo valor estimado supere los diez millones de euros se somete por ley a la previa autorización del Consell.

Asimismo, la agencia contará con tesorería y patrimonio propio y con los recursos económicos necesarios para el ejercicio de sus funciones.
Gozará de autonomía en su gestión, en los términos que establezca la ley de patrimonio de La Generalitat y la hacienda pública del sector público instrumental y de subvenciones, quedando sujeta su gestión al cumplimiento de las exigencias de estabilidad presupuestaria y sostenibilidad financiera.

Por último, quiero destacar que el personal al servicio de la agencia estará sujeto a la legislación de función pública, con una relación de carácter funcionarial o laboral, según proceda, que garantice siempre los principios de publicidad, de igualdad, mérito y capacidad en la selección del personal, que, por supuesto, será gestionado por la conselleria con competencia en función pública.

En definitiva, con la creación de la agencia valenciana de seguridad y respuesta de las emergencias queremos hacer frente a lo que se conoce como la sociedad del riesgo.
Vivimos en un mundo en que el riesgo se ha democratizado y puede afectar de forma inesperada a personas o grupos que hasta hace poco se sentían seguros.

La seguridad absoluta no existe.
Lo que sí podemos comprometer es la implicación de este Consell para activar todas las medidas normativas y todos los recursos organizativos humanos y materiales para proteger nuestro territorio y atender en las situaciones de riesgo a todas las personas que vivan en esta comunitat; en especial, a las más vulnerables.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, consellera.

S'han presentat dos esmenes a la totalitat, presentades pels grups Popular i Ciudadanos.
Anem a fer el debat, primer amb l'esmena del Grup Popular i, després, l'esmena de Ciudadanos.

Esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 39.
572)

El senyor president:

Per a defensar l'esmena té la paraula la il·lustre diputada Verónica Marcos, que defensarà l'esmena a este projecte de llei.

La senyora Marcos Puig:

Gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Miren, lo que mal empieza, mal acaba.
Y ustedes, con las competencias en materia de seguridad y emergencias, empezaron muy mal.

Lo primero que hicieron es incumplir la ley de emergencias, lo cual es muy preocupante, dándole las competencias de extinción de incendios a la conselleria de medio ambiente.
Decreto 7/2015, de 29 de junio.

En ese mismo decreto, la conselleria de justicia, la señora Bravo, asumía las competencias de interior, de emergencias, del Cuerpo Nacional de la Policía adscrita a la comunidad.
.
.

Al día siguiente, el 1 de julio, la señora Oltra dio cuenta, después del pleno del Consell, de la creación de la agencia valenciana de respuesta de las emergencias -no decían nada en aquel entonces de seguridad-, para, según palabras de la señora Oltra, prestar una atención centralizada y ofrecer un mando único ante posibles incendios e inundaciones.

También ese mismo día, la señora Oltra dijo que esta agencia dependería de usted, señora Bravo, de la conselleria de justicia y administraciones públicas.

Una semana después, no sabemos muy bien por qué, ni lo que pasa, publican ustedes otro decreto, 10/2015, que modifica al anterior para dos cosas: en primer lugar, enmendar su error, porque ustedes sabían que estaban incumpliendo la ley de emergencias, y por tanto quitándole la competencia de extinción de incendios a medio ambiente.
Y, en segundo lugar -y aquí está el embrollo, señoras y señores diputados, porque lo que mal empieza, mal acaba-, para quitarle a la señora Bravo las competencias de interior, emergencias, protección civil, la unidad adscrita, etcétera, etcétera.
Se lo quitan a justicia para asumirlas Presidencia de La Generalitat, Decreto 10/2015.
Qué raro todo, ¿no?

Le quitan las competencias de seguridad y emergencias a la consellera, que hoy nos presenta el proyecto de ley de la agencia de emergencias y seguridad.
¿Qué pasó, señora Bravo?
¿Se las quitaron?
¿O es que usted no las quiso?

Mire, dicen las malas lenguas de los grupos que sustentan al gobierno que usted no las quiso porque usted es más de pisar moqueta que de pisar monte.
(Remors) Pero mire, mi grupo parlamentario.
.
.
, (aplaudiments) mi grupo parlamentario no va a ser tan mal pensado.
Yo creo que usted no las quiso porque usted es muy inteligente y sabe que asumir la responsabilidad directa que puede tener ante una tragedia es un marrón.

Y como usted no quiso ese marrón, el señor Puig se tuvo que buscar un ángel de la guarda que le hiciera de parapeto, un incondicional, un amigo del PSPV del señor Puig de toda la vida, un amigo leal, conocedor de las competencias en materia de interior por haber sido jefe de gabinete del ministro Asunción -que si hoy nos está viendo desde el cielo, por cierto, se estará echando las manos a la cabeza del cambalache y la burrada que están ustedes intentando aprobar en esta cámara-.
Ese incondicional, el señor Ángel, el ángel de la guarda, el señor José María Ángel Batalla, al que aprovecho para saludar, fue el elegido para dirigir la agencia del señor Puig.
Eso sí, director general, pero, como es amigo, con rango de secretario autonómico.

Pero, señora Bravo, no se crea usted que se ha librado del marrón, porque viendo el proyecto de ley que ustedes hoy han presentado, a usted la hacen presidenta del consejo de dirección.
Por lo tanto, esa responsabilidad sigue ahí, ¿eh?
, señora Bravo.
Mucho ojo.

Dieciséis meses después del anuncio de esa agencia, hoy nos traen el segundo proyecto de ley.
El segundo proyecto de ley de la Generalitat valenciana después de dieciséis meses, una prueba más de que este es el gobierno que gobierna a golpe de decretazo.

Menos mal que era el proyecto de las emergencias, y que esto era muy fundamental, y que esto era.
.
.
, vamos, vital para la Comunidad Valenciana; si no, no sé lo que hubieran tardado ustedes.

Y después de estos dieciséis meses, yo me pregunto: uno, ¿era necesaria?
Si lo era, ¿por qué han tardado tanto?
Segundo, ¿qué informes aconsejan la necesidad de un nuevo organismo autónomo que gestione todas estas competencias?
Y, en tercer lugar, la otra pregunta que me hago: ¿es esta la mejor manera de mejorar la coordinación y la eficacia de las emergencias?

Las personas que vinieron en la fase de participación ciudadana de la ley nos dijeron que no, que no aportaba nada nuevo.
Ninguna de ellas dijo que aportaba algo sustantivo.
Nada sustantivo aporta esta ley, señorías, en materia de seguridad y emergencias.

Miren, tenemos el marco normativo más pionero y más avanzado de toda España, la Comunidad Valenciana.
Podíamos haber aprovechado ese marco normativo, que aprobamos en esta cámara con un gran consenso, para mejorar y para reformar.
No hacía falta, repito, una agencia, un organismo autónomo.

Este proyecto de ley solo aporta duplicidad en la estructura organizativa y ningún cambio sustantivo en la gestión, ni ninguna mejora en la coordinación.
Vístanlo como quieran, pero esta agencia solo supone caos organizativo y más estructura administrativa.

¿Cuántos entes directivos necesita este Consell, señoras y señores diputados?

Resulta que crean un nuevo organismo autónomo a la Generalitat valenciana y eso implica unos nuevos servicios centrales.
Y, sin embargo, la competencia en materia de espectáculos y las ayudas a víctimas del terrorismo la dejan fuera.
Yo quisiera que alguien me respondiera lo siguiente: ¿dónde queda en el organigrama el señor José María Ángel Batalla?
¿En el organismo autónomo?
¿O dependiendo de presidencia llevando espectáculos?
¿O es que ustedes están pensando en otro amigo para gestionar espectáculos y las ayudas a víctimas del terrorismo?
(Aplaudiments) ¿Están pensando en eso?
¡Explíquenlo!
Todo muy caótico, sí.
Todo.
.
.
, todo muy caótico.
(Veus)

Hasta ahora, todo esto, todo esto se gestionaba.
.
.

El senyor president:

Senyories, demane silenci.

Senyor Delgado, per favor.
.
.

La senyora Marcos Puig:

Gracias, señor presidente.

¿Cuántos entes directivos necesitan ustedes?
Hasta ahora, hasta ahora, todo esto se gestionaba con los mismos servicios centrales de la conselleria o en presidencia, como ustedes han estado.
.
.
, como ustedes han estado funcionando estos dieciséis meses.

Pero es que hay más carencias en el texto.
Mire, con tanto lío de decretos, de competencias y de pasarse la patata caliente los unos a los otros, se han olvidado de lo más importante, de las personas, de las víctimas.

Sí, señorías, han tenido la oportunidad de demostrar que esa voluntad que tenían ustedes, cuando estaban en la oposición, de estar al lado de las víctimas de las catástrofes y de los accidentes, era sincera.
Tenían ustedes la oportunidad en este proyecto de ley y no lo han hecho.
Y podían haber creado la oficina de atención a las víctimas dentro de la agencia valenciana de emergencias y seguridad.

Tienen ustedes.
.
.
, tenían ustedes la oportunidad de cumplir el dictamen de la comisión de víctimas del metro.
Pero, miren, se olvidaron.
Espero que acepten la enmienda del Grupo Popular, que sí que quiere cumplir ese dictamen y que no se ha olvidado de las víctimas.

Pero es que, mire, señora Bravo, ustedes hablaban de transparencia.
Usted hablaba, en la presentación de esta ley, de transparencia.
También se han olvidado ustedes de consultar, de dialogar, de dar participación a la comisión de coordinación de policías locales, a protección civil y a los servicios de prevención, extinción de incendios y salvamento, saltándose.
.
.
, saltándose incluso la normativa vigente.
Porque les recuerdo a ustedes el artículo 14.
a de la ley de policías locales; el Decreto 35/2005, de organización y funcionamiento de protección civil; el artículo 18.
1 de la conocida ley de bomberos.
Todos ellos dicen que esos colectivos tienen que realizar un informe o algo que decir cuando se aprueba una ley que tiene que ver algo con el funcionamiento de ellos.

Oigan, ¿de qué estamos hablando?
¿Es que los bomberos no tienen nada que decir?
¿Es que protección civil no tenía nada que decir?
¿Es que los policías locales no tenían nada que decir?
¿Eso es la transparencia de este gobierno?
(Aplaudiments)

Miren, ¿o es que tienen miedo a lo que tenían que decirles todos ellos?
¿Es que ustedes tenían miedo que les dijeran que esta ley no les aportaba absolutamente nada?
Porque ya sabemos ustedes lo que hacen cuando alguien les fiscaliza o cuando alguien les lleva la contraria, aunque sea una administración pública.
Ya sabemos lo que hicieron ustedes en el Consejo Jurídico Consultivo, porque no soportan que les fiscalicen y les lleven la contraria.
(Aplaudiments) Y lo mismo han hecho con todos estos.

Mire, pensando mal, podría llegar a la conclusión de que, como les he dicho, les molestan los policías locales, protección civil y los bomberos.

Pensando bien, me puedo creer el informe que firma el señor José María Ángel Batalla.
Y este informe, ¿saben lo que dice?
Que todos estos no tienen nada que decir a esta ley, porque esta ley no les afecta en el funcionamiento.
¿Me quieren decir ustedes para qué hacen ustedes la agencia si el propio José María Ángel dice que no les afecta en el funcionamiento?
(Aplaudiments)

Y, miren, podría seguir aquí dándoles muchos más argumentos, pero no tengo tiempo.
Y quisiera que alguien me respondiera unas cuantas preguntas.
¿Por qué la memoria económica que presentan ustedes con este proyecto de ley no se corresponde con los presupuestos que presentan ustedes en el 2017?
O es ficticia esta agencia.
O son ficticios los presupuestos.
O las dos cosas, señorías.
O las dos cosas.
(Aplaudiments) 

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

La senyora Marcos Puig:

Gracias, señor presidente.

Después, tendremos ocasión de hablar también de la unidad adscrita a la policía nacional y del convenio del ministerio con la Generalitat valenciana.
¿Piensan ustedes incumplirlo?
¿Piensan ustedes incumplir ese convenio o la Ley orgánica de fuerzas y cuerpos de seguridad del estado?

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

La senyora Marcos Puig:

Gracias.
(Aplaudiments) 

El senyor president:

Per a fixar.
.
.
, torn en contra, per a exercir el torn en contra a esta esmena a la totalitat, té la paraula la il·lustre diputada Ana Barceló.

La senyora Barceló Chico:

Efectivamente, señora Marco, lo que mal empieza, mal acaba.
Porque ustedes sí que no pisan ni monte ni moquetas.
(Aplaudiments) Ustedes pisan juzgados y establecimientos penitenciarios.
Eso es lo que pisan ustedes.

Mire, señora Marco, he estado escuchado.
.
.
, he estado escuchando atentamente sus.
.
.
(Remors)

El senyor president:

Senyories.
.
.
, senyories, si se reclama silenci i respecte per a l'ús de la.
.
.
Senyories, deixen l'oradora en l'ús de la paraula.

Senyora Barceló, continue vosté.

La senyora Barceló Chico:

Yo he estado escuchando atentamente a la señora Marcos a ver si realmente argumentaba esta enmienda a la totalidad.
Porque ustedes, cuando la presentan, no dicen absolutamente nada en el texto.
Solamente, Â«enmienda a la totalidadÂ».

Y yo he venido aquí pensando en que iba a encontrar en su discurso argumentos que me hicieran pensar que efectivamente esa enmienda a la totalidad tenía algún sentido.

Pero me he encontrado algo muy distinto.
Me he encontrado una crítica, una descalificación que nada tiene que ver con la agencia.

Porque, seguramente, señora Marcos, usted echa en falta las políticas del pasado, esas políticas que no dieron solución a los problemas de la sociedad valenciana.
Y mire, que acabaron con una imagen poco edificante.
La del señor conseller del ramo esposado.
Eso sí que no es una imagen edificante.
(Aplaudiments)

Y le recuerdo, por las alusiones que hace a esta agencia, que lo que ustedes tenían era un cajón de sastre.
¿Y por qué era un cajón de sastre?
Pues muy sencillo, porque ustedes sí que le hicieron un traje a la medida a la conselleria de gobernación.
Fíjese qué importancia le daban ustedes a las emergencias y a la seguridad que ustedes en ese cajón de sastre pusieron la pilota valenciana, las sociedades musicales, la reforma del Estatuto y el derecho foral civil valenciano.

¡Fíjese!
Por eso (veus) que dice usted de que…

El senyor president:

Senyories!
Senyories, per a demanar respecte s'ha de respectar i s'ha de deixar en l'ús de la paraula l'oradora que està en l'escó.

Senyora Barceló.

La senyora Barceló Chico:

¿Qué tenía que ver todas esas competencias con la conselleria de gobernación, con la seguridad y las emergencias?
Pues nada.
No tenía absolutamente nada, nada que ver.
Era, como digo, un traje que ustedes le hicieron a la medida al señor conseller para resolver cuestiones internas del Grupo Popular y del gobierno del Partido Popular.

Pues bien, miren, el gobierno que nació del pacto del botánico tiene a la seguridad y a las emergencias, tiene para ellos otros objetivos y otras prioridades.
Porque la agencia nace para dar respuesta integral y coordinada.
La agencia nace para optimizar la gestión, la coordinación, la cooperación, contando con órganos de participación en materia de seguridad y emergencias.

Porque, señora Marcos, creo que usted estará de acuerdo conmigo si decimos que si coordinamos la toma de decisiones estaremos preparados para reducir el impacto de los desastres naturales, vengan éstos de donde vengan, por la acción humana, por la degradación medioambiental, por el cambio climático.
Porque si coordinamos evitaremos duplicidades y solapamientos.
Porque si coordinamos a las distintas administraciones, las diputaciones provinciales y los ayuntamientos, estaremos garantizando a la ciudadanía el ejercicio de los derechos fundamentales y de las libertades públicas.

Por tanto, y ustedes lo sabrán bien, estamos dando respuesta a aquello que nos recomendaron el comité de expertos, que se reunió después de los incendios del año 2012, y que puso bien claro que una de las dificultades que tenemos para afrontar las emergencias es precisamente la debilidad que tenemos en la coordinación.
Y esto es lo que se resuelve en la agencia.

Por tanto, este gobierno y el Grupo Socialista entienden que el mejor instrumento que tenemos para dar respuesta a todos estos problemas es una agencia, porque es el mejor modelo institucional e instrumental para cumplir estos fines.

Por tanto, esta agencia, que va a contar con un mayor nivel de autonomía, de flexibilidad, va a ser mucho más ágil, va a ser mucho más eficaz y va a responder más rápidamente a todas las emergencias que se produzcan.

La agencia es una buena oportunidad para avanzar en el desarrollo de nuevas formas de organización y gestión que redunden en esa atención a los servicios.

Por eso, señorías, esta agencia, además, tiene que abordar retos, retos importantes, porque estamos pensando en el presente, pero también estamos pensando en el futuro.
Y ustedes quieren con esta enmienda a la totalidad que le peguemos un portazo a todas esas soluciones y esos retos que tenemos por delante.

Tenemos retos como es crear el cuerpo único de policía autonómica, desarrollando el artículo 55.
3 del Estatuto de autonomía.
Pero también tenemos un reto importantísimo, que es afrontar y dar respuesta a la naturaleza de los bomberos forestales, en una justa reivindicación, señora Marcos, en una justa reivindicación, porque somos conscientes de la labor que desarrollan, sabemos lo que se juegan y conocemos perfectamente la precariedad de su situación laboral.

Y miren, hemos dado pasos en este sentido, probablemente insuficientes, pero hemos dado pasos.
Hemos aprobado en estas Cortes el reconocimiento de la categoría de bombero forestal, adaptándonos al catálogo nacional de clasificaciones profesionales, porque existe una coincidencia con las funciones que en la actualidad están desarrollando el personal de estos servicios.

Y hemos exigido algo que no han hecho ustedes durante estos años, hemos exigido a Tragsa que regule la segunda actividad para este colectivo.
(Aplaudiments) Y eso, señorías, ustedes no han movido ni un dedo.

Hemos, hemos exigido al Gobierno de España que contemple a ese colectivo dentro de la reducción de la edad de jubilación.
Y sabemos, es que lo sabemos que todo esto no es suficiente.
Porque el problema que tenemos es que no hay voluntad de parte de Tragsa de resolver la situación de los bomberos forestales.

Por tanto, nos queda buscar soluciones que pasen por dignificar el trabajo que realizan quienes se juegan la vida cada vez que hay un incendio.
(Aplaudiments)

Aprobar la enmienda a la totalidad que ustedes defienden sería dar un paso atrás, sería cerrar la puerta a las oportunidades, y desde luego este gobierno las abre todas.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Barceló.

Senyora Isabel Bonig, per a què demana vosté la paraula?

La senyora Bonig Trigueros:

Sí, en base al artículo 69 del reglamento, por decoro al grupo.

La señora Barceló…

El senyor president:

Un segon, un segon.
Vaig a donar-li la paraula, però específicament per a esta qüestió del que considera el decor, 69.

La senyora Bonig Trigueros:

Gracias, señor presidente.

La señora Barceló ha dicho textualmente: Â«Ustedes no chafan ni montes ni moquetas, chafan juzgados y establecimientos penitenciarios.
Â»

Mire usted, señora Barceló, como decía una gran política, no sé si lo suficientemente femenina, ¿eh?
, y lo que diría el señor Pablo Iglesias, para estar en política, Â«cuando me ataquen personalmente, es lo mejor, porque significa que su adversario político no tiene argumentosÂ».
Y llevamos año y medio viéndoles a ustedes, al Titanic, sin argumentos.

Veinte años en la oposición esperando para cambiar, para esto, para fondo de armario.
Por eso le recomiendo más trabajo y más argumentario.
Y, sobre todo,… y no tanto fondo de armario.

A mis compañeros, después de ver año y medio del Titanic, os digo que en el 2019 Â«sí se puedeÂ».
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Bonig.

Per a rèplica, intervenció de la senyora Barceló.
(Veus)

Senyories, demane respecte i silenci per a l'oradora que està en l'ús de la paraula, en este cas, la il·lustre diputada Verónica Marcos, en nom del Grup Parlamentari Popular.

Senyora Marcos, té vosté la paraula.

La senyora Marcos Puig:

Sí.
Gracias, señor presidente.

Señora Barceló, con toda la humildad del mundo, deje de reñirme como si yo fuera la alumna desaventajada y usted esa maestrilla enfadada siempre, señora Barceló.
(Aplaudiments)

Yo le pido lo siguiente, señora Barceló, déjese el argumentario ese casposo del pasado y decir si yo pido no sé y no sé cuántos, y contésteme.
Contésteme, ya que usted es la maestra y yo soy la alumna desaventajada.

Vamos a ver.
Reconocimiento de la categoría forestal de los bomberos forestales.
Mi pregunta es: ¿van ustedes a contratar a través de La Generalitat a los bomberos forestales?
Esa es una pregunta muy clara.
Puede salir usted aquí y decirme sí o no.
¿Van a romper su relación con Tragsa, señora Barceló?
¿Sí o no?

No me gustaría, señora Barceló, que ustedes crearan falsas expectativas a los bomberos forestales, señora Barceló.
Lo hicieron con los extrabajadores de radiotelevisión valenciana.
No cometan el mismo error con los bomberos forestales.
(Aplaudiments)

¿Dónde está en la memoria económica de la agencia la contratación de los bomberos forestales?
¡No está!
¿Dónde está en el presupuesto de 2017 la contratación de los bomberos forestales?
¡No está!
A no ser, a no ser que la maestrilla le diga a la alumna desaventajada que está en ese cajón de sastre que ustedes se inventan para que no podamos ni enmendar ni ver dónde están las cosas, como hacen ustedes con radiotelevisión valenciana en la sección de sastre Â«gastos diversosÂ».

Pero mire, pero mire, enséñenoslo.
Digan cuánto vale, cómo lo cuantificado, dónde está en los presupuestos, dónde está en la memoria económica.
Y no engañen a la gente, no la engañen más, señora Barceló.
¡Basta ya!
Ya lo han hecho con los extrabajadores de Radiotelevisión Valenciana.

Mire, señora Barceló, usted aquí se ha empeñado, ha empeñado toda su fuerza, esa fuerza con la que usted siempre se caracteriza aquí, en esta trona, en decirme que esto sí que mejora la coordinación y que hay un montón de novedades, etcétera, etcétera.

Pero, mire, yo me temo que ustedes solamente se han ocupado del qué, que es crear una agencia, una conselleria paralela, alejada de la Generalitat valenciana, y por tanto menos control, y con capacidad de contratar a más gente para liberar al señor Puig de la encerrona que le hizo la señora Bravo al no asumir las competencias de la emergencia.
Esto es (aplaudiments) el parapeto del señor Puig.
Y a eso se le llama escurrir el bulto, señorías.

Pero, miren, ¿saben qué pasa?
Que han hecho ustedes un cambalache y unas barbaridades jurídicas que me gustaría que usted también me pudiera contestar a todo esto.

Ustedes han hecho, han innovado en una cosa que no tiene paragón en el derecho comparado español.
No hay parangón.
Hacer depender a la unidad adscrita de la policía de La Generalitat de un organismo autónomo.
Algo insólito, muy extraño.

Miren, ¿se han leído ustedes el convenio con el Ministerio del Interior y la Generalitat valenciana?
¿Van a incumplir ustedes ese convenio?
¿Van a incumplir ustedes con el Estatuto de autonomía?
¿Qué va a pasar con las competencias de la unidad adscrita en materia de custodia de edificios públicos, o en materia de escoltas de cargos públicos o en materia de protección de nuestro patrimonio?
¿Qué va a pasar con todas esas competencias?
¿Las va a asumir la señora Bravo?
Señora Bravo, ¿sabe lo que dice el convenio?
El convenio dice que cuando haya un cambalache como el que están haciendo ustedes, cuando haya un lío de competencias, que lo resolverá la consellera de justicia y el ministro de Interior.
Por lo tanto, usted, si no quería caldo, tenga dos tazas, porque parece ser que le van a encasquetar a usted el marrón de todo esto, señora Bravo.

Miren, repito, nosotros no vamos a ser cómplices de esta barbarie.
Para nosotros hubiera bastado con utilizar ese marco normativo que hicimos aquí, en las Cortes Valencianas, reformarlo y mejorarlo para desde luego cumplir con las reivindicaciones de todo el sector.
Pero esta agencia, y destápense ustedes la careta, no soluciona las reivindicaciones de nadie y no mejora la coordinación.
Porque parece que ustedes ahora, 16 meses después, hayan descubierto la pólvora.
¡Oiga!
¿Antes no había coordinación?
¿Este verano resulta que los incendios…

(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Carmen Martínez Ramírez)

La senyora vicepresidenta primera:

Señora Marcos.

La senyora Marcos Puig:

.
.
.
han sido un desastre?
Este verano, que el señor director general tenía las mismas competencias.
¿Esto es la panacea?
No, señoría, no lo es.
Por favor, un poco de cordura.

Gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señora Marcos.

Señora Barceló.

La senyora Barceló Chico:

En fin, no creo que sea para sacar pecho cuando uno tiene tantos procedimientos judiciales, tantos encausados y tantos condenados por corrupción.
(Aplaudiments)

Sacar pecho en esas cuestiones creo que no es…

La senyora vicepresidenta primera:

Hagan el favor de guardar silencio.

La senyora Barceló Chico:

(inoïble) .
.
.
para la sociedad a la que ustedes…

La senyora vicepresidenta primera:

Señora Barceló, por favor.

Si son tan amables de guardar silencio, cada uno tiene derecho a expresarse como considere, y ustedes también.
Así que, por favor, rogaría el máximo silencio.

Cuando quiera, señora Barceló.

La senyora Barceló Chico:

Eh… Se me ha olvidado una cosa.
Pero, mire, le voy a contestar varias cosas.
Usted habla de que tenemos un marco normativo extraordinario, extraordinario.
Yo lo he valorado en muchísimas ocasiones el esfuerzo que se hizo de desarrollo legislativo sobre las emergencias.
Y eso lo he valorado.
Y se lo he valorado públicamente en las comisiones y en pleno cuando he tenido ocasión.
Porque aquí no se trata de deshacer lo que han hecho otros, se trata de complementar y de dar un salto cualitativo en la seguridad y en las emergencias.

Y usted que habla de ese desarrollo normativo, pues, mire, hace unos días -me he dejado hoy el decreto-, hace unos días se publicó (veus) el decreto por el cual se desarrolla la mesa de coordinación de posemergencia, que estaba previsto en la ley del año 2010 y que ustedes no desarrollaron.
¡Qué preocupación, qué preocupación con las emergencias!
y que resulta que tenga que venir el gobierno para publicar el decreto de comisión interdepartamental para la seguridad y coordinación de la posemergencia y la oficina única posemergencia para el seguimiento y coordinación de las actuaciones.

Así es como lo hacían ustedes, a golpe de titular.
Hago la ley y me olvido del desarrollo.
(Aplaudiments) Pues eso es lo que vamos a hacer nosotros: desarrollar la ley.

En segundo lugar, usted saca -ya lo ha dicho usted en la comisión-, saca un informe, firmado por el señor Batalla, diciendo que no ha contado con nadie para esta…, la redacción de esta ley.
Y usted eso lo está diciendo a sabiendas de que… Sí, sí, conozco el informe, si me lo he leído, me lo he leído.
Pero eso significa…, me va a permitir que le hable a la luna (rialles), me va a permitir que le diga (aplaudiments), que le diga que la abogacía de La Generalitat, que la abogacía de La Generalitat entiende que no tiene que darse participación a ningún órgano.
Por una sencilla razón: porque eso es organizativo de La Generalitat y no es necesario ni preciso la consulta.
(Veus i aplaudiments) ¡Ay!
, tienen que…

Y mire, y mire… Están soliviantados hoy, están soliviantados hoy.

La senyora vicepresidenta primera:

La verdad es que sí.
Y rogaría a ambos lados de la cámara que se relajen un poco y dejen acabar a la señora Barceló, que la van a despistar.

La senyora Barceló Chico:

Y por último, señora Marcos, usted no se preocupe, aquí no va a desaparecer nada.
Usted se tiene que leer, se tiene que leer la Ley orgánica de fuerzas y cuerpos de seguridad del estado, de 13 de marzo, Ley orgánica 2/1986.

¿Y qué dice la ley orgánica?
Se lo voy a leer.
Artículo 38, Â«las comunidades autónomas podrán ejercer, a través de los cuerpos de policía, las siguientes funciones: velar por el cumplimiento de las disposiciones y órdenes singulares dictadas por los órganos de la comunidad autónoma…Â» (Veus) ¡Ay, que no lo había leído usted bien!
¡Ay, ay!
(Aplaudiments)

Segundo, segundo, la vigilancia, protección de personas, órganos y edificios; la inspección de actividades sometidas a ordenación o disciplina de la comunidad autónoma, denunciando toda actividad ilícita.
Lo que hemos aprobado en la moción subsiguiente, la anterior no, la anterior.
Y el uso y creación no ordena la ejecución forzosa de actos.

Por tanto, aquí hay una lealtad absoluta y somos rigurosos y escrupulosos con la ley de cuerpos y fuerzas de seguridad del estado.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señora Barceló.

Per a fixar la posició dels altres grups parlamentaris, té la paraula la senyora Beatriu Gascó, del Grup Parlamentari Podemos-Podem.

La senyora Gascó Verdier:

Moltes gràcies, presidenta.

Bon dia, senyories.

Bon dia al públic que ens acompanya.
Estan presents els col·lectius de bombers forestals, als quals agraïm l'atenció per vindre a escoltar aquest debat.

A mi el que, és clar, no m'agrada és sentir les desqualificacions personals, que és una cosa que encara no entenc, que no cal arribar ahí.

Des de Podem anem a votar en contra de l'esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari Popular, perquè considerem que la proposta de llei que ens presenta el govern de La Generalitat és necessària i fins i tot urgent per tal d'assegurar la coordinació dels diferents efectius que treballen en la seguretat i la resposta a les emergències en l'àmbit de la Comunitat Valenciana.

Esta llei és una oportunitat per a començar a tramitar la coordinació dels diferents cossos, però és més, és la millor forma de rendibilitzar els recursos existents i la forma més adequada d'entendre els recursos que encara ens falten en matèria d'emergències.

Estem convençudes que la coordinació augmenta la nostra capacitat de reacció, així com també ho creuen molts altres països i comunitats autònomes, que han creat agències de seguretat i gestió o resposta a les emergències.

Ens sorprén que fins ara no s'haja creat un espai com aquest per a coordinar els diferents efectius personals i materials.
La societat valenciana, en el seu conjunt, haguera eixit guanyant.
I probablement tapadores com Imelsa haurien tingut més dificultats de desviar fons públics si eixa coordinació haguera comportat també una major transparència.

Dilluns passat, el programa Crónicas de la 2 de Televisió Espanyola, analitzava -en el capítol La huella de los incendios, que els aconselle de veure-, analitzava, dia, entre altres, els grans incendis forestals que vàrem patir en els últims anys i que en alguns casos van créixer rapidíssimament per la nostra incapacitat…, incapacitat a donar una resposta ràpida i eficaç.

Els casos d'inundacions que sovint patim degut a les pluges torrencials pròpies del nostre règim climàtic, als quals a voltes no aconseguim atendre amb la celeritat que es requereix, són un altre exemple de fenòmens que necessiten coordinar esforços.

Des que en 1981 els acords autonòmics fixaren com a objectiu generalitzar el procés de descentralització i que en 1982 aprovava el nostre Estatut de la Comunitat Valenciana, es va dur a terme gradualment la transferència de les funcions i serveis, una de les quals és la de les emergències.

Això que som una comunitat autònoma hem de creure'ns-ho.
I per açò, assumir i fer pròpies les competències que estaven previstes en el nostre Estatut fa ja més de trenta anys.
És molt important dotar d'un marc legal que unifique i coordine les diferents competències, així com les administracions local, provincial i autonòmica, a més de preparar a la Comunitat Valenciana per als reptes presents i futurs en seguretat i emergències, com són el canvi climàtic, les inundacions o els incendis.

Hem de ser capaços d'afrontar aquests reptes, deia, assegurant una qualitat de servei igual al llarg de tota la comunitat i amb la suficient coordinació a tots els nivells administratius.
És necessari desenvolupar els instruments que garantisquen aconseguir una policia més moderna, projectant el cos únic de la policia autònoma de la Comunitat Valenciana, i també un servei de bombers autonòmic.

Creiem que l'agència podia ser també el marc en el qual donar resposta a la imperiosa necessitat d'acabar amb l'estat de vergonyosa precarietat en la qual estan immersos alguns col·lectius, com el dels bombers forestals.
Vint anys ha tingut el Partit Popular per a donar resposta a esta precarietat i no ha fet absolutament res.
(Aplaudiments)

Hem d'assumir, hem d'assumir, definitivament, la responsabilitat de la situació laboral del personal que treballa en les emergències en la nostra comunitat.
Aquesta pot ser l'oportunitat per a solucionar un problema que arrosseguem des de fa massa temps per culpa d'haver mantingut un model, que és el de l'externalització del servei d'extinció d'incendis.
Un model que permet que els mateixos que es juguen la vida apagant incendis forestals, es queden sense treball si tenen un accident que els incapacite per a seguir desenvolupament l'activitat.

Hem tingut dubtes sobre si aquesta llei podia ser l'ocasió per a pal·liar aquesta vergonyosa situació, però el que és clar és que tots els problemes podem trobar una solució si de veres volem.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyora Gascó.

Per part del Grup Parlamentari Ciudadanos, té la paraula el seu parlamentari senyor Subiela.

El senyor Subiela Chico:

Gracias, presidenta.

Buenas tardes, señorías.

Buenas tardes, vicepresidenta, consellera.

Consellera, yo espero que a usted le valoren en el Consell comerse estos marrones, pero yo creo que no se lo valoran, ¿eh?
Se lo prometo de verdad.

Miren, voy a ser muy breve, porque no será por ganas de hablar, con todo lo que ya se ha escuchado aquí, pero luego tengo que defender nuestra enmienda a la totalidad y tendremos nuestros turnos.
Y vamos a estar mucho rato hablando del mismo tema.

Por lo tanto, aguardaré luego mi turno.
Simplemente comunicar al Partido Popular que apoyaremos…, votaremos a favor de su enmienda a la totalidad, no podría ser de otra manera, cuando nosotros posteriormente vamos a defender otra enmienda a la totalidad.

Desde luego, sería ilógico hacerlo de otra manera.
No me voy a extender, porque si no, me meteré en materia.
Y desde luego, luego tendremos mucho tiempo de hacerlo.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señor Subiela.

Pel Grup Parlamentari Compromís, per a fixar posició, el senyor García Latorre.

El senyor García Latorre:

Gràcies, senyora presidenta.

Vicepresidenta, senyora consellera.

De marrón, ninguno.
Jo crec que molt gustós que vosté duga ací la presentació d'este avantprojecte de llei, que falta li fea a este país.

Gràcies també por acompanyar-mos tot el personal, el director de l'agència, professionals que han vingut, professionals de la Generalitat valenciana que han treballat de valent perquè esta agència hui comence este tràmit i siga realitat.
I sobretot, a aquelles persones que han vingut en el procés de participació, en què és cert que han detectat una sèrie de fortaleses molt importants en el que és l'elaboració de la llei i una sèrie de febleses, que jo pense que se corregiran també amb algunes de les esmenes que s'han presentat i que amb el pas del temps possiblement s'hagen d'introduir millores.

I, bé, dir-li a la senyora Marcos que possiblement té raó.
No compartim el model, perquè mosatros quan parlem de seguretat i parlem d'emergències, veem, en este cas, millores per a les persones, que és la ciutadania.
I en este cas, el Partit Popular l'únic que veu és negoci.

Aleshores, mosatros hem estat treballant durant un any, i el govern ha estat treballant un any, per a crear esta agència, que no era fàcil, perquè és un element nou.
S'ha treballat també en fer una nova llei de coordinació de policies locals.
Ací es parla que hem estat setze mesos treballant esta llei; duguem díhuit anys sense una nova llei de coordinació de policies locals, díhuit anys, que es diu molt prompte.
Per tant, estem treballant per un nou model de policia.

I mire, senyora Marcos, li vaig a llegir el que diu el director general de la policia nacional del ministeri, per la seua pregunta que ha fet, perquè no li donen respostes.
Diu: Â«En atenció, en atenció al que és la creació de l'agència, dir que la dependència funcional de la unitat adscrita del Cos de Policia Nacional a l'agència de seguretat i resposta a les emergències, dependent de la presidència de La Generalitat, es duu a terme en el marc de la potestat autoorganitzativa de la Comunitat Valenciana i s'ajusta -prenga nota-, s'ajusta a les previsions legals establertes en llei orgànica de forces i cossos de seguretat.
Â»

Per tant, tranquil·la en el tema del cos de la policia adscrita.
I en este cas, mosatros el que perseguim -i ací ho hem parlat, i ací s'ha fet ja debat- és buscar un model policial nou per al nostre país.
Per tant, no comencem a marejar ni dir que allò que no mos agrada és el caos, quan no és aixina, quan el que se busca és una coordinació.

La nova agència el que pretén és que hi haja una nova estructura funcional.
I mire, els que han sigut professionals, el que volen és que…, com quan se fa una actuació concreta, quan és un cas en el que vas a actuar directament, quan n'hi ha una persona que ha tingut un infart en mig del carrer i necessita de tots els serveis d'emergència i de seguretat, quan n'hi ha un incendi en el qual s'estan fins i tot cremant vivendes i propietats particulars en què la gent vol una solució immediata, vol que n'hi haja una coordinació al màxim nivell.
El que no vol és que vagen diferents organismes sense cap de coordinació.

Jo pense que tenim grans professionals al País Valencià que estan treballant de valent, gran professionals que tenen una qualificació formativa impressionant.
I, per tant, el que tenim de fer és tot això ficar-ho en una agència per a coordinar-ho i que funcione millor.
Simplificar processos, que moltes voltes el que també veu la gent en eixos protocols tan confusos, que moltes voltes no se poden dur endavant serveis d'emergència o, en este cas, actuació a nivell de seguretat per processos que moltes voltes impedixen eixa efectivitat.

Per tant, cal aprofitar totes les sinergies possibles en protocols d'actuació, en organització, en selecció, en formació… Jo crec que la conselleria ha fet un elenc molt important de tot allò que va a suposar la nova agència.

I, per tant, també estem complint una demanda, una demanda dels sindicats, una demanda dels professionals, que, en este cas, s'ha reconegut un cos concret, com és el de bombers forestals, en què n'hi ha molt de camí per fer, i se farà.
Igual que se féu en un moment amb tot el que n'hi havia a nivell de seguretat escampat pel que era la Comunitat Valenciana quant al que eren vigilants, auxiliars de policia… I al final, se reorganitzà tot per a crear eixe cos únic que funcionara d'una manera organitzada, eficaç i efectiva.

Per tant, estem creant una figura que… Estem parlant que països avançats, en este cas, Estats Units, en tot el tema de les seues emergències, tenen creada l'agència.
¿Per què?
Perquè saben que fa falta que en tots els estats se coordine d'una manera molt efectiva.

Per tant, mosatros entenem que este pas endavant que se dóna amb la creació de l'agència és important.
I, per tant, no anem a donar suport a esta esmena a la totalitat.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor Latorre.

Per a rèplica, la senyora Marcos…

La senyora Marcos Puig:

Gracias, señora presidenta.

En primer lugar, agradecer el tono del resto de grupos parlamentarios.
Agradecer al Grupo Parlamentario Ciudadanos el apoyo a esta enmienda a la totalidad.

Incidir en varias cuestiones.
La señora Gascó ha hecho referencia a los bomberos forestales y yo también lo he hecho en mi intervención.
La señora Barceló no me ha contestado dónde está en el presupuesto, cómo piensan contratarles, es una mera declaración de intenciones pero que no se ve reflejada ni en el presupuesto, ni en la memoria económica.

Señora Gascó, yo por eso le preguntaba a la señora Barceló si iban a romper la relación con Tragsa y no me han contestado.
No sé si a usted a lo mejor le ha contestado la señora Barceló, pero, desde luego, a mí no, ni en público, ni en privado.
Tampoco me ha contestado dónde está en los presupuestos la contratación de los bomberos forestales, dónde está en la memoria económica.
No me ha contestado absolutamente a nada.
Y yo quiero decirle, señora Barceló, que en el debate parlamentario tendremos ocasión de hablar de esta cuestión y lo que opina el Partido Popular, que ya lo saben también los agentes implicados.

Lo que no va a hacer el Partido Popular, que es un partido de gobierno, es prometer y crear falsas expectativas a las personas.
Eso no lo va a hacer este partido, el Partido Popular.
Y eso ya lo saben también los bomberos forestales.
Voluntad política, sí, pero por favor negro sobre blanco en presupuesto y en memoria económica de la ley.

Miren, han tardado dieciséis meses en crear esta agencia.
Es que esto es kafkiano, señoras y señores diputados.
Si este es el respeto que tienen a las leyes que aprobamos en esta cámara, más vale que cerremos el parlamento, porque ustedes traen dieciséis meses después a la cámara esta ley.
Y llevan dieciséis meses hablando de la agencia.
Es completamente kafkiano.
Y, miren, hasta le han dedicado una sección en el presupuesto, agencia valenciana de emergencias.
Oiga, y no existía.
Ese es el respeto que tienen a las leyes los grupos parlamentarios y sobre todo los que sustentan al gobierno.

Mire, contéstenme, no me han contestado.
¿Qué cambio sustantivo aporta esta agencia?
¿Qué cambio sustantivo en gestión, en eficacia, en coordinación?
No me han sabido contestar, porque es ninguno.
Bastaba con reformar las leyes que habíamos aprobado en estas Cortes.
¿Mejorables?
Claro que sí.
¿Desarrollarlas?
Por supuesto que sí.
Había una carencia de desarrollo de esas leyes.

Y yo ahora voy a hacer una pregunta al aire.
¿Alguien ha pensado en ese decreto de desarrollo del nuevo servicio de bomberos forestales?
Nadie.
No he oído a nadie hablar de eso y eso es lo realmente importante.
Tenemos que empezar a pedir ya que este gobierno se ponga a trabajar, (aplaudiments) que deje ya de hacer falsas promesas y se ponga a trabajar en un decreto de desarrollo del servicio de bomberos forestales.
Nadie me ha aclarado este lío organizativo.

Oiga, si espectáculos y las ayudas a víctimas al terrorismo quedan fuera de la agencia, ¿quién asume esas competencias?
¿Un nuevo amigo del señor Puig o no?
Nadie me ha sabido contestar.
Quien calla, otorga.
No quiero ser mal pensada, pero por sus hechos los conoceréis, señorías.

Y, miren, tampoco me han contestado con el tema de la policía.
Ustedes se han hecho un lío, de verdad, es que igual yo no he sabido explicarme bien, pero ustedes se han hecho un lío.

Miren, hay un convenio con el Ministerio del Interior y ese convenio habla de las competencias que tiene la unidad adscrita en la comunidad autónoma, en la Comunidad Valenciana.
Y cuando se habla de esas competencias se habla de las competencias en custodia de edificios públicos, etcétera, etcétera.
La pregunta es: ¿cómo el director general de la agencia, que no tiene esas competencias, va a dar instrucciones y gestionar esas competencias?
¿Cómo se come eso jurídicamente, señorías?
Es un cambalache, es un lío.

Y sí, señora Bravo, no soy yo la que se empeña en darle a usted todos los marrones, es que lo dice el convenio.
Es que el convenio dice: Â«Controversias.
Las controversias que se originen como consecuencia de la aplicación del siguiente convenio serán resultas: 1.
Por parte de la comisión mixta y, en el caso donde no resolviese la comisión mixta, lo tiene que hacer la consellera de justicia.
Â» Lo siento mucho, señora Bravo, si no quería usted caldo, tenga dos tazas.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señora Marcos.

Señora Gascó, ¿des de l'escó?

La senyora Gascó Verdier:

Gràcies.

Senyora Marcos, a vosté li genera moltes dubtes aquesta llei.
Permeta que la seua proposta de no portar-la endavant a nosaltres també ens genera dubtes, perquè el que segurament no ha fet el Partit Popular en vint anys és donar resposta als problemes que s'estan tractant d'afrontar.
Almenys aprovem el procediment per poder avançar en la llei i en comissió continuarem donant resposta.

Nosaltres fins que la voluntat del govern de trobar resposta als problemes que estem plantejant siga manifesta i de veres s'estiga construint, treballar per construir, nosaltres continuarem donant recolzament.
En el moment que vegem que això no s'està fent tirarem avall la llei si cal.
La qüestió és que almenys anem a continuar amb el procediment i anem a veure.

Els arguments que vosté aporta avui a mi em deixen prou sorpresa, sorpresa, en realitat, no, perquè ja estic acostumada, però la qüestió és que són respostes en realitat a la gestió que vostés no han sigut capaços de donar en vint anys.
Vint anys són dos voltes deu anys, són, ja no m'enrecorde ni quantes legislatures.
És que han tingut tant de temps per a pal·liar tots estos problemes i continuen ara tractant de bloquejar el que s'està tractant d'avançar.
En efecte, són setze mesos enfront de vint anys.
(Aplaudiments)

Si es tracta d'un decret per als bombers forestals crec que estem manifestant tots la voluntat -i en això hi ha un consens absolut per part d'aquesta cambra- de donar solució el més ràpidament possible a la situació de precarietat dels bomber forestals.
I en això estem tots i totes estudiant quines són les vies possibles per a eixa solució.
Si aquesta agència és la solució, perfecte; si no, se'n faran altres.
Però el que ens queda clar és que en esta legislatura hem d'haver trobat una solució sí o sí.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyora Gascó.

Senyor García Latorre.

El senyor García Latorre:

Gràcies, senyora presidenta.

Vosté no ho ha entés.
L'agència és la base, no és el fi final del que és el tema de les emergències i la seguretat, és la base per a poder dur endavant eixa coordinació avançada, eixa protecció i eixa seguretat en casos molt extrems, que és el que està duent-se en països avançats.
Nosaltres volem avançar i volem que esta comunitat entre ja definitivament en la seguretat, en les emergències dins del segle XXI.

I, mire, nosaltres donem respostes.
Hi ha una reivindicació per un col·lectiu, que era el de les brigades, en este cas, forestals, a una denominació de bombers forestals.
Això se presentà la proposta, el meu company Juan Ponce la va defensar igual que la resta de companys i s'aprovà per part de tots, i vostés han tingut vint anys i no ho han fet.
Que falta molt per fer?
Sí, falta molt per fer.
Però, com li dic, la creació de l'agència és la base per a pegar eixe pas qualitatiu de tirar endavant.

I li ho he dit també al principi.
La idea és treballar per nous models organitzatius, un nou model de seguretat pública valenciana i un nou model d'emergències i en este cas de cos de bombers.
Això és en el que estem treballant i esta agència ha de ser la base i en este cas el bressol d'on isquen les idees i es coordine tot este treball que s'està fent.

I, mire, també, nosaltres fem bé les coses, no anem a salto de mata, com vosté vol fer entendre en la seua intervenció.
Abans de tirar endavant i consultar allò de la policia, en este cas del cos adscrit de la policia nacional, l'agencia va fer la consulta pertinent, pel que vosté diu del conveni.

El conveni se compleix, el conveni diu que se pot fer i fins i tot, com no hi havia seguretat i volíem tindre la seguretat cent per cent, el que se féu va ser una consulta a la Direcció General de Policia del Ministeri de l'Interior.
I allí diu que, com és una capacitat autoorganitzativa del Consell, diu que endavant, que se pot fer.

Per tant, no vinga vosté a ficar ací ombres on s'ha ficat llum per part del ministeri i per part del Consell.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor García Latorre.

Esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari Ciudadanos (RE número 39.
528)

La senyora vicepresidenta primera:

Per a continuar amb el punt, tenim ara la defensa de l'esmena a la totalitat que presenta el Grup Parlamentari Ciudadanos.
Té la paraula el senyor diputat Antonio Subiela.

El senyor Subiela Chico:

Gracias, presidenta.

Ahora sí, la pregunta con la que habría que empezar este debate es obvia y es: ¿es necesario la creación de una agencia autónoma de seguridad y respuesta a las emergencias cuando desde la secretaria autonómica de Gobernación se puede coordinar este dispositivo?
Para nosotros, desde luego, la respuesta es más obvia todavía: no.

Y podemos seguir haciéndoles preguntas, de hecho nos las seguimos haciendo porque esto da para mucho.
¿Incrementar de esta manera las estructuras de gestión es necesario o mínimamente beneficioso para la sociedad?
La respuesta también es clara para nosotros: no.
Incrementar con desmedida las estructuras de gestión no es necesario sino que además es contraproducente.

Y seguimos haciéndonos preguntas.
¿No tenemos suficientes experiencias negativas con la creación de organismos autónomos, corrupción, amiguismo, despilfarro?
Desde luego, para Ciudadanos la respuesta es sí, para nosotros ya hay suficientes experiencias de lo que suelen llevar este tipo de agencias y entes autónomos.
Pero hay quien se empeña en no aprender de la experiencia o le gusta criticar en la oposición lo que luego hará en el gobierno y lo que nos lleva a otra pregunta: ¿regeneración política con ustedes?
La respuesta clara y cristalina, de nuevo: no.
No hay diferencias reales, de nuevo, entre los gobiernos del Partido Popular y los gobiernos del botánico.

Miren, entre los comparecientes que intervinieron en el período de participación ciudadana escuchamos cosas como: demasiados organismos; por qué no revisan los que hay antes de crear un nuevo; es más operativo optimizar antes de crear nuevos órganos; un órgano autónomo independiente para controlar la seguridad y las emergencias es una barbaridad.
Bien, me quedo con esta última afirmación para empezar a desgranar los motivos principales de la presentación de esta enmienda a la totalidad.

Primero: irresponsabilidad.
No se puede intentar cambiar un sistema de coordinación de emergencias y seguridad sin consensuarlo con todos los grupos políticos, porque esto no es algo que se deba cambiar todas las legislaturas.

Y hoy se defienden aquí dos enmiendas a la totalidad, dos, lo que da muestras de su capacidad de diálogo y de consenso, bueno, de capacidad no, de intención y de su carácter.
Porque ni tan siquiera han intentado dialogar y consensuar, simplemente han impuesto tal y como nos están acostumbrando.
Están utilizando ese rodillo que tanto criticaban al Partido Popular.

De nuevo no vemos ninguna diferencia entre los gobiernos del Partido Popular y los gobiernos del botánico.
Y a la izquierda valenciana es que le gusta mucho alardear de participación y diálogo, menos cuando lo tienen que aplicar.
Y me da tristeza, créanme, me apena que la ciudadanía continúe esperando un cambio de formas y de fondo en la política valenciana.

Esta irresponsabilidad en algo tan delicado como la seguridad y las emergencias puede tener graves consecuencias, porque los errores en seguridad y emergencias, además de dinero por la mala gestión, por el desaprovechamiento de recursos, por el incremento de organismos, por las malas prácticas asumidas y sin corrección, por desgracia también cuestan vidas, también tiene graves consecuencias en los delitos que se cometen y también tiene un coste en hectáreas quemadas, entre otras tantas cosas.
Pero eso a ustedes les da igual, porque el objetivo no es cambiar el sistema de coordinación.

Esta agencia que van a crear no aporta nada nuevo en coordinación, cuatro detalles e información técnica que serían completamente asumibles.
El objetivo no es mejorar, el objetivo es colocar.

La impresión que nos causa es que ustedes quieren crear una nueva agencia de colocación, un nuevo coladero de enchufes, porque ya tienen saturadas algunas consellerias.

Miren, señorías, hay una necesidad de mejorar la coordinación, claro que sí, y mucha, aunque intenten pintarnos que todo es idílico desde que ustedes se han hecho cargo de la gestión.
Pero inventarse un nuevo ente no soluciona los problemas de la gente, soluciona sus problemas con su gente.

Hemos hablado de irresponsabilidad, hablemos ahora de duplicidades.
Creando esta agencia lo único que van a conseguir es duplicar funciones, hacer la toma de decisiones más compleja e ineficaz.
Esta agencia quiere asumir funciones que ya no es que sean impropias es que son inasumibles.
¿Qué pretenden hacer con las policías locales?
Van a invadir las competencias municipales.
Ustedes con esta ley atentan a la intocable autonomía local, invaden el municipalismo.
Menos mal que Ciudadanos no es quien presenta esta iniciativa, porque ni me imagino lo que nos hubiera dicho.

Quieren poner a investigar los incendios forestales a la unidad adscrita, vamos a la policía autonómica, para que todo el mundo nos entienda.
Pero si no tienen medios, si no tienen personal, si no tienen formación, si no tienen competencias.
¡Si es competencia de la guardia civil!
¿Que les molesta que la guardia civil investigue los incendios?
¿Que les molesta ver a la guardia civil?
¿Ya hemos llegado a ese punto?
¿Les tiramos de nuestros montes?
(Remors)

Porque ellos están obligados a investigarlo.
La guardia civil investigará los incendios forestales, porque es su competencia, y cumplirá con su obligación.
¿Y ustedes qué harán?
¿Desperdiciar el dinero y efectivos autonómicos para hacer una doble investigación?
¿No sería más fácil, no sería más útil, no sería más barato trabajar la coordinación con la guardia civil?
¿No sería más eficaz colaborar con la guardia civil, en vez de duplicar sus funciones?

¿Me pueden decir para qué va a servir la Dirección General de Seguridad y Emergencias?
¿Para qué va a servir la subsecretaría autonómica?
Si todas las competencias las tiene la agencia de seguridad y respuesta a la emergencia.
Contéstenme, si pueden, a esta pregunta: ¿quién está supeditado a quién?
¿La agencia a la dirección general o la dirección general a la agencia?
(Veus)

¿Me pueden explicar cómo es eso de que el director general de la seguridad y emergencias también sea el director de la agencia autónoma?
¿Se supedita a sí mismo o estamos eliminando controles de nuevo, para mejorar la efectividad?
Será eso, ¿no?
Como ustedes están hechos de otra pasta, pues controles no les hacen falta.

Prevención y extinción.
La vicepresidencia de la agencia de seguridad y respuesta a las emergencias es para la conselleria de medio ambiente, para la conselleria responsable de prevención.
A ver si nos aclaramos: prevención y extinción, ¿juntos o separados?
Para Ciudadanos, desde luego, juntos, ya lo saben.
Nos parece un grandísimo error separarlos.
Y de hecho, es uno de los fundamentos de nuestra enmienda, el que con la creación de esta agencia se formalice esa separación que pensamos que puede llegar a ser tan dañina.

Pero, ¿ustedes lo tienen claro o no?
¿Separados o juntos?
Porque en el proyecto de ley podemos leer constantemente: prevención, prevención, prevención.
Miren, esto es un problema realmente grave de este Consell, ya ha dado muestras en más de una ocasión, y es la incapacidad para corregir un error.
Un error que, además, están viéndolo, pero prefieren cerrar los ojos, seguir adelante y no rectificar.

Muy poco coherente, señores.
Ni un solo compareciente que haya pasado por la comisión, ni uno solo, ha defendido la separación entre prevención y extinción.
Pero es que ni un solo colectivo implicado en extinción, prevención, seguridad o emergencia lo defiende.
¿Me quieren explicar ustedes a quién escuchan y por qué motivo lo siguen defendiendo?
¿Es que el reparto de competencias del botánico obligaba a ello?
¿Es que su mestizaje nos obliga a estas temeridades?

¿Necesita el botánico para funcionar que todo esté bien separado, para no discutir entre ustedes?
Porque eso es lo que parece.
Están multiplicando agencias por doquier y están deshaciendo lo que había mal hecho, para hacerlo peor todavía.

En resumen y para concluir, Ciudadanos no va a participar en este chiringuito partidista, innecesario y con riesgos a la ciudadanía, porque es irresponsable, porque genera duplicidades, porque quiere competencias que no podrá asumir y porque supone una definitiva separación entre prevención y extinción que no compartimos, ni nosotros ni aquellas personas que conocen el tema de primera mano.

Cumplan su responsabilidad, piensen en las consecuencias de sus decisiones, mejoren lo que hay, háganlo funcionar, gestionen.
Mejoren la coordinación, la cooperación entre cuerpos e instituciones.
Hagan una estructura clara, entendible, sencilla, eficaz, pero dependiente de la dirección general.
Involucren en la toma de decisiones a los profesionales, no politicen de esta manera ni mercadeen con la seguridad y las urgencias.

(Ocupa la presidència el president, senyor Enric Morera i Català)

El senyor president:

Señoría.

El senyor Subiela Chico:

Acabo, presidente.

Hay decisiones que deben consensuarse por la importancia de sus consecuencias.
No vale imponer ideas ni intereses particulares, y esta es una de esas decisiones.
Si rectifican y retiran el proyecto, estaremos encantados de sentarnos a trabajar con ustedes por el bien de los ciudadanos y de nuestro patrimonio.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Subiela.

Senyor García, per a exercir el torn en contra.
Té vosté la paraula.

El senyor García Latorre:

Gràcies, de nou, senyor president.

Mire, senyor Subiela, irresponsabilitat ninguna.
Jo crec que tot el contrari.
L'elaboració d'este avantprojecte de llei és per responsabilitat, i per responsabilitat sobretot perquè és una demanda que ve part dels professionals, per part dels sindicats i també una demanda política.

Mire, ací tinc l'estudi que varen fer els experts després de l'incendi tan catastròfic del 2012.
Sap quina és la conclusió final?
Que feia falta l'agència per a coordinar tots els esforços que esta Generalitat ha de dur endavant per a escometre totes les emergències i extincions que n'hi hagen en el nostre territori.

I vosté feia una pregunta, i a mi m'agrada: per què una agència i els seus avantatges?
Eixa és la seua pregunta, i l'anem a contestar.
Com bé diu l'exposició de motius del projecte de llei, les catàstrofes naturals o els esdeveniments provocats per l'ésser humà formen part de la història del poble valencià, i sols hem de fer un repàs, un repàs que fa la llei.

Diu: terratrèmol de Montesa en 1700, terratrèmol en Torrevella en 1800, la riuà del 1957, la pantanada de Tous, els monumentals incendis de l'any 1992 i del 2012, incendis que varen ser molt greus al nostre país i que varen costar que s'incineraren milers i milers d'hectàrees.
Fets històrics que, a hores d'ara, es poden agreujar molt més, sobretot si tenim en compte els últims informes i fòrums sobre el canvi climàtic.

I açò no va a anar a menys.
Al contrari, va a anar a més.
La societat valenciana ha d'estar sempre alerta i preparada per a qualsevol desastre natural o causat per les persones amb immediatesa.
I sobretot, el més important, on ataca l'agència, coordinació.
Mire, jo tenia un cap de policia que me dia: Â«No hi ha millor actuació que una bona coordinació.
Â» I en això tenia més raó que un sant, i li vaig a explicar per què.

Perquè podem tindre tots els efectius, podíem tindre tots els elements materials per a poder actuar, però si no tenim una bona coordinació, no valen per a res.
I això ens ha passat.
Ens ha passat.
Jo he viscut riuades, o en este cas, pluges torrencials en què hem tingut preparada maquinària, personal, voluntari, i no poder-lo ficar a treballar, perquè no n'hi havia coordinació.
I això ho he vist jo en persona.

Eixes coses són superimportants.
Per això, societats avançades estan creant este tipus d'agències perquè estos elements, que s'han de ficar en mecanismes immediatament i s'han de ficar de manera ràpida i urgent per a poder atacar eixos problemes, doncs que els tinguen coordinats.

L'article, en este cas, del Decret 130/2015, el que especifica l'agència valenciana, la seguretat i quines són les seues competències, parla d'interior, de gestió i direcció de la unitat del cos de la policia adscrita, de matèries de seguretat pública i protecció ciutadana, entre les policies locals.
Coordinació de les policies locals, formació, protecció civil, extinció d'incendis, participació de La Generalitat en els consorcis de bombers.

La direcció i gestió, fins i tot, l'encomanda del Consell de Seguretat Nuclear.
Perquè, anem a vore, el nostre territori és molt llarg i molt ample, i per tant tenim de tot.
Ací tenim situacions en què n'hi ha risc d'incendi.
Tenim situacions que n'hi ha risc de nevades.
Tenim grans muntanyes, tenim també situacions en què fins i tot hem tingut accidents, dels més greus, com el del metro, en què cal actuar d'una manera coordinada i eficaç.

L'agència naix per a satisfer necessitats i demandes ciutadanes, amb el nivell de qualitat que en estos moments la societat exigix, perquè és un compromís dels poders públics, i per això l'adequada i eficaç prestació d'aquells serveis públics, d'aquells d'un nou enfocament organitzatiu i funcional, que és el que pretén l'agència, tindre una nova organització, a nivell organitzatiu i també de les seues funcions.

Cal delimitar-les, perquè al final cal saber qui ha de fer cada cosa i com l'ha de fer.
I en això coincidisc, però cal fer-ho.
I l'agència és un element que va a ser el nus gordià de tots eixos elements.
I per tant, donar cabuda, i en este cas, eixida a l'estudi dels experts és important.
Si no, al final, per a què fem totes estes comissions, si no atenem després les seues recomanacions?

L'objectiu general d'este marc d'actuació, que és l'agència, és que els ciutadans puguen visualitzar, i açò és important, de manera clara, quins són els fins de distints organismes públics i els resultats de la gestió que s'ha encarregat a cada un d'ells.
Perquè ja no és tan important definir el que és la funció, sinó has de saber quin va a ser el resultat i on va a donar-se eixe resultat.

Així com la forma en què es responsabilitzen els seus gestors, perquè també han d'haver responsabilitats d'eixes actuacions, pel compliment dels objectius que prèviament han segut fixats de forma concreta i avaluable.
Perquè açò és molt important.
Perquè ací proposem moltes coses, proposem moltes lleis, però després cal fer avaluacions, per a vore com funcionen i com s'apliquen directament en la matèria, directament en el terreny.

Se fa perquè és necessari incorporar una nova fórmula organitzativa.
Jo crec que això és molt important, com s'ha organitzat tots els serveis que tenim a nivell de País Valencià.
Com dotar d'un major nivell d'autonomia, i això és important.
I no estem entrant en l'autonomia dels municipis.
Fins i tot no ho hem fet ni en la llei de coordinació de policies locals, i vosté també ha estat en la presentació.

No s'ataca en ningun moment l'autonomia municipal, en ningun moment.
Se respecta.
El que se busca és la col·laboració i coordinació Generalitat-ajuntaments.
Se vol millorar en la flexibilitat en la gestió, i al mateix temps reforçar els mecanismes de control, d'eficàcia i d'eficiència, que al final és el que mos estan demandant els ciutadans.

L'agència i la seua regulació, objecte d'esta llei, permetrà implantar un model de gestió que equilibre adequadament els principis d'autonomia, control i responsabilització pels resultats.
En efecte, un aspecte capital que s'incorpora a la gestió dels serveis públics a través de les agències és l'aprofundiment en una nova cultura de gestió.
Possiblement és que no estem acostumats a este tipus d'agència i de funcionament.

Cal recolzar en el seu compliment objectius clars, mesurables, orientats cap a la millora en la prestació dels serveis, amb els consegüents avantatges per als usuaris i sobretot per als contribuents, que són els que estan pagant-los al final tots i cada un.
Un dels seus avantatges és l'enfortiment dels mecanismes de la responsabilització per als objectius en la gestió pública.
Es tracta de configurar l'agència com una organització dotada d'una capacitat de decisió sobre els recursos assignats.

Tots els recursos que tenim i que s'ha treballat i s'ha legislat sobre estos.
I en tenim molts, diversos i ben qualificats.
Ho he dit abans: tenim bons professionals i tenim bons recursos.
Té aquesta capacitat de decisió sobre els recursos assignats a un nivell d'autonomia en el seu funcionament, que són les premisses necessàries perquè se li puga exigir una responsabilitat efectiva sobre el compliment dels objectius.

En definitiva, l'agència es crea com un òrgan que siga reconegut.
I açò és important, que siga reconegut per la ciutadania, no sols dins de La Generalitat, sinó també pel que és la població en general.
I els agents socials, com a responsables de la seguretat en tots els seus àmbits.

Per tant, jo he de dir-li que la seua esmena jo l'haguera vist fins i tot lògica, si vosté després me diu: Â«És que no mos agrada el que mos han presentat com a proposta d'avantprojecte.
Â» I m'haguera presentat una sèrie d'esmenes per a poder vosté després dir-me: Â«No, açò no m'agrada.
Jo ho faria d'esta manera.
Açò no m'agrada d'esta manera.
Ho faria de l'altra.
Â»

Però és que vostés sols presenten una esmena a la totalitat, perquè diuen que no és el seu model, o perquè no la volen, o perquè se pensen que va a ser una duplicitat, i en cap moment s'està parlant de duplicitats.
Al contrari, el que s'està intentant és reorganitzar tot el sistema de seguretat i emergències del País Valencià.
En eixe sentit, nosaltres entenem que és un bon avantprojecte de llei.

Com he dit abans, este avantprojecte no és el fi, sinó que és la base per a continuar treballant en millorar la seguretat i les emergències al País Valencià.
Perquè, si una societat es considera avançada i es considera a gust, i sobretot buscant eixa felicitat de tots els dies, que la gent se senta realment segura i que quan tinga una emergència ho se produïxca una catàstrofe estiga ben atesa, en este cas creguem que l'agència és el millor instrument.

I per acabar, dir una cosa: si s'ha pres una decisió en este cas per part del govern i pel president, Ximo Puig, i per la presidenta, ha fet dos decisions importants: primera, la creació de l'agència.
I la segona, col·locar un àngel, en este cas, José María Ángel, al front d'esta.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Paco García.

Senyories, com estem en una hora ja llarga, la Junta de Síndics prevista en acabar el ple, els propose que la fem un poc abans de reiniciar el treball de la vesprada.
Crec que serà (inintel·ligible) .
.
.
Farem deu minuts, quinze minuts abans de l'inici del ple.

Senyor Subiela, té vosté la paraula.

El senyor Subiela Chico:

Gracias, presidente.

Señor García, mire, su intervención sigue la misma línea que la creación de esta agencia que hoy tratamos aquí.
Usted nos ha relatado aquí, nos ha leído el proyecto y prou.
Nos ha relatado los mundos de Yupi estos que se ha creado el gobierno, y no ha sido capaz de contestarme ni una sola pregunta.
Porque la única que ha contestado, yo no se la he hecho.
Yo le he hecho veintinueve preguntas y no me ha contestado ninguna.

Todas dudas graves sobre la conveniencia o no de que se cree este nuevo chiringuito que ustedes van a crear.
Mire, yo creo que no hay autocrítica, ustedes no tienen la más mínima autocrítica y no quieren ver los problemas existentes.
Y, como no los ven, no los van a poder solucionar.
Ustedes solo ven sus problemas internos, sus intereses internos, y esto no corresponde más que a un interés de una necesidad de colocación.

Esta reunificación de recursos que usted dice lo primero que va a generar es una nueva estructura y un nuevo gasto innecesario.
¿Ustedes se han planteado lo ridículo, eh, y digo Â«ridículoÂ», que es el consejo de administración que han diseñado?
¿Veintiuna personas, hasta diez directores generales, incluidos en la administración local, el de hacienda, el de energía, el de riesgos laborales?

Un consejo de administración presidido por la conselleria de justicia, aquella conselleria que no quiso asumir las competencias en seguridad y emergencias.
Y ahora presidirá el consejo de administración de esta nueva agencia.
Muy lógico y comprensible.
Y bueno, y lo de la vicepresidencia es la bomba, ya lo he dicho antes.
Prevención, no, pero la vicepresidencia a la conselleria de medio ambiente.

¿Por qué?
Porque es ilógico separar prevención y extinción.
No se puede.
Pero, ustedes ponen a presidir a quien no quiere las competencias y a vicepresidir a quien no se le quiere incluir.
¿Cómo me explica esto?

Miren, no quiero terminar sin hacer una mención, porque ustedes han nombrado en varias ocasiones, y están aquí presentes, a los bomberos forestales.

Miren, nosotros vamos a estar a su lado para solucionar el problema de los bomberos forestales porque entendemos que su situación no puede seguir más, de hecho no debería ni existir esa situación.
Pero no me saquen pecho con los bomberos forestales, no me saquen pecho.
Si se les había olvidado otra vez en la agencia, los bomberos forestales.
Si los van a meter en una enmienda parcial que ya han preparado.
(Aplaudiments) Un poquito de honestidad, hombre.

Mire, termino ya porque realmente no hay más que decir, no hay más tema que tratar.
Ustedes aquí no han sacado más temas, han sacado el decreto y ya está, el proyecto y se acabó.
Y nosotros, es verdad, no hemos presentado enmiendas parciales y no es un error.
Porque las enmiendas parciales se hacen para colaborar, pero ustedes no han querido que colaboremos.
Las enmiendas parciales se hacen para aportar, pero es que a este engendro político no sé qué vamos a aportarle.

Y, desde luego, las enmiendas parciales se hacen para mejorar.
Y este proyecto de ley, la única manera de mejorarlo (soroll de trencar papers) es rompiéndolo.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Subiela.

Sí, sí.
Senyor García, té vosté la paraula.

El senyor García Latorre:

Gràcies, senyor president.

Mire, senyor Subiela, perquè no ens duguem a confusió i tampoc diguem el que no és.
Preàmbul de la llei, diu: Â«En este sentit s'incorpora al text d'aquesta llei la modificació dels articles 32, 37, 59, 78 de la Llei 13/2010, de protecció civil i gestió d'emergències en compliment de la Resolució de 21 de març de 2016 aprovada en la Comissió de Justícia, Governació i Administració Local de Les Corts, referida a la substitució de les categories de tots els treballadors de les unitats de brigades d'emergència per la de bombers forestals.
Â» Està en el preàmbul.
(Aplaudiments)

Per tant, no vinga ací a marejar-nos i a dir-nos que no se'ls té en compte, que no se'ls té en compte.
(Remors) Ara vosté m'està dient.
.
.

El senyor president:

Senyories, senyories.

El senyor García Latorre:

A vore, li hem dit que se va a seguir treballant.
Jo crec que la companya Beatriz abans ho ha explicat molt bé.
Se va a seguir treballant en eixe sentit.

Mire, li vaig a ficar un exemple, que els exemples moltes voltes són molt clarificadors.
Any 1992, feia un poquet que s'havia aprovat una nova llei de coordinació de policies locals, any 1990.
I n'hi havia moltes categories professionals repartides pel País Valencià: vigilants jurats, vigilants de camps, de les cambres agràries, auxiliars de policia.
De tot el que vosté vullga.
N'hi havia una diversitat enorme.
El Consell va traure un decret d'integració i de formació per a tota esta gent perquè entraren a formar part del cos de la policia local.
Primer l'u i després el dos.

Aprovem l'agència, tirem endavant els decrets, normativitzem i, en este cas, fem tot allò que hem de fer.
Primer de tot, reconeixement de la categoria.
Segon, anem a seguir treballant per a vore de quina manera se poden anar integrant eixos serveis que estan prestant-se de manera privada al sector públic.
A vore, ho estem fent en altres institucions.
Què ha passat en Favide?
El mateix, fundació, gestió pública.
I aixina en moltes més coses.
I este govern està treballant i donant passes endavant.

I mire, vosté pot trencar tots els paperets que vullga, però vosté perd tota la credibilitat quan diu que la seguretat i l'emergència són despeses.
Per a nosaltres és una inversió.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor García.

Per a fixar la posició dels grups parlamentaris.
En primer lloc el Grup Podemos-Podem, la il·lustre diputada Beatriu Gascó.
Quan vosté vullga.

La senyora Gascó Verdier:

Gràcies, president.

Seré molt breu.
Entre altres per l'hora que crec que comencem a tindre fam.
Però també perquè els motius, els mateixos motius que hem argumentat abans per a rebutjar l'esmena a la totalitat del Grup Popular, els presentem ací.
Però, a banda, afegirem també un poc en resposta als seus arguments, senyor Subiela, i confirmant o recolzant el que dia el senyor García abans, des del nostre punt de vista coordinar no vol dir que siga una despesa inútil, perquè l'experiència demostra que la falta de coordinació motes voltes el que comporta és una despesa innecessària.

De fet, si vosté parla amb tots els col·lectius, li diran que en moltes ocasions, quan es tracta de l'extinció d'incendis, ha sigut un problema de falta de coordinació el que ha fet tindre cossos innecessaris i gent allí perdent el temps.
Aleshores, una agència de coordinació el que ha d'aspirar és, precisament, a evitar este tipus de problemes.

Jo he treballat en coordinació molts anys -no d'emergències, d'un altre aspecte- i estem convençudes que el fet de tindre a tants agents.
.
.
, i vosté argumentava també que tindre vint-i-una persones.
.
.
, és que si és per a coordinar, si no té.
.
.
, si té tres persones com coordina?
La qüestió és que hem de tindre totes les persones responsables de tots els cossos allí involucrats.

I, sobretot, per a nosaltres, el que és essencial, un dels objectius d'aquesta agència hauria de ser també el d'assegurar, garantir un nivell de servici a tota la població valenciana que siga homogeni al llarg del territori.
En estos moments és un dels problemes que s'afronta, que a Castelló per a apagar incendis s'apaga d'una manera i a Alacant d'una altra.
Això, cal acabar i creiem que la coordinació podrà recolzar de nou.
La frase que diu la meua cunyada sempre és Â«lo barato sale caroÂ».
I en esta ocasió creiem que val també.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Gascó.

Senyor Subiela, senyories, té vosté la paraula.

El senyor Subiela Chico:

Sí, muy breve, no se asusten, no voy a estar los cuatro minutos.
Solamente dos cositas.
Yo no he dicho en ningún momento que coordinar no sea un gasto o que coordinar sea un gasto inútil.
Para nada.
Coordinar es un gasto necesario.
Lo que estoy diciendo es que la agencia no mejora la coordinación.
Que este gasto -y es un gasto- es un gasto inútil porque no va a mejorar la coordinación.

Y usted me habla de que, ¿cómo no va a haber veintiuna personas en el consejo de dirección?
Claro, cuantas más haya mejor nos coordinamos.
Consejo de dirección: presidencia, titular de justicia; vicepresidencia, titular de conselleria de medio ambiente; vicepresidente, director de la agencia; vocales, subsecretario de seguridad de emergencias, director general de presupuestos, director general de sanidad, director general de ordenación del territorio, director general de tecnología e información, director general de administración local, director general de hacienda, director general de energía, director general de prevención riesgos laborales, director general de prevención de incendios forestales, diputados consorcio provinciales, concejales delegados de las tres capitales, delegado del gobierno, jefe de la unidad adscrita.
El primer profesional, el último.
(Rialles) Ese es el consejo de dirección de la nueva agencia.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Subiela.

Per a fixar posició en nom del Grup Socialista, té la paraula.
.
.

La senyora Barceló Chico:

Voy a intentar hacer un esfuerzo, señor Subiela, en cuatro minutos, contestarle a la cantidad de preguntas que usted ha hecho.
Pero mire, le voy a contestar a la primera: ¿es necesaria la agencia?
Sí.
Porque yo creo que el problema puede ser que no hayan entendido qué es la agencia.

La agencia asume todo lo que es la dirección general de seguridad y respuesta a las emergencias actual.
La absorbe.
Es el mismo organigrama bajo el paraguas de una dirección general que ahora pasa bajo el paraguas de una agencia.
Y ¿por qué una agencia?
(Remors i rialles)

El senyor president:

Senyories!
És que açò!
Demane respecte si volen ser respectats.

La senyora Barceló Chico:

El problema a lo mejor es que ustedes no han leído detenidamente la ley.
(Protestes) Vale, ¿qué es la agencia?
Ya le digo, pasa el organigrama de la dirección general bajo el paraguas de la agencia.
Y ¿por qué una agencia?
Yo se lo he explicado, porque es un organismo autónomo que permite flexibilidad, que permite desplegar un marco normativo y que permite coordinar a todos aquellos agentes que intervienen en las emergencias.

Usted… (Remors)

El senyor president:

Senyories, senyories, és que és impossible, eh?
És impossible.
(Remors) És impossible.
Senyories, demane silenci per a escoltar.
(Veus)

La senyora Barceló Chico:

Usted, además, o sea, quiero decirle que ahí no hay…, es que usted dice, Â«es que ustedes van a…Â» Pero, ¿de qué es?
Es la misma, es el mismo organigrama.
Eso en primer lugar.

En segundo lugar, usted dice y se hace una pregunta.
¿No hay ya muchos organismos autónomos?
Pues se lo tendría que preguntar usted al Partido Popular porque, mire, el ministerio publica esta relación en enero del 2016 y ¿qué dice el ministerio?
Pues que la Comunidad Valenciana, el 1 de enero del 2004, en esta comunidad había ciento veinticinco entes.
En el año 2012 el Partido Popular los incrementó a ciento sesenta y tres.
Y hoy estamos por debajo del año 2004, estamos en ciento veintidós.
¿Sabe cuántas agencias tenemos en la comunidad?
Tres.
La de fomento y garantía agraria, la agencia de turismo y la de evaluación y prospectiva.

Por tanto… (Veus) ¿No quieren que le conteste a Ciudadanos?
Probablemente le está robando usted protagonismo.
(Rialles) En tercer lugar…

El senyor president:

Senyories.

La senyora Barceló Chico:

…usted dice que la agencia no aporta nada en la coordinación.
Yo discrepo enormemente porque usted dice, Â«están invadiendo competencias de los ayuntamientosÂ».
No podemos invadir competencias porque, si usted conoce la ley de emergencias del año 2010, sabrá que la coordinación de las emergencias es la competencia de La Generalitat.
De todas.
Porque actuamos por cooperación y por colaboración y porque actuamos por reciprocidad y porque es necesario coordinar todos los medios.
Cuando una tragedia aparece es muy importante la rapidez en la respuesta, el que cada uno sepa perfectamente dónde tiene que estar y qué es lo que tiene que hacer.

Por tanto, aquí no hay duplicidades, no hay solapamiento, no se intenta invadir competencias de nadie, aquí no sobra nadie.
Si lo que pretendemos es coordinar.
Por eso usted ha leído el consejo de dirección.
Pero este no es el día a día, ese es el consejo que debe abordar los temas porque necesitamos la perspectiva de medio ambiente, necesitamos de sanidad, porque en muchos aspectos y en muchos ámbitos de la Comunitat Valenciana tienen que intervenir todas esas consellerias, señor Subiela.

Por tanto, yo espero que ese papel que ha roto, a través de las enmiendas y a través de un debate que podamos tener y una conversación serena, usted no solamente lo vuelva a pegar sino que apruebe esta ley.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Barceló.

Senyories demane silenci.
Ja sé que són unes hores intempestives però estem finalitzant el debat.

Senyor Subiela, té vosté la paraula.

El senyor Subiela Chico:

Sí, gracias presidente.
Enseguida nos vamos a comer todos, no se preocupen.

Mire, señora Barceló, no es que no hayamos entendido la ley, la hemos entendido.
No nos la han explicado, no han querido explicárnosla, pero la hemos entendido.
Usted dice que es el mismo organigrama, usted lo ha dicho ahí, el mismo organigrama bajo otro paraguas.
Solo que le estamos criticando que es el mismo organigrama bajo otro paraguas y ese paraguas vale un millón cien mil euros.
(Aplaudiments)

Cuando ustedes me hablan de agencias, me hablan de que las agencias nos dan más flexibilidad y encima me dice que pregunte al Partido Popular, oiga, me echo a temblar, me echo a temblar, porque al final me van a dar la razón.
Es que no va a haber diferencia entre unas partes y otras cuando gobiernan.
Usted dice que antes teníamos ciento sesenta y siete organismos y ahora tenemos ciento veintidós.
¿Cuántos han cerrado ustedes?
(Rialles y aplaudiments) Esos los cerraron el Partido Popular en su última legislatura.
Ustedes solamente hacen que crear.
(Aplaudiments)

Y termino, señora Barceló.
El día a día que usted me dice, la comisión permanente de la agencia, compuesta por el director de la agencia, la conselleria de medio ambiente, la subsecretaria de seguridad y emergencia y el jefe de la unidad adscrita.
De nuevo, un solo, un solo profesional en la toma de decisiones.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Subiela.

Per a fixa posició, senyor.
.
.
Sí, senyora Barceló?

La senyora Barceló Chico:

Señor Subiela, yo sigo insistiendo en que usted está manejando datos totalmente erróneos.
(Rialles) Evidentemente, muchos de los entes que se cerraron los cerraron los juzgados y otros los cerraron los actuales consellers.
Eso en primer lugar.

En segundo lugar, es que sigue sin comprender cuál es el papel de ese comité de coordinación donde tienen que estar todas aquellas áreas o consellerias que finalmente tienen que intervenir ante una emergencia.
(Veus) Pero ese no es el día a día, eso es una mesa para escucharnos.

Porque, ¡oiga!
, mire, el Partido Popular -que creó alguna mesa- todavía no ha sido capaz ni fue capaz de ponerla en marcha (algú tus), ni siquiera se sentó con los agentes para hablar, para coordinar y para, al menos, escuchar cuáles eran las aportaciones que tenían que hacer para una mejor coordinación (veus), ni siquiera atendieron a los expertos que emitieron un dictamen en el año 2012, que usted no estaba aquí, en Les Corts, pero nosotros se lo haremos llegar y se lo facilitaremos porque es muy elocuente, muy significativo y ayuda mucho a comprender por qué necesitamos esta agencia, que es un organismo ¡autónomo!
, y cuando es ¡autónomo!
usted tendría que entender la palabra autónomo (se sent una veu que diu: Â«¿Autónomo?
Â»), que es flexible, que es eficaz (veus), que es directo… (Se sent una veu que diu: Â«A ver, pero ¡ya está bien!
, ¿no?
¿Esto qué es?
Â») (El senyor Mata diu: Â«¡Tira-li, tira-li!
Â») (Rialles)

Voy a pensar que sus señorías no han desayunado.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Senyora Barceló.

Té vosté la paraula, senyora…

Senyora Marcos, vosté fixa posició sobre l'esmena a la totalitat…

La senyora Marcos Puig:

L'esmena a la totalitat del senyor Subiela.

El senyor president:

Molt bé.

La senyora Marcos Puig:

El Grupo Parlamentario Popular va a apoyar la enmienda a la totalidad presentada por el Grupo Parlamentario Ciudadanos porque coincidimos en todas las argumentaciones que ha dado el Grupo Ciudadanos para fundamentarla, ¿no?

Pero, mire, señor Subiela, no solo es que no han cerrado los anteriores entes sino que es que, además, han creado más porque ya sabemos cuál es el sello del tripartito: la duplicidad y el crear entes y agencias para colocar amiguetes.
(Veus) Y esto es una realidad.
(Aplaudiments) Agencia antifraude, agencia de la innovación, agencia del transporte metropolitano, agencia de seguridad ferroviaria y, ahora, la agencia de emergencias.
Esto es así y es el sello de ellos y lo tenemos que admitir.
(Veus)

Mire, señor Subiela, estoy de acuerdo…

El senyor president:

Senyories,…

La senyora Marcos Puig:

Presidente, yo le pido amparo, de verdad, porque es imposible.
(Veus)

El senyor president:

Vosté no cal que demane tant d'empar perquè per a ser respectat s'ha de respectar, uns i altres.

La senyora Marcos Puig:

Yo he respetado a todos, yo he respetado a todos los oradores,…

El senyor president:

Per tant, jo demane silenci… (Aplaudiments)

La senyora Marcos Puig:

…a todos los oradores.

El senyor president:

Senyor Fernando Delgado, ¡per favor!
, ja sé que són unes hores intempestives però sí que és cert que no s'aplica per cap de cap grup la mateixa vara de mesurar quan reclama silenci per a atendre correctament l'oradora.

Continue vosté i finalitze la seua intervenció.
Ho tindré en compte en el temps.

Senyora Marcos.

La senyora Marcos Puig:

Moltes gràcies, senyor president.

Señor Subiela, coincidimos en que esto solamente sirve, este proyecto de ley que han traído hoy aquí solo sirve para crear un organismo más paralelo, una administración paralela más a la conselleria, pues para hacer lo que suelen hacer: colocar a más gente sin ningún tipo de control, ¿no?

Esto es, además, para nosotros, para el Grupo Parlamentario Popular, un parapeto para el señor Puig, esto es un parapeto para el señor Puig, no nos engañemos.
Tienen miedo a que sea el propio presidente el que tenga la responsabilidad no solo política ante una catástrofe, no sea cosa que lleguen otros u Oltra y le quiten la presidencia.
Esto es la realidad, se han inventado esto con esa justificación.

Es otro organismo autónomo -que ellos llaman- para escurrir el bulto y para colocar gente.
Es una chapuza, es una chapuza legislativa que traen hoy a Las Cortes, un lío organizativo, con duplicidades, no nos han contestado a ninguna de las preguntas, ni a las que ha hecho usted, señor Subiela, ni a las que ha hecho esta diputada del Grupo Parlamentario Popular, muy poco sentido común y no aporta más coordinación ni mayor eficacia.
Y no lo digo yo ni lo dice usted, lo dicen las personas implicadas en las emergencias, los que se juegan la piel en las emergencias.

Y, miren, no han escuchado, no han escuchado la voz de ninguno de ellos, ni de los policías locales, ni de protección civil, y se ha hecho un informe ad hoc precisamente para decir que no les hacía falta esa voz.
Total, si no les hacía falta porque no les perjudicaba ni les daba ningún beneficio a todos esos colectivos, ¿para qué hacen esta ley?
Usted se lo pregunta, y yo me lo pregunto y me lo seguiré preguntando durante el debate parlamentario; pero es lo que hay.
Aplicarán el rodillo y llevarán adelante esta ley, señor Subiela.
Así que, tendremos que enmendarla.

Y quiero decirles que el Grupo Parlamentario Popular estará para mejorar y para reformar en todo lo que haga falta para responder a las reivindicaciones del sector, pero para eso no hacía falta una agencia porque, ¡fíjense!
, ustedes les dicen al sector, Â«sí, les vamos a contratar, les vamos a atender a los bomberos forestales, vamos a cumplir con sus reivindicacionesÂ»…

El senyor president:

Senyora Verónica Marcos, dirigisca's vosté a l'esmena a la totalitat al senyor Subiela.

La senyora Marcos Puig:

Ellos dicen, señor Subiela, dicen (veus) que les van a… (Aplaudiments)

El senyor president:

Senyora,…

La senyora Marcos Puig:

Señor Subiela, ellos dicen que van a contratar al servicio de bomberos forestales, y para eso, para engañarles y para tirarles el gazapo hacen una enmienda, una enmienda que reforma una ley aprobada en estas Cortes.

Esto es lo que está diciendo esta humilde diputada, está diciendo: no hacía falta una agencia sino reformar el marco legislativo que ya teníamos aquí aprobado.
(Aplaudiments)

Y yo ahora me pregunto: ¡mejorémosles!
, ¡mejorémosles las condiciones a los bomberos forestales!
¡Claro que sí!
¡Hagámoslo mediante el desarrollo legislativo!
¡Claro que sí!
Hagamos un decreto.
¿Está hecho ese decreto de desarrollo para mejorarles o simplemente están otra vez engañando como -repito- han hecho con los extrabajadores de Canal 9?

Nosotros no vamos a entrar en esta triquiñuela, no vamos a entrar en esta chapuza, y desde luego no vamos a engañar a nadie.
Y por eso pedimos que esta agencia se devuelva de donde tuvo que salir.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Marcos.

Senyories, anem a votar, en primer lloc, l'esmena registre d'entrada 39.
572 a la totalitat, que presenta el Grup Parlamentari Popular.

Senyories, comença la votació.
Senyories, l'esmena ha estat rebutjada amb 49 vots en contra, 40 vots favorables.

Senyories, anem a votar ara l'esmena registre d'entrada 39.
528, que ha presentat el Grup Parlamentari Ciudadanos.

Senyories, comença la votació.
Senyories, l'esmena ha estat rebutjada amb 49 vots en contra, 40 vots favorables.
(Aplaudiments)

Senyories, la Junta de Síndics tindrà lloc a les 16:45, cinc menys quart, i el ple reprendrà els seus treballs a les cinc de la vesprada.

Se suspén la sessió.
(El president colpeja amb la maceta)

(Se suspén la sessió a les 15 hores i 37 minuts)

(Es reprén la sessió a les 17 hores i 10 minuts)

(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Carmen Martínez Ramírez)

Preguntes

La senyora vicepresidenta primera:

Si els pareix i no tenen inconvenient, alteraríem l'ordre, perquè tenim una petició de la vicepresidenta.
I si els pareix bé tant a la vicepresidenta, com a la diputada Fabiola Meco, que és la que hauria de fer la pregunta, passaríem en primer lloc la pregunta 585.
¿Estan d'acord tots?
¿No hi ha problema?
Molt bé.

Anem a passar a la pregunta número 585, formulada per la diputada Fabiola Meco, com dia, a la vicepresidenta.
.
.
Perdona.
Ah, sí, sí.
.
.
sí, a la consellera, corresponent la resposta la vicepresidenta.
Sabia que no me quadrava alguna cosa.

Un momentet, senyora Meco, que ara mateixa li done pas.
(Veus)

Quan vosté vullga, senyora Meco.
Quan vullga.

La senyora Meco Tébar:

Bona vesprada, senyora consellera.

Quisiera preguntarle por un tema de justicia, aunque esté ubicado en su conselleria de igualdad.
Le pregunto por un servicio de interés general, en concreto por los puntos de encuentro familiar, por uno en concreto, el que se sitúa en la ciudad de Valencia.

Como usted bien sabe, la letra dice que los puntos de encuentro familiar son un recurso gratuito, cuyo fin es facilitar el cumplimiento del régimen de visitas fijado a nivel judicial o administrativo para menores tutelados en situaciones de crisis o ruptura familiar.

Ese punto de encuentro, como los demás, tiene el cometido de facilitar a los menores su derecho a relacionarse en un marco de seguridad con sus progenitores y familiares.

Ese lugar, neutral, de reunión de familias en crisis es un espacio en el que profesionales cualificados en sus respectivos ámbitos profesionales están llamados a realizar una acción temporal -insisto, temporal- de carácter psicológico, educativo y jurídico.

Usted es jurista y eso me hace más fácil esta intervención, trasladarle el sentir de mi pregunta, que está basada precisamente en ese interés de mejora en la prestación de un servicio de interés general que está llamado a atender a personas, a cuidar familias y a atender a personas en exceso vulnerables: los menores.

Le traslado mi preocupación por algunas disfunciones del punto de encuentro de Valencia -uno de los pioneros de toda España-, y que no viene de ahora.
Es una realidad.
.
.
por la que no hizo nada el Partido Popular en todos esos años de gobierno de la ciudad.

Mire, le traslado mi preocupación, porque en ese punto de encuentro no se cumple el protocolo de seguridad.
Debería haber presencia policial en las inmediaciones del centro.
No tan solo un coche de policía, como hay ahora aparcado en la puerta.
Más, cuando algunos usuarios, como usted bien sabe, tienen órdenes de alejamiento y un nivel de conflictividad alto.

En cuanto al nivel de funcionamiento del centro, habría que mirar la tramitación de las quejas, que tienen que reunir los requisitos de transparencia, información y contradicción, teniendo siempre como primer recurso el de la resolución por vía de la mediación.

En cuanto a la acumulación de trabajo, se hace necesaria una revisión de los expedientes, atendiendo al criterio que antes avanzaba de la temporalidad de la prestación de servicio, que debe ser un principio a mantener a riesgo de estabilizar un recurso con repercusión en los menores.

En cuanto al personal, es conveniente delimitar las competencias y funciones del mismo, con claridad y transparencia, para evitar interferencias, como se está dando, entre distintos profesionales.

Hay que favorecer espacios de coordinación interna a través de la figura de un coordinador del punto de encuentro; mejorar la coordinación de este punto con los órganos judiciales y administrativos por las múltiples incidencias que se producen a diario; avanzar en la formación de todo el personal en mediación familiar para que cuenten con dotes de eficacia en la resolución de conflictos, que usted sabe bien, como yo, que son frecuentes dentro del centro.

Es también necesario ofrecer a las personas usuarias información puntual y aplicar con rigor y uniformidad la normativa.
No hablo en mi nombre, que también podría.
Hablo en el nombre de profesionales que están poniendo todo de su parte para tener el mejor servicio para la ciudadanía.

En fin, señora consellera, tantas cosas que no.
.
.
, que no han tenido interés en mejorar los que ahora parece que tienen la fórmula de la Coca-cola para resolverlo todo.

Mi interés, el de mi grupo parlamentario es, por tanto, saber: ¿qué va a pasar en el futuro?

Usted ha avanzado que su conselleria se va a hacer cargo de él presupuestariamente y que tiene voluntad de replantear el servicio que se prestaba para mejorarlo.

Coincidimos en la idea manifestada por usted de la búsqueda e implementación de un nuevo concepto de atención en el punto de encuentro familiar a las familias en situación de conflicto, en el que la mediación se convierta en eje central.

En este sentido, le pregunto, señora consellera, ¿qué medidas arbitrará para mejorar el funcionamiento del punto de encuentro de la ciudad de Valencia que hasta ahora dependía en exclusiva del Ayuntamiento de Valencia?
¿En qué sentido van a ir esas reformas?
¿Para cuándo pasará a sus manos?
Y, ¿qué planes para ese punto de encuentro?

Muchas gracias.
(Aplaudiments) 

La senyora vicepresidenta primera:

gracias, señora Meco.

Senyora vicepresidenta, quan vullga.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Gràcies, senyora Meco, per la pregunta.

En primer lloc, expressar-li que, efectivament, el punt d'encontre familiar de la ciutat de València, a hores d'ara.
.
.

La senyora vicepresidenta primera:

Por favor, bajen la voz.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

.
.
.
seguix depenent de l'Ajuntament de València.
I que des del govern del botànic, i atenent el primer eix, que vosté molt bé coneix, el que rescata persones.
.
.
(Remors)

La senyora vicepresidenta primera:

Por favor, rogaría silencio para que la vicepresidenta pueda responder a la pregunta.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Ara ja hem dinat, ¿eh?
Ara ja no tenen excusa.
(Rialles)

La senyora vicepresidenta primera:

Anem a.
.
.
, anem a continuar, per favor.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Atenent el primer eix, el de rescatar persones, estem treballant en una sèrie d'actuacions, no només en este punt de trobada familiar, sinó en general en tots els punts de trobada.

Com li dia, el punt seguix depenent de l'Ajuntament de València, però el 26 de setembre de 2016 signàrem un conveni la Conselleria d'Igualtat i Polítiques Inclusives amb l'Ajuntament de València.

¿Amb quin objecte?
L'objecte és col·laborar més estretament amb l'ajuntament, però amb vistes que eixe punt de trobada familiar passe a la conselleria.

¿Per què?
Perquè ens hem trobat un empastre en el tema dels punts de trobada familiar, senyora Meco, com en tot.
Açò tampoc és una excepció.
Lamentablement, perquè estem parlant dels punts de trobada familiar, que sobretot òbviament són un servici a les famílies, però, sobretot, són la garantia de drets del xiquet o xiqueta, ¿val?
Això no ho podem perdre de vista quan estem parlant de qüestions que afecten a la infància o l'adolescència.

¿Què ens trobat?
Ens hem trobat dèsset punts de trobada familiar, un d'ells és el de València; els altres setze, que eren dèsset abans, però el d'Aldaia se tancà, els altres setze estan privatitzats, una part per Eulen, i l'altra part per Diagrama.
Un acabarà.
.
.
, una concessió acaba el 31 de març i l'altra, el 30 de novembre de l'any que ve.
És a dir, un empastre global.
Perquè, a més, anem a haver d'arreglar-ho per fases en funció també que els contractes de privatització vagen acabant.
No només una privatització, sinó un blindatge, ¿eh?
, amb el contracte administratiu d'Eulen que fins al 31 de març no podem.
.
.
, no podem, digam, passar a allò públic, que és la idea que té esta conselleria, estos punts de trobada familiar.

En este moment, s'està treballant en els nous plecs, que superen esta situació, que se centren en la cobertura als xiquets i xiquetes.
Este és l'objectiu: la cobertura als xiquets i xiquetes i als adolescents més vulnerables.

El PEF de València.
Tinga en compte que és el millor dotat de tots, ¿eh?
Té un conveni realitzat entre diferents parts: col·lege d'advocats, de psicòlegs, treball social, educació social, Consell General del Poder Judicial i Generalitat.
És un conveni a moltes bandes.
Funcionen de dilluns a diumenge ininterrompudament.
Així i tot, està sobresaturat.
Així i tot, està sobresaturat.
Però compta amb personal: un lletrat que actua com a coordinador -sí que n'hi ha un coordinador-; diverses persones lletrades, amb un total de vint-i-quatre hores; psicòlegs, a quaranta hores; treballadors i treballadores socials, 72 hores; educadors i educadores socials, 64 hores, i un equip de suport composat per tècnics i tècniques superiors d'integració social.

És l'equip més complet de tots els punts de trobada familiar que tenim.
Tinga en compte que la resta de punts de trobada familiar només disposen de psicòlegs o psicòlogues i advocats o advocades complementats amb personal administratiu i amb un horari menor, ¿val?
, de dilluns, dimecres i divendres, de cinc a huit; dissabte, de deu a dos i de cinc a huit, i diumenge, de cinc a nou.

En el punt de trobada familiar de València se realitza tot tipus d'intervenció: valoració del sistema familiar; suport segons les modalitats de visites; supervisió, intervenció i visites tutelades, quan han de ser tutelades; intervenció psicosocial individual i familiar, i mediació, que és on volem òbviament millorar.

En este moment, a més, s'ha ampliat per tal de crear una major estabilitat laboral -perquè este era un altre problema que ens trobàvem-, s'ha ampliat el conveni per a allargar la durada de les contractacions d'un any a dos anys, per a generar major estabilitat laboral dels i les professionals.

I, finalment, per al pressupost de l'exercici 2016 se dedicaven 65.
000 euros, igual que des de 2013, però, en 2017, la proposta del projecte de pressupost del govern duplica i passa a ser a 130.
000 euros -sí vostés tenen a bé aprovar el pressupost-, s'incrementa un cent per cent dins d'eixe procés d'assumpció que li estic parlant del PEF per part de la conselleria, que el cost anual suposa 240.
000 euros, hem doblat ja el que és la subvenció, mitjançant conveni, enguany, per a poder assumir-lo quan l'Ajuntament de València definitivament ens passe la gestió d'este punt de trobada familiar.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyora vicepresidenta.

Anem a continuar amb la pregunta número 641, que formula el diputat senyor Juan Carlos Caballero, del Grup Parlamentari Popular, a la consellera de justícia, administració pública, etcètera.

Si és tan amable de polsar.
Ah, molt bé.
Quan vosté vullga, senyor.
.
.

El senyor Caballero Montañés:

Gracias, presidenta.

Señora consellera, le formulo la siguiente pregunta como consellera competente en materia de función pública, vistas las evasivas del señor Climent a las reiteradas preguntas en pleno, en comisión, en interpelación, mociones subsiguientes que realizamos sobre los orientadores laborales.
Vista también, pero especialmente, a raíz de la propuesta de resolución que presentamos en el debate de política general, en el cual instábamos al cumplimiento de esa moción.

Una moción en la que los partidos que sustentan al gobierno -los mismos que en su momento le apoyaron- votaron que no a que ustedes cumplieran con ese mandato de las Cortes para que creasen esa escala de orientación laboral.

Señora Bravo, ustedes no solo le toman el pelo a este parlamento y a los diputados del Grupo Popular, lo hacen también a los orientadores laborales del Servef.

Mire, consellera, este es un colectivo que ha servido a muchos desempleados en los momentos más difíciles de la crisis.
Es un colectivo que ha atendido especialmente a personas con difícil inserción laboral, orientándoles y ayudándoles en la búsqueda de empleo y mejorando su autonomía personal, de jóvenes sin estudios, de mujeres víctimas de violencia de género, de parados de larga duración, parados mayores de cincuenta años, que especialmente han sufrido la crisis en sus carnes.
Un colectivo que ha sido el rostro humano de una administración, la valenciana, a la que muchos de los desempleados se acercaron a ella en búsqueda de oportunidades.

Parece que ustedes son indiferentes a todo esto.
Y lo cierto es que si ustedes no lo remedian, el colectivo de orientadores laborales perderá su empleo en treinta días.

Señora Bravo, sus compañeros de gobierno, cada vez que son preguntados por la continuidad de los orientadores laborales, pues se ponen de perfil y dicen que usted, que función pública es la competente para llevarlo a cabo.

Y por ello le pregunto: ¿piensa usted asumir la responsabilidad, si finalmente son despedidos, mientras ustedes se suben el sueldo?

Muchas gracias.
(Aplaudiments) 

La senyora consellera de Justícia, Administració Pública, Reformes Democràtiques i Llibertats Públiques:

Gracias, presidenta.

Buenas tardes, señorías.

Señor Caballero, buenas tardes.

Mire, le voy a informar.
La creación de la escala de orientación laboral para el empleo fue propuesta por el Servicio Valenciano de Empleo y Formación a finales del mes de julio.
Fue propuesta la modificación de la ley de función pública con ocasión de la ley de acompañamiento a los presupuestos.

Precisamente, desde la conselleria que yo dirijo, se les informó que en este momento considerábamos que no era oportuna la creación de ese cuerpo o escala, precisamente en un momento en que se está abordando la elaboración de una nueva ley de función pública valenciana.

Se está trabajando ya y se está ultimando el anteproyecto de ley.
Ofreciendo, además, otras alternativas posibles para este tipo de colectivo.

La senyora vicepresidenta primera:

(Inoïble) .
.
.
consellera.

Senyor Caballero.

El senyor Caballero Montañés:

Señora consellera, ¿qué alternativas?
Se lo he dicho, en treinta días van a perder su trabajo, si ustedes no lo remiendan, si ustedes no hacen nada.

Y si ustedes dicen que pueden continuar, usted sabe muy bien, porque es jurista, que las meras palabras no son.
.
.
, no actúan o no tienen consecuencias jurídicas en la administración pública.

Si usted dice que hay una solución, díganos cuál es.
Pero, sobre todo, enséñenos cuál es, porque las palabras aquí no valen.

Y si usted no nos puede mostrar una comunicación a los orientadores laborales -aunque sea un simple mail, nos valdría o nos sería suficiente-, siendo que los orientadores laborales mantienen que no les ha llegado tal comunicación, eso querrá decir que usted, señora consellera, está mintiendo.

En treinta días, los orientadores laborales del Servef pueden perder sus puestos de trabajo.
Cuando en mi primera intervención me refería al trabajo realizado por los orientadores laborales, no lo hacía con mis palabras, aunque las suscribo plenamente.
Lo hacía de una carta, de una carta que los orientadores laborales del Servef le hicieron llegar al presidente Puig el 12 de marzo de 2016, a la cual, por cierto, todavía no le han dado una respuesta.

Y yo sí que le voy a hacer, y le voy a entregar y le voy a enseñar esta carta, y le voy a extraer también y le voy a decir cuál es el sentir de los orientadores laborales.
Se puede resumir en una palabra.
Se sienten completamente defraudados por ustedes, por un Consell que les ha mentido.

Pero es que, además, en esa misma carta, señora consellera, los orientadores laborales les explican y les piden una solución a su situación para que no puedan perder todo el talento y toda la formación que ellos, durante muchos años, han estado formándose para ofrecer lo mejor a los desempleados valencianos.

Señora consellera, también le digo otra cosa que menciona esta carta.
El partido al que usted la propuso como consellera justamente no puede salir aquí a dar lecciones de nada.

Se comprometieron con los orientadores laborales del Servef mediante una carta, una carta firmada por la directora general, Rocío Briones, en la que decía que votaron al Partido Socialista para poder mantener sus puestos de trabajo.
Bueno, ¿esto sabe cómo se llama, señora consellera?
Eso se llama comprar votos.
Pero también le decía otra cosa, que confiaran en el presidente Puig, porque iba a ser un gran presidente de La Generalitat.

Señora consellera, ustedes se han aprovechado y han utilizado la situación de los orientadores laborales.
Les pidieron su voto y les pidieron también su confianza.
Y ahora les han dado la espalda.

Señora consellera, dijeron que iba a ser un gran presidente…

La senyora vicepresidenta primera:

Señor Caballero, tiene que acabar ya.

El senyor Caballero Montañés:

Un presidente que no da explicaciones, un presidente que no cumple su palabra y un presidente que da la espalda a los problemas de los valencianos solo puede demostrar que es un pésimo presidente.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señor Caballero.

Señora Bravo.

La senyora consellera de Justícia, Administració Pública, Reformes Democràtiques i Llibertats Públiques:

Gracias, presidenta.

Señor Caballero, me sorprende.
Me sorprende primero su preocupación y, en segundo lugar, que ustedes vengan aquí a dar lecciones, a dar lecciones y a mostrar preocupación por un colectivo que se creó en el año 2008, precisamente se creó atendiendo a una serie, a una situación extraordinaria debido al incremento del paro.

Desde el año 2008 que se creó este colectivo, ustedes, que tan preocupados están ahora porque no se está creando el cuerpo o escala para estas personas, podían haberlo previsto ya, no solamente en aquella época, sino también con ocasión de la nueva ley de función pública que ustedes aprobaron en el 2010.

Poco les preocupaba a ustedes la situación de los orientadores laborales cuando ni siquiera en aquel momento ustedes previeron la creación de este puesto o escala.

En segundo lugar, permítame que le diga que aquí sí que estamos trabajando y lo estamos haciendo con mucho rigor.
Mire, como le he comentado anteriormente, hemos entendido que, dado que estamos trabajando en la reestructuración de la nueva función pública valenciana, que nos encontramos con más de doscientos puestos que tenemos que reducir, redimensionar y reclasificar, entendimos que era mucho más coherente hacerlo en el proceso de modificación y de elaboración de la nueva ley.

Claro que se les ofreció una alternativa.
Y se lo voy a comunicar porque lamento que usted no se haya enterado.
Lo que se les ofreció como posibilidad directamente al Servef fue adscribir la creación de estos puestos al vigente Cuerpo Superior de Gestión en Formación e Inserción Profesional, con idénticos requisitos de acceso y cuyas funciones podían cubrir perfectamente este colectivo.

Esto se informó directamente al Servef y la misma posición es la que ha mantenido función pública en su informe a la enmienda a la ley de acompañamiento, en la que se vuelve a plantear la creación de ese puesto.
Que entiendo que si las Cortes consideran, después del debate parlamentario, que hay que crear ese puesto, desde luego por mi conselleria evidentemente, como no podría ser de otra forma, se entenderá y se pondrá en marcha.

Pero le voy a decir más.
Estas personas no van a perder el empleo en treinta días, como usted afirma.
Usted ha venido aquí a crear además alarmismo.
Estas personas que están trabajando desde el año 2008 en una situación de interinidad, en la situación en la que nacieron, atendiendo a la situación extraordinaria de desempleo que había que gestionar en aquel momento, han estado vinculados a distintos proyectos europeos.
Usted sabe, y si no se lo voy a decir yo, que desde la reforma del EBEP en el año 2013 se establece un plazo máximo de duración de ese tipo de trabajo de como máximo cuatro años.
Precisamente lo que se ha hecho con rigor, porque actuamos con rigor desde función pública, ha sido pedirle a la abogacía un informe para que determine o nos diga el cómputo de los cuatro años si se tiene que contar desde el momento en que tomaron posesión de su empleo o bien desde el momento de la entrada en vigor del EBEP.

Lo que le puedo asegurar es que a este Consell por supuesto le preocupan sus funcionarios interinos o funcionarios de carrera, que trabajaremos para hacer las cosas con rigor, dentro de la legalidad, y desde luego no hacemos ni dejación de funciones, como hacían ustedes, ni hacemos demagogia, que es lo que ha venido usted a hacer, con todos mis respetos, a esta cámara.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Muchas gracias, señora consellera.

Ara continuarem amb la pregunta següent, que és la número 570, que formularà el diputat Fernando Pastor, del Grup Parlamentari Popular, al Consell; farà la resposta el conseller d'hisenda.

Senyor Pastor, quan vosté vullga.

El senyor Pastor Llorens:

Gracias, presidenta.

Honorable conseller, desde que ustedes accedieron a la responsabilidad de gobierno han convertido en habitual, en cíclico también, un debate entre diferentes miembros del propio Consell sobre la conveniencia y la oportunidad o no de aplicar una nueva tasa, un nuevo impuesto, la tasa turística.

Por una parte, por un lado, tenemos al secretario autonómico de la Agencia Valenciana de Turismo, al señor Colomer, que se esfuerza en la crítica hacia la tasa y se esfuerza también en desmentirle a usted sobre la conveniencia en la aplicación de esa tasa; y, por otra parte, tenemos al conseller de Hacienda y Modelo Económico, es decir, a usted mismo, defendiendo justamente lo contrario, es decir, loando y alabando las virtudes de lo que sería una nueva tasa que gravaría al sector turístico.

Enfrente tenemos también a un sector que genera, nada más y nada menos, que el 14% del PIB de esta comunidad y que da empleo, nada más y nada menos, que a más de 250.
000 valencianos.

Es por ello que nosotros queremos, desde el Grupo Popular, preguntarle a usted: ¿cuál va a ser la política a seguir por el Consell en materia de aplicación o no de esta nueva tasa turística o de esa posible nueva tasa turística?

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor Pastor.

Senyor conseller, quan vosté vullga.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

Gràcies, presidenta.

Gràcies, senyoria.

Ja tenia ganes que ens feren esta pregunta en seu parlamentària per a poder explicar-me, després de tantes suposicions, no sempre benèvoles, que he rebut sobre el tema.

Mire vosté, vosté fa una pregunta sobre la política del Consell pel que fa a l'aplicació d'una taxa que grave l'activitat turística per a 2017, relacionada la pregunta concretament amb la circumstància d'elaboració dels pressupostos per a eixe exercici.

He de dir-li claríssimament a sa senyoria que en la política del Consell ha quedat clar de no incloure cap taxa sobre aquest assumpte al projecte de llei de pressupostos ni la llei d'acompanyament que hem presentat davant d'aquesta cambra.

Per tant, el Consell ha considerat que una taxa d'este tipus ara per ara no és convenient per a l'interés general.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, conseller.

Senyor Pastor.

El senyor Pastor Llorens:

La verdad es que, señor conseller, no hace falta ser conseller para responder eso, es decir, para no responder absolutamente nada.
Y encima dice que tenía usted ganas que se lo preguntásemos.
Hombre, pues se lo hemos puesto en bandeja, pero usted ha vuelto a decir absolutamente nada.
Siempre lo dice ante los medios de comunicación.

Es probable también, es probable también, señor Soler, que si hubiese un conseller de turismo usted no ningunearía tanto a este conseller como lo hace al secretario autonómico de Turismo, que continuamente y en público siempre le contradice y le ningunea.

Yo quiero hablar del sector turístico y de lo que piensan los principales actores del turismo en esta comunidad sobre esta tasa.
Precisamente no quieren ellos ni oír hablar de la tasa turística.

Favorecería la economía sumergida de los alojamientos.
Favorecería a otros destinados que son competidores nuestros, como puede ser Andalucía, como puede ser Canarias.
Restaría competitividad al sector.
Y, en cualquier caso, los beneficios que ustedes obtendrían, entre 30 y 50 millones de euros, serían insignificantes con el daño que le causarían al sector.

Y esto no lo argumenta Fernando Pastor ni el Grupo Popular, esto lo argumenta el sector, uno de los sectores más importantes de la economía valenciana en estos momentos.

Y, señor conseller, tampoco hace falta que usted apruebe o no la tasa turística para conseguir la crítica unánime dura y muy fuerte por parte del sector turístico, de ese sector que da empleo a más de 250.
000 valencianos y de ese sector económico que representa el 14% del PIB.

La realidad de nuestras empresas turísticas, lo dicen los empresarios del sector, son negocios que nacieron en la década, en su mayoría, en la década de los sesenta y de los setenta, que en estos momentos son empresas familiares, que en estos momentos están muchas de ellas en procesos de sucesión, y que en estos momentos, mejor dicho, a partir del 1 de enero, gracias a sus políticas, gracias a sus medidas fiscales, van a tener que pagar probablemente, en el mejor de los casos, cinco veces más de lo que lo hacen en la actualidad.

Y eso no lo argumenta, repito, contra usted uno que pasaba por ahí, lo dicen los representantes del sector turístico que, como he dicho, son uno de los principales sectores económicos que en estos momentos pujan de la economía y tiran de la economía valenciana.

Y por eso ayer titulaba la prensa que el turismo está ya contra el Consell por el aumento de la presión fiscal, no porque lo diga el Grupo Popular, sino porque lo dice el propio sector.

Pero, ¿sabe qué pasa?
Que esta mañana hemos hablado con gente del sector y nos han dicho, créame, señor Soler, que lo que más les molesta es que usted vaya hablando por ahí de nuevas tasas turísticas, de la posible implantación de una nueva tasa turística que grave a un sector tan potente como el sector turístico, al tiempo, al tiempo que ustedes proponen subirse los sueldos y al tiempo que ustedes proponen malgastar 3 millones de euros en una estéril nueva sede de la Agencia Valenciana de Turismo, que no son más que despachos, muebles y oficinas innecesarias a todas luces en estos momentos.

Por eso, la gente y el sector está dolida y por eso siempre estaremos en contra de la aplicación de nuevas tasas turísticas que graven a un sector tan importante como el sector turístico.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor Pastor.

Conseller.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

Senyor Pastor, parlem de turisme?
Parlem de turisme.

Sóc tan conscient com vosté, almenys per raons professionals, de la importància del sector.
I hem de cuidar el sector amb cotó-en-pèl, mire el que li dic a vosté, amb cotó-en-pèl.
Perquè el sector, efectivament, dóna les xifres que vosté dóna, però a més genera una riquesa i dóna treball a una quantitat important, no només directa, sinó indirectament.
I per això cal cuidar-lo.
I per a cuidar-lo no s'ha de mirar el sector amb ulls i semblant d'estupefacció i no fer res, com han fet vostés durant tants anys, sinó que cal treballar, cal fer política turística, cal fer política econòmica.
I per a això se necessiten recursos.
(Remors)

És imprescindible que les empreses del sector siguen competitives en preus i en quantitat de serveis.
Ara tenim un mediterrani oriental nerviós, amb moltes dificultats.
Però si les coses acaben amb pau i tranquil·litat, que és com desitgem tots, és possible que el procés de globalització del sector siga terrible si el sector no ha fet els seus deures durant els anys de prosperitat.

Per això, el sector turístic és evident que ha d'estar ajudat per les administracions públiques, de totes les administracions públiques.
És molt important proveir serveis que van des de la seguretat fins a les infraestructures viàries i de transport, passant per la sanitat, la conservació del patrimoni històric i natural, recollida de fem, depuració d'aigües residuals i la persecució dels allotjaments il·legals, que per això se necessita gent, inspectors, que vostés en vint anys no n'han posat, tant que han parlat i no han fet absolutament res (aplaudiments) en els allotjaments il·legals.
Ja està bé, home!
Ja està bé!
Que vostés han estat governant durant vint anys!
Vint anys!
I no han fet absolutament res.

Què vénen a demanar-nos a nosaltres explicacions?
Volem recursos humans per a lluitar contra els allotjaments il·legals i tota l'activitat submergida en este sector, que és terrible, cada volta més superior.

I per això necessitem diners, necessitem possibilitats, necessitem comptar amb el sector, necessitem fer una política econòmica a l'altura de les circumstàncies del segle XXI.

I, per tant, hem d'intentar que totes les externalitats negatives que hi ha en el sector puguen ser suplides i fer contribuents més favorables a l'activitat de les empreses turístiques que han de.
.
.
El turista quan ix de l'hotel ha d'eixir al carrer, i el carrer ha d'estar net, ha de tindre llum, ha de tindre seguretat (veus) i s'han de fer tantíssimes coses.
I per això.
.
.

La senyora vicepresidenta primera:

Per favor!
Deixen parlar al conseller.

Continue, conseller.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

La senyora Bonig és que és.
.
.
, irreprimible, eh?
, és irreprimible.
Quina barbaritat!
(Veus) Quina falta de respecte, senyor, quina falta de respecte!

La senyora vicepresidenta primera:

Si volen, per favor.
.
.
Si fan el favor de respectar el torn de paraula i no interrompre el conseller els ho agrairé.

Per favor, senyor Delgado, per favor.
(Veus) Señor Delgado, si usted me lo permite, ya le llamaré yo la atención si lo considero.

Senyor conseller, vol acabar?
, per favor.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

Com tot en la vida, senyor Pastor, té pros i contres, no és blanc o negre.
I un bon polític no parla i no fa res, com han fet vostés durant vint anys, sinó se preocupa de parlar amb la gent, de pensar què és el millor per a buscar un futur en el sector turístic que siga sostenible, sostenible.
La situació…, les circumstàncies actuals tenen molt a vore amb la realitat del mediterrani i amb molts conflictes.
El dia que s'acabe això…, hem de preparar eixe moment, eixe futur del turisme.
I per això se necessiten recursos, no només paraules.

I això és el que volem negociar, pactar, vore com se pot fer, perquè, com vosté sap, un amic de vosté i de tots vostés, el senyor Montoro, no mos ho fica molt fàcil en el tema dels recursos.
Volem tindre recursos justament per a fer la millor política econòmica, per a ajudar al sector, per a fer tot el que necessita el sector per a posar-se al dia.

La senyora vicepresidenta primera:

Conseller, vaja acabant.
Té d'acabar ja.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

I en eixe sentit, senyor Pastor, estic obert a qualsevol suggeriment no només de vosté… Per descomptat, és que estem disposats a dedicar el temps que siga necessari per a concretar possibilitats no sobre això, no sobre la taxa turística, que els obsessiona -estan ja mesos parlant d'una cosa que no existix-, sinó de tot el que fa referència a una política necessària i turística per a un sector tan potent, tan necessari i tan vital per a l'economia valenciana.

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor conseller.
(Aplaudiments)

Anem a passar ara a la pregunta número 642, que formularà la diputada senyora Mercedes Caballero, del Grup Parlamentari Socialista, a la consellera de Justícia.

Senyora Caballero, quan vosté vullga.

La senyora Caballero Hueso:

Gràcies, presidenta.

Señora consellera de Justicia, Libertades Públicas y Reformas Democráticas, el 26 de diciembre de 2007 España empezó a mirar cara a cara a su historia más reciente.
Ese día, con la aprobación de la Ley 52/2007, más conocida como la ley de memoria histórica, en este país se inició la reconciliación, demorada sin motivo, desde el inicio de la democracia.
Una ley que dibujaba un país maduro, capaz de asumir su pasado, capaz de pagar por los errores y los horrores, un país dispuesto a reparar el dolor causado.

Porque la ley de memoria nació por y para el reconocimiento de los derechos de aquellas mujeres, de aquellos hombres que lucharon en la guerra civil por defender el gobierno legítimo en la república y mantuvieron sus ideales y compromisos incluso en los momentos más duros de la dictadura.

La ley nació para que nunca más nadie en este país sea privado de su libertad o su vida por defender sus ideas políticas.
La ley nació para que las víctimas de aquella barbarie puedan ser reconocidas como tal y tenga derecho a la justicia, a la verdad y a la reparación.
Ese es el espíritu de aquella ley.

A partir de ese día, y dependiendo de la voluntad de los representantes políticos del momento, diversas comunidades autónomas comenzaron a desarrollar una intensa actividad memorialística.
Aquí también, pero sin el respaldo ni el apoyo del anterior Consell.

En la Comunidad Valenciana, la lucha de las asociaciones memorialísticas de particulares y de algunos partidos políticos consiguió que en los últimos nueve años se hicieran algunos avances en, por ejemplo, la localización de los restos de familiares desaparecidos.
Instituciones locales, fundamentalmente, iniciaron la retirada de monumentos de ensalzamiento a la dictadura o eliminaron del callejero local nombres de personajes del régimen franquista.

Pero, señora consellera, en esta comunidad era posible que un alcalde o alcaldesa litigara por el mantenimiento de honores franquistas sin que nadie le apercibiera de la ilegalidad de su actitud y, al mismo tiempo, que un alcalde o alcaldesa, que sí aplicara la ley de memoria, pudiera tener problemas legales por el acoso de fuerzas antidemocráticas, también sin que nadie interviniera en su defensa.

Señora consellera, los familiares de Teófilo Alcorisa tardaron más de siete años en obtener los permisos para llevar a cabo la exhumación de sus restos.
La familia Alcorisa se encontró enfrente a un ayuntamiento, el de Valencia, que no solo no tuvo ninguna voluntad de apoyo, sino más bien al contrario: retrasó de forma impune cualquier avance, llegando incluso a bloquearle el expediente.

Señora Bravo, si esta tarde, cuando acabemos la sesión, nos acercamos al casino de Canals, veremos que un gran retrato de Francisco Franco preside el salón principal.

Señora consellera, desde el Partido Socialista somos muchos los compañeros y compañeras que llevamos años trabajando para que estas situaciones desaparezcan de nuestro día a día.
Somos muchos los que estamos francamente esperanzados en su determinación por finiquitar estas situaciones.

Señora Bravo, hoy, ya presentado el anteproyecto de ley de memoria democrática y por la convivencia, quisiera que nos relatara, de la forma más minuciosa que pueda, dentro de los minutos que esta cámara le otorga, cuál ha sido el procedimiento de elaboración y qué avance supone en el ámbito autonómico el anteproyecto de ley de memoria democrática y para la convivencia de la Comunidad Valenciana.

Muchas gracias.
(Aplaudiments.
Se sent una veu que diu: Â«¡Bravo, bravo!
Â»)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señora Caballero.

Señora consellera, cuando quiera.

La senyora consellera de Justícia, Administració Pública, Reformes Democràtiques i Llibertats Públiques:

Gracias, presidenta.

Me va a perdonar que le dé la espalda, señora Caballero.

Agradezco esta pregunta porque me da la posibilidad de poder explicar o anticipar en sede parlamentaria cuáles son las líneas generales de esta tan necesaria ley -permítame que así lo describa- de memoria democrática y para la convivencia en la Comunitat Valenciana.

Ley que asumí ya como un compromiso en mi toma de posesión, asumí como un compromiso en sede parlamentaria y que además es otro compromiso del govern del botànic.

Como muy bien todos ustedes saben, el anteproyecto de ley fue aprobado por el Consell el pasado 11 de noviembre.
Con esta aprobación hemos iniciado el camino, el camino de la memoria, el camino del respeto y el camino del apoyo a tantas víctimas en esta comunitat.

Y además, hemos seguido el camino, como muy bien ha anunciado, señora Caballero, que ya emprendieron otras comunidades autónomas y que, lamentablemente, en esta comunitat se ha tardado más de veinte años para dar ese respaldo institucional.
Camino que inició Cataluña, País Vasco, Navarra, Illes Balears, Andalucía o Aragón.

Los valencianos y las valencianas no llegamos tarde a los acontecimientos, pero sí, desgraciadamente, hemos llegado demasiado tarde al reconocimiento.
Este anteproyecto de ley, aprobado por el Consell, este se sustenta sobre tres palabras claves: memoria, verdad y justicia.

El espíritu que hay detrás del anteproyecto de ley de memoria democrática y para la convivencia en la Comunitat Valenciana procede fundamentalmente de los principios aprobados por Naciones Unidas, que ha desarrollado para promover los derechos humanos en la lucha contra la impunidad y el reconocimiento del derecho de las víctimas.

La norma se estructura en tres partes: derechos a la verdad, derecho a la justicia y derecho a la memoria.
Además, también se regula en esta norma el derecho a la reparación y el reconocimiento de todas las víctimas.

Las víctimas, señorías, permítanme que les diga que son víctimas de todos.
Sufrieron las consecuencias desgraciadas de una guerra fratricida, cuentan igual y valen igual como personas.
Esa es la reflexión que debemos hacer desde la grandeza del estado de derecho.

Las víctimas y sus familiares reclaman reconocimiento y nosotros, señorías, no somos ni podemos ser indiferentes a la tragedia.
Nunca debemos olvidar que un gobierno sin alma es un gobierno incapaz de liderar una sociedad democrática.

El derecho de las víctimas a la verdad y que recoge la ley implica la obligación de las instituciones públicas de investigar para promover la clarificación de lo ocurrido en relación con las violaciones de los derechos humanos.

Así, en el anteproyecto de establece que La Generalitat realizará actuaciones de recuperación e identificación de los restos de las víctimas desaparecidas a través de la elaboración de mapas de localización.

La Generalitat denunciará ante la autoridad judicial la existencia de indicios de comisión de delitos que se aprecien con ocasión de las localizaciones, identificaciones o hallazgos de restos que se produzcan.

También se regula el derecho de las víctimas a la justicia, que nace desde la obligación de las instituciones de impedir la impunidad de cualquier violación de los derechos humanos.
El derecho a la memoria como garantía de no repetición de aquellos sucesos y que implica sobre todo impulsar una política pública de memoria orientada a la consolidación de los valores democráticos.

Por lo que respecta al movimiento memorialista, el anteproyecto reconoce su relevancia y preservación.
Por tanto, quiero anunciar y aprovechar también este momento para comunicar que en el próximo Consell precisamente se aprobará el decreto que regula la inscripción de todas las entidades…, el registro de todas las entidades memorialistas.

También el anteproyecto regula los lugares e itinerarios de la memoria democrática y recuperar nuestra memoria democrática es recuperar, sobre todo, los valores fundamentales de un estado de derecho.

Por último, las víctimas tendrán derecho a la reparación y al reconocimiento.
Este eje incluye dos aspectos: el primero, la reparación y reconocimiento de las víctimas y el anteproyecto encomienda a La Generalitat la elaboración de un plan estratégico de memoria democrática de la Comunitat Valenciana.

El segundo aspecto más importante aún también es la prohibición y retirada de símbolos y vestigios y actos contrarios a la memoria democrática.
La norma…

La senyora vicepresidenta primera:

Consellera.

La senyora consellera de Justícia, Administració Pública, Reformes Democràtiques i Llibertats Públiques:

…recoge la prohibición de la exhibición pública de símbolos y elementos contrarios a la memoria democrática y los actos públicos en menoscabo de la dignidad de las víctimas o sus familiares…

La senyora vicepresidenta primera:

Consellera, tiene que acabar.

La senyora consellera de Justícia, Administració Pública, Reformes Democràtiques i Llibertats Públiques:

…o en homenaje del franquismo.

Ya para finalizar, recordar también que en este anteproyecto se prevé la creación del instituto valenciano de la memoria democrática de los derechos humanos y las libertades públicas.

Y anunciar también que en el próximo Consell se aprobará el decreto por el cual se crea la comisión interdepartamental de memoria democrática.

Entendemos que este es un proyecto de todos, queremos que sea una ley para todos y espero que…

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, consellera.

La senyora consellera de Justícia, Administració Pública, Reformes Democràtiques i Llibertats Públiques:

…en estas Cortes sea aprobado y mejorado dicho texto.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Muchas gracias, consellera.

Les tengo que rogar que respeten los tiempos, porque si no, es imposible cumplir con el horario establecido y cumplir el reglamento.

Vamos a seguir con la pregunta número 635, que formulará el diputado señor Subiela, del Grupo Parlamentario Ciudadanos, también a la consellera de justicia.

Señor Subiela, cuando quiera.

El senyor Subiela Chico:

Gracias, presidenta.

Buenas tardes, consellera.

Permítame preguntarle de nuevo por las oficinas de atención a las víctimas del delito.
No quiero que me considere un pesado, pero no entiendo la situación y creo que es mi deber insistir en esta cuestión tan importante.

Llevamos un año y medio desde que usted anunció una de sus medidas estrella, que era el desmantelamiento de Favide, la erradicación de una cúpula directiva de un sustrato peperiano para la creación de unas oficinas de atención a la víctima del delito.
Pero espero que no con la intención de que alguna manera sean más cercanas a la botánica valenciana.
Pero a veces parece eso, señora consellera, parece eso de verdad.

Pero ahí estamos, continuamos esperando el desmantelamiento de Favide y la implantación de las nuevas oficinas de atención a las víctimas del delito.

Acaban de publicar el decreto de creación de esas nuevas oficinas de atención a la víctima del delito, donde también hablan del tema del desmantelamiento de Favide, pero nos sigue dejando muchas dudas en el aire, señora consellera.
No se ha concretado, al menos por escrito, la estructura definitiva de esas nuevas oficinas, tampoco sabemos nada de las fechas y plazos para su implantación.

Y por eso le pregunto: ¿en qué estado se encuentra la implantación de la nueva red de oficinas de atención a las víctimas del delito?

Gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el vicepresident segon, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident segon:

Señor consellera, cuando quiera.
(S'interromp la gravació)

Ya, cuando quiera, señora consellera.

La senyora consellera de Justícia, Administració Pública, Reformes Democràtiques i Llibertats Públiques:

Gracias, presidente.

Señor Subiela, buenas tardes.

Permítame que le agradezca que, de nuevo, usted me haga esta pregunta en sede parlamentaria, a la que creo que ya le respondí precisamente el 27 de abril y que también hice el pasado 19 de octubre, cuando también me preguntaron sobre las medidas que se habían adoptado para garantizar la efectividad de la entrada en vigor del estatuto de la víctima del delito.

Señor Subiela, la última vez que hablé en sede parlamentaria e informé sobre el estado de la situación en la que se encontraba la creación de estas nuevas…, de la red de oficinas de atención a la víctima, estábamos pendientes de la aprobación del decreto que crea esta red.

Como usted muy bien sabe, y yo le expliqué en su momento, la tramitación administrativa del impulso y aprobación de un decreto de estas características requería unos tiempos.
Y, lamentablemente, son los que son.
Y yo no puedo inventar un procedimiento distinto, porque incurriría seguramente en un delito de prevaricación.

Por tanto, los tiempos han sido cumplimentados y todos los trámites, se ha aprobado el decreto, se publicó la pasada semana.
Y le puedo garantizar que a partir de este momento, vamos a poner en marcha la creación -de hecho, está ya en marcha-, la creación de las nuevas plazas para la configuración de esta nueva red de oficinas de atención a la víctima.

El senyor vicepresident segon:

Gracias, señora consellera.

Señor Subiela.

El senyor Subiela Chico:

Señora consellera, de nuevo sigue sin proporcionarnos respuestas concretas sobre el presente, que es lo que más nos importa a todos.
Víctimas, por desgracia, puede haber todos los días y si saben llegar, si estas personas saben acceder a los servicios de Favide, que no es fácil por diversos motivos, tendrán la atención de un letrado, siempre, por lo menos ahora mismo, que vayan por la mañana y de lunes a viernes claro está.

Señora consellera, las víctimas sufren delitos las 24 horas del día, los 365 días del año.
Y, seguramente, la asistencia de un letrado sea necesaria, pero lo prioritario es una atención integral, tal y como intenta en su decreto.
Habla, porque eso sí habla bien y mucho, de que en su proyecto habrá equipos multidisciplinares con psicólogos, criminólogos, trabajadores sociales y letrados.
Pero no puede dilatarse más en el tiempo.
Todo esto debemos ofrecerlo ya y todo esto se puede necesitar ya.
¿Puede concretar de una vez si se van a ampliar los horarios de atención a la víctima?
¿Se abrirá por la tarde?
¿Se abrirá los fines de semana?
¿Cuáles son los criterios que se han seguido para la planificación estratégica de las oficinas de atención a la víctima del delito?

En el desarrollo de los equipos multidisciplinares puede que respondan a distintas necesidades, pero sobre todo lo que deben responder es ya mismo a la víctima que puede necesitarlos.
Estamos hablando de víctimas muy vulnerables, señora consellera, estamos hablando de menores de edad, estamos hablando de mujeres que sufren violencia de género, estamos hablando de víctimas con diversidad funcional, estamos hablando de personas en situación de exclusión social, de víctimas de trata de seres humanos, de víctimas de agresiones sexuales, de víctimas de delitos de odio, de víctimas de terrorismo.
Lo estoy leyendo en su propio decreto.
Víctimas que hoy por hoy siguen sin tener una asistencia correcta, señora consellera.

Le vuelvo a decir que va a tener todo nuestro apoyo en este proyecto, pero leo su decreto, escucho sus explicaciones y sigo teniendo demasiadas dudas.
Sigue pareciéndome que la prioridad de usted y de su gobierno es deshacer las cosas para hacerlas a su manera.
Y ese es el mal sabor que nos queda, señora consellera.

Mire, no digo que no haga falta hacer las cosas mejor, digo que se pueden mover, que se mueven solamente para hacer lo contrario de lo que se hacía, sin tener en cuenta las necesidades de la gente, que esperan -y se lo digo con todo el respeto, señora consellera- que esperan que hagan ya lo que tantas veces han prometido.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident segon:

Gracias, señor Subiela.

Consellera, cuando quiera.

La senyora consellera de Justícia, Administració Pública, Reformes Democràtiques i Llibertats Públiques:

Señor Subiela, permítame que le diga, en primer lugar, que agradezco su preocupación y su compromiso con las víctimas del delito y también percibir, aunque sea desde su posición crítica, que efectivamente comparte mi criterio, que las víctimas necesitan una atención multidisciplinar e integral.

Mire, verá.
Yo no he venido a deshacer nada, ni a desmantelar, son dos verbos que no aparecen ni en el decreto, ni en la exposición de motivos de dicha norma.
Y, en primer lugar, le digo que precisamente no es esa mi forma de actuar.

Si usted lee la disposición transitoria del decreto que dice expresamente que a partir de ese momento se iniciará el procedimiento, señor Subiela, de ninguna manera va a desaparecer Favide mientras no esté creada la estructura.
Es más, de hecho, de entrada van a coexistir.
Por eso se prevé en los presupuestos la dotación económica de Favide y, por otra parte, la memoria económica que se ha incorporado al decreto, el 1.
100.
000.
O sea, que de deshacer nada, ni de desmantelar tampoco.

Han sido ya varias las reuniones mantenidas con los profesionales de Favide y con el comité de empresa donde se les ha expuesto, desde la conselleria que yo dirijo, la voluntad de buscar un proceso de integración de aquel personal que consideremos que pueda ser útil para las nuevas oficinas.
Y, por tanto, estamos en ese proceso.
Eso en cuanto a Favide.
Ni ruptura, ni desmantelamiento, ni actuaciones arbitrarias.
Actuamos con rigor y con mucho respeto a los profesionales que durante mucho tiempo, sin apenas recursos, porque hemos partido de un Consell que cada vez les daba menos recursos a estos profesionales e iba cerrando oficinas, han intentado hacer su trabajo lo mejor posible.
Eso en cuanto a Favide.

En cuanto a la estructura, que a usted tanto le preocupa, mire, señor Subiela, le voy a explicar.
Esta semana hemos puesto en marcha la creación de las plazas, no lo podía hacer antes porque no estaba publicado el decreto.
Precisamente, provincia de Valencia, le informo: psicólogos para Valencia, Paterna, Gandía, Requena, Alcira y Torrent irán 7 psicólogos; trabajadores sociales para Valencia, Játiva, Sueca, Catarroja y Sagunto 6 trabajadores sociales.
Para la provincia de Alicante, 5 que abarcarán Alicante, Elche, Orihuela y Benidorm, trabajadores sociales, 6 precisamente.
En cuanto a Castellón: 2 psicólogos y 3 trabajadores sociales.
Al mismo tiempo que se está creando también una estructura para coordinar el funcionamiento y el trabajo de todos nuestros profesionales.

¿Por qué estamos iniciando el proceso de creación de estas plazas, trabajadores sociales, un criminólogo para Valencia -perdón que no se lo había dicho antes- y los psicólogos?
Porque vamos a valorar la oportunidad de que los abogados que están trabajando en la actual estructura de Favide puedan integrarse y en ese proceso de estudio se está trabajando desde mi conselleria.

En cuanto a otro tema que a usted tanto le preocupa, que son los horarios…

El senyor vicepresident segon:

Ruego finalice.

La senyora consellera de Justícia, Administració Pública, Reformes Democràtiques i Llibertats Públiques:

…le puedo asegurar que el funcionamiento de las oficinas va a cambiar rotundamente la metodología de trabajo.
Queremos que sea un servicio público integral, gratuito, al servicio de todas las víctimas…

El senyor vicepresident segon:

Senyora consellera…

La senyora consellera de Justícia, Administració Pública, Reformes Democràtiques i Llibertats Públiques:

…y, por tanto, habrá una amplia disponibilidad de las mismas que, por supuesto, ello conlleva que el horario sea muchísimo más amplio.
Es más,…

El senyor vicepresident segon:

Señora consellera, por favor, su tiempo ha terminado ya.

La senyora consellera de Justícia, Administració Pública, Reformes Democràtiques i Llibertats Públiques:

…está previsto que en Valencia estén además adscritas de alguna forma al funcionamiento del juzgado de guardia.
Queremos un servicio público efectivo y eficaz como las víctimas se merecen.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident segon:

Muchas gracias, señora consellera.

Vamos a pasar a la pregunta 458 que formula el diputado Vicente Arques, del Grupo Parlamentario Socialista, al conseller de Economía Sostenible, Sectores Productivos, Comercio y Trabajo.

El senyor Arques Cortés:

Gracias, señor presidente.

Señor conseller, como ya hemos comentado en numerosas ocasiones, el turismo representa a uno de los principales motores económicos de la comunidad, en concreto alcanza el 13% de nuestro PIB, según los últimos datos aportados por Exceltur y lo que le convierte en el elemento más importante de nuestra economía.

Además, la marcha de nuestro sector turístico en lo que vamos de año ha sido espectacular, como arrojan los datos de la principal patronal hotelera Hosbec.
Tasas de ocupación rozando el cien por cien en algunos lugares, incremento del 5% de pernoctaciones hoteleras, crecimiento del empleo directamente vinculado al sector hotelero con un 8,2% y las previsiones de venta de paquetes para la siguiente temporada muy esperanzadoras a pesar de la coyuntura inicial del brexit.

Con estas cifras no debemos llevarnos por la autocomplacencia y relajación, porque las condiciones y la coyuntura internacional en el mundo del turismo pueden cambiar inmediatamente.
Por lo cual, es interesante, por un lado, construir una oferta más amplia, más allá del sol y playa y, por otro lado, afianzar la imagen de destino turístico de excelencia.

Y, en este sentido, hay dos elementos que pueden resultar claves para la construcción de una nueva oferta turística diferenciada.
En primer lugar, mejorar el ámbito de la accesibilidad.
Y, en segundo lugar, ampliar el criterio de sostenibilidad.

En cuanto al criterio de accesibilidad, recordar, en primer lugar, la dimensión social del mismo, dado que hay que asegurar el derecho de las personas con cualquier tipo de discapacidad, acceder a los destinos vacacionales para que puedan disfrutar de hacer turismo de la forma más autónoma y gratificante y, cómo no, además del valor añadido a lo anterior, su dimensión económica.
Porque la accesibilidad de los destinos turísticos proporciona una ventaja competitiva basada en la diferenciación y la especialización.
Por un lado supone la posibilidad de atender a todos los individuos, tengan o no discapacidad, ampliando por lo tanto este segmento de población turístico.
Y, por otro lado, la accesibilidad es imprescindible para el 10% de la población, es necesaria para el 40% de la población y es cómoda para el cien por cien.
Por lo tanto, mejorar accesibilidad es mejorar la calidad de vida de las personas y es crear un turismo competitivo y de calidad.

En cuanto al segundo elemento clave, que es la creación de una oferta estable y competitiva en la sostenibilidad, recordar que este criterio, este objetivo ya viene reflejado en el nuevo borrador de ley de turismo, ocio y hospitalidad.
Y, además, la ONU ha declarado el año 2012 como año internacional del turismo sostenible para el desarrollo.

Por lo tanto, el compromiso de promover el comportamiento socialmente responsable a los agentes turísticos, a los destinos que contribuyen a un desarrollo sostenible.
Y lo podemos realizar con: orientando las actividades turísticas hacia actuaciones capaces de conciliar, por un lado el crecimiento económico, la competitividad, la eficiencia, la protección del medio ambiente, el uso racional de los recursos naturales y, por supuesto, la recalificación paisajística de los espacios turísticos.

Es por este motivo por el cual le planteamos que queremos conocer cuáles son las estrategias que va a poner en marcha el Consell para profundizar en la dinamización del sector turístico.

Muchas gracias.

El senyor vicepresident segon:

Muchas gracias, señor Arques.

Honorable conseller, té vosté la paraula.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Gràcies, president.

Senyor diputat.
Senyories.

Li puc dir que des del Consell s'està tractant l'accessibilitat i la sostenibilitat com dos valors d'una societat avançada que creu en la igualtat d'oportunitats, en la preservació dels valors humans i ambientals i en la conservació del seu patrimoni natural i cultural, impulsant els valors ambientals, ètics i de responsabilitat, a través de la implementació del codi ètic mundial del turisme entre els agents del sector.

L'accessibilitat és un element fonamental per a la qualitat de vida d'un territori, garanteix la igualtat d'oportunitats en el gaudi de l'oferta de serveis turístics, incidix en una millora de l'experiència turística i en la qualitat de vida de la destinació, tant per a residents com per a turistes.

En aquest sentit, en l'àmbit del programa Â«Turisme per a totsÂ» s'ha marcat com a objectiu fer del nostre territori una destinació turística accessible, aquell que pot ser gaudit per totes les persones, independentment de les seues circumstàncies de mobilitat i comunicació.
I per a dur a terme aquest programa és necessària una estratègia que ve donada perquè el turisme accessible implica que l'accessibilitat existeix en les infraestructures, en els serveis, en els productes, en l'atenció al client, en les activitats i, per suposat, en la informació.
És a dir, tota l'experiència turística ha de ser accessible.
I per açò cal abordar en la seua integritat la denominada cadena de l'accessibilitat, on les cinc grans àrees d'actuació a abastar serien les següents.

En primer lloc, la millora de la coordinació de les administracions públiques i els diferents agents dels sector per abordar de forma integral la política d'accessibilitat de la destinació.
L'engegada d'un diagnòstic d'accessibilitat de l'oferta turística, de les destinacions del País Valencià per aprovar en quin grau es pot promocionar com accessible.

Com a tercer àrea d'actuació és necessària la formació i sensibilització dels professionals del sector turístic per a donar a conéixer les necessitats i desitjos dels turistes amb diversitat funcional, de manera que reben una atenció adequada.
L'elaboració i execució d'un programa de comunicació dirigit a la demanda potencial del turisme accessible per a comunicar les destinacions, establiments, serveis i experiències accessibles.

I, per finalitzar, s'ha de mamprendre el disseny d'un pla de gestió i millora continua de l'accessibilitat per al sector turístic perquè es produïsca una associació nítida en la ment del turista entre l'accessibilitat i la qualitat global de la destinació turística visitada.

Un altre objectiu, com el que vosté també ha dit, és el de l'estratègia turística com a tal, l'impuls d'un turisme responsable i sostenible com a suport a l'estratègia de La Generalitat en la lluita contra el canvi climàtic i mecanisme dirigit a reposicionar la imatge del nostre territori com a destinació turística.

Entre els objectius del programa Â«Impuls al turisme responsable com a suport a les polítiques de sostenibilitat de La Generalitat en el àmbits econòmic, social i ambientalÂ», els puc anomenar la millora de la qualitat de vida de la població, la promoció de modalitats de consum, producció i ús sostenible dels recursos i donar a conéixer a la població valenciana i als visitants l'oferta d'oci i turisme sostenible, així com reforçar el component social de la sostenibilitat, incorporant a la marca Comunitat Valenciana el valor de l'hospitalitat.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident segon:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Passarem ara a la pregunta número 557, que formula la diputada Antonia Serna, del Grup Parlamentari Socialista, al conseller d'economia sostenible.

Senyora Serna.

La senyora Serna Serrano:

Gracias, señor presidente.

Buenas tardes, señor conseller.

Seguro que coincidirá conmigo en que la vida en nuestros pueblos y ciudades ha sido, y además no la podríamos entender de otra manera, sin la presencia y la influencia que ha tenido en ella el comercio, especialmente el comercio de proximidad.
Es una de las principales señales de la buena salud social y económica que pueda tener un municipio, especialmente cuando la implantación en ese municipio se ha hecho de manera ordenada y racionalizada.

La vida comercial como tal en sí misma no es meramente una transacción económica.
Además, es una actividad que da vida, da color y se puede tomar el pulso a la ciudad a través de ello.
No obstante, también somos conscientes que el actual contexto socioeconómico en el que nos encontramos ha trastocado bastante los cimientos sobre los que se apoyaba el comercio de proximidad.

Actualmente ya no consumimos igual.
Las tendencias de consumo no se hacen en los mismos sitios, y además tenemos muchos más canales para poder hacerlo.
Esto evidentemente ha afectado a la economía de manera general, y de manera particular a lo que es el comercio de proximidad.
Y además, ha tenido consecuencias en el ambiente social y también en el plano urbanístico de nuestras ciudades.

Por ello, señor conseller, consideramos que es de vital importancia la puesta en marcha del plan de acción territorial sectorial del comercio de la Comunitat Valenciana, el Patsecova, pues, como muy bien usted sabe, este plan quedó demorado de una manera muy irresponsable desde el año 2011 por parte del gobierno anterior, y creemos que este plan se debe convertir en el pilar estratégico para la ordenación territorial del comercio de proximidad en nuestras ciudades.

Creemos que activando este plan se dará así carpetazo a una etapa que viene caracterizada por la improvisación, por decisiones muy miopes, que fueron incapaces de gestionar ni siquiera lo inmediato, y mucho menos lo urgente, cuando llegó la crisis.
Que no tuviéramos un plan de ordenación ayudó muy poco al comercio de proximidad.

Desde nuestro grupo confiamos en que el desarrollo y la acción que conlleva activar el plan de acción territorial supondrá una herramienta muy potente, que nos va a permitir impulsar y equilibrar el comercio de proximidad en nuestras ciudades, creando un modelo actualizado que sea respetuoso con el entorno, que sirva para ordenar el comercio, y además nos sirva para vivir en ciudades mejores y más participativas.

Para ello, necesitaremos que este plan se haga a través de un consenso, que surja de una participación que nos parece especialmente muy importante, si lo que realmente queremos es lograr espacios urbanos de convivencia global que nos permitan aumentar las posibilidades, además de generar más empleo en este sector.
Y, como siempre, señor conseller, un empleo de calidad, que es este reto que hemos decidido asumir.

El comercio, sabemos todos que enriquece y embellece nuestros pueblos.
Así que nuestro reto es conseguir que con este plan demos vida y demos color a nuestras ciudades.
Es por ello, señor conseller, que desde este grupo nos gustaría que nos pudiera explicar cuáles son las líneas estratégicas principales que van a configurar el plan de acción sectorial del comercio en la Comunitat Valenciana.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident segon:

Gracias, señora Serna.

Honorable conseller.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Gràcies, president.

Gràcies per la pregunta, senyora diputada.

Senyories, ja ho ha fet vosté, però m'agradaria també posar en precedents, perquè això moltes vegades de guardar en el calaix cosetes ho feien alguns.
I de tant en tant cal dir-ho, cal dir-ho.

I volia començar dient que l'elaboració del Pla territorial sectorial del comerç de la Comunitat Valenciana, el Patsecova, deriva d'un mandat, com molt bé vosté ha dit, legal, arreplegat en la Llei 3/2011, de comerç i en l'estratègia territorial del País Valencià, i que les seues determinacions donaren contingut, o donaran contingut a la futura llei de comerç sostenible.

En segon lloc, també vull comentar-los que el Patsecova és un dels instruments per a l'ordenació territorial i urbanística del comerç, conjuntament amb les normes per al tractament de l'activitat comercial en el planejament urbanístic i el règim d'autoritzacions de caràcter autonòmic per a la implantació d'establiments comercials que generen impacte supramunicipal.

Aquest pla modificarà els criteris directrius i orientacions territorials, perquè l'ordenació comercial es desenvolupe de forma coherent amb la planificació territorial -allò que molts consellers i conselleres dien que ens agrada planificar i no anar per ocurrències, com molts han fet- assegurant la seua coherència amb els objectius de qualitat de vida i desenvolupament sostenible, previstos en la legislació valenciana d'ordenació del territori i protecció del paisatge.

A més, el pla delimita les àrees comercials funcionals del nostre territori, basant-se en criteris d'accessibilitat territorial, capacitat i força d'atracció que exerceixen les ciutats.
I criteris funcionals, orogràfics, urbanístics, històrics, mediambientals, socioculturals i visuals, en la seua delimitació, caldrà ajustar-se a l'efectuada amb caràcter general per l'estratègia territorial del País Valencià, com també a la seua infraestructura verda.

Per tant, li puc relacionar els aspectes més importants que ho defineixen.
És un instrument d'ordenació territorial.
El seu abast se circumscriu al comerç detallista.
La seua vigència serà indefinida.
Es revisaran caràcters generals cada deu anys.
Cada quatre anys s'elaborarà una memòria de valoració del compliment del pla.
Els instruments de planejament urbanístic municipal hauran d'adaptar-se als continguts del pla.

La Generalitat cooperarà amb els ajuntaments i ens locals supramunicipals, en l'ordenació comercial i en l'execució del mateix pla.
Així mateix, i centrant-me encara més en la seua pregunta, les principals línies estratègiques del pla són: incrementar la importància del sector comercial detallista en l'economia valenciana.
Impulsar la creació de llocs de treball, per descomptat estables i de qualitat.

Propiciar la diversitat comercial, el servei i la proximitat del comerç als consumidors.
Fomentar un desenvolupament comercial sostenible i coherent amb la resta d'instruments i plans urbanístics i territorials.
Crear un marc d'actuació més transparent i objectiu, i participatiu, que facilite la iniciativa empresarial.
Reduir l'impacte mediambiental del comerç.
Estimular el consum responsable.

I per a abastar aquestos objectius, utilitzarem diverses eines, entre d'altres, directives d'ordenació comercial de cada una de les àrees funcionals; programes de millora urbanística comercial dels nostres municipis; programes de qualitat de la imatge en zones comercials; potenciació de l'estratègia Green Commerce; programa de suport al comerç urbà; pla de millora de les infraestructures comercials i un sistema d'informació del comerç del País Valencià.

Per concloure, la puc informar respecte a l'estat de tramitació del pla, que una vegada acabada la fase de consulta i participació pública, a hores d'ara s'està elaborant el document de síntesi de les propostes i al·legacions, per després passar a la fase d'elaboració de declaració d'impacte ambiental i territorial estratègica.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident segon:

Moltes gràcies, senyor conseller.
(Aplaudiments)

Passem ara a la pregunta número 638, que formula la diputada Belén Bachero, del Grup Parlamentari Compromís, al conseller d'economia.

Senyora Bachero, quan vullga.

La senyora Bachero Traver:

Gràcies, president.

Consellera, la gestió de l'aeroport està més que en entre.
.
.
Ai, perdone.
(Rient) Conseller, pensava que li la feia a Gabriela.
La gestió de l'aeroport està més que en entredit des dels seus inicis.
Ja l'execució va estar minada de problemes amb la declaració integral, amb les autoritzacions ambientals, amb paralitzacions per ordre judicial, fins a tres paralitzacions.

La incapacitat de gestió també va generar problemes i retards en les llicències de vols, en les autoritzacions aèries.
La falta de gestió també va encarir les obres, va obligar el Consell a sumar avals i avals per donar-li credibilitat econòmica al projecte.

Paral·lelament, mentre tot aquest cúmul d'errors, suposades irregularitats, incompliments i despropòsits, des de l'aeroport, amb la direcció de Carlos Fabra, qui va ser president de la Diputació de Castelló, que actualment està complint condemna de quatre anys de presó per estafar a la hisenda pública 700.
000 euros, i també conegut com el castellonenc a qui més voltes ha tocat la loteria.

Ell, amb la col·laboració de la diputació que, per descomptat, tenia al servei, anava malbaratant diners públics en patrocinis i convenis publicitaris per valor de més de 30 milions d'euros, sense estar operatiu l'aeroport.

Actualment, molts d'aquells patrocinis estan sent investigats per la fiscalia.
De fet, la darrera setmana el Jutjat d'Instrucció número 3 de Castelló ha citat a declarar com a investigats el pròxim 31 de gener l'expresident de la diputació, Carlos Fabra, i el pilot de motos Álex Debón en la causa.
.
.
(Inoïble per raons tècniques)

Bé, com li deia, de fet, la darrera setmana el Jutjat d'Instrucció número 3 de Castelló ha citat a declarar com a investigats el pròxim 31 de gener l'expresident de la diputació, Carlos Fabra, i el pilot de motos Álex Debón en la causa oberta per un presumpte delicte de suborn en un dels patrocinis de l'aeroport.

Aquest aeroport, també conegut com Â«l'aeroport de l'abuelitoÂ», perquè fins a este punt va aplegar el senyor Fabra, que el va fer de la seua propietat, aquest aeroport de l'abuelito ha fet don Carlos Fabra la icona a nivell internacional del balafiament del Partit Popular en les institucions valencianes.

Fins i tot, el senyor Fabra ha donat fruit al nom d'un grup castellonenc de música, que es diu La banda del tuerto, y que entre els seus hits es troba la cançó Don Carlone, Don Carlone, quién le ha visto y quién le ve.
En definitiva, la gestió del senyor Carlos Fabra els ha deixat al final de la correguda una infraestructura que en teoria haguera hagut de costar menys de 150 milions d'euros, i ha suposat un cost de vora dos-cents, segons els càlculs de l'actual Consell.

Tot açò mentre estava l'aeroport tancat, i eixíem a una mitjana de 46.
300 euros al dia, amb l'aeroport tancat.
Amb tots estos antecedents, el darrer regal de la nefasta gestió del Partit Popular en l'Aeroport de Castelló ha estat una inspecció de l'Agència Tributaria, entre 2009 i 2014, que diu que hi han hagut unes suposades irregularitats en la gestió econòmica, amb la facturació de despeses per 25 milions d'euros.

Per la qual cosa l'aeroport ha de pagar 3,6 milions d'euros per deduccions indegudes de l'IVA, a més de la multa de 3,4 milions d'euros.
Això sí, els senyors del Partit Popular es van passar anys manifestant que els diferents grups, llavors a l'oposició, estaven impulsant una campanya de descrèdits sobre l'aeroport, sobre aquesta infraestructura, quan en realitat la pitjor campanya a la imatge de l'aeroport l'ha fet la caòtica gestió del Partit Popular, i el seu màxim representant a Castelló, Carlos Fabra.

Ara, amb el nou Consell, sembla que l'aeroport està funcionant i és La Generalitat qui ha assumit l'assistència jurídica a Aerocas, per tractar que els empastres del Partit Popular no hipotequen encara més els diners dels castellonencs, i també de tots els valencians.

Per tots aquests motius, li pregunte: quins canvis organitzatius, polítics i de gestió ha fet o pensa fer el Consell en l'Aeroport de Castelló per impedir que es tornen a produir irregularitats semblants a les detectades i evitar-ne de noves?

El senyor vicepresident segon:

Gràcies, senyora Bachero.

Un moment, un moment, senyor conseller.
Quan vullga, senyor conseller.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Gràcies, president.

Gràcies, senyora diputada.

Senyories, alguns tenen problemes auditius, i sols escolten quan els interessa.
Quan no els interessa, sembla ser que realment es fan molt els sords.
I això moltes vegades es denota ací, en aquesta cambra.
I m'agradaria fer-ho palés, perquè quede clar.

Crec que tots estem d'acord, com molt bé vosté ha dit, que l'Aeroport de Castelló és un exemple de la política de malbaratament i balafiament que va realitzar l'anterior govern.
Una política basada en grans infraestructures i esdeveniments que van generar un augment del deute i dèficit al País Valencià, incidint en la ciutadania amb retallades en serveis bàsics i en una elevada regressió en termes de benestar social.
Aquest model de gestió tan poc sostenible i alhora de manca d'ètica així com de transparència, també s'ha vist reflectit en l'aeroport de Castelló.

La situació econòmica heretada és molt complexa ja que la societat Aeroport de Castelló, SL -Aerocas- arrossega una pesada càrrega de deute.
I a tot açò s'ha d'unir l'expedient de l'agència tributària que vosté ha fet menció però que m'agradaria relatar també.

Amb data 16 de maig de 2015, Aerocas va rebre comunicació de l'inici d'una inspecció tributària corresponent a l'IVA dels exercicis 2009, 2010, 2011 i 2014 i de l'impost de societats de l'exercici 2010 i 2011.
L'expedient abasta factures per un import aproximat, com vosté molt bé ha dit, de vint-i-cinc milions d'euros que corresponen majoritàriament a patrocinis amb clubs esportius signat pels anteriors gestors d'Aerocas.

Posteriorment, el 5 d'abril de 2016, l'Agència Tributària va emetre la seua proposta de resolució on es planteja que Aerocas ha d'abonar 3.
567.
906,26 euros en concepte de liquidació d'IVA; a més li imposa una sanció per import de 3.
400.
000 euros quasi en concepte d'IVA i impost de societats.

Finalment, amb data 18 d'octubre de 2016, Aerocas va mantenir una reunió amb el departament de recaptació de l'Agència Tributària de la Comunitat Valenciana on es va plantejar un fraccionament dels pagaments en quatre anys, amb un període de carència de tres mesos.
L'Agència Tributària va demanar una sèrie de garanties a Aerocas que a hores d'ara estan en fase de tramitació.
Com es pot veure, la gestió ha deixat molt que desitjar.

Constantment.
.
.
, la seua pregunta amb el canvi de govern s'ha dut a terme diversos canvis que li expose a continuació.
Des de la vessant política i amb la fi d'aconseguir una major pluralitat i transparència es va realitzar una profunda remodelació del consell d'administració d'Aerocas, donant cabuda a representants de la societat civil.
Es van ampliar a dotze el nombre de consellers amb l'entrada per primera vegada de representants dels ajuntaments de Vilanova d'Alcolea i Benlloch, del sector turístic de la província representat per Asotur i de la Universitat Jaume I.
Fruit d'aquesta cooperació i obertura s'ha signat un conveni de col·laboració amb la UJI perquè els seus alumnes realitzen pràctiques formatives a l'aeroport.

Amb aquestos canvis es vol mostrar la importància que té la infraestructura per al teixit econòmic de Castelló i molt especialment per al turisme, de manera que es contribuïsca a la vertebració del territori i estiga al servei de tota la ciutadania.
Des de la part organitzativa es va produir un relleu en la direcció general de la societat.
I quant a la gestió de la societat, des del canvi de govern Aerocas no ha signat ni un sol contracte de patrocini i ha eliminat les despeses supèrflues.

A partir d'ara el que hem de fer és que l'aeroport de Castelló done notícies bones i edificants i buscar solucions que tinguen en compte a tots els agents implicats i sempre, com no deuria d'haver sigut d'una altra manera, des del màxim diàleg i transparència.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident segon:

Gràcies, senyor conseller.
Si vol apagar el senyor conseller el micròfon sentirà millor els debats.
Gràcies.

Bé, passem a la pregunta número 644 que formula la diputada Maria Josep Ortega al conseller d'economia.

Senyora Ortega, té vosté la paraula.

La senyora Ortega Requena:

Sí, moltes gràcies.

Senyor president, senyories.

Senyor conseller, segur que el que li vaig a contar no li resulta gens estrany.
Mire, el dia 9 de desembre del 2015 la Comissió de Política Social i Ocupació aprovàrem per unanimitat demanar-li al Consell que exigira al govern de l'estat espanyol que ratificara el conveni 189 de l'OIT, l'Organització Internacional del Treball, que no demanava una altra cosa que l'equiparació de les treballadores domèstiques pel que fa a les seues condicions laborals.
És a dir, res més que se'ls garantisquen els mateixos drets que tenen a les persones treballadores.

En principi no és res que deuria generar cap obstacle ni cap impediment en un estat on se suposa que totes les persones som iguals.
Que tenim els mateixos deures i, per tant, també els mateixos drets.
Este conveni, aprovat en el 2011 i que es va aprovar per 396 vots a favor i 16 en contra, ja ha estat ratificat per 22 estats.
I l'estat espanyol encara -per vergonya de totes les persones que creiem fermament en el que li he dit abans, en què totes les persones han de tindre els mateixos drets i hem d'eliminar qualsevol situació que hi ha al nostre territori- no ha estat encara ratificat i este considerem que pot ser un motiu de discriminació.

La Conselleria d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball en compliment de l'acord va traslladar esta resolució -que reitere va ser aprovada per unanimitat- a la ministra d'Ocupació i Seguretat Social, la senyora Fátima Báñez, amb el registre d'eixida 2.
309.
La qüestió és que a dia d'avui, a punt d'acabar-se l'any, des d'este grup parlamentari que ho vam proposar i també com a actual presidenta de la Comissió de Política Social i Ocupació en la qual es va aprovar, esta és l'hora que no tenim notícies de si el govern espanyol i, concretament el ministeri d'ocupació, ha contestat la nostra petició, si pensa posar-se a treballar pel reconeixement dels drets de les treballadores domèstiques, les treballadores de la llar, o si, per contra, haurem de peregrinar a Fátima perquè ens facen cas.
No a Fátima la ministra, sinó a Fátima la dels miracles.

A falta d'eixa resposta i perquè es bo saber si allò que s'aprova en estes Corts és contestat pel govern espanyol, li pregunte a vosté, senyor conseller, sobre si des de la seua conselleria tenen constància d'alguna resposta, si s'han posat en marxa les acciones necessàries per millorar i equiparar les condicions laborals de desenes de milers de dones assumint una cosa que no deuria d'oposar-se ningú, les normes laborals internacionals.

Moltíssimes gràcies.

El senyor vicepresident segon:

Moltes gràcies, senyora Ortega.

Honorable conseller.
A vore una miqueta.
Ara.
Quan vullga, senyor conseller.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Moltes gràcies, president.

Gràcies senyora diputada.
Senyories.

Jo no sé si a Fàtima o al Rocío, no?
, a algun lloc haurem d'anar perquè la veritat que de resposta per part de la ministra d'ocupació sobre aquest assumpte cap a hores d'ara.
I eixa és la realitat.
Així i tot, doncs intentaré contestar-li què és el que estem fent, que és el que volem fer o alguna coseta, o què pensem al voltant dels treballadors i treballadores domèstiques.

Els treballadors i treballadores de la llar és un col·lectiu discriminat que en la seua majoria pateix baixos salaris, així com dures i inadequades condicions laborals.
Com molt bé vosté ha dit, i en llaures a la integració d'aquest col·lectiu es va abastar eixa Resolució 101/IX en la Comissió de Política Social i Ocupació, el mandat d'aquesta resolució sol·licitada al Consell a instar al govern de l'estat la ratificació del Conveni 189 de l'Organització Internacional del Treball sobre la millora de les condicions laborals de les treballadores i treballadors domèstics.

Així també tenim constància que en diverses ocasions s'han presentat iniciatives en el mateix sentit en el Congrés dels Diputats -com vosté molt bé ha dit- sense encara arribar a la seua ratificació per part del govern de l'estat.
Des de l'estat només tenim constància de la publicació de l'Ordre 70/2016 del ministeri, de 29 de gener, per la qual es desenvolupen les normes legals de cotització a la seguretat social, desocupació, protecció per cessament d'activitat, fonts de garantia salarial i formació professional contingudes en la Llei 48/2015, de 29 d'octubre, de pressupostos generals de l'estat per a l'any 2016, en la qual s'inclou el personal de treball domèstic.

El 90% d'aquest col·lectiu són dones, per tant, qualsevol circumstància que afecte al sector té una importància d'impacte de gènere.
En aquest sentit, segons un informe de l'Organització Internacional del Treball presentat en setembre d'enguany, es posa de manifest que el 30% de les empleades del sector domèstic a Espanya no està afiliada a la Seguretat Social, deu punts superior a la mitjana de la resta de col·lectius en treball no declarat, que és el 20%.

A pesar de les reformes legislatives de 2011 respecte a la regularització d'aquest col·lectiu, actualment 189.
777 empleades de llar no declara el seu treball.
Com es pot veure, aquesta pràctica és un exemple de l'economia submergida i suposa un important fre per al creixement com ja vaig comentar no fa massa setmanes.
Per açò considerem que és important la ratificació d'aquest conveni, a més d'abastar per aquest col·lectiu, d'una sèrie de mesures que afavorisquen la seua regularització i contractació, així com comptar amb prestació per desocupació, ja que és l'únic col·lectiu laboral a Espanya que no té aquest dret.

Per tant, sols em queda dir-li que aquest Consell continuarà treballant per a la plena integració i amb igualtat de drets d'aquestes treballadores i treballadors en el mercat laboral.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident segon:

Gràcies, senyor conseller.

Passarem ara a la pregunta número 631 que formula el diputat Antonio Woodward del Grup Parlamentari Ciudadanos al mateix conseller d'economia.

Senyor Woodward.

El senyor Woodward Poch:

Sí.
Buenas tardes, señor Climent.

Creo que todos coincidimos en la problemática del desempleo y la necesidad de combatirlo desde la administración.
Pero también la necesidad de evaluar la eficacia de las distintas políticas que se aplican para combatirlo.
No me extenderé en la pregunta de hoy pero según informaciones aparecidas en medios de comunicación, informaban que el ministerio de empleo había encargado el diseño de una herramienta informática que la elaborará un diagnóstico del parado y permitirá medir qué probabilidad tiene de salir del desempleo por meses.

Según informaciones que son de finales de octubre del 2016, se trata de un instrumento muy avanzado para que los gestores puedan diseñar mejor las políticas y concentren los recursos allá donde sean más eficientes.
Las nuevas herramientas ya se han presentado según parece a las comunidades, se indica que las que tienen cedidas la competencia de empleo han de llevarlas a la práctica.

Las comunidades todavía deben ponerlas en marcha y de ellas dependerá el éxito de la iniciativa.
Por lo que la pregunta que yo le formulo es: ¿en qué fase se encuentra el diseño de la nueva herramienta informática que elaborará un diagnóstico de la persona desempleada y permitirá medir qué probabilidad tiene de salir del desempleo?

Muchas gracias.

El senyor vicepresident segon:

Gracias señor Woodward.

Honorable conseller, un minut, un moment.
Ja està.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Perdone, perdone que li done l'esquena.

Bé, president, senyor diputat, senyories.

Mire, vosté sap que en matèria d'ocupació l'objectiu fonamental del consell és millorar l'ocupabilitat de tots els que hi vivim ací mitjançant la implementació de polítiques actives d'ocupació com les accions d'informació, formació professional, motivació i orientació laboral i, d'aquesta manera, augmentar la seua capacitat i competència.

Quant a la seua pregunta li puc dir que a hores d'ara sembla que el ministeri està treballant en una aplicació informàtica que permeta el diagnòstic individualitzat de les persones aturades inscrites en els serveis públics d'ocupació.
Però encara estem pendents de la seua comunicació oficial per a la presentació de la mateixa.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident segon:

Gràcies, senyor conseller.

Senyor Woodward.

El senyor Woodward Poch:

Sí, muchas gracias por la respuesta.

No quería responderle pero al decirme esto entiendo que la información que sale en el periódico de fecha 26 de octubre es que en la Comunidad Valenciana no hemos recibido ninguna información al respecto.

El senyor vicepresident segon:

Gràcies, senyor Woodward.

Senyor conseller.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Bé, vaig a intentar contestar una miqueta més llarg, intentar.
.
.

Bé, puc donar-li més detalls sobre aquesta eina.
Dir-li que al juliol de 2015 el ministeri d'ocupació va signar un conveni amb Fedea per a la realització de recerques destinades a millorar el disseny de les polítiques d'ocupació, entre elles un prototip d'eina de perfilat estadístic per als demandants d'ocupació i un treball d'anàlisi de l'efectivitat de diferents polítiques actives d'ocupació.

Després d'un any, ja es compta amb alguns resultats d'uns estudis pilot que han compartit fa unes setmanes en una reunió amb les comunitats autònomes.
Aquests estudis pilot consisteixen en un model de perfilat que permet classificar als demandants d'ocupació en funció de la seua probabilitat estimada d'eixir de l'atur a curt, mitjà o llarg termini.
Ara bé, això és el que tenim.
Amb independència d'això, a mi sí que m'agradaria ressaltar tot el que estem fent des del Servof.

Primer.
Elaboració d'un qüestionari sobre ocupabilitat en col·laboració amb la Universitat Jaume I de Castelló en el sentit de validació de l'instrument qüestionari de manera que es garantira tècnicament que s'està treballant amb les variables adequades, a més d'estudiar quines variables resulten més predictives per a trobar ocupació.

Segon.
A través d'estudis estadístics, mitjançant anàlisis de factors interns dels demandants d'ocupació que poden influir en la seua ocupabilitat, posats en relació amb l'impacte de les diverses modalitats de polítiques actives d'ocupació amb dades des del 2012 fins al 2015.
A l'espera de poder disposar d'aquestos anàlisis, nosaltres continuem treballant reforçant l'actuació del Servof amb diverses actuacions per a 2017; és a dir, anem més enllà.

Es preveu la contractació de cent-vint orientadors que reforçaran l'atenció personalització als demandants d'ocupació, així com la realització d'itineraris d'inserció.
En aquest sentit, s'ha proposat la creació de l'escala d'orientació per a l'ocupació.
(Algú tus) Així mateix, la realització d'itineraris es durà a terme en col·laboració amb entitats especialitzades a través de subvencions, es crearan equips de cerca d'ocupació dirigits a joves inscrits en el programa Â«garantia juvenilÂ».

A més, en la línia de tenir en compte la vesant territorial, tenim prevista una línia destinada a ajudes a l'orientació i intermediació laboral dirigides a entitats locals, i anem a acostar tots els serveis que es donen en les nostres oficines a totes les parts del nostre territori a través de la posada en marxa d'un servei de punts mòbils d'atenció a persones usuàries que es desplaçarà a aquelles zones de difícil comunicació.

També es reforçaran les tasques d'intermediació amb un servei de suport a l'emprenedoria.
Tenim els Avalem.

I, per a finalitzar, anem a treballar amb una plataforma d'orientació en línia com a eina que permeta acostar als ciutadans aquesta tasca a través de l'autoavaluació, diagnòstic, però sempre amb el suport del personal dels nostres centres.

I sols em queda dir-li que, com es veu, no estem aturats, ¿eh?
, estem treballant i prou de pressa.

El que sí que hauríem de demanar és al govern, al govern central, és que n'hi ha moltíssima més rapidesa perquè la veritat que qui està anant prou més lent que La Generalitat és el govern central.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident segon:

Moltes gràcies, senyor conseller.

I passem, a continuació, a la pregunta número 471, que formula el diputat José Francisco Almería, del Grup Parlamentari Podemos-Podem, al conseller d'economia, que hui té molta faena.
(Rialles)

Quan vullga, senyor Almería.

El senyor Almería Serrano:

Moltes gràcies, president.

Membres del Consell, bé, conseller, senyories, bona vesprada.

Com ha pogut vosté comprovar, en cas que haja reparat en ella, la data d'aquesta pregunta és del passat mes de maig.
Sincerament pensàvem que, després de més de sis mesos des del seu registre, hauríem de retirar la pregunta per haver esdevingut obsoleta; però per contra i de forma sorprenent la pregunta continua sent de màxima actualitat a causa de les anades i vingudes del seu departament en el posicionament adoptat referent a esta qüestió.

Després de la sentència del Jutjat Contenciós Administratiu número 10 de València, a principis de 2015, que reconeixia l'empresa Media Markt el dret a obrir els 365 dies de l'any en igualtat de condicions amb els establiments situats en les altres zones de gran afluència turística existents a la ciutat de València i aprovades per l'ajuntament, s'obria la porta a la llibertat horària en tota la ciutat.
¡Que no s'estenga el pànic!
, haurien d'haver dit després d'aquesta sentència ja que semblava que s'aplanava el camí a la llibertat horària total a colp de sentència judicial.

No obstant això, el regidor de comerç de l'Ajuntament de València, després de molts mesos de negociacions, aconseguia un pacte entre els grans operadors comercials i el petit comerç: liquidar la llibertat horària total per a limitar-la a dues zones, centre de València i entorn de la Ciutat de les Arts.
Podia ser un pas endavant.

Al mes de març d'aquest mateix any, i després de pacificat -suposadament- el debat en una de les places més complicades a la ciutat de València (soroll de papers), vosté es desmarcava novament amb una declaració d'intencions per a aconseguir un gran pacte de llibertat horària per a tota la Comunitat Valenciana en els períodes de Setmana Santa, estiu i Nadal, a l'objectiu últim que la llibertat horària deixara d'estar subjecta a l'àmbit municipal i existira la possibilitat que tot el comerç poguera obrir diumenges i festius en aquests tres períodes, digne d'un serial de caire culebró.

Fa escassament quinze dies, el seu director general de comerç, en una entrevista de premsa, resumia l'estratègia del seu departament amb la següent declaració: Â«Aconseguirem restringir els horaris comercials del Partit Popular i ja vorem amb quina fórmulaÂ», a més de posar en evidència certes ombres (soroll de papers) en l'informe del Consell Jurídic Consultiu que arribava a la conclusió que la declaració de les zones de gran afluència turística del Partit Popular es varen fer de forma irregular, la qual cosa obri la porta que La Generalitat puga sol·licitar la seua anul·labilitat en els tribunals prèvia interposició d'un contenciós administratiu que podia durar alguns anys.

Evidentment, no sembla aquesta estratègia la més eficient però podria ser eficaç en el llarg termini.

El mateix dia i en el mateix diari vosté declarava que des del seu departament se buscava un acord igualitari i fitat.
(Algú tus) El de fitat està clar; el d'igualitari no acabem d'entendre-ho.
Fitat a dies o temporades respecte a les zones de gran afluència turística perquè des de la conselleria rebutjava taxativament l'obertura total durant tot l'any.
Afegia vosté, conseller, que Â«el diàleg és el camí perquè, en cas contrari, mai se solucionaria aquesta qüestióÂ».

I no puc deixar de pensar que després d'any i mig de govern, i en un dels temes estrela de la conselleria, se cite el diàleg com la via de solució.
¿No n'hi ha hagut diàleg fins al moment, conseller?
¿Les declaracions del seu director general li semblen adequades per a intentar aconseguir un consens en aquesta qüestió?
(Soroll de papers)

Mancant estudis més específics sobre el tema, que pensem que hauria de realitzar la seua conselleria, els informes de les associacions de comerç més importants del nostre territori conclouen, entre altres aspectes, que la liberalització d'horaris comercials solament beneficia l'1% del sector, un 60% dels més de 65.
000 comerços de la Comunitat Valenciana.

S'ha demostrat que no té una influència directa sobre l'increment del consum ni sobre la creació d'ocupació; dificulta la conciliació de la vida laboral i familiar; limita l'oferta; redueix la competència i, per tant, la diversitat de productes i preus i la capacitat d'elecció afectant al servei global general que es presta al consumidor; no influeix sobre les vendes entre els turistes, i més coses.

Amb molt d'afecte, conseller, durant aquest temps ens ha semblat que el criteri del seu departament ha variat a colp d'ocurrència de les eventuals pressions dels grups de pressió…

(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Carmen Martínez Ramírez)

La senyora vicepresidenta primera:

Senyor Almería.

El senyor Almería Serrano:

…involucrats en aquest tema o de les sentències judicials que han anant apareixent en el camí.
(Soroll de papers)

Avui, sense pretendre llançar campanades al vent, ens alegrem que aquest mateix dilluns l'observatori de comerç haja acordat per majoria els deu dies festius per al 2017 en una reunió en la qual també s'acorda crear una mesa…

La senyora vicepresidenta primera:

Senyor Almería, ha d'acabar ja.

El senyor Almería Serrano:

…-acabe, presidenta-, per a debatre i arribar a acords de consens pels horaris comercials, cosa que ens alegra molt.

Així, li preguntem: ¿quin és el posicionament oficial de la conselleria sobre la conveniència de continuar impulsant la política de restricció d'horaris comercials i quins estudis de l'impacte de la llibertat d'horaris sobre el comerç de proximitat recolza…

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor Almería.

El senyor Almería Serrano:

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Gràcies, presidenta.

Gràcies, senyor diputat.

Senyories, és difícil ser innovador ja a l'hora de contestar aquesta recurrent pregunta, ¿no?
-vullc dir.

I la veritat és que si alguna cosa fem és dialogar, i no poquet, el que passa és que n'hi ha molts interessos que entropessen, moltíssims, no poquets, i de vegades quan u planta piques és molt complicat poder arribar a acords.

Però, vaig a dir-li -i vosté ja ho ha dit-, este darrer observatori vam decidir això, crear una comissió i, a més a més, aprovar, pràcticament jo diria per unanimitat perquè dels deu festius en nou va haver-hi unanimitat i sols es va haver de votar per un.
Per tant, jo considere que n'hi havia unanimitat total.
(Soroll de papers)

I vullc que tinga clar que la nostra política sempre ha consistit en el suport, promoció i foment de l'activitat comercial donada la seua indubtable transcendència social i urbana, a més de la importància que té en termes de creació de llocs de treball, així com d'aportació a l'economia del nostre territori.
I així ho demostren les darreres xifres de l'INE: amb les dades de setembre de 2016, l'import de la xifra de negocis ha augmentat en el sector del comerç un 4,7%, superior a la de l'estat, un 4%, respecte al mateix mes de l'any anterior.
Anem bé.

Per altra banda, l'índex de personal ocupat en el sector del comerç, també al mes de setembre de 2016, s'ha incrementat un 3,8% sobre el mateix mes de l'anterior; a nivell estatal, l'augment ha sigut del 2,1%.

Quant a estudis -que vosté fa la pregunta-, d'estudis d'impacte de la llibertat d'horaris sobre el comerç de proximitat, li puc dir que ja n'existixen molts de signe variat i contradictoris segons l'autoria.
El Consell -vullc dir-li- té una política coherent respecte dels horaris comercials que s'ha vist interferida per una normativa mal feta, requetemalfeta pel govern anterior.

I reitere el nostre posicionament, que és el de treballar des del màxim rigor amb totes les parts implicades -ja ho dit-, ajuntaments, agents socials, buscant l'equilibri de totes les parts: treballadors, treballadores, consumidors, grans mitjans i xicotets comerços.

I no cal que li diga, perquè la nostra postura està molt ben reflectida en el pacte del botànic, ¿no?
I entre altres aspectes, preveu la transformació d'un model productiu basat en el coneixement, la investigació i el desenvolupament innovador i articulat sobre el principi de sostenibilitat social productiva ambiental i política i en el que estem sumits.
En la decisió van a influir moltes variables.

Volem un model de comerç equilibrat que done suport al comerç de proximitat, on la regulació d'horaris done resposta a les necessitats concretes dels consumidors, treballadors, empresaris, turistes, i que comporten necessàriament la creació de llocs de treball, a ser possible de qualitat.
I aquest últim punt és el que més ens importa: ocupació estable i de qualitat.

Si parlem de la funció social del comerç és important recordar que el comerç tradicional, a més d'assegurar l'abastiment a la població, fa que siga possible fer-ho de forma ràpida, còmoda i pròxima, sense necessitat de desplaçar-se amb cotxe, i és essencial per a no excloure determinats grups de la població, sent al mateix temps respectuós amb el medi ambient.

D'acord amb l'últim estudi d'hàbits de consum -que vaig tindre la sort de poder estar en la seua presentació-, prop del 20% dels consumidors utilitzen el xicotet comerç front al 65% dels supermercats; però en els dos casos el 59% no utilitza el cotxe, per la qual cosa prefereix el comerç de proximitat.
A més, unes altres variables han d'influir en la decisió a la que s'arribe respecte a aquest assumpte, com són raons de caràcter econòmic i de racionalitat en l'ús dels recursos.

Des del principi ho he dit clarament: hem d'abastar un acord, un equilibri entre els diferents formats comercials que no perjudique a ningú i que permeta conciliar la vida laboral i la vida familiar de totes les treballadores i treballadors; alhora que també no perjudique als comerços i a les consumidores i consumidors.

I he de dir-li, senyor diputat, que en això estem, i li dic que no és gaire fàcil, jo diria que molt complex i complicadíssim.

Primer, treballant per a arreglar els errors i el desgavell normatiu que va implantar l'anterior Consell, així com els litigis pendents.

Segon -com ja he dit-, tenir en compte…

La senyora vicepresidenta primera:

Conseller, ha d'acabar, ¿eh?

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

…-acabe de seguida-, a totes les parts i posant en comú des de l'observatori de comerç les propostes per a solucionar aquest tema.

I, tercer, sempre tenint com a eixos el respecte a la llei, les persones i la revitalització del nostre territori.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Anem a continuar amb la pregunta número 594, que formularà el diputat senyor Miguel Ángel Mulet al conseller d'educació, del Grup Parlamentari Popular al conseller d'educació.

Senyor Mulet, si és tan amable de polsar el micro, quan vosté vullga pot començar a parlar.

El senyor Mulet Taló:

Honorable conseller, ¿quina és la planificació d'inversions per a les universitats públiques valencianes en aquesta legislatura?
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Conseller, si polsa vosté.
(Veus)

Quan vullga.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Gràcies, senyora presidenta.

Gràcies, senyor diputat.

Com que tots estem d'acord que hem de millorar el finançament de forma estable per a les universitats valencianes i que el necessitem ara com es necessitava fa anys, nosaltres ja hem iniciat en els dos darrers exercicis, dos darrers pressupostos que hem presentat, el del 2016 i el del 2017, pujades tots els anys en la partida d'universitats.

I, per això, amb els recursos que tenim, que sabem que no són els suficients fins ara, el que intentem és aconseguir quatre objectius, quatre objectius molt senzills que són: millorar el finançament ordinari, fer-lo estable i que perdure; consolidar un sistema de beques que ajude a tot el món a poder accedir i que no es quede ningú fora del sistema per motius econòmics; incrementar el suport a la investigació; i, en quart lloc, pagar els deutes del deute històric que s'ha contret amb les universitats.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Senyor Mulet.

El senyor Mulet Taló:

Si estiguera el senyor Soler -que no està-, li diria que el senyor Montoro.
.
.
, ell diu que no mos fa fàcil, però vostés tampoc els ho fan fàcil a les universitats.

¿Què esperàvem amb la seua contestació?
Molt senzill, un compromís, amb dates i xifres, per l'augment del finançament autonòmic de les universitats públiques valencianes i la inversió real en el sistema universitari valencià.
Però, res de res.
El seu discurs pot sonar fins convincent, però la realitat és una altra.

Vaig seguir les indicacions que ens donava en una contestació a pregunta escrita el passat 10 de novembre i, després de les comprovacions pertinents, el finançament ordinari de les universitats públiques durant aquesta anualitat 2016 seguix ancorada en les xifres del 2015, sense rebre cap xicotet marge addicional.
Només amb l'actualització del 2% de les despeses de personal i els pagaments compromesos.

Senyors diputats, invertir en la universitat, també és fer-ho en espais físics i dotar-los per a una bona qualitat educativa.
Era aixecar campus Tarongers, campus Riu Sec, campus d'Alacant i Elx o els parcs tecnològics de les universitats valencianes.

Invertir en la universitat és tindre cura i millorar els transports públics, connexions i accessos per a arribar a aquests centres, com li recordava al nostre president el rector Climent en nom de tots els rectors en l'obertura de curs.
¿Els han fet cas, senyors del govern valencià?

Invertir en la universitat valenciana també és aportar per als seus recursos humans.
¿Com se'ns pot dir que aposten per una universitat pública de qualitat i ens trobem que la despesa de personal de la Generalitat valenciana ha crescut en 2016 respecte al 2015 un 3,4% i, no obstant això, les universitats públiques només s'ha actualitzat el 2%?
¿A qui pretenen enganyar?
¿De què serveix que s'autoritze el pagament de la carrera professional al PAS si l'autorització en res compromet a les aportacions de La Generalitat?

I, ¿sap el que és més greu, senyor conseller?
I no ho dic jo.
Ho diu un sindicat que suposa.
.
.
, per a vostés gaudix de tota solvència, l'UGT.
Sense posar ni un duro, ni un cèntim d'euro dels pressupostos generals de La Generalitat, el que segurament suposarà que universitats com la de València no puga pagar-ho o que altres ho reduïsquen.

Supose que al segon torn, com seguixen en eixe incomprensible trauma depressiu emocional, encara no superat, tindré més ració d'oposició, i tant se val.
El que va passar antany ja és sabut i valorat pels ciutadans a les urnes.

Per finalitzar, em limitaré a llegir textualment unes declaracions que vosté ja coneix, fetes després que ficaren en marxa els pressupostos 2016.
El rector de la Universitat Politècnica de València, Francisco Mora, al mes de setembre va dir amb total contundència i claredat: Â«Dirigir-se a la Generalitat valenciana, que la universitat -llig textualment- tenia altres expectatives respecte a aquest nou govern, més proximitat cap als problemes i més col·laboració per facilitar les solucions necessàries.
Â» Però és que el rector de la Universitat d'Alacant també reclamà públicament un finançament just i suficient per al sistema universitari públic.
I nosaltres li diem: ¿quan pensen començar a gestionar?
¿Quan pensen començar a treballar seriosament per la universitat pública valenciana?
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor Mulet.

Senyor Marzà, quan vullga.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Gràcies, senyora presidenta.

La veritat és que sorprén, ¿no?
, que parle vosté de traumes.
Perquè si vostés foren metges, el que podríem parlar, perquè quasi tot el món ho podrà comprendre, és que amb les universitats el que vostés han fet és que un metge amb un pacient, de repent, li retira tot el seu medicament, o bona part d'ell, seguix retirant-li'l i, a mesura que li'l va retirant i veient que evidentment el pacient no millora, tot el contrari, encara li'l retira més, com és les baixades de més d'un 20% del finançament de les universitats valencianes mentres vostés governaven -les anaven asfixiant-.
Arriba i resulta que, quan entra a l'UVI -que és com ens les han deixades- i comencen a tindre una certa respiració assistida -que és que comencem a pagar el que vostés els devien-, de sobte, va vosté als metges que estan a l'UVI i els diu: Â«¿Què fan?
¿Com és que no li deixa córrer la marató demà a esta persona?
Â» Doncs, mire, ja està bé, ¿no?
Jo diria que ja està bé de donar lliçons quan són vostés els que han portat ací a la situació que tenen les universitats públiques.

¿Vosté sap que, a més d'haver baixat eixe 20% en el pressupost del 2017, hem hagut de pressupostar 147 milions d'euros, 147 milions d'euros per a pagar deute contret per la seua gestió?
147 milions d'euros que, si vol, podem pensar en càlculs en B, que és el que significarien, o el finançament ordinari, el que significaria.
Per tant, 147 milions d'euros és el 17%, el 17% de la partida d'universitat, el 17%.
Per tant, diria que.
.
.
poques lliçons poden donar.
Aixina que no faja d'un metge que no ha funcionat fins ara, sinó que el que ha de fer és donar propostes, entenc, que siguen realistes, i no fer córrer a un malalt que està en l'UVI i dir-li que demà ha de córrer la marató, com diem.

Les maratons es correran, sí.
Amb nosaltres, clar.
Ajudant-los, ¿eh?
, amb una bona preparació.
I com ho estem fent ja, fent els quatre eixos que li hem dit per a millorar.

En el diàleg.
Vosté dia que no hi ha suficient diàleg.
Hem constituït per primera vegada.
.
.
, hem constituït per primera vegada la mesa de negociació col·lectiva d'universitats, cosa que no existia amb vostés, per a poder negociar i per a poder fer, entre altres coses, noves figures laborals i posar al dia eixos endarreriment que n'hi han.

I no només hem constituït eixa mesa, sinó que hem consignat en pressupost també millores laborals en una partida específica per a millores laborals de les universitats.
Per tant, eixe és un bon començament també per a millorar el finançament ordinari.

A més d'això, hem pujat les beques, com deien abans; arriben moltes d'elles a diferents persones que abans no arribaven, per tant, podrà estudiar gent que fins ara no podia estudiar; hem incrementat moltíssim, més d'un 40% respecte a l'any 2015, les partides per a investigació, que també van per a les universitats i que volem que ajuden, entre altres coses, per a contractar joves investigadors que se n'havien anat fora.
I a tot açò, com deia, hem de reduir eixe 17% de deute que tenim només per al pressupost del 2017 i que suposa 147 milions d'euros.

Per tant, ¿volem un sistema de finançament a llarg termini?
Sí.
I ja hem parlat amb les universitats que constituirem eixa mesa per a dialogar, per a fer com ho volem fer, lligat, lligat.
.
.
, s'està fent i s'està parlant amb els rectors.
Ens hem reunit en diverses ocasions.
Per tant, ja estem avançant en eixe sentit i lligant eixe finançament, com no pot ser d'una altra manera, al finançament del nostre territori.
Perquè si no tenim els recursos, no podrem augmentar tot allò que volem, els recursos per a les universitats.

Sí que podrem fer.
.
.
, traure de l'UVI al malalt i que, d'ací uns anys, d'ací un temps -per a nosaltres, si poguera ser demà, millor-, puguen córrer maratons, i les més prestigioses.

Gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor Marzà.
A més a més, per ajustar-se al temps.

Anem a passar.
.
.
La pregunta que venia a continuació, la 619, ha estat retirada.
La 652 és la següent, que formula la diputada Mercedes Ventura, del Grup Parlamentari Ciudadanos, al conseller d'educació també.

Senyora Ventura, quan vosté vullga.

La senyora Ventura Campos:

Buenas tardes.

Señor conseller, una vez más, estoy aquí en el pleno para preguntarle sobre la jornada continua, que ya lo hice en el mes de julio.

Ya le indiqué que esta orden, la 25 del 2016, pues que tenía algunas lagunas y que iba a provocar muchas dificultades y muchos problemas.

Y la primera consecuencia negativa, pues tengo que indicar que lo muestran diferentes artículos.
Por ejemplo: Â«Denuncian el trato discriminatorio de la educación a la jornada continua escolarÂ».
Las AMPA y la plataforma a favor de la jornada continua denuncian que se haga un trato discriminatorio a la jornada continua escolar.

Usted, en su decreto, en el artículo 2, indica que aquellos centros que deseen solicitar la jornada continua deben de ofrecer actividades voluntarias y gratuitas para las familias.
Pero no indica en ningún momento que dentro de la jornada se pueda dar cabida a las actividades extraescolares de pago.

Por sorpresa de las familias que votaron la jornada continua, seis días después de la votación, aparece esta instrucción donde usted indica que en ningún momento Â«d'acord amb els centres educatius que s'acullen a aquesta ordre, abans de la citada, no poden efectuar cap tipus d'activitat extraescolar dins de la jornada escolar que supose la despesa per a les famílies, ni tan sols a un preu simbòlicÂ».

Esta situación ha provocado, como usted bien sabe, malestar en la plataforma y, también, en las AMPA.
¿Por qué?
Porque se han sentido engañados.
Y, es más, han denunciado públicamente que su decreto ofrece un trato discriminatorio sobre la jornada parcial, porque esta última sí que puede ofrecer actividades extraescolares dentro de la jornada escolar.

Las familias no entienden cuál es el sentido de la jornada continua si terminan los niños a las tres y media, y tienen que esperar hasta las cinco para hacer actividades complementarias a su formación y que no sean puramente o meramente asistenciales como está ocurriendo en la actualidad.

Señor conseller, creo que deberíamos de escuchar a la comunidad educativa y no coaccionar la libertad de las familias para poder elegir.
Y, ¿por qué no se puede convivir con las dos modalidades?

Otro frente abierto es el sector de las extraescolares, ¿no?
, que ya han anunciado que tienen una caída de un 75%, donde denuncian en otro artículo que la jornada continua gratuita hunde el sector de las extraescolares.

Primero, ya no se permite a las familias que elijan.
Y, después, estamos abocando a la destrucción del empleo.
Por ejemplo, hemos pasado de 900 alumnos, como bien indica el artículo, a 200 alumnos.
Y por poner un ejemplo matemático, esto quiere decir que las empresas pueden (inintel·ligible) .
.
.
por poner un ejemplo, una empresa de sesenta trabajadores, a doce trabajadores.
Pero no solo están afectadas las empresas de este sector, sino, también, las asociaciones musicales, clubs deportivos, entre otras.

¿Han estudiado ustedes el alcance de este decreto?
Porque no creo que este decreto esté vulnerando el derecho al trabajador y la libertad de elección.

En esta línea, me gustaría preguntarle: ¿cómo va a garantizar la conselleria la correcta implantación del horario de la jornada continua en algunos centros escolares de la Comunidad Valenciana?
Y, es más, ¿cómo van a dar respuesta a este malestar?

Gracias.
(Aplaudiments) 

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyora Ventura.

Senyor conseller.
.
.
, quan vullga.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Gràcies, senyora presidenta.

Gràcies, diputada.

La conselleria, com no pot ser d'una altra manera, el que ha fer és garantir -i aixina ho hem, això és el que fem- l'aplicació correcta de qualsevol jornada escolar, no només la contínua, i independentment de si un centre organitza d'una manera o altra el seu horari.

I el que també hem de garantir és assegurar a totes les famílies que de nou a cinc tindran servei escolar i, per tant, que ningú haja de pagar per eixe.
.
.
per eixe període.

El que hem dit i el que diu la mateixa ordre és que, en primera instància, tot allò que vosté estava dient ha d'estar recollit ja en el pla específic d'organització de la jornada escolar.
I, per tant, com ja està recollit i ja han pogut passar a votació, perquè estava ja i no fea falta haver de fer altres tipus d'activitats, ja s'han aprovat.
Per tant, no deuria estar generant eixos problemes que vosté està marcant.

A més a més, com deia, si per a vetllar el garantir que es desenvolupen les diferents jornades, la inspecció té entre les seues funcions mirar si s'està complint, entre d'altres, la jornada i, evidentment, garantir que tot allò que s'ha ordenat es fa.
I, també, n'és el responsable.

I, en tot cas, em deia que si estem fent un seguiment.
Clar que l'estem fent.
Estem fent una avaluació dels diferents programes.
I en funció de com resulten, com també diu la pròpia ordre, podrem anul·lar o no anul·lar, en funció de com estiga resultant i avaluant eixes jornades, en cas que n'hi hagen incompliments de les condicions establertes.

Gràcies.
(Aplaudiments) 

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies.

Senyora Ventura, ja quan vullga.

La senyora Ventura Campos:

Señor Marzà, no me ha contestado a lo que yo le he preguntado.
Y me gustaría conocer si usted ve viable -y yo veo que sí- que puedan convivir las actividades extraescolares que deseen los padres ofrecer con las actividades gratuitas, que tengo que decirles que son puramente asistenciales.
Por lo tanto, entiendo que es una discriminación de la jornada continua respecto a la jornada parcial.

Y, es más, le quiero decir que usted, cuando hace una normativa, sube el precio del pan.
Sube el precio del pan, porque va destruyendo empleo.
Primero, fue las escuelas infantiles de cero a tres años; después, son el sector de las extraescolares; después, es la concertada.
.
.

Me gustaría que se lo tomara en serio y que se responsabilizara también con el sector privado y cómo destruimos empleo.
Porque.
.
.
no solo basamos en destruir empleo, porque ustedes, que yo entienda, no han hecho nada para generarlo.

Muchas gracias.
(Aplaudiments) 

La senyora vicepresidenta primera:

Senyor Marzà.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Gràcies.

Ja veig que va mesclant temes.
Jo li contestaré.
No és només que no n'hem destruït, sinó que n'hem creat molt més.
En les escoles de zero a tres n'hi han més xiquets apuntats enguany que l'any passat i, per tant, n'hi ha generada molta més capacitat de gent que està apuntant a les seues famílies en el zero a tres.
Per tant, s'estan generant més llocs de treball.

A més a més, hem contractat més de 2.
800 professors i més de 1.
200 interins, que estan treballant ja, que l'any passat no treballaven.
És a dir, que estem generant ocupació.
Tot el contrari del que vosté mateixa estava dient.

Mire, en moltes de les problemàtiques que vosté estava dient, i estava incidint, és que s'està fent un tracte discriminatori.
No és així, perquè no incidim, nosaltres no paguem les extraescolars de cap tipus de jornada, tampoc de la partida.
Per tant, no estem discriminant a ningú, perquè no és competència de La Generalitat pagar unes jornades extraescolars, unes activitats extraescolars, no ho fem ni en una jornada ni en un altra, perquè si pagàrem només a la continua estaríem discriminant l'altra jornada.

I, per tant, com diem que és un debat social, com diem que ha de ser debatut i decidit pel conjunt de la ciutadania, hem fet la regulació que hem fet.
Que al final del que partix és del que hem dit sempre, un debat social a l'inici, una millora pedagògica, és a dir, que ja que fem un canvi que ens millore allò que està passant dins de l'aula, i després, una altra vegada, un debat i una votació social, perquè sabem que afecta molt més del que passa només a les aules.
I, per tant, ha de ser el conjunt de la comunitat educativa la que ho decidisca.

Durant el període lectiu, com vosté em deia, no poden, no haurien de fer-se activitats que suposen una despesa per als pares, siga quina siga la jornada, no deurien realitzar-se activitats que generen despesa per als pares.
Entre d'altres coses per a evitar la discriminació que vosté em deia, que al mateix temps convisquen activitats de primera, pagant, i activitats de segona, i per tant, alumnes de primera i alumnes de segona.
Al mateix temps, no volem que això passe perquè hem de garantir que totes les persones tinguen les mateixes oportunitats.
Per això ho hem fet i ho hem regulat d'aquesta manera.

I li recorde, s'ha participat voluntàriament, han sigut els centres que han volgut participar, s'ha regulat i queda clar en la regulació quines són les condicions.
En els seus projectes han hagut de dir de quina manera ho feien.
Tots els que ho han dit no els feia falta recórrer a altres tipus d'activitats i, per tant, per això han pogut passar a votació.
I el programa s'avalua, com no pot ser d'una altra manera.
I el que farem serà mirar realment si està arribant als objectius que s'havien marcat.

Per tant, hem tingut en compte el conjunt d'administracions, el conjunt d'entitats que estan en la comunitat educativa.
No es produïx cap discriminació respecte als alumnes, al contrari, el que s'evita és la discriminació.

I al final el que volem és aprofitar el canvi d'horari per a canviar i innovar el que passa dins de l'aula, que al final és del que ens hem d'ocupar.
Si voleu que parlem de coses a nivell social, les parlarem, però hauran de votar el conjunt de la comunitat educativa amb total llibertat, com estem fent.
I és que poden votar, poden decidir, cosa que fins ara no havia fet l'anterior govern i nosaltres estem facilitant-ho.

Gràcies.

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, conseller.

I ara, per últim, i per fi la pregunta número 615, formulada per la diputada Llum Quiñonero, del Grup Parlamentari Podemos-Podem, també al conseller d'educació.

Senyora Quiñonero, quan vullga.

La senyora Quiñonero Hernández:

Sí.
Bona vesprada.

Bueno, se trata de un colegio bastante particular en Alacant, conseller.

Hay colegios por toda la comunidad con problemas, algunos que están estupendamente, unos son grandes, otros pequeños, y hay colegios virtuales.
Estamos refiriéndonos a este colegio que tiene la ventaja, el número 55, de Alacant, el colegio llamado La Almadraba, que en realidad, fíjese su particularidad, y es que no existe, su no existencia real.

¿Qué quiere decir que sea virtual?
Â«FantasmaÂ», le llegaron a llamar.
Nació como un colegio sin un espacio físico y su alumnado ocupó parte del Instituto de Enseñanza Superior Radio Exterior.

Ahora le voy a contar qué le pasa al Radio Exterior.
Un centro de nueva creación que nació compartiendo sus aulas, una especie de instituto nodriza.
Primero le cedió parte de su espacio al colegio Manjón Cervantes, después al colegio Mediterráneo y al final al colegio 55, La Almadraba, de educación infantil y primaria.

La administración del PP, después de siete años de esa situación irregular, dejó de dar una solución, construir un centro propio para el colegio 55, optó por realizar obras provisionales para repartir el espacio y separar físicamente los niveles de infantil y primaria del colegio virtual Almadraba y el Instituto Radio Exterior, que cada año ha visto mermadas sus instalaciones y su capacidad de crecimiento.

Tenemos un centro, el Radio Exterior, que disminuye su capacidad, mientras aumenta la matriculación del centro virtual 55, La Almadraba, que ya es cada vez menos virtual y cada vez ocupa más el espacio del instituto.
La zona donde está ubicado, la zona de playa, es además una zona donde el censo escolar aumenta.

Resulta razonable que ante situaciones extraordinarias se pongan y se tomen medidas extraordinarias, que el Radio Exterior cediera parte de sus instalaciones a otros centros de modo provisional mientras se resolvían los problemas es del todo razonable; pero lo provisional lleva camino de convertirse en permanente, lo que repercute en irregularidades para el desarrollo de uno y otro alumnado y para las relaciones del conjunto de la comunidad educativa.

En enero de 2014, tras escuchar las quejas y protestas de la comunidad educativa, la conselleria de educación desestimó la posibilidad de construcción de un nuevo colegio para alojar al virtual 55, La Almadraba.
Desde la conselleria insistieron entonces en un Â«proceso de integraciónÂ» - le llamaron- del colegio y del instituto, a pesar de que tal integración no era posible por razones de la propia legislación educativa.

El asunto pasó de la comunidad educativa a los medios de comunicación y de los medios a la sindicatura de greuges, que en 2015 dijo que ésta era una situación irregular que perjudicaba la calidad de la enseñanza y que era inapropiado que los niños y los adolescentes estuvieran en estas condiciones.

La ocupación de las instalaciones comenzó en 2007 y ya lleva camino de ser a diez años.
Nunca se ha pensado en una solución razonable.
Y ahora parece que la inversión económica se plantea en el camino de consolidar la ocupación al incrementar obras de separación del colegio-instituto, curiosamente el colegio virtual sigue ganando espacio.

El camino no puede ser el enfrentamiento de las dos comunidades educativas.
El objetivo debe ser solucionar los problemas, darle espacio real y propio al colegio virtual, que sea real, como ya lo va siendo, y permitir el crecimiento del instituto Radio Exterior.

El ayuntamiento tiene en esa zona solares a disposición de la conselleria.

La pregunta es, conseller: ¿qué planes tiene la conselleria para el Instituto de Enseñanza Secundaria Radio Exterior y el colegio 55 La Almadraba?

Gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyora Quiñonero.

Quan vullga.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Gràcies, senyora presidenta.

Gràcies, diputada.

Efectivament ens trobem davant d'un altre exemple de nul·la planificació, i que malauradament ens hem trobat.

Com vosté deia també en la cronologia dels fets, és important que la gent ho puga saber, l'institut es crea l'any 2009, el curs 2009-2010, en una zona, com deia, que està augmentant el seu cens i, per tant, que cada vegada va a necessitar més.
.
.
, hi haurà més necessitats d'escolarització, sense planificar al costat la construcció en diferents de solars, la planificació de solars per a construir escoles.
I, per tant, es crea eixe institut, com deia vosté, amb una alta capacitat, un institut bastant gran, però no planifiquen el terreny de l'escola.

El mateix curs que es crea l'institut ahí ja entra una escola dins del mateix edifici de l'institut, que durant tres cursos està allà i després, tot seguit, no deixant pràcticament ni temps per acabar, entra l'actual escola, que és l'escola Almadrava, que està dins de l'institut Radio Exterior.

Eixa és la situació que ens hem trobat i és la realitat.
El cert és que nosaltres des del primer moment hem parlat amb les comunitats educatives, perquè, com deia vosté, el primer que s'ha de fer és evitar que hi haja confrontació entre dos comunitats que estan convivint en un mateix edifici.
Per això, com a mostra d'això, la primera reunió que va fer la directora general d'Educació, Cultura, Investigació i Esport és precisament amb el centre Radio Exterior i Almadrava, eh, i es va reunir amb els diferents equips pedagògics i també amb les seus associacions de pares i mares.

El cert és que de moment no se'ns ha notificat, no tenim a disposició solars, no ens s'ha dit que tinguem un solar a disposició.
I, per tant, com que no hi ha solar, el que estem fent és parlar amb les comunitats educatives de cadascun dels centres.
I els tècnics el que estan fent és revisar el projecte.

Com vosté deia, havia un projecte, un projecte bàsic, en què es marcava de quina manera s'havia de poder construir un centre dins d'un altre, eh?
, separar els espais perquè foren igualment funcionals, i el que estem fent és revisar tècnicament eixe projecte per a vore si realment és possible que puguen conviure dos centres, com passa en altres llocs; sí que passa, per exemple, en la creació d'instituts-escola en llocs, com per exemple, en Catalunya i en altres territoris sí que existix, també ací, en centres de titularitat privada, en molts centres concertats tenen tant institut com escola en el mateix edifici, i no passa res.

El que nosaltres estem mirant és si realment podem aprofitar eixa oportunitat i fer que realment les dos comunitats educatives puguen conviure.
I ja que, com vosté mateixa deia, a situacions extraordinàries hem de buscar solucions extraordinàries, mirar de quina manera podem aprofitar perquè eixe marc de convivència puga ser aprofitar per altres tipus d'aprenentatge.

Hem fet fa poc una reunió amb les dos AMPA juntes, conjuntament, per a intentar vore com veien que podia funcionar.
I hem vist que cada vegada tenien una millor predisposició per a fer-ho en eixa innovació també, que hi haja un espai compartit, però sempre delimitant bé els espais perquè tots tinguen els seus espais pedagògics acordats.

Per tant, quan el projecte estiga adaptat a les necessitats reals, quan estiga tot ben clar i les comunitats educatives tinguen clar que és un bon projecte i podem tirar-lo endavant, podem iniciar la licitació i després podran començar les obres.

Gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, conseller.

Interpel·lació al conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball, senyor Rafael Climent González, sobre el projecte Alcoinnova després de conéixer-se la sentència del Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana, que formula el diputat senyor Fernando Pastor Llorens (GP Popular) (RE número 8.
387, BOC número 47)

La senyora vicepresidenta primera:

I ara ja anem a passar al punt número sis, que és la interpel·lació al conseller d'economia sostenible sobre el projecte Alcoinnova, que formula el diputat Fernando Pastor Llorens, del Grup Parlamentari Popular, a qui li anem a donar ja la paraula.

El senyor Pastor Llorens:

Gracias, presidenta.

Yo preferiría, de verdad, conseller, que esta interpelación a usted no tuviese que llegar, que no hubiese tenido que llegar hasta aquí, hasta estas Cortes para debatirla.
Pero por desgracia al final las políticas del Consell y concretas…, también los acontecimientos de su conselleria, pues yo creo que hacen conveniente, oportuno, incluso necesario volver a venir a hablar, una vez más, de estas cuestiones, de una actuación territorial estratégica a estas Cortes.

Han pasado dieciocho meses, exactamente algo así como 540 días, desde que usted asumió la responsabilidad de dirigir la política industrial de esta comunidad, que no es cualquier cosa.
Y quiero decirle que pocos avances, por no decirle ninguno, en la materia que esta tarde nos ocupa, es decir, en la actuación territorial estratégica de Alcoinnova, en la ATE Alcoinnova.

Usted, señor conseller, y su partido, cuando estaban en la oposición, y también cuando llegaron al gobierno, demonizaron las ATE en general, las pusieron siempre como ejemplo de especulación, e incluso llegaron a dudar o poner la duda sobre las mismas en cuanto a su viabilidad jurídica.

Yo recuerdo perfectamente titulares por ahí.
Climent y Compromís afirmaban que la ATE era el colofón de un modelo depredador del territorio, por la que un inversor algo así como que podía hacer lo que quisiera, donde quisiera.
Esas son palabras, eso son titulares generados por usted y por su propio partido.

Yo lo que quería decir, y usted lo debe saber, que curiosamente la ATE a la que esta tarde nos estamos dedicando, la ATE de Alcoinnova, es precisamente una actuación territorial estratégica muy medida, pequeña en cuanto al tamaño, porque estamos hablando de una actuación de cerca de 300.
000 metros cuadrados, que se hace además, y usted es buen conocedor de la misma, porque se hace en su comarca, que es también la mía.

Y sí quería decirle que, si bien es cierto que hasta ahora todo lo que he dicho de usted y de su propio partido era negativo en cuanto a conseguir conclusiones favorables para la ATE, sí que he de decirle que hay un hecho importante en su trayectoria como conseller, durante estos dieciocho meses, 540 días, que cambia por completo, bueno, o que al menos a mí, que soy muy optimista, me da cierta esperanza.
Y es una visita que usted realizó a la ciudad de Elche.
Era por la primavera cuando usted visitó una multinacional, no era una empresa pequeña y familiar como la que hay detrás de la ATE Alcoinnova, es una multinacional, con necesidades, como la empresa pequeña y familiar de Alcoy, de crecer, la multinacional de Elche también tiene necesidades de crecer.
Y usted, acompañado por el presidente de La Generalitat, el señor Puig, dijo en Elche que estaba a favor de que esa empresa, que esa multinacional -repito-, que no es empresa pequeña y familiar, se quedase en Elche creciendo, y lo hiciese además a través de una ATE.
Adornó, usted adornó…, sí, sí, adornó un poquito aquello porque era duro y fuerte oír en boca suya esas cuestiones, y dijo algo así…, adornó ahí, ¿no?
, como que, bueno, se mostró a favor de la ATE para ampliar la planta de esa multinacional en Elche, pero siempre con criterios de economía productiva y de generar empleo de calidad e indefinido.

Bueno, eso son adornos, pero al final usted está proponiendo una actuación territorial estratégica, es decir, una ATE, para que una empresa, en este caso una multinacional, pueda seguir creciendo en la ciudad de Elche.

Y esto ya lo digo yo, ya no lo dice usted, que al final usted, este conseller y este Consell, van a utilizar esta figura que tanto demonizaron, esa figura que tanto pusieron como sinónimo de especulación y que tanto pusieron en duda sobre la legalidad de la misma como figura urbanística.

Yo quiero decirle, señor conseller, que usted ayude a una multinacional a que siga creciendo en Elche es una buena noticia, se mire por donde se mire.
Pero lamentablemente también le tengo que decir que lo que no es aceptable, también se mire por donde se mire, es que usted no ayude a una pequeña empresa, a una empresa familiar de su propia comarca y de la mía para que pueda seguir creciendo en la comarca de Alcoy.

Eso, como le digo, es inaceptable, no se puede aceptar y no tiene, además, ninguna coherencia en una persona que dice, como usted, las cosas que suele decir en favor de las empresas pequeñas y medianas.

Yo creo que los que…, es evidente, si no cambia usted desde su visita a Elche hasta hoy, que podemos afirmar sin temor a equivocarnos, que los que demonizaban entonces la figura de la ATE, que eran ustedes, este Consell, van a poner en marcha una ATE, una actuación territorial estratégica, repito, para favorecer…, para posibilitar que una multinacional siga creciendo en Elche.

Con lo cual, la concusión es bastante sencilla y podemos decir que las ATE ya no son tan malas.
Y a lo mejor ahora a ustedes lo que se les ocurre es decir que las ATE no son malas, pero vamos a hacer un catálogo de ATE buenas y ATE malas.
Seguramente, todas las anteriores serán malas y la que ustedes proponen en Elche serán buenas.
Y entonces, a partir de ahora, ustedes serán quienes repartirán y quienes distribuirán ATE buenas y ATE malas.

Yo le quiero decir a usted, señor conseller, que es bueno que usted trabaje para que las multinacionales sigan creciendo en nuestro territorio, pero también espero que lo haga para que las pequeñas empresas y medianas empresas que hay detrás del proyecto Alcoinnova sigan creciendo y sigan generando lo que siempre han hecho, durante década, que es empleo, riqueza y bienestar.

Y ese es el motivo de…, y no otro, de haber hecho y propuesto esta interpelación, pedirle que después de dieciocho meses, que después de más de 540 días al frente de la política industrial de esta comunidad, que, como le he dicho al principio, no es cualquier cosa, después de todo eso, usted cambie de actitud y tenga usted a bien de dedicar esfuerzo, dedicar su tiempo precisamente a eso, a proteger, a cuidar y promover el crecimiento de industrias pequeñas valencianas, que llevan, como le dicho, décadas asentadas en nuestro territorio generando riqueza, empleo y bienestar.

Porque yo creo que usted no dudará que la actuación territorial estratégica de Alcoy genera empleo, del que usted pide en Elche, de calidad, estable y, además, indefinido, me imagino que tampoco creerá usted que sus promotores, a los cuales usted conoce, les podemos calificar, ni en estas Cortes ni fuera de ellas, como especuladores.

Y tampoco estará en contra de una inversión, entiendo yo, de 80 millones de euros.
Esta semana se hablaba de inversiones por parte de la conselleria para los presupuestos de 2017 en las comarcas centrales, en la comarca de Alcoy.
Pues, bueno, esta lleva nada más y nada menos que por parte de la iniciativa privada 80 millones de euros de inversión y algunos centenares de puestos de trabajo.
Yo sé que a usted las cifras estas no le gustan, pero yo voy a decir algunos centenares, no voy a decir algunos miles.
Fíjese, voy a decir algunos centenares de puestos de trabajo.
Y entiendo que contra eso usted tampoco puede estar en contra.

Y acabo haciéndole alusión a que usted sabe que este proceso se ha judicializado.
Y creo -y usted también lo debe saber- que ya hay cuatro sentencias, cuatro resoluciones judiciales en este sentido, sobre esta actuación territorial estratégica, por parte del Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valencianas.
Y son cuatro reveses contra los que están en contra de la ATE y son cuatro sentencias, cuatro autos judiciales en favor de los que promovieron la ATE.
Eso es así, yo lo sé y usted también.

Y además, ayer martes, casualidades de la vida, el Parlamento Europeo rechazaba investigar el proyecto Alcoinnova.
Las plataformas ecologistas, que fueron de la mano con ustedes, fueron de la mano con ustedes, en contra de este proyecto y de cara a los tribunales, obtuvieron respuesta negativa por parte de Bruselas a las pretensiones, como digo, que tenían estos grupos ecologistas de que el parlamento investigase la actuación.

Por todo ello, señor conseller -y acabo ya-, yo creo que es interesante que usted nos diga, después de todo esto, después de esos dieciocho meses y después de esos 540 días que lleva al frente de la responsabilidad de dirigir la política industrial de esta comunidad, que -le vuelvo a repetir por tercera vez- no es cualquier cosa, creo que es interesante que usted nos clarifique hoy qué va a hacer a favor o no de posibilitar que la actuación territorial estratégica de Alcoy sea cuanto antes una realidad.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señor Pastor.

Señor conseller.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Gràcies, presidenta.

Senyor diputat, senyories.

Bé, primer de res vullc agrair-li el to, el to.
La veritat que, per primera vegada, sent algun to un tant positiu, i això és digne d'alabar.

Després, també vull dir-li que hem de fer referència a la pregunta, perquè vosté em fa una altra pregunta.
Però a mi m'agradaria ser rigorós i intentar cenyir-me a la pregunta, perquè pense que és un tema important i que ha de quedar el suficientment clar.

Després, dir-li que en Elx estem fent un PAI, no una ATE.
És a dir, que quede clar també.
S'està fent un PAI, no una ATE.

I també vullc verificar-li, perquè vosté és molt metonímic, sempre agarra el text com a pretext en funció d'allò que li interessa més -i ho fa bé, ho fa bé-…, però el que sí que tinc de dir-li és que la Unió Europea l'únic que ha dit és que seguirà de prop el projecte i que esperarà les resolucions judicials.
No ha dit que es desentén.
Per tant, no és el mateix que el que acabe d'escoltar des d'aquesta tribuna, hi ha diferències.

Dir-li que esta pregunta vosté la formula en desembre de 2015.
En aquella data s'havia conegut una sentència, però a hores d'ara ja en tenim més de sentències -vosté ho ha dit-.
Amb tot, vaig a començar fent una referència procedimental a la figura d'aquesta ATE.

Com vosté ja sap, mitjançant acord de govern, acord del govern anterior del Partit Popular, es va declarar com a actuació territorial estratègica el projecte denominat Alcoinnova Projecte Industrial i Tecnològic en el municipi d'Alcoi en 2013.
Apareix publicat en el DOCV i, a més a més, a l'empar de la Llei 1/2012, de 10 de maig, de mesures urgents per a la implantació d'actuacions territorials estratègiques.

El citat acord del Consell designava -i açò és important- la Conselleria d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient com a òrgan responsable de la tramitació i aprovació de l'instrument de planificació que es derive d'aquesta actuació, a la llavors Conselleria d'Economia, Indústria, Turisme i Ocupació, com a òrgan responsable del seguiment i control de l'execució de l'actuació; a l'Ajuntament d'Alcoi com a responsable de la tramitació i aprovació dels instruments de gestió i execució de l'actuació, comptant amb el suport necessari de la Conselleria d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient.

Finalment, per resolució de la conselleria mateixa d'infraestructures, de data 7 de juliol de 2014, s'aprova el pla d'actuació territorial estratègica Alcoinnova Projecte Industrial i Tecnològic i es designa com a promotora a la mercantil Española Alimentaria Alcoyana, SA.

El 16 d'octubre de 2015, per a acord de la secretària autonòmica d'aquesta conselleria -saben en mans de qui està a partir d'ara- es dóna trasllat de l'expedient a l'Ajuntament d'Alcoi perquè com a òrgan competent -repetisc, òrgan competent-, continue amb la tramitació de l'expedient, comunicant-li-ho així al promotor -i això és importantíssim.

Però aquesta tramitació vosté sap que no ha estat lliure de pleits i demandes -i li vaig a fer menció, encara que vosté ho sap-.
L'ajuntament, el mateix Ajuntament d'Alcoi va interposar recurs contenciós administratiu davant el Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana contra el referit acord del Consell, fonamentalment per considerar que s'estaria vulnerant el principi d'autonomia local.
Va ser desestimat.

Un segon recurs que va estar interposat, un per Salvem l'Aqüifer del Molinar i l'altre per la Colla Ecologista La Carrasca, també ha segut desestimat.

I un altre recurs també per part de l'Ajuntament d'Alcoi, que aquest recurs també ha segut desestimat, per la qual cosa no es decreten mesures cautelars de suspensió sol·licitades per la corporació.

Quan una figura normativa, que vosté li agrada molt de dir, que genera tants litigis com les ATE, jo crec que significarà que no és tan bona.
Crec que és una roïna regulació i, per tant, danya el creixement econòmic i de generació d'ocupació.

A més, no genera consens i genera divergències i discrepàncies allò on es realitza.
O a la millor haurem de pensar que l'han gestionada vertaderament malament, o que són roïns gestors.
Tot això ho haurem de posar en dubte, ¿no?
Perquè si li conteste a vosté quantes ATE s'han dut a terme des de que es va posar en vigor o va entrar en vigor aquesta figura, supose que vostés sabran quina és la contestació, ¿eh?
Hem tingut problemes en Mestalla, en Rabassa, en Puerto Mediterráneo… Cap d'elles està funcionant, cap.

Perquè, a més, les ATE no tenen en compte la realitat territorial i les administracions locals, perquè vostés el que feien era política de dalt cap a baix, vostés el que feien era marejar-se des de les altures i no comptaven absolutament amb la realitat territorial.

Nosaltres, ja ho he exposat moltíssimes vegades, tenim clar que la tasca de La Generalitat ha de ser l'adopció de totes les polítiques de millora de l'activitat productiva que afavorisquen les empreses per a encetat canvis dirigits a la transformació del nostre model productiu, i en el qual estem treballant, foment de la cultura de la innovació, facilitar la creació d'empreses, foment de l'R+D+I, facilitar la transferència de coneixement al teixit productiu, augment de la competitivitat del territori en paral·lel a la consecució d'una nova política energètica, ajudar a la internacionalització de les nostres empreses.
I això és el que estem fent.

Aquest Consell i aquesta conselleria vetlen per la seguretat jurídica.
Volem rigor i seriositat.
I -torne a repetir- no creguem en el curtplacisme, ni en ocurrències i treballem a mitjà i llarg termini, perquè creem que això donarà guanys a tota la societat valenciana.
I no probablement específicament a uns quants, com sembla ser que vostés feien quan estaven governant.
A més a més, amb pífies, pífies de manera continuada en aquesta figura.

I després intentaré replicar-li i dir-li algunes cosetes més de les que estem fent i fins i tot a la millor li conteste a eixa pregunta que vosté també m'ha fet.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, conseller.

Per a rèplica, el senyor Fernando Pastor.
¿Des d'ahí?
Quan vullga.

El senyor Pastor Llorens:

Muchas gracias.

Lo primero, señor Climent, una corrección.
Dice usted que lo que yo digo sobre lo que ha hecho Europa o dicho Europa respecto al proyecto Alcoinnova no es cierto.
Y mire, yo le leo textualmente cómo titula la Ser, no el Grupo Popular, lo que yo acabo de decir: Â«Europa rechaza investigar AlcoinnovaÂ».
Creo que la Ser puede ser sospechosa de muchas cosas, pero no de estar a favor de las ATE, ni estar a favor del Partido Popular ni de nada parecido.

Por lo tanto, (veus) si tiene que corregir, si tiene, si tiene que corregir a alguien, corrija usted a quien titula, que es la Cadena Ser.

Aparte de esa corrección, quiero decirle, con toda la sinceridad del mundo, y también con todo el respeto del mundo, porque le he dicho por tercer…, y ahora va a ser la cuarta vez que usted ostenta, tutela la política industrial de esta comunidad, que no es cualquier cosa, quiero decirle que no me satisface en absoluto su respuesta, su intervención.

Yo creo que usted se ha ido por las ramas, se ha lavado las manos.
Yo esperaba su implicación como ciudadano que es, como vecino que es usted de la comarca de L'Alcoià i el Comtat.
No ha respondido absolutamente nada sobre si usted piensa o no ayudar a que la ATE Alcoinnova, que la actuación territorial estratégica Alcoinnova pueda cuanto antes ponerse en marcha.
No ha dicho absolutamente nada sobre eso.

Y eso, de verdad, era lo importante, eso era el grueso de la cuestión.
Lo demás, pueden ser cuestiones más o menos colaterales a la misma, pero la importancia, el núcleo principal de esta interpelación y de lo que debería ser el núcleo principal de su respuesta era ese: saber si el Consell, si el conseller de industria, si el conseller de economía sostenible va a o no a apoyar una actuación de una empresa pequeña, de una empresa familiar, que va a producir una inversión cercana a los 80 millones de euros y que va a producir en su territorio, en su comarca y en la mía centenares de puestos de trabajo.
Eso era lo importante.

Yo quiero hacerle una segunda pregunta, porque usted tiene un siguiente turno, aunque casi que podríamos contestarla porque vendrá a ser una pregunta retórica.
Y quiero decirle que en esos 18 meses que lleva usted al frente de la máxima responsabilidad en materia de política industrial en la Comunidad Valenciana, quiero decirle que en cuántas ocasiones usted, en esos más de 540 días, se ha dirigido usted a la empresa, se ha dirigido usted a los promotores del proyecto, que sabe tan bien como yo que no son nadie que se dedica a ir por ahí especulando, sino que llevan más de siete décadas en la ciudad de Alcoy generando riqueza, empleo y bienestar, a través del relleno de la aceituna.
Fíjese usted que cosa más bonita, más sencilla, pero más interesante.

Quiero saber exactamente, y es pregunta retórica, cuántas veces se ha reunido usted con ellos para saber qué problemáticas tiene y en qué les puede ayudar no uno que pasaba por allí, sino nada más y nada menos que el conseller de economía sostenible.
A mí me gustaría que eso lo respondiese, es pregunta retórica.
Yo creo que la respuesta la saben todos.
Y créanme que eso está muy mal, señor Climent, porque sabe que usted no lo ha hecho en ninguna ocasión y eso está muy mal porque son uno de los grupos más activos, de los grupos más innovadores, de los grupos que más facturan en la comarca y de los grupos que más empleo generan en la comarca.

Y esa gente lo que espera siempre, y más siendo usted vecino de la vecina localidad de Muro, lo que esperan es que un conseller les llame a su puerta, les atienda y les dé todo el cariño del mundo, todo el respeto del mundo y toda la fuerza del mundo para sacar adelante trabajo, riqueza, empleo y bienestar.

Créame, señor Climent, que me sabe fatal que usted no haya contestado, que usted se haya ido por las ramas y que usted se haya diluido, no sé si para esperar una segunda respuesta en la que yo no le pueda replicar o porque no tiene absolutamente nada que decir.
Pero es triste ver y oír al conseller que tiene la máxima responsabilidad en materia de política industrial en esta comunidad no saber contestar y no decir absolutamente nada, una tarde más, en un pleno más de estas Cortes, al respecto de las cuestiones que le afectan a él y a su cartera.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señor Pastor.

Quan vullga, conseller.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Mire, senyor Pastor, jo pense que vosté s'equivoca, s'equivoca notablement amb el Consell i amb el conseller d'economia.
Perquè nosaltres estem a favor de les inversions i sembla ser que quan vosté parla és com si nosaltres les repudiàrem.
El que passa és que estem a favor de les inversions amb rigor i amb legalitat, amb això, amb això.
I ja li he dit qui té la responsabilitat, li ho he dit i vosté ho sap perquè és d'eixa població.
El que passa és que li interessa girar la truita i fins i tot per l'aire.
I ho sap millor que el que està ací parlant.

I, a més, mire si li dic si a nosaltres ens interessen les inversions que vaig a posar-li dos exemple, un l'ha posat vosté, el de Tempe i estem fent-ho via PAI i donara possibilitats que 300.
000 metres puguen donar ocupació a més de mil persones.
Estem ahí.
Sí.
I també un altre pla d'inversió de més de 175 milions d'euros de la planta de l'empresa BP Oil Espanya en Castelló per als pròxims dos anys.
Perquè veja que nosaltres sí que estem treballant per a les inversions, que es faça bé.

Com veu, nosaltres.
.
.
, i vostés l'únic que fan és lapidar contínuament que nosaltres no estem a favor de la inversió privada i això no és de veres.
Estem a favor.
Però torne a repetir-li que sempre des de la rigorositat i de l'àmbit de la legalitat, complint tots els tràmits i condicions legals que calguen.
I el despatx d'este conseller i de qualsevol conseller o consellera vosté sap que està obert per a tot el món.

La voluntat de Consell, li ho torne a repetir, és treballar i cooperar sempre amb les empreses i facilitar la seua inversió i creació d'un projecte en el nostre territori, sempre pensant en l'interés general i no en el particular, perquè aquests projectes generen ocupació i activitat econòmica.

Dins de la nostra estratègia industrial i en l'àmbit del nou model productiu apostem per incrementar el valor afegit del que ja fem en els nostres sectors tradicionals, incorporant major càrrega de capital humà i tecnològic i desenvolupant nous sectors que tinguen un elevat potencial de creixement, innovació i desenvolupament sostenible i aprofitant les oportunitats que els oferisca l'obertura dels mercats internacionals.

En eixe sentit, s'ha d'acompanyar aquesta aposta per un entorn institucional adequat que afavorisca la competitivitat general de l'economia, una bona provisió d'infraestructures, un sistema educatiu de qualitat i un marc laboral que combine les necessitats de les empreses amb els drets dels treballadors i treballadores.

I per no estendre'm ja més torne a repetir-li que vosté és vanagloria que aposta molt per la seua comarca, ens tira en cara que no donem eixa aposta per un projecte que realment té molts problemes de litigi.
I resulta que jo després veig que el seu grup parlamentari presenta una sèrie d'esmenes que realment estan beneficiant moltíssim la seua comarca, diga-ho vosté, a la comarca de l'Alcoià, el Comptat i de la Vall d'Albaida, que aleshores sí que li ho agrairan.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor conseller.

Interpel·lació al conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport, senyor Vicent Marzà Ibáñez, sobre l'estratègia que té prevista la conselleria en relació amb l'art rupestre, que formula el diputat senyor Alberto García Salvador (GP Ciudadanos) (RE número 32.
767, BOC número 110)

La senyora vicepresidenta primera:

Anem a passar ara al punt número 7, que és la interpel·lació al conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport que farà el diputat Alberto García, del Grup Parlamentari Ciudadanos a qui li donem la paraula durant huit minuts.

Quan vullga pot començar.

El senyor García Salvador:

Gràcies, presidenta.

Senyor conseller.

Senyors diputats.

Jo vinc a parlar d'art rupestre.
Dirigint-me al conseller volia explicar-li, en primer lloc, quin és el marc jurídic que obliga als poder públics a protegir el que és el patrimoni cultural.
Em referia, en primer lloc, a la Llei de patrimoni cultural valencià de l'any 1998, quan clarament diu que el patrimoni cultural valencià és una de les principals senyes d'identitat del poble valencià i el testimoni de la seua contribució a la cultura universal, que els béns que l'integren constitueixen un legat patrimonial d'inapreciable valor i la seua conservació i enriquiment correspon a tots els valencians i especialment a les institucions i els poders públics que el representen.

Igualment, la Llei de patrimoni històric espanyol de l'any 1985 deixa clar l'ús públic del patrimoni cultural.
Així mateixa, l'article 46 de la Constitució espanyola se refereix a que els poder públics han de garantir la conservació i han de promoure l'enriquiment del patrimoni històric, cultural i artístic dels pobles d'Espanya i dels béns que l'integren, independentment del seu règim jurídic i de la seua titularitat.
Bé.
.
.
(Pausa)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor García, té vosté raó.

M'estava indicant el senyor García que les converses li estan distraient una miqueta la seua concentració.
Així que pregaria als diputats, que tampoc m'estan escoltant a mi, que per favor no facen comentaris ací, perquè al senyor García…

Gràcies.

El senyor García Salvador:

Bé, gràcies, presidenta.
(Remors)

La senyora vicepresidenta primera:

No era això?

El senyor García Salvador:

No, no, que el temps (inintel·ligible) .
.
.

La senyora vicepresidenta primera:

Doncs, també té raó, però no ha vingut malament, eh?
, tampoc ha vingut malament, però el temps.
Molt bé.
(Aplaudiments i veus)

Señora Bonig, se nota que ha llegado usted ya a la sala.
(Remors) Señora Bonig, por favor.
Si lo llevábamos muy bien hasta este momento, ha sido muy amable, muy agradable.
(Remors)

Senyor García, faça el favor ja, ara li done altra vegada els minuts.

Per favor, anem a continuar i ara li donaré una miqueta més.
Vinga, anem a vore si acabem el ple.

El senyor García Salvador:

Bé, ja hem parlat del marc jurídic que obliga als poders públics a protegir el patrimoni cultural.
I l'altre dia estava pensant per què quan se parla de cultura parlem de teatre, que està bé, parlem de dansa, que està bé, i de l'art rupestre sempre pareix que siga un poc, no sé, la maria.

I possiblement vaig trobar, vaig fer una espècie de símil quan estava llegint un llibre de Nuccio Ordine, és un filòsof italià expert en el renaixement, en una obra que es titula La utilidad de lo inútil i pensava que l'art rupestre és que de vegades li passa el mateix que li passa a les disciplines humanístiques.
Ara ja tot el món pensa que ja no és rendible ni estudiar filosofia, ni estudiar llatí, ni llegir els llibres aquells de la gent que va conformar el que és la civilització occidental.
A les humanitats, igual que a l'art llevantí, se'l margina dels programes escolars, també dels pressupostos estatals.

Amb això vull referir-me que igual que es margina les humanitats, es margina l'art rupestre i és que segurament no tenim consciència que l'ensenyament, que la cultura, és una espècie de líquid amniòtic on les idees com justícia, llibertat, democràcia, dret a la crítica, poden experimentar un vigorós desenvolupament.
Sabotejar l'ensenyament, sabotejar la cultura és sabotejar el futur de la humanitat.

Mire, és l'any 1892 quan, en plena polèmica sobre l'autenticitat de les pintures d'Altamira, es van donar a conéixer unes troballes de los toros blancos de Albarracín, 1892.
En 1903, el professor Cabré va descobrir els cérvols pintats en Cretes, en Terol.
L'any 1908 es van fer públiques unes troballes en Lleida, en Albacete i en Múrcia i serà en l'any 1916 quan es van trobar les pintures de la Valltorta.
És a dir, ara hem de celebrar, i espere que aixina es faça des de la conselleria, el centenari del descobriment de les pintures de la Valltorta.

L'art llevantí, més recentment anomenat l'art rupestre de l'arc mediterrani, de la península ibèrica, amb motiu de la seua declaració com a patrimoni de la humanitat per la UNESCO, en l'any 1998, és un art que va des de Lleida a la zona d'Osca al nord, al sud en Jaén i Almería i després va quedant emmarcat per les terres de Conca i Terol a l'oest.

Les representacions, encara que no falten escenes de recol·lecció, com és la Cova de l'Aranya, en Bicorp, en la Canal de Navarrés, però predominen sobre tot les escenes de dansa, els combats o la caça, són manifestacions més característiques i se defineixen pel seu gran dinamisme.
Figures humanes estilitzades i animals naturalistes són els protagonistes de la pintura rupestre llevantina, en realitat autèntiques siluetes.

Encara que també hauríem de mencionar l'art macroesquemàtic, que se dóna sobretot en la zona septentrional d'Alacant; unes coves, uns abrics, que estan limitats entre el mar i les serres d'Aitana, Benicadell i Mariola.

El tamany de les pintures de l'art llevantí sols ser petit, és un tamany entre 5 a 20 o 25 centímetres, encara que algunes arriben a mesurar fins a mig metre.
Els homes amb arcs, amb fletxes, despullats o amb protectors a les cames, amb adorns, amb tocats, amb plomes, amb cintes al cap o als braços o a la cintura; figures femenines, que solen vestir una falda llarga, acampanada, amb un cap en forma triangular, amb els pits descoberts; i entre els animals cal destacar les figures de cabres, cérvols, bous, insectes i aus.
Alguns dels animals es representen ferits, acaçats per fletxes o morts.

Les tècniques d'execució, eixa fantàstica execució que es denomina la tinta plana.
Tracen la silueta i després es va distribuint el color de forma simultània per tota la figura.
El predomini del roig, el negre i el blanc.
Unes datacions que estem parlant de fa més de huit mil anys.
Miren, les primeres datacions absolutes d'este art llevantí es van dur a terme en l'any 2006 en un abric d'Henarejos, en Conca, en la cova del Tio Modesto, amb la tècnica del carboni 14.
I, com deia, fa referència a unes pintures que tenen un origen cap als 6.
000 anys.
És a dir, les pintures que avui estem disfrutant moltes d'elles tenen més de huit mil anys.

Pel que fa al significat, l'art llevantí la veritat és que és complex.
Però si en alguna cosa estan d'acord els diferents autors és que és un art narratiu.
I són molt important les seues composicions i també el caràcter religiós dels abrics on estes se representen que són autèntics santuaris.

Mire, senyor Marzà, quan parlem de manifestacions de l'home prehistòric, com l'art rupestre, estem parlant de patrimoni declarat patrimoni de la humanitat, com també ho és la Llotja de la Seda, el Palmerar d'Elx, el Tribunal de les Aigües, el Misteri d'Elx, la festa de la Mare de Déu de la Salut.
Però també patrimoni de la humanitat és la Mesquita de Còrdova, l'obra de Gaudí, l'Escorial, la catedral de Burgos, l'Alhambra, el monestir de Poblet, Atapuerca, Doñana, el teatre de Mèrida, el camí de Santiago, les arquitectures d'època del regne asturià del segle IX i el segle X, les esglésies romàniques de la Vall de Boí, els glaciars d'Argentina, la ciutat de Potosí, la muralla xinesa, el Machu Pichu i el gòtic francès.
Vull dir, quasi res, ¿no?

Tot este fabulós patrimoni, igual que ho requereix també el nostre art rupestre, mereix especial protecció, perquè també són patrimoni de la humanitat les coves dels Cavalls, el Mas d'en Josep, el tossalet de la rambla, la galeria alta, la cova del Roure, mola Remígia, cova Remígia, la cova de la Sal, (inintel·ligible) .
.
.
coves de Vinromà, amb el seu característic arquer, el cingle de Palanques, la cova Centelles, el cingle de l'Ermita, la cova del Puntal.
Estem parlant d'Albocàsser, de Tírig, de Morella la Vella, de Coves de Vinromà.
Ho tenim ací al costat.
Tot és declarat BIC, tot és patrimoni de la humanitat, tot mereix ser restaurat, protegit, conservat i divulgat.

I, per si fóra poc, fins un dels moviments culturals valencians més rellevats d'allà meitat del segle XX, el Grupo Parpalló, el Grupo Parpalló on està Genovés, recentment que li va atorgar la medalla, l'alta distinció de La Generalitat; Michavila que va morir fa poc, el pintor d'Alcora; Andreu Alfaro, l'escultor (inintel·ligible) .
.
.
Van prendre el nom del Grupo Parpalló, és a dir d'unes plaquetes gravades que hi havien en la cova de Parpalló.

Aleshores què justifica treballar en favor de la integritat d'estes manifestacions prehistòriques?
Mire, la seua exclusivitat, la seua fragilitat, que està tot en un paisatge humanitzat i de gran valor ecològic.
Qui no coneix el barranc de la Valltorta i el seu valor com a testimoni artístic i documental d'una època?

Sincerament hem de reflexionar.
L'art prehistòric és un art a dia de hui devaluat i s'ha minimitzat la seva importància.
Senyor Marzà, li havia comentat abans que jo porte una sèrie de propostes, jo espero ara a vosté el seu torn d'intervenció.
Si vosté accepta les propostes que jo vaig a plantejar-li, ja li anticipo que no anem a fer una moció subsegüent; si eixes propostes no s'accepten, posteriorment farem una PNL.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor García.

Senyor Marzà.

Quan vullga vosté.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Gràcies, senyora presidenta.

Bé, el cert és que vosté ha parlat de coses molt interessants, i malauradament l'auditori no estava molt atent.
És com aquells professors que parlen dels austrohongaresos i no li fan molt de cas en classe.
Però la realitat és que és ben interessant el que estava dient, i de fet li agraïxc, li agraïxc moltíssim el que ha dit, perquè estic segur que totes i tots hem aprés molt del que estava dient i compartixc la seua sensibilitat també cap al tema que ens ocupa.

Estava plantejant vosté, i ho feia, i compartixc amb vosté que l'art rupestre és efectivament una manifestació artística i cultural única, i sorprenentment, com hem pogut observar, és poc coneguda al nostre territori o no tan valorada com ens agradaria a molta gent.

De fet, la seua exclusivitat, la seua fragilitat, el seu valor documental i la seua ubicació, normalment en entorns humanitzats, sí, però també d'un alt valor ecològic, i això també s'ha de posar en valor, explica el seu reconeiximent, com vosté deia, com a patrimoni de la humanitat, com a patrimoni dins d'aquella declaració de l'any 1998, que va fer que l'art rupestre de l'arc mediterrani de la península ibèrica fóra declarat com a patrimoni mundial.

Avui estem de sort, tenim un altre patrimoni també declarat per la UNESCO, que és el patrimoni immaterial de les Falles, i ens sumem, per tant, a tota eixe conjunt de patrimonis que vosté ha descrit i que tenim el plaer de poder tindre al nostre territori.

Mire, què estem fent nosaltres?
Estem treballant bàsicament en quatre eixos, per a intentar posar en valor l'art rupestre, per a posar en valor tot el patrimoni.
El primer de tot és saber què tenim.
Vosté ha fet una bona llista d'allò que ens diferencia, allò que tenim i que hem de posar en valor.
I com deia, primer eix, saber què tenim, inventariar, inventariar què és el que hi ha.
Hem fet moltíssim treball ja en este sentit.

N'hi han més de 660 coves i abrics inventariats.
És a dir que tenim més de 660 al nostre territori, que hem de posar en valor.
Vosté ha dit noms ben reconeguts, d'altres que probablement no es coneixien tant.

I a més a més, mitjançant un projecte amb la fundació de foments d'estudis superiors, estem treballant en l'actualització i creació d'eixes fitxes de l'inventari, per a millorar la catalogació dels béns i que ens serviran per a configurar la futura carta arqueològica que es crearà en el nou decret d'actuacions arqueològiques, del qual faré menció més tard i que estic segur que també li agradarà la proposta.

En el marc d'este treball, volem també fer, volem aprofitar, ja que estem fent tot eixe inventari, per a mirar la possibilitat de crear una xarxa d'itineraris culturals d'art rupestre, amb l'objectiu que formen part de l'itinerari cultural del Consell d'Europa, que s'anomena Â«Camins d'art rupestre prehistòricÂ», i ens agradaria poder formar part també d'estos camins.

I l'elaboració també d'un pla de gestió de l'art rupestre, al qual faré també referència més endavant.

El segon eix en què estem treballant és el de la protecció jurídica.
Feia referència a la llei del patrimoni, i és fonamental, és fonamental que li donem també protecció jurídica més adequada.
Com déiem, els abrics, al ser declarats ja patrimoni mundial de la UNESCO, són també BIC, vosté ho ha dit, són ja directament béns d'interés cultural, en caràcter general.
I per tant, s'inscriuen en l'inventari que déiem abans del patrimoni cultural valencià.

Però hem d'anar més enllà.
Pensem que hem d'anar més enllà, i coincidim amb vosté també, per a promoure figures més ambicioses, que ens permeten protegir els mateixos jaciments.
Però no només això, també el seu entorn, i a més a més per a poder-lo posar en valor i poder aprofitar, per una preocupació que sé que vosté també té, és per a posar en valor també el territori al voltant dels jaciments rupestres.

Per això, les declaracions de delimitació i protecció d'entorns dels BIC, que regulen els usos i les activitats que es poden realitzar en les zones afectades, es una manera de protegir-los jurídicament.
O els parcs culturals, que permeten protegir els espais i els elements significatius del nostre patrimoni cultural, però integrats també en un espai físic, amb un valor paisatgístic i ecològic també, i humanístic com el que hem declarat fa no res.

El passat 11 de novembre vam declarar BIC el Parc Cultural de la Valltorta-Gasulla, el parc, per a posar encara més en valor el seu conjunt.
Esperem que la creació d'este parc puga contribuir a difondre l'espai que està considerat un dels nuclis de les pintures rupestres a l'aire lliure més importants del món, i a banda del que ja estem fent per promoure, puga fer que més gent vaja a visitar-lo.

Amb la proposta i el suport dels diferents ajuntaments, esperem poder generar també més parcs culturals a les comarques de València i d'Alacant.

D'altra banda, i precisament amb la intenció de millorar la protecció jurídica, estem treballant en eixe nou decret d'actuacions arqueològiques i paleontològiques.
La norma s'està elaborant amb la participació d'universitats i experts en la matèria, com també els col·legis professionals i dels diversos agents implicats.

Ja li dic a vosté també que si vol participar, participarà també d'eixa elaboració, i millorarà, esperem, la protecció dels béns culturals, regulant també les condicions de custòdia, recerca, restauració i difusió dels materials de naturalesa arqueològica dipositats als museus, al conjunt del sistema de museus valencians.

El decret crea també la carta arqueològica, crearà la carta arqueològica, que és una espècie de catàleg que aglutinarà totes les dades actualitzades dels jaciments i els abrics, i així també el seu estat de conservació.

Què més estem fent?
El tercer eix, el de conservació i protecció.
És a dir, protegir allò que tenim i conservar-ho com pertoca.
Pel que fa a les actuacions que hem fet durant este any, per una banda assumim, dins de les nostres possibilitats pressupostàries, el finançament de tancaments, coves i abrics, la seua senyalització, com també alguns dels projectes de conservació mitjançant l'Ivacor, que sé que vosté l'ha visitat en alguna ocasió.

En l'últim any hem participat, entre altres, en la consolidació dels gravats rupestres paleolítics de la cova de Don Juan, a Jalance, en la conservació de l'art rupestre de l'abric de los Morenos, a Requena, en l'elaboració d'un estudi conservatiu de pintures rupestres dels Corrals de Silla, en la neteja de grafits de l'abric 3 de la cova de l'Aranya, a Bicorp.

S'ha reparat també el tancament de l'abric de la coveta d'Aiguamarga, a l'Albalat dels Tarongers.
Hem fet neteja, almenys l'eliminació dels líquens i consolidació de gravats rupestres al Salzeral, al seu poble, a Morella.
I la intervenció de conservació preventiva en la Sarga, a Alcoi, on s'han instal·lat també sensors de control ambiental.

Altra part fonamental que coincidim amb vosté també és el suport tècnic als ajuntaments.
Per això, un dels objectius és que els ajuntaments puguen disposar de major protecció de les seues manifestacions d'art rupestre, com en l'ajuda tècnica que nosaltres podem preservar i les ajudes econòmiques per concurrència competitiva.

Com vosté sap ja, i ja ha vist en la comissió, en el 2017 en el projecte de pressupost posem a disposició una línia genèrica d'un milió d'euros a la conservació i protecció de béns immobles i patrimoni cultural, i també una línia específica per als que són declarats béns per la UNESCO, i per tant al conjunt d'abrics dels quals parlaven.
També una línia a universitats i ajuntaments per a posar en valor projectes arqueològics i paleontològics.

També fem avaluació i seguiment de projectes que no executem nosaltres, però que estem fent conjuntament amb el ministeri.
Per exemple, un projecte molt interessant, el projecte 4D VULL 2G, que és un projecte de monitoratge d'art rupestre en la Valltorta-Gasulla, precisament, on s'ha iniciat una nova estratègia de gestió i conservació preventiva.
S'ha fet un treball de documentació, diagnòstic de l'estat i conservació, una proposta de conservació preventiva que afecta totes les coves que n'hi han este espai.

També en el projecte Art rupestre de l'arc mediterrani per a discapacitats visuals de la cova dels Rossegadors, a la Pobla de Benifassà.
L'anime que ho veja, si no ho ha vist.
És un projecte pioner de l'ensenyament de l'art rupestre, d'acostar, com vosté estava preocupat, destinat a les persones que no s'hi veuen bé, mitjançant el tacte i l'audició, i que esperem que es puga fer extensiu a altres abrics i altres jaciments, i en altres intervencions.

El quart eix és la difusió i divulgació d'allò que tenim.
Per tant, posada en valor.
Com veig que tinc poc de temps ja, per això li explicaré ràpidament i acabaré després en la segona intervenció.
Però deia, volem seguir treballant en el sentit que vosté mateix ens estava emmarcant.
Hem fet diferents actuacions, com vosté està veient, entre d'altres, la de les posades en valor, que ara li continuaré explicant en el següent torn, i estic segur que les propostes que vosté em farà les agrairem i les posarem en pràctica.

Gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor Marzà.

Senyor García.
Des d'ahí?
Ja, quan vullga.

El senyor García Salvador:

Moltes gràcies, senyor Marzà.

Bé, em sembla bé que comencem tasques d'inventariat.
És una cosa que ja demana la llei de patrimoni.
Que se faja el decret de protecció.
Protegir el espais, això, com no podia ser d'una altra manera, em sembla bé.

Jo el que sí li dia abans és que volia que vosté se comprometera ací, en seu parlamentària, a una sèrie de propostes que li vaig a fer.
I si vosté se compromet, jo m'hauré de fiar de la seua paraula, per això és vosté conseller.
I si no, doncs mos tocarà fer una PNL després.

Mire, jo el que li vaig a traslladar és el que he anat recollint d'acord amb les visites que he anat fent i parlant en els alcaldes de la zona.
Per exemple, li he comentat abans, vosté, he vist que assentia en el cap, és de celebrar el centenari del descobriment de les troballes en la Valltorta, que va ser en l'any 1916.

Nosaltres li hem fet una esmena també en pressupostos, en un programa 454.
10, que parla de promoció cultural, patrimoni artístic i museus.
Mosatros hem afegit: conservació, restauració, protecció i divulgació de l'art rupestre de l'arc mediterrani.

Igualment, la resolució que se va aprovar en comissió de cultura, el 31 de març, que jo sé vosté ja sap que alguna vegada s'ha fet referència a ella en comissió, de protegir, de divulgar, de desenvolupar un programa de protecció del turisme històric cultural, que ja en això jo sé que se va comprometre en comissió.

Després, li volia traslladar que espero i me vull emportar el seu vistiplau, que vosté ha de rebre els alcaldes que vullguen parlar amb vosté.
Estem parlant de l'alcalde de Tírig.
Estem parlant de l'alcalde d'Albocàsser.
Estaríem parlant de l'alcalde de Morella.
Estaríem parlant de l'alcaldessa de Coves de Vinromà.
Ells volen parlar amb vosté i li volen portar uns dossiers de quines són les necessitats.

Mire, la gent ja no vol grans projectes de grans parcs culturals, que al final acaben sent res.
Ells li volen parlar de coses molt senzilles, de fer proteccions, de posar equips a treballar per a restaurar.
I en els equips de treballar per restaurar, per exemple, podem col·laborar en la diputació.
Està disposada a col·laborar.
Jo vaig parlar amb Vicent Sales, el vicepresident de la diputació, portaveu de cultura, i va dir que també anem a visitar-lo amb els dossiers, intentarem traure diners d'allà on siga possible.

I una cosa és important, a l'hora de restaurar, posar en marxa el que té l'Ivacor, són pocs recursos, algun dia haurem de parlar vosté i jo amigablement de l'Ivacor.
I en eixos restauradors que té l'Ivacor, afegisc els que té la diputació i molt important també, li comentava abans, n'hi ha dos restauradors en la fundació Blasco d'Aragó.
Estem parlant de cinc persones.
Doncs, se tractaria de fer una espècie de mapificació, de vore allà on és més rellevant, allà on és més interessant, aquelles que tenen més transcendència i ja treballar sobre elles.

També m'agradaria que se millorara la web que fa referència al tema d'art rupestre.
Jo he entrat en la web de l'Agència Valenciana de Turisme, i allò a vegades és un mix tremend.
Parla de golf, parla de platja, parla d'art rupestre amb prou feines.
Això s'ha de fer una web ben feta.

M'agradaria, també trobo que demanen els alcaldes, que una vegada estiguera fet esta restauració, i que la gent vaja i valga la pena anar a vore-ho, perquè si la gent se desplaça a estos llocs, que no estan prop dels grans nuclis urbans, va allí i resulta que allí no se veu res, doncs serà un desengany i no mos farà gens de bé.
Aleshores, volem dir, una vegada estiguen ja ben restaurats, el que sí que volem és que se publicite en autopistes, en autovies, en carreteres.

Passes per davant la cova Remígia, i la faena és (inintel·ligible) .
.
.
de cova Remígia.
No se veu res.
Que se posara també en els aeroports, que se posaren en els ports.
En fi, que la gent vinga.
Nosaltres hem de promoure un turisme.
Jo sempre he dit que per a les zones estes d'interior, on els recursos són escassos, el patrimoni, que després transformem en turisme i en economia és fonamental.
És una oportunitat possiblement única.

I finalment, hi ha dos coses que li volia comentar també: el projecte este de Â«Paleolítico vivoÂ», és un projecte que se va fer en Atapuerca.
Pot ser curiós.
Com estem parlant que són espais naturals de grans dimensions, doncs en Atapuerca han portat bisons, han portat cavalls menudets.
Tot això són projectes que mosatros podem fer també, que pot fer l'alcalde de la Valltorta, m'ho va comentar.
I en Morella alguna cosa s'ha intentat fer, però al final no s'ha pogut portar.

Estem parlant de turisme familiar, estem parlant d'economia.
Estem parlant que se vincule també el turisme històric cultural a l'ecoturisme i la gastronomia.
Vull entendre que vosté va a acceptar, com he dit, rebre els alcaldes, i que vosté s'ho va a estudiar seriosament, i que açò puga ser una realitat en breu temps.
De fet, si en sis mesos veiem que no hi ha resposta i veiem que no s'està treballant, doncs tornarem a fer una PNL.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor García.
(Aplaudiments)

Senyor Marzà, per acabar.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Gràcies, presidenta.

Gràcies, diputat.

Evidentment que sí, que li dic que sí que allò que m'està demanant ho farem, rebrem els alcaldes, intentarem treballar per a una periodització conjunta de les actuacions que es fan, pel que fa a la restauració, i mirarem en la mesa de turisme cultural, que tenim constituïda des de cultura i turisme totes eixes recomanacions que ens fa, i propostes que fa per a millorar la reversió i també l'impacte que tenim, les actuacions en l'art rupestre.

I no només en l'art rupestre, sinó en el conjunt del patrimoni, poder posar-lo en valor i que la gent el conega i puga anar a gaudir-lo.
I sobretot, que puga ajudar també a desenvolupar territorialment aquelles zones que tenen un patrimoni grandíssim i que malauradament molta gent no coneix i que malauradament tampoc tenen ara mateix el desenvolupament econòmic i social que ens agradaria.

Per tant, sí, ja li dic que les seues reivindicacions les anirem treballant conjuntament i les farem, i que les agarre i me les apunte, com ja estan ací, per anar treballant-les, i li ho agraïsc.
De fet, li deia que alguna de eixes coses que estem fent servixen per a posar en valor també, i és que, per exemple, a banda de les ajudes que ara mateix hi hauran en el pressupost del 2017, si així vostés ho aproven, també li dic que acceptarem l'esmena que vosté ha presentat també.

Finançarem, entre altres, ja, ara, per a posar en valor i perquè la gent ho conega, les rutes temàtiques que hi ha al voltant de l'art rupestre a Bicorp, i que són visites guiades, per exemple a la cova de l'Aranya, l'abric de la Bassa de Calicanto.
I hem seguit fent-ne moltes més.

També, d'altra banda, hem participat per a posar en valor precisament el patrimoni valencià.
Hem participat també a Bicorp a la jornada sobre patrimoni cultural i territori forestal valencià per a possibilitar la posada en marxa d'un parc cultural també en aquella zona.
Hem fet difusió de l'art rupestre en els més menuts en diferents tallers, entre ells en un que s'anomenava Jugant a l'artista rupestre que va servir molt i que la veritat és que els estudiants ho van gaudir molt en el marc de la celebració de la Primavera Educativa i més enllà.
Per tant, estem intentant posar-ho en valor ja des de ben menudets.

Hem fet i hem participat i hem coorganitzat les jornades de formació del professorat precisament perquè els professors formen als seus alumnes també, celebrades al parc cultural del riu Martín, a Ariño, a Terol.
I ho vam fer conjuntament amb el govern d'Aragó i també amb la Regió de Múrcia, per a fer eixes formacions al professorat conjuntes.

I també la proposta que ens feia -ja li dic- que l'anem a fer, que tenim previst la participació i l'elaboració de diferents espais també educatius perquè es coneguen en la celebració del centenari del descobriment de les pintures rupestres de la cova dels Cavalls, com volem, entre altres, fer diferents activitats formatives, de visites i altres activitats per a la difusió.
Per tant, ja li dic que sí, que ho farem i que li arreplegue les seus propostes.

Voldria també parlar-li, com havíem dit abans, d'eixe pla de gestió que ens agradaria que poguérem fer endavant.
Un pla de gestió de l'art rupestre de les nostres comarques que esperem poder contractar en els propers mesos, durant el proper any, per a fer eixe estudi previ per a una futura redacció d'un document que -com deia al principi- deuria haver estat fet ja fa molt de temps, perquè emana també d'algunes de les legislacions que vosté ha fet referència.
Per tant, hauríem de poder-ho tindre fet almenys en el proper any i així contribuir a la dinamització econòmica i cultural dels municipis dels que tant hem estat parlant.

Per tant, jo li agraïsc -com no pot ser d'una altra manera- el seu to, les seues aportacions i li dic que sí, que amb nosaltres sempre trobarà la major col·laboració per a posar en valor l'art rupestre.
Incidisc i torne a repetir que no és només la seua preocupació, també ho és -com no pot ser d'una altra manera- del departament de cultura de la nostra conselleria.
I estic segur que treballant junts arribarem encara més lluny si podem posar en valor el nostre patrimoni valencià, bé siga de unes civilitzacions de fa no res o de fa molts segles endarrere.

Gràcies.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el vicepresident segon, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

Interpel·lació al conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball, senyor Rafael Climent González, sobre la política general del Consell respecte a l'estudi i la regulació de l'impacte de la creixent automatització i robotització tant dels processos productius com de determinades formes de comerç en l'àmbit d'actuació de la Generalitat valenciana, que formula el diputat senyor José Francisco Almería Serrano (GP Podemos-Podem) (RE número 28.
524, BOC número 92)

El senyor vicepresident segon:

Passem ara al punt número 8 que és una interpel·lació al conseller d'economia sostenible que formula el diputat Josep Francesc Almería Serrano, del Grup Parlamentari Podemos-Podem, que té la paraula per un temps de huit minuts.
(Veus)

El senyor Almería Serrano:

Moltes gràcies, president.

Conseller i senyories de bon cor que romanen encara als seus seients bona vesprada.

La creixent aparició de l'automatització de processos i de la robotització d'activitats en el panorama econòmic de la globalització està generant una ingent quantitat informe d'estudis d'ampla diversitat tant pel que fa a les seues conclusions com pel que fa a l'àmbit d'estudi i el grau de rigor amb el qual han estat elaborats.

La gran pregunta a contestar, òbviament, és si els robots i automatismes podran substituir el treball de les persones en el futur.
Sense remei, perquè està clar que en una dècada els robots ocuparan de molts dels nostres treballs, encara que els experts estan dividits en valorar l'impacte que açò tindrà en la societat.

Segons les estimacions del servei d'estudis de Caixabank un 43% dels llocs de treball actualment existents a Espanya té un risc elevat amb una probabilitat superior al 66% de poder ser automatitzat a mig termini.
Mentre que la resta de llocs de treball queden repartits a parts iguals entre els grups de risc mitjà, entre el 33% i el 60% de probabilitat, i el de baix risc, inferior al 33%.

La por al fet que les màquines acaben amb el treball que fan les persones i, per tant, amb la seua forma de guanyar-se la vida i la seua manutenció bàsica, és tan antic com la mateixa indústria.
A principis del segle XIX, els treballadors anglesos ja van organitzar un dels primers moviments obrers -el ludisme- amb l'objectiu fonamental d'acabar amb les màquines que, segons pensaven, eren les responsables dels acomiadaments i els baixos salaris que patien.
En 1812 un grup de treballadors va incendiar a Nottingham seixanta màquines de teixir, una acció que antecedeix en dècades a la creació dels sindicats i a les primeres vagues.

La quarta revolució industrial ja està en marxa i amb ella una profunda transformació del mercat de treball.
La creixent utilització de sistemes ciberfísics, productes intel·ligents, la internet de les coses i dels serveis, la hiperconnectivitat i el big data, entre altes, estan marcant aquesta nova etapa en l'evolució de la indústria oferint cada vegada més un nombre menor d'ocupacions per a persones no qualificades o infraqualificades i amb un ritme creixent que no té parangó en la nostra història recent.
Doncs s'estima que tres de cada quatre ocupacions en el futur no molt llunyà estaran relacionades amb els sistemes informàtics de gestió de dades i en la seguretat informàtica, ocupacions per a les quals haurem de crear sistemes de formació perquè la gent puga accedir a estes.

En aquest sentit, proliferen els estudis d'experts i d'organismes o ens econòmics que estan alertant que l'automatització de processos es portarà per endavant milions d'ocupacions a tot el món i on Espanya -segons dades de l'OCDE- és un dels països més afectats per aquest tipus de projeccions, junt a Àustria i Alemanya en afrontar un risc elevat que afecta al 12% dels seus llocs de treball, enfront del 9% de mitjana en la resta de països de l'OCDE.

Per contra, podem veure un impacte positiu en l'economia alemanya, on s'ha incrementat en un 20% la població de robots fins a cent setanta-sis mil unitats entre 2010 i 2014 i on, en el mateix període, l'ocupació total també es va incrementar en 1,6 milions aconseguint més de quaranta-dos milions de persones ocupades.

Així mateix, a la indústria alemanya de l'automoció, amb molt la indústria que més amplia la seua població de robots industrials -un 15% fins a aconseguir les noranta-dos mil unitats entre 2010 i 2014- va créixer esta població i va augmentar en un 10% el nombre d'empleats en el mateix període fins a set-cents setanta-cinc mil.
El que demostra que la por a què l'automatització elimine ocupacions de persones potser un tant infundat.
A més, en molts casos és possible la col·laboració directa dels éssers humans i robots on la tecnologia dels sensors dels anomenats robots col·laboratius fa que treballar al costat de robots siga segur.
Podem prescindir de tanques protectores.

Un altre exemple el tenim als Estats Units, que està portant indústries de tornada a casa que havia subcontractat a països de baixos salaris fa anys.
Una acció fonamentada en què una forta base industrial és important per obtenir un creixement consistent.
No obstant açò, aquesta reindustrialització només és possible perquè les empreses han tornat més competitives mitjançant l'adopció de l'automatització.

Inevitablement el debat està polaritzat entre les visions més apocalíptiques sobre les conseqüències d'aquest procés i els nombrosos detractors -que també hi ha- que alerten del potencial de creació d'ocupació de la quarta revolució industrial i de la nova economia col·laborativa.

Senyories, unos dicen que sí y otros dicen que no, com la popular cobla.
La Federació d'Indústria de Comissions Obreres ha llançat un ambiciós debat en el sindicat sobre els efectes de la mecanització de la robòtica en el món laboral, que conclou que els treballs manuals i repetitius seran els que tinguen major probabilitat de ser reemplaçats per màquines, encara que açò es produirà mitjançant un procés molt lent.

Així pareix que el problema se suscita no tant per la qualificació de la mà d'obra sinó per afectar a treballs molt recurrents.
D'aquesta manera, malgrat que a Àustria els treballadors estan més preparats que als Estats Units, exerceixen tasques més repetitives, la qual cosa afecta en major grau a la penetració de la robòtica que el propi nivell educatiu de les persones.

S'estima que a l'actualitat el 8% dels llocs de treball són ocupats per robots, però que en 2020 aquest percentatge s'elevarà al 26%.
Robots que, a més, seran cada vegada més autònoms i capaços d'interactuar i d'executar i prendre decisions més complexes.
A més, gràcies al Big data els robots disposen ara d'una formidable base de dades que els permet experimentar i aprendre quins algoritmes funcionen millor que altres.

Senyories, durant les últimes dècades, les grans corporacions empresarials han traslladat plantes senceres a països emergents per a reduir els costos de producció.
Però l'accelerat procés de desenvolupament tecnològic permet ara substituir mà d'obra per capital, màquines i tecnologia afavorint l'ocupació en països amb economies avançades, en les quals n'hi ha marcs polítics i socials més estables, major qualificació professional i garantia de seguretat jurídica, precisament a conseqüència dels efectes de la digitalització, la robotització i la impressió 3D.
Potser, la deslocalització productiva associada a la globalització en la recerca de mà d'obra barata haja passat ja de moda.

En resum, el problema no és tant el nombre d'ocupacions que es perden amb l'automatització sinó que es produïsquen els suficients per a compensar la pèrdua de llocs de treball que ocasiona este procés creixent de digitalització.
En les passades revolucions industrials, les noves indústries contractaven a més persones que les que perdien el seu treball en les empreses que tancaven per no poder competir amb les noves tecnologies, restablint així l'equilibri.

En l'economia es ve donant una procés de mutació industrial que incessantment revoluciona l'estructura econòmica des de dins, destruint-la per a després crear una nova, diuen els autors de l'esmentat informe de Comissions Obreres.
En el cas actual, només ens queda conéixer si amb més o menys ocupacions que l'anterior.

Així, i davant del creixement nivell de preocupació existent sobre el veritable impacte que té l'automatització i la robotització sobre la destrucció o generació d'ocupació en un futur pròxim, i davant la importància que té el procés de reindustrialització en el canvi del model productiu al País Valencià, és pel que formulem aquesta interpel·lació per conèixer quina és la política general del Consell respecte a l'estudi i regulació de l'impacte de la creixent automatització i robotització, tant dels processos productius com de determinades formes de comerç en l'àmbit d'actuació de la Generalitat valenciana i de les seus competències.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident segon:

Moltes gràcies, senyor Almeria.

Per a contestar a la interpel·lació té la paraula l'honorable conseller.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Gràcies, president.

Senyor diputat.

Senyories.

Qüestió complicada.
Dicotomia persones-màquines.
És complicat.
Jo l'única cosa que vull dir-li és que vosté sap que volem avançar cap a un concepte ampli de rendibilitat econòmica i social amb l'objectiu posat en el llarg termini, la qual cosa exigeix un creixement basat en el coneixement, la innovació, la millora de la productivitat i una distribució més equitativa de la renda, a l'hora que amb una generació d'ocupació amb més qualitat i més estable per a regenerar el benestar social, la igualtat, la integració i la cohesió social.

I ja li dic, tasca realment complexa i complicada i no gaire fàcil.
El factor essencial per a aconseguir una millora de la productivitat és el suport continu i constant de la innovació i de la tecnologia amb la incorporació i explotació de coneixement per part, tant de les nostre empreses, com de les administracions públiques i institucions.

No obstant això, aquesta aposta per la tecnologia i la innovació porta aparellada una preocupació dels treballadors i treballadores que veuen perillar els seus llocs de treball amb l'arribada de noves màquines, sobretot en un context d'alta desocupació i de pressió a la baixa de les retribucions salarials.
Es tracta d'un problema complex perquè, per un costat, els avanços tecnològics ens permeten millorar la nostra qualitat de vida i la nostra productivitat i competitivitat.

Però tampoc no hem d'assistir impassibles a la conformació d'un nou model socioeconòmic que destrueix llocs de treball, especialment els de més baixa qualificació.
No distribueix adequadament les plusvàlues obtingudes amb els avanços tecnològics i no és capaç de generar llocs de treball de caràcter bàsic, condemnant a l'atur a una gran part de la població que no té la qualificació necessària per a accedir a altres llocs de treball dins d'aquest nou marc de mecanització i robotització.

No obstant açò, els avanços tecnològics també ofereixen noves oportunitats i generen llocs de treball de més alta qualificació, així com productes de major valor afegit.
Si girem els ulls uns anys, no molts, enrere, podem veure els avanços que la tecnologia de la informació i les comunicacions han suposat per a molts sectors com ara el bancari o la mateixa administració pública, però també els llocs de treball que serien necessaris per a prestar els mateixos serveis sense comptar amb aquestos avanços.
Però tampoc no podem fer-ne una anàlisi massa simplista perquè al mateix nivell de servei sense els avanços tecnològics sempre seria més car i, en moltes ocasions, impossible d'assolir.

Es tracta, doncs, de trobar el punt d'equilibri i, sobretot, que els avantatges de l'abast tecnològic es puguen distribuir en la societat possibilitant jornades més curtes sense disminucions salarials, amb la qual cosa la disminució de les necessitats de personal no serien tan importants i també els treballadors i treballadores disposarien de més hores d'oci que generarien altres llocs de treball.

Com he dit, a mig i llarg termini, s'haurien d'incrementar els esforços en formació per a acumular un important estoc de capital humà generant una mà d'obra altament qualificada, de manera que la societat valenciana poguera posicionar-se amb avantatge en la societat del coneixement i poguera aprofitar tots els avantatges que el nou model productiu ofereix en els sectors més avançats.

Per altra part, i centrant-me en matèria de comerç, un sector intensiu en mà d'obra i que, per tant, es veu afectat pels avanços tecnològics i la robotització de manera més important en tot allò que fa la logística i gestió de magatzems, encara que també amb l'extensió del vending i les botigues no assistides, això suposa òbviament la destrucció de llocs de treball en el sector però també suposa, almenys, en pura teoria, que els costos de distribució minven i, per tant, es pot distribuir el mateix producte amb menor cost; la qual cosa, per l'efecte de la competència, hauria de suposar una disminució del preu de venda final i, per tant, l'augment de la capacitat de consum dels ciutadans i ciutadanes que podrien trobar productes més barats encara que amb menys serveis.

El sector de la distribució al nostre territori és un sector dual, al qual conviuen moltes fórmules i formats comercials, des de les més tradicionals a les més avançades, i cadascuna es posiciona respecte del preu i del servei com considera millor per als seus interessos.
Així, sempre n'hi haurà fórmules que es posicionen en una estratègia de preu i, per tant, aprofitaran tots els avanços tecnològics per a reduir personal i poder vendre més barat; però també n'hi ha fórmules que es posicionen en una estratègia de proximitat i de servei, de manera que intentaran no reduir personal, si més no, en la fase d'atenció directa al públic.

I sí que vullc dir-li una cosa, i és que si alguna cosa diferencia una empresa d'una altra, un comerç d'un altre, bàsicament són les persones.
Això és el que fa diferent perquè -i això ho comentem amb molts empresaris- les màquines es podien copiar i fins i tot comprar, però les persones mai, i inclús fent el mateix producte n'hi ha un diferent valor afegit del mateix producte bàsicament per les persones.

D'altra part estan els consumidors, als quals se'ls ha de garantir una efectiva llibertat d'opció vetlant perquè el comerç de proximitat es modernitze i no desaparega, així com l'existència d'un adequat equipament comercial a les poblacions de menor dimensió, perquè de fer-ho s'estaria excloent a col·lectius que precisen de la venda assistida i no poden o no volen desplaçar-se per a fer la seua compra.

Per tant, en l'àmbit de les competències de la conselleria d'economia sostenible, les línies d'actuació per a assolir una equilibrada transició cap a l'automatització i robotització dels processos productius són: la potenciació del capital humà com a factor estratègic de competitivitat mitjançant polítiques actives d'ocupació i intermediació; la innovació com a instrument fonamental per a guanyar productivitat i competitivitat des de la coopetitivitat; i el foment i la millora de la pime comercial en general, i del comerç de proximitat en particular, incidint en estratègies que donen un alt valor afegit al punt de venda i que en cap cas passen per substituir la persona per màquines.

Eixes són les nostres línies i esperem que, poc a poc, vagen donant resultat.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident segon:

Moltes gràcies, conseller.

Per a rèplica, senyor Almería.

El senyor Almería Serrano:

Moltes gràcies, senyor conseller, per la seua contestació, per la informació, pels objectius que, bé, plantegen que sí que n'hi ha una direccionalitat, sí que n'hi ha un camí.

El que volem transmetre, i així, bé, ho farem a través de la moció subsegüent que presentarem en la que farem els suggeriments que creem adients en este sentit, és que davant les tendències de futur que són irrenunciables, que estan ahí, són realitats, esta informació que en principi té caire nacional o, inclús, internacional, doncs seria important aterrar-la al nostre territori, a la nostra realitat.
Ja sabem, exactament, eixes tendències com estan desenvolupant-se dins de la nostra indústria i del nostre sector del comerç.

Són polítiques importants les de foment de la innovació, estes polítiques crearan o fomentaran estes tendències en molts dels casos.
Estem també d'acord que les polítiques d'ocupació han de ser unes de les estratègies.
El problema no serà que n'hi hagen polítiques actives d'ocupació sinó quines seran les direccionalitats d'estes polítiques, és a dir, hem de conéixer les ocupacions del futur per a poder formar a la gent hui per a eixes ocupacions i adreçar-les, ¿eh?
Per això és tan important aterrar les tendències internacionals i nacionals al nostre territori.

Suggerim que els programes d'ajudes a la industrialització i al comerç podrien servir de col·laboració perquè les empreses del nostre teixit i del nostre comerç pogueren revertir en la conselleria la informació necessària per a anar, ¿eh?
, aportant informació, una informació que jo crec personalment que seria molt interessant en eixe esperat pla estratègic des del Servof que haurà de recollir les tendències d'ocupació de cara al futur.

És complicat, és complicat perquè estem parlant de formar a unes persones per a unes ocupacions que en molts dels casos ni sabem quines van a ser.
Per això és importantíssim intentar anticipar el futur sectorialment, tant en la indústria com en el comerç, i vore que en les empreses -que estic totalment d'acord amb vosté, senyor conseller- el més important de les empreses no són les persones; les empreses són les persones, les empreses són les persones.

Ho conec, sap vosté que conec l'àmbit empresarial de la nostra comunitat i que eixes persones, entre altres coses, van a necessitar estar formades adequadament per als llocs de treball que ofertaran eixes empreses del futur immerses en processos d'innovació i d'incorporació d'automatismes i de robotització en eixe gran procés de digitalització que ens du a la quarta revolució industrial.

N'estic segur que des del seu departament es faran les accions necessàries i compte amb nosaltres per a aportar-li, a través de la moció subsegüent que presentarem, doncs els nostres suggeriments per a col·laborar en este procés.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident segon:

Gràcies, senyor Almería.

Per a finalitzar esta interpel·lació té la paraula l'honorable conseller d'indústria.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Bé, estem totalment d'acord amb el plantejament i, aleshores, naturalment que totes les aportacions que puguen fer des de qualsevol grup seran ben rebudes.

A mi sí que m'agradaria en la rèplica dir-li què és el que estem fent en tot l'àmbit d'innovació i tecnologia, i sobretot en tota la línia de millorar també la qualificació de les persones, ¿no?

Simplement, dir-li que des d'Ivace s'estan adoptant una sèrie de mesures per a incorporar noves tecnologies mitjançant la innovació en matèria de processos i la incorporació de personal qualificat concorde a la digitalització de les empreses i a les noves necessitats que es van a exigir en el futur, amb l'objectiu d'augmentar la competitivitat en un mercat cada vegada més global.

L'Ivace concedeix ajudes -i ho saben- als centres tecnològiques per a promoure el creixement intel·ligent mitjançant la generació, adaptació i transferència del coneixement en l'àmbit dels processos avançats de fabricació, especialment en el desenvolupament de nous negocis relacionats amb la incorporació de les TIC, així com en el desenvolupament de maquinària i béns d'equip intel·ligents per als múltiples sectors industrials (soroll de papers) amb un nivell tecnològic d'avantguarda que permeta a les empreses valencianes competir en l'àmbit internacional.

Aquestes accions estan dirigides a escometre una reindustrialització efectiva del territori, tot açò emmarcat en les principals conclusions resultants dels estudis d'alt nivell de la Unió Europea, així com una conseqüència lògica de les prioritats de la RIS3 de la Comunitat Valenciana.

En aquest sentit, des d'Ivace es durà a terme en els pròximes mesos el desenvolupament de l'agenda indústria 4.
0, de la Comunitat Valenciana, que tindrà com a objecte impulsar l'evolució digital de la indústria valenciana mitjançant l'actuació dels agents clau del sistema valencià d'innovació competents en la matèria.
Això és el futur però és el futur immediat, ja ho tenim ahí i, de fet, tenim empreses multinacionals que ja estan en eixa tendència de la indústria 4.
0.

També, vullc dir que l'aposta del Servof per a millorar les condicions de treball dels valencians i valencianes està íntimament relacionada amb la consecució d'ocupacions estables, segures i de qualitat.
Així, doncs, la formació de qualificació professional que du a terme el Servof, que compta amb trenta-cinc especialitats en aquest àmbit de domòtica i aplicacions informàtiques aplicades a la gestió i control de processos administratius.

Per al 2017 s'engegaran nombroses accions formatives amb metodologia innovadora en centres propis, 2,3 milions d'euros és el que hem proposat; i per a la formació en competències transversals, en idiomes i en l'àmbit tecnològic hem proposat a Les Corts 3,2 milions d'euros en el marc de les necessitats formatives detectades en les mateixes empreses valencianes; i en matèria de comerç, i cercant l'equilibri entre tecnologia i ocupació, s'ha regulat en l'horari diürn -i que supose que ho sabran perquè està eixint en premsa- els establiments de subministrament al detall i venda al públic de carburants i combustibles que hauran de disposar d'una persona responsable dels serveis que es presten mentre estiguen oberts.

Pel que fa a les polítiques en matèria de consum, els esforços se centren en formar consumidors que elaboren la responsabilitat social de l'acte de compra i, per tant, reconeguen les conseqüències de la seua decisió de consum que té en la sostenibilitat del sistema i el conjunt de la societat.

I també es fan controls, com no podia ser d'una altra manera, sobre les màquines de venda automàtica situades en el carrer per comprovar que compleixen amb els requisits establits en la normativa d'ordenació comercial i que l'oferta de productes siga respectuosa amb els menors d'edat.

És un repte important el que tenim en aquestos moments, i jo crec que podrem superar aquesta dicotomia sempre pensant que el factor humà ha de ser el més important en qualsevol societat.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident segon:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Gràcies per la seua intensa dedicació en la vesprada de hui a la cambra.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Gràcies, gràcies.

El senyor vicepresident segon:

I, senyories, suspenem la sessió fins demà a les deu del matí.
(El vicepresident segon colpeja amb la maceta)

(Se suspén la sessió a les 20 hores i 38 minuts)