Pol%C3%ADtica%20Social%978365.06.27%20macro.html





Comissió de Política Social i Ocupació realitzada el dia 27 de juny de 2017.
Comença la reunió a les 16 hores i 39 minuts.
Presideix la diputada senyora Maria Josep Ortega Requena.
Reunió número 19.

La senyora presidenta:

(Inoïble per raons tècniques) … comissió.
(Veus)

Abans de passar a la primera compareixença, done la paraula a la secretària per a confirmar el quòrum de la sessió.

(La secretària passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

Molt bé.

Aleshores passaríem al punt 1, que és la lectura i aprovació de l'acta de la reunió anterior.
¿Alguna esmena o algun…?
D'acord.
Per tant, l'aprovem per unanimitat.
¿Val?

Compareixença de la consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives, senyora Mònica Oltra Jarque, per a informar de la gestió realitzada pel govern en l'atenció a les sol·licituds de persones en situació de dependència, sol·licitada a petició pròpia (RE número 41.
862)

La senyora presidenta:

I passaríem al següent punt, que és el punt número dos, que és la compareixença de la presidenta del Consell.
.
.
(veus) vicepresidenta.
¿Què he dit?
(rialles i veus) Quasi.
Vicepresidenta del Consell i consellera d'Igualtat i Polítiques inclusives per a informar de la gestió realitzada pel govern en l'atenció a les sol·licituds de persones en situació de dependència, sol·licitada a petició pròpia.

Benvinguda, senyora Oltra, té vosté la paraula.

Li hem recomanat un màxim de vint minuts, posarem el temps a títol informatiu per a intentar ella controlar-se més o menys.
Però, bé, en realitat ella m'ha dit que com no l'havíem avisada i no tenia mesurat el temps, doncs que intentarà controlar-se però que possiblement necessite un poquet més.
¿Val?
Posem els vint minuts, per tant.

Endavant.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Moltes gràcies, presidenta.

Senyories.

Comparec a petició pròpia, efectivament, una petició sol·licitada el 22 de novembre del 2016, per a parlar de l'atenció a les persones en situació de dependència i la promoció de la seua autonomia personal perquè, òbviament, constituïx un dels principals reptes d'este Consell.

Jo crec que és un dels principals reptes socials que té qualsevol societat avançada i, per tant, bé, la idea és que les persones puguen exercir en plenitud els seus drets de ciutadania en igualtat d'oportunitats, independentment fins i tot de les seues situacions de dependència.

I, per això, bé, vaig demanar esta compareixença per a explicar-los a vostés com està anant el tema de les polítiques en matèria d'atenció a les persones en situació de dependència.

Bé.
Saben vostés que açò partix tot de la Llei 39/2006, de promoció de l'autonomia personal i atenció a les persones en situació de dependència, que precisament l'any passat, per les dades que jo vaig demanar la compareixença, complia deu anys.
Una norma que sabem que no ha estat desenvolupada en tots els territoris d'igual manera i, sens dubte, en el nostre territori no ha estat desenvolupada en tots els seus extrems i ha estat associada al descrèdit, al menyspreu i a l'oblit de les persones més necessitades o més vulnerables de la nostra societat.

En este Consell saben vostés que l'eix del.
.
.
el primer eix del pacte del botànic, que és l'acord de govern que planteja allò de rescatar persones.
I en concret, en este apartat parla de l'aplicació efectiva de la Llei de promoció de l'autonomia personal i atenció a les persones en situació de dependència, dotant-la dels recursos necessaris i resolució dels casos pendents, resolució immediata dels casos pendents.

Bé, passem a les mesures del Consell.

Només aplegar al govern (algú tus), este Consell del botànic, des de desembre del 2015 es paguen les prestacions de dependència a més vençut.
Això vol dir que es paguen dins dels primers cinc dies hàbils del mes següent, és a dir, si el mes a abonar és el mes de juliol doncs es paguen de l'1 al 5 del mes d'agost següent.
¿Val?
Açò pareix una obvietat, però no era així perquè anteriorment es van aplegar a pagar fins a tres mesos de retard.

Al mes de juliol de 2015 es van abonar els mesos de maig i juny a 24.
000 persones.
I a partir de l'any 2016, ja es van començar a pagar directament a mes vençut, moltes voltes ni tan sols de l'1 al 5 del mes següent sinó en els últims dies del mes en curs.
¿Correcte?

També ens van revertir les minoracions.
El primer pressupost elaborat pel nou Consell, el de 2016, i aprovat per estes Corts, òbviament, va revisar els imports de totes les prestacions econòmiques de dependència que van tornar als màxims previstos per la legislació estatal.

Les minoracions que eren copagaments encoberts es vàrem acabar amb el nou pressupost que va entrar en vigor l'1 de gener de 2016.
Esta mesura va beneficiar a més de 11.
000 persones dependents que a partir de l'1 de gener de 2016 van vore incrementada la seua prestació en una mitjana de 170 euros i amb un import anual de 23,8 milions d'euros.

També es va eliminar el copagament confiscatori en el pressupost de 2016, es va suprimir el copagament en centres de dia i es va rebaixar l'aportació de les persones usuàries de serveis residencials.
És a dir, aquelles que tenen serveis nocturns, aquelles que viuen en una residència en concret, que van vore incrementats els diners a disposició personal, els diners d'una vida digna, i van recuperar també les pagues extres que en l'anterior situació, amb l'anterior govern eren confiscades.

Estes mesures van beneficiar a 1.
352 persones majors, usuàries de centres de dia, i 10.
210 de centres residencials.
I quant al sector de la diversitat funcional, es van beneficiar 3.
026 persones usuàries de centres de dia i 2.
271 en residències, de les quals més del 80% són persones dependents.

També hem aconseguit que més d'un terç de les persones que van abandonar els seus centres de dia o els seus centres ocupacionals per no fer front al copagament confiscatori tornaren en els primers mesos d'entrada en vigor d'esta mesura d'eliminar els copagaments en els centres diürns.

Les retroactivitats.
Al juliol de 2016 es va acordar -perdó-, al juliol de 2015 es va acordar eliminar l'ajornament en quatre anys del pagament de la retroactivitat de la prestació per a cures en l'entorn familiar i suport a cuidadors no professionals i la suspensió de dos anys que es venia aplicant a la generació d'eixe dret.

Això vol dir que al mes de març de 2016 es va abonar en una paga única totes les retroactivitats pendents de pagament, mesura que va beneficiar prop de 6.
000 persones, per un import aproximat de 28 milions d'euros.

¿Què significava això?
Saben vostés que durant anys el govern antic quan resolia els expedients de dependència, resolia a partir del dia de la resolució, pagava a partir del dia de la resolució.

La jurisprudència, en sentències reiterades, el que va determinar és que el pagament de la prestació o la compensació del recurs que s'haguera pagat, residencial o recurs de qualsevol tipus, havia d'abonar-se des del moment de la sol·licitud, no des del moment de la resolució.
Això és al que li diguem retroactivitat.
¿Val?
Bé.

Com que ja hi havia moltes sentències reiterades en este mateix sentit, va haver-hi un moment que les persones usuàries, les plataformes, el Cermi, etcètera, van amenaçar en ja no anar a contenciosos administratius sinó directament anar a una querella per prevaricació, perquè se continuava aplicant el mateix criteri, malgrat que desenes de sentències estaven diguent que calia abonar des del moment de la sol·licitud i no des del moment de la resolució.

Doncs bé, a partir d'eixe moment es pren una determinació, que és ajornar la retroactivitat.
Quan una persona entrava en el sistema, si se li devien quatre, cinc, sis, set anys, el que es feia era que la quantitat que es devia s'ajornava en quatre terminis.
Això vol dir que n'hi havia gent que no anava a cobrar fins al 2019, diners que se li havien deixat de pagar injustament.

Al 31 de març de 2016 es van abonar totes les quanties pendents de retroactivitat, perquè a partir de l'entrada del nou govern les persones que entraven en el sistema se'ls pagava directament tota la retroactivitat.
És a dir, des del canvi de govern, en el moment una persona entrava en el sistema se li pagava tot des del moment de la sol·licitud (algú tus), però teníem el problema de les persones a les quals se'ls havia ajornat la retroactivitat.
I això se solucionà el 31 de març de 2016.

Quant al pla de xoc.
A principis de 2016 es va dissenyar un pla d'impuls per a la resolució d'expedients de dependència amb la voluntat de resoldre 1.
200 cada més i així acabar amb la llista d'espera en esta legislatura.
(Algú tus)

S'ha aconseguit complir amb el primer objectiu entre gener de 2016 i maig de 2017, que ja són pressupostos del botànic.
La mitjana d'expedients resolts és de 1.
251 per mes.
Des de l'inici de la legislatura, arrossegant el pressupost de 2015, del govern antic, que saben vostés que era el pressupost heretat, la xifra mitjana és de 1.
208 per mes.

Ahí tenen la gràfica, ¿val?
, veuen vostés que tenen una mitjana que és la mitjana en verd de gener de 2016 a juny de 2017, que són eixos 1.
251, i la mitjana de juliol de 2015 des de l'inici que són 1.
208.
En qualsevol cas, se superen els 1.
200.
Eixes són les mitjanes.
Estos són els expedients.
¿Val?
Veuen que la línia és irregular.
Segurament preguntaran per què este pico, jo també m'ho he preguntat, ¿val?
Este pico respon a este pico de baix, que és l'inici del pressupost de 2016, que a pressupost tancat s'acumularen els expedients de desembre i gener.
I açò és febrer.
I per això n'hi ha un pico ahí, ¿no?
, però la resta veuen vostés que més o menys.
.
.

Les baixades i pujades tenen explicacions.
.
.
, bé, del personal, les baixes que es van acumulant, etcètera, però veem sempre que n'hi ha un pico de baix doncs després n'hi ha un pico de dalt, ¿eh?
Sempre n'hi ha una pujada i baixada, perquè respon a expedients que igual es deixen preparats i es resolen al mes següent, ¿val?
, però les mitjanes són estes que són les que jo els estic dient.
¿Correcte?

El ritme no serà suficient per a acabar amb la llista d'espera perquè s'ha triplicat la presentació de noves sol·licituds de dependència.
A això tornarem després, però perquè es facen una idea.
Nosaltres férem.
.
.
, quan jo vaig comparéixer ací en tres ocasions per a dir que a finals del 2018, a finals de legislatura, a finals de 2018 tindríem el tap de la llista d'espera resolt, es feren els càlculs sobre la mitjana de sol·licituds dels anys previs.
El que passa és que les sol·licituds s'han triplicat, ¿val?
I això també és un factor que haurem de tindre en compte per al futur, però jo vullc ja avisar-los perquè vosté ho sàpiguen.

Per això també, el nou Decret 62/2017, que regula l'accés al grau de la dependència en les prestacions i l'accés al sistema públic, una de les seues raons és agilitar este procediment perquè fins i tot amb l'increment notable de sol·licituds -com dic, s'han triplicat- pugam fer front als compromisos que tenim.

Quant a la regularització del personal.
Al maig de 2016 es varen crear 52 llocs funcionarials, 40 dels quals es van dedicar a tasques de tramitació administrativa en l'àmbit de l'aplicació de la llei d'autonomia personal, que fins al 30 d'abril eren objecte d'una encomana de gestió de l'IVAS.
I, per tant, s'acabava l'encomana, i per a no entrar en una cessió il·legal de treballadors, es varen substituir eixes places per places funcionarials.

Al llarg de 2017 està prevista també la creació de 45 llocs més que seran coberts per personal interí a través de les borses d'ocupació temporal substituint també al personal de l'IVAS que encara tenim en la conselleria i que és una cessió il·legal de treballadors, ¿val?
Però hem fet esta substitució en dues fases (algú tus) perquè el problema és que si fem en una fase tota la substitució, les persones que tenien experiència en la tramitació dels expedients se n'anaven totes.
I el que hem fet és partir-ho en dos fases perquè les persones que entren siguen formades per les persones que ixen.

Per tant, l'estructura actual de l'IVAS que està dintre de la conselleria, la qual cosa és il·legal perquè així també ens ho ha fet saber la inspecció de treball, passaran a l'IVAS a dur el tema de tuteles i seran substituïts per funcionaris.

Augment dels serveis municipals.
Açò és molt important.
Vostés saben que nosaltres hem implicat a l'administració local en tot el que és el sistema d'atenció a la dependència a través de la municipalització de tot el procés de valoració.
Així ho tenen les comunitats autònomes que millor funcionen en dependència.
Ficaré un exemple, que és Castella-Lleó, que és una comunitat autònoma exemple en la gestió de la situació de la dependència i és el model un poc que nosaltres ens hem mirat per a posar en marxa ací.

La Conselleria d'Igualtat i Polítiques Inclusives ha reforçat els serveis municipals del sistema d'atenció a la dependència amb un important increment pressupostari per a crear una xarxa professional que permeta als ajuntaments assumir la valoració i la tramitació dels expedients.
D'esta manera, dels 141 expedients que teníem, 145, perdó, serveis municipals que teníem, hem passat a 249.
Açò són serveis municipals, ¿val?
Açò era la situació antiga, esta és la situació actual.
Són punts de serveis municipals on ara n'hi ha atenció a la situació de dependència.
És a dir, n'hi ha hagut un increment notable, com veuen.

També s'ha incrementat la despesa, l'import consignat inicialment a la línia pressupostària destinada a finançar les prestacions econòmiques del sistema valencià per a les persones dependents.
I es va duplicar en el primer pressupost del nou Consell, en el 2016, en comparació amb l'últim que va executar íntegrament l'antic govern, el de 2014, ¿val?
, i van passar de 120 a 240 milions d'euros aproximadament.
És la línia, com veuen, ascendent esta, que és acusadament ascendent, és haver duplicat el pressupost de 120 milions en 2014 a 240 de 2016.

No obstant, eren 240, que al final han resultat ser més, perquè saben vostés que estem aplicant com a crèdits ampliables, és a dir, que el pressupost no constrenys els drets.
De manera que si se necessiten més diners, s'habiliten eixos diners.
¿Val?

La despesa total, prestacions més serveis.
Ahí ho tenen.
Segons els certificats anuals justificatius de l'activitat realitzada i l'aportació destinada al finançament del cost del sistema, la despesa executada en l'atenció a la dependència, incloent les prestacions econòmiques i serveis -les dos-, s'ha incrementat en prop de 200 milions d'euros des del canvi de govern.
Ahí ho veuen, ahí és el canvi de govern, ¿val?
Ací ja s'injecten diners, en el segon semestre de 2015, s'injecten vora 10 milions d'euros, ¿val?
I la comparativa, veuen, és, bé.
.
.
se nota com ha anat ascendent.

Eixes són les prestacions econòmiques segons els pressupostos, l'aportació, diguem, de l'administració general de l'estat.
¿Correcte?
La part alta que veuen vostés és la que sufraga La Generalitat.
La part baixa és la que sufraga el Govern d'Espanya.

Com veuen, el Govern d'Espanya també té una línia descendent.
Hem passat del 13% en 2015 -13, perdó, des d'aquí, exacte-, eixe és el 13, 14% en 2014, 12% en 2015, 12% en 2016.
També ací hi hagut una baixada.
I, si s'adonen, esta hauria de ser el repartiment de.
.
.
, al 50% de les despeses de dependència perquè haurien de pagar al 50%, llevat aquelles que són aportacions exclusives de la comunitat autònoma, les millores respecte de l'estat de la comunitat autònoma, però eixes s'han introduït en el decret d'ara.

I ací només tenim fins l'any 2016, amb la qual cosa els pagaments de l'administració general de l'estat i de La Generalitat haurien d'haver sigut d'esta manera i són d'esta manera.
Això també perquè s'adonen de quina manera perjudica la falta de finançament de l'administració general de l'estat.

És clar, açò genera un deute, que és este.
Jo crec que hem de seguir reivindicant i denunciant la deixadesa, la irresponsabilitat del Govern d'Espanya en l'escàs finançament per a l'atenció a la dependència en la Comunitat Valenciana.

Nosaltres ara estem aproximadament en un 14%.
La mitjana de comunitats autònomes està en un 18%.
Però n'hi ha comunitats autònomes que tenen més finançament.
I això genera un deute, l'estimació del qual, el càlcul del qual per a 2015 és este en blau, ¿val?
Per a 2016 és este en roig.
I l'estimació per a 2017, perquè no hem acabat, però sobre la base del pressupost seria la mateixa quantitat que en el 2016, encara que este incrementarà perquè probablement esta quantia també incrementarà.
Però este és deute calculat, açò és deute calculat del que hauria d'haver abonat l'estat i no ha abonat.
¿Val?

A més, segons l'últim informe de l'observatori de la dependència, l'estat ha reduït l'aportació.
Eixa és la baixada que els he dit d'un any a un altre, són 36,7 milions d'euros, a banda d'estos més de 400 dels que estem parlant, com a conseqüència de les retallades de 2016.
Bé, amb eixos diners s'hagueren pogut atendre a quasi 5.
000 persones i s'hagueren generat més de 850 ocupacions directes.

Anem al canvi de sistema de valoració.
Com els dia, nosaltres vam apostar per la municipalització.
Des del principi la nova Conselleria d'Igualtat i Polítiques Inclusives va apostar per dotar de major protagonisme i mitjans a l'àmbit local en la gestió del sistema de promoció de l'autonomia personal.

La municipalització del sistema de valoració a la dependència busca afavorir la proximitat a les persones que són valorades, a més en el seu entorn habitual, i l'eficàcia de l'administració amb més equips de valoració.
Açò també entronca en la resolució òbviament que vostés aprovaren, Resolució 63 de la IX legislatura, on es varen interpel·lar a instar al Consell a incrementar el nombre de valoradors.

Doncs bé, de les 18 persones sobre el paper valoradores que ens trobàrem -17 en la realitat perquè una ja no estava en el servei-, es passa en este moment a prop de 450 professionals formats, acreditats, amb una formació semipresencial a través de l'Escola Valenciana d'Estudis de Salut.

En Alacant es va impartir el primer curs a 100 professionals, entre l'1 de març i el 4 de maig de 2016, i els equips municipals van començar a valorar la dependència en setembre de 2016.
Saben vostés que Alacant va ser la província pionera, on primer vàrem ficar en marxa el pilotatge de passar la valoració als municipis.

A València i Castelló, entre l'últim trimestre de 2016 i el segon de 2017, s'han impartit quatre cursos de formació a 350 professionals, i les valoracions se van a posar en marxa a partir febrer-març de 2017, depenent del municipi.

Està previst continuar oferint, a través de l'IVAP, cursos de formació d'avaluació de dependència, en qüestions més especifiques que els professionals estan demandant, tant a personal de serveis socials com de sanitat.
Ahí tenen l'increment en els valoradors de 17, que ens vàrem trobar, a 450 que tenim ara.

També s'ha millorat, òbviament, el finançament dels serveis socials municipals.
Si no, açò no ho podríem dur endavant.
Per a poder dur a terme este model, el que s'ha fet és que els antics serveis d'atenció a la dependència, els SMAD, s'han integrat en els serveis socials generals.
S'ha passat, com els deia adés, de 145 a 249 centres d'atenció a la dependència en tota la nostra comunitat.

I el pressupost destinat als serveis socials municipals -açò no només és per dependència, ¿eh?
, però està inclosa la dependència-, ha passat de no arriba a 25 milions d'euros amb el govern antic a més de 52 milions d'euros en el pressupost d'enguany.
¿Val?
Ahí tenen les xifres.
Açò eren 24,9 milions en 2015 i vam a passar a 32,2 en el 2016, 52,2 en el 2017.
Veuen vostés l'evolució, pràcticament s'ha duplicat.
.
.
-pràcticament no- d'aquí a aquí s'ha duplicat la inversió.

Mentrestant, l'aportació anual del govern central al pla concertat s'ha mantingut estable, en 2,7 milions d'euros, el que suposa només un 5% del total.
És a dir, del total este només un 5% l'aporta l'administració general de l'estat.

L'increment pressupostari també està principalment dedicat al finançament de la contractació de personal.
Més de la meitat d'estos 52 milions van a contractament de personal per als equips socials de base, amb la qual cosa s'augmenta el nombre professionals i es reduïx la ràtio per habitant.

Estes són les jornades laborals de l'equip social base, finançades per la conselleria.
Veuen vostés l'increment del 2015 al 2016 i del 2016 al 2017, que és molt acusat.
¿Això què ens permet?
Ens permet tindre equips multidisciplinars en els ajuntaments.

Ens trobàrem amb ajuntaments que només tenien un recurs, una persona per a treballar per a tot el municipi.
En este moment se garantix que hi ha una persona psicòloga, una educadora, una treballadora social, una persona que és lletrada o llicenciada en dret i una persona administrativa.
Eixos cinc perfils professionals se garantixen en tots els serveis socials base, a més d'incorporar durant l'any que ve també altres perfils professionals, com els FP d'integració social, els cicles formatius, perdó, d'integració social, o altres perfils com els agents d'igualtat.

Això ens ha permés baixar la ràtio.
Ahí tenen.
Nosaltres ens trobàrem una mitjana de ràtio d'un treballador de serveis socials o treballadora de serveis socials per cada 13.
000 habitants de mitjana.
En alguns municipis s'aplegava a una persona professional per cada 17.
000 habitants.

En este moment les ràtios suposaran que a València baixem a 3.
263 persones per cada professional; a Alacant 3.
254 persones per professional; a Castelló 2.
922 persones per professional.
Castelló és la que millor ràtio té en este moment.
En total, passem a 3.
211 persones per professional, de les 13.
000 que partíem en 2015.

Des de setembre de 2016 fins a 30 de maig de 2017 s'han fet un total de 9.
676 valoracions de dependència, el que suposa una mitjana de més de 1.
000 al més.
Jo els vaig avisar en les anteriors compareixences que les valoracions baixarien en el moment que anàvem a fer este trànsit a allò municipal.
I era lògic que el sistema en un moment donat se vera ressentit perquè les persones tenien que agarrar la mà, però que en el moment les persones estigueren ja formades i estigueren començant el seu treball açò anava a incrementar-se exponencialment.
És el que ha passat en els primers cinc mesos d'este any.

A mesura que avança la implantació del nou sistema milloren els resultats.
En este moment estem doblant cada mes les valoracions.
S'ha incrementat en un 52,7% el nombre de valoracions de dependència realitzades en els cinc primers mesos de 2017; 6.
497 respecte al mateix període de 2014.
¿Veuen ahí les diferències?
Açò és 2014, açò és 2017.
2014-2017.

Més concretament, les valoracions del mes de maig de 2017 tripliquen les de maig de 2014.
És la segona gràfica que tenen.

El percentatge d'execució de les valoracions per part dels serveis municipals, com és lògic, també depén del moment en què es va posar en marxa, en què es va iniciar.
Per això Alacant, com veuen, va per davant.
Açò és Alacant.
Òbviament té molt millor percentatge d'execució.
¿Per què?
Perquè començaren molt abans, començaren en el 2016, mentre que les valoracions a València i a Castelló han començat en el 2017.
Per això Alacant porta este avantatge.

També és deveres que començàrem per Alacant, una, perquè s'acabava l'encomana de les cinc persones que estaven valorant i, dos, perquè era la província que pitjors números estava donant en valoracions.

En el total, ahí veuen, açò és.
.
.
Estem parlant d'abril, maig i juny.
Veuen que, a més, és més acusat l'increment a València i a Castelló, perquè Alacant ja agarrat més o menys una marxa més, digam, més plana, i a València i a Castelló s'està notant molt que estan agarrant ja velocitat de creuer.

Per tant, açò és abril, açò és juny.
Fixen-se la diferència de valoracions d'abril a juny, que només són dos mesos.
¿Val?
I això és el total.
L'última és el total.
Me seguixen, ¿no?
Més o menys està clar, ¿no?

Municipis que destaquen positivament pel nombre de valoracions, òbviament són tots de la província d'Alacant, perquè tenen més temps valorant.
Però podem citar Alacant, Elx, Orihuela, Alcoi, Benidorm, Petrer, Elda, Crevillent, Dénia, Monòver, Villena, la Vila-joiosa, Asp.
Són municipis que estan treballant molt bé.

Quant a comarques i en termes percentuals, no totals, a eixa mateixa data estàvem per damunt del 50% de valoracions realitzades en el Rincón de Ademuz.
La veritat és que és una comarca que va.
.
.
, és la millor de tota la comunitat en eixe sentit; en termes percentuals, va molt bé.
Vinalopó Mitjà.
Per damunt del 40% la Vega Baixa, la Vega Baja, la Marina Alta i la Marina Baixa.
I per damunt, o fregant el 30%, està el Comtat, el Baix Vinalopó i els Serrans.
¿Val?
Ara també hui els percentatges seran superiors, estem parlant que tancàrem estes dades fa unes setmanes.

Quant a les dades globals.
A data 1 de juny de 2017, un total 56.
604 persones estan.
.
.
tenen una resolució o prestació o servei aprovada, de les quals 56.
233 estan sent efectivament ateses a través de prestacions econòmiques o d'algun tipus de servei residencial de dia o d'habitatge tutelat.

371 resolucions es trobaven en tràmit de notificació a les persones beneficiàries a 1 de juny.
Açò és una foto fixa a l'1 de juny.
Hui ja és diferent.
Però els estic donant les dades d'1 de juny, que és quan tancàrem per a fer estes gràfiques.
Avui ja n'hi ha més.
Però, en qualsevol cas, estes 371, que són la diferència entre les que tenen una resolució i les que estan efectivament ateses, són el període d'enviar-los la resolució.

Ahí tenen els percentatges, l'evolució segons el grau.
Açò són, digam, la llista d'espera.
Veuen com ha anat baixant.
Açò són els graus.
El grau 3 és el que més puja, i això també és perquè se li dóna prioritat.
Perquè els casos urgents normalment pertanyen al grau 3.
Quan n'hi ha un cas molt urgent, normalment sol ser un grau 3.
Com a estos casos se'ls dóna prioritat, perquè aixina ho diu també la normativa.
.
.
, veuen que el grau 1 i 2 són més planos, tenen la mateixa evolució, i el grau 3 sí que va més a l'alça precisament perquè no seguix estrictament l'entrada, el registre d'entrada, sinó que segueix moltes voltes la pròpia evolució de la persona i la necessitat de la persona.
¿Val?

Des de juliol de 2015, un total de 27.
786 nous beneficiaris s'han incorporat al sistema de dependència.
Vostés saben que mos trobàrem una llista d'espera de vora 46.
000 persones.
D'eixes 46.
000 persones, 27.
786 estan ja dintre del sistema.
Estem en un ritme aproximadament de 40 persones cada dia que s'incorporen al sistema.
6.
525 ho van fer en el 2015; 15.
620 en el 2016 i en el que portem d'any 5.
641 en els primers cinc mesos, ¿eh?
, fins a 31 de maig.

Açò contrasta amb dades d'altres anys.
Per exemple, l'any 2013, que els professionals qualificaren com Â«l'any de la famÂ», on no se val resoldre ni un sol expedient i es va ocasionar en bona mesura el gran tapó que ens trobàrem de 46.
000 persones durant el 2013.

Incorporació al sistema.
¿Val?
Esta és la incorporació al sistema.
Aquí estan estes 28.
000 persones, entre 2015 i 2016 i el que va de 2017.
Òbviament esta és més baixa perquè açò és un any acabat i açò no.

Llista d'espera.
A data d'1 de juny de 2017, hi ha 29.
423 sol·licituds pendents de valoració -de valoració no-.
.
.
, pendents d'entrada en el sistema.
13.
464 proposta de PIA.
.
.
Perdó.
29.
000 pendents d'entrar, 13.
464 pendents de valoració i pendents del PIA, 9.
461.
O de resolució, 6.
498.
¿Val?

Bé.
Això vol dir que hem reduït la llista d'espera en 16.
555 persones.
Hem posat en el sistema 28.
000 persones, quasi 28.
000 persones estan en el sistema, i hem reduït la llista d'espera en 16.
555.
Esta és la llista d'espera.
¿Veuen la reducció?
Aquí ja comença a notar-se la incorporació de les.
.
.
, que s'han triplicat les sol·licituds.
¿Val?
Veuen que la línia ja no és tan descendent i ahí hem de vore en el moment que el decret que es va publicar, que és del 19 de maig -es va publicar fa no res-, que vaja també implementant-se de manera que açò també puga anar baixant.
¿Val?

Anem a l'increment de les sol·licituds.
Precisament vegen la diferència.
Això són de gener a maig de 2016, ¿val?
, sol·licituds, gener a maig de 2017, que és el que ha provocat que esta corba estiga més plana.
¿Ho veuen?
A l'haver-se incrementat les sol·licituds s'han multiplicat per tres.
Òbviament la llista d'espera baixa en menys intensitat o fins i tot se manté igual.
Cinc primers mesos de 2016, cinc primers mesos de 2017.
¿Val?

Òbviament açò també té una explicació, i és que la gent comença a confiar en el sistema, se corre la veu, els propis servicis municipals animen la gent a fer la sol·licitud, que abans moltes voltes era dissuasori.
I això fa que més gent confie en el sistema.

El nou decret.
Vaig molt ràpida perquè segurament vostés ja se l'hauran llegit.
Nou Decret 62/2017, pel qual s'estableix el procediment per al reconeixement de grau de dependència a les persones i l'accés al sistema públic de serveis i prestacions econòmiques.
Es tracta d'un text pioner a Espanya que unifica normativa autonòmica, agilitarà tot el procés i ens posa a l'avantguarda de l'estat espanyol en esta matèria.

Quant a les valoracions, la municipalització de les valoracions.

Quant a la compatibilitat dels serveis -molt important-, se permet la compatibilitat de dos serveis que abans eren incompatibles.
Podran demanar-se un màxim de dos, més la teleassistència que sempre se pot demanar, llevat de quan un està en una residència.

També en les valoracions hem inclòs les residències públiques, els hospitals de llarga estada i mitja estada, les unitats de salut mental i les presons, que no estaven incloses abans.

A la compatibilitat de serveis, per exemple.
.
.
, un exemple, els xiquets que tinguen assignada una prestació de cuidador o cuidadora en l'àmbit familiar també podran sol·licitar tindre accés per cobrir les seues teràpies d'estimulació o desenvolupament cognitiu.
Això abans no era possible, ara sí.
Perquè per què no un xiquet pot tindre una prestació de cuidador familiar i també una prestació per a poder fer estimulació temprana, cognitiva, etcètera.
Això és possible.

O, per exemple, l'assistent personal, que aquí, en esta comissió, hi ha algun diputat que sempre ha tingut molt d'interés en açò de l'assistent personal.
Ja no serà necessari que tinga un treball o estiga estudiant.
En este moment, amb este decret, qualsevol persona, encara que no treballe o estudie, podrà demanar la figura d'assistent personal.

Millores també en el procediment.
Se separa la resolució de grau de la resolució PIA, perquè moltes voltes el retard de la resolució PIA retardava també la de grau.
En este moment se separen eixes dos resolucions que aniran per separat.

El decret també contempla que en els casos que les preferències exposades per la persona interessada coincidisquen amb l'informe social d'entorn, s'emetrà automàticament la resolució per part de la direcció general competent, de manera que ja és automàtic.

És a dir, si no n'hi ha contradicció entre el que demana la persona que sol·licita l'ajuda a la dependència i el que diu l'informe social d'entorn, és a dir, els professionals, directament s'anirà a resolució.
I només en el cas que hi haja una discrepància s'anirà a la comissió de valoració tècnica que se crea a l'efecte.

Es regulen per primera vegada els trasllats entre comunitats, que no estaven regulats.
I també la coresponsabilitat dels serveis municipals que participaran dels tràmits, el qual permet que l'expedient no vaja anant i tornant constantment des de la conselleria als serveis socials municipals.

Això permet que l'expedient entre en l'ajuntament i els serveis socials generals són els que completen l'expedient, la documentació, fan l'informe social d'entorn i apliquen ja l'instrument de baremació, depén del que siga, l'instrument per als adults o l'EVE per als xiquets.
I a partir d'eixe moment ja s'emet la proposta de grau i va també en una proposta junta de PIA.
I això és el que s'envia ja a serveis centrals sense que l'expedient haja d'anar i tornar.

També n'hi ha una millora en l'oferta de prestacions i serveis.
Es contempla la prestació vinculada de garantia, que s'oferirà en els casos que no se dispose de plaça sostinguda amb fons públics, és a dir, plaça pública o concertada, adequada al grau de dependència de la persona sol·licitant en un radi de 20 quilòmetres del seu domicili.
És a dir, si no n'hi ha una plaça sostinguda amb fons públics residencial a 20 quilòmetres del domicili se podrà accedir a esta prestació de garantia.

També s'inclou l'atenció residencial com a servei per a persones amb trastorn mental amb grau 1 de dependència.
Saben vostés que abans els graus 1 no tenien accés al servei residencial.
En este moment sí que ho van a tindre.
I es milloren els imports per a graus 2 i 3 en la prestació econòmica d'assistència personal.

En la prestació econòmica per a cures en l'entorn familiar la persona cuidadora podrà ser familiar fins al quart grau del sol·licitant o persona pròxima, i en este últim cas haurà de constar l'informe social que ho acredite, que siga una persona pròxima i no siga una altra cosa.

Desapareix la incompatibilitat de treballar per a poder ser cuidador o cuidadora, sempre que no se atenga a més de dos persones en situació de dependència i es regula la figura de cuidadora no familiar, que haurà de tindre obligatòriament un contracte laboral.

Quant al reconeixement social de totes estes mesures que els estic dient -i ja estic acabant, que ja sé que fa temps que m'heu apagat el rellotge-, l'informe de l'observatori de la dependència, publicat per l'Associació Estatal de Directors i Gerents de Serveis Socials, ens situa, l'últim informe, com la tercera autonomia on més ha avançat el sistema d'atenció a la dependència en 2016, passant d'una puntuació global de zero, que teníem en 2015, a 3,2 en 2016.

La gestió realitzada pel nou Consell també ha possibilitat que la Comunitat Valenciana haja abandonat per primera volta l'últim o el penúltim lloc que ocupava en el rànquing de totes les comunitats autònomes, amb un increment del 19,25% en el nombre de persones ateses i una reducció de 12 punts en la llista d'espera durant 2016.

També cal recordar que en juliol de 2015 la Comunitat Valenciana era l'autonomia pitjor qualificada d'Espanya en la gestió del sistema d'atenció a les persones dependents, segons el quinzé dictamen de l'observatori de la dependència.

També les plataformes en defensa de la llei de dependència -que amb tota legitimitat continuen reclamant davant l'administració, i amb tota la raó, bé, els seus drets-, han reconegut les millores de la gestió del nou Consell i han donat suport al canvi de model i a les modificacions normatives en què es concreta les lleis d'acompanyament de pressupostos 2016 i 2017 i el nou decret de la dependència.

També el Col·legi Oficial de Treball Social de València ha fet pública la seua valoració positiva del nou decret de la dependència.
I açò també s'ha notat en un descens de les queixes.
Des de l'entrada en vigor de la llei, el nombre de queixes relacionades amb expedients de dependència va anar pujant fins assolir el seu màxim durant els anys 2013-2014 -que està ahí, ¿val?
- i ha baixat considerablement amb la gestió del nou Consell.
Com veuen, ha anat baixant considerablement a menys de la meitat.

Açò són les queixes presentades al Síndic de Greuges.
Veuen, el pico està ahí, 2013.
I a partir d'ací n'hi ha una baixada substancial.

Fins ací el que volia contar-los.
I a partir d'ara, estic a la seua disposició, evidentment.

Moltíssimes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies a la vicepresidenta.

I obrim ara un torn d'intervencions als grups parlamentaris.
Començant, per tant, per Ciutadans, per un màxim de quatre minuts.
Endavant.

La senyora García Jiménez:

Gracias, señora presidenta.

También agradecer y dar la bienvenida a la señora consellera Mònica Oltra y agradecer su exposición por explicarnos este tema tan sensible para la sociedad, en la que la verdad es que tenemos que poner todos de nuestra parte para que esto al final… desciendan las quejas, pero desciendan también las peticiones que están realizando las personas frente a esta situación.

Hay algunas cosas que me gustaría preguntarle que se me han quedado un poco con duda.
¿Vale?
Cuando usted dice que se ha triplicado la petición de nuevas personas con dependencia, no sé si es porque se ha triplicado mediante solicitudes o que se han incorporado esas personas al sistema informático, cuando usted comenta esa triplicación.

Por lo tanto, es una de las dudas que me gustaría que nos explicase.

También ha comentado que hay unas discrepancias económicas entre La Generalitat y el estado, unas discrepancias bastante altas.
Y entonces, yo, desde nuestro grupo preguntamos si existe un fondo de contingencias previsto para imprevistos e ir pagando a estas personas en situación de dependencia.

Lo digo porque hay una cierta cantidad de valencianos que se están quejando de que no están recibiendo la solución correctamente, me refiero que no se les está pagando en un plazo limitado… Bueno, que no existe un plazo límite para pagarles a esas personas, con lo cual se demora muchas veces en el tiempo.

Se lo explico también porque existen quejas… Cuando usted comenta que han descendido las quejas a la entrada del nuevo decreto, y ha comentado lo del Síndic de Greuges, también comentarle que esas irregularidades que se están produciendo o esas quejas que se están produciendo y no se están…, si se han atendido o no se han atendido, porque muchas de ellas cuando se presentan y se les va a pagar a las familias, muchas de las personas ya han fallecido.
Y entonces, me gustaría saber qué plazo se pone para pagar todos estos expedientes.

Y, por último, quería preguntarle si con el nuevo decreto que ha entrado en vigor, que espero que sea mucho mejor que este, como usted ha comentado, que va a ser una mejora, va a ser una agilización del proceso, lo cual creemos que es verdad… Pero quisiéramos saber qué coordinación va a llevar La Generalitat con el ayuntamiento frente a estos expedientes, cómo se están tramitando y si La Generalitat tiene conocimiento de eso, cómo se hace ese tipo de gestiones.

Referente a lo demás, soy nueva en esta comisión.
Por lo tanto, por el momento no voy a hacer más preguntas.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyora García.

Té la paraula el representant del Grup Parlamentari Podem, el senyor César Jiménez, per un màxim de quatre minuts.

El senyor Jiménez Doménech:

Gràcies, senyora presidenta.

Gràcies, senyora Oltra, per l'exposició tan aclaridora de com ha anat canviant la situació de la dependència en només dos anys.
Esperem que l'evolució continue i que se puga, per fi, atendre tota la cua de sol·licituds pendents que hi ha.
Perquè, tot i que se veuen els esforços, com vosté ha dit, perquè s'han triplicat les sol·licituds -supose que serà per un signe de confiança en este govern per resoldre les sol·licituds-, les persones que estan pendents de rebre la seua valoració encara estan ahí, ¿no?
Hi ha molta cua d'espera, molt de temps de tramitació, molt de temps enrere que no s'han tramitat expedients.
Això és el que diu el Síndic de Greuges, que diu que tres de cada quatre queixes relacionades amb la seua conselleria tenen a vore amb esta situació.

I ja, respecte a allò que vosté ha exposat, vosté ha dit que el Decret 62/2017 és per a, entre altres coses, accelerar les tramitacions.
I, com que encara no m'he familiaritzat en el decret, que és del 12 de maig, voldria saber quins mecanismes, com, quins canvis s'han fet per a poder accelerar encara més estes tramitacions.

Enrere queden les crítiques que hi van haver per desmuntar aquells equips de valoració, quan se veu, és l'evidència, que s'han augmentat de 16 a 450 els professionals formats disposats a fer valoracions.

Estes crítiques s'han quedat enrere, però no han quedat enrere crítiques com les de la patronal Aerte que, bé, ja ha anunciat que recorrerà el decret.
Planteja, sobretot, que és per la qüestió de la reducció dels requisits dels cuidadors no professionals.
I en la seua nota de premsa o en la seua comunicació diu que, tot i haver estat en contacte amb la conselleria i haver fet aportacions per a dissipar les qüestions legal que hi pogueren haver, les modificacions que s'han adoptat són mínimes.

Voldríem saber quines han sigut exposades, quines s'han pogut adoptar i, les que no s'han adoptat, per quins motius.

De tota manera, bé, tot i que encara tenim titulars, de no fa molt, que diuen que los dependientes reconocidos sin ayudas siguen al alza en Castellón, i no expliquen massa bé els motius.
.
.
Jo sóc de Castelló.
Jo me fie i me fixe més en les notícies de Castelló.
I, per tant, me n'he anat al referent que tinc en Castelló, que és la plataforma de la dependència -que dins de les diferents sucursals o seus de la plataforma de la dependència, sabem que la de Castelló, doncs, fa sentir la seua veu de manera més reivindicativa-, i la nota de premsa que van fer el 15 de juny és en positiu.

Diu que este decret recull àmpliament les reivindicacions històriques de la plataforma.
Manifestos dubtes supose que tenen a veure amb este període d'aplicació, estos períodes de canvi, que no reflectixen la reducció en les llistes d'espere al ritme que elles hagueren desitjat i els donen un vot de confiança.
Entenen que tot canvi de sistema requerix d'un període d'adaptació i de consolidació en els recursos i en els procediments.
I, si elles donen el vot de confiança, no sóc jo.
.
.
, el meu grup parlamentari no és ningú per no donar-lo.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Jiménez.

Gràcies per adequar-se exactament al temps.

I ara té la paraula la representant de.
.
.
¡Ai!
, perdó.
Sí, és de veres.
El representant del Grup Popular, senyor Zaplana.
Endavant.

El senyor Zaplana López:

Muchas gracias, señora presidenta.

Muchas gracias, señora vicepresidenta, por la explicación.

Mire, yo me he quedado un poco insatisfecho.
Me ha faltado un poco de autocrítica, aunque sea para echarle la culpa a otro -se lo digo en broma, pero usted me entiende-.
En fin, hay falta de autocrítica ahí.

Las gráficas son muy sugerentes y son muy sufridas porque, bueno, ahí tenemos parámetros que suben, que bajan, que usted pone… ¿Este es el informe que presentó al pleno del Consell el pasado día 23, el informe?
A mí me gustaría tener el informe que usted presentó, si tuviera posibilidad; si lo tengo que pedir por registros…, pero, aprovechando que está usted aquí, si tuviera acceso a ese informe, me gustaría tenerlo, igual que a los gráficos, para poder valorar exactamente los datos.
Porque los datos no son exactamente los datos que tiene el Imserso.

Las tablas del Imserso, mes a mes, con toda la información que emite su conselleria y que va mandando a la plataforma nacional, dicen otras cosas.
Dicen que de julio de 2015 a mayo de 2017 no hay los veintiocho mil más en el sistema que usted dice; dice que hay 13.
233.
Con respecto a la lista de espera, que en julio eran 2.
447, dice que a mayo de 2017 hay 18.
604 personas en lista de espera.

Con lo cual, o los parámetros que usted utiliza no son los mismos que los que utiliza el ministerio o los del ministerio están mal o los que usted dice no están bien o hay un mezclote de datos aquí que, cuando me interesa, utilizo uno o, cuando no me interesa, utilizo otro, que es un poco la sensación que yo tengo porque, con tanto dato, al final, veo gráficas y veo subir y bajar, pero no lo llego a comprender.

Mire, en segunda fase, plantear el tema de los ayuntamientos.
Porque, mire, usted dice que en septiembre… En el mes de mayo usted delegó las competencias en los ayuntamientos de Alicante.
En junio ya no estaban las valoradoras.
Hasta septiembre no empiezan a valorar los ayuntamientos, porque había una fase de organización.
Pero es hasta la ley de acompañamiento donde, en verdad, se incorpora en la modificación de la ley de servicios sociales, a través de la ley de acompañamiento -enero-, donde habla y dice: gestión de acuerdo, planificación y coordinación en el sistema de la dependencia.
Y ya se incorpora a la ley la obligación de los ayuntamientos de hacer esto.

Pero, mire, mi duda es que, además, en la misma ley, en un párrafo posterior, habla de que, para el cumplimiento de esos fines, en materia de servicios sociales, la administración de La Generalitat creará un plan de financiación concertado con los ayuntamientos.
Yo no sé si el plan de financiación concertado es la línea de subvenciones que usted ha aplicado o no, pero concertado entiendo que es compartido, no unipersonal por parte de la administración.
Porque, mire, nos encontramos casos como este: Llíria, 19 de junio de 2017, aportación inicial de La Generalitat, 358.
560; recibido, cero.
19 de junio, no habían recibido un euro.

Seis meses de valoración de la dependencia.
Los contratos, si se han hecho, se han hecho con dinero que se han restado los ayuntamientos de hacer otros servicios a los ciudadanos, y generan un conflicto y un problema porque se prioriza sobre cosas que ahora hemos decidido que hicieran.

Pero, miren, colapso en las ayudas a dependientes, Ayuntamiento de San Vicente del Raspeig -lo conozco bien-.
La aportación de la conselleria de igualdad, que dirige Mónica Oltra, solo ha permitido al ayuntamiento contratar a una persona durante un período de seis meses.
Esto es lo que está pasando en San Vicente.
En Alicante, los servicios sociales, al borde del colapso.

Y, mire, y termino, presidenta.
Pero quería hacer hincapié en este tema que, luego, en mi segunda intervención lo incorporaré con el nuevo decreto que usted ha aprobado.
Pero, mire, esto es un informe de los servicios sociales de Alcoy, de Alcoy -no es mío, es de Alcoy-.
Dice:

Â«Por motivo de organización, este servicio comenzó a realizar las valoraciones en el mes de noviembre de 2016 -noviembre-, siendo un total de 74 las realizadas a fecha de hoy.
Los expedientes grabados en la aplicación informática, pendientes de valoración, ascienden a 115.

Â»Además, nos consta que existen expedientes pendientes de valoración por diversos motivos: caducidad, grado, revisión…, que no podemos cuantificar porque los datos los gestiona directamente la conselleria y no nos los facilita.

Â»Desde mayo, y siguiendo las recomendaciones de la conselleria, con el fin de evitar duplicar el trabajo de la tramitación, se decide enviar las solicitudes sin el informe social de entorno…

La senyora presidenta:

Senyor Zaplana…

El senyor Zaplana López:

…-termino-, documento preceptivo en la solicitud.
Así, pues, en la misma visita domiciliaria se realiza el acto de valoración y la emisión del informe social -y termino con esto, de verdad-.

Â»El número de solicitudes remitidas desde mayo de 2016, sin informe social y sin valoración, asciende a 297 -o sea, esto es lo habitual-.
Dichas solicitudes constan en nuestro registro informático, pero no constan para la conselleria, porque no han sido aún grabadas en la aplicación informática ADA.
Por lo tanto, no se puede trabajar sobre ellas, aunque sí generan un trabajo en el servicio.
Â»

Este es, en realidad, en realidad, hoy, el modelo.
No eso, esto es el modelo en Alicante y en el resto de la comunidad, evidentemente.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Els demane, per favor, que s'ajusten al temps perquè, en este cas, se n'ha passat més d'un minut, la qual cosa genera un greuge respecte als seus companys.

Així que passem ara a la representant del Grup Parlamentari Compromís, per un màxim de quatre minuts.
Endavant.

La senyora Álvaro Cerezo:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

I, senyora Oltra, benvinguda de nou a esta, sa casa.
I gràcies per demanar esta compareixença per tal de donar compte de la seua gestió d'un tema tan important com és la dependència.

Solem escoltar sempre -hui no hem fet, però no és estrany escoltar-ho, no?
-, per paraules de l'oposició, les següents paraules: gestió, gestió, gestió.
I, afortunadament, observem i prenem nota que ara, i amb vosté al front, per fi s'està fent gestió, gestió que abans no existia o no era l'escaient per als interessos dels valencians i valencianes.

Reducció del temps en la percepció de la dependència.
Com vosté ha dit, passar dels dos i tres mesos de retard -i vosté en eixa data crec que ha sigut massa benvolent, cosa que l'oposició no ho és en vosté-, passar d'eixos dos, tres mesos, a mes vençut és gestió.

Revisar les minoracions que feia el PP i tornar als màxims previstos per la legislació estatal vigent és gestió, senyora Oltra.

Suprimir el copagament dels centres és justícia social i és gestió.

Carregar-se l'ajornament de la retroactivitat és rescatar persones i és gestió.

Arribar a una mitjana de 1.
251 prestacions resoltes al mes és tot un esforç, un encert i és gestió.

I en la comparativa de tot açò qui queda molt malament són aquells que s'atreveixen a reclamar, dia sí i dia també, allò que foren incapaços de fer en vint anys de desgovern i que, damunt, avui vénen ací dient no sé què de l'autocrítica.
¡Mare de Déu, senyor, si vos ho haveu de fer mirar!

I tot això amb un infrafinançament que ací també, en dependència, és notori per vergonyós.
Si ens falten recursos milionaris i no hem pogut avançar més encara en l'agilització d'eixa llista d'espera que a vosté li varen deixar en herència, caldrà seguir reclamant eixe tracte just, més enllà d'estes Corts, com em consta que vosté ho fa.
I això també és gestió.
Gestió en la defensa dels interessos valencians; gestió que altres mai feren, no fóra cosa que des de Gènova, 13, els caiguera alguna garrotada i perillara alguna cadira.
Afortunadament, a Compromís tenim les mans lliures i el cul molt àgil si cal alçar-se de la cadira per reclamar el que toca.

I de tota la seua gestió, gestió en majúscules, per si algú encara continua tenint dubtes, de tota eixa gestió em fa sentir especial orgull allò que vosté ha comentat, el Decret 62/2017, del 13 de juny, on plasmem la municipalització de la dependència i, per tant, la millora evident en la llista d'espera, l'adequació de les prestacions a les necessitats dels usuaris, l'agilització dels temps, la unificació de criteris, el traspàs entre les comunitats autònomes i el reforç dels serveis socials municipals i totes les altres mesures que vosté ha esmentat i que li han valgut un merescut i històric reconeixement, tant per part de la plataforma de dependència com l'informe de l'observatori i el descens en les queixes.

Gestió, senyories.
Això és gestió, gestió que abans no estava.

Però servisca també esta compareixença per a esclarir alguns dubtes que encara existeixen -els acabem d'escoltar- i que s'han vist reflectits en la memòria del síndic del mes d'abril -insistisc, abril, abans de l'aprovació del Decret 62/2017.

Crec que pot estar vosté orgullosa i pagada, senyora Oltra, d'haver atés, de forma tan taxant, ràpida i eficaç, la queixa de la sindicatura, reduint la llista d'espera, ficant el seu esforç, ací i en les comissions bilaterals, per unificar criteris en Madrid, per reforçar els ajuntaments en personal i en finançament.
De fet, la mateixa sindicatura en el seu informe ja la felicità per l'eliminació del copagament, per les millores en la figura del cuidador -aprovades, com vosté diu, en llei d'acompanyament- i per la reducció de llistes d'espera, que vosté ja ha avançat.
I això és una cosa que mai havia passat al govern valencià, quan les queixes de la sindicatura, les llistes d'espera i, fins i tot, les sentències es quedaven en un calaix a l'espera de mejores tiempos; i els millors temps ja estan ací.

Gestió, gestió i gestió.
Això és el que ha fet la senyora Oltra.

Ara, sens dubte, les queixes -totes, les de la sindicatura també- s'atenen, tot i que sembla que a la resta de grups parlamentaris, doncs, això no els queda massa clar.

Per la nostra banda, cap, cap ni un dubte.
Solament un parell de preguntes.
¿Van vostés a demanar al ministeri el pagament de la teleassistència que Montoro ens va retirar?
I, segona pregunta, ¿com es troba, actualment, el finançament del 50% al qual es va comprometre l'estat espanyol en la memòria econòmica de la llei de la dependència i que en estos moments no arriba ni al 15% de tota la despesa, com vosté ha dit?

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyora Álvaro.

Té ara la paraula la portaveu del Partit Socialista, per un màxim de quatre minuts.
Endavant, senyora Andrés.

La senyora Andrés Sanchis:

Gràcies, presidenta.

Benvinguda, senyora vicepresidenta.

Yo pienso que los datos están ahí, es evidente que se está haciendo una buena gestión con mucho esfuerzo.
Y ese esfuerzo empieza por esa voluntad política de incorporar más presupuesto en los presupuestos que se aprueban anualmente por parte de La Generalitat.
Yo creo que eso es una evidencia.
Además, esos créditos son ampliables, y prueba de ello es que ya vimos como el año 2016 se ampliaron en cerca de veinte millones el presupuesto para la dependencia.

Y lógicamente eso quiere decir que el rumbo que está tomando en este momento el Consell, y en concreto su conselleria, es completamente distinto al anterior.
Veníamos de una etapa muy complicada y muy difícil para las personas que tenían un dependiente, para las familias que tuvieran un dependiente en su casa.
No podemos olvidar el real decreto ley del 2012, donde se introdujeron los verdaderos recortes.

Fue un hachazo muy importante para las personas dependientes, con una nueva estructura de grados, incompatibilidades en las prestaciones y servicios, disminución de la intensidad de la protección, la eliminación de la seguridad social de las cuidadoras no profesionales, y digo cuidadoras porque en su mayoría es así, y todavía es una asignatura pendiente que ojalá en algún momento tengamos suficiente mayoría en el parlamento para poder resolver esa injusticia que se hizo en el año 2012.
Y por supuesto todo el tema del copago.

Yo de los datos que se han citado aquí quisiera recordar algo muy importante, y es que todas estas medidas que después se trasladaron a la comunidad autónoma mediante una orden, la del año 2012, repercutió en 45.
461 personas dependientes.
De estas personas, el 75% tenían rentas inferiores a 9.
500 euros al año.
Estábamos hablando de personas humildes.

No eran gente rica, que podía pagarse la diferencia de esa prestación del servicio mediante un cuidador o una residencia, con los ingresos que tuviera la familia, sino que estábamos hablando de personas humildes que necesitaban sí o sí ese recurso para tener la atención que necesitaban y poder llevar una vida digna.

Yo creo que eso es algo que no podemos olvidar, porque se realizó a conciencia de que eso ocurría.
La conselleria sabía que esa era la situación de muchas personas.
Y ahora estamos aquí perdiéndonos en datos.
Yo lo único que le digo, señora vicepresidenta, es: se compara muchas veces a Castilla y León, porque es una comunidad autónoma en la que efectivamente en función del número de habitantes que tiene, que tiene aproximadamente la mitad que nosotros, tiene 85.
000 prestaciones.

Pero yo le digo, señora vicepresidenta: ¿por qué en los datos del ministerio en la ayuda a domicilio Castilla y León tiene 22.
000 y a nosotros nos aparece cero?
Eso está mal.
Nosotros tenemos ayuda a domicilio, se está haciendo desde todos los ayuntamientos.
Lo que pasa es que nuestro sistema de prestación es diferente al que tienen en Castilla y León.

De alguna manera se tendrá que corregir eso, porque eso también altera nuestros porcentajes y altera nuestro nivel de cumplimiento con la ley de la dependencia.
Me sorprende que Castilla y León tenga como cuidadores del entorno familiar 23.
000 personas, y tienen la mitad de población que nosotros.
Y a nosotros aquí hay algún partido político, al Consell que se le critica porque dice que el número de cuidadores familiares son muy elevados.

Pues no, son los necesarios.
Hay 30.
000, pero con cinco millones de habitantes.
Entonces, creo que de alguna manera también habrá que revisar estos datos que maneja el ministerio, porque la Comunidad Valenciana está claro, y ahí está el observatorio que está diciendo que estamos avanzando como una de las primeras.

Además, también es importante tener en cuenta que el gasto medio que se hace por dependiente en la comunidad, que son 7.
600 euros está por encima de la media de España, que son 6.
800, casi mil euros más.
O sea, nuestros dependientes están mejor cuidados que en otras comunidades autónomas.
Y eso también es importante, porque lo que no sabemos lo que paga por una prestación vinculada al servicio, por ejemplo, en Castilla y León, que nada más y nada menos que en 24.
000.

Entonces, yo creo que nos podemos felicitar.
Creo que ustedes se merecen tener ese respaldo.
Para continuar adelante desde luego queda muchísimo por hacer, porque había mucho pendiente también por hacer.
Y pienso que en materia de dependencia su conselleria tiene un notable alto.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Moltíssimes gràcies, senyora Andrés.

Té la paraula ara la senyora vicepresidenta, per un temps il·limitat.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Moltes gràcies.

A vore que m'aclarixca jo ací en tant de paper, crec que sí.
Gràcies als cinc grups per la seua intervenció.
Vaig a intentar aclarir una per una un poc les qüestions que s'han plantejat.
Començaré pel final.

Efectivament, tenim un problema de discrepància en les xifres amb el ministeri, que és un problema que tenen en general totes les comunitats autònomes.
Nosaltres estem intentant solucionar-ho.
També és una qüestió que plantejava la diputada de Ciudadanos.
I és que per a començar no ens comptabilitzen el SAAD, i és una qüestió que estem reivindicant.

De fet, tenim un problema d'incompatibilitat del sistema SISAAD, que és la plataforma informàtica, digam, del ministeri amb la plataforma de La Generalitat.
I, per tant, ja en març la directora els va enviar una carta al ministeri posant de relleu estos problemes, i el ministeri diu que el que s'ha de millorar és el punto de interoperabilidad i que estan treballant perquè estes xifres coincidixquen més.

També els he d'anunciar que en este moment, el 22 de juny, ha segut possible que el SISAAD reconega uns 1.
000 PIA per empitjorament de grau, que abans tampoc se reconeixien.
Vull dir, és una qüestió més tècnica que altra cosa, però ens impedix moltes voltes que les nostres dades se bolquen en les dades del ministeri.
I això és el que dóna la discrepància de xifres per les quals vostés pregunten i critiquen.

Però que en este moment està en 2.
034 persones de desfasament, i en este moment qualsevol que en estes 1.
000 persones que ja s'han incorporat al SISAAD serà la mitat.
La discrepància serà la mitat perquè a final de mes, quan publique les dades el ministeri, estos 1.
000 ja apareixeran i s'està millorant este tipus d'interoperabilitat.

En qualsevol cas, les causes són que l'Imserso no accepta les resolucions PIA inicial que han tingut una variació de grau prèvia, o no les acceptava -ara, el 22 de juny ja açò s'ha solucionat-; que tenen un grau de dependència reconegut, però que ha pogut empitjorar la seua situació.
I aleshores, no se reconeixen eixos canvis.

No accepta les resolucions PIA de prestació vinculada als serveis d'ajuda a domicili, quan la persona beneficiària encara no ha aportat el contracte corresponent per a cobrar la prestació.
I això també moltes voltes du un desfasament de mesos.
I també n'hi ha un nombre reduït de rebutjos per motius tècnics diversos.
Bé, són estes coses de la màgia de la informàtica.

En qualsevol cas, com dic, en març es va enviar una carta, 1.
000 d'estos expedients ja s'han solucionat i s'han bolcat al SISAAD, i esperem que el tema de l'ajuda a domicili també se vaja incorporant i se vaja rectificant per part del ministeri.

No obstant això, com també el senyor Zaplana demanava les dades, jo com sempre vinc en les dades certificades pel subdirector dels mesos.
.
.
-subdirector, que és un funcionari de La Generalitat- dels mesos de juny, maig, abril, els que vullguen tindre, que òbviament jo me manege en estes dades, en les que certifiquen els funcionaris de la nostra casa, de La Generalitat.
¿Per què?
Perquè la resta és fer cambalaches en els números, que és el que se feia en temps antics.
I jo me base en el que els funcionaris passen, que fins i tot estem intentant millorar el sistema informàtic.

Perquè ahí, per exemple, la seguretat social té un sistema estupend.
Això tanca a les set de la vesprada i fa una foto fixa.
I a l'endemà comença sobre eixa foto fixa.
Nosaltres, això no ho tenim.
Els funcionaris ho han de fer a mà.
Totes les nits han d'apuntar les xifres i traslladar-les a l'endemà, que és una cosa que en la Direcció General de Tecnologies de la Informació estem intentant corregir.
Perquè també el sistema informàtic que tenim no correspon precisament a este segle.

En qualsevol cas, els certificats dels funcionaris de les xifres que jo els he donat ací les tenen ací per si volen consultar-les.
I això és el que vosté plantejava també del SAAD, que ara van a estar reconeguts estos 1.
000 expedients.

El que plantejava la representant del Grup Compromís, la senyora Álvaro, jo cada volta que n'hi ha consell territorial -n'hi ha poques voltes però enguany ja hem pogut reunir-mos dos voltes, després de quasi un any sense reunir-nos- jo plantege, i altres comunitats autònomes també, la qüestió del finançament de la dependència.

Se'ns ha assegurat que abans de les vacances, pel mes de juliol, n'hi haurà un consell territorial monogràfic per a parlar de dependència i, en concret, del sistema de finançament de dependència.
Perquè és un clamor entre les comunitats autònomes, entre totes, perquè cap aplega al 50%, encara que n'hi ha algunes que estan millor que altres, i nosaltres com sempre al furgó de cua.

Però, en qualsevol cas, no patixca que jo cada volta que vaig els dic que la memòria econòmica de la llei ha de ser el 50% i jo ho faig palés, igual que altres comunitats, amb les quals coincidim en esta espècie d'exercici que fem com Cató en el senat romà.

Me plantejava també el Grup Ciudadanos algunes qüestions.
Jo no sé si l'he entés bé quant als seus dubtes.
Crec que les discrepàncies amb l'administració general de l'estat ja li les he explicat.
Me parlava vosté de terminis i de límits.
Llavors, no sé molt bé el que vosté m'ha volgut preguntar.
Però jo supose, supose, que vosté m'ha volgut dir si no n'hi ha un límit per a contestar a una persona que sol·licita la dependència.
Val, val.

Doncs, sí, clar, que n'hi ha, la Llei 39/2006, d'autonomia personal i atenció a les persones en situació de dependència.
¿Què diu eixa llei?
Que una sol·licitud s'ha de resoldre en sis mesos.
Això és el que diu la llei.
Que una sol·licitud de dependència s'ha de resoldre en sis mesos.
¿Això se complix?
No, no.
No, no.
I este govern tampoc ho està complint encara.

Quan jo dic que acabarem en les llistes d'espera a final del 2018, l'objectiu que jo vaig marcar en esta comissió va ser estar resolent en termini a final del 2018.
Este és l'objectiu revolucionari i radical que jo me vaig plantejar en la gestió de les persones en situació de dependència, complir la llei.
Molt radical açò.
Complir la llei, que no se s'ha complit des de.
.
.
, en esta comunitat no s'ha complit mai des de la seua promulgació.

¿Quina és la diferència?
Que en este moment estem resolent expedients de febrer de 2016.
¿Això està en termini?
No.
Estem en un any i mig.
Tenim un any de retard.
Però quan jo vaig entrar estàvem resolent expedients del 2010 i del 2009.
És a dir, igualment no estem en termini.

Per això mos poden dir: Â«Vostés tampoc estan en termini, igual que els del govern del PP no estan en termini.
Â» La diferència és que hem avançat quatre, cinc anys, en només.
.
.
en no arriba a vint-i-quatres mesos, no arriba a dos anys.
Hem avançat cinc anys.
I els expedients urgents estan resolent-se ja del 2017.
És a dir, els expedients urgents ja s'estan resolent en termini de la llei.
Són diferències substancials, ¿eh?
.

I la idea és eixa: a final del 2018 estar resolent en termini totes les sol·licituds, que és al que la gent té dret, i és per això que la gent se queixa al síndic.
La gent se queixa en raó.
Si ningú li la nega.
Però ací tenim problemes afegits damunt, perquè mosatros estem fent tot açò en el mateix personal que teníem.
És més, hem hagut de canviar personal que estava i que tenia experiència, perquè era una cessió il·legal de treballadors, incorporant gent nova.

Tenim una gran mobilitat de la plantilla.
Este és un altre problema que ens trobem en La Generalitat.
I és que, quan la gent s'incorpora, i més a un servei com este que és molt exigent, i troben una plaça millor, se'n van.

Aleshores, tenim una mobilitat molt gran, la qual cosa també dificulta.
Els picos que vostés han vist en una de les gràfiques que anaven baixant es deu moltes voltes a això, que de repent tens huit baixes en el servei, i huit baixes en quaranta persones que estan resolent dependència me baixa els expedients un 25%.

I tenim una taxa de reposició que no mos permet contractar més personal.
Perquè ¿açò com s'arreglaria?
Modificant capítol I i posant a més funcionaris en la conselleria.
Esta conselleria, funció pública ha calculat que necessita vora 600 persones per a funcionar bé, sobre les que té.

Jo puc substituir una persona en una residència, perquè és personal d'atenció directa.
Falla hui i demà el substituïxc.
Però no puc fer-ho en personal administratiu, perquè no se considera atenció directa.
I això és un desastre.
¿Per què?
Perquè una persona acabe en una residència o en un centre de dia, ha d'haver una persona administrativa que abans ha d'haver fet esta tasca; burocràtica, si volen.
Però s'ha de fer esta tasca.
Si no, no podem atendre les persones.
Per tant, són tan necessàries com la persona que està al peu del llit, en una residència atenent una persona en situació de dependència.

Però jo tinc ara mateixa huit baixes en el servici, doncs és el mes que baixa el pico i n'hi ha menys expedients resolts.
I el senyor Montoro manté estes taxes de reposició que per a la nostra administració autonòmica a més, que ja de per si és la comunitat que menys funcionaris té per habitant de tota Espanya, doncs imagine's.
.
.
En una plantilla, a més, molt envellida, on les baixes també s'incrementen.

Jo tinc un servei de contractació de tres persones i tinc dos de baixa.
Em queda una que ha d'atendre-ho tot, els concursos, les contractacions, les adjudicacions.
Així, en estes condiciones estem treballant.
En estes condicions precàries és com estem treballant i estem traent la faena endavant, perquè hem millorat l'organització, hem millorat el mètode i hem millorat, per descomptat, la normativa, que és al que vaig ara.

Per tant, ¿si atenem les queixes del síndic?
Clar que les atenem, les atenem totes.
Tenim obligació legal, a més, d'atendre-les.
Hem baixat, com els he dit, hem baixat a la meitat.
Seguixen sent el gruix, com es plantejava des del Grup Podemos.

És de veres que la major part de queixes a La Generalitat seguixen sent per temes de dependència.
Però també perquè són els temes que més angoixen a les persones.
És que quan una persona té a un familiar que és dependent, doncs això genera molta angoixa en una família.
¿Val?
Per això n'hi ha més queixes.
Però han baixat a la meitat.
Això també s'ha de tindre en compte.

Per tant, tenim estos problemes d'incompliment de terminis, que esperem que, quan el decret es desplegue del tot, perquè és del 19 de maig, com dic, és molt recent, doncs anirà més àgil.

Vosté em preguntava també per les persones que han mort i què estem fent ahí.
Val.
Abans les persones es morien i ¡au!
¿Val?
I ja, doncs, ja t'apanyaràs.
¿Ara què estem fent?
Doncs el que estem fent és, d'ofici, dirigir-mos a totes les persones.
.
.
El que hem fet des de fa tres mesos, quadrem les dades del registre civil amb les dades de la nostra conselleria.
De manera que quan nosaltres detectem que hi ha hagut una mort en espera, directament als hereus se'ls envia una carta.
Se'ls demana perdó, perquè és obvi que l'administració ha actuat malament i se'ls dóna la.
.
.
, no sols se'ls dóna la possibilitat, sinó que s'ajunta el recurs que només han de firmar.

Eixe és el model de carta, van diversos models depenent de la situació.
Se'ls adjunta la carta, se'ls demana disculpes i se'ls diu.
.
.
Primer, se'ls dóna el condol, òbviament, se'ls demana disculpes i s'adjunta el recurs.
¿Val?
De manera que només han d'omplir les dades, firmar i no gastar-se diners ni en advocats, ni en res.
Se'ls diu la documentació que han d'adjuntar i amb açò directament se tramita.

Paral·lelament, per si la carta no arriba o se despisten o el que siga, iniciem el procediment d'ofici.
Les responsabilitats patrimonials en este moment les estem iniciant d'ofici, a banda d'enviar la carta i informar-los del dret que tenen, perquè ja, encara que no reòmpliguen el recurs, directament la conselleria ho faça.

No només estan estos casos que vosté ha nomenat, que òbviament són els més sagnants.
També estan els altres que són les persones afectades pel copagament, que el Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana va declarar il·legal, que estem parlant de 12.
523 persones.

Tenim un altre model de carta que també hem dirigit a les persones.
Els hem demanat perdó pel copagament confiscatori que estes persones imposaren a les persones dependents.
Jo firme demanant-los perdó i, per tant, se fa el mateix.
S'envia la carta, s'adjunta el recurs.
.
.
Aquí no podem iniciar d'ofici.
¿Per què?
Perquè no sabem quina és la quantia del copagament.

Sí en les minoracions de les prestacions, perquè eixes sí que les tenim nosaltres centralitzades, on hi ha un altre model de carta on fem exactament el mateix.
Ahí sí que nosaltres podem calcular-ho, però no en el copagament que es va pagar als centres.
Perquè el copagament es pagava directament al centre.
I va haver centres que no van voler cobrar-lo perquè sabien que hi havia gent que no podia pagar-lo.
Van haver centres que van compensar els propis ajuntaments.
Per exemple, l'Ajuntament de Quart de Poblet i altres ajuntaments compensaven el copagament i, per tant, pagaven directament al centre.
I aleshores, nosaltres no sabem la quantia i no podem tornar una quantia que desconeixem.
Aleshores, sí que necessitem que la gent reclame.
¿Val?

En estos últims mesos s'han presentat prop de 3.
500 sol·licituds de responsabilitat patrimonial.
¿val?
Tramitació i resolució de la qual també requerix més personal.
Encara que hem posat en marxa.
.
.
, abans estos recursos se contestaven artesanalment, com fem els advocats, i ara se fa en una qüestió -la senyora San Segundo sap del que parle- mecanitzada, perquè, al cap i a la fi, els fonaments de dret són iguals per a tots i el que canvia és la quantia.

Però, en qualsevol cas, també per a això necessitem més personal.
Perquè arribarà un moment, quan totes estes cartes la gent ens vinga amb els recursos, doncs allò es col·lapsarà perquè tenim quatre tècnics.
Hem demanat ara per acumulació de tasques quatre tècnics per a poder fer front a açò també.
Tot açò també per a evitar les prescripcions, com vosté comprendrà, com -insistisc- insuficiència de personal, que ja els ho he contat.
.
.

I vaig al que plantejava també el senyor Zaplana.
Lamento que usted esté insatisfecho a pesar de lo sugerente de mis gráficas.
¡Cómo me gustaría satisfacerlo!
Però, en qualsevol cas, vosté fa referència.
.
.
I ja que estem buscant la satisfacció, l'informe que m'acaba de demanar -com veu som resolutius, quan ara vullga l'arreplega- no ha de vore amb dependència -però que veja que jo intente satisfer-lo-, no ha de vore amb dependència, és l'informe dels nous serveis socials, la remodelació dels serveis socials.

Col·lateralment sí que ha de vore, òbviament, amb.
.
.
Però, digam, és de tot el sistema.
Va ser un objectiu del seminari de Sagunt.
Aleshores el que tindrà.
.
.
, els primers dos fulls són l'informe al Consell i l'altre és ja pròpiament l'informe del nou model de serveis socials.
Però no és estrictament de dependència, però ahí el té i així vosté s'estalvia fer la pregunta i jo m'estalvie també contestar-li.
¿Val?

Quan vosté diu, els números del ministeri.
Els números del ministeri ja ho he explicat el que passa.
N'hi ha un desfasament ahí.
Però vosté dia: Â«Llista d'espera, el ministeri diu que n'hi ha 18.
000.
Â» I jo li estic dient que n'hi ha 29.
000.
És a dir, que si jo estiguera fent una.
.
.
(Veus) Sí, per favor.
(Tussen i inoïble) És per no fer-lo alçar al diputat.
(Veus) ¿Ah!
¿Tots els grups?
¡Ah!
, doncs bé, perfecte.
Molt bé.
¡Ah!
, doncs molt bé, així matem cinc pardals d'un tir.

Doncs si jo volguera fer alguna qüestió de vore quin número em convé més.
.
.
Perquè vosté diu: Â«Usted juega con los números que más le convienen.
Â» No.
Si vosté em diu: Â«El ministeri diu que té una llista d'espera de 18.
000Â» i jo li dic que la tinc de 29.
000.
Si jo volguera jugar als números que més me convenen, agarraria per a això el del ministeri, ¿no?
De 46.
000 a 18.
000 hauria millorat molt més.
Però no és això.
És que no es tracta d'això, senyor Zaplana.
A mi això no em trobarà fent-ho mai.
I jo sempre utilitze les mateixes xifres, que són les que certifiquen els funcionaris.
I si la llista d'espera és de 29.
000 i el ministeri diu que són 18.
000, jo li dic que són 29.
000.
Per molt que em convinga a mi políticament per a traure ací pit dir la xifra que més baixa és en este cas.
¿Val?

Aleshores, ¿de què em serviria si la llista d'espera és de 29.
000 i jo ho sé?
¿De què em serviria agafar la xifra més baixa si jo sé el que n'hi ha, que és el que certifiquen els funcionaris?
És més, n'hi ha un desfasament, del que vosté també parlava, els registrats i els no registrats.
Sempre n'hi ha un desfasament.
Estem registrant ara abril i estem a juny.
Sempre n'hi ha un desfasament.
¿Val?
A la millor arriba un dia en què també el Prop i el registre tenen personal suficient i estem registrant al dia.

Allò dels ajuntaments que vosté em planteja.
Vostés saben perfectament.
.
.
, jo vaig vindre ací a explicar que la normativa que anava a donar-li empaque a açò era, per un costat, la llei de mesures, que vingué després, i el decret que s'ha aprovat enguany.
¿Val?
¿Com ho férem al principi?
A través de les línies nominatives, les línies nominatives, que és el nostre pla concertat.
Eixe és el nostre pla concertat.
I li assegure que està prou més concertat que el pla concertat que ve de l'estat ací, que està en 2,7 milions congelat.
I ahí no hay tu tia.

Encara que nosaltres hàgem passat de 24,9 milions a 52 milions, el ministeri ens seguix donant 2,7.
Això no ha variat.
I 2,7 respecte a 24, no és el mateix que 2,7 respecte a 52.
Y ahí no hi ha pacto que valga.
Ahí son lentejas.
Tu vas allí, et donen la llista i dius: Â«¡Home!
, 2,7.
Diu: Â«¿Puede ser un poco más?
Â» Â«NoÂ» Val.
Doncs ja està.
¿Val?
Si no és com funciona.
Aquí.
.
.
No, no, no.
Perquè nosaltres, els ajuntaments.
.
.
No, no.
Disculpe.
Es que vosté les línies nominatives jo el convide que se les mire.
La línia nominativa depén d'un ajuntament si té agent d'igualtat o no quan un ajuntament ho demana.
Depén d'un ajuntament si no vol, per exemple, una línia d'oficina d'atenció a immigrants.
I tot això s'ha negociat.
N'hi hauran ajuntaments que no han volgut.
Doncs no tenen la línia nominativa.
¿Val?
N'hi ha un marge d'acord amb els ajuntaments molt major.

En qualsevol cas, vosté ha descrit un panorama de l'Ajuntament d'Alcoi, que, efectivament, això és així.
Però vosté estava llegint 2016, ¿eh?
Estem al 2017.
(Se sent una veu que diu: Â«2017.
9 de marzo de 2017.
Â») Clar.
Respecte de tota una evolució de 2016.
(Veus) Sí, sí.
Les xifres que ha llegit.
.
.
(Veus) És de març de 2017, de tota una evolució del 2016.
(Se sent una veu que diu: Â«Está pasando ahora desde mayo.
Desde mayo y siguiendo las recomendaciones de la conselleria.
Desde mayo.
Â») Clar, clar.
(Se sent una veu que diu: Â«Esto es de la semana pasada.
Â»)

La senyora presidenta:

De tota manera, per favor, li pregue que la intervenció la faça en el segon torn de paraula, perquè si no s'establix una conversa i no ho contempla el reglament.
Gràcies.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Anem a vore.
Això és el que s'intenta arreglar i el que se va a arreglar amb el decret de dependència.
¿Per què?
El problema de la gravació que planteja l'escrit que vosté llig és que en este moment la DGTIC està treballant en què els municipis puguen gravar, ¿val?
, que és el que li explicava adés també a la representant de Ciudadanos, perquè l'expedient no vaja peregrinant d'una institució a una altra, ralentitzant el termini.

¿Què diu el decret, que vosté també m'ho preguntava?
¿Què havíem millorat en el decret?
El decret és, escolte, la sol·licitud entra preferentment en l'ajuntament.
¿Val?
Poden presentar-la òbviament en qualsevol mecanisme que diu la llei de procediment administratiu, però ja se'ls diu a la gent: Â«Escolte, si la presenten en l'ajuntament anirà més ràpid, en l'ajuntament on la persona usuària està empadronada.
Â» ¿Val?
Molt bé.
El sol·licitant està empadronat ací, en Catamarruc, doncs aquí presentem l'expedient.
Ho reben els serveis socials generals.
Completen tota la documentació.
Li demanen a la persona tota la documentació que ha de presentar i la completen i completen l'expedient.
I si s'ha de reparar, se repara en l'ajuntament.
No va a serveis centrals perquè des d'allí se repare.

Una vegada completada tota la documentació, se fa l'informe social d'entorn, que això ha de vore amb el relat que vosté també ha fet ahí.
Se fa l'informe social d'entorn.
Una vegada fet l'informe social d'entorn, se passa l'instrument de valoració depenent de si és adult o l'EVE si és un xiquet.
Quan s'ha passat l'instrument de valoració ahí ja tenim dos coses: l'instrument passat, una proposta, tenim l'informe social d'entorn i la petició de recurs que fa la persona sol·licitant.
Potser una petició de residència o una persona cuidadora de l'entorn familiar, el que haja demanat.

Si el que ha demanat eixa persona és compatible amb l'informe social d'entorn.
.
.
Per exemple -i vinc a la polèmica que vosté també plantejava del recurs que ha anunciat Aerte o el que plantejava també la senyora Andrés respecte dels cuidadors no professionals, que se'ns critica pel tema dels cuidadors no professionals-, imagine que una persona demana un cuidador, una persona cuidadora en l'entorn familiar.
Però va els serveis socials, veuen l'entorn i diuen: Â«Aquí, este entorn no va a cuidar a esta personaÂ» per les raons que siguen.
Van a agarrar els diners i la persona va a estar ahí en un racó i no li va fer cas ningú i això no pot ser.
Aleshores, n'hi ha una incompatibilitat entre el que diu l'informe social d'entorn i el que diu la petició de la persona sol·licitant.

En eixe cas passarà a la comissió tècnica de valoració, que és multidisciplinar, que és la que decidix, després d'haver passat per la direcció general que farà una proposta, haver-li donat tràmit d'audiència, en fi, tot això.
Finalment, passarà a la comissió de valoració.
Però si no n'hi ha incompatibilitat, si eixa persona ha demanat un assistent personal i és compatible amb la seua situació, directament la direcció general resol.
I eixe és el moment on l'expedient arriba als serveis centrals, de l'ajuntament als serveis centrals directament.

Per tant, tot el primer itinerari se fa en l'ajuntament i en l'ajuntament se gravarà l'expedient per a poder aplicar l'instrument de valoració.
Perquè el problema que n'hi ha ara, que és el que ha llegit el senyor Zaplana, és que fins que no graven els serveis centrals l'expedient, els valoradors no poden aplicar l'instrument de valoració.
I aleshores, la DGTIC que està treballant per a habilitat els permisos i autoritzacions pertinents perquè les treballadores i treballadors dels serveis socials puguen gravar i immediatament aplicar l'instrument de valoració, perquè, si no, no poden aplicar l'instrument de valoració que va per.
.
.
, que està informatitzat.

Eixes són les millores.
Imaginen-se el que guanyen que l'expedient no vaja i torne, perquè encara que siga telemàtic, sempre… I en cada trasllat d'expedient sempre n'hi ha perill que alguna cosa es perda pel camí, algun document no estiga… Arriba ja tot quan està fins i tot valorat.
I el que fa la direcció general és resoldre o, en el cas d'incompatibilitat entre el que ha demanat la persona i el que diu l'informe social d'entorn, doncs aleshores resoldre en més passos, ¿no?
, que això sí que pot tardar aleshores un poc més.

Crec que estes són les mesures més importants, a banda de les compatibilitats que els he dit abans, que un xiquet puga tindre una cuidador en l'entorn familiar i puga tindre teràpies i rehabilitacions i compatibilitzar-lo, que abans no es podia, és important; que l'assistent personal no només siga per a persones que treballen o estudien, etcètera.
N'hi ha unes millores substancials.

Més coses que vostés han plantejat.
Jo crec que amb açò he resolt els seus dubtes, ¿no?
, dels dos.
En qualsevol cas, allò d'Aerte també era un dubte que plantejaven, de quina és la raó… Bé, de quina és la raó… En principi, el recurs encara no ha aplegat, i pel que jo he pogut llegir, el recurs està basat en el tema que el cuidador en l'entorn familiar s'hagen rebaixat els requisits.

No és que s'hagen rebaixat els requisits, el que s'ha fet és ordenar-ho, que abans no estava ordenat.
I el que s'ha dit és: Â«Estos són els requisits.
Â» No és que s'hagen rebaixat, és que el que s'ha posat és ordre.
I dir: escolte, la consanguinitat fins a tal greu, excepcionalment una persona allegada, que això en civil se sap perfectament el que és.
No és una persona que acaba d'arribar d'un altre país (algú tus) i que la poses a treballar i dius que açò és una persona allegada, no es eso.
I aixina t'estalvies el contracte i la tens ahí treballant en negre.

No estem parlant d'això.
Estem parlant doncs el que és típic: en un poble, dos veïnes que tota la vida han viscut juntes, que són amigues des de la infància, que no tenen consanguinitat, que moltes voltes inclús poden viure juntes i ajudar-se mútuament i que això no puga ser tingut en compte igual que si fóra una germana, una cosina germana, doncs no té molt de trellat.

Està pensat per a estes situacions, no per a ser la porta falsa per a estalviar-se el contracte laboral que s'ha de tindre en una persona cuidadora professional.
¿Val?
Que quede molt claret això.
I per això s'ha utilitzat la paraula allegados que, sens dubte, està molt clar en el Codi civil el que vol dir i en la jurisprudència.
I s'ha traduït per persona propera però tenint en compte que este és el concepte jurídic, que no és un concepte jurídic indeterminat perquè la jurisprudència ha dit el que és una persona d'estes característiques.

¿Què amb passa amb el tema de…, el que diu Aerte?
Nosaltres tenim una sentència… Este decret també el que té és que amb tant de recorregut…, perquè este decret havia d'haver-se fet en el 2008 com a molt tard, si la llei és del 2006 doncs en el 2008 havia d'haver tingut un decret d'estes característiques complet, que… Però, bé, mentrestant n'hi ha hagut molta jurisprudència.

I una de les qüestions que es va…, una sentència del Tribunal Suprem, precisament pel Decret 18/2011, que part del que deia eixe decret s'ha normativitzat ara, perquè teníem una norma molt dispersa i era el decret que abans…, és l'únic que n'hi havia i era molt, digam, molt deficient en este sentit.
¿Val?
El que diu el Tribunal Suprem és que una persona, si bé no té una llibertat total de triar en este àmbit, però que sí té possibilitat de triar, i que si li han oferit una plaça pública i eixa plaça pública no la vol, que preferix una altra plaça, pot optar per una prestació vinculada al servei.
I que si li han oferit plaça residencial, però el que vol és que el cuiden en sa casa, pot optar per una prestació de cuidados en el entorno familiar.

I això és el que diu esta sentència, i això és el que hem traslladat directament al decret.
(Soroll de papers) Esta sentència, en el seu moment, Aerte es va felicitar per ella.
¿Per què?
Perquè Aerte, òbviament, legítimament, el que té darrere de tot açò són interessos econòmics.
Ells tenen residències i volen omplir-les.
I em pareix lògic, em pareix molt bé.
¿Val?

Però, clar, en aquell moment va aplaudir esta sentència.
¿Per què?
Perquè a través de la prestació vinculada al servei tenien entrada i cabuda empreses que no eran del sistema d'accessibilitat, que era el model Blasco-Cotino, que va declarar il·legal el TSJ al febrer de 2016.
I, per tant, bé, podien tindre quota de mercat a través de la prestació vinculada al servei que si es donava una assignació directa d'una plaça, ells perdien quota de mercat.
Clar, però la sentència diu el mateix respecte d'una prestació vinculada al servei o una prestació econòmica per a cuidar en l'entorn familiar.
Per tant, el que val per a uns també val per a altres.

I, aleshores, ells fan una defensa de la seua quota de mercat -que jo ho entenc- i dels seus interessos econòmics, legítims, però nosaltres hem de fer una defensa de les persones i del seu dret també a romandre en el seu entorn familiar, si aixina ho decidixen.
Perquè si una persona decidix que està millor en sa casa que en una residència, i més en una societat en què, bé, la família i les relacions familiars continuen sent molt potents, el matalàs familiar -açò no és una Suècia, no és Finlàndia, a l'hora de concebre la família-, bé, doncs açò també s'ha de tenir en compte.

Que jo compartisc amb Aerte la idea que quan més professionalitzat el servei millor, i que si les dones en compte d'estar en casa cuidant als ascendents doncs estan treballant fora de casa doncs millor, sí.
Però al final el suprem diu el que diu i imposar-li a la gent un recurs residencial quan el que volen és estar en sa casa, o imposar-li a una persona que preferix cuidar a sa mare que guanyar el mateix anant-se a treballar fora, doncs també ens ho hem de plantejar.
I tot no es pot fer al ritme que un voldria.

Jo estic d'acord que quan més professionalitzat millor.
I la llei, de fet, planteja els cuidados en el entorno familiar com una cosa subsidiària dels serveis professionals, però també és cert que hem de respectar la voluntat de la gent i la llibertat d'elecció, ¿no?
La llibertat d'elecció aquí también opera.
(Algú tus) I, aleshores, doncs eixa és la raó per la qual el decret ho planteja d'esta manera.

I este és el recurs que se planteja, a més del tema de la concertació social, i és que Aerte no està d'acord que el concert social es faça només amb entitats sense ànim de lucre.
I nosaltres (algú tus) hem decidit que el concert social es faça amb entitats sense ànim de lucre, que són les que poden entrar dintre d'una modalitat excepcional, que a més la Directiva 24/2014, de la Unió Europea, planteja com a una excepcionalitat, quan estem parlant d'entitats sense ànim de lucre.
I en base a això és el que s'ha anunciat, jo no ho he vist, però és el que s'ha anunciat.
(Algú tus)

Bé, jo crec que he contestat a totes les seues qüestions.
Si s'ha quedat alguna cosa en el tinter com n'hi ha una segona ronda doncs m'ho fan saber, però espere poder haver contestat a tot.

Igualment, agraïda per les seues aportacions.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyora vicepresidenta.

¿Algun grup vol fer ús del torn de rèplica?
Senyor Zaplana.
¿Algú més?
Senyora Andrés.

Té la paraula el senyor Zaplana per un màxim de quatre minuts.

El senyor Zaplana López:

Señora Oltra, me ha satisfecho en parte, en parte.

Mire (rient), como la otra vez que vino usted ya me dijo lo del tema de los datos, esto del ministerio y tal, no sé qué, yo pregunté al ministerio cuál era el protocolo que se seguía porque yo entiendo que lo del SAAD no se contempla, y es una faena que no se contemple ahora pero nunca se ha contemplado.
Con lo cual, cuando yo comparo los datos de julio del 2015 con los de ahora, son comparables, no engaño a nadie.
Son comparables porque nunca se han incorporado esos datos.

Pero, mire, me contesta el ministerio que usted firmó con el Imserso el correspondiente convenio de interoperabilidad con fecha de 19 de octubre de 2015, y está publicado en el BOE el 11 de diciembre.
Y que en ese convenio dice que el personal técnico de La Generalitat, el técnico de La Generalitat, introduce los datos de gestión, los meten sus técnicos, los que avalan esos datos.
Y dice aquí que el responsable de la gestión es la Dirección General de Servicios Sociales, que certifica los datos, las altas y las bajas, y que luego le mandan por email para que compruebe esos datos.
Lo valida usted.
¿También me engaña el ministerio aquí, señora Oltra?
No lo sé.
A mí es lo que me dicen y por escrito.

Mire, con respecto al tema de los cuidadores no profesionales, que yo no había hablado en mi primera intervención mucho de eso, pero, bueno, como hablamos de Castilla-León, de que tiene 20.
000 con la población que tiene y nosotros solamente 30.
000.
.
.
Mire, Castilla-León tiene el 21% de los recursos en cuidadores no profesionales y nosotros tenemos el 51,49%; el 21% Castilla-León, el 51,49% nosotros.

¿Y sabe cuál es el problema de los cuidadores no profesionales, señora Oltra?
Que luego redunda en el problema de la financiación; redunda en el problema de financiación porque luego usted se queja de que no viene dinero del estado.

Pero, claro, usted sabe, como yo sé, que es que a más cuidadores no profesionales menos dinero, porque en la financiación de la dependencia se establece un nivel mínimo, porque ya hay una memoria económica -no como cuando se aprobó esta ley, que el señor Zapatero no aprobó como memoria económica, ya hay una memoria económica-, donde dice un nivel mínimo de prestación que se cubra al 50%, no de toda la prestación, del nivel mínimo, y de ese nivel mínimo hay un porcentaje que se rebaja por cada cuidador no profesional que está llevando ese sistema.

Con lo cual, usted lo que está haciendo es que cada vez que incorpora más cuidadores no profesionales en el sistema hace la bola más grande para decir: Â«Espanya ens robaÂ».
De eso es de lo que tiene la pinta, es de lo que tiene la pinta.

Mire, el tema de la celeridad, le reconozco, este proceso va a tener celeridad.
A mí no me gusta rectificarle a usted, ni mucho menos.
Solamente dos aclaraciones del procedimiento.
Primero, el procedimiento se insta y se inicia exclusivamente en el ayuntamiento donde uno esté empadronado, no en cualquier sitio, solamente donde uno esté empadronado.
(Soroll de papers) Y por la comisión técnica no pasa el informe PIA, no pasa el informe PIA hasta que no hay alegaciones por parte del usuario, porque quien redacta el informe PIA, en el caso de que haya una disfunción entre la solicitud, es la dirección general.
¿Vale?
Por si no había quedado claro porque me parecía que no se había dicho así.

El planteamiento es que, claro, aquí es: si estamos de acuerdo en lo que dice el informe y lo que dice tal, ¡vamos pa'lante!
¿Qué estaba haciendo usted?
Lo que se quejaba del anterior gobierno, que es fomentar uno de los modelos: el cuidador no profesional, y además genera dos modelos ahora: los familiares y los no familiares.
Lo está usted fomentando.

Y, mire, por terminar con lo de Alcoy, porque creo que no ha quedado claro.
Lo que dice el informe de Alcoy, aparte de muchas cosas, es que desde mayo, y siguiendo las recomendaciones de su conselleria, con el fin de evitar duplicar el trabajo de la tramitación se decide enviar las solicitudes sin el informe social de entorno.
Se están saltando los pasos en Alcoy, en Alcoy y en otros ayuntamientos porque, mire, se está generando una falta de equidad en el sistema, lo puede usted ver o no.

La celeridad es importante, y yo estoy de acuerdo con usted en que las cosas se hagan rápido, porque hay mucha gente esperando mucho tiempo, pero que se hagan bien porque se está faltando a la equidad.
Porque hay unos ayuntamientos que van por un camino y otros que están yendo por otros; unos están destinando recursos de trabajadores sociales para generar equipos de base pero no todos dedicados a la dependencia; y otros tienen equipos pero no son exclusivamente para este trabajo.

Y termino con esto.
Mire, no hay equipos preparados para valorar la dependencia en todas las situaciones.
Usted, el 12 de julio, cuando vino aquí en la anterior intervención, dijo: Â«En una segunda fase, y fruto de las reuniones de coordinación con la conselleria de sanidad -bueno, de la conselleria de sanidad yo no me espero, pero bueno-, nosotros somos conscientes de que también es importante crear equipos multidisciplinaresÂ», y así decía usted que en una segunda se iban a crear.

Y usted hoy ha descrito que todos los ayuntamientos parece que tengan un jurídico, un… no sé qué, pero esto en la orden que usted ha sacado no obliga a los ayuntamientos.
Los ayuntamientos lo único que están haciendo es contratar a trabajadores sociales -termino presidenta-, exclusivamente trabajadores sociales.
Con lo cual, no hay equipos multidisciplinares.
El único equipo multidisciplinar que existe en este decreto, el único es en la comisión técnica, que viene después de la elaboración de la PIA por parte del trabajador social; de la PIA, si no hay acuerdo, por parte de la dirección general.
Y entonces pasa por una comisión técnica, hasta entonces no.

Me parece que el sistema será muy rápido, pero…

La senyora presidenta:

Señor Zaplana, por favor.

El senyor Zaplana López:

… como decía la Plataforma de la dependencia de Castellón, no crece al mismo tiempo el número de personas que están reconocidas que el número de personas que están haciendo una prestación o servicio.

La senyora presidenta:

Molt bé, senyor Zaplana.

Ha tornat a passar-se un minut i mig quasi (veus) en la intervenció.
(Rient) No, no, li posarem un gallifante.

I, ara, té la paraula la portaveu del Grup Socialista per un màxim de quatre minuts.

La senyora Andrés Sanchis:

Gracias.

Voy intentar ajustarme al tiempo.

Yo, señora vicepresidenta, es que lo que he querido decir -y a lo mejor no se me ha entendido- es que el 25% de las prestaciones de Castilla-León son de ayuda a domicilio y que a nosotros nos ponen un cero.
Entonces, evidentemente, el porcentaje de lo que son cuidadores no profesionales o en el entorno familiar pues, evidentemente, a ellos les baja y a nosotros nos sube.

Entonces, creo que es una cifra…, y lógicamente con cinco millones de habitantes que tenemos nosotros, pues es un servicio que se está prestando sí o sí.
O sea, no cabe ninguna duda, porque se está haciendo hasta en el ayuntamiento más pequeñito y que, bueno, si no quieren pagarlo pues que no lo paguen porque se paga dentro del convenio de servicios sociales generales.
Lo sabemos.
A lo mejor es que en Castilla-León lo paga La Generalitat específicamente en una línea -no lo sé-, pero que eso evidentemente nos perjudica a la hora de establecer cuál es el tipo o el grado de prestación que se está realizando por parte de La Generalitat.

En cualquier caso, del 2015 al 2017 el porcentaje ha subido, de personas dependientes atendidas, de un 0,83% a un 1,2%.
(Algú tus) Entonces, ahí está la cifra, es un 25% más.

Yo creo que los datos son objetivos y, como dice el propio informe del observatorio de la dependencia, que yo creo que es un informe muy respetado por todo el sector, por todos los trabajadores y por todas las administraciones públicas, pues está diciendo precisamente eso, que la comunidad autónoma valenciana es una de las que más está prosperando en los dos últimos años en relación con la media de España, que estamos cumpliendo con aquellos objetivos que deberíamos de tener como comunidad autónoma.
O sea, lo están diciendo así.

Y, además, ha pasado de una puntuación de cero en enero del 2016 a 3,2 al inicio del 2017.
Es decir, estamos empezando ya a subir.
Estábamos a la cola, teníamos vergüenza de hablar de la dependencia aquí pero por una cuestión política, de voluntad política del anterior gobierno, que no quería apostar por la dependencia.

Y, por lo tanto, yo pienso que con la verdad a todas partes.
Yo pienso que, efectivamente, si hay una lista de espera de 29.
000 personas hay que decirlo, pero también hay que decir todos los avances que se están realizando en dependencia.

Y finalizo también con una cita del propio dictamen del observatorio de la dependencia, que dice una…, menciona a Antonio Machado y dice: Â«La verdad es la verdad, dígala Agamenón o su porquero.
Â» Pues, en este caso, los datos están ahí, las cifras están ahí y lo más importante de todo, seguro que las personas dependientes de esta comunidad lo van a estar notando.
Y van a ver también todos aquellos pagos en diferido, todos aquellos copagos, todos aquellos que tuvieron que abandonar los centros de día porque no podían pagar las cantidades que se les exigía entonces por la conselleria y que hoy vuelven otra vez a incorporarse.
Todas esas situaciones las van a ver.

Y luego, también yo quisiera, en un momento, cuando se pueda, porque creo que hay cosas mucho más importantes, un trabajo mucho más importante que hacer en la conselleria, quisiera también que algún día se pudiera explicar por qué las cifras de los atendidos en residencias que tanto se defienden, porque es una atención muy especializada…

Por cierto, yo hablo en nombre del Grupo Socialista, señora vicepresidenta, estamos de acuerdo en que hay que respetar el derecho a elegir de una persona dependiente.
Si quiere quedarse en su casa, quiere ir a un centro de día o quiere ir a una residencia.

Creo que eso es bueno y a lo mejor hasta en algún momento habría que aclararlo también y proponer algún tipo de modificación de la ley de la dependencia, porque ya han transcurrido unos años.
Y entonces, el deseo de las personas… Y más cuando hay sentencias judiciales que dicen que ese es un derecho fundamental de la persona.

Me gustaría saber por qué se bajó 5.
000 plazas de residencia en cuatro años.
¿Por qué decían que tenían 13.
000 plazas de residencia en el año 2011 -aquí según decían en el ministerio- y después de repente en el 2014 decían que tenían 9.
900?
¿Por qué bajaron 4.
000 plazas en el gobierno del antiguo Consell?

O también me gustaría saber por qué decían en el año 2012 al ministerio, decían que tenían 12.
238 plazas, pero en cambio en la memoria económica que realizan dicen que hay 7.
641.
¿Es que estaban engañando?
¿Es que estaban duplicando las plazas que daban al ministerio?

Bien, es algo que probablemente haya mucho que callar.
Y yo creo que era un buen momento hoy para reconocer que se están haciendo buenos avances por parte de la conselleria y que, por lo tanto, nos deberíamos de felicitar todos.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyora Andrés.

Té la paraula ara la vicepresidenta per a concloure la seua compareixença.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Moltíssimes gràcies, senyora Andrés, també per la seua intervenció.

Jo sí que crec que estem en el camí, sense triomfalismes, òbviament, sabent que queda molt per fer i que mos seguix llevant la son este tema i que n'hi ha moltes persones esperant i desesperant que hem d'atendre.

És clar, si, si.
.
.
-no es preocupe, no vaig a passar-me del temps, si l'oposició, en este cas el senyor Zaplana, s'ha donat parcialment per satisfet, jo també em done per satisfeta en què n'hi haja un reconeixement parcial al treball que s'està fent, que jo crec que també és difícil no fer-lo amb eixes xifres i venint d'on venim.
És difícil dir que tot està malament quan estem plantejant estes xifres i quan, a més, estem reconeixent que queda molt per fer.

El que plantejava vosté dels ajuntaments, no?
El mateix Síndic de Greuges ha celebrat que una queixa d'ofici que va obrir precisament per això que vosté plantejava, les ha donat per tancades, el cierre de investigaciones, s'ha donat per satisfet amb el treball de la conselleria i ho celebra a més.

Per tant, en totes les disfuncions, però.
.
.
A més, senyor Zaplana, si jo he vingut des del principi a reconèixer totes disfuncions i fins i tot a anunciar-les.
Jo els vaig dir: Â«El canvi de model durà disfuncions, durà angoixa, és un abisme.
Â» La primera que s'angoixa sóc jo i eixes coses passen.
¿Val?
Però anirem millorant-les.
I els ajuntaments ja estan agarrant i els equips de base estan agarrant.
.
.

Clar que no tots els equips de base són de dependència.
Si això també ho sabem.
Però els equips socials -i això ho podrà llegir en l'informe que jo li acabe de donar- són multidisciplinaris.
No tots són de dependència, ¡no, no!
Però els equips socials en este moment són multidisciplinars, i per això els equips socials.
.
.
Ho té ahí en l'informe que li acabe de passar.
Llija-se'l.

Altra cosa és en el decret de dependència.
Val.
I ahí la comissió que és multidisciplinar és la de la valoració tècnica, la que està en serveis centrals.
Però, en qualsevol cas, l'SMAD ja no funciona a banda, ja no existix, que és el que passava abans, i estan integrats en els equips socials.
Amb la qual cosa, les persones que també fan dependència estan dintre d'un equip multidisciplinar.
¿M'entén?
I se recolzen uns a altres.

Jo és que vaig a vore'ls.
Jo, cada vegada que vaig a un ajuntament, en compte d'anar per ahí a fer-me fotos, vaig i em sente amb els treballadors a parlar amb ells i amb les treballadores.
I sempre estan contentíssims amb el decret i estan contents amb.
.
.
Vaja, vaja vosté a parlar amb ells.
I demanen coses també, demanen més formació, etcètera.
I van agarrant, van agarrant la mà.
I sobretot estan molt contents d'una cosa, i és que ja no estan a soles.

Molta gent estava.
.
Un recurs.
.
.
Racó d'Ademús, per anar.
.
.
En Rincón de Ademuz, una persona per a tot el Rincón.
Ara en són cinc.
Imagine's com els ha canviat la vida.
I a més, la gent d'igualtat està incorporada a l'equip.
I aleshores, es funciona d'una manera molt més corporativa, col·lectiva, col·laborativa.
I són equips multidisciplinars perquè són psicòlegs, són treballadores socials, etcètera.
¿Val?

I en les dades del ministeri s'està treballant, li ho estic dient.
Este problema el tenen totes les comunitats, no només nosaltres.
El desfasament, a 30 de maig, eren 2.
034 persones, ara 1.
000 d'eixes es van incorporar al sistema i són totes les persones que tenen sistema.
Clar que incorporen els tècnics, però n'hi ha rebuig del sistema informàtic del SISAAD.
I totes les comunitats autònomes estan queixant-se.
És un problema de disseny de la ferramenta, no és un problema que.
.
.

I, efectivament, el funcionari quan va a clavar les dades li diu Â«rechazo.
Â» Moltes voltes no s'explica per què.
I s'està treballant i el ministeri està treballant per a solucionar-ho.
Si no n'hi ha ningun problema, senyor Zaplana, no n'hi ha ningun problema.
Estem treballant per a solucionar-ho també ahí.

Per tant, jo crec que estem pel bon camí.
Queda molt per fer.
Jo, qualsevol qüestió que òbviament vullguen ampliar sobre este tema de dependència el podrem ampliar.
Jo aniré informant-los també puntualment de com es desenvolupa el.
.
.
i com resulta el desenvolupament del decret.

Jo espere que açò vaja cada volta millor, fins i tot els problemes de contractació que han tingut els ajuntaments -per a concloure-, se'ls ha solucionat dient-los que, si no han pogut contractar en la primera part de l'any, que contracten el doble de personal en la segona.

I estem treballant amb interventors i en tota la problemàtica que dóna el fet que les taxes de reposició no ens deixen contractar i ampliar capítol I, que és el mal de tot açò, senyor Zaplana.
I això també, com vosté té línia directa amb el ministeri, diga-li-ho.
Li contesta a vosté el ministeri es veu que més sovint que a mi.
Diga'ls-ho.
(Veus) Diga'ls-ho.

Necessitem poder ampliar capítol I.
Eixa és la solució a tot este.
.
.
Tots estos problemes i pals en les rodes que tenim és no poder contractar més personal.
És eixe dogma neoliberal letal de adelgazar l'administració.

Per tant, diga'ls que puguem contractar en els ajuntaments, en La Generalitat, augmentar capítol I.
I aleshores, sí que anirem a velocitat de creuer i perdrem molt menys temps en estes qüestions burocràtiques que hem de solucionar per a eludir les imposicions de les restriccions.

En qualsevol cas, moltíssimes gràcies.
I també diga'ls de pas que ens donen el finançament de la dependència.
(Veus)

Moltíssimes gràcies.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

Compareixença de la secretària autonòmica de Serveis Socials i Autonomia Personal, senyora María Elena Ferrando Calatayud, per a informar sobre el pla d'actuació i treball al capdavant de la Secretaria Autonòmica de Serveis Socials i Autonomia Personal, sol·licitada a petició pròpia (RE número 45.
833)

La senyora presidenta:

(Inoïble) …de la secretària autonòmica dels Serveis Socials i Autonomia Personal per a informar sobre el pla d'actuació i treball al capdavant de la Secretària Autonòmica dels Serveis Socials i Autonomia Personal, sol·licitada a petició pròpia.

Benvinguda.
Té la paraula per un temps limitat.
I, si vol, li pose el marcador per poder-se controlar el temps.
¿Val?
Endavant.

La senyora secretària autonòmica de Serveis Socials i Autonomia Personal:

Bé, vaig a fer un esforç, ¿eh?
, perquè estem treballant molt i aleshores la veritat és que trenta minutets.
.
.
, però, bé, anem a intentar-ho.

Moltes gràcies.
La veritat és que estic encantada.
Bona vesprada.

Va a ser la meua primera compareixença com a secretària autonòmica de Serveis Socials i Autonomia Personal.
I la veritat és que tenia moltes, moltes ganes de poder explicar què i com estem fent tot.
¿Val?
Intentar explicar com estem tornant a establir els drets socials de les persones i contribuir a crear una estructura estable de protecció a la societat.

Per tant, estic.
.
.
, bé, volia tornar-ho a dir, perquè pense que és l'exercici més xulo que podem estar fent ara mateixa des del govern.

El primer que vull explicar-vos és el funcionament del sistema nerviós central.
És el que.
.
.
, com vostés saben, la cèl·lula més important són les neurones, que estan especialitzades en la recepció d'estímuls i conducció de l'impuls nerviós.

Podríem centrar-mos en les parts més importants, que tenen vostés ahí, com són el nucli, la dentrita i l'axó.

El nucli, que és la part més important de la neurona conté el material genètic, que seria la informació.
Les dentrites, com que tenim presa, és la porta d'entrada o camí per on arriba la informació.
I l'axó la seua funció és la de transmetre a altres neurones la informació.

La neurona en si mateixa és una de les cèl·lules més importants, però per ella a soles no és capaç de fer res, necessita la connexió amb totes elles.

I és així com el sistema nerviós i després el cos comença a funcionar, gràcies al que podríem anomenar sinapsi, que és també el que estan veient, que no és res més que la connexió necessària de les cèl·lules al sistema nerviós.

En el nostre cas, tenim moltes més parts de les cèl·lules.
Podríem dir que el nucli és la renda valenciana, és la xarxa de persones d'immigrants, és la xarxa de dones, és la dependència, és la diversitat funcional, etcètera.

Aquesta part de la neurona no estava funcionant de la forma adequada, no estaven ben coordinades ni tenien informació adequada i, sobretot, estaven molt mal gestionades, no hi havia intercomunicadors.

Per això, i per aconseguir que tot funcione, hem hagut de reforçar cada una de les parts de les neurones i el seu sistema de comunicació.
Sense coordinació, sense entrada d'informació al sistema no hi ha sinapsi.

Bé.
Gràcies al nou model, del qual abans han estat parlant i ara ho reprendrem, al nou model de serveis socials i a cada un dels diferents programes estem aconseguint que tot funcione, estem aconseguint dirigir la política social de forma coordinada, gestionar bé i, finalment, rescatar persones.
I per això la taxa de pobresa ja ha baixat en un 2% sols en un any.

Amb tota aquesta metàfora he volgut definir d'una manera més visual el procés de lideratge i bona gestió que estaven portant des de la secretaria per a refer el pilar de l'estat de benestar social tan maltret.

¿Com ens van trobar la societat valenciana?
Pense que tots ho sabem, però cal recordar una miqueta com estava.

La taxa de població en risc de pobresa o exclusió social, la taxa AROPE, que està elaborada per organismes públics -que per a mi això és molt important- i que combina tres conceptes, els riscs de pobresa, la manca material i la baixa intensitat de l'ocupació, en 2015 estava en un 32,9% i a Espanya el 28,6.
En el 2006 ja la Comunitat Valenciana va passar a un 30, mentre que a Espanya va baixar sols a un 27,9.

La taxa de població en risc va disminuir del 2015 al 2016, en el nostre cas un 2%, i en la d'Espanya un 0,70%.

Això vol dir que les polítiques del govern del botànic estan funcionant.
Això vol dir que la secretaria autonòmica i el seu equip estem treballant de la manera adequada i amb molt d'esforç, a pesar que no disposem de tots els recursos humans necessaris en la conselleria, fruit d'anys i anys de retallades, de no convocatòria d'oposicions, de taxes de reposició, etcètera.
Amb el mateix, estem fent molt més, jo diria que estem gestionant bé.

¿Saben què passa?
Que nosaltres tenim clar que els drets socials són reals i treballem generant drets, i molt prompte es generen els canvis en la societat.

L'antic govern pensava que els drets socials eren un mite, com les faves, que podien existir, però que no estava clar del tot, i continuen pensant-ho.
Per això, lleis com la de la funció pública de la vivenda o de la sanitat universal estan impugnades pel Govern d'Espanya del PP, perquè per a ells el dret social a la vivenda i a la sanitat seguix sent un mite i no un dret real.
¿Val?

No vaig a entrar a donar més dades perquè pense que he vingut a parlar del que ja he fet, del que estem fent i del que anem a fer, però era necessari perquè entengueren què estem fent exactament.

Des de la secretaria autonòmica estem fent estructura, estem refent el pilar de l'estat de benestar que ja no en quedava.
I per això estem treballant tant, estem fent de manobres i d'obrers, però encara no han pogut entrar ni els llanterners y menys encara els fusters.

El bonic de la casa, on la feina es veu, encara no hem pogut mostrar-ho.
Estructura, estem fent estructura i no creant subvencions.

I ¿això què és?
Ja hem instaurat el nou model de serveis socials, que és neutral al sistema i que juntament al pla (inintel·ligible) .
.
.
marquen les direccions polítiques, tant municipals, provincials com de La Generalitat valenciana.

Estem tramitant el projecte de llei de renda de valenciana d'inclusió i hem posat en marxa el nou model d'atenció a dependència; estem treballant en el concert social i amb el decret d'acreditació i estem fent la nova llei de serveis socials.
Aquestos són els pilars més importants que a poc a poc els explicaré.

Nou model de serveis socials, que és la porta d'entrada.
Nosaltres pensem que totes i tots els ciutadans i ciutadanes tenen drets socials.
I la forma de garantir els drets socials i la forma de garantir els drets socials és la de garantir la igualtat i l'accés per a poder cobrir les necessitats bàsiques.
Té molt a veure amb si estàs en el sistema, existeixes; i si no, no existixes.
Si no estàs en el sistema, no estàs ni dins de les llistes d'espera.

¿D'on venim?
El sistema estava ja molt debilitat i ja en l'any 2013 el comissari per als drets humans del Consell d'Europa, Nils Muiznieks, alerta, després de la seua visita al nostre país, a través d'un informe, que els retalls en sanitat, educació i serveis socials han conduit a una preocupant creixent de la problemàtica en la pobresa de les famílies.

També en 2013 també ja es va produir la reducció de competències i privatització per part de l'anterior govern amb la llei de racionalització i sostenibilitat de l'administració local, dificultant el correcte desenvolupament dels serveis socials municipals.
Aquesta reducció de competències es va afegir la privatització i la falta d'inspecció i la minva, evidentment, en la qualitat d'atenció a la ciutadania.

Un bon exemple de la degradació del pilar de benestar social és la no existència de ràtios com en altres sistemes.
Per exemple, en l'educatiu, una mestra o un mestre per cada 25 o 30 alumnes; o en el sanitari, un metge o una metgessa per cada 1.
100.
En serveis socials un treballador social podia fer-se càrrec entre 13.
000 i 17.
000 persones abans de 2015.
Això és un exemple objectiu.

Ahí, per exemple, es veu, en la gràfica, les ràtios i com van evolucionat de Castelló, València, Alacant i el total de la Comunitat Valenciana.
¿Què hem fet?
Doncs hem introduït les ràtios.
¿Val?

Ja ha parlat abans la vicepresidenta i no anem a tornar a fer un plantejament.
Però de 12.
000 s'ha passat a 3.
200 en general.
¿Val?
En Castelló és més baixet, etcètera.

Després, hem augmentat els pressupostos, de 9.
000 s'ha passat a 16.
000 i, finalment, a 36.
000.
La veritat és que jo crec que hem fet un esforç d'un 278%.
És molt important parlar i fer plans estratègics, però és molt important posar els diners per a poder aconseguir-ho.

La universalització dels equips de base dels serveis socials.
Ara tots els equips de base van a tindre la mateixa estructura i els mateixos professionals.
Els equips són, com heu parlat abans, el treballador social, l'educador, el psicòleg, un assessor jurídic i un administratiu.
I això està parlat gràcies -comente ja un poc-, gràcies a la Direcció General de Serveis Socials, a un pacte amb cada un dels ajuntaments què professionals van a contractar.
Val,

¿Vostés s'imaginen que en un col·legi no hi hagueren sempre els mateixos professors i que depengueren del que pensava i contractara el senyor alcalde?
Per exemple, en un col·legi n'hi ha anglés, matemàtiques i educació física.
I en un altre, diu l'alcalde: Â«A mi l'educació física no m'agrada, doncs eixe no el posem.
Â» Això és el que fins ara estava passant en els serveis socials, que els alcaldes feien i desfeien, sempre en el millor dels criteris, com ells volien.

Estabilitat en el finançament.
Es millora la forma de finançament generant línies anuals, estables, nominatives per cada ajuntament; a desembre en la publicació dels pressupostos, com vostés ja ho sabran, ja està ahí tot l'augment d'enguany.

El finançament és el mateix administrativament que ara ho és per a l'equip fixe que tot el món coneixem, ¿val?
En l'any 1980, en les primeres riuades, és quan s'instauren els serveis socials i ahí hi ha funcionaris, i uns altres són interins.
El finançament és el mateix que aleshores, la mateixa manera administrativa.

Som conscients que aquest primer any han hagut impediments, com, per exemple, no es podien contractar els professionals perquè no existien borses de treball.
¿Per què?
Perquè als ajuntaments feia més de vint anys que no es podia contractar a ningú.
Evidentment, moure la maquinària i les inèrcies de vegades costa molt, però no ens preocupa: l'important és moure i fer camí.

S'unifiquen els objectius i els programes.
Per exemple, la prevenció i la intervenció comunitària.
Fins ara els professionals l'únic que podien fer era gestionar, i gestionar i gestionar.
Ara no, ara comencem a poder treballar.
.
.
de fer prevenció.
Per exemple, potenciar les xarxes de solidaritat, prevenció del racisme, programes de prevenció de la violència de gènere, etcètera.

Tornem a donar-los participació, lideratge i capacitat als municipis per a canviar les necessitats.
Hem de tornar a aprendre a avaluar, i a mesurar i a buscar el canvi.
Tots hem de reaprendre a canviar allò educatiu.
Reaprendre els nostres objectius és no oblidar mai que el nostre objectiu és la generació del canvi, tant en la persona com en el sistema.

Des de la xarxa de serveis socials cal tindre en compte que les persones som transversals i no ens poden dividir per a gestionar cada una de les nostres necessitats.
Un exemple, per exemple, és: convocatòria de pobresa per al lloguer, convocatòria de pobresa energètica, convocatòria de pobresa de llibres, convocatòria de pobresa de menjador, convocatòria de pobresa infantil, convocatòria de pobresa d'ulleres, convocatòria de pobresa d'audiòfons, d'accessibilitat a les cases, convocatòria de pobresa per al transport, etcètera.

Amb el nou model de serveis socials i la renda, les persones són el centre d'atenció i són ateses de forma integral.
I per això s'inclouen diferents necessitats, com són, energia, lloguer i llibres, tot en el mateix itinerari educatiu i participatiu.

Com podeu vore, empoderem les persones.
Això pensem que és gestionar bé.
Aquest nou model de serveis socials té l'objectiu d'enfortir el sistema d'accés a les persones.
I per això també anem a reforçar el sistema de dependència.

Com que la vicepresidenta ha fet ja la seua compareixença explicant les dades de dependència, jo vaig a centrar-me en oferir-los una visió un poc més global, perquè crec que ja ha durat prou (rient) i crec que s'han atés prou.

Però, bé, ¿d'on venim?
Venim d'una dèbil implantació del sistema, on ha hagut un retrocés dels drets socials adquirits per les persones dependents i una gran burocratització del sistema que dificultava l'accés de les persones als seus drets.

Anem a fixar-mos en tres coses.
Per una part, la primera és que al sistema ja havia 41.
950 beneficiaris i ara s'ha augmentat un 34%.

La segona és la llista d'espera, que, com vostés coneixen, eren molt més llargues, de 45.
000 hem passat a 29.
423.
Això vol dir que la burocràcia feia que les llistes d'espera foren molt llargues.

I la tercera és que teníem una mitjana de resolucions de 1.
208 mensuals entre l'any 2015 i 2017; entre els anys 2012 al 2014 la mitjana eren 431.

Si vegeu, ahí està molt clar.
Tenim el problema i la solució.
Jo crec que és molt important per a poder entendre què és el que fem, com gestionem bé i com gestionen en projecte, en senda, per a vore què fem.
Poques persones, una gran llista d'espera.
.
.
, burocratització i, finalment, intentar que efectivament siga àgil.
Accedien poques persones, hi havia molta burocràcia i la ciutadania no ho percebia com a útil.

¿Què estem fent?
Exigint el pagament de prestacions a mes vençut, igual com altre tipus de projectes.
Estem simplificant la gestió gràcies al nou decret i estem ampliant el personal per a gestionar millor el sistema.
Val.

Hem augmentat pressupostàriament -jo crec que això la vicepresidenta ja ho ha explicat molt bé-, en un 14,57.
Bé, jo crec que val la pena.
.
.
Inclús a desembre de 2015 vam a aconseguir realitzar els pagaments mensuals, tot el que vostés acaben de vore en la gràfica, i crec que no val pena.

Segona cosa, i és que amb l'aprovació del nou decret de regulació de la dependència podrem implantar de nou sistemes amb noves mesures tendents a ordenar i agilitar el sistema per al reconeixement de la situació de dependència.

¿Què hem fet?
Hem ampliat el règim de compatibilitats.
Hem separat la resolució de grau amb els programes PIA.
S'ha agilitzat el procés de resolució.
S'han inclós alguns serveis nous com, per exemple, la prestació vinculada de garantia.
S'ha ampliat a la persona cuidadora no professional de proximitat, podent ser fins al quart grau familiar.
¿Val?

Aleshores, per una part, hem augmentat el finançament i hem pagat al dia.
Per una altra part, estem portant la gestió i la tercera part.

Per una altra part, fruit de la llei de racionalització del Govern d'Espanya, no podíem ampliar el personal.
I, per altra, volíem implicar els ajuntament perquè ells pogueren participar en el procés i pogueren tindre més gestors implicats, i això portaria a més eficaços i més eficients.
Hem canviat el model de valoració de la dependència, implicant els ajuntaments en tot el procés, sent el primer accés per a la ciutadania els serveis socials.

Estem encara en el procés de transició i, com s'ha parlat abans i tenim pressa, no vaig a comentar que s'ha augmentat la ràtio, la gent, els professionals, la formació, etcètera, ¿val?
, però, bé, tenint en compte aquestes dades de plena implantació, que superarà, evidentment, un increment.

Que les coses comencen a funcionar jo crec que la ciutadania ho sap, i per això n'hi han més sol·licituds d'entrada, etcètera.
I és que els serveis socials han estat molt mal; però no sols ells han estat molt mal, és de veres que també el tercer sector ho ha estat.

Durant molts anys, amb l'abandonament de les funcions que ha fet l'estat, el tercer sector ha sigut el que ha anat treballant moltes vegades suplint les competències i cobrint les necessitats socials.

A la Comunitat Valenciana, la seua tasca és molt important i hem de fer constar que, gràcies a ells, la situació de pobresa de moltes famílies no ha empitjorat i han assumit funcions que eren competències de l'estat, com ells mateixos moltes vegades ens reivindiquen i ens diuen.

Per tot això, el govern ha vist la necessitat de fer valdre la seua important tasca, ordenant i regularitzant i sostenint la seua xarxa.

Anem a implantar el concert social com a mitjà per a regular l'activitat desenvolupada de les ONG, especialment en residències i en serveis més estables, en sectors tan importants com són: persones majors, persones amb diversitat funcional, persones immigrants, famílies, etcètera.

¿D'on venim?
La situació que ens trobem és molt irregular.
Per una part, amb moltes entitats subvencionades per convenis; altres, per convocatòries; i totes elles mal finançades, sense quasi control, sent un finançament fixe, etcètera.
Ens trobem centres, residències i serveis, per tant, de tipus estables, alguns d'ells des de fa més de vint anys, però finançats via subvenció renovable anual.
Això no podia ser.
Esta situació no podíem mantindre-la.

Per altra part, l'any 2002, es va derogar part del decret d'acreditació dels centres, que va fer que es reduïren les normes d'accés i el funcionament, generant que moltes entitats i empreses privades accediren a gestionar centres sense unes normes comuns i que la qualitat del servei baixara.
Açò va ser molt important, el derogar este decret va fer que todo fuera posible.
A partir d'ara l'empresa privada pot entrar als serveis socials.

És molt important que el decret d'acreditació.
.
.
, perquè d'ells depén la qualitat del servei i el compliment de les normes.

¿Com és possible que no puguem explicar, per exemple, quants professionals han d'haver a una vivenda tutelada de gent sense llar?
¿De quantes places ha de ser?
¿Quins metres ha de complir?
¿Quins requisits ha de tindre?
Doncs, aixina estem.

Tot açò no és casualitat.
És mala gestió i afavorir la privatització dels serveis socials i que el sector privat amb ànim de lucre entre a treballar i fer guany dels més vulnerables.

Bé, ¿on anem, on anem en el concert i per a solucionar un poc o a intentar començar a posar ordre en tot açò?
Des de la secretària ho teníem molt clar.
Primer de tot, donem prioritat als serveis públics, recuperar els serveis privatitzats i, finalment, anem a ordenar els sectors abandonats i desregularitzats dels serveis a les persones.

Volem paralitzar els processos de privatització dels serveis socials que estava fent l'antic govern i volem reforçar el sistema públic, liderant i marcant nosaltres les prioritats, d'acord amb les necessitats, i no segons altres criteris arbitraris.

Volem garantir els drets socials de les persones més vulnerables; d'aquesta forma, donem totes les garanties dels serveis com si fóra públic, tant en termes de qualitat com de continuïtat.

També volem donar estabilitat a les entitats sense ànim de lucre, amb majors nivells de professionalització, i regular activitats desenvolupades per les ONG.
El concert pot arribar a tindre una durada, possiblement, fins a quatre anys.

De l'actual norma es donarà estabilitat a més de quatre-cents quaranta-dos centres.
I, en el seu funcionament, garantirà les adequades mesures de transparència, publicitat i eficàcia per a interessos públics.

El concert social beneficiarà a més de cinc mil treballadors de les entitats i a les persones usuàries dels centres.
Gràcies a aquest, van a cobrar mes a mes, mes a mes, i no com estan fent-ho fins ara, un sistema de pagament que hem heretat i que ofega les entitats i tots els qui treballen amb nosaltres.
I això anem a implantar-ho ja, per a gener de 2018, en alguns sectors: pagar mes a mes.

El decret de concert està ja elaborat i ha sigut esmenat per tots els sectors implicats, amb una àmplia participació en espais de diàleg, generats per les direccions generals.
Les empreses privades no han tingut tanta participació, això s'ha de dir i, després, es notarà.
Es preveu la seua publicació i implantació a finals d'aquest any 2017 per a poder posar-ho en marxa a principis de 2018.

Un dels primers sectors on anem a implantar-ho, perquè les normes d'acreditació estan més desenvolupades, és a diversitat funcional, que va a afectar a 217 centres, com a mínim, i a 6.
222 persones beneficiàries.

Hem realitzat un estudi de necessitats i recursos fonamentats amb les necessitats reals existents en el territori.
És una combinació de llista d'espera, recursos existents i necessitats; això és important, treballar en base a estudis.
L'estudi està fet per comarques, amb les places actuals i per tipologies de diversitat.

I tot açò, ¿per què ho comentem?
¿Què té a vore amb el concert social?
Doncs, que la planificació de la diversitat funcional era un exemple de no planificació, de descoordinació i de generació de recursos descontrolada, no focalitzada ni en el territori ni en les necessitats.
Ahí tenen la planificació, quan arribem, dels centres d'atenció primerenca, en 2015.
Com podem vore, Castelló, funciona tot bé, no n'hi han problemes de TEA, per exemple, ¿val?
Prova d'això és que a València hi han molts recursos i a altres llocs no, ¿val?
Si no planifiquem recursos lligats a necessitats, generem llistes d'espera.
Gestionar, gestionar bé; necessitem gestionar bé.

Podem continuar parlant de diversitat funcional i del seu pla estratègic per a persones d'atenció en diversitat funcional, on n'hi han sis eixos molt estratègics, com són: universalitat, qualitat del servei, qualitat de vida, transparència, comunicació i coordinació interadministrativa.
Són superbonics.
Jo dic: Â«¡Ie, què xulo!
, ¿eh, Toni?
Â»

D'aquestos, volem destacar la universalitat -que jo crec que és el més important, que per a això estem-, amb l'objectiu de detectar i reordenar els recursos disponibles i respondre a les necessitats d'atenció de les persones.
S'han creat 23 centres nous, per exemple a Vinaròs, Sant Vicent del Raspeig, a Elx, a Quart de Poblet, a Paterna, etcètera.
I 1.
064 places noves, per exemple a Novelda, a Sant Joan, a València, etcètera.
¿I on?
¿On les entitats i ONG han volgut?
No, no, no.
On els estudis de necessitats de la direcció general de diversitat han decidit que era necessari, on s'ha vist que feia falta.

El segon eix és la qualitat en el servei, mitjançant la xarxa de centres d'atenció a persones, on podem destacar especialment el pla d'humanització dels centres de l'IVAS.
Aquest pla té com a objectiu presentar, de forma individualitzada, una sèrie d'accions relacionades amb la millora de les instal·lacions dels centres i de la qualitat dels serveis que oferix, orientant a la millora de la qualitat de vida de les persones que viuen a les residències.
Per tot això, s'ha estat treballant serveis bàsics, atenció a usuaris i aspectes relacionats.

De forma transversal, estem treballant, a més, dos coses en este institut.
La primera és la regularització de les condicions laborals de l'IVAS de les persones que hi estaven treballant.
Estem treballant en una RPT que feia més de deu anys que no se parlava de les condicions laborals -pobres persones-.
Estem seguint un procés molt llarg, però pensem que enguany -i ara mateixa s'està treballant- anem a aconseguir-ho.

La segona és el pla d'adequació d'instal·lacions, de mitjans tècnics, mobiliaris i sistemes de tractament de dades.
L'estat de les instal·lacions dels centres de l'IVAS.
.
.
Estic començant en com de bonic és, estic fent-ho corrent i és una llàstima, perquè jo crec que és molt important el que els estem contant, perquè la gent està treballant molt, però bé.

La segona és el pla d'adequació.
I és veure.
Les coses estaven molt mal, ¿val?
En 2015 ja ens gastem quasi un milió, 960.
000 euros, perquè ja les coses estaven que se queien.
Però és que enguany tenim 4.
677.
000 euros, i anem a reformar moltes coses; més de quatre milions d'euros.
Estem parlant dels centres de l'institut, perquè feia molt de temps que no se feia.
Per exemple, a l'Almara, diversitat severa i profunda intel·lectual; al centre de Praga, en Rocafort; al centre de Manises; etcètera.
¿Val?
Si vos adoneu, estem invertint, estem fent estructura.

Val, ara tornem a la sinopsi.
Com hem dit abans, tot ha d'estar intercomunicat.
Però no ho estava i, gràcies a això, no s'avaluava, no se tenien plans de necessitats, no se tenien estudis de vulnerabilitat, no se sabia si els diners se gastaven com tocava.
.
.
; no se feien estudis públics.

¿D'on venim?
Venim d'una situació on hi havien grans dificultats per a la implantació de les noves tecnologies.
Als serveis socials, tant a la xarxa municipal com als serveis socials especialitzats, no havia arribat el sistema universal de tecnologia.
Això no existia.
L'any 2015 encara ens trobem centres on no tenen pràcticament ordinadors, per exemple.

Paral·lelament, ens trobem.
.
.
Per una part, n'hi han llocs on no n'hi han, per exemple en els centres de menors no n'hi ha cap estudi; però, paral·lelament, ens trobem moltes bases de dades com, per exemple, en dependència n'hi han dos: el SID i l'ADA; en persones majors n'hi han dos: l'Oracle i l'ADA; en menors no n'hi havia cap; el SIUSS per als serveis socials i els que volien, ¿val?
¿Vostés pensen que aixina es pot treballar?
¿Es pot avaluar si estem treballant bé o no?
¿I si som eficaços i eficients?
I les persones, ¿com es senten cada vegada que ho han de tornar a contar tot, depenent de cada un de tots els recursos, perquè no n'hi ha cap sistema de replegada d'informació?
¿Això és gestionar bé?

¿Què estem fent?
Anem a implantar la història sociosanitària per a tota la xarxa de serveis socials, tant a nivell municipal com a especialitzada com a la residencial.
Aquesta història sociosanitària tindrà la informació necessària per a totes les persones.
Els ho conte molt a presseta.
És el SIP, ¿val?
Sabeu que el sistema d'informació de sanitat és la targeta SIP, doncs, anem a instaurar-ho.

¿Com anem a fer-ho?
Doncs, hem aconseguit finançament dels fons Feder, de l'eix prioritari 2, que es diu: millorar l'ús de la qualitat de les noves tecnologies de la informació i l'accés a aquest; dins l'objectiu específic: promoure els serveis públics, digitals i l'alfabetització digital, e-aprenentatge, e-inclusió i e-salut -si volen rastrejar exactament el fons de finançament, és este, ¿val?
-, mitjançant una línia de la conselleria de sanitat universal, que esta línia ja la tenia la conselleria de sanitat universal i nosaltres l'hem agafat.
Gràcies a açò, anem a poder avaluar com estem treballant.

Aquest projecte té un cronograma d'execució fins a 2020.
La veritat és que és un poc llarg, però no teníem una altra manera de finançar-lo, i està molt bé perquè anem a treballar molt, anem a implicar molt la gent, ¿val?
I anem a.
.
.
, d'alguna manera, jo crec que és molt important parlar que la casa no tenia llum i no podien seguir aixina, ¿val?

Després de donar-los una visió general de la política que estem fent, des de la vicepresidència i des de la meua secretaria, fent una mirada més estratègica, vull explicar-los un poquet més com és, exactament, la nostra secretaria.

Vull donar gràcies a la directora de serveis socials, a Mercé Martínez Llopis, i a Antonio Raya, al director general de Diversitat Funcional, que junt al director general de l'IVAS, Ángel Bonafé, han estat ahí donant suport, van estar donant-li'l a l'antiga secretària autonòmica i ara estan ahí, de manobres, estem tots ahí treballant, som del club de no menjar, ¿eh?
, no dinem ni res, només fem que treballar, és de veres.
Val.

La secretaria autonòmica.
.
.
Anem a fer-ho molt ràpid.
La secretaria autonòmica de.
.
.
El pressupost de la direcció general de dependència, com vegeu, arriba un moment en què té un increment del 29,45; jo crec que és important veure com anem pujant, jo crec que això està molt bé perquè és la primera vegada que es posen tants diners en este tipus de conselleries i en este tipus de direccions generals.
Tinc ací les funcions, però crec que, donat el temps, val la pena que no.

La Direcció General de Diversitat Funcional té un augment de 17,51.
Jo crec que també és molt important.
Fixen-se vostés com estaven.
D'alguna manera, la Direcció General de Diversitat Funcional és la que més en mans de les entitats estava.
Amb la qual cosa, si en Castelló no n'hi havia una persona que tenia ganes de muntar una ONG, no se muntava i, aleshores, no se treballava eixe recurs.
Això és molt important, i per això eixe pla estratègic és tan important.

I, finalment, l'IVAS.
Dins d'esta direcció general, està l'institut valencià, que té també, com poden vore, un increment important.

La secretaria, finalment, tota la secretaria en si mateixa, té un 24,90% d'increment.

I bé, gràcies per haver-me escoltat.
Espere haver-los sabut transmetre tota la informació -me queden setze segonets- i haver-los pogut donar compte del treball.
Jo sí que dir-los que era molt important per a mi estar ací, que la cosa més xula que pot fer l'executiu i el govern és contar-los a vostés tot.
I que ara evidentment estem per a tot.
Si hi han algunes cosetes que no entenem, o perquè jo porte sis mesos, doncs no passa res, perquè podrem retrobar-mos i podrem contar.

Gràcies.
Quede a la seua disposició per a les preguntes.

Bé, i ho he fet, ¿eh?
, ho he fet en mitja horeta, ?
eh?
(Veus) Però conste que n'hi han coses que me les he deixat.

La senyora presidenta:

Moltíssimes gràcies.

Molt bé.
Encara que s'haja deixat coses, segur que ara, en les preguntes quedarà tot clar.

Ara, per part del representant del Grup Parlamentari Podem, per un màxim de quatre minuts, per a fer la seua intervenció.
Endavant.

El senyor Jiménez Domenech:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyora Ferrando, com que ha hagut d'ajustar-se al temps, jo m'he perdut en alguns moments.
Per això, li faré ara.
.
.
(Rialles) M'he perdut en el minut u (rialles), i he mirat i he vist un sistema nerviós.
I dic, m'hauré equivocat.
Però, en tot cas, s'agraïx el to, com a poc, menys histriònic que el de la seua predecessora.
Bé.

Qüestions que jo m'he apuntat ací, i aniré ràpid.
Vosté ha fet una menció a les diferents maneres d'abordar la pobresa, i ha fet una crítica sobre que s'ha d'abordar d'una manera integral i no per sectors.
Això estaria bé si tinguérem una llei de serveis socials en condicions que permetera abordar la pobresa en condicions.
Fins ara no tenim els mecanismes i no està de menys que anàrem avançant en algun àmbit.
Ho dic per la seua crítica a abordar la qüestió de la pobresa energètica, en concret.

Respecte del concert social, vosté ha anomenat que s'han de prioritzar els serveis públics i recuperar els serveis privatitzats.
Jo crec que és més difícil esta segona part, i si me pot fer referència a quins serveis privatitzats estan pensant recuperar, com ho faran i en quin calendari.

Sobre el decret de concertació, ha explicat que hi ha hagut molta participació per part de les associacions i que menys per les empreses, i que entendrem el resultat quan el vejam.
Ens agradaria si pot anticipar-nos o permetre la participació també dels grups parlamentaris abans de conéixer el decret en el seu moment.
Ens agradaria participar d'alguna manera, participar de la seua confecció.

Respecte a la diversitat funcional, ahí ja, com hem començat a botar-nos passos, m'agradaria que ens explicara més com han aconseguit fer eixa compatibilitat entre necessitats i recursos, com s'ha fet tot el procés per a aconseguir, si ho han aconseguit, i quin canvi va, quina evolució hi ha en això de compatibilitzar les necessitats i els recursos.
Com s'han planificat els centres i si pot fer un balanç estratègic sobre la diversitat funcional en general.

M'ha agradat molt allò de la millora dels sistemes informàtics en la targeta sanitària.
Espere que se faça en software lliure.
Ja sé que sóc molt pesat en la qüestió.

I per anar acabant, clar, en tota esta descripció, en la velocitat a la qual s'ha hagut de fer, no ens ha quedat clar en quina situació estan actualment les persones tutelades dependents de la Generalitat valenciana i quin és el procés que s'està portant per part de la conselleria per a treballar amb ells de forma adequada, amb ells i amb elles.

Perquè les notícies respecte dels últims temps no són per a ser massa optimistes, i voldríem d'alguna manera que ens contaren com ho pensen abordar.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Jiménez.

Té la paraula ara la representant del Grup Ciutadans, per un màxim de quatre minuts.

La senyora García Jiménez:

Muchas gracias, señora presidenta.

Dar la bienvenida a esta comparecencia, como no podría ser de otra forma, y agradecerle su exposición.

También comentarle que me incorporo nueva en esta comisión.
Por lo tanto, voy a hacerle unas ciertas preguntas.
Porque usted ha comentado que han realizado el pago de las prestaciones a familias, y se ha aumentado.
Con lo cual, es un aspecto que a nosotros nos alegra, y a la ciudadanía supongo que también.
Y espero que sigan en la misma línea.

Pero hay algunas cosillas que no nos han quedado claras, porque, según indican, la conselleria ha incrementado de forma significativa el presupuesto de este año para igualdad y políticas inclusivas.
Pero se están produciendo retrasos en el pago de seis meses a entidades que gestionan centros y servicios de La Generalitat o a aquellos que tienen plazas concertadas.

El caso lo pone en boca Aerte, porque afirma o critica que la gestión no se está realizando como toca, que es ineficiente.
Pero esta situación también la corrobora la Federación de Enseñanzas de Comisiones Obreras, en la que afirma que medio centenar de centros de día para niños y parte de residencias de ancianos públicas y centros de dependencias cuentan con facturas pendientes de abono que incluso se remontan a noviembre del año pasado.

Se comentó, o por lo menos sale en noticias de prensa, que la secretaría autonómica anunció el compromiso del departamento de elaborar un calendario de pago a entidades.
Y por lo tanto, nuestra pregunta va un poco enfocada a eso.
¿Qué actuaciones se va a llevar a cabo para acabar con este tipo de situaciones y que se priorice el pago a estos centros?

Y simplemente otra pregunta que le hago yo es: ¿qué aspectos se han modificado en la secretaría autonómica, tras un nuevo nombramiento respecto al otro que se le relevó?

Agradecer su labor y simplemente comentar que no sea la primera vez que esté aquí exponiendo todo esto, que venga muchas veces y que nos informe de todas las actuaciones que están realizando.

Muchas gracias.

(Ocupa la presidència el vicepresident, senyor César Jiménez Doménech)

El senyor vicepresident:

Gràcies, senyora García.

Ara té el torn la diputada del Grup Popular.

La senyora Bernal Talavera:

Buenas tardes, señora Ferrando.

En primer lugar, quiero darle la bienvenida a esta comisión.
Mirando la fecha de la comparecencia, vi que usted había solicitado en enero.
Una pena que hayan pasado seis meses desde esa petición, y esperamos, como ha dicho mi compañera, que usted venga más asiduamente y que no pasen tantos meses.

Yo la verdad es que me he apuntado muchas cosas de lo que usted ha dicho, y sí que es cierto que igual es porque se ha tenido que ajustar mucho al tiempo, por lo que no se ha podido extender más en todo.
Pero yo me quedo con tres cosas que ha dicho.
Si tuviéramos que hacer una nube de palabras o de frases de su comparecencia, yo me quedaría con Â«dar derechos, coordinado y personas del centro de atención.
Â» Y le diré por qué.

Yo tenía muchas preguntas para usted, y la verdad es que me he quedado un poco decepcionada, porque pensaba que iba a hablar más.
.
.
Al final, ustedes ya llevan dos años, y entonces yo pensaba que usted iba a hablar más de su gestión, y no tanto de la gestión pasada que su predecesora ya habló aquí mucho también, es cierto.

Entonces, yo esperaba también que usted hablara del nuevo modelo.
Que hablara usted de verdad del nuevo modelo, de cómo lo iban a implementar, de cómo estaba funcionando.
Y entonces, ahora le voy a empezar por las tres palabras estas que usted ha dicho.
Se las voy a hilar con diferentes políticas que ustedes están realizando.

En primer lugar, dar derechos.
Ustedes siempre repiten esta palabra, pero a mí me gustaría que me dijera ahora mismo qué ratio tienen de agentes de igualdad.
Porque claro, creo que no es su secretaría autonómica, pero usted la ha puesto en esa neurona que ha enseñado al principio.
Entonces, yo le pregunto, porque usted lo ha puesto en la neurona y me he cogido un poco al hilo de esa parte.

Porque claro, ustedes ponen esto en marcha, pero de los 71 o 74 que tenía que haber, hay 11.
Dan derechos, pero no los dan a tiempo.
Coordinado.
Y me quedo con esta palabra mucho, porque hablan mucho de coordinación.
Y usted ha hablado de la pobreza en comedores, la pobreza en libros, en muchas materias.

Pero, ¿y la pobreza que tienen los centros de diversidad funcional con las ayudas del empleo?
¿Qué ha pasado ahí?
Porque ustedes, o no han estado coordinados con la conselleria del señor Climent, o ahí ha pasado algo.
Creo que ahí también tienen que hacer un mea culpa, y quiero también saber eso cómo lo van a arreglar, de cara al año que viene, o cómo lo han arreglado.

Y también usted ha comentado que todos los ayuntamientos van a tener equipos multidisciplinares y a mí me gustaría que me dijera si están pagando a los ayuntamientos y cómo se les está pagando para estas ayudas y estas subvenciones, para que puedan contratar a estas personas.
Porque, como hemos visto en la anterior comparecencia, hay ayuntamientos que no han recibido nada.
Cero.
Y esto es en junio.

También me gustaría saber, porque esto lo tenemos muy fresco algunos de esta comisión, y es el tema de las… Y esto va un poco con las personas del centro de atención.
Con el tema de las 3.
300 plazas de las residencias.
Porque ustedes llevan un año parado este modelo.
Este modelo lo llevan parado, no lo han adjudicado.

Y al final la verdad es que -nosotros ya lo hemos dicho en la comisión de investigación que ha habido-, pero al final parece, porque no ha salido y esto es una denuncia que hacen las patronales que se han presentado a este concurso, pero parece que al final el concurso va a quedar muy parecido al que había.
Entonces, también quería saber este modelo que está cuándo lo van a sacar.

Y por último, también hemos conocido que parece que el modelo de valoración de la dependencia en los ayuntamientos puede ser inconstitucional.
¿Tienen ustedes un plan b o cómo está el tema?

Muchas gracias.

El senyor vicepresident:

Gràcies, senyora Bernal.

Ara serà el torn de la representant de Compromís, per quatre minuts.
Senyora Álvaro.

La senyora Álvaro Cerezo:

Benvinguda, senyora Ferrando, a esta comissió, però no evidentment al càrrec ni, el més important, al treball que és de la Conselleria d'Igualtat i Polítiques Inclusives, de la qual vosté ja formava part amb anterioritat i des de final d'any com a secretaria autonòmica està exercint.

El seu valuós i constant treball en esta àrea ha fet que la dilatació de la seua compareixença, demanada fa molt de temps per vosté, a petició pròpia, no s'haja pres en compte ni reclamada, com vosté veu, en el cas de l'oposició, que té poc a reprotxar-li a la seua tasca.
Tasca a la qual vosté avui ha donat un bon repàs, començant a fer-nos treballar les neurones, i entrant en temes importantíssims que fins ara no havíem tingut ocasió d'escoltar.

Parle, per exemple, del consell social, de la implicació del tercer sector, com també del seu impacte en el territori i per comarques.
Efectivament, també en llei d'acompanyament aprovàrem eixe consell social, llargament demandat per les associacions del tercer sector.
I després d'escoltar la seua compareixença, veig que vostés no han perdut el temps.

I per això tenen la meua més sincera felicitació, per complir les expectatives del tercer sector, li pese a qui li pese, sobretot aquells per als qui eixes expectatives i demandes mai foren una prioritat.
Però en definitiva, després de fer-nos creure en la realitat més que en fades i en fades que abundaven molt en l'anterior legislatura.

I de tot el que ha comentat d'eixe nou model de serveis socials, del qual jo sí que he sentit parlar i que tant interessa a este grup parlamentari, com també de la necessària coordinació interadministrativa amb la millora dels sistemes informàtics i la targeta universal que vosté ha començat a descriure'ns, ens queda evidenciada una cosa.

Començar des de zero a la força ha de ser dur, però començar des de l'empastre, des de la deixadesa i des del desgovern a què ens va sotmetre el Partit Popular encara deu ser pitjor.
I no em cap cap dubte i vostés en la conselleria i d'ençà que vosté ja era directora general i fins ara que ostenta la secretaria autonòmica, ho estan duent a terme.

Però mire, jo voldria aprofitar la seua compareixença avui per anar una miqueta més lluny.
I ja que estem, mire, m'estalviaria moltíssima feina, de veritat.
Resulta que ahir tinguérem l'última sessió de la comissió d'investigació sobre l'adjudicació de places de residència en el model d'accessibilitat social, una comissió en la qual hem patit molt de temps i molt d'esforç per a poder arribar a unes conclusions, que ahir debatérem.

Posant-la en antecedents, comentar-los que el dictamen signat per Podem, Ciudadanos, Compromís i PSPV és un document seriós, rigorós i que lluny de buscar culpables, cerca les responsabilitats polítiques.
Per contra, el Partit Popular ha presentat un dictamen que manca de tot rigor, de serietat i, fins i tot, de pàgines, ja que amb quaranta fulls, senyores, quaranta fulls, pretenen donar resposta a setze mesos d'investigació.

I fixe's vosté quina és la conclusió final a la qual arriben.
De les deu conclusions que presenten front a les quaranta-cinc que presentem els altres grups.

Li vaig a llegir un extracte, perquè veja que jo no m'invente res.
(Veus) Â«Dos años después de su toma de posesión, la vicepresidenta del Consell i consellera de Igualdad y Políticas Inclusivas ha consolidado el modelo de accesibilidad que ha pasado a mal nombrarse modelo Cotino a modelo Oltra.
El actual gobierno ha consolidado el modelo de accesibilidad y desvirtuado cualquier trato de favor hacia determinadas empresas.
Â» Blablablà-blablablà-blablablà.
I conclou: Â«El concurso público de 3.
300 plazas anunciado a finales de año 2015 está a fecha de hoy pendiente de una adjudicación definitiva, lo que está ocasionando graves perjuicios a las empresas del sector.
Â» No als usuaris.

Â«Por otro lado, la adjudicación provisional de este concurso apunta a que resulten adjudicatarias de forma mayoritaria las empresas que han desarrollado el modelo de accesibilidad.
Concretamente las empresas del grupo Savia.
Estos datos han sido aportados en los medios de comunicación por la principal patronal de las empresas.
Â» Novament del sector, no parlen d'usuaris en cap moment.

Â«De lo anteriormente expuesto se concluye que no ha existido connivencia en estas empresas, puesto que igualmente resultan adjudicatarias durante la gestión.
Â»

Així que, senyora, ho ha escoltat.
La culpa que Blasco estiga en la presó (remors) i que Cotino beneficiara a propòsit sense objeccions a la seua família és de la senyora Oltra, sí senyor.
¿Entén vosté ara per què li parle de manca de rigor?

Per això li pregunte, senyora Ferrando, a vore si vosté ens pot tirar una miqueta de llum en este dilema que tenim.
(Tussen) ¿Quina és la diferència entre el model Cotino i Â«l'Apropa'tÂ» que fou presentat per la seua conselleria?
I què passa amb les 3.
300 places que sembla que són l'única cosa que l'importa al Partit Popular ignorant el mal que feren a la gent decent.
La deixadesa en la vigilància dels centres residencials, el negoci important.
.
.

El senyor vicepresident:

Senyora Álvaro, vaja acabant.

La senyora Álvaro Cerezo:

.
.
.
que feen els centres Savia i a costa de desviar els fons que anaven a tindre cura dels més dèbils.

Ja ho sé que la comparació és odiosa i en este cas encara més.
Comparar a Cotino amb Oltra és comparar l'infern amb el cel.
Però jo crec que hui la seua resposta pot ser clau per aquells que han fet un bon treball i que no són el Partit Popular.

Moltíssimes gràcies.

El senyor vicepresident:

Gràcies, senyora Álvaro.

Per a finalitzar esta ronda té la veu la portaveu del Grup Socialista per quatre minuts.

La senyora Andrés Sanchis:

Gracias, presidente.

Bienvenida, señora secretaria autonómica.

Y muchísimas gracias por comentarnos aquí cuales son las líneas básicas de trabajo que se están realizando y también nos ha hablado de futuro.
Yo me quedo con una de sus frases: Â«Los derechos sociales son necesarios para cambiar la sociedad.
Â» Creo que en eso estamos todos y, sobre todo, pues aquellos que tienen más responsabilidad como es en este caso todo el cuadro directivo y también los profesionales de servicios sociales de la Conselleria de Igualdad y Políticas Inclusivas.

Nuestro voto de confianza evidentemente está ahí.
Respaldamos todo lo que se ha hecho hasta la fecha, porque pensamos que es bueno para las personas y sobre todo para aquellas personas que están en una situación de vulnerabilidad.
Siguen preocupando, yo creo que es lógico y normal, esos elevados índices de pobreza que siguen arrastrando aquí en la Comunidad Valenciana y, sobre todo, cuando esa pobreza de va cronificando y va pasando de generación en generación en algunas familias.

Necesariamente habrá que abordar este tema con mucho rigor.
No me queda ninguna duda de que ya lo están estudiando porque la única manera de poder romper ese ciclo es conseguir que las nuevas generaciones salgan.
Y probablemente la formación y la contribución de otras consellerias sea fundamental para que podamos invertir esa situación.

Coincido con usted.
La renta valenciana de inclusión es una de las grandes expectativas de esta legislatura.
Pensamos que de esta manera muchas personas van a tener aquello que necesitan, ese derecho que verdaderamente necesitan y van a tener que ir a pedir todo eso que usted ha dicho.
Ahora para libros, ahora para unas gafas, después mañana los bonos para comer, etcétera.
Podremos dignificar la vida de muchas personas y, desde el Grupo Socialista, usted lo sabe porque en alguna ocasión ya lo hemos comentado, nosotros seguimos insistiendo en la necesidad también de que desde el gobierno del estado se apruebe el ingreso mínimo vital.

Es una iniciativa parlamentaria porque pensamos que garantizaría la igualdad de condiciones de vida y también de supervivencia de muchas personas, independientemente del lugar, del territorio donde estuvieran y también obligaría a que se implicara con los presupuestos del estado que pensamos que es fundamental, porque los derechos sociales son derechos fundamentales que tienen que estar financiados por todas las administraciones públicas.
El esfuerzo aquí en la comunidad autónoma ya está, también está en los ayuntamientos y falta la implicación del estado, del gobierno del PP que no está así.

Ha apuntado aquí usted algo muy novedoso y que yo creo que va a ser muy importante para todos los centros que están atendiendo a personas con diversidad funcional, comenzando por las ONG, y es que a partir de enero del 2018 se quiere que cobren todos los meses.
Cuente también con la ayuda del Grupo Socialista por si hay que hacer algún tipo de manifestación para ir a exigirle al señor Montoro que pague.
O, por lo menos, que anuncie cuándo va a llegar el FLA a la Comunidad Valenciana para que puedan programarse esos pagos.

Ayer lo escuchaba haciendo unas declaraciones en las que decía que había puesto un anzuelo para todo el tema ese de la amnistía fiscal, porque si no los peces se quedaban abajo.
Pues ya es hora de que salga el señor Montoro del fondo del mar y que llegue a la superficie y que vea cuál es la realidad y es que si no llega el dinero el estado que financiamos con nuestros impuestos todos los valencianos y las valencianas, difícilmente podremos cubrir las necesidades que tenemos para poder pagar, precisamente, todos esos centros dependientes de la conselleria o de las entidades sin ánimo de lucro.

También pensamos que es muy importante toda la parte que usted ha pasado un poco más alto, por la explicación que había hecho antes sobre todo del tema de la dependencia, que había hecho la vicepresidenta.

Pero sí que le quisiera hacer una pregunta concreta.
Durante todos estos años yo pienso que hay un sector que ha estado especialmente castigado, descuidado, ignorado, que ha sido el sector de los enfermos mentales, de las personas con enfermedad mental.
Me gustaría saber si ustedes tienen algún estudio, tienen ya algún programa, tienen previstas acciones para atender a estas personas y especialmente en lo que respecta a los centros de atención temprana.

Gracias.

El senyor vicepresident:

Gràcies, senyora Andrés.

Ara serà el torn, sense límit de temps, per a la secretària autonòmica per a atendre a les peticions dels grups.

La senyora secretària autonòmica de Serveis Socials i Autonomia Personal:

He dit allò de vaig a fer-ho en mitja hora perquè pensava que era important.
Perquè és que dic: Â«És que em donaran cita per a d'ací dos mesos.
És que a vore si la pròxima compareixença és a setembre o a octubre.
Â»

I aleshores, a la millor, ho he fet malament perquè potser havia d'haver-me quedat i.
.
.
, o siga, haver agafat, jo que sé, encara que fos d'ací un mes (tussen) i comptar amb un poc més d'espai.
Vull dir, no saps mai on està la virtut.
Però, bé, jo pensava que era molt important.
Perquè jo, efectivament, quan vaig entrar tenia moltes ganes de vindre, ha tardat molt.
Aleshores és un poc com una necessitat, allò que tenia moltes ganes de vindre.
Val?
Però bé, anem a vore si ara, des de la tranquil·litat, puc anar explicant i tot el món entén millor les coses.

Les diferències de pobresa.
Les diferències de pobresa que.
.
.
César ha comentat allò de la renda i ha comentat un poc que no se veia ahí res en concret.
Jo crec que és important saber que veníem d'una desestructuració molt important i aleshores evidentment necessitem fer una llei de serveis socials o un codi social, com finalment li direm, fort i potent.
Jo crec que estem fent-lo.
Però també és de veres que si fem lleis que després es queden en els calaixos, eixe és el problema.
Aleshores tenim moltes vegades l'última llei que n'hi havia en la Comunitat Valenciana no se va instaurar mai.
Encara estem en l'antiga i per això estem tan malament.

Aleshores és molt important que les lleis es facen ben fetes i per això vol dir amb el consens necessari.
Perquè la situació és molt, molt, molt difícil.
Perquè es donen compte pose un exemple de com estàvem molt senzillet.
I és, si tu te'n vas a un metge de salut i et diuen que et fa mal la gola, imagineu-vos que directament et diuen: Â«Alè, ves-te'n i que t'operen.
Â» I dius: Â«¡Ai!
, i no aniré a un otorinolaringòleg?
Â» Este segon escaló d'especialització n'hi havia molt poc.
¿Per què n'hi ha molt poc?
Perquè l'última llei no s'havia instaurat.
Per això dic que és molt important que fem bones lleis i ben fetes.
En eixe sentit, jo entenc que havíem de tindre-la ja, però si no es té és perquè s'està estudiant i s'està parlant amb el sector.

Independentment d'açò sí que se té ja l'avantprojecte de llei de renda d'inclusió valenciana.
I ahí ja tenim -si s'adoneu- que depenent dels pressupostos.
.
.
Jo no vaig a entrar, va estar ací a més Uceda, el delegat del Consell, ja va estar ell explicant quina era, ¿no?
¿No us va explicar la nova llei?
Bé.
Sí.
Aleshores ell, per exemple, en eixa llei ja si tens lloguer o no tens lloguer, tens una quantia; si tens xiquets que estan estudiant o no tens, una altra.
Les beques de llibres, per exemple, un per tindre renda ja té directament les beques de llibres.
Això és treballar de forma transversal.

I ¿això què fa?
Fa que els serveis socials no hagen de gestionar en este cas, per exemple, la beca de llibres.
I en este cas fa que la conselleria d'educació no haja de gestionar esta beca de llibres o la beca de menjador, o la beca de transport o la de lloguer.
En eixe sentit, és en el que jo dic.
Aleshores, ¿què és important?
No podem segregar, no podem dividir a la persona en trossets.
¿Per què?
Perquè la pobresa és transversal, per desgràcia.
Aleshores, l'itinerari ha de ser el mateix.

No podem fer que una persona tinga quatre treballadores socials, que cada una li dirà una cosa.
I eixe és el problema.
Perquè la treballadora social de sanitat li diu una cosa, la de serveis socials li diu una altra, la de cinc ONG que va li diu una altra.
I aleshores, clar, això no és treballar bé.
Això no podem seguir així i per això la nova llei de renda.
I en eixe sentit és en el que jo plantege i faig un poc d'ironia perquè moltes vegades és precís traure la cosa per a entendre exactament com hem de treballar.
Val?
Val.

Serveis privatitzats.
Ací s'estaven privatitzant molts serveis, fins i tot la xarxa de serveis socials, ja n'hi ha ajuntaments que no contractaven directament funcionaris, ni interins.
Directament se contractaven o empreses o ONG.
No anem a entrar ara mateix a tots els problemes que hem tingut amb les dones, els problemes que.
.
.
La xarxa Pangea també ha sigut un servei que s'ha anat fent públic.
Però a més també han hagut centres de gestió integral, el centre, per exemple, municipal, però era gestionat per empreses.
Aleshores això, ara mateix, estem en un procés de reversió que ara mateix, bé, jo crec que no val la pena que us diga.
.
.
D'ací no res us direm els centres que anem a passar-los, concretament a l'IVAS, l'Institut Valencià de Serveis Socials.

I per això, per exemple, s'han canviat entre altres coses l'objecte de l'IVAS és més ample per a poder anar revertint estos centres.
Que moltes vegades són de titularitat municipal i vostés veuen que és Generalitat Valenciana, evidentment, perquè els pressupostos.
.
.
Però estan gestionats per entitats privades.
Val.

La diversitat funcional.
Si voleu vaig a fer un plantejament general de pagaments.
Si voleu.
Jo crec que és important.
Per una part, a vore, el nou model de serveis socials i com s'està pagant.
Nosaltres voldríem fer el que és el contracte programa i és que tu agafes a un ajuntament i li dius: Â«Mire, vosté va a tindre per a tres anys estos diners.
Â» ¿Què passa?
Que no ens deixa.
¿Qui no ens deixa?
El govern.
¿Per què?
Perquè ens diu que només podem parlar dels pressupostos que tenim.
Com que estem més o menys intervinguts d'alguna manera, no podem parlar i no ens diu que a l'any que ve anem a tindre el mateix.

Perquè si no, ¿quina és la nostra idea?
, que sí que és un poc el que volem fer, cap on volem anar.
Doncs voldríem anar a això i aleshores no hi haurien problemes i se pagaria molt millor.
Que és el contracte programa que està.
.
.
pense que és la manera de subvencionar, que és la mateixa d'ara, que és un conveni, on tu vas poquet a poquet pagant.
Val.
Com està ara mateix en els ajuntaments.
Però tu ja sabries durant tres anys quants diners vas a tindre.
¿Que després n'hi ha problemes?
Augmentes els diners.
Eixa seria un poc la manera de finançar.

Per exemple, l'entitat sense ànim de lucre de diversitat funcional, s'ha pagat el 64%.
A entitats locals per a la gestió de centres de diversitat un 2,2.
Això és de veres, és menys.
Els programes per a la promoció de l'autonomia personal, vida independent, empleo con apoyo, respiro, etcètera, un 5,82.
¿Val?
Centre propis de l'administració gestions integrals?
Un 67.
I centres propis de l'administració, un 58.
En realitat està molt bé perquè, entre altres coses, jo hauria d'explicar-los que alguna vegada s'ha està any i mig sense pagar a ningú.
Jo crec que no ens podem oblidar i que tenim la mateixa administració i els mateixos procediments administratius.
No és tan fàcil fer moure la maquinaria.
Val.

Als ajuntaments.
Com sabeu ja estan les ordres de pagaments de tots, totes les resolucions han eixit i, evidentment, clar que n'hi ha problemes.
Això ja ho sabíem però no ens preocupen.
¿Per què no ens preocupen?
Pel que us he dit abans, vull dir.
.
.
O siga, sí que ens preocupen, ¿com no van a preocupar-nos?
Però, vull dir, comparativament amb altres anys, estem molt pareguts i l'important és que se vaja fent.
No s'han contractat a tots, però ja estan totes les borses, ja n'hi ha molts ajuntaments que els interventors sí que els han deixat.

¿Què ha fet el govern?
Perquè el govern el que no pot fer és dir: Â«Us done els diners, ja us donaré els diners,Â» sabent que n'hi ha problemes amb els interventors i amb els secretaris.
Però això no ho hem fet.
Per què?
Perquè hem agafat, ens hem reunit diverses vegades i hem intentat -i en molts casos de fet s'ha aconseguit- contractar directament.
I al febrer hi ha hagut ajuntaments que ja han tingut la plantilla que els hem demanat.
Jo crec que això és molt important també posar-ho en valor.

N'hi ha alguns que no.
És de veres.
I n'hi ha interventors que no han volgut.
Però per ple no s'ha passat, per exemple, una carteta on posa que són necessitats bàsiques.
Això era molt important.

La reunió, si volen vostés, jo els puc dir exactament el dia i l'hora en què es va mantindre en els tres col·legis oficials d'interventors (algú tus) i de secretaris.
Eixes coses estan.
.
.
i per a això estan.
¿Val?

Pagaments, més pagaments, de les residències, de Lares, per exemple, doncs s'espera.
.
.
, ja s'ha donat a 14 milions d'euros l'OK i s'espera al juliol haver pagat el 50%, jo crec que és important; a les residències municipals, que moltes vegades estan gestionades per entitats privades, ja s'han pagat 10 milions d'euros.

Jo entenc que la gent s'enfada però no tenen moltes vegades raó.
I, per exemple, a centres privats amb rescabalaments com Aerte i Savia, que són els que més estan menejant-se i estan enfadats, se'ls ha pagat ja desembre, gener i febrer, ¿eh?
Estem parlant que ja se'ls ha pagat desembre, gener i febrer.
Estan enfadats un poc pel que la vicepresidenta els ha explicat abans, i és el tema del concert social que no van a entrar i pel tema de la dependència, del decret de dependència.

Miren vostés, és que nosaltres ho tenim molt clar en eixe sentit.
Vullc dir, ens podrem seure moltes vegades a la taula, però ho tenim molt clar.
Però els estem pagant.
I si no els estem pagant és perquè moltes vegades no sabem quan ve el FLA, i si no sabem quan ve el FLA ahí tenim problemes.
I això no està bé, jugar amb eixes coses no està bé.
Jo crec que això és molt important.

Açò, en general, perquè vostés sàpiguen per on van els ajuntaments.
(Rient) Ara, després, em conteu el que no vegeu.
Val.
Més preguntetes.

Tuteles.
Les persones tutelades i el procés, jo crec que és important.
A vore, quan arribem n'hi ha 2.
000 persones que estan desaparegudes.
Jo crec que això cal dir-ho en alguns llocs perquè és així, ¿eh?
, 2.
000 persones desaparegudes.

¿Com és possible?
Doncs, evidentment, perquè no n'hi havia molt d'interés.
Jo diria que açò és.
.
.
.
els vulnerables dels més vulnerables.
O siga (algú tus), es decidix no invertir en les persones que estan més a soles, i açò és molt important.
¿Què passa?
Ja, el Síndic de Greuges del 2012, ja, ja posa la primera queixa i diuen, Â«¡Escolte!
, vostés no tenen clar el seu sistema, en eixe sistema anem a tindre molts problemes.
Â» Ja en el 2012.
¿Val?

Aleshores, a partir d'ahí, nosaltres estem fent molt a pressa, o intentant fer molt a pressa totes les coses per anar solucionant este problema que ve des de fa molts anys.
I el primer que fem és, sens dubte, intentar controlar on estan totes estes persones.

¿Què passa?
El primer que hem de fer és canviar l'objecte social de l'IVAS perquè puga assumir l'Institut Valencià de Serveis Socials, perquè puga assumir este nou objecte i, després, comencem a fer el decret de tuteles perquè no podem fer el que volem.

Aleshores, quan es va canviar la fórmula, tenim de canviar.
.
.
, doncs el decret està allà i esperem en molt poc, en molt poc, poder implantar-lo.
En principi, ix del (inintel·ligible) .
.
.
ja i se'n va al jurídic consultiu.
O siga, que esperem que el decret de tuteles siga ja.

De fet, per exemple, perquè estiguera molt bé i per a donar molta pressa, el que vam fer el 29 de maig va ser una reunió amb la fiscal provincial responsable de tuteles i amb els responsables, també, dels jutjats de Castelló, València i Alacant per a contar-los i per a demanar-los com ho veien, ¿eh?
Una vegada ens van dir que els veien bé, ens va paréixer bé.

I, ara, ¿quin és el nou model que anem a implantar?
Bé, doncs, el nou model que anem a implantar és, entre altres, algun pioner com, per exemple, és el de Navarra.
El de Navarra pensem que està molt bé.
Té tres àrees, que és la jurídica, l'econòmica i la personal i la social, perquè d'alguna manera l'única tasca que s'estava fent fins ara, sobretot, era treballar la jurídica i mal perquè n'hi havia poques persones, pocs funcionaris.
Aleshores, nosaltres això no ho anem a fer.

I una de les coses que més els va agradar als professionals.
.
.
, al fiscal en concret, va ser que cada persona nostra que estiga tutelada va a tindre un tutor.
Això vol dir que darrere d'un tutelat n'hi haurà una persona amb un telèfon que podem explicar: Â«¡Escolte!
, i esta persona ¿on està?
¿I com va tot?
¿I què es d'ell?
Â»

Eixe seria un poc d'alguna manera un dels grans avanços que jo sí que crec que estem.
¡Vaja!
, esperem començar a treballar ja, al setembre tindré ja tot el personal, ja està tot, el canvi de funcions de l'IVAS ja està, el tutelatge ja està.
Parlat amb el sector que era el més important també, amb la qual cosa jo crec que, més o menys, això anem a tirar-ho endavant.

Els pagaments ja més o menys els hem fet.
El FLA, ens passa el que ens passa en el FLA.
Però Aerte, a més, ja ha cobrat -vullc dir-, ha cobrat desembre, gener i febrer, i ja ho tenen.

Coses que jo he fet, novetats, coses que jo he fet des que he arribat, ¿eh?
, jo crec que és important.
Mire, jo crec que el més important que he fet ha sigut seguir un poc la línia, perquè ja vens, vens des d'un any i mig.
Aleshores, del que d'alguna manera s'havia de fer era impulsar un poc tot el que s'està fent.

Aleshores, a grans trets estaria l'acabament del decret de dependència, el decret de tuteles i el concert social.
El concert social és molt complex perquè n'hi ha moltes entitats i s'havia de parlar molt, n'hi han situacions jurídiques que efectivament són.
.
.
És una altra manera de relacionar-se amb l'administració.

Aleshores, això, per a entendre'ns, inclús, per exemple van a canviar -fins i tot la comptabilitat de la conselleria va a canviar-, la forma per exemple.
.
.
.
, els inspectors van a haver de canviar, perquè tot és diferent.
I, a més, el que vos he explicat que en una classe, en un col·legi, anglés, francés i.
.
.
, això és molt important.
I aleshores, això s'ha de treballar.

Però hem estat fent moltes més coses.
En diversitat funcional, com els he dit, vos he explicat tots els eixos.
4 milions d'euros per a vore cada u dels centres.
Això està molt bé (algú tus), o jo entenc que està molt bé.
S'està fent, per exemple, el servei d'ajuda a domicili, estem en un projecte pioner del servei d'ajuda a domicili perquè s'havia deixat molt.

Aleshores, això no podem, no podem deixar-ho.
El servei d'ajuda a domicili és molt important perquè el decret de dependència (rient), un dels objectius és l'autonomia personal.
Si parlem d'autonomia personal vol dir que es queden a sa casa i que anem a ajudar-los.
Aleshores, haurem de tindre un servei d'ajuda a domicili molt potent.
Aleshores, estem formant diversos serveis d'ajuda a domicili.

Jo crec que eixes són les coses que ara mateix estem treballant i que crec que estan eixint bé.
Jo ja, com he dit abans, estic molt contenta de l'equip que tinc, perquè crec que allò de no menjar és de veres, ¿no?
Parlem de la secta.
Al final fa mal, però després ja t'acostumes.
.
.
, ja no fa ni mal allò de no dinar.
I això és perquè és així, no és brometa.
Val.

Nou model.
A vore, jo crec que el nou model.
.
.
A vore com els ho podria explicar més i les coses que estem fent.
Entenc que com anava tan a pressa doncs no.
.
.
, però, bé, jo entenc que major finançament, que és el més important de tot.
El finançament encara no ha arribat, però està en ello,.
No està pitjor que altres anys, simplement estem treballant, perquè, a més, estem menejant molts més diners, però ells ja ho saben.
A 31 de desembre tots els ajuntaments ja sabien quants diners, per una part.

Segon, s'estan creant molts documents.
.
.
Quan parlem de prevenció, d'instaurar la prevenció, això és molt important, ¿eh?
, s'està arribant ahí.
Quan parlem de crear els equips de serveis socials és molt important i s'ha de pactar.
Això vol dir, abans haver parlat amb ells i després vore tu què tens.
Imagineu-vos la feina que està fent la Direcció General de Serveis Socials de ¿què és el que teniu i com anem a universalitzar això?

I, finalment, jo estic anant de peregrinació a totes les comarques perquè facen eixa peregrinació.
Parle amb els alcaldes i em diuen: Â«¿Podem anar els tècnics?
Â» Dic: no, no, podeu vindre, però és molt important que vinguen els alcaldes i els regidors.
¿Per què?
Perquè el nou model no és només un finançament que a més no arriba, no sé cuántos, no sé menos, no mos deixen, no n'hi ha borses de treball,.
.
.
No és això el nou model, és molt més.
És, com vos he dit.
.
.
, i per això no s'entenia, però jo sí que volia que vos quedara molt clar, que sense el nou model la sinapsi no existix, i sense la sinapsi les neurones no aconseguixen res.

Jo crec que això és molt important, i eixe és el nou model, no és una altra cosa que això.
¿I com anem a instaurar-ho?
¿I per què estic jo anant totes les setmanes.
.
.
?
L'última vegada vaig anar a Els Ports, a Castelló, he anat a Elx.
.
.
, bé, he anat a molts llocs.
Perquè ells tenen d'entendre.
.
.
, hem de ser capaços -a Benidorm- de transmetre que els serveis socials, que la inclusió social, que l'empoderament, que això és cosa dels regidors i sobretot és cosa de l'alcalde, perquè és la part més important.
I si això no ho entenen, no es va a canviar.
I estem fent-ho.
.
.
, jo personalment crec que estem molts contents.
El feedback que ens està arribant és: de la participació, ens envien correus, ens expliquen que efectivament.
.
.
, mos diuen que van a fer coses noves.

Perquè se adoneu, amb el nou model.
.
.
Ara, d'ací no res anem a avaluar, ¿val?
Feia molts anys es preguntava: i tu, en el poble, ¿què tens?
¿Quina circumstància?
¿Quina població tens?
¿La tens molt major?
¿Tens molta població immigrant?
¿Tens molta població aturada?
Això ara no s'estava fent.
Avaluar -el que jo vos he dit, el canvi-, avaluar, això és mol important i no s'estava fent.
Ara, quan diuen: Â«és que fa tant de temps que no ens preguntaven què volem fer a l'any que ve i quins plans, què hem de fer en este municipiÂ», és que ho trobem estrany.
I això és aixína, i això m'ho diuen a mi.

Aleshores, això és el nou model.
No només és un pressupost, és molt més.
Jo crec que és el paral·lelisme d'igualar sanitat i educació és eixe, és tindre clar quants professors n'hi ha en un col·legi, o en un centre quants metges n'hi han.
Això és el nou model, i això és molt necessari.
Val.

Les 3.
300.
¡Ai!
, les 3.
300, ja m'ho imaginava, ¿eh?
Jo crec que les 3.
300, ja la vicepresidenta va explicar perfectament cada u dels passos que s'estaven fent en les contractacions, però, bé, jo entenc que és molt important.
.
.
, jo entenc que especialment està ahí Aerte, ¿no?
, que és una associació empresarial.
Jo crec que és important saber d'on ve, i no és l'única perquè n'hi ha altres que sí que estan molt contents, però ells especialment no ho estan.
I estan ahí, bé, doncs, això, molt enfadats perquè no han eixit.

¿Per què no han eixit?
A vore, és que ací portem.
.
.
És molt complex, és molt complex perquè ací necessitem ordenar un sector que moltes vegades estava amb l'enriquiment injust des del 2014 -i jo crec que és important-, des del 2014 estava malament.
I a partir d'ahí, això ho hem de conjugar amb tot el tema dels concerts administratius del Tribunal Superior de Justícia que dicta que no es poden regular les 2.
000, les places Cotino, el model Oltra.
.
.
Tot això també s'ha de parlar.
S'han introduït les clàusules socials, que això el sector no ho entenia, i diu: Â«¿Y esto cómo puede ser?
Â» Pues, sí señor, esto es importante.

Per exemple, una infermera matí i nit, bé, doncs és important.
Nosaltres pensem que és important perquè pensem que és qualitat.
¿Per a qui?
¿Per a les empreses?
No.
¿Per a qui?
¿Per als usuaris?
Sí.
Això s'ha introduït i el sector està molt acostumat al que abans vos he dit del decret d'acreditació, de yo hago un poquito lo que quiero.
¡Clar!
, això no pot ser.

Després, de cinc empreses que eren fa una temporada, s'han presentat 50.
Això fa que la gestió i el volum siguen molts.
I hem tingut molts problemes, molts problemes.
Si voleu, jo trac ací l'informe, sí, i vos ho conte, vos ho conte pas per pas quan se'n va eixir.
No tinc cap problema.
¿Val?

Aleshores, n'hi ha un sector molt monopolitzat i ara no.
Ara liderem nosaltres, nosaltres decidim si n'hi ha d'haver una infermera o no ha d'haver una infermera, si només pel matí i nit o només pel dia, com ells volien.

Aleshores, els plecs isqueren publicats el 12 de novembre de 2016 en tretze lots, per un valor de més de 188 milions, i amb un període màxim d'execució de tres anys.
El 19 de juny es reunix la mesa de contractació per a aquelles empreses propostes com a adjudicatàries, ¿val?
I a partir d'ahí, esperem que al setembre ja ho tinguen, però ja s'han obert inclús.
Ara estan ja tancant el contracte.
Clar, si no mos porten els papers, no es va a fer.

Jo tinc ací l'informe, que és llarg, però no tinc cap problema de contar-los moment per moment i procés per procés tot el que hem estat fent.
(Soroll de papers) Jo, si volen.
.
.
, o després, si volen, mos quedem vosté i jo (rient), ¿per què li sap greu?
Jo li l'explique.
Mire, tinc ací totes les residències, i tinc ací tot el tema de l'accessibilitat.
.
.
, tot.
Si vol, després.
.
.
Perquè, si no, és dia 19 de tal, dia tal de qual, dia qual… P jo crec que no té cap sentit.

Jo crec que entenguent que són molts complexes els processos i que n'hi ha hagut molts problemes perquè, entre altres coses, les entitats no estaven acostumades, aleshores eixe ha sigut un dels problemes.
Val.

Els CAC, els centres de valoració.
.
.
i tot això.
Jo crec que la situació de la salut mental en general estava molt complicada, passa.
.
.
i és molt pareguda al que passava amb els tutelats.
Jo crec que les persones més vulnerables, vulnerables, les que no podien eixir allí, ¿no?
, eixes jo crec que eren les persones que més han estat d'alguna manera oblidades en esta última vegada.

Aleshores, ¿què passava?
El procés va ser que es tanquen les residències grans perquè queden malament, y los manicomios no son chulos, ¿no?
I aleshores, a partir de ahí pues ya veremos cómo lo hacemos; el neuròleg, el psicòleg, que d'alguna manera, bé, doncs tire endavant.
Però, clar, això no fa falta.

Si a més d'això, a més que no són molt importants, són vulnerables (inintel·ligible) .
.
.
els vulnerables i es necessita la coordinació de dos conselleries (rient), aleshores ¿què ha fet?
Doncs que les coses estigueren molt malament.

Un exemple que les coses estigueren molt malament és quan jo vaig a parlar amb el director, per exemple, del centre de Picassent per a vore un poc com estan els recursos, però evidentment em diu que el 50% de les persones que estan dins de la càrcer tenen problemes de salut mental -això és molt fort-, i alguns d'ells quan ixen no s'atrevixen a deixar-los en la porta.
Aleshores, els envien directament al centre de referència, a l'hospital de referència perquè diuen: Â«És que amb esta persona jo no sé què anem a fer.
Â»

Clar, d'això estem parlant.
Estem parlant que el sector de salut mental és el sector més privatitzat que tenim, no d'ONG, sinó d'empreses privades directament, perquè és el més car i no estava ben pagat.
Això és un problema més greu.

Vostés imaginen-se quan ens conten que de Picassent directament els porten a l'hospital perquè no n'hi han recursos.
Un recurs que, per exemple, s'ha creat ara mateixa és el de Papallona, perquè no existia a Picassent.
Diu: Â«Per favor, facen vostés una vivenda tutelada, perquè la necessite.
Â» ¿Val?

¿Què fem?
Nosaltres estem fent una estratègia sociosanitària de coordinació.
Concretament, en salut mental n'hi ha una estratègia de salut mental.
I, per exemple, el protocol dels centres d'atenció, d'atenció primerenca, portava des de 2014 intentant treballar-se.
O siga, la coordinació sociosanitària, en els centres d'atenció primerenca.
¿Per què diguem primerenca?
Perquè un xiquet, efectivament, quan acaba de nàixer en estes circumstàncies, és molt important, no se pot quedar en una llista d'espera, ¿val?

Aleshores, estava sense tancar.
S'ha tancat fa dos mesos.
Però és molt important.
Primer que tot, n'hi havia el mínim; vam començar a parlar de coordinació.
Hem creat, hem hagut de crear recursos i, a partir d'ahí, hem aconseguit tancar-lo.
Era una verdadera barbaritat com estava la situació, ¿val?

I hem fet mapes.
Hem fet mapes, hem fet estudis.
.
.
Com el que abans els he ensenyat, doncs, ara no està aixina; però eixe era un exemple de per què el concert social i de per què no podem deixar que les ONG marquen les estratègies, per què els poders públics han de tindre la responsabilitat.

Un exemple -no l'he portat-, però, per exemple, ací està (soroll de papers) un dels estudis dels centres, per mancomunitats, perquè és molt important, per comarques, en els centres d'infermetat mental i en els de diversitat funcional que tenen llista d'espera, on i com i per què.
I això se baralla.
I, ¿com se fa?
Bé, és molt difícil.
Ahí n'hi han, César.
.
.
Vull dir, tu m'has preguntat que com se fa un estudi, o ja no recorde molt bé qui, però bé.
Això és molt difícil.
Però imaginem-nos, el més important és l'estudi poblacional, l'estudi de necessitats, l'estudi de recursos, i has de sumar això i fer una projecció.
N'hi han algunes infermetats que ja ens deixen tu saber quants autistes n'hi han, saber.
.
.
Aleshores, has de vore com se fa.
Vull dir, d'esta manera, és de la manera en què se fan.
¿I com?
Bé, doncs, en coses aixina, poquet a poquet anem treballant, ¿val?
Eixe seria un poc.
.
.

Jo crec que, més o menys, me deixe crec que això de la diferència, les places.
.
.
Els pagaments de diversitat ja hem vist que n'hi ha alguns que s'ha pagat el 65; això no passava mai.
De fet, hauríem de parlar en ells abans de dir coses com eixes, perquè en diversitat funcional estan contentíssims.
No sé molt bé qui m'havia fet la pregunta, però estan molt contents perquè s'han pagat molts diners i molt bé enguany.
I, sobretot, el que volem és l'any que ve pagar mes a mes.

El sector el tenim contentíssim.
Les ONG estan molt molt molt contentes només per això.

Val.
Gràcies.

El senyor vicepresident:

Gràcies, senyora Ferrando.

A continuació, tindran possibilitat els grups Podem, el PP.
.
.
Val.
Començarà la diputada Meco pel Grup Podem.

La senyora Meco Tébar:

Moltes gràcies, president.

Me gustaría, en relación al nuevo modelo que planteaba y no sé si nos presentaba o en parte era continuidad del modelo que ya se desarrolló, que entiendo que algo quedaba de aquel modelo que usted trae aquí, lógicamente, pero, en esa relación de nuevo modelo del que nos hablaba, nos decía que entre los criterios estaba la calidad del servicio.
Y, dentro de la calidad del servicio, usted hablaba de las RPT, hablaba de los trabajadores.

Y es ahí donde me gustaría quedarme, porque a nosotros nos preocupan las políticas o las medidas que la conselleria pretende desarrollar, en este sentido, con los trabajadores, que nos consta, en estos momentos, están cubriendo bajas y vacaciones.

Es decir, si las ratios…, no sabemos cuáles son o no sabíamos cuáles son… Quiero decir, veníamos de un modelo en el que no sabíamos cuáles eran y tal y vamos perfilando cuáles tienen que ser.
Pero, indiscutiblemente, no son las que nos gustaría que fueran, con tal de atender debidamente.

Tenemos a unos trabajadores que, en ese sentido, digamos, tienen una carga importante de trabajo en los espacios; y, además, cuando llegan las bajas y llegan las vacaciones de sus compañeros, tienen que cubrir las bajas y esto.
Nos encontramos con un personal agotado, estresado y que, además, no da ya para más, ¿no?

Y, en ese sentido, a mí me gustaría preguntarle qué políticas piensa…, o qué medidas piensa habilitar, más pronto que tarde, la conselleria para que estas situaciones no se den, ¿no?
, y estos trabajadores, pues, no solo puedan atenderse sus pagos -porque usted hablaba de las entidades que están contentas, pero hay otras entidades que no lo están tanto porque no están recibiendo los pagos-, seguramente por el FLA, pero también, pues, estas cuestiones habrá que programarlas debidamente.
Porque, al final, lo que es cierto es que sobre los trabajadores pesa una losa que tampoco es justa.

Y comparto la preocupación, que comentaba antes la compañera Andrés, relativa a la pobreza y a la cronificación de un amplio sector de esta pobreza, y a la necesidad de que la gente más vulnerable, que es en definitiva la que atiende su conselleria, pues, vea, cuanto antes, todos los cambios de ese nuevo modelo que ustedes tratan de implementar, consciente mi grupo de todo lo que había -bueno, más bien de lo que no había-, conscientes del esfuerzo que ustedes le ponen, incluido el no comer, y conscientes de la infrafinanciación que esta comunitat tiene.

Y me gustaría dejarle con una reflexión que el otro día, en una charla muy interesante que organizaban algunas entidades sociales, un catedrático de Derecho Internacional, Jorge Cardona, hacía respecto a las personas tuteladas.
Y se la dejo porque me parece una reflexión importante para quedarse como principio de acción.
Y él decía -lo decía en relación a los menores, pero yo creo que es extensible a cualquier persona tutelada-, él decía que las personas tuteladas por todos son las que mejor deberían de estar, son a las que no les debería de faltar nunca nada.
Eso creo que es una máxima, un principio, un horizonte, una meta que ustedes no deberían de olvidar, ni con los menores ni con los mayores, con ninguna persona que dependa de la administración.

Muchas gracias.

El senyor vicepresident:

Gràcies, senyora Meco.

A continuació, la diputada Bernal, pel Grup Popular.
Quatre minuts.

La senyora Bernal Talavera:

Gracias, presidente.

Bueno, hay una pregunta que no me ha contestado, que es sobre esa comisión bilateral que han formado y que el otro día se publicó en el BOE.
Si esta comisión no sale adelante y, por cualquier cosa, el sistema que ustedes han planteado de los ayuntamientos resulta fallido, si tienen plan B.

También, usted ha comentado que, claro, ustedes tienen que hacer el presupuesto de un año porque no se puede hacer de tres.
Pero, claro, realmente, ahí lo que tienen…, los ayuntamientos tienen una inseguridad.
Porque, claro, si este año reciben para contratar a tres, pero el año que viene reciben para contratar a dos, claro, realmente, se cae el sistema.
Eso es lo que he entendido por la explicación que usted ha hecho.

Y, bueno, usted dice que los ayuntamientos no están peor, porque están en nivel de pago de porcentaje igual que otros años, pero es que ahora tienen más competencias, ahora están contratando a más gente.

Por lo tanto, sí que están peor, necesitan ese dinero.
Si no, hay ayuntamientos que realmente no tienen liquidez para contratar a una persona un mes, no la tienen, y esa subvención que llega de La Generalitat es la que les hace posible contratar a estas personas.

Estoy de acuerdo con lo que ha dicho la compañera de Podemos sobre los pagos.
Y, al final, para nosotros eso es una priorización de los pagos y de ver ustedes cómo lo hacen.

Y, bueno, usted ha dicho que los centros de diversidad funcional están supercontentos, pero yo le he preguntado, específicamente, por los centros especiales de empleo, que sé que no es su competencia, que es competencia del señor Climent.
Pero usted ha dicho que, claro, las políticas sociales son trasversales.
Y estos centros tienen una parte de sus competencias y otra parte la de señor Climent.

Este año han recibido mucho menos dinero y, de hecho, han tenido que adelantar ellos muchísimo dinero porque no les ha llegado esa ayuda.
Y quería saber, pues, eso cómo se va a solucionar también.

Muchas gracias.

El senyor vicepresident:

Gràcies, senyora Bernal.

Senyora Andrés, sí, Grup Socialista.

La senyora Andrés Sanchis:

Gracias.

Yo no voy a consumir los cuatro minutos.

Solamente quería decir que… Bueno, agradecerle las explicaciones que nos ha dado.
Yo creo que será muy interesante poder tener también una información del tema del concierto de las tres mil plazas.

Desde el Grupo Socialista, señora secretaria autonómica, nos gustaría tener esa información, más que nada, también, para poder… La información es buena para poder también defender determinadas cuestiones o poder valorar; es lo que ha comentado antes mi compañera, la diferencia entre el modelo Cotino y el modelo Oltra.

Una de las cuestiones que quisiera decirle también es que, mire, más allá de que los centros de diversidad funcional estén contentos porque hayan cobrado o no, nosotros pensamos que estarán contentos también por otras cosas, no sé si usted coincidirá conmigo, por la cantidad de puestos de trabajo que se han salvado en el sector y por la cantidad de personas dependientes que van a estar atendidas en esos centros, por ejemplo, centros ocupacionales o centros de día que veían, en un momento determinado, peligrar la supervivencia y, sobre todo, que se veía peligrar la asistencia que se estaba prestando allí.
Y eso, desde el año 2012 hasta que llegó el nuevo gobierno del botànic, pues, yo lo veía así, y esa es la inquietud que me transmitían.
Creo que estaban muy preocupados porque, además, no es que no cobraban un mes o dos o tres, es que llegaban a tener deudas de muchos años.
No sé si esa percepción también se la habrán trasladado a usted, ¿no?

Y, luego, me ha parecido entender que habían abierto 23 centros nuevos, y eso quiere decir que, verdaderamente, los servicios sociales se están equiparando cada día más a la educación y a la sanidad.
Es decir, se tiende hacia esa universalidad que usted ha comentado inicialmente.

Y, con respecto a las personas que sufren una enfermedad mental, todos los esfuerzos, por pequeños que sean, seguro que se van a notar en ese sector y seguro que las familias lo van a agradecer, porque creo que se han sentido muy solas, durante muchos años, y, probablemente, pues, son las que necesitan de una ayuda muy especializada.

Seguro que esa comisión mixta que se ha hecho entre la conselleria de sanidad y la Conselleria de Igualdad y Políticas Inclusivas empieza a dar frutos muy pronto (inintel·ligible) .
.
.
Por lo tanto, estaremos también expectantes a que se nos pueda informar al respecto.

Muchas gracias.

El senyor vicepresident:

Moltes gràcies, senyora Andrés.

I ara, per finalitzar este punt de l'ordre del dia, tindrà el temps restringit a quatre minuts la senyora secretària autonòmica.

La senyora secretària autonòmica de Serveis Socials i Autonomia Personal:

(Inoïble) .
.
.
de les valoracions, no es preocupe, perquè això està aixina i en quasi tota Espanya està aixina.
Érem nosaltres els qui teníem un procés diferent.

De la RPT, estava parlant de l'IVAS.
Perquè, a nivell municipal, són competències municipals, Â«¡Ay, si nos lo cierran!
Â», però són competències municipals.
Aleshores, nosaltres no podem.
I no podem nosaltres contractar més baixes perquè no ens deixen.
Conselleria no ens deixa.
Montoro no mos deixa, només mos deixa contractar baixes d'atenció directa; però a la conselleria, una persona que se jubila, una.
.
.
, i no ens deixen.
T'assegure que eixe és el problema.

I de les persones tutelades, bé, doncs, n'estic totalment d'acord, ¿eh?
Vull dir, n'havíem perdut 2.
000, 2.
000 persones tutelades.
Jo.
.
.
Arribem i no saben on estan, imagina't.
Efectivament, són els qui més he de cuidar, però bé.
.
.

Vull utilitzar aquestos quatre minuts per a parlar de futur i sols de futur.
Vull transmetre.
.
.
, ja que per a mi és molt necessari per a poder seguir treballant i fer polítiques d'igualtat.

La tesis de la dreta, que diu que amb el creixement econòmic el sistema és capaç de reabsorbir les borses de pobresa i de protegir els més vulnerables, açò s'ha vist que no és aixina.
Vostés saben que en 2015 lideraven la taxa de pobresa de la nostra comunitat autònoma, junt amb Ceuta i Melilla.
¿I saben quin és el PIB que tenen Ceuta i Melilla?
19,399.
¿I saben quin és el nostre PIB, el nostre producte interior brut?
De 20,586.
Això vol dir que en productes interiors bruts més baixets lideraven absolutament igual com nosaltres la taxa de pobresa.
Això vol dir que el sistema, encara que sigues més ric, no aconseguix reabsorbir.

¿Què és el que necessitem?
Vol dir, per una part, la primera, que el model econòmic necessitat d'un estat i d'un estat fort per a poder treballar en les desigualtats.
La segona, que volem poder gestionar els diners com vullgam, volem començar a treballar amb fórmules més flexibles i a més llarg termini, amb un contracte programa com els he explicat a vostés abans, on blindarem el finançament durant tres anys i on el seu ministre no ens deixa.
La tercera, que necessitem diners, (veus) és que és molt important, per a fer fort el pilar de l'estat de benestar perquè pugam treballar amb els més vulnerables i per igualtat, i, per això, necessitem un finançament just.
Ja ho ha dit abans la vicepresidenta, però jo crec que és molt important.

¿Quants diners ens deu Madrid?
Només a la meua secretària ens deu més de 663 milions d'euros.
I això no pot ser.
(Veus) Perquè el 50%.
.
.
, haurien d'estar pagant el 50% dins del nou model de serveis socials i no paguen el 5%.
I el mateix passa en dependència, ahí paguen el 30% més o menys.

Jo els demanaria, per favor, que vostés, que són del mateix partit -ho sent, però és que per a mi és molt important tindre diners-, que ens feren cas, per a veure si vostés que són del mateix partit aconseguim que els facen cas.
(Veus) Que demanen els diners que ens deuen.
Perquè aixina nosaltres els gestionarem i intentarem gestionar-los bé.
¿Val?

Moltes gràcies.

Bé, gràcies a tots per escoltar-me.
La pròxima molt prompte, ¿eh?
Jo intentaré -molt prompte- tornar i no tindre problemes de comunicació, poder estar ací contant-vos de tot.
Molt bé.

El senyor vicepresident:

Gràcies, senyora Ferrando.

Hem acabat els treballs d'esta comissió.

S'alça la sessió.

(S'alça reunió a les 20 hores i 19 minuts)