Educaci%C3%B3%2020240327HTML.html





Comissió d'Educació i Cultura realitzada el dia 27 de març de 2024.
Comença la reunió a les 10 hores i 34 minuts.
Presideix la diputada senyora Candela Anglés Querol.
Reunió número 5.

La senyora presidenta:

Comencem la Comissió d'Educació.

I, en primer lloc, la secretària passarà llista a vore si hi ha quòrum.

(La secretària passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

Un segon, per favor.
Quan digueu sí o a qui substituïxen enceneu el micro, val?
, perquè s'escolte.

Val.
Ara passem al primer punt de l'ordre del dia, que és la lectura i aprovació, si escau, de l'acta de la reunió anterior.
Si algú té algo a dir i sinó aprovem per assentiment?
Aprovem per assentiment, val.

Proposició no de llei sobre la posada en marxa d'una mesa de diàleg, presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 3.
184, BOCV número 24)

La senyora presidenta:

Ara passem al segon punt de l'ordre del dia, que és presa en consideració de la Proposició no de llei sobre la posada en marxa d'una mesa de diàleg, presentada pel Grup Parlamentari Popular, registre d'entrada número 3.
184, BOCV número 24.

La senyora Gascó Enríquez:

Señora presidenta, por una cuestión de forma.

Pasamos al siguiente punto del orden del día porque hemos presentado un escrito y se ha retirado ese punto.

La senyora presidenta:

Val.

Proposició no de llei sobre el MIAU, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 9.
354, BOCV número 41)

La senyora presidenta:

Passem al tercer punt de l'ordre del dia, que és la presa en consideració de la Proposició no de llei sobre el MIAU, presentada pel Grup Parlamentari Compromís, registre d'entrada número 9.
354, BOCV número 41.

Per a la seua exposició, té un temps de sis minuts la senyora Ruiz.

La senyora Ruiz Escrig:

Sí.
Moltes gràcies, presidenta.

Bon dia, senyories.

Miren, el nostre grup parlamentari hem presentat esta proposta perquè la continuïtat del festival d'art urbà de Fanzara està en perill.
I la paralització o la desaparició del MIAU seria una autèntica barbaritat per tot el que això implica, tant a nivell cultural, com a nivell veïnal, a nivell turístic i també a nivell econòmic per a este xicotet municipi.

El Museu Inacabat d'Art Urbà, que és com se diu el MIAU, va nàixer farà deu anys com un projecte social de convivència ciutadana a través de l'art.
Este projecte va ser impulsat per un grup de persones del propi poble i van ser capaços de traslladar l'art urbà més innovador a les parets d'esta xicoteta localitat rural de només de 294 habitants, situada a la Serra d'Espadà.

El MIAU s'ha convertit en un museu a l'aire lliure en constant evolució, i, a més a més, s'ha convertit en un referent d'art urbà a nivell internacional.
Caminar pels carrers de Fanzara és caminar per un museu sense parets, un museu que és possible gràcies a la solidaritat veïnal i gràcies també a la convivència entre els artistes i el veïnat que els acull en les seues pròpies llars.
És un projecte únic en el món, un projecte que ha defensat tot el veïnat, tot el veïnat sense fissures i, per suposat, és un projecte defensat també pels artistes coneguts i reconeguts internacionalment.
És un projecte ja consolidat on han participat 107 muralistes i escultors de diferents indrets del món i, a més a més, han deixat ja 160 intervencions acumulades en les façanes del poble.

Fanzara és, gràcies al MIAU, una referència ineludible de turisme cultural, és font de riquesa per a esta xicoteta localitat de l'interior de Castelló.
I, a més a més, que no se'ns oblide a ningú, este projecte és, no només únic en el món, sinó que, a més a més, sempre, sempre els artistes han pogut treballar lliurement.
És un projecte singular, reconegut internacionalment, i que ara es veu amenaçat per la censura prèvia que vol imposar el govern popular de l'ajuntament de Fanzara, en contra del sentir unànime del veïnat i en contra també de la pròpia organització del festival.

L'ordenança diu literalment: «Todas las intervenciones artísticas u obras de arte que vayan a ser pintadas serán supervisadas previamente por el ayuntamiento, un boceto que se deberá entregar para la intervención a realizar en aras de obtener la correspondiente autorización».
Aleshores no hi ha lloc a cap dubte, l'ajuntament vol controlar el MIAU i vol aplicar-li la censura prèvia.
I fiquen en el punt de mira la llibertat d'expressió dels artistes, perquè, a més a més, afegeix: «No podrá pintarse en ninguna fachada del municipio frases, dibujos o similares de carácter político o cualquier otra intervención que pudiera herir la sensibilidad de las personas o de los distintos colectivos».

I exactament nosaltres ens preguntem: què coses, o què dibuixos o quines frases ferixen la sensibilitat?
La sensibilitat de qui?
Perquè el que pot ferir la sensibilitat de l'alcalde a la millor no ferix la sensibilitat al veí del costat, o a la inversa.

La pròpia organització del festival, que mai, mai havia tingut cap tipus d'ingerència política en el seu desenvolupament, veuen impossible la continuïtat del festival, perquè l'equip de govern municipal actua al més pur estil dictatorial.
Sembla que hem tornat a l'època de la censura franquista.

I jo, senyories, els dic: les creacions artístiques del MIAU són úniques, l'únic límit que han ficat sempre els organitzadors del festival és que no atempten contra els drets humans.
Punt i final.

I aixina és com hauria de seguir este festival.
Açò no va del que li agrade a una persona i el que no li agrade a l'altra.
Açò no va del que li agrade a l'alcalde o del que no li agrade a l'alcalde.
Açò no va d'estar d'acord amb una creació o no estar d'acord.
Açò va de llibertat.
Açò va de llibertat de creació artística i va de llibertat d'expressió, respectant sempre els drets humans.

Així que, senyories, la pròpia Constitució, als seus articles 16 i 20, garantitza la llibertat d'expressió artística amb els únics límits establerts per la pròpia Constitució, el Codi penal i les pròpies lleis, i en cap cas podrà tindre continuïtat el MIAU si finalment el govern popular aposta per aquesta ordenança que censura i que atempta contra la llibertat d'expressió.

Així que, en este moment, com que l'ajuntament de Fanzara està en temps d'estudi de les al·legacions presentades, 150 al·legacions presentades a l'articulat d'esta ordenança, és el moment que se'ls demane a l'equip de govern que la paralitzen, que no continuen.
Al·legacions que han presentat el mateix veïnat del poble, organitzadors, els artistes de tots els indrets i de totes les vessants, associacions de professionals de la cultura, la Universitat Jaume I, la Facultat de Belles Arts d'Elx, el Grup Europeu de Magistrats, el Museu d'Art Contemporani de Vilafamés, l'Escola d'Art i Superior de Disseny de Castelló, i multitud i multitud d'entitats, moltes més entitats que s'han sumat a la defensa de la llibertat i a la lluita en contra de la censura.

Així que, senyories, personalment els demane el seu suport a l'organització d'este fantàstic festival i els demane també instar a l'ajuntament de Fanzara a retirar esta nova ordenança que arremet contra la Declaració Universal dels Drets Humans, que arremet contra els articles 16 i 20 de la pròpia Constitució espanyola.
És la nostra obligació com a representants públics i democràtics garantir la llibertat d'expressió artística i, en aquest cas també, la supervivència del món rural.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Este punt té una esmena, i per a la seua defensa té sis minuts el senyor Martínez.
Quan vullga.

El senyor Martínez Fuentes:

Moltes gràcies, presidenta.

Molt bon dia.

Bé, estem davant d'una PNL que presenta Compromís, parlant del MIAU, i bàsicament el que diu és que coarta la llibertat d'expressió i de falta de voluntat d'arribar a acords per part de l'ajuntament en l'ordenança, algo cosa aixina és el que ve a dir.

Des del Grup Parlamentari Popular voldríem fer algunes puntualitzacions i ficar en context esta PNL que fa un parell de mesos que es van registrar.
Per a qui no el conega, Fanzara és un ajuntament de 283 habitants.
La màxima subvenció que té este ajuntament és per a este esdeveniment, per al MIAU, és algo que tots tenim clar que ha de continuar, però, clar, no a base de qualsevol cosa.
I anem a fer un poc de cronologia de com han sigut els fets i com hem arribat a la situació actual.

S'ha de dir també que per part de l'organització del festival reben tots els ingressos que se fan, degut a la subvenció de 6.
000 euros, que és la màxima que se dóna per part de l'ajuntament a qualsevol institució, més les visites guiades que es fan, etcètera.

Però tornem, com deia, a la cronologia.
Es produïx en juny de 2023, és a dir, una vegada ja han passat les eleccions, hi ha un canvi de govern en l'ajuntament de Fanzara, i en juny de 2023 l'organització del MIAU convida a Elias Taño.
Elias Taño és un artista que, bé, entre altres coses, el que diu és que ell el que vol és que molesten als seus enemics, i se diu que s'autodenomina compromés en polititzar a través del dibuix, i per primera vegada se polititza una imatge en el MIAU, en una frase que diu: «La única patria digna de este país aún sigue en las cunetas».
Açò és el que provoca una reacció per part de l'ajuntament en base a la convivència.
És la primera vegada.

Cal recordar que Fanzara, un poble, repetisc, de 283 habitants, encara recorda els 40 morts que van tindre en les cunetes en Fanzara.
És a dir, és algo que està en l'ambient encara, per desgràcia.
Per tant, un lema d'este estil i en estes qüestions el que fa l'ajuntament o el que ha fet l'ajuntament, dins de les seues competències, no ens oblidem que l'autonomia municipal, que ve arreplegada per l'article 137 de la Constitució també, el que fa és legislar.
I legislar, com pot legislar?
Pues en una ordenança municipal, repetisc, de forma democràtica, elaborada de forma democràtica pels representants democràtics del poble de Fanzara, que són regidors del Partit Popular i del Partit Socialista.
I he de recordar que esta ordenança s'aprova sense cap vot en contra.
Ho dic per contextualitzar-ho un poc.

Bé, és veritat que hi ha queixes dels veïns, i per això es fa també esta ordenança.
I l'ajuntament fa quatre propostes, fa quatre propostes, que és: modificar la frase polèmica en el seu lloc, esta frase polèmica que jo he llegit, que és la que produïx tot este maremàgnum; llevar el mural, per un altre costat; contactar amb l'artista i convidar-lo que modifique la seua obra i oblidar-se del mural, i acordar accions perquè no torne a ocórrer esta qüestió, torne a repetir, de polititzar, cosa que no havia ocorregut fins ara en els murals.
Ninguna d'estes qüestions que va proposar l'ajuntament les va acceptar ni l'organització ni l'artista.
Per tant, això és el que tenim.
I el que fa l'ajuntament, torne a repetir, dins del seu marc legislatiu de les seues competències, és una ordenança, una ordenança en base a intentar millorar eixa convivència.
S'ha llegit algun dels articles que, evidentment, el que vol és això.

Bé, quina és la postura del Grup Parlamentari Popular davant d'esta qüestió que he relatat?
Bé, en estos moments s'ha de dir que, com deia l'ordenança, i dins d'eixa autonomia municipal, i m'agradaria recalcar allò de l'autonomia municipal, aprovada sense vots en contra, ha estat en exposició pública i ens trobem en este moment que, torne a repetir, què vol el Partit Popular o el Grup Parlamentari Popular?
Per un costat, la primera qüestió que volem deixar damunt la taula és que es deixe damunt la taula esta PNL.
Per què?
Doncs que es deixe damunt la taula perquè està en tramitació l'ordenança.
S'ha dit que n'hi ha 150 al·legacions, vorem si s'atenen, no s'atenen i com queda redactada de forma definitiva l'ordenança.
Eixa seria la primera qüestió.
Això per un costat.

Però, per un altre costat, en cas que no es deixe damunt la taula, hem presentat una esmena, i eixa esmena el que fem és el punt 2 i el punt 3 de la PNL de Compromís substituir-lo per l'esmena que hem presentat des del Partit Popular, que el que ve a dir és que es respecte l'autonomia municipal, torne a repetir, dins d'eixe marc de competències que té l'ajuntament, dins d'eixa autonomia i que ve, torne a dir-ho, avalat pel article 137 de la Constitució espanyola, que se respecte eixa autonomia municipal.
Dins d'eixa autonomia municipal, evidentment, doncs ja es vorà eixa tramitació de l'ordenança.
I en el cas que no s'acceptara esta esmena, el Partit Popular votaria en contra d'esta PNL.

Esta és la postura del Partit Popular.
I, bé, ja que s'acaba el temps, esta és la nostra postura, torne a repetir, i m'agradaria que es deixara damunt la taula, però, en cas que no fóra aixina, doncs comptem en un segon torn d'intervenció.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Ara, per a l'acceptació o no de l'esmena, té tres minuts la senyora Ruiz.
Quan vullga.

La senyora Ruiz Escrig:

Gràcies, presidenta.

Mire, senyor Martínez, vostés han fet exactament ací, a Les Corts, el mateix que van fer a la Diputació de Castelló quan també Compromís va presentar esta mateixa proposta, però allí en format de declaració institucional, pregant a l'ajuntament en aquell moment, que no estava estudiant cap esmena perquè estava encara en exposició pública, que retirara eixa ordenança que el que fa és censurar.
I, a més a més, que vostés proposen l'autonomia municipal com una cosa encoberta per a realment censurar l'art, censurar la cultura.
És que és tremend, és que, és que volen censurar tot allò que no els agrada, volen censurar tot allò que els molesta i tot allò que no entenen.
I a més, senyor Martínez, vosté sap perfectament, perquè ho ha dit, a més, que l'origen d'esta ordenança del Partit Popular de Fanzara, d'esta apologia a la censura, diria jo, és molt pròpia d'anys molt foscos que vam viure en este país en un temps no massa llunyà, eh?

I és que l'orige de l'ordenança està, efectivament, en un mural que va fer Elías Taño perquè du la frase: «La única patria digna en este país aún sigue en las cunetas».
I això és el que a vostés els molesta, precisament això, eixa frase, eixa idea.
I per això volen aplicar la censura.

I, senyories, la frase els agradarà més o els agradarà menys.
Podran estar d'acord o no podran estar d'acord.
Però això mai pot ser un motiu de censura i menys en una democràcia.

Senyories, este festival l'organitza gent del poble, gent del poble que s'ha associat per a treballar en benefici del veïnat; gent del poble que s'ha associat per a transformar una proposta en una proposta coneguda i reconeguda internacionalment i que genera no només beneficis culturals sinó també beneficis econòmics a un xicotet municipi de l'interior de Castelló.
I l'ajuntament, el que hauria de fer és ajudar-los, és disposar, facilitar a este grup d'organitzadors i no el que està fent, que és generar problemes on no hi havia.

Autonomia, senyor Martínez, clar, però autonomia per als organitzadors.
L'ajuntament hauria de ser merament un facilitador.
I li recorde que el propi veïnat li va dir alt i clar el dia 13 de gener, en una assemblea multitudinària en el propi Fanzara, que volen que el festival continue, i que continue amb la mateixa filosofia de sempre, amb llibertat, coparticipant i obrint les portes als artistes que desinteressadament van a Fanzara a depositar el seu talent.

De fet, senyor Martínez, li recorde…, vol que li recorde d'on naix este festival?
, perquè jo li ho puc recordar.
Este festival naix després que l'últim govern popular que va tindre Fanzara generara una divisió pràcticament insalvable perquè volia ficar un abocador immens en el terme del poble.
I esta dicotomia que van provocar vostés mateix quan van governar se va solucionar gràcies a que un grup de persones se van associar i a través de la cultura van fomentar la convivència.
Aixina que, per favor, els demane que no tornen a repetir la història.

La senyora presidenta:

Entenc que no accepta l'esmena.

Ara té tres minuts de rèplica el senyor Martínez.

Quan vullga.

El senyor Martínez Fuentes:

Gràcies, presidenta.

Mire, que continue el museu, per supost que sí, tots volem.
L'ajuntament âtorne a repetirâ dona la màxima subvenció que se dona en l'ajuntament, un ajuntament de 283 habitants, 6.
000 euros per a l'organització.
L'ajuntament fica locals, fins a quatre locals per a diferents activitats del MIAU.
Per tant, la col·laboració de l'ajuntament està.
Lo que varia és que fins ara, fins que ha entrat el Partit Popular, de les propostes artístiques no s'havia entrat mai en temes polítics i este és, absolutament…, i no vull repetir lo que va ocórrer en els quaranta afusellats que van haver en Fanzara.

Per tant, des de l'ajuntament lo que se fa és…, bé, no anem a reviure una altra vegada temes que per desgràcia van ocórrer en el seu dia, afusellats per un costat i per l'altre, jo no entre, però que és un tema…, per això, és un tema de convivència, convivència.

Però bé, vosté parlava d'autonomia.
Autonomia?
N'hi ha de respectar l'autonomia de la representació municipal, de la representació municipal democràticament elegida on n'hi han uns regidors per part del Partit Popular i uns del Partit Socialista que dins de les seues competències han promulgat una ordenança que, torne a repetir, està en el seu moment.

Per tant, qui som Les Corts Valencianes per a immiscuir-nos, per a dir lo que té de fer un ajuntament?
Tal vegada vosté lo que té de fer, senyora Ruiz, és promoure el seu partit i que tinga representació.
Vosté, un partit que no té representació en Fanzara, porta a Les Corts per a que ens immiscuïm dins de les competències de l'autonomia municipal de Fanzara.
Això és lo que està fent vosté ací, val?

Bé.
Això també se diu… Són les dictadures lo que fan, les intervencions, intervencions…, o siga, intervindre en l'autonomia d'un ajuntament això ho fa una dictadura.

Per tant, eixa seria un poc la qüestió.
Però, mire, jo vull també ficar-li damunt de la taula les seues contradiccions perquè mire, este mateix artista, fa uns anys, se va posicionar…, ho dic pel tema polític…, en un dels seus murals se va posicionar a favor de les persones que van atemptar… S'enrecorda en Alsasua, que va haver una agressió contra uns guàrdies civils?
Este senyor va fer un mural exaltant eixa actuació de la gent que va agredir els guàrdies civils.
Bé, pues, mire, va haver una proposta i este artista va…, va ser en Sagunt on va també…, va fer un mural, va haver una proposta per part del Partit Popular, una moció, on deia que s'esborrara eixe mural en Sagunt.
I casualment estant en l'oposició va eixir a favor de que s'esborrara, eixe.
I sap qui era l'alcalde en Sagunt?
L'alcalde era de Compromís, que no es va oposar, no es va oposar a que s'esborrara eixe… És a dir, al final, senyora Ruiz, lo que vull ficar-li damunt és la seua contradicció i la seua forma d'intentar intervindre en un ajuntament quan vostés han tingut ocasió de governar, com és en Sagunt en l'alcaldia, âtorne a repetirâ no van votar en contra de que s'esborrara, d'este mateix artista, en la mateixa ideologia, un mural.

Per tant, com li dic, nosaltres, en les condicions que vosté ha presentat esta PNL votarem en contra.
I deixant ben clar âperdó, i en açò acabeâ que estem a favor de que continue el MIAU, evidentment, però no polititzant-se.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Ara passem al torn de fijación de posiciones.
(Remors) Ah, té rèplica?

El senyor lletrat:

Es que el turno anterior era para aceptación de la enmienda.
Entonces, como no la ha aceptado ha habido un turno de réplica…

La senyora presidenta:

Ah, val, val, no ho sabia, perdona.
(Remors) Sí, sí, clar.

Tres minuts de rèplica, senyora Ruiz.

La senyora Ruiz Escrig:

Molt bé.

Gràcies, presidenta.

Mire, senyor Martínez, vosté diu que es dona màxim suport al grup…, a l'associació que fa este festival.
I simplement està mentint perquè els han llevat inclús el local on tenien programades, on tenien programades, les diferents exposicions artístiques i els han llevat el local que està en la mateixa plaça.

I, a més a més, vosté insistix en apel·lar a l'autonomia del govern de Fanzara per a, en nom d'eixa mateixa autonomia, incomplir la carta dels drets humans, incomplir la pròpia Constitució espanyola.
I no, no, senyor Martínez, en nom de l'autonomia municipal vosté no pot blanquejar la censura.

Però, vaja, que al final vostés deixen molt clar també que són hereus del que són i, al final, defensen el que sempre han defensat, i és plasmar… (Remors) Li ho explique, li ho explique… És que ho han plasmat, senyor Martínez, ho han plasmat en la pròpia llei de «desmemòria», esta llei que vostés anomenen de la discòrdia i que nosaltres veiem que és una discòrdia franquista la que ens volen imposar.
Una llei que fica al mateix nivell als afusellats per qüestions ideològiques que als seus assassins, al mateix nivell, que diu vosté que no se fica en això.
Pues un demòcrata s'hauria de ficar perquè, desde luego, en eixa llei lo que s'està fent és blanquejar el fanatisme de la dictadura.
I això és una cosa impensable en dretes moderades com, per exemple, en la dreta alemanya, una dreta que té claríssim (remors) que… Per favor, si me dixen continuar en l'exposició… És que me pareix d'una mala educació parlar mentre està intervenint una persona, me pareix tremend.

Li estava dient que en Alemanya la dreta moderada té claríssim que per a fer créixer una democràcia sòlida han de condemnar les barbàries del feixisme.
I vostés haurien d'aprendre d'això i no mantindre's de perfil, que és el que sempre volen.
I eixe posicionament que vostés tenen és el que els dona peu, precisament, per a donar suport a esta ordenança que censura i que mata els recursos culturals i econòmics d'este poble.
I això no n'hi ha dubte, senyories, que ens situa en una època com si fórem…, com si estàrem als anys sixanta en un ministeri d'informació i turisme franquista, que volia imposar una llei, una llei de la censura que no dixa de ser en la mateixa persona que era el pare polític del seu partit, don Manuel Fraga, ministre franquista i fundador d'Alianza Popular, l'actual Partit Popular.

Però, bé, senyories, és que estem al segle XXI.
Aixina que vostés voldran quedar de moderats però no ho són.
Ací, al govern valencià ho tenen molt fàcil, perquè se parapeten darrere de lo que fa el conseller de cultura de Vox, i vostés queden com a moderats, però és que vostés, en este moment, al govern de Fanzara estan aplicant la censura.
I això és una cosa impensable en una societat veritablement democràtica.
Plantege-s'ho, retiren eixa ordenança i dixen continuar al festival d'art urbà, perquè vostés estan actuant en contra de la Constitució, en contra de la Declaració de drets humans i en contra del propi poble per a vergonya democràtica.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora Ruiz.

Ara sí, passem al torn de fixació de posicions.
Pregaria, per favor, que tots no vos increpàreu quan el diputat parla i no parlàreu en veu baixa quan el diputat està parlant, val?

Passem al torn de fixació de posicions.
Ara té tres minuts el senyor Albiol.
Quan vullga.

El senyor Albiol Talaya:

Sí, muchas gracias, presidente.

En primer lugar, lo que quiero hacer es trasladar mi respaldo al alcalde y a todo el equipo de gobierno, bueno, a la corporación del Ayuntamiento de Fanzara en los que sí se ha puesto la diana.
La diana no se ha puesto ni en la libertad ni en la libertad creativa ni en los artistas.
La está poniendo Compromís en el alcalde de Fanzara, y por eso quiero trasladarle todo mi respaldo.

Fanzara, un pueblo que tiene 294 habitantes, en el que desde 2011 hasta 2023 ha estado gobernando el Partido Socialista, hasta que en 2003 los vecinos de Fanzara eligen que haya un cambio de signo político en la alcaldía.
Si desde 2011 hasta 2023 reconocemos que el Partido Socialista tenía la legitimidad democrática que manifestaron en las urnas y que les otorga la capacidad y el derecho que la ley les da para gestionar i regular, ¿por qué ahora que gobierna el Partido Popular no se les concede esa legitimidad que tienen âporque la ley sí se lo daâ de gestionar y regular según marca la norma, porque es lo que están haciendo?
Pues la realidad es que a ustedes la ley, cuando gobiernan, si les viene bien la aplican y, si no, no la aplican, como han hecho con la ley de bibliotecas, que la han incumplido deliberadamente.
Y ahora en Fanzara le han reconocido siempre al gobierno del Partido Socialista la legitimidad y el derecho, la capacidad de gestionar y regular, y al Partido Popular, pues no.

Pues tanta legitimidad tenía el Partido Socialista como para fomentar y hacer lo que estimase oportuno con el festival del MIAU, como tiene el Partido Popular para regular-lo.
¿O es que se creen ustedes, señorías de la izquierda, una casta superior a la legítima representación electoral manifestada por el pueblo de Fanzara?

Vamos a hablar de la ordenanza, que ya la han leído, pero, bueno, quiero comentar los dos puntos muy rápidamente.
«Todas las intervenciones artísticas u obras de arte que vayan a ser pintadas serán supervisadas previamente por el ayuntamiento.
Por ello se deberá entregar a este ayuntamiento un boceto de la intervención a realizar en aras de obtener la correspondiente autorización».
¡Faltaría más!
Es que es potestad del ayuntamiento conceder los permisos y, es más, es su responsabilidad controlarlo, porque si el ayuntamiento da una subvención, en este caso de 6.
000 euros, se tendrá que controlar hasta el último céntimo y qué se hace con ese dinero, que es de todos los vecinos de Fanzara.

Y hablan de que no…, bueno, dicen que no se podrá pintar en ninguna fachada del municipio frases, dibujos o similares de carácter político.
Por supuesto.
Es que la Constitución española ordena la neutralidad de los poderes públicos como una de las señas de identidad de nuestro modelo político y jurídico.
La neutralidad se conforma como un presupuesto de la convivencia pacífica de aquellos que tienen diferentes convicciones, ideas y opiniones en una sociedad como la nuestra, como en Fanzara, plural y democrática.

Ahora bien, está claro que ustedes tienen un problema con la pluralidad, con la democracia y con el respeto al ordenamiento jurídico español.
Efectivamente, por eso los valencianos y, en este caso, en Fanzara, les han enviado a ustedes y a su totalitarismo a la oposición.

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

Ara té torn de rèplica la senyora Ruiz, quan vullga.

La senyora Ruiz Escrig:

Moltes gràcies, presidenta.

Senyor Albiol, vosté de veritat és que mai decepciona, és absolutament previsible.
Vosté ha arribat ací, probablement no haurà xafat Fanzara en sa vida i per això no coneix absolutament res de qui organitza el festival, perquè no l'organitza l'ajuntament.
L'ajuntament ha de disposar, l'organitza una associació veïnal.
I l'ajuntament no és qui per a controlar absolutament res, perquè això és inconstitucional.
Que vosté vinga ací a parlar de democràcia, això, senyor Albiol, sí que és un autèntic oxímoron.

A més, mire, senyor Albiol, li ho vaig a dir molt clar, vostés a la millor no ho entenen, perquè a la millor no els arriba el reg com toca, però vostés hauran de comprendre que algunes de les funcions que ha de complir l'art també és la d'agitar consciències.
Algunes de les funcions que ha d'assumir l'art també és la de fer reflexionar, inclús la de fer incomodar a les persones.
Per això l'art sempre tindrà detractors, però que tinga detractors no vol dir que tinga censors.
Tindrà detractors i tindrà defensors, però això no implica que algú tinga de controlar absolutament res, i menys si se fa en una façana privada on el propietari d'eixa façana està d'acord en pintar la seua paret com li done la gana, senyor Albiol.
Eixa per a començar.

I, després, jo, mire, tinc ganes de dir-li-ho: allà vostés si volen vostés saltar-se la Constitució a la torera, si volen saltar-se a la torera també la carta dels drets humans, si volen saltar-se totes les lleis en vigor i fer-nos tornar aquella censura del franquisme apel·lant a la seua puresa ideològica.
Jo, lo que sí que li demanaria és que a la pròxima intervenció que tinga de fer, almenys gaste l'ordinador que li ha disposat Les Corts Valencianes i s'informe encara que siga a través de Google.

Vostés simplement quan parlen se situen en un lloc de la història del que a mi m'haguera agradat que vostés no hagueren eixit, que és en un lloc molt fosc i al que ningun, ningun demòcrata voldria tornar.
Una època censora, una època repressora i ahí, senyor Albiol, no volem tornar.
I seguirem rebel·lant-nos i seguirem defensant la democràcia.

Vostés no entenen res que no siga vostés mateixos.
Volen tallar les ales a la cultura, senyor Albiol.
Volen tallar les ales a qui de cap de les maneres se va a doblegar al seu codi ètic estret i a la seua doble moral.
Estan abocats a l'extinció política, senyories, perquè la societat no volem ni viure ni conviure amb l'odi, amb la confrontació i amb el fanatisme.

Es nota que vosté està molt pagat d'haver-se conegut i està molt pagat de ser un censor i defensar la censura.
Però, mire, jo també li ho vaig a dir, al seu poble està fent-ho; doncs, bé, aprofite, perquè al final, d'ací a tres anys, vosté no quedarà més que com una lamentable i indigna anècdota dintre del currículum de la democràcia valenciana.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora Ruiz.

Ara té torn de rèplica al senyor Albiol.

Quan vullga.

El senyor Albiol Talaya:

Bueno, las predicciones de Compromís, pues, las conocemos todos, pero les voy a decir una que hicieron en Burriana.
En Burriana, en 2019, Vox sacó el 7,84Â % de voto y, cuando se acercaban las elecciones de mayo de 2023, la que ya no es concejal de Compromís, que estaba en aquel momento en el ayuntamiento, en el gobierno, dijo que, bueno, que nosotros éramos muy molestos, decíamos muchas barbaridades, pero que los vecinos de Burriana nos conocían y que, por eso, nunca íbamos a estar en el gobierno.
¿Y que pasó en mayo del 2023?
Que hemos pasado del 7,84Â % al 18,11Â %; pasó de dos concejales a cuatro concejales.
Así que, bueno, sus predicciones, desde luego, no están basadas en la realidad, señora Ruiz.

Yo tenía aquí una serie de frases célebres de algún socialista, de antes de la guerra civil, que no tienen desperdicio; pero es que no le voy a entrar al juego, señora Ruiz, no le voy a entrar al juego.
Porque también podría decirle o hablarle de cuando se pusieran a buscar fusilados en Borriol.
Sabe usted lo que pasó en Borriol, ¿no?
Que se pusieran a buscar y, cuando vieron que los que estaban allí eran del bando nacional, pues, corriendo lo taparon porque, claro, eso no puede ser y los que estaban allí enterrados eran jóvenes, adolescentes, de diecisiete y dieciocho años.
Con lo cual, la guerra civil fue una época que ojalá no se vuelva a repetir porque, tanto por un bando como por el otros, se hicieran barbaridades.
Pero eso es parte de la historia, señora Ruiz, no tiene nada que ver hasta que se ha querido politizar con el MIAU, en Fanzara.
Y lo que ustedes deberían asumir es que el alcalde de Fanzara tiene toda la legitimidad para hacer lo que considere oportuno, dentro del marco legal, y es lo que está haciendo.

Es que el MIAU, si ha funcionado bien, que no se ha politizado hasta ahora, maravilloso; pero, cuando una persona decide poner ahí un mensaje político… ¿Qué pasaría si el mensaje político fuera en contra o hiciera alguna mención, alabando el fusilamiento que se hacía al bando republicano?
Sería una barbaridad y todos lo condenaríamos; pero al revés nunca pasa, al revés nunca pasa.

Superen la guerra civil, porque yo no sé usted, señora Ruiz, pero le digo de qué época soy yo.
Yo soy, de momento, de 1983 a 2024 y hasta que me muera y yo no estoy para nada en el guerracivilismo ni en el franquismo y Vox tampoco está en eso y dudo mucho que el Partido Popular también esté en eso.
Así que superen ya un poco, por favor, de momento, dejen ya la fase de negación, porque todavía no han superado el duelo, y dejen y respeten la autonomía local, que tiene las competencias para hacer, dentro de lo que dice el ordenamiento jurídico español, lo que consideren oportuno.
Y no se olvide, no es censura, no es censura.
El ayuntamiento da una subvención y usted ha sido concejal en un ayuntamiento, concejal de cultura, y sabe que, cuando el ayuntamiento da una subvención, la interventora o el interventor tiene que controlar hasta el último céntimo que se gasta.
Y, si el ayuntamiento pone dinero público, el ayuntamiento, que es el representante legítimo (sona un timbre) del pueblo soberano español que le ha elegido, en este caso en Fanzara, tendrá que regular, por supuesto, porque es que además está obligado.

Así que, señora Ruiz, por lo menos me quedo con la conciencia tranquila de que esto no va a prosperar y que su deseo de querer censurar al ayuntamiento, al alcalde del Partido Popular de Fanzara, pues, se va a quedar en un intento estéril.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gracias, señor Albiol.

Continuant amb el torn de fixació de posicions, té tres minuts el senyor Chulvi.

Quan vullga.

El senyor Chulvi Español:

Moltes gràcies, presidenta.

Bé, senyora Ruiz, li avance que, des del grup Socialista, com no podia ser d'una altra manera, anem a votar a favor d'aquesta proposició no de llei.

I, miren, allò cert és que de nou ens trobem en debatent sobre un episodi més de censura, des que aterrà la dreta a les institucions valencianes d'arreu del país.
En aquest cas, és fruit d'una ordenança municipal que sega de soca-rel la llibertat artística dels pintors i grafiters que col·laboren amb el projecte MIAU.

Aquest projecte, creat al 2014, ha convertit Fanzara en un gran atractiu turístic i ha estat reconegut internacionalment com a un projecte capdavantera en la defensa de la llibertat artística.
Clar, això és el que, al final, li molesta a la dreta, la llibertat, que, per un costat, s'omplin la boca i les seues argumentacions de proclames defensant la Constitució i, per un altre costat, atempten de ple contra el text constitucional i, concretament, contra els articles 16 i 20, que són els que garantixen la llibertat d'expressió artística.
Això no és una cosa que diga jo, sinó que ho diuen les nombrosíssimes entitats i institucions que han emés comunicats i informes denunciant aquest atac, entre altres l'Associació Valenciana de Professionals de la Cultura, el departament d'Història, Geografia i Art de la Universitat Jaume I, el Grup Europeu de Magistrats per la Mediació, l'Escola d'Art Superior i Disseny de Castelló, el decanat de la Facultat de Belles Arts d'Altea i el departament d'Art de la Universitat Miguel Hernández, d'Elx.
A més, totes coincideixen amb la mateixa qüestió, alerten que l'ordenança municipal de façanes aprovada no especifica la forma de procedir ni els responsables de la mateixa selecció.
Per tant, es tracta de criteris ambigus, que són de difícil objectivació.
És greu, és molt greu el que s'està fent a Fanzara perquè pretenen cribar l'art mural, adaptant-lo a un model ideològic; un retrocés que és inassolible en un país democràtic.

El MIAU s'ha convertit en una experiència col·lectiva, de col·laboració i intercanvi recíproc d'aprenentatge entre artistes, veïns, voluntaris i organitzadors a través de l'art, en el qual és eixa relació entre tots allò que determina l'obra artística.
I és aquesta singularitat la que convertix el MIAU en un festival d'art únic i diferent a tots els altres que es realitzen en altres llocs d'Espanya.
Per tant, com saben, si aquesta ordenança municipal acabat perdurant, serà la fi del MIAU, perquè els mateixos organitzadors ja han dit que, amb censura, no hi haurà festival.
I la citada normativa determina que, per exemple, «quedan prohibidas frases o dibujos o similares de carácter político o cualquier otra intervención que pueda herir la sensibilidad de las personas o de los distintos colectivos».
Jo trobe que ahí s'hauria d'afegir, en aquest enunciat, «queden prohibides totes aquelles que puguen ferir la sensibilitat de la dreta i l'extrema dreta».

En definitiva, el MIAU, senyories, és una bona metàfora del que hauria de ser l'art i la cultura, un bé públic, lliure, accessible, sense murs ni tancats, universal.
Però ja sabem que la dreta i els seus socis venen a posar forrellats, alçar murs, parets i tanques a tot allò que siga lliure expressió ideològica i cultural.

Estarem enfront d'això sempre per a denunciar-ho, per a denunciar eixa censura doctrinal.
I estem i estarem sempre al costat dels professionals de la cultura i de l'art.

Per tot l'expressat, reiterem que el vot del grup Socialista serà favorable a la proposició.

Moltes gràcies, presidenta.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Chulvi.

Ara passarem a votació.
Vots a favor?
6 vots a favor.
Vots en contra?
7.
Queda rebutjada la Proposició no de llei sobre el MIAU.

Proposició no de llei sobre el projecte de reforma de la llei de plurilingüisme anunciat per la Conselleria d'Educació, Universitats i Ocupació, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 10.
282, BOCV número 43)

La senyora presidenta:

Passarem ara al següent punt de l'ordre del dia, que és la presa en consideració de la Proposició no de llei sobre el projecte de reforma de la llei de plurilingüisme, anunciat per la Conselleria d'Educació, Universitats i Ocupació, presentada pel Grup Parlamentari Socialista, registre d'entrada número 10.
282, BOCV número 43.

Per a la seua presentació, té sis minuts, el senyor Lorenz.

Quan vullga.

El senyor Lorenz Andrés:

Gràcies, presidenta.

Senyors diputats i diputades, molt bon dia.

En primer lloc, agrair la presència dels representants de la Plataforma en Defensa de l'Ensenyament Públic, que avui ens acompanyen.

Vull començar expressant que l'educació ha de ser l'eina que done les mateixes oportunitats a tots els xiquets i xiquetes de la Comunitat Valenciana.
Des del PSPV, sempre hem defensat que tot el sistema educatiu ha de garantir que els valencians i valencianes puguen complir els seus somnis.
Per tant, des de l'administració pública, hem de posar en marxa les mesures que puguen garantir-ho i això ha d'incloure a tots aquells centres educatius que tinguen finançament públic.

Nosaltres, els socialistes valencians, volem expressar el nostre suport a tot el sistema educatiu valencià, però sempre defensant que l'educació concertada ha de ser el complement del sistema públic d'ensenyament, que ha de ser l'eix vertebrador.
Sí, senyors diputats i diputades, perquè som conscients que els recursos són limitats i l'educació concertada ha de complementar l'educació pública, però no podem derivar recursos i legislar pels desitjos d'una minoria, hem de legislar per a tot el poble valencià.
Però el nou govern del PP-Vox, que encapçala el senyor Mazón, pareix que això ho ha deixat de banda i vol aplicar una política sectària o partidista i l'exemple el podem veure en educació.

El nostre projecte no de llei que presentem vol defensar dos línies d'actuació diferents a les anunciades pel nou govern del PP-Vox.
En primer lloc, aposta per una de les nostres senyes d'identitat, el valencià; en segon lloc, posar en dubte la conveniència d'aplicar el districte únic o segregador.
Dos aspectes en què el nou govern ja demostra que els seus eixos d'actuació es basen en una ideologia d'ultradreta.

Anem a desenvolupar els arguments que reforcen cadascuna de les idees fonamentals d'aquestes línies del projecte no de llei.
Projecte de plurilingüisme; a l'any 2018, el govern encapçalat per Ximo Puig, va elaborar la llei del plurilingüisme que va apostar per un model que potenciava la llengua valenciana, la llengua minoritzada, per a tots els xiquets i xiquetes de la Comunitat Valenciana; un model que establia el 25Â % mínim a les dos llengües cooficials de la Comunitat Valenciana, del nostre territori.
Això implicava que sempre es respectaven les dues llengües en tots els centres educatius.
Però aquesta no és una qüestió baladí, perquè complia amb les sentències del Tribunal Suprem i Constitucional, que establien eixe percentatge mínim a les comunitats bilingües.

A més, volem expressar clarament que no és veritat la llibertat de les famílies que defensa el PP-Vox.
Perquè jo vull preguntar-los: qui és l'encarregat d'aprovar el projecte lingüístic del centre?
És el consell escolar, un consell escolar que representa tota la comunitat educativa dels centres escolars; sí, hi estan les famílies, l'alumnat, personal no docent i professorat.
Per tant, això permetia adequar-lo a l'entorn social i territorial de cada escola o institut, però sempre amb un percentatge mínim que permeta adquirir la competència oral i escrita de les dues llengües.

En segon lloc, l'aplicació del districte segregador.
La política d'arranjament, basada en la zonificació, aconseguia la igualtat, perquè no podem oblidar que, com he dit al principi, tot el sistema educatiu ha de garantir la igualtat i quan dic tot és tot.
Tot el que té finançament públic ha de ser conscient que la igualtat és un aspecte fonamental per tindre una societat més justa.
El que no podem fer, des de les administracions, és potenciar un sistema d'ensenyament que genere una societat desigual.
El que no podem fer és que eixa societat desigual siga la societat del futur.
I el sistema d'ensenyament que vostés proposen, des del PP-Vox, que volen aplicar, portarà a aquest tipus de societat.

És totalment fals el que vostés diuen.
No és elecció de famílies, ho anem a dir amb el seu nom: el centre elegirà l'alumnat.
Vostés deixen eixa porta oberta perquè volen generar centres educatius de primera i centres educatius de segona.
I jo pregunte, si ara mateix, en el sistema actual, el 97Â % de les famílies s'escolaritza al centre que demana en primer lloc, quin és el problema?
Per què no plantegen perfeccionar el sistema actual?
Per quina raó volen canviar-ho tot?
Està clar, els motius són evidents: generar desigualtat, qüestions partidistes i per a afavorir una part minoritària de l'ensenyament.

Aplicar el sistema del districte segregador és el començament per a aplicar polítiques ultraconservadores.
Però i els desplaçaments dins de les ciutats?
Han valorat com s'incrementarà la contaminació?
Supose que tampoc, perquè el PP també ha assumit que l'impacte al medi ambient no existeix; ja són igual de negacionistes que els seus companys de govern, de Vox, i prompte els escoltarem defensar la teoria «conspiranoica» en contra de l'Agenda 2030.

Per tant, des del PSPV, proposem, com diu la nostra proposició no de llei presentada avui, per una banda, desestimar el projecte presentat la setmana passada que pretén fer desaparéixer el valencià del sistema educatiu i, en segon lloc, analitzar què suposa l'aplicació del districte segregador en què participe la comunitat educativa i no sigue una imposició sectària.

Moltíssimes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Lorenz.

Ara passarem al torn de fixació de posicions.
En primer lloc, tindrà tres minuts la senyora Llopis.
Quan vullga.

La senyora Llopis Noheda:

Gracias, presidenta.

Bueno, durante ocho largos años de la conselleria de educación y de dar por Compromís y con el beneplácito del señor Puig y de los señores del PSOE, tuvieron solamente un objetivo que es y era imponer un procés a la valenciana.
Trajo consigo la imposición lingüística, el sectarismo ideológico, enfrentando ambas lenguas cooficiales, castellano y valenciano… Hasta su llegada nunca hubo enfrentamientos ni conflictos con el uso de las lenguas, imperando la libertad y el respeto a hablar en la lengua que cada ciudadano eligiera sin coacciones.

Señores de la izquierda, flaco favor le han hecho al valenciano intentando machacar una lengua sobre otra y utilizándolo de herramienta para sus políticas, y lo que han conseguido es que la imposición produce rechazos.

Recordemos el decreto del plurilingüismo, 9/2017, un decreto sectario, ideologizado, politizado, discriminaba a los alumnos en básicos, si hablaban castellano, intermedios y avanzados, si hablaban valenciano.
Es decir, malos, regulares y buenos ciudadanos, según su nivel de valenciano.
Hablan ustedes luego de igualdad, se les llena la boca de igualdad, eso es igualdad, discriminar a los alumnos, y de inclusión.

Mire, lo que no esperaban ustedes era encontrarse un dique de contención en la Comunidad Valenciana donde confederaciones que representan más del sesenta y cinco por cien tanto de escuela pública como de escuela concertada, entidades civiles, sindicatos de docentes, y su sectarismo e imposición hizo que salieran a la calle más de diez mil familias en Alicante, veinte mil en Orihuela, cuarenta mil en Valencia, etcétera, etcétera, etcétera, más de once demandas contra el decreto de plurilingüismo pagadas de sus propios bolsillos por la sociedad civil y las entidades, y también, cómo no agradecer al presidente entonces de la diputación, don César Sánchez, del Partido Popular, que no dudó en interponer otra demanda.

Ante este varapalo el señor Marzà, pues, derogó ese decreto, y lo que hizo, en su afán de imponer el totalitarismo lingüístico, lo disfrazó en una ley del 4/2018.
Sabía que ahí no podía hacer nada ni la sociedad civil ni las entidades que no estaban de acuerdo con esta imposición lingüística.
Esto fue hasta que llegó a las elecciones, y todavía ustedes parece que no se han dado cuenta de los resultados.
Cuando los han puesto en la oposición es porque no están de acuerdo con sus políticas y, por lo tanto, menos con las educativas.

Hasta ahora había una izquierda radical ensuciando la educación de nuestros hijos y hoy el escenario ha cambiado por completo.
Desde el…, con nuestros socios de gobiernos del Partido Popular, pues, Vox está trabajando en una ley de libertad educativa, una ley que tiene cuatro ejes fundamentales: garantizar a las familias la libre de elección, de manera particular la lengua que quieren para sus hijos así como los alumnos elijan en qué…, cómo, en qué lengua quieren examinarse y evaluarse; competencias: va a permitir que adquieran las competencias lingüísticas en castellano, valenciano e…, e inglés, fomentando y promoviendo las distintas lenguas, no pisando ni al valenciano ni al castellano, y (inintel·ligible) … adquirir y premiando el trabajo y el esfuerzo con certificaciones automáticas.

La inclusiva…, inclusiva: contribuye al desarrollo y avance de alumnos con necesidades específicas especiales, que ustedes les imponían la lengua, y favorecen la inclusión también del alumnado migrante de otras comunidades.
Y cumple con las leyes, les guste o no, de rango superior, tanto de la LOMLOE como así la ley del uso de enseñanza valenciana y como la jurisprudencia de sentencias del Tribunal Supremo.

Desde el Partido Popular y Vox vamos a trabajar por la libertad, (sona un timbre) por las lenguas cooficiales y, como decía un gran defensor de la escuela pública, Ramón López, que descanse en paz, presidente de Covapa: «Valencià, sí; castellà, també».

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias, señora Llopis.

Ara té tres minuts de rèplica el senyor Lorenz.
Quan vullga.

El senyor Lorenz Andrés:

Gràcies, senyora Llopis.

¿(Inintel·ligible) … un decret de 2017?
No sé, ja m'explicarà quin és, per favor, perquè no el trobava, trobava el de 2018.
Però, va, continue.
Tamé ha donat unes dades que jo, m'agradaria que, després, si…, de veritat, que me les mostre, eixa…, eixe suport social que vosté ha argumentat que n'hi havia per a…, per a implantar… De veritat que m'agradaria que me les passara.

La veritat és que escoltar com argumente en general deixa a uno perplex, perquè quan parla del sistema educatiu, dona la impressió de que no el coneix, i jo crec que sí que el coneix, però que té la prioritat d'aplicar les polítiques ultraconservadores.
I això què implica?
Portar els seus preceptes ultraconservadors als centres educatius i, per descomptat, a les aules, que és lo que volen fer vostés.

Tamé som conscients que aquestes primeres lleis són només el principi del que aplicaran, açò només és el principi, lo poquet que faran.
Després, ja vorem, després d'un govern del PP-Vox que planteja una llei de concòrdia, que posa en dubte l'esperit democràtic de la Segona República de 1931, és…, ¿què podem esperar d'incrementar poc a poc el control del sistema educatiu per un ús partidista?
Tamé és una realitat que el Partit Popular ja ha adoptat eixos mateixos principis i està plenament integrat en eixe govern per a aplicar-lo.

Però vull parlar-li del que representa elaborar un projecte lingüístic de centre.
¿Vosté sap que en un centre d'infantil i primària el 45Â % del consell escolar ho representa les famílies?
¿Vosté sap que en els de secundària el 25Â % són les famílies més el 20 de l'alumnat, són el 45Â %?
¿I vosté sap que para aprovar el projecte lingüístic de centre se necessiten dos terços, és a dir, el 67Â %?
Tu…, ¿vosté no creu que les famílies són les que aproven eixe projecte lingüístic de centre?
O és que jo no sé matemàtiques o que vostés saben molt, no ho sé.
Per tant, si les famílies no estan d'acord, no s'aprova.
Per tant, les famílies donen el seu suport al projecte lingüístic de centre.
¿I sap el que costa elaborar-lo?
¿Sap com es pot garantir que l'alumnat puga assolir les competències lingüístiques amb dues llengües?
¿Vosté creu que amb els percentatges que volen establir l'alumnat podrà assolir la competència oral i escrita en valencià?
¿Recorda que viu a la Comunitat Valenciana?
¿S'ha plantejat que el coneixement de més llengües, a part de la familiar, ajuda a tindre un millor aprenentatge de les llengües en general?
¿Sap que utilitzant matèries no lingüístiques a l'ensenyament d'una llengua afavorix el seu aprenentatge?

Si li expliquen les ciències socials, per exemple, en valencià o en anglés, sap que ajuda a aprendre anglés i a aprendre també valencià?
Això ho ha valorat?
Però suposo que això els dona totalment igual, senyora Llopis, això a vostés i al PP-Vox no els importa, perquè només volen fer sectarisme.
No, senyora Llopis, no volen elecció, volen imposar el sectarisme, tant amb la llengua com a la política d'arranjament.
Com he dit abans, volen retallar a l'educació pública, volen fer desaparéixer la llengua valenciana als centres educatius, i volen crear educació de primera i de segona.
L'objectiu està molt clar: minvar la qualitat de l'educació pública valenciana, desprestigi d'aquella eina que és l'ascensor social i que a molts valencians i valencianes ens ha permés arribar a la universitat.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Lorenz.

Ara té tres minuts de rèplica la senyora Llopis.
Quan vullga.

La senyora Llopis Noheda:

Gracias, presidenta.

Bueno…, vamos a ver, si es que nada más con leer la exposición, es una sarta de mentiras que no hay por dónde pillarla.
Cuando uno empieza a hablar simplemente, o sea…, empiezan hablando de la falsa premisa de la llibertat d'elecció de las familias… Lo que ustedes tenían una dictadura, ahí no había ninguna libertad, y por qué no hay ninguna equidad en los consejos escolares en cuanto a la representación de padres, y eso lo sabemos todos, pero no lo queremos reconocer.

Habla también de los años ochenta, efectivamente, de la ley del uso de enseñanza del valenciano… Pues, yo creo que ya es una ley que también está obsoleta y que habría que volver a repasar y a regular, sobre todo cuando a los municipios se los catalogan como valencianoparlantes y castellanohablantes.
Ha cambiado mucho en cincuenta años, lo que pasa es que ustedes viven todavía en el pasado.

Hablan ustedes de un consenso.
No sé qué consenso, efectivamente, no… Dice de la administración, que manejaban ustedes, digo yo, o de los sindicatos, hablará del STEPV, digo yo, porque los sindicatos estaban en contra.
Habla de una triple fragmentación por territorios.
Yo diría que lo provocaron con una confrontación creando ciudadanos de primera y de segunda, que eso es lo que han hecho ustedes.
Hablan de que se aprobó una ley del 4/2018 con una amplia mayoría.
Pues, tranquilos, que la nueva ley se va a aprobar por una mayoría, claro, no se va a aprobar una minoría.
Habla de dominio oral y escrito: ustedes se ve que no leen los informes PISA ni nada que les interese sobre el nivel de educación de los alumnos, porque ese no era el objetivo de ustedes.
Si no, se hubieran dado cuenta que el nivel ha bajado considerablemente.
Ya no le digo nada más que en comprensión lectora en el resultado que tiene en matemáticas y sobre todo en inglés, que ya incluso está bajando.
Y eso, para recuperar esas nefastas políticas educativas, vamos a necesitar tiempo, porque se ha perdido muchísimo gobernando ustedes.

Efectivamente, consejo escolar: dígame quién los conforma.
No hay una equidad representativa de las familias, no la hay.
Hay unos representantes de la asociación de padres y hay dos representantes de las familias.
No es así como lo están indicando.
Normalmente la administración tiene bastante mayoría en los consejos escolares.
No hubo consenso, o también me dirá que la ley «Celáa» se consensó en plena pandemia, que la sacó por la puerta trasera.
No consensuaron ustedes del PSOE con nadie, y sacaron una ley en plena pandemia, y es ley de la vergüenza, la ley de la vergüenza educativa.

Una decisión de responsabilidad que pertenece a las familias.
Eso creen ustedes, que es el estado el que tiene que velar por nuestros hijos.
No, usted eduque a sus hijos y yo educaré a los míos, y denos las herramientas para que cada uno lo eduque en la libertad que cree que se merece lo mejor para ellos.
Pero ustedes imponer siempre, que es el dinero público sostenido con fondos públicos, que se creen que los hijos son de ustedes, como decía la señora Celáa.

I mire, sobre el distrito único, yo le voy a hacer una pregunta solo: ¿a usted le obligan a comprar en un supermercado, en una farmacia, ir a una zapatería en su barrio?
¿Verdad que no?
Entonces, ¿por qué tiene que elegir una persona, si a lo mejor no tiene posibilidades y está en un barrio humilde, los colegios que tiene alrededor sí por sí y quiere darle otra educación a su hijo?
, ¿por qué no se la puede dar?
Porque a este paso solo nos faltaría que nos pusieran unos brazaletes y que no saliéramos del barrio donde vivimos, y que compráramos, que viviéramos, que tal, y no poder salir a otras zonas.

Eso sí que es un sectarismo y eso sí que son vetos, y hay que dar a las personas la libertad para que elijan igual que compran en un supermercado, que tengan la educación o la sanidad que quieran dentro de su municipio, naturalmente.

Muchísimas gracias.

La senyora presidenta:

Gracias, señora Llopis.

Ara té el torn de fixació de posicions la senyora Ruiz.
Quan vullga.

La senyora Ruiz Escrig:

Moltíssimes gràcies, presidenta.

Senyor Lorenz, Compromís sí que anem a recolzar la seua proposta, perquè, en essència, respecta la línia que hem dut a terme els darrers anys en matèria educativa, una línia que respecta el marc legal i el marc pedagògic, dos marcs que, òbviament, Partit Popular i Vox no respecten ni el més mínim.

I com que ara ja coneixem el contingut de la nova llei que ens volen imposar, ja podem dir alguna coseta el seu respecte.
La proposta de llei, d'esta dreta, és una proposta normativa molt polititzada.
Sense dubte, la proposta normativa més polititzada i amb menys argumentació pedagògica de la història de la democràcia valenciana.
En les 32 fulles no fan ni una sola menció a cap criteri pedagògic.
Tot és ideologia i només assegura l'aprenentatge en castellà.
I, a més, prohibir estudiar en valencià, senyories, no és llibertat.

Una norma que, baix el pretext de la «libertad», imposen un model en contra del valencià i, per tant, no van a poder assegurar un alumnat plurilingüe.
Incomplixen les lleis fonamentals com l'Estatut d'autonomia, la llei d'ús d'ensenyament del valencià i la pròpia Constitució.
Perquè es «contradix» el precepte de protegir la llengua pròpia minoritària i el dret a estudiar en la llengua materna.
Pretenen aprovar una llei sense cap recolzament de cap organisme tècnic educatiu, que només generarà segregació i enfrontament en les famílies, on no hi havia cap enfrontament.

I és que, a més, la llei preveu la persecució dels membres de la comunitat educativa que s'expressen en valencià, perquè es dota a la inspecció educativa de competències de policia lingüística.
I pel que fa al districte únic, la dreta també està creant problemes on no n'hi havia, perquè el 97Â % de les famílies ja van triar lliurement el centre educatiu entre les seues dos primeres opcions de preferència.
Per tant, és fals que existixca un problema en la capacitat de les famílies per a triar el seu centre educatiu.

L'actual decret d'admissió permet això i, a més, ho fa des de la més estricta legalitat, i la proposta d'esborrany de la dreta és simplement il·legal, perquè incomplix de forma flagrant l'article 84.
2 de la Llei orgànica 3/2020, de la LOMLOE.
Per tant, donarem suport a la seua proposta, senyor Lorenz, perquè diem no a la segregació i perquè diem no a dividir els xiquets i a les xiquetes per factors socials, perquè l'únic element que pot garantir la llibertat al cent per cent d'elecció dels centre és l'ampliació de les places d'acord amb la demanda.
¿La resta?
Històries per a vendre el marc ideològic d'un districte únic segregador i classista.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora Ruiz.

Ara passarem al torn de fixació, i té un torn de tres minuts la senyora Gascó.
(Veus) No va a fer rèplica.
(Algú diu: «Perdón, presidenta»)

La senyora Gascó Enríquez:

Muchas gracias.

La verdad es que yo estoy muy sorprendida con esta proposición no de ley, porque es la primera vez que veo en el tiempo que soy diputada, que se intenta debatir en una comisión una proposición de ley que ni siquiera ha llegado todavía a la toma de consideración en el pleno, con lo cual no entiendo muy bien cuál es el objetivo de debatir aquí, sinceramente, porque creo que tenemos todo un trámite parlamentario por delante para poderlo hacer largo y tendido.

Que vengan, además, a intentar…, porque quiero pensar que el objetivo es ese, porque, sinceramente, saltarse todo un trámite parlamentario y saltarnos a la torera el reglamento de cómo tramitar una proposición de ley, no creo que sea.
Entonces voy a intentar desgranar lo que ustedes nos traen hoy aquí, y que la propuesta sea blanquear todo su procedimiento lingüístico de los últimos ocho años, de verdad que me parece increíble.

Llevo los últimos plenos diciendo que intentan reescribir la historia, pero lo de hoy, de verdad que me parece ya que clama al cielo, que ustedes digan que la ley que aprobaron en el año 2018, su ley de plurilingüismo, estuvo hecha con consenso… ¿Con consenso de quién?
¿De Escola Valenciana y de Acció Cultural del País Valencià?

Yo viví la tramitación de esa ley.
Yo viví cómo en todo el proceso de participación ciudadana no se aceptó ninguna enmienda, cómo pasaban las personas por aquí diciendo que no apoyaban la ley, y a ustedes les dio exactamente igual porque no cambiaron un texto de la ley.
Yo vi cómo cientos de miles de personas salieron a la calle y ustedes no cambiaron la ley.

Yo vi cómo antes de esa norma sacaron el decreto de chantaje lingüístico, donde consideraban básicos a los que hablaban castellano y avanzados a los que hablaban valenciano, y se presentó por parte de la comunidad educativa y de la sociedad civil más de once recursos.
¿Consenso?
, ¿con quién?
Con los suyos y, además, con la gente radicalizada.
Y que me vengan hoy aquí a hablar en esta PNL de consenso…

Y luego les digo otra cosa, que vengan a criticar la proposición de ley que hemos presentado y que todos están demostrando que no se la han leído, que vengan a decir que no se respeta la lengua materna cuando sí principalmente la esencia es el estudio de la lengua materna hasta segundo de primaria.

Por favor, les voy a pedir algo bastante sencillito, que espero que no les requiera mucho esfuerzo, léansela.
Antes de decir barbaridades y alguna que otra «chorradita», léansela, porque están demostrando constantemente, diciendo que «es que el alumnado no va a poder estudiar valenciano», que repiten desde la ignorancia más absoluta, porque el alumnado claro que va a poder estudiar desde la libertad más absoluta, porque no vamos a hacer lo que ustedes.
Vamos a permitir que el alumnado pueda aprender valenciano, castellano e inglés.
Lo que no vamos a hacer jamás es imponer el valenciano.
Después en mi réplica hablaré también del distrito único.

Ustedes han hecho aberraciones lingüísticas en materia lingüística y nosotros lo que vamos a hacer es que ningún ciudadano de la Comunidad Valenciana se sienta discriminado ni por vivir en un territorio ni por hablar de una determinada lengua.
Volverá la libertad lingüística a la Comunidad Valenciana.

Muchísimas gracias.

La senyora presidenta:

Gracias, señora Gascó.

Ara té el torn de rèplica el senyor Lorenz per tres minuts.
Quan vullga.

El senyor Lorenz Andrés:

Moltes gràcies, presidenta.

La senyora Gascó ara després ens impartirà el seu raonament teòric, perquè si tot és que no m'he llegit el que ha publicat ara el Partit Popular, jo crec que és gran l'argumentació que utilitza.

A més, ha parlat també que no hi ha consens.
Inclús la senyora Llopis ha dit que només està el sindicat STEPV, i avui tenim a Comissions Obreres i a UGT ací darrere que sí que van donar suport.
Però bé, és que ací les mentires pareix que se poden acceptar.

Torne a citar que vostés són els que volen fer sectarisme a les aules i estes són les primeres mesures per a fer-ho.
És l'atac al valencià com a llengua vehicular i l'aplicació del districte segregador.

També hem sentit contínuament, i com a docent és una falta de respecte, quan diuen que els docents fem ideologia.
És una falta de respecte que tenen en les seues boques molt a sovint la dreta i la ultradreta.

Però anem a concretar el que estem en el dia d'avui.
Respecte al plurilingüisme aprofundim en el que la diputada del Partit Popular diu que no hem llegit.
¿Vosté creu que amb el percentatge del 10Â % -que han posat vostés en eixa llei que no hem llegit, segons vosté- a l'alumnat de zones de parla castellana tindran el coneixement A2 en primària, B1 en l'ESO i B2 en batxillerat?
En una matèria només tindran eixe coneixement?

Això ens porta a pensar que el nostre alumnat quan acabe estes etapes també té un coneixement d'anglés d'A2 en primària, de B1 en l'ESO i de B2 en batxillerat.
Això sí que ho certificaran també, l'anglés, en una matèria només, com el valencià?
La conselleria serà qui ho certificarà a través de les escoles oficials d'idiomes?

El conseller va manifestar en aquesta comissió en els pressupostos que es podria plantejar la llengua anglesa com a vehicular.
I el valencià, no, per als castellanoparlants?
Creu que tindran les mateixes oportunitats els valencians i les valencianes de tota la comunitat amb aquest sistema que volen aplicar?
Ho creu?

I respecte al districte segregador.
Torna a unes línies que ja van posar en pràctica en els anys que van governar.
Sí, aquells anys que eren superconeguts a tota Espanya per la corrupció.
Mire, li vaig a contar que jo en el 2012 i 2013 tres primers d'ESO i tres segons d'ESO.
Saben què passava amb les línies?
Sap qui estava en la línia en castellà?
Els migrants.
Sap qui estava en la línia en valencià?
Els de la localitat.
Això què implica?
Implica «se-gre-gar».

Per si no ho saben, els ho puc explicar.
Les línies en castellà impliquen que l'alumnat serà en majoria migrant.
Sí, senyora Gascó, això genera guetos, perquè ho he comprovat jo, jo.
I me pregunte: eixa és la política d'inclusió que volen aplicar?
Eixa és la primera mesura, generar línies per no integrar i desprestigiar el valencià?
Obliden que és el sistema públic d'educació el que permet a tots i totes tindre les mateixes oportunitats?

Som conscients que no votaran a favor ni d'aquesta ni de cap d'aquelles iniciatives que defensen la igualtat.
I el que estan fent és començar a aplicar els preceptes d'una política educativa sectària amb els principis de la ultradreta, però això els dona completament igual.
Objectiu: per una banda, desprestigiar la llengua amb el seu menyspreu i la seua desaparició i, per altra, començar a establir les bases d'una educació segregadora.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Lorenz.

Per a exercir el torn de rèplica té tres minuts la senyora Gascó.
Quan vullga.

La senyora Gascó Enríquez:

Gracias, presidenta.

A ver, señor Lorenz, si yo le digo una serie de argumentos y usted me contesta lo que quiere, la verdad es que así es muy difícil poder llegar a acuerdos.

Usted me sigue demostrando que están tirando de argumentarios sin haberse leído la ley, pero, insisto, creo que tiempo tendremos de poder debatirla.
Me alegra que todo el mundo tenga tantas ganas de conocer el proyecto de ley que hemos presentado.

Ustedes nos dicen, y no paran de insistir, que atacamos al valenciano, y yo me pregunto: las familias van a poder elegir en absoluta libertad si quieren estudiar en castellano o en valenciano.

Sean muy prudentes en las barbaridades que están diciendo porque dentro de muy pocos meses van a ser esclavos de sus propias palabras.
Porque cuando las familias elijan y vehiculen en valenciano les voy a poner y les voy a repetir cada una de las frases y de las mentiras con las que están intentando manipular a la comunidad educativa.

Les repito, sean muy conscientes de todas y cada una de las frases que dicen.
Ustedes dicen: «Porque me acusa de decir que los docentes hacen ideología».
Nada más lejos de la realidad.
Los docentes son unos grandes profesionales.
Ustedes, desde la administración del Botànic, hacían ideología y con los planes de normalización lingüística obligaban a rotular en valenciano, a que por la megafonía se hablara en valenciano, a que en las fiestas de fin de curso se hablara en valenciano, mucho más allá de los… No me diga que no, que son documentos oficiales.
(Se sent una veu que diu: «No, no, no… no, no») No, hombre, señoría.
Por lo menos no mientan y asuman las barbaridades que han hecho.
(Veus) Se iba mucho más allá de lo estrictamente pedagógico, se hacían barbaridades.

Y quiero hablar también del distrito único.
Y lo que hacemos con la Llei d'ús i ensenyament en valencià, que tanto están criticando, es cumplirla, es cumplir la legalidad.

Lo que vamos a hacer desde el Partido Popular es cumplir la Constitución, el Estatuto de autonomía, la llei d'ús y la jurisprudencia, porque en la última sentencia que se llevó a los tribunales, porque ustedes no cumplían los proyectos lingüísticos de centro, se decía por parte del TSJ que ustedes hacían que hubiera un desequilibrio entre el castellano y el valenciano, y eso ahora no va a pasar, señoría.

Y le voy a decir algo respecto al distrito único.
Ustedes dicen que resulta segregacionista, que rompe las premisas de justicia social y no sé cuántas cosas más, pero yo le voy a decir una cosa.
Miren, los niños con menos recursos se quedan en unos centros y los de la minoría ilustrada en otros, y esto destroza la planificación educativa.

Si una persona sin recursos quiere cambiar de barrio, ¿por qué ustedes se lo impiden?
¿Por qué ustedes se lo impiden?
¿Por qué consideran que una persona que según ustedes es humilde no tiene criterio para poder elegir?
¿Por qué les hacen de menos?
¿Por qué consideran que una persona de Castellón que pueda ir a estudiar…, no lo sé, al ejército no puede de repente decidir que quiere ir a estudiar a la Isabel Ferrer?
¿Por qué hacen a la ciudadanía valenciana de menos?

Y luego no manipule la información.
Usted dice que el 97Â %, con su modelo, iba al centro que elegía en primera opción.
(Se sent una veu que diu: «Claro») No, ustedes con los datos hacen trampas.
Ustedes…, con el 97Â %, iban a los centros que las familias decidían en primera y en segunda opción.

Nosotros no mentíamos con los datos.
Con el distrito único, las familias iban escolarizados al centro que querían en preferencia el 93Â %.
No los escondemos -y termino, presidenta- en los centros que querían en primera y en segunda opción.
Manipulan el distrito único.
Dicen mentiras con la educación lingüística, y es que no tienen la suficiente verdad, ni el suficiente conocimiento pedagógico para defender dos cuestiones que lo que hacen es garantizar la libertad de las familias, que ustedes detestan, porque quieren hacer lo que se impone desde la Administración cuando ustedes gobiernan.
Y eso es una auténtica vergüenza.
Eso es sectarismo, señoría.

La senyora presidenta:

Gracias, senyora Gascó.

Passem a votació.
Vots en contra?
(Veus) Vots a favor?
Perdó, vots a favor?
6.
Vots en contra?
7.
Queda rebutjada la proposició no de llei sobre el projecte de reforma de la llei de plurilingüisme.

Ahora yo me bajo.
(La senyora presidenta parla amb el micròfon desconnectat)

(Ocupa la presidència el vicepresident de la comissió, senyor)

Proposició no de llei sobre establir un protocol sobre l'ús dels telèfons mòbils i dispositius electrònics en els centres educatius, presentada pel Grup Parlamentari Vox Cortes Valencianas (RE número 11.
587, BOCV número 43)

El senyor vicepresident:

Pasamos ahora al quinto, y último, punto del orden del día, la toma en consideración de la Proposición no de ley sobre establecer un protocolo sobre el uso de los teléfonos móviles y dispositivos electrónicos en los centros educativos, presentada por el Grupo Parlamentario Vox Cortes Valencianas.

Tiene la palabra la señora Llopis por el Grupo Parlamentario Vox, por un tiempo de seis minutos.
Cuando quiera, señora Llopis.

La senyora Llopis Noheda:

Gracias.

Traemos esta proposición no de ley… Bien, las políticas nacionales y europeas reconocen la necesidad de dotar a todos los ciudadanos de las competencias necesarias para utilizar las tecnologías digitales de forma crítica y creativa.

El marco europeo de competencia digital responde a esta necesidad proporcionando a los ciudadanos europeos las herramientas para poder comprender mejor lo que significa ser competentes digitalmente y evaluar y desarrollar aún más su propia competencia digital.

Actualmente, las competencias digitales son tan fundamentales e importantes como la lectoescritura, la aritmética, por lo que Europa y España necesitan personas con estas capacidades digitales y no se limitan a usarlas, siempre y cuando sea…, el buen uso de ellas.

Con la Ley orgánica 2/2006, de 3 de mayo, de educación, se modificaba la Ley orgánica 3/2020, de 29 de septiembre, donde establecía en el apartado 5 del artículo 111 que las administraciones educativas y los equipos directivos de los centros promoverían el uso de las tecnologías de la información y la comunicación en el aula como medio didáctico, apropiado y valioso para llevar a cabo las tareas de enseñanza y aprendizaje, y las administraciones educativas deberían establecer las condiciones que hagan posible la eliminación en el ámbito escolar de las situaciones de riesgo derivadas de la inadecuada utilización de las TIC, con especial atención a las situaciones de violencia en la red.

Por lo tanto, el decreto 195, del Consell, de igualdad de convivencia en el sistema educativo valenciano, en su artículo 5, y bajo el epígrafe «Autonomía pedagógica y organizativa», la gestión de igualdad y convivencia se tiene que tratar los diferentes órganos de gobierno, consejo escolar, claustro, comisión de coordinación pedagógica, comisión de igualdad y convivencia y órganos del centro.

Ese mismo decreto, en el artículo 6, indicaba de forma expresa en el apartado 2.
h y 2.
i que la conselleria competente en materia de educación impulsaría la formación específica en seguridad y uso responsable de internet y derechos, así como la seguridad y responsabilidad digital.

Bien, si nos centramos en datos proporcionados por el INE, ya solo en el 2018 hablábamos de cifras de que casi el 70Â % de la población hace cinco años -que ahora ha ido en aumento- de niños entre diez y quince años, el 70Â % tenía móviles, y si hablamos de quince años, el 95Â %.
Ya les digo que eso era hace cinco años.

Y hoy nos preocupan los datos, porque el 75Â % de los menores de dieciséis años consume pornografía, y empieza a los ocho años.

La presencia de estos dispositivos tan generalizada, en las escuelas sobre todo, ha modificado totalmente y por completo el clima de las aulas, la relación de los alumnos con profesores y con sus compañeros; la disciplina se ha debilitado; los conflictos y problemas de convivencia han crecido; la seguridad se ha visto cuestionada, y la salud se ha resentido tanto físicamente como en lo referido a la salud mental y suicidios.

Es una demanda urgente poder compaginar la necesidad de que la ciudadanía adquiera la competencia digital adecuada para dar respuesta a los retos de la sociedad actual y, por otro lado, la seguridad, para que tengan un buen uso y un marco que no solo aporte las buenas prácticas, sino que les proteja de todos esos riesgos, y el uso incorrecto les expone, con las consecuencias que de ese mal uso derivan, tanto a nivel social como nivel personal y familiar.

El ministerio de educación, a finales de enero, ya se reunió con las distintas representantes de las comunidades autónomas, pedía unidad y consenso para restringir o prohibir el uso de los móviles en centros educativos en las distintas etapas de primaria y secundaria.
Algunas de las comunidades ya se han puesto en marcha.
Si no recuerdo mal, decían las últimas noticias que más de nueve comunidades.
Y en España…, bueno, pues ahora llega este debate público y político sobre el uso de ellos y es necesario una pronta y rápida actuación por parte de esta comunidad.

Por lo tanto, aquí proponemos a Las Cortes Valencianas, bueno, aparte de instar al gobierno valenciano, a aprobar la actualización e incorporación en el plan de convivencia, de cada uno de los centros docentes sostenidos con fondos públicos, un protocolo de uso sobre los teléfonos móviles y dispositivos electrónicos que responda a los siguientes parámetros.

En dicho protocolo no solo tienen que identificar y promover las buenas prácticas, sino proponer las pautas de prevención e intervención que se estimen necesarias para adoptar la finalidad de garantizar una buena convivencia escolar, y lograr un clima escolar adecuado que facilite la consecución de los objetivos educativos.

Dicho protocolo tendrá también que ser contextualizado y adaptado a las características del centro y su modelo educativo y pedagógico.

Y, también, el protocolo tendrá que estar supervisado y aprobado por los servicios de la inspección educativa, y deberá ser de público conocimiento.

Dado que nos estamos encontrando con una cantidad de consecuencias negativas con los móviles, que hablamos del consumo sin medida, la falta de disciplina, provocar una falta una concentración en las aulas, se convierte también en un símbolo de estatus que perjudica a los alumnos, induce al sedentarismo y a otros problemas de salud, incita al ciberbullying, ciberacoso, contenido pornográfico, problemas de visión, adicciones, etcétera, pues, entendemos que los grupos parlamentarios deberían de apoyar esta proposición porque hay que actuar ya de inmediato.

Muchísimas gracias.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señora Llopis.

Tendrá, ahora, la señora Ruiz, por el Grupo Parlamentario Compromís, tres minutos para fijar la posición.

Cuando quiera, señora Ruiz.

La senyora Ruiz Escrig:

Senyora Llopis, nosaltres, llegint la seua proposta, no tenim cap dubte que tenen vostés un profund desconeixement del que és la realitat educativa, i una altra vegada utilitzen l'escola com a una oportunitat més per a confrontar i per a polaritzar la societat.
Aixina ho han demostrat també en la llei que regula l'aprenentatge de les llengües, eh?
, una llei plenament ideològica, com li deia abans, i sense cap referència pedagògica.
De fet, l'aprenentatge de les llengües queda en un no res, al final de qualsevol altra prioritat; ho eliminen, fins i tot, fins del mateix nom de la llei.
Però, bé.

En la proposta que avui ens porten a la comissió passa un poc el mateix que han fet vostés en la proposició de llei.
Partixen des del desconeixement que en els centres ja tenen un codi de conductes; tenen un codi de conductes on tots els centres escolars han inclós referències al mòbil, i este codi s'inclou dintre del projecte educatiu del mateix centre, un projecte educatiu que s'aprovà en el marc del consell escolar.
Per tant, el que demanen ja existix.
Simplement, en la seua proposta preveuen vostés que estes decisions les preguen els representants públics, en lloc que es prenguen per part de la comunitat educativa.
I a això, senyories, nosaltres li podem donar suport.

I també és remarcable l'obsessió que tenen vostés de potenciar la inspecció com una policia del govern de torn.
Volen que la inspecció siga un cos coercitiu al servei dels polítics i en contra dels equips docents.
Controlar, amenaçar, sancionar…, no, senyories, no, en lloc de fiscalitzar per a poder proposar i per a poder millorar.
Això és el que ha de fer el cos de la inspecció.
Igual que amb la llei de libertad educativa, eh?
, que vostés proposen, on ara la normalització lingüística dels tècnics passa a una sort de control polític de la inspecció.

I jo no estic dient-li que la qüestió de l'ús dels mòbils no tinga la seua complexitat, eh?
, que la té.
L'efecte dels mòbils en els menors és una qüestió de debat que és importantíssima, però, sobretot és importantíssim el seu debat del que fan amb els mòbils fora dels centres educatius.
Perquè a les aules, baix les instruccions del professorat, poden tindre unes opcions pedagògiques de grandíssim interés, només han de parlar amb el professorat.

I, en esta línia, el govern anterior el que va fer va ser indicar que en les normes d'igualtat i convivència calia regular-se l'ús del mòbil, i es va apostar per demanar als centres una normativa al respecte.
Ara, bé, havien de ser els mateixos centres i la seua comunitat educativa qui poguera decidir el grau de presència dels mòbils, i, naturalment, amb quins objectius, amb quines finalitats, amb quins usos, en definitiva.

Per tant, senyories, com vosté comprendrà, a la seua proposta, Compromís no li va a donar suport.

Gràcies.

El senyor vicepresident:

Gracias, señora Ruiz.

Es el turno ahora de la señora Llopis, para la réplica.

Cuando quiera.

La senyora Llopis Noheda:

Gracias.

Bueno, estamos hablando de dos temes, estás ahora también hablando del plurilingüismo cuando estamos hablando de otro tema, o sea que no me voy a centrar en lo que no toca.

Cuando hablamos no hablamos de lo que es prohibición, hablamos de restricciones para que se utilice cuando toque pedagógicamente y, cuando no, pues que no se use.
No obstante, cuando estaba diciendo usted que eso lo regulan ya los consejos escolares, que tienen unos protocolos, pues, mire, le voy a decir que hay mucha indefensión por parte de los docentes a la hora de que ellos incluso están demandando un protocolo que se realice.

Y, bueno, pues si usted dice que eso corresponde realmente a los consejos escolares, no entiendo por qué la ministra, el PSOE, la señora Alegría, está intentando regularlo con las comunidades autónomas a nivel nacional.
¿Eso es porque está ya…?
Si estuviera todo hecho, no sé qué está haciendo al intentar regularlo, y por qué pide que haya consenso, unidad… Ella misma rectificó, porque a finales del año pasado dijo que en este tema que no había que ponerle puertas al campo, y, luego, se dio cuenta que esto era un verdadero problema y sabiamente rectificó, y dijo que, efectivamente, creía que habría que restringirlo en la etapa de primaria y también en la etapa de secundaria, y por eso se reunió.

Y, también, no sé, yo creo que usted tampoco se habrá leído el dictamen del Consejo Escolar del Estado, que también abogan por una restricción regulada, no solo en los centros, sino que haga una normativa; si hubiera sido estatal mucho mejor, y, si no, pues que sea una normativa autonómica, pero, por lo menos, que se encuentren los centros cobijados por un protocolo, y que sea de unión y no que cada maestrillo pues haga su librillo.
Tendrán que tener una regulación que sea común y que se adapte a lo que es la organización pedagógica del centro, pero eso es así.

Gracias.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señora Llopis.

Para ejercer su derecho al turno de réplica tiene la palabra, por tres minutos, la señora Ruiz.

La senyora Ruiz Escrig:

Senyora Llopis, verdaderament qui està ignorant el consell escolar són vostés, perquè és un òrgan al que vostés no li han consultat ni cap proposició de llei ni cap proposta de cap tipus que vostés porten a debat.

I li dic més.
Esta proposta que vosté porta a debat ací hauria de ser una iniciativa de la mateixa conselleria d'educació, perquè si vostés van a passar rodillo, ja és un poc absurd que s'hagen de debatre coses que vostés ja saben que açò ho poden aprovar.

I haurien de saber, també, que ja al seu dia es va modificar el currículum per incloure l'optativa de relacions digitals saludables en primer d'ESO.
I haurien de saber, a més a més, que es van introduir també les instruccions d'inici de curs, un apartat sobre l'ús de les plataformes informàtiques en els centres educatius, senyora Llopis.
I també hauria de saber que es va fer una tasca de suport als centres i a les famílies amb la publicació de materials de guia, en molts casos col·laborant amb les entitats educatives.

Per tant, senyories, no inventen, consulten als consells escolars, consulten, no facen vostés rodillo de voler imposar la seua opinió per damunt del criteri del mateix professorat.

Senyories, per tot el que hem explicat, votarem en contra de la seua proposta, perquè ens sembla que està redactada des d'una òptica partidista, allunyada dels interessos de la comunitat educativa, perquè perseguix remarcar més partidistes de control que res tenen a vore amb el marc de la pedagogia, perquè insistixen en polaritzar la funció de la inspecció educativa com a mecanisme coercitiu al servei del poder polític executiu, i també perquè treballa en contra de l'autonomia dels centres, i, a més a més, la substituïxen per decisions polítiques que prenen representants sense cap tipus de formació pedagògica.

I això, senyories, això en esta societat és inadmissible.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señora Ruiz.

Tiene la palabra ahora el diputado Lorenz, del Grupo Parlamentario Socialista, para fijar la posición.

Cuando quiera, tiene tres minutos.

El senyor Lorenz Andrés:

Gràcies.

Senyora diputada, senyora Llopis, avui el seu grup parlamentari Vox ens planteja una iniciativa per a establir un protocol d'actuació front a la utilització dels dispositius electrònics i dels telèfons mòbils.
En la seua exposició de motius deixa clar que aquests s'han d'incorporat als plans de convivència dels centres educatius.
Podríem entendre la seua preocupació, en la que nosaltres coincidim, perquè suposa la utilització dels dispositius electrònics i els telèfons mòbils, a més, la relació directa amb internet i amb les xarxes socials.

Però, em sorprén molt el seu plantejament, perquè, vostés, en l'argumentació utilitzen el Decret 195/2022, que en l'article 5 fa referència l'autonomia pedagògica i organitzativa dels centres educatius, complementa amb el desenvolupament normatiu, 62/2014, per a l'elaboració dels plans de convivència, i també argumenta, com la majoria de països europeus, es deixa a l'autonomia dels centres educatius aquesta regulació.
Perquè nosaltres ho podem completar que és eixa autonomia la que permet conéixer la realitat d'eixos centres.

Ara bé, quan citen la proposta de resolució queden clars els seus objectius, perquè els volen introduir amb la seua política d'imposició inquisitorial que adopten en tot allò que fa referència a l'educació.
Exactament diuen: «Supervisió i aprovació pels serveis de la inspecció educativa del citat control».
De veritat, senyora Llopis?
De veritat?
Vosté creu que la figura de l'inspector ha de ser inquisitorial?

El cos d'inspecció ha de ser el principal suport del funcionament dels centres educatius, el principal suport dels equips directius, però no el supervisor de l'elaboració dels protocols d'actuació.
El que passa és que vostés aposten per les figures de censor; evidentment perquè no creuen en els consells escolars, no creuen en els consells escolars.
Perquè ha de ser el consell escolar el que ha d'establir eixe pla de convivència i fer el seu seguiment.

No creu que seria més adequat fer-ho amb els agents de la comunitat educativa?
No creu que és millor el plantejament de crear una comissió d'estudi en què puguen participar d'una forma conjunta els serveis de les unitats especialitzades d'orientació, les associacions de mares i pares, els representants del professorat, i els serveis d'inspecció?
Que tots ficaren en comú els problemes?
No imposar, que és el que vostés volen, imposar, amb la policia nova que és la que vostés defenen i que és la figura dels inspectors.

No creu que això, crear eixa comissió que li plantegem nosaltres, podrà apropar-lo a la realitat i no com vostés ho plantegen?

Una vegada fet eixe anàlisi, es pot establir un marc de referència per als plans de convivència, que, torne a insistir, s'aproven en els consells escolars.
Però, som conscients que açò és una prova més de fer el sectarisme d'un govern amb premisses d'ultradreta.

Per tant, ja li puc dir que des del grup Socialista anem a votar en contra.

Gràcies.

El senyor vicepresident:

Moltes gràcies, senyor Lorenz.

Tiene la palabra la diputada Llopis para su turno de réplica.

Cuando quiera.

La senyora Llopis Noheda:

Bueno, evidentemente, ustedes siempre niegan la mayor, y, ¿cómo no?
, nunca miran por los alumnos.
Evidentemente, eso es lo que están mirando, para otro lado, luego se quejan de la salud mental, de los suicidios, del bullying…

Nosotros, cuando estamos indicando…, no se han leído el punto dos, dicen que «deberá ser en un contexto y adaptado a las características del centro y su modelo educativo»; ahí creo que está dejando claro que lo tiene que elaborar el centro.
Pero es necesario que haya un protocolo, al igual que hay un protocolo para la elaboración de la PGA, al igual que hay otros protocolos para el tema de la coeducación, del plan de igualdad, etcétera, etcétera, donde se tienen que regir, independientemente que luego cada centro tenga autonomía para poderlo adaptar, y mandarlo, como todo se hace, igual que la PGA, etcétera, etcétera, a lo que es la inspección educativa para que vean que se cumplen los mínimos protocolos dentro de sus propias autonomías de centro.
Eso es lo que se quiere hacer, no fiscalizar.

Nosotros no vamos a oponer inspectores logísticos, como hacían ustedes, y montar «chiringuitos» y oficinas lingüísticas, ¿no?
No se trata de eso, ni de poner policías, ni nada de eso.
Se trata de darle una autoridad al centro y autoridad a los docentes para que puedan trabajar con un problema tan serio como es el móvil, que puede producir incluso agresiones a los docentes por la adicción que tratan a los alumnos y que, incluso, las familias a veces no pueden llegar ni a controlarlo.

Pero, bueno, evidentemente ustedes nunca han mirado por los alumnos, no lo van a hacer, y entiendo por su propuesta que la quieren politizar y no favorecer a los alumnos.

Ya está.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señor Llopis.

Per a la réplica té el torn de paraula el diputat Lorenz.

Quan vullga.

El senyor Lorenz Andrés:

Senyora Llopis, torne a reiterar que el seu plantejament no ens agrada.

L'educació pública valenciana ha de ser el resultat de la suma d'esforços i no la imposició d'una línia ideològica, que és el que vostés volen fer.

Torne a repetir que no podem recolzar la figura censora que vostés volen donar al gran treball realitzat a la Comunitat Valenciana pels inspectors i les inspectores, una figura de suport als centres educatius que serveix per al seu bon funcionament.
Però és que, a més a més, li vaig a posar en dubte la seua argumentació a l'exposició de motius.

Vosté cita, textualment, eh?
: «Inacción de regulación y control de este problema por parte del ministerio de educación».
Mentira!
El govern de Pedro Sánchez ha posat en marxa el procediment que representa «di-à-leg», i la no imposició que a vostés els agrada, i que el PP també ha assumit com a seua.

Vosté ho ha anomenat, el que fa el ministeri d'educació és recolzar-se en el Consell Escolar de l'Estat, on està tota la comunitat educativa.
Consultar al consell escolar, sí, al consell escolar, això que tampoc volen fer amb el projecte lingüístic de centre.
Sap què diu l'informe?
Supose que vosté l'ha vist: s'ha de respectar la realitat territorial espanyola i, en el desenvolupament de la seua autonomia pedagògica i organitzativa als centres educatius, deuen regular els seus reglaments de règim interior aprovats pel consell escolar.
Així mateix, recomana que en l'etapa infantil i primària no es necessita portar el mòbil als centres educatius.
En l'etapa de secundària, si el porten, ha d'estar apagat quan entren al centre i quan ixen fins a l'eixida.
I en els postobligatoris s'adequaran a les circumstàncies de la formació i del centre.
No diu en cap moment que s'ha de regular per les comunitats autònomes.
Això no és veritat.
Però supose que, com en el cas del plurilingüisme, no els agrada al consell escolar, torne a repetir, on està representada tota la comunitat educativa, qui estipula el funcionament dels centres educatius és eixe consell escolar.

Per tant, no, senyora Llopis, no podem recolzar la seua proposta.
No la podem recolzar perquè l'informe del Consell Escolar de l'Estat, on estan representats tots els agents educatius, ho deixa ben clar: són els centres educatius els que elaboren aquestos plans de convivència.
Vostés aposten per la figura de l'inspector censor.
Nosaltres per recolzar i donar suport als centres educatius, per tota la comunitat educativa, tota, no des de l'administració, la que ha d'imposar, què és el que vostés volen.
I sobretot pensem que el paper de les unitats especialitzades d'orientació és fonamental.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident:

Gràcies, senyor Lorenz.

Tiene la palabra… Molt bé, té la paraula la diputada senyora Anglés per un temps de tres minuts.

La senyora Anglés Querol:

Gràcies.

L'ús dels telèfons mòbils i el acoso escolar són dos dels problemes més importants als quals s'enfronta la comunitat educativa des de fa ja bastant de temps, i és per això que són prioritat del Consell.

En moltes ocasions hi ha una clara relació entre acoso escolar i l'ús dels telèfons mòbils als centres educatius, a més, són diversos els estudis que demostren que l'ús del mòbil a classe està directament relacionat amb un baix rendiment escolar, i des de les administracions públiques això no es pot permetre.

Segons l'Enquesta sobre equipament i ús de tecnologies de la informació i comunicació a les llars, el 22Â % dels xiquets a Espanya té un mòbil, i aquest percentatge va augmentant fins a arribar al 94Â % dels xiquets que fan ús del seu propi telèfon mòbil als catorze anys.

Un estudi de la London School of Econòmics va concloure que els centres que van vetar els telèfons van aconseguir que el rendiment escolar s'incrementara hasta un 14Â % en el cas dels estudiants amb les notes més baixes.
A més, un estudi de Educational Psychology va arribar a la mateixa conclusió: el mòbil dividix l'atenció.

I des del Consell ja s'han posat mans a l'obra per a solucionar este problema, i no com va fer el ministeri, traient a airejar el tema de la regulació dels telèfons mòbils als centres educatius en un moment en què la ministra només volia desviar l'atenció de les males dades de l'informe PISA, tot i no tindre absolutament ninguna competència sobre el tema.
El Consell ho farà atenent a criteris educatius i habilitats de competències, sempre baix la premissa del consens amb tota la comunitat educativa, no a base de prohibicions arbitràries com les que a esta comunitat estàvem acostumats en matèria d'educació.

I és que el decret de convivència 195/2022, que és el que està vigent, té una virtut, i és la de ser el que més consens ha suscitat mai en la història de la literatura legislativa educativa, però en la seua contra.
Un absolut desastre més en matèria legislativa del Botànic, un altre decret més sense consens.
I és per això que s'ha de revisar per trobar este consens necessari que l'anterior Consell no estava interessat en buscar.

I és per això que la Conselleria d'Educació va a definir protocols i mesures clares per a fer front al acoso y al ciberacoso, pensant en la salut mental dels nostres joves preventivament antes d'arribar a situacions de patiment que poden ser evitades, protocols basats sempre en el diàleg, el consens i la participació de tots els implicats -mestres, professors, mares, pares, alumnes, administracions-.
Una revisió participativa perquè la societat canvia a un ritme vertiginós i les administracions han d'estar al seu costat.
I és per això que s'ha de crear un marc comú perquè vagen totes en la mateixa direcció.

I és per això que recolzarem esta iniciativa que considerem positiva i que rema a favor de les demandes de la comunitat educativa valenciana.

Gràcies.

El senyor vicepresident:

Moltes gràcies, senyora Anglés.

Passem ara a la votació.
¿Votos a favor?
7.
¿Votos en contra?
6.
Queda aprobada.

Muchas gracias.

(Ocupa la presidència la presidenta de la comissió, senyora Candela Anglés Querol)

La senyora presidenta:

Val.
Moltes gràcies.
Es tanca la sessió.

(S'alça la reunió a les 12 hores i 10 minuts)