Untitled Document


<!--
body {
color:#272526;
}
.text13 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
color:#272526;
}
.text1 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:none;
color:#272526;
}
.text0 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:#272526;
}
.text11 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:#272526;
}
.para0 {
text-align:justify;
}
.para2 {
margin-right:2,2px;
text-align:justify;
}
-->



Comissió de Medi Ambient realitzada el dia 25 de febrer de 2010.
Comença la reunió a les 12 hores i 9 minuts.
Presideix el diputat senyor Andrés Antonio Ballester Costa.
Reunió número 16.

Pronunciament de la comissió per a decidir la compareixença del director general de VAERSA per a explicar la situació actual d'esta empresa, sol·licitada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 51.
217)

El senyor president:

Vamos a dar comienzo a la Comisión de Medio Ambiente.
Y para ello, procede, el señor secretario, a pasar lista de los miembros de esta comisión.

(El secretari passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

El senyor secretari:

Estamos, por tanto, con quórum.

El senyor president:

Muchas gracias, señor secretario.

Vamos a pasar al primer punto del orden del día.
Imagino que habrán tenido ustedes la oportunidad de leer el acta de la sesión anterior y, si les parece, pasamos a votar.
Por unanimidad.
Se aprueba el acta
de la sesión anterior, por unanimidad.

El senyor president:

Esta presidencia y la mesa de la comisión hemos decidido que el tercer punto del orden del día, que es el pronunciamiento de la comisión para decidir la comparecencia del director general de VAERSA, pase a verse
antes de las preguntas, puesto que la secretaria autonómica se nos ha retrasado un poquito, y entonces vamos a ganar un poquito de
tiempo, dadas las horas que son.

Con lo cual, tiene la palabra, por parte del Grupo Parlamentario Socialista, el
señor Sanmartín.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Gràcies, president.

Molt breument, vaig a intentar justificar en tres punts el perquè aquest grup parlamentari demana la compareixença del responsable de VAERSA.
Tres qüestions són fonamentals aquí.

En primer lloc, la situació de desequilibri patrimonial en la qual es troba esta empresa pública.
Jo recorde que és una empresa pública, l'accionista únic de la qual és la Generalitat valenciana.
I com vostés saben es dedica -esta empresa- a la gestió i millora de tot el que és el medi ambient a través de tractament de residus, conservació del medi natural, tal.
.
.

Per tant, la primera raó és que, a hores d'ara, aquesta empresa es troba en una situació de desequilibri patrimonial sense precedents.
Tant és així, que jo els recorde que, a 31 de febrer de 2008, i com a conseqüència de les pèrdues acumulades sistemàtiques d'any darrere any, doncs el 31 de desembre de 2008 el seu capital social era de
12,3.
.
.
, el seu patrimoni net, eh?
, el patrimoni net de VAERSA era de 12
milions d'euros, la qual cosa representava a penes el 30 i tant per cent del seu capital
social.

Clar!
Això què vol dir?
Que estava en un dels supòsits de dissolució, previst en l'article 260 de la llei de societats anònimes, al descendir el patrimoni net per baix del 50% del seu capital social,
que és el que diu la llei.
Si una empresa, el seu patrimoni net és inferior al 50% del seu capital social, esta empresa s'ha de dissoldre.
Insistisc, el 31 de febrer el seu patrimoni era de 12,3 milions
d'euros, que representava concretament el 34,1% del capital social.
Per tant,
VAERSA s'haguera hagut de dissoldre en data 31 de desembre de 2008.

Clar!
Ràpidament, la conselleria, com sempre, amb els diners de tots, va fer de bomber
apagador.
Què va fer?
Doncs, una situació tan artificial que el mateix síndic de Comptes se va horroritzar.
Què va fer la conselleria?
Va agarrar i va reduir el capital social 31,7 milions d'euros, i el mateix dia, o al dia següent, va augmentar el capital en 10 milions d'euros.
Una operació financera que porta a declarar.
.
.
, el síndic de Comptes diu: «No obstant aquesta operació financera, el finançament d'aquesta empresa pública i, concretament, el finançament d'aquests desequilibris patrimonials hauria d'anar acompanyat, i així ho demanem sistemàticament, de mesures excepcionals de caràcter estructural en el marc d'un pla de viabilitat a mitjà i llarg termini.
» Això no ho dic jo.
Això ho diu el síndics de Comptes.

Per tant, primera raó per la qual considero urgent que comparega el responsable de VAERSA: desequilibri patrimonial sistemàtic.

Segona raó per la qual demanem la compareixença: els incompliments sistemàtics.
Ho dic perquè jo vaig estar de portaveu també d'aquesta àrea fa quatre anys i recordo que ara torna a ser el mateix, doncs tornem a una
cosa que també ja és estructural, incompliments significatius en el que és la normativa aplicable a l'hora de gestionar els fons que són públics.
Incompliments sistemàtics per part.
.
.
, denunciats no solament per la Sindicatura de Comptes, pel Síndic de Greuges i tal.

Però resumint, quins són estos incompliments en la gestió de fons que són públics?
Perquè si és una empresa privada jo no diria res, inclús a la millor si fóra una participació de la conselleria amb el capital social amb un 49%.
Però és que aquí és el 100%.
Per què?
Perquè l'accionista únic és la Generalitat valenciana.
Quins són els incompliments?

En primer lloc, el tema de contractacions menors.
Hi ha una burrada de
contractes menors quan la quantia ultrapassa la possibilitat de fer estes tipus
de contractacions.
Quan comparega el responsable direm noms i cognoms.
Voran
amb qui coincidix estes contractacions menors, que -insistisc- d'acord amb la legislació vigent damunt la taula, ultrapassen molt la possibilitat de fer estos tipus de
contracte.

Un altre incompliment significatiu en la gestió dels fons públics són una gran quantitat de projectes executats sense comanda prèvia.
¡Jo vull saber qui li ha encarregat este projecte!
Quan li fem les preguntes, no
ho ha encarregat ningú de VAERSA.
¡Ningú de VAERSA ha encarregat estos projectes!
I no obstant això, s'executen.
Per tant, jo vull saber qui els ha encarregat.
De moment, ningú de VAERSA els ha encarregat.

Tercer incompliment significatiu en gestió de fons públics (veus) són les contractacions per procediment negociat, se'n van de mare.
Se n'han passat quaranta pobles en este tema.
Representen el 90% de contractacions de
VAERSA.
¡El 90%!
De cada cent contractes de VAERSA, 90, si se fan.
.
.
, per procediment
negociat.

I clar, jo no estic en contra que es faça el procediment negociat quan se complisca la llei.
Però en este cas jo els asseguro que mai s'ha justificat ni aquesta.
.
.
, o almenys no s'ha justificat mai aquesta exclusivitat.
I, en conseqüència, jo sóc el primer en denunciar que s'està vulnerant no solament el que és el principi de publicitat, el principi de concurrència, de transparència, de confidencialitat, d'igualtat i de no discriminació respecte a unes altres empreses.

També s'està superant els terminis d'execució, i jo no he vist en cap lloc, en cap lloc, quin és el paper o quines són les causes de retard que justifiquen esta pròrroga.

I, per últim, tercera raó -i acabe- per la qual sol·licitem la compareixença del gerent de VAERSA és el maremàgnum que hi ha en el tema laboral.
Ahí, senyors, VAERSA s'ha convertit en una empresa, els treballadors de la qual superen els
treballadors de la conselleria.

Clar, una empresa que es va fer per agilitzar els tràmits de la mateixa conselleria, ens trobem ara un monstre que s'ha creat ahí, que -atenció!
- està suplantant tasques que li corresponen sobretot a la conselleria i als seus
funcionaris, sobretot pel caràcter molt especial i molt independent que tenen alguns d'estos informes i resolucions.
Perquè en medi ambient i en urbanisme un centímetre, la diferència d'un centímetre o la diferència d'un informe a penes menut pot fer multimilionari o desgraciats a moltíssimes persones.
(So per interferència d'un mòbil)

Aleshores, el que dic jo és que s'estan suplantant tasques que li corresponen a conselleria i als seus
funcionaris.
I, de fet, això ja ho condemnat, per activa i per passiva, tant el Síndic de Greuges com la Sindicatura de Comptes.

En definitiva, tres raons que jo pose damunt la taula: desequilibri patrimonial greu, incompliments significatius en matèria de contractació pública i, sobretot, fons públics i el tema laboral.
Tres raons per les quals demanem al compareixença del Consell perquè ens donen una explicació i, sobretot, mos quedem tots més tranquils.

Gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Sanmartín.

Tiene el turno de palabra.
.
.
, tiene la palabra don Lluís Torró por un turno de explicaciones.

El senyor Torró Gil:

Vaig a ser extremadament breu.

Evidentment, ens pronunciarem a favor de la compareixença.
.
.
, d'entrada perquè és de raó que qualsevol compareixença que es sol·licite, siga per les raons que siga, s'haja de produir per part d'un alt càrrec de La Generalitat en definitiva; però en este cas amb raons afegides.

D'una banda perquè el conseller.
.
.
, nosaltres en dues ocasions anteriors ja havíem sol·licitat que hi haguera compareixença pel tema laboral, i el conseller no ha comparegut, i per tant, és especialment oportú.

En segon lloc, per totes les raons que s'han dit ací, que no vaig a insistir en elles, que és el tema de la gestió econòmica.
Però, a més d'això, també per, diguérem, l'operativitat de la mateixa empresa quant als objectius que teòricament hauria d'estar complint, i que en la pràctica no està complint, en gran mesura per eixa gestió tan caòtica que es detecta per part de la mateixa empresa.
Per tant, hi han raons més que sobrades perquè el director general de l'empresa comparega davant d'aquesta comissió.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Torró.

Tiene un tuno de palabra para explicar su posición.
Señora Mollà, tiene su turno de palabra.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Molt breu.
El Grup Parlamentari Compromís és lògic que recolza les reflexions que s'han fet per part dels companys, però nosaltres sempre argumentem en qualsevol tipus de pronunciament d'aquest tipus que qualsevol sol·licitud, vinga més o menys argumentada o puga paréixer-nos més o menys oportuna, i creguem que si tal pronunciament o tal petició correspon a una ajut a la tasca que se pot desenvolupar per cada diputat, doncs
sempre donarem el nostre vot afirmatiu.

Simple qüestió que considerem de dret que no hauria, ni tan sols, de tindre una màxima argumentació com és el que s'ha fet, damunt, en este cas, que està molt més que argumentat.
I, de fet, el que no s'ha dit, però que supose que tothom estem d'acord, és que, a més, hi ha una oportunitat.
.
.
, o siga, és qüestió d'oportunitat per tota la polèmica que estem vivint els nostres pobles en esta comunitat en el tema de la
gestió d'esta empresa i de la política que fa el Partit Popular en la gestió de residus.
Per tant, nosaltres estarem a favor d'esta petició.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Mollà.

Tiene la palabra la señora Díaz.
.
.

La senyora Díaz González:

Muchas gracias, presidente.

El senyor president:

.
.
.
por parte del Grupo Parlamentario Popular, para exponer (inoïble) .
.
.

La senyora Díaz González:

La postura del Grupo Parlamentario Popular es clara y evidente.
Por mucho que
digan que es lógico lo que ustedes piensan, no se considera la presencia o la comparecencia de
directores generales de empresas públicas en esta comisión porque entendemos que quienes tienen que venir aquí a esta comisión a dar explicaciones son los altos cargos de la conselleria.

En este caso, hablamos de política de residuos, cualquier cuestión gestionada por VAERSA.
.
.
, la política la marca la conselleria y sus altos cargos, y por tanto, son ellos quienes deben responder a las
explicaciones y aclaraciones que sean pertinentes.

Señorías, ustedes saben perfectamente que existen mecanismos de control, como son las
preguntas, las comparecencias como la que hoy vamos a tener aquí de la secretaria general, mecanismos que permiten la fiscalización de la oposición al gobierno en las cuestiones que planteen.

No entendemos que haya ninguna razón excepcional, por mucho que digan, que haga necesaria la presencia del director
general de VAERSA, puesto que la gestión que está llevando a cabo la está llevando a cabo dentro de.
.
.
la legalidad.

Son admisibles todas las críticas políticas que están haciendo, son admisibles y es razonable que se puedan debatir y se debatan en
esta comisión, pero eso no quita todo lo que he dicho, ¿no?
, que quienes deben de responder al fin y al cabo son los altos cargos de la conselleria.

Por lo tanto, no consideramos que sea pertinente la comparecencia del director
general de VAERSA.
Además VAERSA ha realizado una labor excepcional dentro de las competencias que le
pertenecen.
Y ese es nuestro pronunciamiento.

Gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Díaz.

A continuación, pasamos a votación del punto número 3.
¿Votos a favor de la comparecencia?
8 (Veus; algú diu: «Es que el señor Bueno la ha votado sin querer.
») El señor Bueno esta vez ha sido regular.
Muy bien, pues entonces 7 votos.
¿Votos en contra?
8.

Le rogaría al portavoz del Grupo Parlamentario Popular, si es tan amable, que aun encontrándose algo afectado, se levantara su cuerpo serrano y mirara si ha llegado la
secretaria autonómica para que esta comisión pueda proseguir.
(Algú tus) Espero que la señora Díaz consiga terminar con esa tos de fumadora.
(Pausa)

Vamos a suspender la sesión cinco minutos para los fumadores, por ejemplo, como la señora Díaz, que pueda acabar con esa tos impenitente en espera que venga la secretaria.
¿De acuerdo?

Muchas gracias.
Se suspende la sesión por cinco minutos.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

El senyor president:

Señor Sánchez, portavoz y haciendo funciones de ujier, que también las realiza usted (inintel·ligible) .
.
.

El senyor Sánchez Pérez:

Muchas gracias, señor presidente.

Pregunta 286 al conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge, que contesta la
secretària autonòmica de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge, senyora M.
ª Ángeles Ureña Guillem, sobre l'elaboració del reglament que regula el llibre de l'edifici, que formula el diputat senyor Manuel Bueno Ortuño (GP Socialista) (RE número 49.
751, BOC número 206)

El senyor president:

.
.
.
vamos a continuar con esta comisión, primero agradeciéndole y perdonándola, porque se lo merece, porque cruzar Valencia en estas fechas ya próximas a fallas es bastante complicado, a la secretaria autonómica, doña María Ángeles Ureña, que comparece en esta comisión para dar respuesta a cinco preguntas de los diferentes grupos parlamentarios.

Y vamos a empezar con la primera, que creo que está a cargo del señor Bueno -Bueno, ahora sí-, ¿eh?
, que es la pregunta número 286/10, que viene a decir algo así sobre la elaboración del reglamento que regula la libre edificación, presentada por el diputado don Manuel Bueno.

Tiene usted la palabra por cinco minutos.

El senyor Bueno Ortuño:

Gracias, señor presidente.

Señora secretaria autonómica, si es tan amable, podría decirme en qué situación se encuentra a día de hoy la elaboración del reglamento que regula el libro del edificio destinado a vivienda, el
manual de uso y mantenimiento del mismo y cuándo prevé que entren en vigor.

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Bueno.

Tiene la palabra la secretaria autonómica.

La senyora secretària autonòmica de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge:

Gracias, presidente.

Buenos días, señorías.

Pido disculpas por el retraso y contesto enseguida al señor Bueno.

Señor Bueno, como usted sabe, la Conselleria de Medio Ambiente, Agua, Urbanismo y
Vivienda está trabajando intensamente en la mejora de la normativa relacionada con la
edificación, la modernización, la sostenibilidad, la calidad y el diseño en la construcción, su eficiencia energética y todos los aspectos que conciernen e interesan a los agentes que
intervienen en el proceso de construcción y vida del edificio.

Por ello, durante este año hemos publicado un conjunto de normas que le voy a sintetizar rápidamente:

Hemos aprobado la Orden de 7 de diciembre de 2009, por la que se establecen las
condiciones de diseño y calidad, en desarrollo del Decreto 151/2009, por el que se aprobaban las
exigencias básicas de diseño y calidad en edificios de viviendas y alojamientos.

Hemos aprobado el Decreto 112/2009, de 31 de julio, por el que se regulan las
actuaciones en materia de certificación de eficiencia energética.
La orden de 20 de julio por la que se establecen las condiciones para otorgar el
perfil de calidad específico del edificio.
Y hemos aprobado el Decreto 55/2009, por el que se regula el certificado final
de obra.

Junto a este conjunto de normas, estamos trabajando, y saben ustedes, porque
está presentado en sociedad a diferentes agentes, que estamos trabajando también en lo que es libro del edificio; y en este libro del edificio, cumpliendo una
resolución de Les Corts, la Resolució 132/VII, tenim -perdón, sigo en castellano-, tenemos el borrador que ha sido sometido a consultas desde el pasado verano a
los diferentes colegios profesionales y sectores profesionales implicados.
En
concreto, se han mantenido reuniones en octubre, en diciembre, y un poquito antes del
verano fue dentro de la propia conselleria, y después del verano ha sido con los diferentes agentes sociales, asociaciones
empresariales, colegios de arquitectos, consumidores, promotores y
constructores.
Y un hito que nosotros queremos resaltar, por el significado que
le queremos dar al libro del edificio, es el convenio firmado en junio de 2009
con el Consejo Valenciano de Colegios de Administradores de Fincas para la
mutua colaboración en el desarrollo de la normativa sobre el libro del edificio.
Porque saben
ustedes que el Colegio de Administradores de Fincas es un eslabón importante por la función que realizan en cada una de las comunidades de propietarios en las que
administran.

Tenemos el borrador muy avanzado.
Estamos incorporando ahora, en realidad ya
tenemos incorporadas, tenemos una segunda versión con las mejoras incorporadas y el resultado de las consultas, y a partir de
acabar las consultas que nos quedan ahora, registradores y notarios, que también tienen una función importante que realizar, pues estaremos en condiciones de empezar la tramitación administrativa del decreto, que pensamos poderlo tener publicado en el boletín en otoño.

Gracias.

El senyor president:

Muchas gracias.

Por el turno de réplica, tiene la palabra el señor Bueno.

El senyor Bueno Ortuño:

Muchas gracias, señor presidente.

Gracias por la información que me ha facilitado, señora secretaria autonómica.

Mire, la vivienda es uno de los bienes más importantes para la inmensa mayoría de la ciudadanía, es la inversión más grande que hacen a lo largo de su vida la mayoría de los valencianos y las valencianas.

Sin embargo, viene siendo muy poco documentada a la hora de entregar las
llaves, a la hora de firmar la escritura.
Uno se compra cualquier cosa y le
entregan un manual de uso, de instrucciones, de características técnicas.
Compra una lavadora, un frigorífico, una televisión, hasta un insignificante pequeño aparato de radio y se lo entregan.
Y, sin embargo, cuando uno compra la
vivienda, que es la inversión más grande que hace la inmensa mayoría de los ciudadanos, le entregan las llaves y punto.
Esto es un problema
bastante serio, porque si uno luego tiene que acometer algún tipo de reforma en su vivienda se encuentra bastante perdido, tiene que
colocar un cuadro y a lo mejor taladra la instalación eléctrica, tiene que poner un accesorio en un baño y se carga la tubería por donde pasa el agua.
Y creemos que es importantísimo que a la firma de la escritura se entregue este manual.

La Comunidad Valenciana ha sido en los últimos años líder en cuanto al volumen de construcción y venta de viviendas y, sin embargo, es una de las últimas comunidades en llegar a reglamentar el libro del edificio.

Casi todas las comunidades autónomas ya tienen el reglamento que regula el libro del edificio y el manual de
uso y mantenimiento.
Comunidades con diferentes colores políticos, donde gobiernan los socialistas, donde gobiernan nacionalistas y donde
gobierna el Partido Popular, casi todas tienen esto ya regulado.

El 26 de julio del año 2007 la Dirección General de Registros y Notariado del Ministerio de Justicia elaboró una resolución en la que pide a los notarios que exijan a los promotores vendedores la
entrega de este libro y este manual a la hora de la firma de la escritura.

Desde algunas asociaciones de consumidores se viene denunciando desde hace algún tiempo que eso aquí no está sucediendo.
No entendemos por qué aquí, a la hora de comprar la vivienda, no se entrega.
Hay algunos constructores que
sí que lo hacen, pero sin criterio, algunos porque han copiado libros de otras
comunidades, otros porque ellos mismos se lo han imaginado.
Pero la inmensa
mayoría no lo hacen, no lo hacen porque no saben que lo tienen que hacer ni como lo
tienen que hacer.

Es por eso por lo que mi grupo parlamentario, porque este diputado que le está hablando presentó una iniciativa, una proposición no de ley en esta cámara, que fue debatida el día 4 de diciembre del año 2008, en esta misma comisión, y que fue aprobada por unanimidad, porque así lo entendieron todos los grupos y todos los diputados, que era muy importante
que esto se regulase.

El motivo de mi pregunta de hoy es porque ha pasado mucho tiempo.
En esa
resolución, que es de fecha.
.
.
, la resolución se publica el 15 de enero de 2009 en el BOCV 119, se decía que a lo largo del 2009 esto estaría hecho.
Estamos en el 2010.
Por eso yo, finalizando el 2009, ya le pregunté por escrito al señor conseller que en qué situación se encontraba.
Y, efectivamente, el señor conseller me relataba una serie de nuevos decretos que han aparecido, que son los que
usted misma me ha informado al principio, que están muy bien, pero que nada tienen que ver con la pregunta que yo formulaba.
La
pregunta que yo formulo es sobre el libro que regula el edificio, el reglamento
que regula el libro del edificio.

Sé que han mantenido contactos, incluso hace dos semanas, con algunas asociaciones
también de consumidores.
Pero lo cierto es que ha pasado un año y dos meses y el libro está sin regular.

Ayer, el conseller, a una pregunta que le hacía también, me decía que es que no se hacían las cosas porque Zapatero no enviaba el dinero.
Y yo, mire, si es por eso, le
puedo prestar unos folios, un bolígrafo o hasta mi ordenador, y le puedo traer incluso algunos manuales que tengo
para algunos modelos para que ustedes agilicen el tema.
Yo lo que le exijo, le
pido, por favor, es que esto lo haga cuanto antes porque es bueno para todos.
Así lo entendimos en su día en la comisión, que era bueno para todos, lo aprobamos por unanimidad, y este es un tema en
que mi grupo, cuando se trata de la defensa de los consumidores, no pretende
hacer nunca confrontación política, todo lo contrario, ayudar; y, si es necesario, ya le digo, me presto a
colaborar con usted para que esto se agilice lo antes posible, pero que cuando
uno compre una vivienda tenga esas garantías y esas mínimas instrucciones para poder hacer buen uso de ella.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Bueno.

Para el turno de respuesta, tiene la palabra la señora secretaria autonómica.

La senyora secretària autonòmica de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge:

Gracias, presidente.

Gracias, señor Bueno, por su intervención.

No va a ser necesario que me deje folios ni bolígrafos, ¿eh?
, porque, como le he explicado, de verdad que la conselleria lleva trabajando, yo creo que la resolución la estamos cumpliendo en sus propios términos.
La resolución pretendía que a lo largo del 2009 se tuviera un texto sobre cuál iba a ser la regulación del libro del edificio, y se tuvo ese texto y se tiene ahora mejorado, como le
decía, con las aportaciones.

Nosotros, desde la conselleria, estamos trabajando en una política de refuerzo de la calidad en la edificación, y sobre todo en lo que es función normativa estamos buscando la participación, porque entendemos que si las normas salen de la participación de todo el mundo, van a ser normas interiorizadas desde el principio y se van
a cumplir.
Y en esa línea estamos trabajando.
Por eso tantas reuniones con tantos agentes que
intervienen en el proceso.

Porque, además, el libro del edificio es un libro que tiene varias finalidades a nuestro
entender, no solamente es recoger desde el momento de la proyección del edificio, sino hasta el final de la vida útil, incluso las responsabilidades de los usuarios y sobre todo el conocimiento
de esos usuarios de qué es lo que tienen que hacer en ese edificio para mantenerlo en las mejores
condiciones de calidad.
Esa es la filosofía que está inmersa en el texto que estamos trabajando.

Yo creo que se ha avanzado todo lo que era posible avanzar para escuchar a
todas las partes que tenían algo que decir.
Porque al final tenemos incluso ejemplos de edificios en los
se ha dado a toda la comunidad de propietarios el libro del edificio y ningún vecino sabe donde está el libro del edificio.
O sea, que hay cuestiones, porque no hay cultura todavía de tener el libro del edificio interiorizado, y entonces hay que saber, hay
que decidir hasta incluso dónde tendría que custodiarse ese libro para que en un momento determinado pudiera acudirse
a él a consultar lo que hiciera falta en el hipotético supuesto de que pasara lo que ha pasado en alguna comunidad de la que
tenemos referencia exacta.

O sea que yo le ruego, de verdad, le agradezco muchísimo la colaboración.
Pienso que la conselleria está cumpliendo con el mandato, con la resolución que tomó en las Cortes, y creo que el libro del edificio, como nosotros lo hemos
entendido, no va a ser un mero trámite, sino que va a ser una herramienta fundamental para garantizar la calidad
de vida del edificio desde su construcción hasta el último momento.

Muchas gracias.

Pregunta 288 al conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge, que contesta la
secretària autonòmica de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge, senyora M.
ª Ángeles Ureña Guillem, sobre les obres de rehabilitació del grup d'habitatges de Sant Maure d'Alcoi, que formula la diputada senyora M.
ª José Salvador Rubert (GP Socialista) (RE número 50.
008, BOC número 206)

El senyor president:

Muchas gracias, señora Ureña.

Pasamos a la siguiente pregunta, que es la pregunta número 288/10, igualmente al conseller de Medio Ambiente, Agua y Urbanismo, sobre las obras de rehabilitación del grupo de viviendas de San Mauro, de Alcoy, presentada por doña María José Rubert.

Tiene la palabra por cinco minutos, señora diputada.

La senyora Salvador Rubert:

Gràcies, senyor president.

A data d'avui dóna la conselleria per finalitzades les obres de rehabilitació del grup d'habitatges de Sant Maure d'Alcoi?

El senyor president:

Muchas gracias.

Tiene la palabra para responder la señora Ureña.

La senyora secretària autonòmica de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge:

Sí, senyoria.
A data de hui podem dir que estan finalitzades les obres de
rehabilitació del grup d'habitatges Sant Maure d'Alcoi.
Concretament van ser rebudes per l'Ajuntament d'Alcoi, que és el promotor de l'actuació, el passat.
.
.
, el dilluns, el passat 22 de febrer.

S'han fet encara, i li ho avance, perquè (inintel·ligible) .
.
.
sa senyoria ho sabrà, l'empresa contractista està fent ara exactament tres xicotets retocs que ha posat l'ajuntament, que són xicotets, xicotets de veritat, i estan relacionats sobretot en la reposició de la pintura en algun parament d'alguna.
.
.
, de tres vivendes exactament.
Aixina és com està a hores d'ara.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Ureña.

Tiene la palabra, para réplica, señora Salvador.

La senyora Salvador Rubert:

Gràcies, senyor president.

I gràcies, secretària autonòmica, per la seua resposta.

La veritat és que no sé quins són els xicotets retocs perquè la informació que tenim des del nostre grup parlamentari és que hi ha qüestions un poquet més greus que els xicotets retocs que des de la nostra responsabilitat com a Grup
Parlamentari Socialista i en la mesura que ens han arribat les queixes dels veïns d'aquest barri per algunes de les deficiències que li detallaré, en la mesura que podem, d'alguna manera, actuar com interlocutors d'aquestos veïns que ens han fet arribar les deficiències que han detectat en els edificis, per tal que els puguen esmenar.
I no sé fins a quin punt hauran d'estar esmenats en la referència que ens dóna ara de data 22 de febrer de 2010 i els xicotets retocs que s'han fet en, tres xicotets retocs, crec que ha fet vosté referència.

Bé, el grup de Sant Maure d'Alcoi és un grup format per dos edificis, amb un total de 300 habitatges, que es van
construir l'any 1959.
L'any 2004 es va publicar en el diari oficial de La Generalitat la licitació d'execució de les obres de rehabilitació per un import superior als 3.
674.
000 euros més iva per a la rehabilitació de façanes i de cobertes dels edificis.
Les obres van començar en març de 2005 i tenien un termini d'execució de 18 mesos.
Per tant, haurien d'haver acabat a setembre de 2006, data simbòlica perquè no es va complir.

En agost de l'any 2006 es va publicar una altra resolució per part de la conselleria per la qual el grup d'habitatges Sant Maure es va declarar àrea de rehabilitació d'escassos recursos, amb un import de 16.
000 euros com a dotació econòmica.

Les obres van acabar de manera precipitada per a les eleccions autonòmiques i municipals de l'any 2007.
I es van acabar degut a eixa precipitació, doncs, d'aquelles maneres.

Ens preguntem quin va ser el criteri que es va aplicar per a portar a terme la
rehabilitació d'alguns habitatges, perquè uns es van rehabilitar i altres no.
Per exemple, ens han fet arribar que alguns
baixos de vivendes que es van anunciar com d'obligada rehabilitació perquè patien problemes d'humitats, doncs alguns es van rehabilitar i altres no.

Per una altra banda, també va haver descoordinació i mal acabament de moltes unitats d'obra.
Es van fer forats per canviar instal·lacions que després no es van tapar; s'han posat rajoles a cuines diferents als existents; en alguns casos es va
assumir que es modificaria tota la cuina, cosa que no s'ha fet.
Per tant, en lloc de rehabilitar, pareix ser que es van fer algunes
reparacions.

Per una altra banda, també es va ficar coberta nova en totes les teulades, i les juntes no han sigut ben
acabades.
Hi ha filtracions d'aigua, entra aigua a les vivendes.

L'IVVSA no ha donat senyals de vida.
Hi van haver queixes per part dels veïns.
L'empresa evidentment no es va fer responsable, va tancar la seua oficina d'atenció en el seu moment.
I tampoc l'IVVSA va assumir la responsabilitat, malgrat les reivindicacions dels veïns.

Ens preguntem si van vostés a assumir la responsabilitat que els pertoca i esmenar eixes deficiències que, pel que hem descrit, pensem que és un poquet més que eixos tres xicotets retocs en este grup d'habitatges.
Si van a acabar con cal eixes obres de rehabilitació o no van a assumir com fins ara ninguna responsabilitat mentres els veïns continuen queixant-se i patint les conseqüències d'aquella actuació que sembla no es va acabar com calia.

Considerem que la seva responsabilitat, la responsabilitat de l'IVVSA, perquè en l'àmbit de les seues competències doncs ha d'acabar com cal les obres de rehabilitació que es van iniciar en el seu moment i que pensem que, malgrat que ens ha donat
la data de 22 de febrer de 2010, en estos xicotets retocs, pensem que el que
hem descrit ens han fet arribar els veïns, com problemes que estan patint aquestes vivendes, implicaran un poc més que eixos xicotets retocs per tal que aquestes obres de rehabilitació acaben com es mereixen i amb uns criteris o amb uns mínims de dignitat que mereixen els veïns d'aquest barri d'Alcoi.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Salvador.

Tiene la palabra la señora Ureña.

La senyora secretària autonòmica de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge:

Gracias, presidente.

Senyora Salvador, s'han rehabilitat exactament les 300 vivendes que conformen el bloc de Sant Maure
d'Alcoi, s'han rehabilitat totes.
I la rehabilitació sempre comporta, i vosté ho sap, igual que jo, a la millor una expectativa per part del propietari de la
vivenda que la vivenda va a ser nova.
La vivenda no va a ser nova.
Estem
parlant d'una intervenció en uns blocs de vivendes que tenen 51 anys, en què s'ha escomés actuacions en el que són elements comuns, és a dir, les façanes, les cobertes, però també s'ha entrat dins de cada una de les vivendes a rehabilitar allò que estava previst en el projecte, promotor del qual és l'ajuntament d'Alcoi.

Això significa que és una actuació que necessita una sensibilitat extraordinària, perquè a més estem parlant de cases que ja tenen uns anys, però que a més estan habitades, i que a més en alguns casos s'ha hagut de buscar un lloc perquè les persones pogueren viure mentrestant es realitzaren les obres, amb la qual
cosa tot això complica extraordinàriament la pròpia gestió del projecte.

No es tracta d'erigir un edifici nou sobre un solar, es tracta d'actuar en unes vivendes existents, amb una edat considerable i a més habitades.
Amb la qual cosa per això se complica tant extraordinàriament el que és la tramitació.
També la tramitació administrativa que, com sa senyoria ha recordat, si ens remuntàrem a l'inici, té d'arrancar a principis de la dècada de 2000, o siga, el que és la tramitació administrativa del projecte.

Les obres foren acabades en el 2008 totalment.
I de fet, el certificat final d'obra és de l'any 2008.
El que passa és que l'Ajuntament d'Alcoi, fent-se ressò d'algunes queixes que li arribaren dels veïns, sobretot feien referència -i li ho dic també- a la pavimentació al voltant dels edificis i els cables, la reposició dels cables de Telefònica que hi havia, l'ajuntament va demanar que se tocaren eixes coses.
Per tant, s'ha seguit treballant en això, en totes i cada una de les queixes dels veïns que han vingut bé a través de l'ajuntament o bé directament a l'IVVSA.

Jo no li puc acceptar, senyora Salvador, que l'IVVSA no haja estat.
L'IVVSA ha sigut l'agent executor d'un encàrrec de l'ajuntament, que ha sigut el promotor, i ha estat en tot moment donant resposta
adequada al que els veïns han demanat.

Crec que tenim de ser conscients que hem actuat en 300 vivendes i que el nombre
de reclamacions a hores d'ara, li dic que se queden exactament per cobrir el que li he dit exactament,
tres xicotets retocs en pintura.

Crec que l'administració autonòmica ha actuat una vegada més correctament i que els veïns d'eixes vivendes deuen estar contents que tenien una vivenda en un estat no
recomanable, o almenys tenien una vivenda en un estat d'antiguitat, la que ens dóna l'edat, simplement la que ens dóna l'edat, i ara tenen una vivenda en condicions molt dignes.

Moltes gràcies.
(S'interromp la gravació)

Pregunta 292 al conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge, que contesta la
secretària autonòmica de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge, senyora M.
ª Ángeles Ureña Guillem, sobre el nou PIR de la Comunitat Valenciana, que formula el diputat senyor
Adolf Sanmartín Besalduch (GP Socialista) (RE número 50.
213, BOC número 206)

El senyor president:

Tiene la palabra el ilustre diputado señor Sanmartín.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Gràcies, president.

Tres qüestions molt concretes i molt breus respecte al futur PIR, que el portem des de
1997, ara serà el de 2010.

Les qüestions són la credibilitat, la credibilitat que pot donar el nou PIR, sobretot per l'experiència que hem tingut amb l'anterior.
Jo li recorde que en l'anterior pla integral de residus, en el de l'any 1997, reconeixia la situació deficient que travessava el tema del residus en la Comunitat Valenciana i
parlava d'una intervenció enèrgica, dia concretament el PIR, una intervenció enèrgica que d'una vegada per totes escometa les accions necessàries per a resoldre els problemes.

Han passat dotze anys del PIR de 1997, estem al 2010 i això no s'ha executat o no s'ha executat completament.
Tan cert és que jo recorde que el PIR de 1997 parlava d'una inversió de 28.
000 milions de les antigues pessetes en un període de cinc anys, és a dir, des de l'any 1999 al 2003, per a executar les infraestructures previstes en la llei
valenciana de residus de 2000 i, evidentment, en els plans zonals que marcava
aquesta llei.
Això, per experiència, sabem que no s'ha executat.
Únicament del PIR s'ha executat la planta del Campello, la de la Villena i la de Xixona-Alacant.
La
resta no s'han executat.

Per tant, primera qüestió que li pose damunt la taula, secretària, és quina credibilitat mos dóna el nou PIR o quina és la voluntat política d'aquesta conselleria per a executar realment -o ¿hem d'esperar deu anys més?
- el que és l'actual PIR.

La segona qüestió que li voldria posar damunt la taula -la preocupació- és per què a hores d'ara, de la llei valenciana de residus, no s'han executat dos de les parts que per a mi son bàsiques, com a ciutadà, però també com a polític: l'entitat valenciana de residus, l'entitat de residus de la Comunitat Valenciana i els consells de participació, que ho preveia la mateixa llei valenciana de residus.

Sobretot preocupant perquè esta entitat de residus tenia com a finalitat única, tenia com a finalitat única la d'executar les previsions dels plans zonals bé directament, és a dir, la pròpia entitat de residus com a una empresa pública, o bé indirectament.
I en el cas de ser indirecte, dia que participant en el capital
social de determinades mercantils.

Clar, això no s'ha complit.
Jo pense que això ha comportat el retard de les infraestructures actuals, perquè el que ha fet actualment, el que està fent actualment la conselleria és, bé, a través dels consorcis -evidentment, participa La Generalitat i la diputació-, ha sigut donar unes concessions, però jo penso que s'ha limitat a partir d'aquí la conselleria únicament a donar els permisos ambientals -és a dir, siga declaració d'impacte ambiental o siga autorització ambiental integrada- i que després siguen estes empreses les que executen.

Jo penso i demano des d'aquí que la conselleria estiga més damunt del tema d'estes mercantils, no perquè desconfiem d'estes mercantils -jo tinc un exemple concret en el meu terme municipal i en el meu ajuntament, i
la relació és correctíssima amb l'empresa-, sinó que estiguen més al damunt del tema, no solament de l'execució, sinó una vegada es posaran a executar, que complisquen, que complisquen realment
quina és la seua comesa.

I li dic que complisquen realment la seua comesa és perquè si passem al tercer punt que li poso damunt la taula i que vorem que el PIR.
.
.
-recorde que està en exposició en la pàgina web de la conselleria, en la Direcció General de Canvi Climàtic, perquè puguem presentar els grups polítics, els ciutadans i tal les al·legacions-, que se complisquen realment el que són les directives en el tema de minimització de residus, perquè ens n'anem de marea, recordo que d'ací no res produirem, produirem, ja quasi una burrada del són residus.
Jo li recordo aquí
(so d'un mòbil) -demano disculpes-, li recordo aquí que si l'any 1996 o l'any 1997 produíem 438 quilograms de residus per habitant/any, ara en estem produint ja 500, però és que al 2020 el multiplicarem ja.

Per tant, que se complisca no sols això, sinó també el principi de reciclatge i reutilització, perquè jo li tinc de recordar que a hores d'ara, actualment, de les 2,5 tones que s'estan.
.
.
2,5 milions, evidentment, de tones que s'estan tractant en les plantes de tractament de la Comunitat Valenciana, únicament se recicla, únicament se recicla al voltant dels 54.
000.
Això vol dir quasi menys d'un 5%.
Però inclús plantes d'última generació, com pot ser Villena o com pot ser Xixina, a més propietat de VAERSA, s'està reciclant, sobretot en el tema de paper, cartó, vidre, i brics i metalls, estos cinc, s'està reciclant molt poc.
Ja no parlo del tema dels adobs o els
abonos orgànics, que surten, que surten d'aquí són.
.
.
És a dir, que estiguen damunt d'este tema, perquè pense que és imprescindible si realment volem que tinga èxit este pla integral de residus.

I l'última qüestió, estos nou segons que em queden, és que ara que desenvolupen el PIR, li demane que siguen capaços de fer.
.
.
(so d'un mòbil) -ara els apagaré- de fer complir el que és la mateixa llei 9/2006 sobre avaluació dels efectes de determinats plans i programes sobre medi ambient, sobretot en
el tema de la participació ciutadana, que no es quede únicament en el tema de les al·legacions, sinó que puguem participar tots per a dir, després de dotze anys, com veem el sector i quines són les solucions que donaríem.

Gràcies i disculpen les molèsties.

El senyor president:

Muchas gracias.
Atienda usted, por favor, ese teléfono, que debe ser algo importante.

Para la respuesta, tiene la palabra la señora Ureña, por favor.

La senyora secretària autonòmica de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge:

Gracias, presidente.

Senyor Sanmartín, vosté havia preguntat exactament hui en quina situació es trobava la tramitació del nou PIR.

Jo, donant-li resposta, sé que vosté ho sap, perquè les últimes parauletes que.
.
.
, està ben clar que vosté sap perfectament com està.

Vosté sap que el Pla integral de residus és un pla d'acció territorial, i com tot plantejament territorial, ha d'estar sotmés a avaluació ambiental estratègica.
A hores d'ara, dins d'eixe procés d'avaluació ambiental estratègica, es troba en la fase de participació pública, després d'haver obtingut el document de referència, i mentrestant es redacta l'informe de sostenibilitat ambiental.

Després vindrà la tramitació pròpia de tot planejament, que, en este cas concret, està establert en la Llei d'ordenació del territori i protecció del paisatge, donant una informació pública de dos mesos, que no té res a vore amb este procés de participació, que és de veritat un procés obert a tot el món i que està fet a través dels documents que tenim penjats en la pàgina web de la conselleria, perquè qualsevol, en compte d'estar discriminat.
.
.
, quina relació tens tu amb el sector, si eres una persona que treballa directament amb ell, si
eres veí, que no té ninguna altra relació més que la pròpia del veí que genera residus.
.
.
O siga, hi ha una discriminació jo crec que important, facilitant la tasca de tota aquell que vullga acostar-se
a participar en este procés de planificació.

La idea nostra, com vosté també sabrà, perquè crec que s'ha parlat ja algunes vegades en Les Corts en el tema, és que després pugam tindre el PIR aprovat en este any, la revisió del PIR definitivament aprovat en este any.
Eixe és l'horitzó en què ens estem movent.

I comentava vosté, senyoria, què anava a suposar eixe nou PIR respecte del.
.
.
Jo crec que tenim de ser
conscients tots que és millor que anem aclarint les coses i dient les coses de veritat.
Dia vosté, senyor Sanmartín: «S'ha fet molt poquet del PIR que està en vigor ¿Este PIR va abandonar els criteris d'aquell?
» No, no els pot abandonar en este sentit.

Mire, a hores d'ara estan funcionant o en construcció el 70% de les instal·lacions previstes en el pla zonal, el 70%.
Algunes instal·lacions -i vosté i jo ho saben, i d'una concreta ho sabem- han tingut problemes per a instal·lar-se, problemes que, afortunadament, van pel bon camí.
I hem tingut de fer el que calia fer per a garantir que al final eixa àrea territorial tinguera també els servicis adequats.

La capacitat de les instal·lacions resultant dels plans zonals hui està suficientment preparada per absorbir la totalitat dels residus urbans que se
generen en la Comunitat Valenciana.

L'entrada en funcionament de les plantes que ara estan en construcció o en tràmits suposarà la capacitat de tractament de residus actualment existents en la comunitat; s'ampliarà fins un milió de tones/any, és a dir, el 50% més de capacitat.

I no és de veres que només s'haja posat en marxa una planta, com vostés diuen.
N'hi ha una que se l'obliden sempre: Quart de Poblet, i està ací al costat.
(Rient) És que se la obliden.
.
.
.
(veus) se la obliden sempre, i està en funcionament, està en funcionament.

I el PIR, l'actual, la reforma actual del PIR, bé, un poquet per aclarir-ho, se posà Onda en 1998, Xixona en 2003, Villena en el 2006, Alacant en el 2009, Quart en
el 2009 i el Campello en el 2009.

I després, els principis que inspiren el PIR, la revisió del PIR, són els principis que tenia el PIR vigent, com no pot ser d'altra manera.
Apostar per fer el menor.
.
.
la menor quantitat de residus en
origen, reciclar i després, de nou, és la valorització energètica.

Moltes gràcies.

Pregunta 293 al conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge, que contesta la
secretària autonòmica de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge, senyora M.
ª Ángeles Ureña Guillem, sobre els recursos forestals en la comarca de l'Alcalatén, que formula el diputat senyor Adolf Sanmartín Besalduch (GP Socialista) (RE número 50.
214, BOC número 206)

El senyor president:

Muchas gracias, señora Ureña.
Gracias doblemente, incluso por esa sonrisa alegre, que hasta el momento ha
sido la voz más alta que se ha oído en esta comisión, y es de agradecer, puesto que llevamos unas horas un poco turbias.

Tenemos la cuarta pregunta, que creo también le corresponde a don Adolfo Sanmartín, para hablar sobre el Alcaláten.
.
.
(Algú diu: «Alcalatén.
») Alcalatén.
Alcalatén o, en este caso, yo no la ten.
.
.
(Algú diu, rient: «El Baix Segura.
») El que la ten, que la persiga.

Señor Sanmartín, le toca perseguirla, si usted la ten.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Gràcies, president.

Recordem, any 2007, 2007, al voltant de 7.
000 hectàrees cremades pel foc en una comarca d'interior d'aquí d'esta comunitat, i concretament de la província de Castelló.
Per tant, ha passat suficientment temps per a vore, per a vore què és el que s'ha executat.

Mire, primera qüestió que pose damunt la taula.
Tres anys, o dos anys i mig, quasi tres anys després, l'estat, el govern central, va posar tres milions d'euros a disposició dels ajuntaments i s'havia de posar un altre 50%, tres milions d'euros més, per la resta d'institucions públiques, siguen ajuntaments, siga diputació, conselleries, etcètera.

Que jo sàpiga -primera qüestió perquè me la responga- d'aquest tres milions d'euros que havien de posar altres administracions per a completar-les
conjuntament amb estes del govern central, únicament ha posat l'Ajuntament d'Alcora al voltant de 60.
000 euros, i, per tant, 60.
000 més en va posar, l'altre 50%, l'estat per a ajudar en la resolució de part d'aquells danys.
Però que jo sàpiga, que jo sàpiga -després parlaré de la Conselleria d'Agricultura-, però que jo sàpiga per part d'altres instàncies autonòmiques encara no s'ha posat res.

Per tant, concretem si d'estos ajuts, estos tres milions d'euros, a part dels 60.
000 de l'Ajuntament d'Alcora, a vore què s'ha fet més.
Per què?
Perquè hi ha una part de la Conselleria d'Agricultura que el que va fer -i ens pareix greu- és, del total taxat, del total peritat, encara va retallar un 23, va introduir
una rebaixa de quasi una quarta part del diners que havia d'aportar esta mateixa Conselleria d'Agricultura.
Però inclús algunes repoblacionetes -ja no dic repoblacions- molt concretes, al voltant d'unes quatre-centes hectàrees, són 1.
000 jornals, - 1.
000 i tants jornals de bosc- s'ha fet esta petita repoblació, s'ha fet inclús de forma, jo pense que, a part d'insuficient, de forma aleatòria, inclús en alguns llocs perjudicial.

Per tant, segona qüestió que deixo damunt la taula, a part de l'econòmica, quins són els criteris que s'han seguit?
Uns criteris tècnics des de, o en la façana, o en el tema de la repoblació.

I, en tercer lloc, jo li poso exemples com Canàries o, desgraciadament, el cas de Guadalajara, que tots sabem el que va passar.
Que els incendis van
ser l'any 2007, els dos, tant en un lloc com en l'altre, s'ha pagat ja.
.
.
Els damnificats, els damnificats, han rebut la totalitat de la valoració del peritatge que s'havia fet sobre danys en béns, tan mobles com immobles, edificis, i tal, cosa que aquí no ha passat.

I, per últim, última qüestió que deixo aquí al damunt, és que els ciutadans d'aquesta comarca de l'interior de la província de Castelló, que paguen religiosament els seus impostos, jo pense que no han rebut, com a conclusió final, no han rebut l'atenció de la conselleria, de La Generalitat, globalment, a l'hora d'atendre tota una sèrie de peticions que responien a realitats molt concretes i vives i, per tant, fàcilment quantificables.

En conseqüència, no hi ha hagut voluntat política per part de la conselleria per a escometre este tema i donar-li una solució definitiva.
Demano -en conseqüència- que, per part del seu departament, tinguen l'energia suficient per a reconduir esta situació, perquè -insisteixo- jo la setmana passada estava reunit amb tota una sèrie de propietaris d'aquesta zona i no han rebut absolutament, o molt poquet, del que es va prometre
en un principi, i sobretot, propietaris privats perquè justament on s'han fet les repoblacions, que els criteris, jo els poso en interrogant, s'ha repoblat únicament el mont públic, quan hem de recordar que el 70% de monts de la Comunitat Valenciana són privats i, evidentment, aquests propietaris no han tingut cap tipus d'ajuda en monts que són privats i que mereixen un tracte preferencial també per part de la conselleria.

Gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor diputado.

Tiene la palabra para la respuesta la señora Ureña.

La senyora secretària autonòmica de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge:

Gracias, presidente.

Senyor Sanmartín.

Li comente, com vosté ha dit perfectament, després de l'incendi de l'Alcalatén -de l'incendi de les Useres, com el coneixem- de l'agost de 2007, doncs, totes les administracions, pràcticament, van haver d'intervindre per la importància que havia tingut eixe incendi.

Vosté pregunta a una servidora, i una servidora li parlarà del que ha fet la Conselleria de Medi Ambient, independentment que la
Conselleria de Governació i la Conselleria d'Agricultura també ha fet -igual que ha fet l'administració de l'estat- .
I, de fet, en este cas concret he de dir-li que des del primer moment la col·laboració i la coordinació de l'administració autonòmica amb l'administració de l'estat ha sigut total i ha permés donar una millor resposta a les persones afectades en eixe moment.

Durant els dos anys als quals vosté se referia en la seua pregunta -que són el 2008 i el 2009- des de la nostra conselleria s'ha desenvolupat un nombre important d'actuacions de protecció i regeneració forestal en la comarca de l'Alcalatén.
Part substancial d'esta actuació s'ha realitzat en col·laboració en l'administració general de l'estat.

Immediatament després de l'incendi, la conselleria i la subdelegació del govern de Castelló, ens reunírem i vam posar en marxa mecanismes de coordinació que, -jo crec, cal destacar- han permés que esta actuació haja sigut molt més eficaç.
Concretament durant estos dos anys s'han realitzat en la comarca 19 actuacions consistents en: pla de vigilància forestal, tractaments herbícoles, actuacions fitosanitàries, repoblacions forestals, manteniment d'infraestructures contra incendis, conservació de bancals, construcció de paret seca, fitació d'arbres, construccions de barreres vegetals, manteniment de camins, actuacions
per a la fauna, instal·lacions de
vedrunes i abeuradors, sembrat cultius per a l'alimentació dels animals de la muntanya i ajudes a la regeneració natural de l'ecosistema.
En total s'ha actuat, exactament, sobre 700 hectàrees i s'han recuperat més de quaranta quilòmetres de pistes forestals que han suposat una inversió conjunta de 3,6 milions d'euros.
I vosté me dirà, si l'incendi afectà a 7.
000 hectàrees, com heu actuat en tan poquetes hectàrees?
No, perfectament.

Ahí tenim de fer el següent aclariment: 7.
000 hectàrees és el total, forestals n'eren 5.
000 i, després, arbrat un poquet més de quatre-centes.
Eixos són els paràmetres en els quals ens estem movent en este àmbit.

També vosté sap, senyor Sanmartín, que -en contra del que puga paréixer normal- després d'una intervenció en un incendi no s'ha d'anar a repoblar, sinó que el CEAM -sap vosté que és la nostra fundació d'estudis ambientals del Mediterrani- té fets estudis importants que ens indiquen que el que s'ha de fer primer és deixar actuar la naturalesa, un espai, perquè els pins tenen la facultat, en molts casos, de regenerar-se, inclús les llavors que queden tornen a créixer i, després, actuar l'home allà on arribe o se demore excessivament el que és l'àmbit natural de regeneració de l'espai.

En eixos temes són en els que hem actuat i en tots els municipis de la comarca després de l'incendi, en les quantitats que li he indicat.

Moltes gràcies.

Pregunta 301 al conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge, que contesta la
secretària autonòmica de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge, senyora M.
ª Ángeles Ureña Guillem, sobre el projecte de construcció d'abocadors per al fang procedent del marbre, que formula el diputat senyor Lluís Torró Gil (Agrupació de Diputats i Diputades No Adscrits) (RE número 51.
129, BOC número 206)

El senyor president:

(Inoïble) .
.
.
Tiene la palabra, para la pregunta 301, tiene la palabra don Luis Torró.

El senyor Torró Gil:

Moltes gràcies, senyor president.

El 23 de març de 2009 hi hagué una reunió entre representants de l'Ajuntament de Novelda, concretament el regidor de Medi Ambient d'eixe ajuntament, amb el director general de canvi climàtic, Jorge Lamparero, sobre la qüestió, la problemàtica que existix a la comarca del Vinalopó Mitjà respecte al tema dels abocaments de la indústria del marbre.

En eixa reunió hi va haver un compromís verbal per part del director general sobre la qüestió dels abocadors i, sobretot, el tema de redactar, d'ajudar a redactar un projecte per a fer un estudi per a la ubicació d'un possible abocador i planta de tractament.

I la pregunta és, quina és la política del Consell davant les necessitats ambientals del sector del marbre a
Novelda?
I, per quina raó encara no hi ha un estudi de viabilitat sobre eixe abocador, eixa planta de
tractament?

El senyor president:

Muchas gracias, señor Torró.

Para la respuesta, tiene la palabra la señora Ureña.

La senyora secretària autonòmica de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge:

Gracias, presidente.

Senyor Torró.

Com vosté sap, tant la legislació europea com l'estatal i l'autonòmica establixen unes regles de joc per a la gestió dels residus que tots hem de respectar.
Una d'estes regles bàsiques és el principi qui contamina paga.
És a dir, el productor de residus ha de ser responsable de la seua correcta gestió i eliminació.

Els llocs generats per la producció de marbre són residus no perillosos de caràcter industrial.
No són residus urbans o municipals i, per tant, són els seus productors, les empreses que realitzen l'activitat, les que tenen la responsabilitat que es gestionen correctament, bé directament per elles mateixa o bé a través de gestors autoritzats.

La conselleria és conscient de la gran importància que té la indústria del marbre en la comarca del Vinalopó i volem, per això, col·laborar en la solució dels problemes que ens genera la producció del seus residus.
Però he de dir una cosa que crec que és important que aclarim, i és que el director general de Canvi Climàtic es comprometé, però no es comprometé que faria la conselleria un estudi de les necessitats del sector.
El compromís que mantenim -com no pot ser d'altra manera- i complim és el d'assessorar, prestar l'assistència tècnica que faça falta, i impulsar la tramitació administrativa dels projectes que es puguen presentar.

Precisament per este motiu hem mantingut diverses reunions amb els
representants del sector del marbre d'esta zona i els hem transmés esta voluntat de col·laboració.
I he d'afegir que, de les pròpies empreses del sector, són conscients de les obligacions que els corresponen i les assumixen totalment.

També tenim notícia que fa alguns mesos es va constituir un consorci format per diversos
ajuntaments de la zona per col·laborar amb les empreses en la solució d'este tema.
Crec que és una iniciativa positiva, però això no exclou com, naturalment, la responsabilitat bàsica dels propis productors d'este tipus de residus.

Fins a hores d'ara no hem rebut cap projecte ni cap estudi concret relacionat amb el tractament
dels residus de fang procedents del marbre a Novelda.
Quan ens arribe alguna
proposta concreta, col·laborarem tot el possible en les empreses i en els ajuntaments per impulsar-la.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Ureña.

Para el turno de réplica tiene la palabra, de nuevo, el señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Bé, efectivament, molt bé ha dit la secretària autonòmica, la responsabilitat única i exclusiva del tractament d'eixos residus que realment representen un problema greu, no tant per la seua
toxicitat però sí per la seua quantitat i el fet de saber que es pot fer amb ell.

S'estimen que pot estar en l'ordre en l'actualitat d'unes 300.
000 tones l'any, per tant és una quantitat realment molt important i es pot veure a la zona de Novelda i
alguns llocs de la comarca on ja existixen autèntiques muntanyetes d'estos llots o fangs que realment estan generant problemes importants.

I, efectivament, els empresaris, fins fa no massa temps, no s'havien preocupat del compliment de la legislació perquè no n'hi havia ningú que els haguera fet complir eixa legislació, i només s'han preocupat -efectivament- quan han començat a ploure'ls sancions per estos abocaments.

I, és cert, per tant, que són ells els principals responsables i això no ho posem en ningun dubte, jo crec que ni des de l'administració local ni, evidentment, ni des de la meua formació política i supose que tampoc, com vosté mateix ha dit, des de la mateixa conselleria.

Efectivament, també hi ha hagut una preocupació des de l'administració local que hi haja un consorci que, efectivament, ja està en marxa.
Crec que l'únic tràmit -si la meua informació és correcta- que li falta acabar el període d'exposició pública perquè ja tinga plena validesa i vigència legal.

Tot això és cert, però és evident, també, que el problema existix en l'actualitat i que el problema té algunes facetes que, estrictament, diguem, la posada en marxa, o la resolució del problema a partir d'ara.
N'hi han dos qüestions: primera, el problema que ja existix, acumulat, d'alguna forma.
És a dir la quantitat de fangs que ja estan en estos moments en abocadors -diguérem- il·legals o no regulars.
I l'altra qüestió és el que es fa a partir d'ara, no sols en el tema de la regulació dels possibles abocadors, sinó també el tractar de buscar alternatives per al tractament i la seua possible
reutilització, en algun cas, d'estos fangs, i és ahí on -per la informació que jo tinc- la direcció general de canvi climàtic sí que va establir un compromís que per part de la conselleria o alguna empresa vinculada a la conselleria -supose que seria fonamentalment VAERSA, que seria la que tindria més competències, teòricament almenys, sobre el tema de residus- faria algun estudi per a fer una proposta i el compromís, per tant, de la conselleria seria l'assumpció d'eixa, no la de gestió i tot això, que això seria qüestió del consorci, evidentment, dels empresaris ajudats per les entitats locals però, lògicament, no crec que en estos moments els ajuntaments tinguen la capacitat
suficient com per a poder plantejar un estudi d'alternatives, i en tot cas, seria la conselleria, o el que esperaríem de la conselleria, seria precisament eixe estudi, almenys el que es va deduir
en eixa reunió o es va.
.
.
seria la conselleria qui faria eixa proposta que ara vosté està diguent-me que és just al revés, que està esperant la conselleria una proposta per a actuar.
Realment, si la conselleria
espera una proposta, aleshores no hi ha compromís, perquè l'única cosa que faria la conselleria en eixe cas és fer una tramitació administrativa sobre la base d'una proposta, i això ho ha fer de totes maneres.
Per tant, això no és un compromís de la conselleria en fer alguna cosa d'ajuda a les entitats locals i al sector per a resoldre el problema, sinó simplement és dir «no vos preocupeu que complirem amb el que ja ens pertoca».

Per tant, si hi havia un compromís, era de fer alguna cosa més.
Eixe alguna cosa més és que l'estudi siga un estudi fet per la mateixa conselleria a través de VAERSA o a través de qui siga.
Això ja, supose que millor que vostés no n'hi haurà ningú que ho puga dir.
I, per tant, el que li demanem d'alguna forma és a vore si realment van a fer això o no, per a poder transmetre-ho als ajuntaments i si són els que s'han de preocupar, lògicament, que s'espavilen, perquè saben que de la conselleria no van a rebre més ajuda que la que ja tenen legalment
(inintel·ligible) .
.
.
, que és la tramitació de tots els.
.
.
, dels tràmits administratius que se tenen de fer per a fer la qüestió esta, ¿no?

El senyor president:

Gracias, señor Torró.

Tiene la palabra la señora Ureña para responder.
.
.
A ver si conseguimos que esto pare.
.
.
(Veus)

La senyora secretària autonòmica de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge:

Senyor Torró.
.
.
Li conteste al senyor Torró, president.
.
.
Gràcies, president.

Una cosa, la conselleria, com és natural, té de mantindre el compromís de col·laborar, però en els termes en què el director general es va comprometre a col·laborar.
No es tracta que mosatros suplantem la iniciativa que han de tindre les
empreses que es dediquen al sector, sinó que mosatros estem al costat, facilitant-los tota l'assistència tècnica que necessiten per a portar endavant una iniciativa.

Tenim de tindre en compte una cosa: al voltant, en la zona, n'hi han gestors autoritzats de residus que tenen eixa.
.
.
l'obligació de gestionar eixos residus, i, els productors, de gestionar-los correctament,
com vosté també me reconeixia.
I, de fet, jo crec que.
.
.
, en general, el sector de les indústries extractives en la Comunitat Valenciana, pense que d'un temps a ara està més sensibilitzat en el que és la protecció del medi natural i en el que són les seues responsabilitats mediambientals.
Almenys eixa és la sensació que jo tinc des de la participació de tot el sector en la taula de la mineria.

És un fòrum a on podem debatre tots els problema que tenen, i en tenen molts, però és fòrum també a on ixen totes les iniciatives que poden millorar un sector que nosaltres, en
l'estratègia territorial de la Comunitat Valenciana hem considerat un sector estratègic i que creguem que cal recolzar.
Però cada u ha de complir les seues responsabilitats, com vosté perfectament dia.
Nosaltres estem complint-la posant, autoritzant a on poden
gestionar-se correctament, intentant que no incomplixquen la llei, i per això estem instruint expedients sancionadors, i donant-los un fòrum a on participar, i oferint-los tota la col·laboració tècnica necessària.
Però no podem posar-mos en el lloc d'ells.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Es voluntad de este presidente, a falta de que lo hablemos, evidentemente, con
los portavoces de la oposición, el que la próxima Comisión de Medio Ambiente se celebre el día 23, y queremos saber si a partir de ahora siempre tenemos, digamos, la
propuesta hecha a la terminación de la comisión, más que nada porque luego no tengamos todos los cambios estos que hemos tenido en
los últimos momentos de marzo.

El día 23, martes, por la tarde, ¿eh?
(Veus) Entonces.
.
.
¿El 22 de marzo, perdón, es?
(Veus) Cambio.
.
.
Podríamos hacerla también el.
.
.
(Veus) Podríamos hacerla como la mayoría de los componentes de una somos componentes de la otra, (veus) podríamos.
.
.
(Veus) ¿Y por qué no las hacemos coincidir las dos, martes?
, ¿eh?
(Veus) Eso.
Vamos a.
.
.
(Veus) Es que para los que nos desplazamos de unos kilómetros abajo, nos vendría mejor que fuera.
.
.
(Veus) Muy bien, muy bien.
.
.
Tú eres.
.
.

El señor letrado es.
.
.
(Veus) Como tenemos la gran suerte de tener el señor letrado, que es miembro.
.
.
, es letrado de las dos comisiones, lo vamos dejar
en sus manos.
Yo le rogaría que, por supuesto, fuese el día 23.
(Veus) ¡OK!
, será la segunda opción mejor la del 22 al 23, porque así algunos que venimos de lejos ya nos quedamos aquí, ¿verdad?
, y no tenemos que someternos al tránsito y a la AP-7, ¡que aún nos cobran!
, dicho sea de paso, y después de lo que hemos oído, posiblemente eso (inintel·ligible) .
.
.
.

Muchas gracias a todos.
Se alza la sesión.

(S'alça la reunió a les 13 hores i 40 minuts)