Untitled Document

<!--
body {
color:black;
}
.text4 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:12px;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text1 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:12px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text2 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:12px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.text3 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:12px;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:black;
}
.para4 {
text-align:justify;
}
.para1 {
}
.para5 {
margin-right:29,2px;
text-align:justify;
}
.para2 {
text-indent:35,4px;
text-align:justify;
}
-->



Comissió d'Agricultura, Ramaderia i Pesca
realitzada el dia 15 de maig de 2008.
Comença la reunió a les
16 hores i 38 minuts.
Presideix el diputat senyor Josep Maria
Pañella Alcàcer.
Reunió número 6.

Proposició no de llei sobre l'establiment
d'una línia complementària d'ajuda als joves que
s'incorporen a l'activitat agrària com a gestors
d'explotacions de cultiu, presentada pel Grup Parlamentari Socialista
(RE número 13.
392, BOC número 56)

El senyor president:

Si els pareix anem a començar, senyor diputats
i diputades.
Anem a començar amb l'ordre del dia de la
sessió de la comissió d'avui.

El primer punt, bé, el primer punt.
.
.
hem de
comprovar el quòrum.

(La senyora secretària passa llista per tal de
comprovar si hi ha quòrum)

El senyor president:

(Inoïble per raons
tècniques) .
.
.
Perdó.
Passaríem -com dia- al punt número 3 de
l'ordre del dia, i iniciant-lo (inintel·ligible) .
.
.
El senyor Ovejero ocuparà la
presidència per tal que puga estar també.
.
.

(Ocupa la presidència el vicepresident de la
comissió, senyor Eduardo Ovejero Adelantado)

El senyor vicepresident:

Sí, para la defensa tiene la palabra, por el
Grupo Socialista, la diputada Crespo, la señora Crespo.

La senyora Crespo Domínguez:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Avui, mitjançant la Proposició no de
llei sobre l'establiment d'una línea
complementària d'ajuda als jóvens que
s'incorporen a l'activitat agrària com a gestors
d'explotació de cultiu, pretenc fer veure les necessitats
d'un sector en declivi, en general, però molt més
castigat a la Comunitat Valenciana.

Ací, a la nostra terra, les xifres parlen per
elles mateixa.
A l'any 1999 els jóvens menors de 35 anys,
dedicats a la terra, representaven el 6,02%, segons el cens agrari; en el
2003, eren un 3,04%, i hui en dia no arriben al 3%.
En xifres reals han
passat de ser 13.
392 -sempre segons el cens agrari-, en el
1999, a 5.
721, en el 2003.
Les últimes dades publicades també
són alarmants.
En el 2006, els ocupats agraris de la Comunitat
Valenciana disminuïxen en un 18,5%, en total.

Parem-se un poc a analitzar l'evolució de
la població agrària de l'any 2006.
Els anys 2005 i 2006
-com tots saben- van ser anys de bonança
econòmica per a tots els sectors, amb un creixement de
l'economia valenciana d'un 3,6%, per a l'any 2006, segons
l'informe Hispalink.
Per tant, un creixement alt, menys per al sector
agrari, que de nou és castigat, i registra l'índex de
parats més alt en les províncies de Castelló i
València des de l'any 2000.
Ací tenen vostés una
gràfica, en la qual ho poden comprovar.

Si comparem ara el sectors econòmics en la
Comunitat Valenciana, és a dir, el mercat laboral, de nou, el sector
agrari, que tant estima el senyor Camps en els seus discursos, de nord a
sud del país, sols representa el 3% del total de la població
activa.
¿Per què serà?

Una població activa que, casualment, malgrat el
creixement de l'economia i la conseqüent repercussió que
sempre té en el mercat laboral, per al sector agrari representa una
disminució de dita població, que en l'any 2006
representava ja un 20% menys, respecte a l'any 2005, en tota la
Comunitat Valenciana.

Les xifres, senyors del Partit Popular, no són
gens alentidores.
A l'any 2006, en la província
d'Alacant, teníem 24.
800 persones actives; açò
representa un 20,3% menys que en l'any 2005.
En la província
de Castelló, 12.
100 persones actives en el sector agrari; és
a dir, un 36,3% menys que en l'any 2005.
I en la província de
València, 29.
400 persones actives; és a dir, un 10,6% menys
que en el 2005.

Però si mirem el següent gràfic,
podem destacar clarament, i és molt més il·lustratiu,
l'edat avançada de les persones que treballen al camp.
Ací, francament, vegem que en esta franja, en la franja dels que
tenen més de 55 anys, és on s'agrupa la majoria de
persones actives, en el sector agrari.
És una pena que la franja
dels joves, doncs siga tan xicoteta.

Resulta també molest, com a dona, que el nombre
de dones dedicades al camp, doncs decaiga any darrera any.
Un grup que
representava un 21% del total d'ocupats agraris es va veure
reduït en 3.
330 dones que hagueren de causar baixa per no tindre, i
això és el més significatiu, una renda suficient en
l'activitat que exercien.
Ací també vegem clarament com
ho tenim en negatiu les dades de dones que treballen al camp.

Senyors del PP, a vostés que se'ls omple
la boca dient que és un orgull per a vostés defendre els
interessos dels valencians, ¿em poden explicar què passa amb
les dones i els homes jóvens del camp valencià, que cada dia
en són menys?
¿És que no es mereixen el mateix tracte
dels altres sectors econòmics?
¿És que no són
també ciutadans de primera?
Perquè mentres es produïx un
descens de la població activa del 6,6% en l'any 2006, al
sector agrari, sols baixa un 0,1% al sector industrial, i no vull recordar
altres sectors com, per exemple, el de serveis que puja un 5,1%.

El gràfic següent, que és publicat
per vostés en l'informe del sector agrari, que trau la
Conselleria d'Agricultura, en l'any 2006 veiem que és
una fluctuació d'alts i baixos, però tornant a
l'any en concret, 2006, que són les últimes dades que
tenim publicades, per desgràcia, de nou, el sector agrari torna a
ser l'any dels nivells més baixos d'ocupació.

Siguen conseqüents, senyors del Partit Popular,
amb el que diuen i el que escriuen.
Perquè tots hem pogut llegir en
el seu programa electoral una promesa que era -i ho dic textualment,
i ací tenen vostés la proposta número 1.
425-,
que diu que donarien una ajuda compensatòria als jóvens que
s'incorporen a l'activitat agrària com a gestors agraris
de cultiu, que podria arribar fins a 18.
000 euros durant els tres primers
anys; i afegien, es donarà prioritat als joves i a les dones.

Constatem, una vegada més, que aquesta promesa
electoral, doncs ja ha passat a la història.
Perquè si mirem
el pressupost de la Conselleria d'Agricultura de l'exercici en
curs, no ix pressupostada en cap capítol.
Si bé és
veritat, i he de reconéixer, que en el DOCV del número 5.
736,
de data 7 d'abril de 2008, la conselleria aprova les bases per a un
paquet de subvencions en matèria de modernització
d'explotacions agrícoles i de primera
instal·lació de jóvens agricultors dins del marc del
Programa de desenvolupament rural de la Comunitat Valenciana 2007-2013.

Una vegada més, aquestes subvencions arribaran
tard.
I si fem història, l'1 de desembre de 2005, va ser
l'última vegada que els agricultors pogueren presentar
sol·licituds d'ajudes per a la millora i primera
instal·lació.
Perquè vostés, que es suposa que
estan governant per a tots els valencians, el 24 d'octubre de 2006,
al diari oficial de La Generalitat, van publicar l'ordre de la
Conselleria d'Agricultura, per la qual suspenien -sí,
suspenien- el termini de presentació de sol·licitud per
a l'exercici 2007 de diferents ajudes amb bases reguladores en vigor,
gestionades per l'àrea de foment i garantia agrària,
entre elles, les de primera instal·lació de jóvens i
plans de millora.

Han sigut dos anys de sálvese
quien pueda.
Això dol, senyors del Partit
Popular.
No m'explique per què el govern de la Comunitat
Valenciana està més preocupat fent oposició al Govern
d'Espanya i no programa polítiques econòmiques tan
necessàries ací.
¡Així es va!

El creixement del PIB, de la Comunitat Valenciana,
durant l'any 2007, és del 3,7%, inferior a la mitjana
espanyola.
Ocupem el lloc número 19 sobre 20, darrere de Ceuta i
Melilla, en creixement; ¡un desastre!
, senyors del Partit Popular.

Si parlem d'endeutament, és per a dir,
també, que és el més alt de les regions espanyoles:
l'11,4% del PIB.
I açò, no ho hem d'oblidar, posa
en dificultat els recursos de tots, però especialment els d'un
sector agrari summament afonat, i, per tant, es nota més.

Els productes valencians, al no tindre una base
sòlida de mercat, polítiques del Consell on es veja
l'interés que realment el Partit Popular posa per a ajudar els
agricultors, són cada dia menys competitius.
De fet, el pressupost
destinat a l'agricultura valenciana de l'any en curs sols
representa l'1,8% del pressupost global del Consell; quantitat
ridícula, que demostra de nou el poc interés que té La
Generalitat per contribuir que els agricultors i ramaders de la Comunitat
Valenciana puguen eixir de la crisi on estan.

És necessari un impuls per a aconseguir
mecanismes d'estabilització de la renda dels hòmens i
dones del camp, però en particular dels jóvens, que
són el nostre futur, el relleu generacional d'un sector
envellit i desil·lusionat.
Són necessàries propostes
econòmiques concretes que activen iniciatives de jóvens
agricultors i facen que s'assenten en ell, perquè és un
sector malalt i abandonat.
Eixa falta de liquiditat en la qual topen molts
jóvens fa que el panorama no siga gens alentidor i passe el que
està passant: l'abandó a curt termini d'una
activitat primordial que ocupa el 20% de la població i el 90% del
territori.
Però, sobretot, que és ahí, en eixe
territori, en el medi rural, on estan la totalitat de recursos humans, tan
necessaris per a la nostra humanitat.

No marginem les persones del sector agrari, i sigam
conscients del greu problema que està patint el camp valencià
amb l'abandonament de les noves generacions.
Crear una línia
d'ajuda pot ser una oferta als jóvens perquè vegen amb
bons ulls una activitat marginada, però amb grans recursos per a
explotar i amb un potencial, que si tots ens proposàrem, podria
oferir oportunitats d'ocupació digne, de renda digne, a les
noves generacions i satisfer les seues expectatives econòmiques
perquè no abandonen el camp valencià.

Per tot allò dit, senyories, jo crec que la
proposició no de llei que porte a aquesta comissió deuria de
ser aprovada, ja que podria anar en la direcció de la proposta que
vostés feren en el seu programa electoral, on es parlava d'un
salari professional de fins 18.
000 euros anuals durant els tres anys, un
pagament únic de 55.
000 euros.
Per suposat que s'entén
que aquesta ajuda seria complementària i de fons propis de La
Generalitat, i no s'inclouria dins de l'Ordre del 25 de maig de
2008 que, també, en el seu capítol III, article 10, parla de
tipus i ajudes per a agricultors jóvens de primera
instal·lació, ja que seria quedar-se igual com estem,
englobar la línea d'ajuda que jo hui els demane que
s'aprove, dins de les ajudes al desenvolupament rural, a
través del Fons Europeu Agrícola de Desenvolupament Rural o
dins de les ajudes que aporta del ministeri.

Seria decepcionant veure que sols ha sigut una promesa
electoral i que la intenció de vostés no era millorar la
situació actual del camp valencià, i més concretament
dels jóvens agricultors i ramaders.
Els polítics, pense que
no estem per a amagar els problemes, sinó més bé per
fer-los front i donar respostes concretes a la crisi que pateixen els
llauradors i ramaders valencians amb rendes baixíssimes, a
més de la imatge d'una agricultura en declivi, accelerat, on
avui en dia fan falta prendre mesures urgents, fer polítiques cap
les persones d'eixe sector que sempre és el gran oblidat del
Consell i del senyor Camps.

Esperant que m'aproven la proposta
d'ajuda, molt concreta, per als jóvens del camp
valencià, acabe la meua intervenció.

Moltes gràcies per la seua atenció.

El senyor vicepresident:

Sí, muchas gracias señora Crespo.

Para fijar posición, por parte del
Compromís, tiene la palabra el señor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, senyor president.

Sí.
Simplement és dir.
.
.
, jo recorde ja
que en anteriors intervencions sobre el tema citava dos línies que
el Partit Popular havia col·locat en el seu programa, molts
similars.
Una era una ajuda de 18.
000 euros per a la jubilació
anticipada a aquelles persones que ho feren i que passaren,
lògicament, el cultiu o la gestió de les seues terres als
seus descendents.
Una altra ajuda era la que se cita hui de 18.
000 euros
durant tres anys per aquelles persones joves que se posaren en el Programa
de cultiu en comú.
Recorde també que vaig citar que hi havia
una curiositat, i és que si l'ajuda la cobraven en una
única.
.
.
, era de 55.
000 euros, guanyaven 1.
000 euros; supose que
això és una anècdota, però era aixina conforme
ho tenien.
I que jo ho vaig citant i reconeixent que eren mesures positives
i que demanava també que en el pressupost se quedaren reflectides
perquè és important, és important que actuem sobre els
problemes inherents que té el camp valencià, i en estes
mesures o en esta última mesura s'actua en dues direccions
diferents i les dues positives.

Per tant, he de dir que estic d'acord amb la
proposta, igual que estic d'acord amb el programa del Partit Popular
al respecte en estos punts.
Vull dir que no, no estic criticant,
sinó, en tot cas, el que crec que fa falta és posar-lo en
marxa de manera decidida i el més ràpidament possible.

La realitat, com dia, actua sobre dos
característiques de l'agricultura valenciana.
Una és la
dimensió de les unitats d'explotació, unes dimensions
totalment inadequades, herència del minifundisme que tenim
històricament al País Valencià.
Una altra és el
progressiu envelliment de la població agrària, de la
població que es dedica a la població agrària.
Són dos característiques, ja dic.
Si això ho unim,
lògicament, en una falta de rendibilitat dels productes agraris,
també actual, i que indiscutiblement, excepte alguna honrosa
excepció que podíem trobar, el panorama que tenim per davant
jo sempre dic que és molt difícil.

Els efectes: abandonament del camp, abandonament de
l'activitat agrària.
Recordem que eixa és una de les
bases econòmiques i socials que ha generat inclús unes formes
de vida al nostre país, i per tant no podem oblidar això.
Quan parlem de la gent del camp i parlem del camp no estem parlant
només d'economia, estem parlant d'unes formes de vida
molt nostres.
Eixe abandonament té altres efectes, i per tant
és important que actuem sobre això.
L'abandonament de
les fiques està deixant en una situació.
.
.
, és
progressiu, i ho veiem ja.
Va començar per l'interior, avui ha
arribat també a les planes l'abandonament de, per exemple,
explotacions citrícoles que s'estan deixant.
L'abandonament de l'interior a molts mos comporta una fugida
progressiva que ja fa anys que va, però que no estem aturant, del
que és la població de l'interior, i per tant deixant
buida una part del nostre territori.
Alhora deixar a expenses
d'incendis i erosió contínues, que això ho
veiem, el camp no cultivat, és el millor partidari, el millor que
tenen els incendis i que té l'erosió quan estem en una
geologia abrupta.
Això mos origina lògicament un desequilibri
territorial.

I l'altre problema.
.
.
I això ho hem de
solucionar.
Com també hem de solucionar, donar solució al
problema de les dimensions de les explotacions mitjanes del País
Valencià.
Crec que la posada en marxa del Programa de cultiu en
comú crec que és un encert la teoria, però que encara
no es posa pràcticament en pràctica.
Són poques les
explotacions que tenim ahí.

Per tant, això com s'ha
d'introduir?
S'ha de portar al que és incentivar la
participació en estos programes.
Com?
Amb les ajudes
econòmiques.
Quines?
Les que vostés van posar en el seu
programa i que ara, des del Partit Socialista, se recorda i se proposa
també.

Per tant, jo ja vaig manifestar quan ningú,
quan ningú ho va dir ho vaig posar jo i em vaig manifestar a favor,
me seguiré manifestant avui a favor, sinó seria una
contradicció en la qual a més no crec, i una postura en la
qual no crec.
I, per tant, pensem que les ajudes econòmiques
dirigides als joves, sobretot en este moment que vostés parlen del
«cultiu en comú», que és una fórmula per a
millorar eixa estructura del camp valencià, si això no ho
fem, seguirem amb eixos problemes estructurals, seguirem amb unes
explotacions de dimensions inadequades.
Està bé perquè
trobem el principi de conservar el que és el repartiment de la
propietat, la qual cosa és una característica nostra molt
positiva; però per l'altra també se milloren les
dimensions de les explotacions alhora.
Per tant, és positiu.
I
superem també i millorem l'envelliment.
Millorem, vull dir,
actuem en contra del que és l'envelliment dels treballadors
del camp que també és molt positiu.

Per tant, me manifeste totalment a favor.
I crec que
no és en contra de ningú, sinó a favor de la seua
proposta, que és la base del programa electoral del Partit Popular,
que en el seu moment també vaig qualificar com a positiu.

El senyor president:

Sí, muchas gracias,
señor Pañella.

Por el Grupo Popular, tiene la palabra el señor
Ballester.

El senyor Ballester Costa:

Muchas gracias, señor presidente.

La verdad es que la hora y el tiempo en el cual
estamos desarrollando esta comisión da de si, ¿no?
, para, sin
pellizcarnos en la cara aún, porque no son las calendas de verano,
escuchar lo que yo ahora mismo acabo de oír, sobre todo en la
exposición de la compañera del Partido Socialista.

He estado dudando hasta el último minuto de
cómo iba a hacer la réplica a lo que usted ha dicho.
Si cojo
literalmente todo lo que usted ha dicho me va a tener que aguantar una
carcajada.
Porque, claro, venir aquí a decir que nosotros no hemos
hecho nada por el campo, venir aquí a decir que así nos va,
así nos va a los que hemos ganado con mayoría absoluta las
últimas elecciones.
Venir aquí como representante del Partido
Socialista a decir, ni más ni menos, y reconocer, como no tenemos
nada en nuestro programa electoral tenemos que leernos el suyo y
recordarles que es lo que tienen que hacer o lo que están haciendo,
pues ya me parece triste, ya me parece triste.

Además, fíjense la importancia que para
el Partido Socialista debe tener el campo, la agricultura de este
país, y sobre todo la agricultura valenciana, de la cual nosotros,
el Partido Popular, nos sentimos orgullosísimos de nuestros
agricultores, de nuestros huertanos, como tantas veces hemos debatido en
otras oportunidades, que no han creado ni tan siquiera.
.
.
, se han
cargado de un plumazo el Ministerio de Agricultura.
Ese es el
espíritu con el cual se viene aquí a defender.
Se viene a
hablar de propuestas del Partido Popular que se van consolidando, porque es
que además se las ha ido diciendo ella.
El último decreto, al
Orden del 25 de marzo de 2008, de la Conselleria de Agricultura, Pesca y
Alimentación.
Sin ir más lejos, hace apenas unas fechas.

No sé si regalárselo a la
compañera.
Pero imagino que tendrá tan fácil el acceso
a él como yo lo he tenido esta mañana.
Porque, la verdad, se
queda uno sorprendido.
O no leemos, o leemos lo que nos interesa o lo que
nos interesa lo interpretamos.
.
.

Mire, estoy hecho un lío, de verdad.
No
sé exactamente, entre todos esos gráficos que usted me ha
enseñado de población, si cuando me está diciendo que
está desapareciendo la gente en el campo a ustedes les viene bien o
les viene mal.
Si eso significa que esta comunidad no es una comunidad que
ha aportado muchas más oportunidades y que ha sustituido ese proceso
de sustitución, de esa gente joven, ha ido a otras franjas de
servicio, y si eso les viene bien o les viene mal.

Yo ya no sé si cuando usted me habla de esta
orden que le acabo de citar, esta orden le viene bien o le viene mal.
Porque esta orden, casualmente, habla de una subvención, que usted
lo ha dicho, de 18.
000 euros.
.
.
, perdón, (veus) de 30.
000 euros -gracias,
lo sé, también me lo decía mi madre, en paz descanse,
ya son dos-.
Pero, mire, de verdad me sorprende.
Me sorprende
además con el talante con el cual ustedes aportan y viene
aquí a contarnos algo nuevo y a decirnos, «oiga, que se
está quedando el campo desierto, que la huerta se está
quedando sin chavales».
¿Y dónde están los
chavales?
¿Les dan agua ustedes a los chavales?
¿Les dan
líneas de financiación a los chavales?
¡Tanto que les
preocupa la negociación última de la PAC que han hecho
ustedes en Europa!
No, la he hecho yo.
¡Ah, bueno, pues no lo
sabía!
A partir de ahora tendré consideración de
ministro.
(Remors) Las
ayudas europeas, etcétera, etcétera.

Señor.
.
.
, querido amigo Lozano,
¿cómo no le ha contado usted a su compañera ese dato
que le di yo el otro día?
¿Se lo ha dicho?
¡Y sigue
insistiendo en ese tema!
No se da cuenta del agravio comparativo que
cometen una vez más los socialistas madrileños con los
agricultores y con los huertanos de nuestras vegas.

Compañera de comisión, 1.
881 millones de
euros para la comunidad andaluza este último año.
¿Sabe usted cuánto para la Comunidad Valenciana?
¿Lo
sabe?
Dígalo públicamente, por favor, si lo sabe: 161.
¿Y ustedes creen que se puede venir aquí a decir la
teoría aquella «ustedes un huevo y nosotros dos
más»?

Pero, por favor, habrá que ser serios.
Pero,
por favor, cómo se puede venir a una comisión a defender algo
que está en nuestro programa, que estamos cumpliendo lo que hemos
hecho en las órdenes, etcétera, etcétera,
etcétera, y encima se viene aquí reivindicándolo a ver
si pega un tiro al aire, pasa un palomito y cae.
¡Por favor!
Por
favor, seamos serios.

Usted nos ha dicho, y me lo he tenido que apuntar, eso
de «así nos va».
¿Pero usted cree que nos va mal
a nosotros?
Si a los que les va mal es a ustedes.
Si usted quiere llevar
gente joven al campo y no le están dando posibilidad de regar sus
terrenos con agua del Ebro.

¡Claro que ya está!
¿Pero es que
usted no sabe una cosa?
¿Usted qué piensa, que porque el
señor esta mañana, su compañero y portavoz,
señor Luna, haya dicho que hemos repetido ya cinco plenos o no
sé cuántos plenos reivindicando el agua del Ebro vamos a
dejar de reivindicarlo?
¡Pues no!
Vamos a seguir hablando de lo
mismo.
(La diputada senyora Crespo
Domínguez diu: «Y vendemos la de Villena.
») ¡Y vendemos la de Villena, claro!

Pero, mire usted, a mí me parece, como poco,
pues uno sabía el que con los calores que empiezan a hacer, las
horas que son, ocupar una comisión con unos argumentos en los cuales
usted me trae cuatro dibujitos y cuatro gráficos, «miren los
señores mayores cuantos son, los pequeños, los que van al
colegio, los de la guardería.
» (Veus)

Mire usted, por favor, por favor, si usted quiere
intervenir yo le dejo mi turno, de verdad, eh, se lo dejo, pero, si no, sea
tan amable de guardar el mismo respeto que yo he guardado cuando he
estado.
.
.

El senyor president:

Señor Ballester,
continúe.

El senyor Ballester Costa:

Mire usted, hoy aquí le digo una vez más
que voy a seguir reclamando el agua del Ebro, que voy a seguir reclamando
la mayor financiación, que voy a seguir pidiendo el respeto que
nuestros huertanos y nuestros labradores merecen.
Y evidentemente le voy a
decir otra cosa: hagan los deberes por delante, por favor, no sean
copiones.
El programa del Partido Popular está ahí, saquen el
suyo a ver qué es lo que ponía en su momento.
Y el programa
está ahí porque lo vamos a cumplir y lo estamos cumpliendo,
como usted muy bien ha dicho, con la orden del 25 de marzo de 2008.

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias,
señor Ballester.

¿El Grupo Socialista quiere réplica?
Bueno, pues tiene la palabra la señora Crespo.

La senyora Crespo Domínguez:

No sé si va açò?
Sí.

Bé, jo en primer lloc vull agrair el suport del
Grup Compromís, ja que amb l'anunci que va a donar suport a la
proposta jo crec que demostra la seua preocupació per un sector que
passa per una crisi greu de supervivència.

Senyor Ballester, jo no vull posar-me al seu nivell,
li ho dic sincerament.
Jo crec que això de sempre tant repetitiu que
pareix ja un disc ratllat que hem guanyat les eleccions, ja ho sabem tots,
no cal que cada volta mos ho recorde, ja és pesat.

I després, jo estic en l'oposició,
i això vosté ho ha de saber.
Aleshores el meu paper és
fer oposició i recordar-li que vosté complisca el que posa en
el seu programa electoral, que no es quede en agua
de borrajas, que siga una cosa real, que els
valencians que a vosté l'han votat, i per eixa majoria tan
absoluta de la qual presumix, i jo ho veig bé perquè aixina
és, que també volen vore un compliment del seu programa
electoral.

I referent a «copiones», això
sí que no li ho admet.
Pense que mosatros tenim molta capacitat
també per a elaborar un programa electoral en la qual tenien
propostes molt serioses per als joves agricultors, propostes
econòmiques, propostes de polítiques serioses perquè
el camp valencià tinguera futur.
I no vaig a entrar més en el
tema, perquè he de dir-li altres coses.

Jo crec que a vosté, sincerament, no li importa
ni miqueta ni gens el que és l'agricultura valenciana, ni els
hòmens ni les dones que es dediquen a eixa activitat, perquè
sols volen guerra.
I, de fet, m'ho ha tornat a demostrar hui
ací enfrontant de nou els valencians.
En les mentires que estan
comptant a diari, tot és aiua, aiua, el tema auia.
El tenim per
totes les parts.
Mire, jo crec que eixe circ mediàtic.
.
.
, doncs ja
estem cansats.
No s'oblide vosté que fa quasi dos mesos el seu
líder, el senyor Rajoy, va derogar el transvasament de l'Ebre,
no ho van fer mosatros, ho va fer el senyor Rajoy.
Explique-m'ho,
què passa?
O és que vosté no és seguidor del
senyor Rajoy?
Eh?

Jo el que vull que m'explique és per
què en estos moment tenim 84.
000 agricultors menys en la Comunitat
Valenciana, i mana el Partit Popular.
No em diga també que
l'aigua és la causa en estos moments, perquè si tota
causa de tot mal que tenim a València és l'aigua, doncs
apaga y vámonos, no?
Aleshores la meua conclusió és.
.
.
, i he arribat
a eixa conclusió, és que vostés només volen
guerra.

Jo li he de recordar, ja que vosté també
hi ha fet al·lusió, que eixe decret famós que tant de repelús li causa a
vosté, del 18 d'abril, que va fer el govern de la
nació, doncs, mire, garantix l'auia quan se'n va a un
lloc que la necessiten, aixina que vostés tenen l'auia
garantida, i jo crec que ahí s'acaba la discussió.

Però a mi m'agradaria tornar al tema que
mos ocupa hui, que per a això he portat jo esta proposició no
de llei, i, per exemple, dir-li que vostés tenen una
fundació, Aigua i Progrés, a la qual crec que li dediquen un
milió d'euros.
Doncs, mire, una de les propostes que jo
també li faig és que amb eixe milió d'euros,
vostés podrien garantir la instal·lació de molts
jóvens al camp valencià, perquè he intentat investigar
el que era este patronat, com funcionava, ¿eh?
, i ho he tingut molt
difícil, però finalment he aconseguit alguna que altra dada
per ahí i, la veritat, és molt decepcionant.

En l'article 12 determina que estarà
compost per 3 persones, com a mínim, i 21 com a molt.
Doncs, mire,
el president, el senyor José Ramón García
Antón; la vicepresidenta, Maritina Hernández Martínez;
la patrona, Ángeles Ureña Guillem.
I aixina, després,
també, ¿com es finançaria este patronat?
Doncs,
és també molt decepcionant vore d'a on li arriben les
subvencions.
I he arribat també a la conclusió que, com el
refranyer espanyol, doncs, és una cosa que cobrix moltes coses,
doncs, vaig a dir-li que és un poc com «Juan Palomo, yo me lo
guiso, yo me lo como», ¿no?
Llavors, és decepcionant.

Jo crec que vostés han de tindre el valor de
reconéixer, doncs, que no tenen ni un duro per als homes i les dones
del camp i que no valoren ni cuiden ni mimen eixe patrimoni a on tenim la
totalitat dels recursos.
Li recorde que en l'Estatut
d'autonomia tenim dos articles molt importants, el 49 i el 18, i jo
crec que eixos articles no s'han d'oblidar, perquè
marquen la competència exclusiva en matèria
d'agricultura i ramaderia per a La Generalitat.
Per tant, jo crec que
votant a favor de la proposició no de llei no farien res més
que complir amb el que és l'Estatut i tot no quedaria en
paraules ni el seu programa electoral, doncs, seria un document sense
pràcticament cap validesa.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident:

Sí, muchas gracias, señora Crespo.

¿El Grupo Popular quiere réplica?
Pues,
la tiene por cinco minutos el señor Ballester.

El senyor Ballester Costa:

Mire usted, señora Crespo, dice que nosotros
hemos ganado y que nos vanagloriamos de eso.
Pues, sí, mire usted,
nos vanagloriamos, ¿sabe por qué?
Porque hemos sido capaces
de darles, por lo visto, soluciones y esperanzas a los ciudadanos de esta
comunidad.

Ustedes, por el contrario, son la oposición, y
me dice que tiene usted que hacer este papelón que ha venido usted a
hacer aquí esta tarde, y, claro, por eso van a estar en la
oposición, por eso son la oposición y por eso van a seguir en
la oposición, (remors) porque, además, le voy a recordar, cuando usted dice que no
todo es agua, pues, mire usted: sí todo es agua.
¿Sabe por
qué?
Porque todos esos agricultores que en potencia cree usted que
existen y que están ahí y que están yéndose del
campo, no sé muy bien a dónde ha sido, no sé si van a
más oportunidades, como le he dicho antes, a mayores (ininte­l·ligible) .
.
.
,
peores oportunidades, y están ahora en aulas universitarias, que
hace poco no podían estar, por eso, por las capacidades que ha
producido este gobierno, entre otras cosas, todos, todos esos, cuando van a
hacer una plantación de lo que sea, necesitan agua, porque con
Coca-Cola aún no crecen las naranjas ni crecen los tomates ni los
pimientos.
Se crían con «agua», señora Crespo,
«a-gua».
Y en esta comunidad no hay agua, y, si no,
pregúntele a su compañero, el alcalde de Benferri, Luis Mateo
Vicente, o le pregunta a su compañero, que ya empiezan a destaparse
y que van a ser, poco a poco, los que van a empujarles a ustedes, a los que
están haciendo este papelón aquí, de negarles a los
valencianos lo que es una evidencia, les empujarán, si ustedes no
dan el paso y reivindican algo que los valencianos necesitan, que necesitan
los agricultores, que necesitan los huertanos, que necesitamos
«todos» para crecer y producir riqueza para luego atender
necesidades sociales, ustedes que tanto se dan el que son la panacea
mundial en ese aspecto.
(Veus)

Pues, miren, para llevar recursos sociales a otras
comunidades hay que generar riqueza donde se puede, y para eso se necesita,
entre otras cosas, «a-gua».
Mire usted, agua garantizada,
¿me habla de que ustedes garantizan el agua?
.
.
.
¿«Garantizan»?
, ¿eso de que
«garantizan» qué quiere decir?
, ¿que si la
pedimos nos la van a traer?
, ¿nos la van a dar?
, ¿nos van a
dar el mismo trato que les han dado en este caso a los catalanes, con un
aporte puntual?
, ¿me lo puede usted explicar, por favor?

Habla usted de que si la asociación se ha
gastado un millón de euros, una asociación de no sé
qué, de agua y no sé qué.
.
.
(Remors) No lo sé muy bien,
¡no lo sé, señor Signes, no lo sé!
A mí
me daría vergüenza cuando me comparan un millón de euros
de esa asociación con los 42 millones de pesetas que han costado los
dos barquitos de agua de Tarragona.
(Veus) ¡Eso sí que es vergonzoso!
, eso sí
que es vergonzoso.

Y hablan de que cuidan y miman.
.
.
¿Pero ustedes
cuidan y miman?
Pues, miren, revísense el catálogo, porque si
cuidaran y mimasen como ustedes parecen entender o, por lo menos,
así lo entiendo yo, que cuidan y miman a los agricultores de esta
tierra, pues, no tendrían el comportamiento electoral ni los
resultados electorales que están teniendo.

Y le vuelvo a insistir, señora Crespo, esto no
se trata de que aquí estemos unos contra otros.
Aquí, lo que
queremos, por lo menos esta parte de la bancada, es lo mejor para todos,
para el conjunto de todos los valencianos, incluido Luis Mateo Vicente o
Vicente Mateo, el alcalde de Benferri, del Partido Socialista y el primer
teniente de alcalde del Ayuntamiento de San Isidro de Albatera, que es un
pueblecito muy pequeño, que al igual que el de Benferri,
¿sabe dónde está?
, en la Vega Baja del Segura.
Pues,
pásese por allí, que le expliquen, ¡pásese por
allí, que le expliquen!
y que le diga el ¡por qué
reivindica y por qué acude a esas comisiones!
: porque quiere el
«bien».
.
.
Con titulares de oro salieron el otro día en
la prensa, «el bien de sus ciudadanos», «de sus
vecinos».
.
.
Y eso no lo dice ni Andrés Ballester ni Paco Camps
ni ninguno de los que estamos en esta comisión.
Son palabras
textuales de los compañeros suyos, que, ¡ojo!
, les
empujarán, y en vez de hacerles juicios sumarísimos al
día siguiente a gente honrada y leal, como el que le hicieron al
compañero Luis, ¿eh?
, ustedes vienen aquí a decir que
no cumplimos.

Pues, mire usted, sí cumplimos, usted ha dado
la orden, yo no se la voy a leer.
Ustedes proponen como máximo
54.
000 euros, nosotros hasta 55.
000 en ayudas para la incorporación
de jóvenes agricultores.
Pero sepa y entienda que usted está
hoy en una comunidad donde existen muchas más oportunidades de las
que ustedes les dejaron a esa gente del campo y donde existen muchas
más posibilidades de pasar de un sector, como es el sector primario
de la agricultura a otros sectores como el sector de servicios.

Muchas gracias, y espero que les haga recapacitar esto
y que aprovechemos las tardes de esto para algo mucho más
fundamentado.

Muchas gracias.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señor Ballester.

Bueno, vamos a pasar a votación el punto.
¿Votos a favor?
¿Votos en contra?
Pues, por 8 votos en contra
y 7 a favor, queda retirada esta proposición no de ley.

Señorías, ahora se va a incorporar el
presidente de la comisión para tratar el siguiente punto, el
número 3, que era el 2 que figuraba en el orden del día.
(Pausa)

Proposició no de llei sobre l'establiment
d'una línia complementària d'ajuda als joves que
s'incorporen a l'activitat agrària com a gestors
d'explotacions de cultiu, presentada pel Grup Parlamentari Socialista
(RE número 13.
392, BOC número 56)

El senyor president:

Bé, doncs, com han arribat a un acord
transaccional, simplement és preguntar si van a fer la defensa.
.
.
,
això.
.
.
¿Seguim el procediment normal?
Doncs, són cinc
minuts.
.
.
(Veus)
Perdó.
.
.
Quinze minuts, en marxa.
.
.
Bé, carga i en marxa.

Senyora Marcos.

La senyora Marcos Martí:

Moltes gràcies, senyor president.

En fi, esta es.
.
.
Anem a parlar d'aigua,
però esta vegada, aigua salada.
Espere que en este àmbit mos
podrem posar d'acord.
Aquesta és una iniciativa que jo crec
que va ser la primera que vaig presentar a l'estiu de l'any
passat, un vegada constituïdes Les Corts.
El que passa és que
no se sap massa bé per què ha anat d'una
comissió a una altra i, aleshores, ha acabat en la comissió
d'agricultura, encara que en el seu moment estava presentada a la
comissió de medi ambient, però no hi ha cap pega, la
plantejarem a on la mesa decidixca.

I aquesta proposta ve arran de l'alarma social
cada vegada més important que es genera a l'estiu per les
plagues de meduses que afecten el nostre litoral.
Jo crec que hi ha molts
experts, i ahí podem coincidir molta gent, que parlen del perjudicis
que les plagues de meduses causen no només en el turisme sinó
també en la pesca.
De fet, això que diuen els experts, el bum
de meduses, de les jellyfish, són cada vegada un fenomen global que incrementa la seua
freqüència en les últimes dècades i afecten
realment a tots els ecosistemes, als subtropicals, als temperats i als
subàrtics.
Però nosaltres estem parlant del País
Valencià, i tenim de dir que en aquestos moments són un greu
problema, donada la seua incidència pel que fa a determinades
activitats econòmiques, i sobretot també a les qüestions
mediambientals.

Hi ha una certa opinió generalitzada, encara
que no se saben totes les qüestions concretes, que diuen que el canvi
climàtic, concretament, la falta de pluges a l'hivern,
l'increment de la temperatura de l'aigua, però,
sobretot, la sobreexplotació de la pesca, són algunes de les
causes que generen el que aquestes plagues siguen cada vegada més
importants i, per tant, s'incrementen els seus efectes.

L'alarma social, evidentment, s'incrementa
de manera imparable, i la incidència ha anat creixent des de
l'any.
.
.
, sobretot des de l'any 2006, encara que és una
cosa progressiva en l'última dècada, però
sobretot en el 2006.
Així, aquesta proposició es va
plantejar, doncs, a l'inici, abans de l'inici de l'estiu
passat, però després de plantejada aquesta iniciativa, es de
veres que si mirem tot allò que es va publicar a la premsa del mes
de juliol i del mes d'agost, vorem com, sistemàticament, els
mitjans de comunicació diuen que els plans contra les meduses, que
estaven establerts, no estaven ocasionant uns bons resultats.
De fet, fins
i tot recorde que hi ha una notícia molt grossa, de 27 de juliol,
que diu que malgrat el pla, no s'aconseguix capturar cap exemplar
després de quinze dies de l'inici de les plagues.

A més a més, també cada vegada
són més importants els perills, ¿no?
, que això
suposa a les persones, no només a les persones
al·lèrgiques, a les asmàtiques i a les persones amb
problemes cardiovasculars.
Les previsions són que el problema, si no
se posen els remeis necessaris, continue augmentant, perquè fins ara
el que no tenim són mesures eficaces per combatre aquestes plagues
celenterats.
De fet, algunes qüestions que s'estan plantejant
és que fins i tot poden aplegar a la costa del Mediterrani algunes
espècies que fins ara no són coneguda, com, per exemple, la
caravel·la portuguesa, que té uns tentacles que apleguen a
quinze metres i, clar, els efectes d'este tipus de modificació
de la temperatura de l'aigua, del que és la mà de
l'home i la dona al voltant de.
.
.
, i les conseqüències
que genera en el medi marí, doncs, la veritat és que poden
generar greus problemes, si no se fan mesures de manera important.

Estes plagues, a més a més, és
evidentment que són la punta de l'iceberg, ¿no?
, i els senyals que envia el mar, en
referència a les activitats humanes, que són danyoses amb el
medi ambient.
Per tant, vàrem plantejar una proposta que per a
nosaltres és important.
La vàrem plantejar ja fa un any,
perquè com els incendis, tot el món diu que s'apaguen
en hivern, també estes coses se combaten no quan aplega
l'estiu, cal tindre una prevenció important.

Les meduses són per a l'estiu,
però la prevenció cal fer-la en un temps important i, per
tant, nosaltres el que plantejàrem era una sèrie de
proposicions que el que volíem és que les Corts Valencianes
demanaren al govern valencià que s'adreçara al
Ministeri del Medi Ambient, perquè estem parlant també
d'una qüestió de competències, que allò que
afecta a les aigües marítimes, ¿no?
, són
competències també del Ministeri de Medi Ambient, i, en eixe
sentit, que es fera un pla que, evidentment, tindria de ser coordinat amb
la Generalitat valenciana, per a intentar eradicar o, com a mínim,
pal·liar, ¿no?
, totes aquestes qüestions, que en cas de
no fer intervencions, aniran incrementant-se i, per tant, el seu risc per a
la població, per al turisme, per a la pesca, etcètera,
serà cada vegada més important.
D'ahí
l'interés d'intentar vore com es podia fer aquesta
qüestió.

El senyor president:

Senyor Giner, té la
paraula.

El senyor Giner Giner:

Moltes gràcies,
senyor president.
(So d'un telèfon
mòbil)

Senyories, si m'ho permeten m'agradaria
que constara en el si d'esta comissió la felicitació a
tots els llauradors valencians.
Jo crec que cal felicitar-los, i
felicitar-mos mosatros també, en el dia del seu patró Sant
Isidre.
No crec que ferisca ninguna sensibilitat que es faja patent hui
ací en la Comissió d'Agricultura este fet que, per
altra part, està siguent festejat en moltes poblacions de la nostra
comunitat.
D'alguna manera per als que creguem, almenys, també
és per una part el nostre patró.

En primer lloc, dir que en nom del meu grup, o en el
meu propi, agrair-li la sensibilitat que ha tingut la diputada
Glòria Marcos, perquè hi ha hagut capacitat per arribar a un
acord, que també per part del Grup Socialista s'ha acceptat, (so d'un telèfon mòbil) i jo crec que en molt de seny, en molt de trellat per part de
tots els grups.

Perquè, si bé, és cert que la
proposta que plantejava Esquerra Unida.
.
.
Glòria Marcos, en nom del
seu grup, suposava ficar damunt de la taula un problema que tots coneguem
-que ella ha comentat en la seua intervenció- que
és la plaga de meduses que constituïx evidentment un problema
per al confort dels banyistes en el nostre litoral valencià, que el
Ministeri de Medi Ambient del govern central devia d'abordar des de
la seua competència exclusiva, donat que eixa és
competència de les aigües litorals, com també ha
assenyalat la il·lustre diputada senyora Glòria Marcos.
La
proposta que formulava la diputada era procedent, encara que mosatros
havíem plantejat una esmena de modificació perquè
enteníem que una part de la proposta que plantejava la senyora
Marcos fea referència a la petició que s'encarregara un
informe.

Jo crec que, en honor a la veritat, calia
reconéixer que el Ministeri de Medi Ambient ja havia encarregat dins
de la campanya pilot mencionada -la que tots coneguem- un
estudi similar al proposat pel Grup Compromís, i que
lògicament abraça un àmbit supraautonòmic,
donat que no es pot atacar eixe problema des d'una perspectiva, com
tots compartim, exclusivament autonòmica.
Per tant, calia introduir
eixa modificació en la literalitat del que era la seua proposta, i
és el que hem fet des del Grup Parlamentari Popular.

Al final, jo crec que a tots el que mos interessa
és que n'hi hasca la millor qualitat possible en les
aigües, que és un encert, igual que comentava l'exemple
dels monts, a afrontar les dificultats i els problemes que es
produïxen al litoral, no ja a l'estiu quan estem damunt de la
campanya turística, sinó amb anterioritat.

En tot cas, jo, en nom del meu grup, sí que
vullc patentitzar que La Generalitat sempre ha estat col·laborant,
ha tingut sempre eixa responsabilitat prestant el recolzament amb quantitat
de mitjans que pertanyen als programes de recollida, per exemple, de
residus sòlids flotants que cada any es porten a cap en les nostres
costes, amb gran èxit, per cert, i amb un resultat molt halagüeño per al
que és la campanya turística i per al propi medi ambient.

També en el programa de control i
vigilància de les zones de bany, s'inclou ahí una
vigilància i un control de fenòmens com el de les meduses.
Per altra part, la campanya pilot d'estudi i detecció de les
agrupacions de meduses que promou la Dirección General de Costes del
Ministeri de Medi Ambient tenia per finalitat el que es plantejava en la
proposta que plantejava el Grup Compromís.

I, per tant, jo crec que amb eixa modificació
podia haver la possibilitat d'arribar tots a un consens en la
proposta.
I jo vullc reiterar -per acabar- la gratitud per eixa
capacitat que tots el grups parlamentaris han demostrat a l'hora
d'arribar a una fórmula compartida per tots.

Moltes gràcies, senyor president.

El senyor president:

Gràcies a vosté, senyor Giner.

No sé si hi ha alguna.
.
.
(Veus)

El senyor Signes Núñez:

Volia contestar-li al
diputat Andrés Ballester, i no vaig a tindre temps, evidentment, no?
Són.
.
.
(Veus)
Quant de temps tinc?
Dos minuts?
(El senyor
president diu: «Deu») Deu minuts.
(Veus)

Comence.
.
.
comence.
Perdó, tinc
l'ús de la paraula, senyor president?
(Veus)

El senyor president:

Sí, hi ha una qüestió.
Espere un
momentet.
S'està plantejant una qüestió
d'ordre.
.
.

El senyor Signes Núñez:

Però, anem a vore,
me deixes.
.
.
Si el president me deixa acabar la frase que anava a dir,
doncs l'acabe, i si no.
.
.

El senyor president:

Deixe que acabe la frase.

El senyor Signes Núñez:

Que jo voldria contestar-li al diputat al senyor
Ballester respecte a tot el tema que ha dit de l'aigua.
Però
com, evidentment, no puc, no vaig a contestar-li.
(Veus)

Vosté veu, senyor Fernando Giner, com a voltes
precipitar-se.
.
.

El senyor president:

Aleshores, té vosté la paraula per a
seguir parlant del punt de l'ordre del dia en el qual estem en este
moment.

El senyor Signes Núñez:

Únicament, dir que.
.
.
bé, ahí
tenen els diputats del Partit Popular la mostra i la demostració que
quan hi ha una proposta sensata el Grup Socialista no té
absolutament ningun problema en reclamar al Govern d'Espanya
l'exercici d'aquelles competències que li són
pròpies i, fins i tot, l'augment pressupostari per a
l'exercici d'eixes competències.

És a dir, en definitiva, el Grup Socialista no
té ningun problema en fer pronunciaments en seu parlamentària
en aspectes que són positius per al poble valencià.
En
absolut.
Cosa que ja m'agradaria a mi que fera el Grup Parlamentari
Popular en Les Corts respecte al seu govern, al govern de La Generalitat.
Que no ho han fet mai.
Jo no ho recorde, estic un any en este parlament,
però no recorde que hi haja hagut mai ninguna exigència al
Consell de La Generalitat que haja segut recolzada pel Partit Popular, per
molt -digam- innòcua que fora l'exigència,
mai.
Mai.

Per tant, defensar el poble valencià, senyor
Giner, defensar el poble és realment exigir als nostres governs, al
govern central i al govern autonòmic, el que hajam d'exigir, i
no fer de mur de contenció dels nostres governs.
I vostés
estan fent de murs de contenció dels nostres governs en el tema
anterior, en el tema de l'agricultura, etcètera,
etcètera.

Al final, hem aplegat a una transaccional, l'hem
signada els tres grups.
I, per tant, nosaltres anem a recolzar la
transaccional, no sense abans clarificar una qüestió que crec
que és important respecte a l'aigua de l'Ebre, al
transvasament de l'Ebre.
Anem a vore, és a dir, ací cal
recordar perquè pareix que fa falta molta memòria, fa falta
molta memòria a alguns dels diputats presents ací.
Fa falta
molta memòria.
És a dir, no fa absolutament res, quan estaven
al Congrés del Diputats preparant-se els pressupostos per a 2008,
cal recordar que el Partit Popular va presentar una esmena incorporant el
transvasament de l'Ebre per a la Comunitat Valenciana, que finalment
va retirar, i la consignació pressupostària la va assignar al
transvasament Xúquer-Vinalopó, que ja tenia
consignació pressupostària per a executar-se.
Per tant,
primera renúncia del senyor Rajoy i primera renúncia del
Partit Popular al transvasament de l'Ebre.
(Veus) Perdó, és que
abans en agricultura, abans en agricultura no estàvem parlant del
transvasament de l'Ebre.
.
.

El senyor president:

Només.
.
.
només una observació si
me permet, i pare, perquè no perga vosté temps.
La
qüestió és que hi havia, i ho he de plantejar
també, hi havia una transaccional signada en la qual hi havia una
intervenció.
El que passa és que este nivell
d'intervencions a la millor mos portarà a allargar la
rèplica.
(Remors) Jo, simplement, jo no vaig a dir que no, però si mos
cenyim al tema serà fàcil acabar.
Si no mos cenyim al tema,
això mos portarà després a rèpliques per part
de la resta.
I volia, simplement, fer-ho patent, i vostés mateixa
saben el que han de fer.

El senyor Subías Ruiz de Villa:

Senyor president, m'haguera agradat que
utilitzara el mateix criteri en la intervenció de la
proposició no de llei anterior.
Però de totes formes acabe.
.
.
acabe molt ràpidament.
.
.

El senyor president:

Perdone vosté, però jo no podia.
.
.
(Rient)

El senyor Subías Ruiz de Villa:

Bé, el que he dit.

Després en el Senat, tingueren
l'ocasió de.
.
.
Després me contesten.
No passa res.
És a dir, jo crec que estem ací per a treballar de dilluns a
diumenge.
I, per tant, encara que hui s'acabe açò molt
tard, doncs, que s'acabe tan tard com s'acabe.

En el Senat tingueren l'ocasió de, quan
ja els pressupostos del 2008 havien passat al Senat, tingueren
l'ocasió de poder incorporar una esmena demanant el
transvasament de l'Ebre en el Senat.
Ahí no feren com en el
Congrés, que la presentaren i després la retiraren, i
-repetisc- l'inclogueren en el
Xúquer-Vinalopó, que ja tenia consignació.
Ahí,
ni tan sols la presentaren.
Per tant, vostés ja duen dos
renúncies al transvasament de l'Ebre.
I la tercera va ser en
el propi programa electoral, on no pareix el transvasament de l'Ebre.
Per tant, vostés han renunciat tres voltes al transvasament de
l'Ebre.
I, mire, ací poden predicar tot el que vullguen.
.
.

El senyor president:

Per favor.
Li demane, per favor, que se cenyisca al
tema.
Sobretot, perquè tindrem més punts i més per a
parlar (inoïble)
.
.
.
, i podem parlar.
Jo crec que mos hem de cenyir al tema, sinó la
situació no se correspondrà al que toca a fer-se ací
en la comissió.
(So per
interferència d'un telèfon mòbil) Li ho demane, per favor.

El senyor Subías Ruiz de Villa:

Molt bé, senyor president.

No res, moltes gràcies, i
-repetisc- m'havera agradat que anteriorment
s'havera aplicat el mateix criteri per part del senyor vicepresident.
(S'interromp la gravació)

El senyor president:

Els demane que no insistim.
Tenim altres punts.
.
.
que
el debat seguirà, i estic segur que seguirà perquè
s'interrelacionarà i (inoïble) .
.
.

El senyor Giner Giner:

Acatarè, senyor president el seu criteri.
Crec
que és un criteri de trellat, perquè si no mos anem a
embolicar en un debat que no és el procedent, perquè jo fins
al moment.
.
.
jo crec que meduses en l'Ebre encara no n'hi han.
I que a eixa acusació tan reiterada que sempre és el Partit
Popular el que trau el tema de l'Ebre, doncs esta volta s'ha
demostrat que no.
Però no anem a entrar en eixes qüestions.
Si
vosté mos adjudica altres negacions, també les va fer Sant
Pere, i té les claus del cel.
Però mosatros mantenim la
mateixa posició.
Però crec que el debat era un altre,
ací s'ha entrat en qüestions que no vénen al cas,
i crec que el més oportú és que, donat que s'ha
aconseguit un consens, que siguem fidels a eixe consens.

El senyor Ballester Costa:

Señor presidente, aparte de.
.
.
(Veus) No, no, es.
.
.
No,
no, no, no, debate para nada.
Debate para nada.
Debate para nada, porque yo
considero suficientemente importante tener un debate con Paco en otro
momento en que tengamos más tiempo y que podamos ocuparnos del tema
en profundidad.
Porque, además, le considero que es un gran
parlamentario de este grupo.
Pero luego tendremos que contrastar todo lo
que él dice.

Simplemente, para decir dos cosas.
Primero, a
mí me ha encantado la exposición que ha hecho la
señora Crespo, don Francisco.
Segundo, tengo que reconocer.
.
.
tengo que reconocer una cosa, nosotros nunca hemos hablado de agua, nunca
hemos pedido el trasvase; el Grupo Popular, al contrario, se ha opuesto
siempre.
Nosotros.
.
.
(Veus) ¡Por favor!
.
.
.

El senyor president:

(El senyor president parla
amb el micròfon desconnectat)

(Inoïble) .
.
.
amb la mateixa sensibilitat, senyora Marcos, li
demanaré  (inintel·ligible) .
.
.
un punt d'entrada en debat, si ha de fer alguna
precisió sobre la situació que tenim en este moment, i passem
a votació.

La senyora Marcos Martí:

Dos qüestions.
La primera és que, en fi,
aquesta és una proposició que diu el que diu.
Vol parlar de
les meduses, i a mi no m'agradaria, perquè em sent mal com a
representant d'un grup parlamentari que porta ací una
moció per a que puga ser després utilitzada com excusa per a
parlar d'altres coses.
Jo demane que els debats se cenyisquen
realment al seu contingut.
Eixa per un costat.

I, per un altre costat, jo, com dia el senyor Fernando
Giner, sí que cal felicitar els agricultors el dia d'avui,
encara que els agnòstics i els no creients.
.
.
, perquè pensem
que les festes i les tradicions populars és una cosa a respectar-se.
(Veus)

El senyor president:

Aleshores, sí que arribat este moment,
correspon fer la votació de la.
.
.
realment de la transaccional que
pense que tots tenen i, per tant, no serà necessari llegir, no?

Vots a favor?
Unanimitat.

El senyor president:

Val, passem al punt següent que.
.
.
(Veus)

(Ocupa la presidència el vicepresident, senyor
Eduardo Ovejero Adelantado)

Proposició no de llei sobre la defensa de
l'agricultura de les riberes del Xúquer i de la qualitat de la
seua aigua, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número
13.
393, BOC número 56)

El senyor vicepresident:

Sí,
señorías, vamos a tratar ahora el punto número 4, que
es la toma en consideración de la proposición no de ley sobre
la defensa de la agricultura de las riberas del Xúquer y la calidad
de su agua, presentada por el Grupo Parlamentario Socialista.

Tiene la palabra don Antonio.

El senyor Lozano i Pastor:

Gràcies, senyor
president.

Bona vesprada a tots.

Senyories.

El dia 4 de gener d'este any 2008, la junta
central d'usuaris del Vinalopó, l'Alacantí i la
Marina Baixa inicià una campanya de recollida de firmes per impulsar
una iniciativa legislativa popular com a mesura de pressió davant el
govern de la nació, per tal que es modifique la presa del
transvasament Xúquer-Vinalopó prevista, actualment, des de
l'assut de la Marquesa.

El dret a fer una iniciativa d'estes
característiques legislativa popular avui no es qüestiona, ni
vull qüestionar-la.
El que sí que es qüestiona i el que
sí que vull qüestionar avui són els arguments que
s'han donat per a defendre-la.

És evident que tots els ciutadans tenen el
dret, junt a les seues associacions, a defendre els interessos que
consideren més oportuns i necessaris per al desenvolupament dels
seus pobles, de les seues comarques i, com no?
, de les seues
províncies.
El que ja no està tan clar és que per a la
seua defensa s'utilitzen arguments i es facen declaracions com les
que el portaveu dels regants, senyor Andrés Martínez, va fer
el dia 21 de novembre de 2006, a Brussel·les, i les reiterades per
ell amb els mateixos arguments, que va fer el passat 4 de gener de 2008 en
Alacant, en la línia que l'aigua de l'assut de la
Marquesa és verí, és veneno, perquè porta substàncies que poden tindre
efectes cancerígens en les persones.

Estes reiterades manifestacions han produït un
efecte demolidor en la percepció que tenen els consumidors europeus
dels productes hortofructícoles que es produïxen en les riberes
del Xúquer.
Són ja moltes les queixes i inquietuds
manifestades a les associacions de consumidors i cadenes de
distribució europees que han transmés als operadors
comercials en les riberes en el sentit que si els productes no eren
salubres, saludables, de mala manera es podran vendre o, almenys, tindran
moltes dificultats per a ser acceptats pels consumidors.
Perquè,
miren vostés, senyories, este tipus de comportament, i el qualifique
d'irresponsable, partidista, arbitrari, que tot val per a aconseguir
l'objectiu, no el podem permetre des d'una institució
que és de tots els valencians, com són Les Corts valencianes
i, molt menys, des d'una comissió com esta, que és la
d'agricultura, ramaderia i pesca i món rural.

Vaig a donar, senyories, algunes xifres que fiquen en
evidència la magnitud del dany que este tipus d'actitud i
manifestacions poden produir.
Les comarques de les riberes són les
més extenses de la Comunitat Valenciana en el que fa
referència a la producció de cítrics, amb una
producció de 37.
748 hectàrees, 6.
970 hectàrees de
fruiters i més de 12.
000 hectàrees en arròs.
En estos
tres productes són els que més extensió tenim en la
comunitat.
Són més de 30.
000 els socis que estan en
cooperatives i es calculen un 10 o 12.
000 els qui van per lliure.
Per tant,
senyories, podem i puc afirmar que més de 50.
000 famílies
tenen ingressos directes o indirectament de la producció final
agrària, que sobrepassa els 325 milions d'euros, equivalent a
més de 54.
000 milions de les antigues  pessetes.

I un senyor tan alegrement, tan alegrement, per a
justificar i argumentar les seues posicions, diu en Brussel·les i
després en Alacant que vol arreplegar 500.
000 firmes per a fer una
iniciativa legislativa per a demanar que se canvie la presa del
transvasament Xúquer-Vinalopó, argumentant ni més ni
menys que l'aigua que reguen els llauradors de les riberes porta
substàncies cancerígenes.
Senzillament, senyories,
intolerable.
Tan intolerable que demane que el seny s'impose i que
avui vostés, tots, voten favorablement esta proposició per
tal de parar esta bogeria que fica en perill el benestar d'una part,
d'una bona part de la nostra comunitat.

Per tant, els llig una altra vegada, per a recordar i
per a centrar exactament en la petició que fa esta proposició
no de llei, el que diu la proposició no de llei: «Entre les
zones d'agricultura més dinàmiques es troben les
comarques de la ribera del Xúquer, que han sabut adaptar la seua
producció a les demandes del mercat internacional.
Gran part del seu
èxit es deu a la qualitat de l'aigua del Xúquer.
Que,
no obstant això, està sent qüestionada de forma
interessada pel qui no troba altre argument en el qual sustentar la seua
posició per al projecte de transferència del cabals sobrants
del Xúquer amb camps deficitaris del Vinalopó.
»

»D'aquesta manera, la solidaritat dels
agricultors del Xúquer, que han realitzat un gran esforç
modernitzador en els seus regadius, i possibilitant
l'existència de cabals sobrants que puguen contribuir a
pal·liar l'escassesa del Vinalopó, s'està
veient menyspreada al temps que es compromet el futur d'una activitat
imprescindible per aquestes comarques.
»

Per estes raons i per moltes més que
podríem estar ací parlant, la proposta de resolució
diu: «Les Corts valencianes insten el Consell que manifeste el seu
suport a l'agricultura de les riberes del Xúquer i el
reconeixement a la qualitat i prestigi internacional dels seus
productes.
»

En el número 2: «Les Corts valencianes
manifesten la defensa de la qualitat de l'aigua del riu Xúquer
i la seua constatada aptitud per al regadiu.
Constatada per la mateixa
universitat, pels mateixos organismes oficials, inclús per la
mateixa Conselleria d'Agricultura.
»

Tercer: «Les Corts sol·liciten que acaben
les declaracions malintencionades que posen en dubte la qualitat de
l'aigua del riu Xúquer i, per extensió, la dels cultius
que rega.
»

I, quart: «Les Corts manifesten la solidaritat
amb els agricultors del Vinalopó i el suport a la construcció
de la conducció Xúquer-Vinalopó des de l'assut
de la Marquesa, per assegurar l'abastiment dels seus regadius.
»
Perquè és en eixe lloc on n'hi ha aigües sobrants
que si en el futur podran donar i garantir eixe transvasament de forma
continuada i sense sobresalts, si a més fem els deures i millorem
els cabals d'aigua a través de les depuradores que ja
n'hi ha fetes i se'n faran més en la Ribera, això
farà que cada dia l'aigua siga de millor qualitat.

Per tant, demane a tots, en este sentit i no en un
altre, el que s'aprove esta proposició no de llei.

Moltes gràcies, senyor president

El senyor president:

Muchas gracias,
señor  Lozano.

Les comunico a sus señorías que ante la
Mesa de la comisión se ha presentado una enmienda de
modificación, por parte del Grupo Popular.
Por lo tanto, durante
quince minutos el representante del Grupo Popular, señor Giner,
tiene la palabra.

El senyor Giner Giner:

Moltes gràcies,
senyor president.

Bé ho sap Déu que a mi m'agradaria
que en esta qüestió també existira la millor de les
voluntats per a buscar solucions que realment respongueren des de la
responsabilitat a l'interés general de tots els valencians i
valencianes.
Sé que és difícil per algunes actituds.
I
el primer que vull dir-li, estimat diputat, és que és
possible que en el calor del debat sobre esta qüestió, eixe
mateix calor del debat haja provocat, per l'actitud del govern
-jo ho crec així i així li ho manifeste- que
alguna persona haja fet algunes manifestacions que jo no dubte a qualificar
d'irreflexives.
Li ho dic així de clar, però li ho
emmarque en eixe context que li he expressat anteriorment.
Jo no dubte a
qualificar-les d'irreflexives.
Però també crec, estic
convençut, que eixes manifestacions s'han manipulat i
s'han volgut presentar en els mitjans de comunicació com una
ofensa, com una espècie d'atac dels llauradors del
Vinalopó als llauradors del Xúquer.
I, evidentment, jo
també opine que això no és així, no és
una valoració que compartisquen els llauradors dels Vinalopó
ni els del Xúquer.

La Junta Central d'Usuaris del Vinalopó
ha manifestat en tot moment el seu recolzament i el seu reconeixement total
de la qualitat de les aigües amb les que reguen els usuaris del
Xúquer.
Tot el problema que ara es va presentar, com un enfrontament
entre usuaris de València i usuaris d'Alacant, és un
problema que queda exclusivament circumscrit a un sectarisme i a una manera
de voler malinterpretar la realitat.
I jo crec que des de la
responsabilitat política de tots els grups per vertebrar,
perquè eixa és una responsabilitat que tenim tots, per
vertebrar la comunitat s'hauria d'estar molt per damunt de
totes eixes qüestions.

Però vosté ha plantejat una proposta,
una proposició no de llei que nosaltres hem esmenat plantejant una
modificació a esta.
I amb la nostra proposta mantenim el recolzament
als agricultors a la comarca de la ribera del Xúquer, com no podia
ser d'una altra manera, reconeixent la qualitat i el prestigi
internacional dels productes que es fan a la Ribera -això,
és que no s'atrevix a discutir-ho absolutament
ningú- i agraint especialment els esforços que estan
realitzant-se per a reduir el consum d'aigua per a reg amb el fi de
mitigar els efectes de la sequera sobre el conjunt dels usuaris del
Xúquer i de contribuir a la distribució solidaria i eficient
dels recursos hídrics en la Comunitat Valenciana.

Nosaltres rebutgem, i ho diguem obertament,
l'actuació del govern en relació amb el canvi de la
presa del projecte de conducció del Xúquer-Vinalopó.
Nosaltres sempre hem defés que era millor que la presa fóra
en Cortes de Pallás i no en l'assut de la Marquesa.
És
més, nosaltres tampoc hem amagat mai, i jo crec que bo és
dir-ho, perquè, clar, quan un fa una estona escoltava, com si
ací estiguérem canviat de determinades opinions.
.
.
No,
no.
Sempre hem dit clarament: el canvi del projecte, en el cas del
Vinalopó del transvasament del Xúquer-Vinalopó, quan
ja estava executada l'obra en un 50%, traslladant la presa
d'eixe transvasament des de Cortes de Pallás a l'assut
de la Marquesa fou una decisió nefasta del govern socialista,
adoptada sense ninguna justificació real, seguint els dictats de la nueva cultura del agua per a
complir senzillament les exigències dels aliats parlamentaris del
PSOE que li reprotxaven a Zapatero la incongruència d'haver
anul·lat el transvasament de l'Ebre i, no obstant això,
mantindre el del Xúquer-Vinalopó.
De tot això no
és que ho diga jo, és que hi ha constància en el Diari de Sessions del
Congrés dels Diputats i en totes les hemeroteques,  hi ha una
constància fefaent que eixa era la realitat.

Per tant, el canvi de projecte no responia  a la
voluntat de millorar-lo, com vostés en reiterades ocasions han dit;
responia a eixes exigències que no volien, senzillament, que es fera
el transvasament.

El canvi de projecte no va suposar sols la
paral·lització de les obres -eixes obres, si no
s'hagueren paralitzat, també és important recordar-ho,
hagueren estat ja acabades a principis d'este any passat-,
sinó que també, a més, va a provocar un encariment
molt important del mateix projecte.

A més, ha suposat una alteració
substancial, i això no cal negar-ho, de les condicions de la
qualitat d'aigua, de la qualitat d'aigua del Xúquer en
l'assut de la Marquesa, que, evidentment, és distinta, a la
qualitat en Cortes de Pallás.
No és el mateix la qualitat en
Cortes que junt a la desembocadura, és molt inferior eixa qualitat.
Això ha impedit destinar l'aigua a abastiment, com exigia el
pla hidrològic del Xúquer, i com estava previst en el
projecte anterior.

I a més, ja s'ha fet inviable el model de
finançament de les obres a càrrec del usuaris, que es basava
en una repercussió de majors costos sobre els usuaris
d'abastiment urbà de l'Alacantí i la Marina
Baixa, amb una major capacitat de pagament, de manera que els costos per
als usuaris de reg pogueren ser més baixos i assumibles per a
l'agricultura del Vinalopó.
Això són fets que
són coneguts i que són públics.

Però, a més, el problema de la qualitat
de l'aigua no implica sols que es puga utilitzar o no per al consum
humà, també en el regadiu hi ha problemes.
La
presència de determinades substàncies en l'aigua pot
implicar que es puguen regar o no tant en funció de la quantitat de
substància present en l'aigua com també en
funció del tipus de salinitat de l'aigua, que varia molt entre
els diferents tipus de cultius i els nivells de concentració de
plaguicides, determinats plaguicides, permesos per la normativa
sanitària, que són també molt diferents segons el
tipus de producció agrícola els que es poden acceptar, els
que poden ser viables i factibles en el reg.

És a dir, que la qualitat d'una
determinada aigua pot ser perfectament adequada per a uns cultius,
però inservible per a altres cultius.
I vosté ho deu saber
això.
L'aigua del Xúquer en l'assut de la
Marquesa pràcticament en la desembocadura és de molt baixa
qualitat pels retorns de reg i per les aportacions de llits que
aporten.
.
.
ja eixes aportacions es fan ja al final del tram del riu.

Però això que estic dient jo no
és ningun secret, això no és secret.
Les dades estan
publicades.
.
.
Mire vosté, i l'invite que visite eixe web.
Les dades estan publicades en el web de la Confederació
Hidrogràfica del Xúquer.
I no diga que no, perquè
és molt facilet.
Entrem en Internet, entrem en el web de la
confederació i vorà vosté les dades publicades.
Dades
que, mire, dades que, per cert, abans s'actualitzaven mensualment.
Mire vosté, a vore si fa una labor d'investigació i
investiguen vostés per què ara no s'han tornat a
actualitzar eixes dades des del passat mes d'octubre.
Investiguen-ho
vostés.
Jo tinc la meua hipòtesi.
Però seria molt
interessant investigar per què des d'octubre en el web de la
confederació hidrogràfica no s'aporten eixes dades.
És que per casualitat la confederació està ocultant
alguna cosa?

Per això, el canvi del projecte que va imposar
el govern de l'estat en el transvasament del
Xúquer-Vinalopó ha fet que l'aigua que es preveu ara
transvasar no tinga la qualitat suficient ni per a abastiment urbà,
que, per supost, ni tampoc per a molts cultius predominants en la zona del
Vinalopó.
Per exemple, vosté deu saber
d'açò, per a hortalisses, o per al raïm o per a
fruitals, que són hipotèticament els possibles destinataris
d'eixe transvasament.

Eixa és la situació que han vingut
denunciant els usuaris del Vinalopó, que la política.
.
.
I
li ho diu un valencià de la comarca central o de la província
central, o com vullguen dir-li.
Jo em sent tan pròxim
d'Alacant com de Castelló.
Jo no entre en eixes
qüestions.
Tot al contrari, em ferix molt al cor quan s'intenta
fer foc d'eixes qüestions que fa tants anys havien d'estar
desterrades, em ferix el cor.

Mire vosté -li torne a dir-, eixa
situació que ara vénen denunciant els usuaris del
Vinalopó és fruit d'una política improvisada i
disbaratada del govern socialista, que ha portat a la situació
absurda d'estar construint un transvasament sense usuaris.
Hi
haurà alguna cosa més absurda?
Estan construint un
transvasament que no va a tindre usuaris.
Un transvasament que, al final,
després d'haver arruïnat un projecte, com jo li citava
anteriorment, que solucionava les necessitats d'abastiment i reg i
que comptava amb un sistema perfectament viable de finançament, i
que comptava, a més -i cal dir-ho ben fort i ben alt-,
amb la conformitat dels usuaris, tant del Vinalopó com de
l'Alacantí, com de la Marina Baixa, com del Xúquer, com
també del Xúquer.
.
.
Tot això ho van tirar
vostés per compromisos polítics, per lligams polítics,
a la paperera.

El seu partit, el Partit Socialista i els enemics del
transvasament han manipulat estes denúncies, denúncies
totalment justificades i legítimes, dirigides contra la mala
política del govern, i han intentat fer-les passar com a agressions
contra els regants del Xúquer.
Mire vosté, no anem a admetre
això, ni per responsabilitat ni en honor a la veritat, perquè
això, senzillament, és un atemptat a la veritat.

A eixa manipulació respon clarament la
proposició no de llei que vostés presenten, que presenta el
seu grup.
I el nostre, per això, ha volgut buscar una alternativa
que puga ser assumible a eixa manipulació, en la qual, mire, no es
pretén una altra cosa que generar tensió i provocar
l'enfrontament entre els agricultors valencians per a encobrir la
desatrossa gestió del govern i la seua falta de capacitat per a
solucionar els problemes d'aigua que té la nostra comunitat.

Eixa és la realitat, la manipulació del
seu grup, que porta al límit.
.
.
vostés la porten al
límit quan afirmen en la seua proposició -li ho dic
açò literalment; com anaven a admetre-li eixa
manipulació?
-, que «la qualitat de l'aigua del
Xúquer está siendo cuestionada de forma interesada por
quienes no encuentran otro argumento en el cual sustentar su
oposición al proyecto del Vinalopó».
Això no
és admissible que es diga en eixos termes.

La qualitat de l'aigua del Xúquer en
l'assut de la Marquesa és insuficient per a
l'abastiment, és insuficient per a l'abastiment.
Per a
alguns cultius serà vàlida, per a altres cultius, tampoc
és bona eixa qualitat.
I això es deduïx de les dades
objectives, que l'invite que analitze, que comprove, facilitats per
la mateixa Confederació Hidrogràfica del Xúquer, a les
dades a les quals pot tindre accés per mitjà del seu web.
No
d'una interpretació més o menys interessada per part
meua o del meu grup, la denúncia no es referix a l'aigua el
riu Xúquer, sinó a la que s'acumula en l'assut de
la Marquesa, que no és on prenen l'aigua els usuaris
tradicionals del Xúquer.

S'ha denunciat que es tracta d'una aigua
no adequada per a molts cultius predominants en la zona del
Vinalopó, però això no significa que no puga ser
perfectament utilitzada en el reg de cítrics o altres que poden
tolerar aigües en unes determinades condicions de qualitat.
I a
més, eixa qüestió no ha sigut plantejada pels que
s'oposen a la transferència de cabals sobrants del
Xúquer al Vinalopó, sinó tot el contrari: ha sigut
plantejada pels que necessiten amb urgència eixa
transferència i han vist com l'oportunitat d'obtindre-la
s'està malbaratant per culpa del govern central.

I torne a reiterar-li, per acabar, que unes
manifestacions, al meu juí, irreflexives, ni es poden manipular ni
es poden generalitzar, sinó que, per contra, jo crec que la
responsabilitat política exigix altres plantejaments i defendre el
que, per altra part, és la nostra obligació també,
defendre que la convivència entre els llauradors de distintes zones
de la nostra comunitat estiga, en tot cas, preservada.

Moltes gràcies, senyor president.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señor Giner.

Para la aceptación o no de la enmienda
presentada, el señor Lozano tiene la palabra durante quince minutos.

El senyor Lozano i Pastor:

Gràcies, senyor president.

Senyor Giner, jo, de veritat, puc entendre que el
senyor Andrés Martínez, en el calor de la defensa dels seus
propis interessos, puga dir el que ha dit.
Però, per un costat,
vosté es contradiu quan diu que li pareixen irreflexives.
.
.
I
després, i després les justifica parlant de la qualitat de
l'auia i ficant-la en dubte.
Per favor!
Vosté està
justificant les paraules del senyor Andrés Martínez,
perquè vostés estan instal·lats en la guerra de
l'auia.
I si l'instrument són els regants del
Vinalopó, lògicament utilitzaran tots els arguments,
inclús no dient veritats, com no diuen.

Mire, este és l'informe relatiu a la aptitud para al riego del agua del bajo Júcar.
Les dades són de gener, febrer, març,
abril.
.
.
I, per tant, estan ací tots perfectament en la qualitat
que té el riu en eixe lloc.
És millor que la del baix Ebre.
La del baix Ebre els pareixia a vostés bona per a la Ribera.
I ara
resulta que l'auia del baix Xúquer no és bona per al
Vinalopó.
De veritat creu que estan sent vostés objectius?

Jo crec que, sincerament, vostés s'han
decantat.
.
.
, perquè -insistisc- tenen un
interés a seguir en la guerra de l'auia en la mesura que els
ha donat una sèrie de beneficis electorals i, per tant, van a
continuar.
No mos cap dubte.

Però li diré més.
Si
vostés de veritat volen parlar de l'auia, facen una
proposició i parlarem de l'auia.
Si li ho hem dit, estem
encantats de parlar de l'auia, tant el senyor Francesc com jo.
Per
tant, plantegem una sobre.
.
.
vostés la plantegen, senzillament,
sobre la presa del Xúquer i parlem d'on hauria de
prendre's i quines són les condicions, tant de qualitat com
d'altre tipus, i parlarem amb profunditat.

Però ací jo hui no he plantejat, i ho he
dit ben clar en la primera exposició meua.
.
.
Estem parlant que
s'han fet unes manifestacions i volem saber si vostés estan
d'acord o no amb elles.
I si no estan d'acord, és molt
senzill: «Les Corts Valencianes, en la seua Comissió
d'Agricultura, manifesten un total rebuig, perquè estan fent
mal a una altra comarca.
.
.
» Si és molt senzill.

Què estem intentant dir en eixa
proposició, com abans he dit?
Senzillament estem parlant que en la
Ribera s'ha fet un dany i, a més, reiteradament, en dos
ocasions, en Brussel·les i després ací.
.
.
I
també li aconselle, ja que és tan aficionat als webs, que
entre en el web dels usuaris del Vinalopó, perquè si no
l'han retirada hui, la d'ahir, on has d'estampar la
firma, encara seguix blanc sobre negre que l'auia de la presa
d'allí té productes, i, per tant, del Xúquer,
té productes que poden produir càncer en les persones.
I
això s'ha ficat de manifest entre ahir i hui, i li ho hem dit
al senyor Martínez, que, per favor, ho retiraren, perquè era
tan regròs que no es podia ni aguantar.

Però li diré més.
Ja vaig
presentar ací una pregunta al senyor conseller, quan era Cotino
conseller d'Agricultura.
Si vosté vera, per a justificar i dir
que no, o almenys per a justificar el que s'estava fent en el
Vinalopó i el senyor Andrés, les coses que me va dir, o les
que no me va dir, perquè no sé si estigué un minut o
minut i mig per a contestar-me, perquè de veritat a mi me fa
l'efecte que no sabia.
.
.
allò de dir anem a aguantar el xaparró i que
després ací quan més prompte acabem millor, no es
pot.
.
.
I a més, li aconselle que ho llija, està en el Diari de Sessions.
Minut o minut i
mig.

Però en ningun moment, en ningun moment ni tan
sols va dir el que vosté ha dit hui, que l'honra.
«Me
pareixen irreflexives», ha dit vosté, encara que
després vosté mateix s'ha contradit dient que
l'auia del Xúquer tenia uns elements que feien.
.
.
que, en
tot cas, estava justificant-ho en la mesura que eixes anàlisis
podien, i en el calor de la discussió.
.
.
doncs que aquell home
haguera dit el que no hauria d'haver dit.
Però el pitjor
és que ho ha dit dos vegades, i després per escrit en la seua
proposta de recollida de firmes.

I, clar, si el senyor conseller Cotino en el seu
moment no el desautoritzà, què pot entendre el senyor
Martínez?
Que els poders públics estan ficant-li-ho en
safata, perquè els interessos personals i econòmics del
senyor Martínez, i polítics, me fa la impressió que en
este moment la defensa de tots estos arguments només servixen per
això, per a una guerra de l'auia que interessa al Partit
Popular i per a una defensa d'interessos que ell sí que sap
l'auia que vol, aigua per a vendre, com s'ha demostrat ara.

No és possible de ninguna de les maneres, i
és intolerable, que hui.
.
.
I, per tant, no li puc acceptar la
seua esmena.
No puc acceptar-li-la perquè és una excusa per a
dir-me que no, quan és molt senzill.
Si l'excusa vosté
m'haguera dit: «Lleve vosté l'últim punt i
ens quedem amb la valorització dels productes de la Ribera», a
la millor jo li l'haguera acceptat, per no crear eixe enfrontament
que vosté ha dit.

Però vosté no va a ahí,
vosté pega una altra volta.
(Veus) Vosté li pega una altra rosca, i en eixa rosca
el que me presenta és pràcticament una altra nova
proposició, amb dos punts, i només el primer, per salvar els
trastos.
.
.
I el primer, res.
Però dic que en dos punts, dels
tres, només per a salvar els trastos.
.
.
, on vosté el que
li interessa és seguir parlant del tema de l'auia i del
Xúquer-Vinalopó.

I, clar, ací n'hi ha gent, més
gent de la Ribera.
I de veritat, quan jo veig alcaldes de la Ribera, que
damunt forment part de la Plataforma d'alcaldes de l'auia, i
que damunt són de la Ribera, doncs aleshores, la veritat, és
que me fique a tremolar.
Perquè el que m'estan dient és
que fiquen els interessos de partit per damunt dels interessos dels
ciutadans.
I això no se pot tolerar.

I és el que vull manifestar, i pel que no li
puc aprovar la seua esmena.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident:

Sí, muchas gracias.

Sí, señor Giner, si le doy la
réplica del señor Lozano, tiene que acabar el debate.
Por lo
tanto.
.
.
(Veus) Luego
seguirá.

¿De acuerdo?
Pues por cinco minutos, tiene
usted la palabra.
(Veus)

El senyor Giner Giner:

Moltes gràcies, senyor president.

Molt breument, perquè jo crec que encara estem
a temps.
N'hi han aspectes en els quals jo crec que hem coincidit.
És a dir, n'hi han punts de la seua proposta que mosatros no
puguem acceptar.
Jo entenc també que n'hi ha, almenys, un punt
en la nostra proposta que per a vostés siga, pràcticament
impossible el poder acceptar-lo.
La qual cosa és normal, ho
comprenc.
Però n'hi han punts de connexió, n'hi
han punts d'encontre.
.
.
, que jo vull mostrar en este moment la nostra
predisposició.
Perquè si al final n'hi han punt que mos
unixen, bé; que no, doncs no passa res.
Es votarà la seua,
però també es votarà la nostra.
O no, o la nostra ja
la votarem?
(Veus) Doncs
ens quedarem amb les ganes que es vote la nostra, eh?

Però, en tot cas, mire, jo, si m'has pres
a mal, pot ser.
Però jo li he volgut deixar ben clarament
l'argument respecte a la qualitat de l'aigua.
L'aigua del
Xúquer té tota la qualitat que ha de tindre, està molt
per baix del mínim necessari, no?
És a dir, és una
aigua que té la qualitat necessària.
Però -jo li
he insistit- que no és el mateix la qualitat ni en la
capçalera, en Cortes de Pallás, ni al llarg de tot el
trajecte, no és la mateixa qualitat que quan arribes a l'assut
de la Marquesa.
No és ni pareguda.
Si vosté això ho
vol negar, doncs bé està en.
.
.
És que no es pot.
.
.
(Algú parla sense micròfon) Home!
, ja ho sé que no.
Jo el faig molt
intel·ligent.
És a dir, que això és una
evidència tan clara que no té.
.
.
Jo sí que li he
defés que eixa aigua, que no té la mateixa qualitat, eixa
aigua que no té la mateixa qualitat quan arriba a l'assut de
la Marquesa, no la té fins a l'extrem que no és bona
per al consum.
Jo això sí que ho he dit clarament, «per
al consum», inclús per a alguns regs d'alguns productes
agrícoles -vosté podrà discrepar o no-,
com les hortalisses, per ficar-li un exemple, doncs crec que tampoc
és de la qualitat necessària.

Però, en definitiva.
.
.
Bé, vosté
tenen l'interés que tenen, mosatros tenim el que tenim.
Mire,
vosté ha volgut plantejar que estarien encantats de parlar de
l'aigua, vosté i el senyor Signes.
Mosatros, el meu grup i jo,
estem també encantats de parlar de l'aigua.
Jo no crec que
vostés estiguen tant encantats, entre altres coses, perquè la
resta del seu grup, doncs.
.
.
, no sé, se n'haurà anat a
passejar o a visitar l'assut de la Marquesa.
No ho sé.
Però mosatros sí que estem interessats: en este moment, en el
plenari i en qualsevol moment i en qualsevol àmbit.
Però.
.
.
(Algú parla sense micròfon) Però eixa.
.
.
(Rient) No m'interrompa, perquè si no.
.
.
(Riures)

Però que, en tot cas, jo crec que no hi ha
hagut contradicció en les argumentacions.
I li ho he dit al
principi, i li ho he reiterat al final de la meua anterior
intervenció; és a dir, jo considere que són
irreflexives.
I li ho he dit en tota.
.
.
I m'importa coincidir amb uns
o amb altres.
.
.
No ho sé.
Jo tinc eixa valoració,
d'eixes manifestacions, i ho mantinc.
I crec que.
.
.
És
més, crec que eixa valoració que jo tinc és compartida
pel meu grup i pel meu partir, i per això li l'he patentitzat
esta vesprada.

Però, de totes maneres, este és un
moment concret i un motiu concret per a parlar de l'aigua, en el que
fa referència al Xúquer-Vinalopó.
Però
n'hi hauran altres moments i altres ocasions per a seguir parlant
d'esta o d'altres necessitats hídriques, que, com seguix
mantenint el meu grup -i crec que amb bon criteri-, pot ser el
pròxim transvasament de l'Ebre i la recuperació del que
en el seu dia va ser el Pla hidrològic nacional.

Moltes gràcies, senyor president.

El senyor vicepresident:

Sí, muchas gracias, señor Giner.

Señor Lozano, cuando quiera, por cinco minutos.

El senyor Lozano i Pastor:

Gràcies, president.

Senyor Giner, vaja per davant el meu reconeixement per
l'acceptació que vosté té de les paraules
irreflexives -insistisc-, són molt més
avançades que el mateix Cotino, en el seu moment, que hagueren fet
més efecte perquè era conseller d'Agricultura.

Però ha tornat a repetir que l'auia.
.
.
és del Vinalopó, i, sobretot, el senyor Martínez vol
auia per a beure i que siga bona per a tot.
I jo voldria amor, i diners, i
salut, i educació.
.
.
, perquè és un cant al sol.
Això són cants al sol.
Perquè auia, o n'hi ha o
no n'hi ha.
I efectivament, (veus) i efectivament, dic que si n'hi ha o no
n'hi ha, doncs si no n'hi ha, la que tenen que portar,
efectivament.

¿I que ells la volen bona?
¡Toma!
, i jo.
¿Per
què no mos portaren a mosatros, per què no feren el
transvasament o per què no se planteja des de dalt?
L'auia de
l'Ebre de dalt és millor que la de baix.
I, no obstant
això, tragàrem, tragàrem en la primera aposta des del
delta de Tarragona.
Per tant, no me faça a mi.
.
.
És que.
.
.
Clar que la de baix està de pitjor qualitat, quan ja han depurat
allí, han tirat a l'auia tot quisqui vivent.

Per tant, això és obvi.
Però
és obvi ací i és allà.
No pot ser un argument
ací i allà no servir.
Perquè la realitat és que
els siemens que portava en la desembocadura l'Ebre eren superiors,
molt superiors, als que té en la presa de l'assut de la
Marquesa.
Per tant, aquella era menys prepotable encara que esta, i damunt
tenia moltes dificultats per a regar.
El que mos dol, i el que mos
enfrontava, i el que intenten vostés fer -enfrontar els homes
i els territoris-, és que aquella tenia que ser bona
perquè se parava en Tous i, no obstant això, la
d'allà baix s'agarrava des de dalt.
I vosté
també està en el camp, i vosté sap: qui té
l'auia dalt i qui té la paleta, qui és el que juga amb
l'auia.

Per tant, és un suïcidi.
Haguera sigut un
suïcidi.
En un riu que no té auia suficient, ni en Cortes ni en
Tous, un suïcidi per a l'agricultura i, sobretot -i
m'estranya moltíssim el silenci de l'alcaldessa de
València-, perquè haguera sigut un suïcidi,
inclús, per a la possibilitat de beure auia de qualitat en la
mateixa capital.
I no obstant això, i no obstant això, eixos
interessos que jo estic parlant, que els han donat bon rèdit
electoral, vostés seguixen gastant-los, indistintament dels
interessos dels ciutadans.

Això és el que volia dir.
Moltes
gràcies.

El senyor vicepresident:

Sí, muchas gracias, señor Lozano.

Para fijar posición por parte del
Compromís, tiene, durante 10 minutos, el señor Pañella
la voz.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, senyor president.

Si me permeten la broma, una broma seriosa,
però una broma al cap i a la fi, és que, en la primera part
del debat -després pareix que s'ha arreglat un poquet o
s'ha obert alguna porta- he tingut una imatge, m'ha
recordat un acudit, un chiste d'estos de dibuixos de Forges, no?

Hi havien dos barques de rems, eh?
, una mena de
traineres, no?
En una, tots els remers anaven remant al mateix temps.
Tots
portant els rems dalt, quan estaven dalt; quan estaven baix, estaven tots
baix; i anava avançant.
I en l'altra, cadascú portava
el rem per on volia: un el tenia dalt, un altre el tenia baix,
l'altre li pegava al cap al de davant, no?
I aquella barca, en un
moment s'avançava i després tornava.
.
.
, tornaria arrere
o igual se posava a pegar voltes i estava tota l'estona en el mateix
lloc, sense avançar.
I li dic que és una broma perquè
era un acudit.
Però és que.
.
.
ja ho vaig dir ahir, un
poquet.
.
.
o molt, no un poquet, molt, eixa sensació, sempre que
parlem d'aigua, la tinc.
I.
.
.
, mire, que cadascú agarre la
seua postura.
Jo m'he compromés a cada vegada que la tinga,
posar-la damunt de la taula; esta vegada en esta imatge, i cada vegada en
un altra.
(Veus)

Jo, simplement, jo no sé qui sóc en el (inintel·ligible) .
.
.
,
però m'agradaria ser el timoner.
M'agradaria ser el
timoner de la barca eixa que anava malament, i que va haver un moment, i
dic: «I si avancem un poc.
» Eixa va ser la seua frase.
Si a mi
me diuen ¿on m'agradaria estar?
I no vull qualificar-me,
però sí m'agradaria ser, almenys, dins d'eixa
barca, que és en la qual estic, m'agradaria ser el que posara
un poquet -crec- de seny en la cosa.
I no vull dir a
ningú, que ningú s'ho agarre malament, sinó
simplement vull intentar reflexionar.

Seguint la reflexió, mire, reiteraré
algunes coses que ja he dit altres vegades.
Mentres en el País
Valencià estem discutint si l'Ebre, sí, si
l'Ebre, no, transvasament de l'Ebre, sí, transvasament
de l'Ebre, no, en Catalunya el gestionen i porten l'aigua a
Barcelona.
Mentres en el Xúquer estem dient si portem l'aigua
des de l'assut de la Marquesa o des de Cortes de Pallás, en la
Manxa el dessequen.
Eixa és la realitat, i tant si volem com si no
volem.

I, o som conscient d'això i li posem
-com han dit abans- un poquet de seny, i som capaços,
dins de la diversitat que cadascú representem, de buscar els punts
que ens unixen, i començar a treballar a partir d'ahí
o, si no, ens mereixerem tot el que en el carrer ja es comença a dir
sobre l'aigua.
La gent també està farta.
I
açò, i açò té un final.

I la gent veu, avui, que en Barcelona tenen aigua, la
porten, perquè han fet una gestió.
I ací, com mos
agrada discutir, doncs seguirem discutint, i la barca pegarà voltes,
i no es menejarà d'on està.
I això és una
imatge que volia dir.

Mire.
A mi no m'abellix avui discutir de si
agarrem l'aigua de l'assut de la Marquesa o no, perquè
el tema no era este, no era este.
I, per tant, jo.
.
.
és que ho
tenia, ho havia pensat: jo també tinc una proposta a fer.
Dic,
escolte, en el punt 1 ens podem posar tots d'acord.
I pense que
és important.

Perquè l'anàlisi que me feia
és el següent.
A vore, primera pregunta: ¿és
veritat que estes manifestacions que ha motivat.
.
.
, han eixit?
Crec que
sí.
Però, ahí no se posa en dubte, si no ho
tindríem de comprovar, però com és que sí.
.
.
Bé, doncs aleshores.
.
.
, si eixes manifestacions són reals,
¿què tenim de fer?
O res, i deixar que facen el seu paper, o
manifestar-mos, i desmentir.
Per a desmentir-les, lògicament, cal
afirmar la qualitat de l'aigua i la qualitat dels productes, i si
volen, la professionalitat dels agricultors valencians, que pense que
està per damunt de tots els dubtes.
Mire, doncs eixe és
l'acord.
Eixe és l'acord, i ahí coincidim tots.

I quan parle de consens, el consens és
això, dir: «Escolte, ¿som capaços de llevar
allò, en el que no estem d'acord, i basar-mos en el punt que
sí que estem d'acord?
» Perquè, clar, jo podia
eixir a parlar també, perquè, per descomptat, el Bloc ha
tingut també intervencions en el tema del transvasament des de
l'assut de la Marquesa, també.
Perquè és que no
és el tema.
Perquè si parlem ahí, cadascú es
coparà el seu lloc i no avançarem res.

Per tant, jo crec que deuríem d'agarrar
la proposta i dir: «El punt 1, ¿estem d'acord?
Tirar-ho
endavant.
I els altres punt, ¿és possible fer una
transaccional?
La fem.
» A vegades.
.
.
I ho dic perquè ahir se
va dir: «Eh!
, te pose d'acord.
» No, ahir ja
m'havien dit a mi.
.
.
Vull deixar-ho patent a tots els senyors
diputats que la possibilitat era que el punt que proposàvem mosatros
se sumara a tots els punts que hi havien ja proposats per l'altre
costat, que això és el que (inintel·ligible) .
.
.

Per tant, això no és el consens.
El
consens és agarrar allò en el que coincidim, intentar
desenvolupar-ho i podem donar un poc més.
Jo no sé, jo no
vull dir res més que això.
Jo, si fórem capaços
avui, en comissió, ací, d'arribar a eixe punt, seria un
punt de partida, un magnífic punt de partida de començar a
entendre-mos.
Si no, seguirem enrocats cadascú, i lògicament
el Bloc també farà les seues postures enrocades, com tot el
món.
Però això no ho pagarem nosaltres; potser ho
podem pagar nosaltres, però el primer que ho pagarà
serà tot el poble valencià.

No sé si és possible el que he dit.
Si
és possible, jo m'oferisc a fer ací el que faça
falta.
Però arribem a un acord.

Gràcies.

El senyor vicepresident:

Sí, muchas gracias, señor
Pañella.

Vamos a pasar.
.
.
¿Pide la palabra el
señor Lozano?
Pues, por un minuto la tiene.

El senyor Lozano i Pastor:

Gràcies, senyor president.

No.
Senzillament, senyor Pañella, quan
vosté vullga, doncs ens ajuntem i intentem fer-ne una altra de
proposició no de llei, pels tres grups, i vegem on podem aclarir.

Però hui, per una qüestió de norma,
anem a votar la nostra.
Per una senzilla raó, perquè
vosté haguera pogut fer l'esmena hui, l'haguera pogut
fer.
El que passa és que a vegades me fa l'efecte que
vosté està per damunt del bé i del mal, i ve
ací, se situa, i de seguideta, doncs està com el Nostre
Senyor.
.
.
Això no és possible.
O siga, estem parlant i no.
.
.
El problema és que sense voler, jo, des del principi, que he estat
dient de què tractava la meua proposició no de llei, hem
acabat parlant del tema que al Partit Popular li interessa, per raons que
no són les dels ciutadans de la Ribera.

Per tant, jo el que li demane és sobre la
proposició que s'han fet unes manifestacions que atempten
contra la qualitat i els productes de les Riberes, que fiquen en perill
l'economia de més de cinquanta mil famílies, doncs, si
estem d'acord que mos manifestem, en dir-li a este senyor que les
Corts Valencianes, des d'ací, mos pareix que el que
està fent és una irresponsabilitat i que, per favor, que no
ho torne a fer.

El senyor president:

Señor Lozano, por favor.

Tiene el tiempo el señor (inoïble per raons tècniques) .
.
.

El senyor Pañella Alcácer:

Sí, breument.

Disculpe, perquè en tot el daixò, no
havia dit.
.
.
, és que, en principi, jo si tinc de triar entre les dos
mocions, si tinc de triar.
.
.
, era un intent de no tindre de fer-ho,
lògicament, jo, en el contingut estic d'acord, més
d'acord amb la seua, perquè, ja li dic també que en el
que afecta també a la situació del transvasament, nosaltres
hem tingut també postures molt clares.
Disculpe que parlant
d'això altre no ho  he dit.
La qual cosa no implica que a
mi el que m'agradaria és que donàrem passes.
.
.
I no
m'intente situar per dalt, però sí que no me negaran
vostés, és que estan.
.
.
Almenys jo intente tindre.
.
.
, per la
part meua tinc, i ho he oferit a uns i a altres, una posició en este
aspecte més oberta, no sé per què, tampoc vull
posar-me.
.
.
(Ininte­l·ligible) .
.
.
, doncs, a la millor, perquè les meues
circumstàncies, les circumstàncies del meu partit són
les que són, però, cal aprofitar les circumstàncies
que tenim, i estes són les que hi han.

Vostés estan en una posició, el PP
està en una altra posició, i nosaltres tenim una
posició definida, però, en este moment, i ja dic, no
és que vullga fer-me ni millor ni pitjor que ningú,
sinó simplement les circumstàncies me poden posar en esta
situació i jo ho fique damunt la taula, i si això és
aprofitable, ací estic perquè s'aprofite.

Res més, no és que siga ni millor ni
pitjor.
I el que he dit ho oferixc als dos grups.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Pañella.

Señorías, pasamos a la votación
de la proposición.
¿Votos a favor?
5 votos a favor.
¿Votos en contra?
8.
Se desestima la proposición.

Muchas gracias.

Se levanta la sesión.

(S'alça la reunió a les 18 hores i
20 minuts)