Untitled Document

<!--
body {
background-color:white;
color:black;
}
.text27 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:12px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text32 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:12px;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text31 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:12px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.text30 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:12px;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text29 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:12px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:black;
}
.para18 {
text-align:justify;
}
.para22 {
margin-right:29,2px;
text-align:justify;
}
.para23 {
text-align:center;
}
-->



Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 24
d'octubre de 2007.
Comença la sessió a les 10 hores i
37 minuts.
Presideix la presidenta de les Corts Valencianes, senyora
María Milagrosa Martínez Navarro.
Sessió
plenària número 10.
Primera reunió.

Proposició no de llei, de tramitació
especial d'urgència, sobre l'increment del nombre de
jutges i magistrats que exerceixen les seues funcions a la Comunitat
Valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número
1.
871, BOC número 10)

La senyora presidenta:

S'obri la sessió.

D'acord amb l'article 66.
1, es proposa
l'alteració de l'ordre del dia amb la inclusió
d'un nou punt referent a moció subsegüent a la
interpel·lació al conseller d'Educació sobre
política general de la conselleria al voltant de la situació
de l'ensenyament públic valencià davant l'inici
del nou curs escolar 2007-2008, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra
Unida-Bloc-Verds-Izquierda Republicana: Compromís.

¿Estan d'acord les seues senyories?
(Pausa) S'inclou este
punt i s'incorporarà al punt número 9.

La senyora presidenta:

Passem a la presa en consideració de la
Proposició no de llei de tramitació especial
d'urgència sobre l'increment del nombre de jutges i
magistrats que exercixen les seues funcions a la Comunitat Valenciana,
presentada pel Grup Parlamentari Popular.

Per a la seua defensa, té la paraula el senyor
Peral.

El senyor Peral Villar:

Presidenta.

Señorías.

Es un aforismo clásico decir que la justicia
que es lenta no es justicia.
Son muy abundantes los pronunciamientos en
este sentido tanto de los altos tribunales españoles, el Tribunal
Supremo y el Tribunal Constitucional, como del Tribunal Europeo de Derechos
Humanos.

Del mismo modo, coincidirán conmigo sus
señorías en que la seguridad jurídica esencial en todo
estado de derecho exige per se que los litigios se solventen en un plazo
razonable de tiempo.
El tiempo, pues, es uno de los elementos fundamentales
de todo proceso jurídico.

La sociedad valenciana del siglo XXI es una sociedad
compleja, y complejas son también las relaciones jurídicas
que se entretejen en su seno, unas relaciones que en caso de conflicto son
ventiladas en sede jurisdiccional.
Quizá lo razonable fuera que
muchos de estos conflictos se sustanciasen en sede no jurisdiccional, como,
por ejemplo, recurriendo al arbitraje.
Pero no podemos obviar que aunque
algunos pleitos fueran solucionados por árbitros, nuestros juzgados
y tribunales seguirían teniendo una carga totalmente desmesurada.

El ritmo de crecimiento de nuestra sociedad es
exponencial.
Mientras tanto, el crecimiento de los órganos
judiciales es, digámoslo así, anecdótico.
Y es cierto
que hay que hacer un claro un esfuerzo en la mejora de las infraestructuras
y del personal de la administración adscrita a la
administración de justicia.
Es cierto.
Y en los últimos
años hemos visto que ese esfuerzo se ha plasmado en grandes logros,
como las ciudades de la justicia o la mejora de las condiciones de trabajo
en los órganos jurisdiccionales.

En once años, desde la transferencia de
competencias en la administración de justicia, se ha avanzado mucho
en nuestra comunidad.
Un avance que sigue en marcha, pero que se ve
lastrado por una serie de decisiones políticas que nos perjudican.

Señorías, nuestro progreso no gusta a
algunos.
Por eso en nuestro camino encontramos con frecuencia ciertos
obstáculos que otros no tienen, ya sea en materia de
infraestructuras, ya sea en materia de suministro de agua o en recursos
sanitarios.

También en materia de justicia tenemos
problemas, y muchos.
Faltan órganos judiciales, pero también
falta una nueva planta judicial que se adapte a la realidad
demográfica y económica de nuestra comunidad.
Si en materia
sanitaria no podemos abandonar a un millón de valencianos, tampoco
podemos canalizar la litigiosidad de ese millón de nuevos
valencianos con los mismos órganos judiciales que estaban saturados
cuando la litigiosidad era de cuatro millones.

Insisto, señorías, somos más
habitantes, tenemos más relaciones jurídicas y
prácticamente tenemos los mismos órganos jurisdiccionales.
La
suerte es que en Valencia vivan solo 800.
000 personas, y no los 2 millones
que dice alguna despistada.
Nuestro progreso social y económico se
ve lastrado por este déficit crónico del sistema.
Nuestros
órganos jurisdiccionales están en muchos casos al borde el
colapso, y algunos de los nuevos órganos ya nacen colapsados, como
es el caso de los juzgados de violencia sobre la mujer o de lo mercantil.

Nuestra económica difícilmente
alcanzará una velocidad de desarrollo adecuada a nuestro potencial y
a nuestras necesidades si no se ve acompañada de las condiciones
adecuadas para dar seguridad al tráfico jurídico y comercial.
Y hoy por hoy, en la Comunitat Valenciana esas condiciones no se dan.
Los
pleitos se eternizan y, con ello, se produce el anquilosamiento de las
relaciones jurídicas.
Más pronto que tarde este
anquilosamiento afectará a las inversiones y, con ello, nuestra
economía se resentirá.

Pero además, los ciudadanos pierden su
confianza en la justicia y las instituciones.
Insisto en lo dicho al
principio: una justicia que tarda tres años en resolver un desahucio
no es justicia.
Yo no sé qué es, pero, desde luego, no es
justicia.

Nosotros, con esta proposición no de ley,
pedimos que el gobierno central tome las decisiones que deba tomar para
hacer que la justicia en nuestra comunidad sea la propia de un estado de
derecho moderno.
Queremos una administración de justicia del siglo
XXI, y no del siglo XIX.

Me dirán que hay que hacer muchas más
cosas que crear nuevos órganos o rediseñar los partidos
judiciales.
Cierto, no lo discuto, y fue el Partido Popular quien
auspició un pacto de estado para afrontar con garantías esos
retos.
Un pacto que el Partido Socialista rompió nada más
alcanzar el gobierno para cambiar las reglas del juego, una vez más.

Pero además de cambios procesales y mejoras en
infraestructuras y medios humanos y materiales, es indudable que lo primero
es crear nuevos órganos, porque la justicia la imparten jueces y
magistrados.
Necesitamos más jueces y magistrados.
Es la esencia del
estado de derecho.
En estos momentos, en nuestra comunidad el bloqueo
está en el vértice, en la inadecuación entra la oferta
de órganos jurisdiccionales y la demanda de actos de justicia por
parte de la ciudadanía.

De nada sirve el ingente esfuerzo en mejorar los
medios al servicio de la administración de justicia de La
Generalitat si el ministerio tapona todo este esfuerzo con el cuello de
botella en el vértice de la administración de justicia.
Y eso
es lo que se nos está haciendo desde la llegada del Partido
Socialista a los despachos del Ministerio de Justicia: impedir el buen
funcionamiento (aplaudiments) de la justicia valenciana.
No se crea el partido judicial de
Chiva, ni el de Albocàsser ni el de Bétera, ni, por supuesto,
se acometen las modificaciones de los partidos judiciales de Vila-real o,
en mi provincia, el de Benidorm, que tanta falta nos hace.

Yo me preguntaría el porqué de esta
situación, pero ya lo he dicho, es una estrategia: ningunear a
nuestra comunidad y ponernos trabas en nuestro desarrollo.
Las peticiones
de La Generalitat caen en saco roto.
En esto, en hostigar a la Comunitat
Valenciana, sí que hay una auténtica coordinación en
el gobierno.
Tenemos un ministro de justicia entregado en cuerpo y alma a
la manipulación del poder judicial, a la búsqueda del titular
de prensa, a las decisiones demagógicas y sensacionalistas.
Tenemos
un Ministerio de Justicia y un ministro de justicia a quienes nada importa
la justicia.

La política de justicia en nuestro país
se fundamenta en la ocurrencia y el dislate, lo estamos viendo todos los
días.
Sinceramente creo que el Ministerio de Justicia debiera
recuperar su histórico nombre de Ministerio de Justicia y Gracia,
porque ya que no contribuye a la justicia en nuestro país, por lo
menos algo de gracia sí que tiene; de gracia y ocurrencia.
(Aplaudiments) Y lo que
necesitamos los valencianos son menos gracias y menos ocurrencias y, sobre
todo, más sentido común en la toma de decisiones que afectan
a algo tan importante como la seguridad jurídica y la libertad.

La justicia es algo serio.
Por eso, porque creemos
que nos jugamos mucho, pedimos a estas Corts que exijan al gobierno central
una actuación seria en materia de justicia en el ámbito de la
Comunitat Valenciana, a la altura del esfuerzo que hace La Generalitat y
coherente con nuestro grado de desarrollo.

La Ley 38/1988, de demarcación y planta,
estable como modelo general de partido judicial el de aquel entorno de
entre 700 y 1.
000 kilómetros cuadrados, equivalente a un
máximo de 15 kilómetros de distancia y que en un entorno
circular englobe una población de 50.
000 habitantes.

No obstante, dice la citada ley en su
preámbulo, apartado cuarto, que el número ideal de
habitantes, en proporción a cada juzgado, se estima en 25.
000.
Lo
dice la Ley orgánica 38/1988, de demarcación y planta,
señora Andrés.
Lo digo en referencia a las dudas que esta
cifra le suscitaba la pasada semana.

Acercarnos a esta ratio debería ser el
objetivo de nuestra administración de justicia para garantizar los
principios legales y constitucionales que estamos defendiendo.
Esta es la
línea que ha seguido nuestra Conselleria de Justicia desde siempre.
En los últimos tres años, el hoy conseller de Justicia, Fernando de Rosa, entonces secretario
autonómico de la materia, elaboró una planificación
consensuada con los agentes y profesionales más relevantes de la
materia, un plan de infraestructuras judiciales adecuado para nuestra comunitat.
No se trata de una
estrategia planificada para aprovechar el momento electoral, sino de un
trabajo serio y riguroso que precisa del máximo apoyo posible para
evitar el colapso de nuestros órganos judiciales.

A mayor abundamiento, el 16 de septiembre de 2004
esta cámara autonómica aprobó unánimemente el
tercer Plan director de infraestructuras judiciales, y además una
propuesta de resolución para solicitar al gobierno central que
modificara la legislación aplicable al afecto y adecuase nuestra
planta judicial a las circunstancias y necesidades de nuestra comunitat en aquel momento.

Desgraciadamente, aquella resolución
unánime no consiguió el objetivo que perseguía, pues
desde entonces hasta la fecha, la situación ha empeorado de forma
ostensible, y ello porque el gobierno del señor Rodríguez
Zapatero, como no podía ser de otra forma, ha ignorado
también a la Comunitat Valenciana en esta materia.
Y digo
«ignorado» cuando debería decir
«ninguneado», porque no puede calificarse de otra forma el
trato que su gobierno nos ha dispensado también en materia de
creación de juzgados y de incrementar el número de jueces y
magistrados en función del volumen de asuntos despachados y en
proporción a nuestro espectacular crecimiento demográfico.

Mucho me temo, señores socialistas, que el
problema al que se enfrentan en esta nueva etapa no es que su mensaje
llegue más nítidamente a la sociedad, que decía Joan
Lerma.
El problema es que deben cambiar su forma de hacer oposición
a los valencianos y planten cara a Rodríguez Zapatero y a
Cataluña en favor de las personas a las que representan en esta
cámara.
(Aplaudiments)

Por el contrario, no dudo de que todos ustedes
podrán imaginar quiénes han sido tratados de forma
excepcional y privilegiada durante toda la legislatura de Rodríguez
Zapatero, junto a los ciudadanos, en este caso, del Principado de Asturias.
Sí, efectivamente, lo han adivinado.
Son nuestros vecinos del norte,
los catalanes, que también en materia judicial han puesto las peras
al cuarto.
Y eso a pesar de que cuentan con una ratio de jueces por cada
100.
000 habitantes excelentes y unas tasas de litigiosidad, o sea, de
proporción entre asuntos que entran cada año y
población censada en el territorio, que sin duda envidiarán
los jueces y magistrados que ejercen aquí en nuestra tierra.
Y las
cifras mencionadas son nada sospechosas, de la nada sospechosa memoria de
2007 del Consejo General del Poder Judicial, aprobada por su pleno del
pasado mes de junio.

Nuestra situación, sin embargo, por el volumen
litigioso soportado, es francamente injusta, por cuanto que nuestro peso
específico en la planta judicial nacional no se ha visto compensado
con los medios judiciales necesarios.
Los juzgados de la Comunitat
Valenciana no solo cuentan con el segundo puesto en el ranquin nacional de
litigiosidad, esto es, el volumen de asuntos ingresados por año en
proporción al número de habitantes que aquí viven,
sino que además también somos los terceros en el
número de asuntos resueltos.
Y todo ello aún a pesar de
contar con una plantilla de jueces y magistrados ubicada en el decimoquinto
lugar en cuanto al número de estos en relación con cada
100.
000 habitantes.

En este sentido, solo Castilla-La Mancha y Murcia
tienen una ratio peor que la nuestra, pero aun así, se puede decir
que Zapatero en esta legislatura aún se ha portado mejor con ellos
que con nosotros, porque ellos han duplicado y triplicado, según el
caso castellano-manchegos y murcianos, los jueces y magistrados desde que
Zapatero gobierna en la presente legislatura.

La señora Andrés me dirá
probablemente que se han seguido criterios de solidaridad interregional y
equilibrio presupuestario en la creación de nuevos juzgados y en la
ampliación de las plazas de jueces que ha efectuado su gobierno en
los últimos años.
No lo dudo.
Pero manda huevos que siempre (protestes) tengamos que pagar
nosotros la solidaridad interregional.
(Aplaudiments)

Es por esto que resulta, a todas luces, justo y
adecuado que esta cámara pida con urgencia al Consell de La
Generalitat que solicite al Gobierno de España la ampliación
de nuestros juzgados y tribunales, así como el número de
jueces y magistrados, de acuerdo con las diversas planificaciones enviadas
por la Conselleria de Justicia, en una proporción acorde a la
población y litigiosidad que nuestra comunidad tiene, ampliando, al
menos, en 25 jueces o magistrados, el número de estos hasta
diciembre de 2009.
Para conseguirlo, y dada la dramática y urgente
situación, sería de gran ayuda contar ahora con su
colaboración, y es por eso que les invito a que apoyen esta
iniciativa para que nuestros órganos judiciales puedan ofrecer el
mejor servicio posible a todos los ciudadanos de nuestra comunitat, porque ésta es la
razón de ser de la justicia.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Té la paraula el
representant del Grup Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Verds-Izquierda
Republicana: Compromís.

Perdón, ¿de menor a mayor, la
intervención?

Señor Morera.
.
.
Gracias.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Bé, puge a la tribuna per a fixar
posició del nostre grup, i he de lamentar que altra vegada el Partit
Popular utilitza esta cambra amb una finalitat electoral; perquè si
el que es tracta és d'assenyalar, efectivament, que els
valencians per una banda tenim una taxa de jutges menor que la resta del
conjunt d'Espanya, i que tenim un taxa de litigis superior a la
mitjana de l'estat, és cert.
És cert, com diuen
vostés, doncs, que tenim eixa realitat.
Però el que oblida la
seua proposició no de llei és que eixa taxa tan penosa, tan
discriminatòria que perjudica la nostra justícia es va
produir d'una forma molt més substantiva quan vostés
governaven a Madrid que ara.

I se dóna la següent situació.
.
.
a
més, això no ho dic jo, això ho diuen els informes del
Consell General del Poder Judicial, és a dir, el que s'ha
produït és una xicoteta millora respecte al que dos grans
ministres de Justícia del govern del partit conservador
d'Aznar, doncs, van produir.
Ministres de Justícia, per cert,
que eren cuneros:
el senyor Trillo, que ha segut elegit en les urnes en la província
d'Alacant, va ser ministre i ens va perjudicar, i el senyor
Michavila, que és un altre cunero.
(Veus) Sí, Consejo General del Poder Judicial: van
vostés a la base de dades i voran com les ràtios tant de
jutges com de litigis en el nostre país és superior a la
mitjana espanyola.

Què vull dir amb això?
Que, escolte, si
del que se tracta és de reparar una situació difícil
amb el que vostés han plantejat ací, no anirem a ningun lloc.
No anirem a ningun lloc perquè eixa no és la forma.
I els
diré quina és la forma per a aconseguir millorar la nostra
proporció i per a millorar una situació en què podem
compartir coses de les que s'han dit ací.
La justícia
lenta no és justícia, efectivament, la justícia lenta
no és justícia i, per tant, tenint uns jutjats
col·lapsats, sobretot, els del contenciós administratiu;
doncs, caldria que el seu govern millorara l'eficàcia dels
jutjats en el que és competència seua, que és el
suport als aspectes materials dels jutjats que estan en estos moments
col·lapsats.

Parlen vostés de decisions polítiques
que ens han perjudicat -tornen a traure el tema de
l'aigua-, però, efectivament, hem de dir que ens
perjudiquen, no només l'actual govern, que no complix amb la
designació de jutges per al nostre país, sinó els
anteriors governs en els quals vostés no van obrir la boca.
Per
tant, lamente molt el to victimista que vostés utilitzen per a
reclamar ara el que en huit anys, que el senyor Aznar va governar en
Madrid, no reclamaren.

Però en tot cas, benvinguts al club,
benvinguts al club d'aquells que creiem que estem marginats,
també en este camp, i perjudicats.
Però, mire, tota la seua
argumentació falla en un punt clau, falla en un.
.
.
en este, en este
punt clau fallen vostés, perquè vostés han renunciat a
exercir el nostre autogovern.
Vostés parlen de la necessitat
d'adequar la planta judicial a la nostra realitat.
Estem
d'acord, per què no ho han fet?
Per què no han signat
l'acord que han signat totes les comunitats autònomes amb
competències judicials, eixe acord que es va firmar el 16 de
març de 2007?
Per què no ho han fet?
Per què el seu
govern no va acordar amb les altres comunitats autònomes, que
són tan beneficiades pel govern Zapatero?
Per què no ho van
signar?

Els seus homòlegs de Navarra, que són
més intel·ligents que vostés, ho van signar i van
millorar la via per a aconseguir el que vostés estan reclamant
ací, des de la crispació, des de l'embolic, des de
l'enfrontament entre comunitats autònomes.

Perquè, mire, en Espanya hi han dos tipus
extremistes: els separatistes i els separadors.
I vostés en
l'al·locució que fan reiteradament en esta cambra,
s'han situat en el sector dels extremistes separadors, els que volen
trencar la convivència democràtica de tots els espanyols, en
els que no tenen cap problema d'utilitzar la dignitat d'estes
Corts Valencianes per atacar a tot el món i de qualsevol manera.

Per què no s'han sumat vostés al
consens?
Li ho vaig a llegir: «Acuerdos adoptados en la
reunión de la Comisión de Coordinación de las
Comunidades Autónomas con competencias en materia de
administración de justicia, por los órganos competentes de
los gobiernos de las comunidades autónomas de Galicia, País
Vasco, Cataluña, Canàries -on vostés tenien una
responsabilitat- Andalusia, Navarra i Astúries.
»
 Per què no entren vostés al consens?
Per què mos
tenen que sotmetre a esta tortura continua i diària
d'utilitzar esta cambra en la seua estratègia electoral?
Ja
els he dit que s'enganyen, (so d'un
telèfon mòbil) que vostés
estan utilitzant esta cambra en l'estratègia electoral del
senyor Rajoy i s'enganyen; perquè al senyor Rajoy li queda
poc, i vostés ho saben.
Mire, Esperanza Aguirre va eixir ahir
posant-se al costat del senyor Rajoy amb allò del cambio climático.
Espere que
vostés accepten que en la comissió del cambio climático comparesca el
cosí del senyor Rajoy, que sembla que és un gran expert en cambio climático.

Deixen d'utilitzar esta cambra per a fer riure,
deixen d'utilitzar els valencians per a situar-mos en el conflicte i
en l'embolic, per favor, els ho demane: centrem-nos en els problemes
que afecten els ciutadans.
Parla vosté.
.
.
i estic d'acord,
estic d'acord amb el que ha dit vosté: «Que es necesario
-ha dit vosté, eh?
- una nueva planta judicial que se
adapte a la nostra
realitat.
» Per què no ho han aprovat?
Perquè
vostés han delegat competències que ens pertoquen,
perquè en este acord que han signat estes comunitats
autònomes, excepte a la nostra, parla d'això, parla
efectivament d'este tema.

Mire, li ho vaig a llegir per si no s'ha
assabentat -acorden totes les comunitats autònomes menys la
nostra, una via per aconseguir competències que vostés han
rebutjat-: «Solicitar la modificación de los
artículos 29, 35 i 36 de la Ley orgànica del Poder
Judicial.
» Sap
per  què?
Per a reconéixer el caràcter vinculant
per al govern de les propostes de demarcació i planta judicial
formulades per comunitats autònomes, és a dir, que hem
renunciat a la possibilitat de decidir mosatros les demarcacions i les
plantes judicials.
Per què?
I ara vénen amb esta
proposició de llei?
N'hi han eleccions d'ací cinc
mesos?
A què estem jugant?
A què estem jugant?
Quina vergonya
haver de suportar contínuament el retintín al qual mos tenen sotmesos des d'esta cambra.

Vostés han renunciat a que les decisions
vinculants del seu govern.
.
.
perquè tenen majoria hegemònica
i el senyor Esteban González, a banda d'això, no
té altre d'això que dir-mos el que hem de fer la resta
de grups parlamentaris.
Tenen majoria hegemònica: executen-la,
posen-se d'acord amb el govern central i amb les altres comunitats
autònomes, i a partir d'ahí amb un element de la nostra
sobirania decidisquen quines demarcacions de planta judicial són les
que ens interessen.

Perquè sap el que fan vostés quan el
govern central que vol cedir competències en esta matèria
designa un jutjat?
Vostés amb criteris absolutament arbitraris, el
posen en un poble i no el posen en un altre.
Per exemple: posen més
jutjats, que tenen una ràtio molt més alta i tenen un nivell
de litigiositat molt inferior i menys població, en ciutats com
Vila-real i ciutats que ho necessiten de veritat, perquè estan
col·lapsats com Dénia, on governa el Bloc i governa el PSOE,
no en posen.
Això és prepotència!
Això
és conflicte, això és embolic, això és
radicalitat, això és separar els espanyols en una
actuació que no és digna d'esta cambra.

Volem des del nostre grup parlamentari solucionar
problemes.
Jo crec que vostés haurien de tocar a la porta i sumar-se
a este acord, que s'han sumat comunitats autònomes governades
per vostés.
Perquè el que es diu ací és molt
sensat.
Es diu entre altres coses com, per exemple: participar i instar les
institucions competents que els drets dels ciutadans a dirigir-se als
jutjats en la seua llengua siga un dret efectiu.
Ara no ho és.
Parla
de recollir taxes judicials, parla de millores en tots els sentits de la
justícia, parla de finançament de la justícia, estem
infradotats, és evident.
Trobe que la via que han triat no és
la correcta.
Jo els convide a rectificar, els convide a millorar, els
convide a no haver de suportar una altra vegada més el seu retintín continu,
electoralista.
.
.
perquè això si ha de durar fins a les
pròximes eleccions, malament anem.

I el que ha dit vosté, d'una
expressió que és més pròpia d'un cabo chusquero, no toca!
Perquè entre altres coses, li ho torne a recordar: va ser ministre
de Justícia, quan manaven vostés, igual que el senyor
Michavila, va ser de Defensa, però anteriorment, anteriorment.
.
.
(Remors) No?
Bé, a
la millor és un error.
Però Michavila, sí, Michavila,
sí.
I sap el que va dir el senyor Michavila?
Sap el que va dir?
Va
congelar la planta i la demarcació judicial, i vostés no
digueren res.
És a dir, un senyor de Castella que es presenta en una
circumscripció valenciana, es presenta com a diputat d'esta
terra, és ministre de Justícia i quan decidix actuacions molt
negatives per als nostres interessos, vostés no digueren res;
perquè m'he preocupat de vore eixes dades.

Torne a dir-li, són certes les xifres que
dóna, són certes; perquè estan publicades en el
Consell General del Poder Judicial, són certes, estem d'acord,
cal millorar-les.
El govern central, del 25 jutjats o jutges que
vostés demanen n'ha concedit 20.
Val la pena muntar tot este
embolic per això?
Val la pena?
No seria millor anar, negociar,
parlar, interlocutar; i un tema tan important, tan sensible per als ciutadans, com
és la justícia, i tots volem una justícia -i ho
dic perquè sóc professor- una justícia
àgil, ràpida, eficaç, ben dotada, doncs, que
poguérem extraure de la justícia de la baralla
política i electoral?
Jo crec que tots ho agrairíem molt i
els recomane, senyors del Partit Popular, que no utilitzen esta cambra en
la campanya electoral, perquè, -escolta- ja tenen prou
mitjans, ja tenen prou.
.
.
escenari, ja tenen prou àmbit per a no
vindre ací, a les Corts Valencianes, a fer la seua campanya
electoral, també, ací.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Para la réplica
tiene la palabra el señor Peral.

El senyor Peral Villar:

Señor Morera, la
familia Michavila es de Alcora, de Castellón, no son cuneros, son
valencianos de toda la vida, y además fue un gran ministro de
Justicia (aplaudiments) y el señor Trillo es más.
.
.
més alacantí que vosté.
 (Protestes) Lleva toda su vida política defendiendo los intereses de la
provincia de Alicante.
Hay mucha gente que está en esta
cámara sentada, que no ha nacido en la Comunidad Valenciana y no por
eso defienden adecuadamente los intereses de la Comunidad Valenciana.
(Aplaudiments)

Le decía.
.
.
daba por hecho que ustedes
iban a interpretar mi intervención en clave electoral cuando en
ningún caso son.
.
.
es evidente que hay un proceso electoral
inminente, pero en la situación de la justicia es urgente; es
necesario adoptar medidas y que el gobierno central empiece a trasladar a
esta comunidad algunos de los efectivos que no ha trasladado durante toda
la legislatura porque nos encontramos en una situación de bloqueo
total de nuestros juzgados.
Es una evidencia que no tienen ustedes
más que verla en el informe que ha elaborado el Consejo General del
Poder Judicial y que es absolutamente incontestable, que estos jueces y
estos magistrados son necesarios para la Comunidad Valenciana, al margen
del proceso electoral.

Lo que ocurre es que llueve sobre mojado.
Llevamos
mucho tiempo pactando en esta cámara acuerdos de resolución
para que esa situación mejore y estamos hablando, de momento, ya
cuando el gobierno del señor Rodríguez Zapatero ya
había asumido las funciones.
La situación anteriormente no es
la misma; hay un millón de valencianos más en la Comunidad
Valenciana, señor Morera.
No es posible que la Comunidad Valenciana,
en aquel momento, necesitara los mismos efectivos que necesita ahora.
Estamos intentando atajar una situación puntual que se está
produciendo desde hace ya dos o tres años, pero ahora, de forma
desbordante, porque en la Comunidad Valenciana viven cinco millones de
valencianos.
Simple y llanamente, eso es lo que intentamos atajar con esta
proposición no de ley y contamos, o pretendemos contar.
.
.
y si
ustedes entienden que hay algún tipo de transaccional o de
circunstancia por la cual podríamos ir todos juntos a presentar esta
proposición no de ley, pues díganla.
En ningún momento
se ha trasladado a nuestro grupo ningún mensaje por el cual podamos
entender que están ustedes dispuestos a apoyar a la justicia en la
Comunidad Valenciana.

Precisamente por eso, pues entendemos que la
posición de la oposición, en su caso de su grupo, pues, a
pesar de sus buenas palabras, pues es exactamente la que nos
imaginábamos de ir contra nuestros intereses y contra los intereses
de todos los valencianos.

Decía usted que en Denia, cuando.
.
.
hay
una situación que no está prevista, que hay circunscripciones
que el conseller,
de forma aleatoria, ha decidido apoyar a unas partidas judiciales, a unos
partidos judiciales más que a otros.
Señor Morera, el
señor conseller era decano de los jueces de la Comunidad Valenciana.
Mejor
que él no se conoce la planta judicial, posiblemente, nadie en toda
la Comunidad Valenciana.
Y si él, atendiendo a las cifras que recibe
de información de todos los órganos judiciales, entiende que
hay lugares en donde se debe reforzar.
.
.
El caso de Benidorm, no el de
Denia, el caso de Benidorm es absolutamente desbordante porque allí
ha crecido la población de forma desbordante.

Entonces, no crea que en ningún caso se
esté atendiendo ningún tipo de decisiones arbitrarias por
parte de nadie.
Yo entiendo que ese documento se ha planificado bien; se ha
consensuado con todos los actores de la.
.
.
judiciales de la Comunidad
Valenciana, de los agentes jurídicos y que ese es un documento que
existe, que se ha intentado consensuar con todos y que no hemos tenido
más respuesta que ser los últimos, en esa proporción,
que les habíamos.
.
.
que les he dicho y que está en todos
los documentos.
Es todo.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

Tiene.
.
.
tiene la palabra el señor Morera.

El senyor Morera Català:

Bé, moltes gràcies, senyora presidenta.

Jo li torne a dir: estem d'acord.
Estem
d'acord en el contingut de la proposició, però no en la
forma.
No en la forma perquè creem que no és el camí
per aconseguir el que tots volem i és una equiparació sobre
la mitjana espanyola quant a la presència de jutges perquè,
efectivament, estem molt per baix del que seria la mitjana del conjunt de
l'estat.
Estem d'acord.

Però el que considerem.
.
.
i bé,
això són dades del Consejo General del Poder Judicial,
però el que considerem és que esta no és la via
correcta perquè és una via que ens situa, altra vegada
més, en un context de confrontació amb el govern central.
Crec que no és la via adequada i, pel to de la seua
intervenció i el que hi ha darrere, doncs veiem que no és el
camí més correcte.

Nosaltres considerem que el camí correcte
és que en el marc de la reunió de tots els consellers de
justícia amb el govern central, que s'han pres unes
determinacions interessants i positives, mosatros no mos quedem al marge.
Per què mos hem quedat al marge?
No és responsabilitat de
l'actual conseller de Justícia; és responsabilitat de
les decisions de l'anterior govern de La Generalitat.
No sé
per quin motiu, perquè el que ací se planteja són
propostes positives encaminades a la millora del sistema judicial amb les
competències que tenen atribuïdes les comunitats
autònomes.
Crec que eixe és el camí.

I muntar -retire
l'expressió- o plantejar i reivindicar des d'esta
cambra una proposició de llei d'esta forma, perquè dels
25 magistrats o jutges que nosaltres estem demanant només el
«gobierno socialista de Zapatero», només n'ha
entregat 20, doncs crec que no és la via.
No és la via
perquè crec que l'altra via és més efectiva,
més positiva, més correcta, que està basada en una
certa lleialtat constitucional, que estem parlant d'un poder de
l'estat importantíssim com és el poder de la
justícia, en el qual els governs autònoms i el govern central
han de cooperar que eixa justícia siga àgil, ràpida,
eficaç i done serveis als ciutadans.
Som més valencians?
Sí, però vosté m'haurà de
reconéixer que, quan vostés governaven, no se van adoptar
mesures encaminades de forma positiva a superar la greu
discriminació que tenim, perquè eixos.
.
.
un milió
més de valencians, segons l'INI 800.
000, no han vingut de
colp, no han vingut des que govern el senyor Rodríguez Zapatero,
sinó que han anant venint des de fa deu anys cap ací.
Per
tant, la saturació dels nostres jutjats era evident amb
anterioritat.

Per tant, nosaltres creem que esta no és la
via, no és la fórmula, tot i que estem comentant les altres
coses molt marginats pel govern central, ja manen vostés o mane el
govern socialista, i per tant, creem que la via és la que han fet
els seus col·legues de Navarra o els catalans o els gallecs; totes
aquelles comunitats autònomes que tenen competències en
matèria de justícia i no han fet vostés.
Simplement
això.

Crec que eixa és la via.
Si vostés
hagueren senyalat una declaració conjunta per a sumar-nos a esta via
d'acord i anar amb algunes propostes, perquè això no
és definitiu, se pot anar millorant, en línia amb el que
vostés demanen, nosaltres hauríem votat favorablement
perquè -torne a repetir- estem d'acord que
és evident que la falta de jutjats endarrerix la tramitació
d'expedients i, per tant, dificulta una justícia eficaç
ràpida.
Però creem que no és l'únic
problema de la justícia.

Creiem que hi ha altres problemes, com són les
competències pròpies, que n'hi ha algunes
deficiències quant a inversions efectives en els jutjats, segurament
perquè no tenim una balança fiscal correcta i no tenim els
recursos suficients en l'administració de justícia,
però d'això no se fa ninguna menció.
És a
dir, s'atribuïxen tots els problemes de la seua
proposició no de llei, tots els problemes de justícia al
«gobierno socialista Zapatero» i ahí em sembla que
és una mica injust; una mica injust.
N'hi ha més
problemes que tenen a vore també amb la nostra gestió o la
nostra actuació en eixa matèria.

Per tant -li torne a dir- tot i que
compartim que és evident i és necessari que se dote la nostra
autonomia de majors jutjats, entenem que esta no és la via correcta
per a aconseguir l'objectiu que tots plantegem.

Per tant, jo li demanaria al Grup Popular que mos
sumàrem en la via de l'acord, del consens, de la recerca de
participar en este moment, que participen tots excepte mosatros, i no per
estes vies que tenen més un rerefons electoral que no un rerefons.
.
.
(La presidenta desconnecta el micròfon
del diputat)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Morera.

Té la paraula, com a representant del Grup
Parlamentari Socialista, la il·lustre diputada senyora
Andrés.

La senyora Andrés Barea:

Buenos días, señoras y señores.

Señor Peral, gracias por casi dedicarme la
intervención nombrándome varias veces.
Pero simplemente por
consejo: no diga ninguna nota, aunque sea muy expresiva, de carácter
sexista en estas Cortes -porque lo ha dicho- porque
podría ser perjudicial para usted.

De todas maneras.
.
.
(Veus) Sí, señor Peral, ha dicho «muchos
huevos».
¿Eh?
Vale.
Simplemente, por puntualizar.
De todas
maneras, señor Peral, ustedes han presentado una proposición
no de ley de carácter urgente en la cual piden más jueces y
más fiscales.
Esta es la continuación de lo que vamos
llevando estas semanas solicitando al gobierno de la nación, al
gobierno del estado: mayores recursos en justicia.
Es la política de
la conselleria ir
contra el gobierno de José Luis Rodríguez Zapatero.

Usted ha dicho una cosa que tiene toda la
razón y es que la justicia no es justa si es lenta.
Es cierto.
Esto
fue el primer punto que los socialistas presentamos en el pacto por la
justicia, que ustedes se sumaron posteriormente, pero que los socialistas
propugnamos antes, mucho antes de ganar las elecciones.
Y hoy nos presentan
esta proposición no de ley paradójicamente con una premura
necesaria, ya que lo presentan de forma urgente, ya que es un problema
importante en el tiempo, porque este problema, señor Peral, ha sido
desde hace mucho tiempo e incluso en medios informativos se le llamaba la
desertización judicial.
Hace aproximadamente cinco años
había una situación penosísima, penosísima.

El gobierno del estado, el gobierno de la
nación ha convocado, incluido en los presupuestos de 2008, casi mil
plazas de jueces, casi mil plazas de jueces.
Mire si reconocíamos la
situación en la que estábamos y estamos trabajando para
mejorarla mucho más.

Ustedes argumentan la imperiosa necesidad de aumentar
el número de jueces y fiscales y leo textualmente la
proposición no de ley.
Dice: «.
.
.
dictar las sentencias en
un plazo razonable, sin dilaciones indebidas y con unas garantías
mínimas de calidad en su fundamentación y acierto
jurídico en su fallo».
Yo, ante esta lectura, tengo dos
preguntas que hacerle.
Una: ¿se hacen las sentencias sin ton ni son?
Porque voy deprisa, ¿las hago incorrectamente?
¿Acierto
jurídico en su fallo?
¿Puedo fallar porque tengo prisa?
Vamos, eso es impresentable, digo, totalmente impresentable.

Hay profesionalidad, la gente tendrá
más o menos carga de trabajo, pero la gente trabaja bien.
Es verdad
que algunos jueces, como dicen los textos bíblicos, «por sus
hechos los conoceréis» y los vamos conociendo pero, bueno, es
verdad que la profesionalidad de los jueces, la profesionalidad de la gente
que trabaja en justicia está por encima de todo.

La segunda pregunta que nos hacemos es:
¿ustedes piensan que todo radica, en la administración de
justicia, alrededor del juez?
Pues no, eso no; eso es decimonónico,
es anticuado.
Reside en una administración de justicia, en general,
que recae sobre muchos personajes -auxiliares, traductores, peritos,
técnicos, abogados, procuradores, jueces o fiscales-, pero un
conjunto de profesionales, en un conjunto de profesionales que dan
solución a los temas de la justicia.

Mire, creemos que la justicia es algo más que
el juez.
En eso, nos diferenciamos.
Ustedes dicen que ha aumentado la
población en un millón más.
Son 706.
000 personas
aproximadamente, según las cifras del INEM, pero son personas que
necesitan más servicios de justicia porque esas personas contribuyen
también en esta comunidad.
Y ustedes tienen que dar, como gobierno,
respuesta a la administración de justicia de prestar los servicios
adecuados porque están contribuyendo.
No es que han caído
aquí en un paracaídas, es que están contribuyendo y,
por lo tanto, tiene que dar respuesta este gobierno a esa
administración de justicia que es su competencia.

También hablan de la litigiosidad, que
litigamos muchos.
Usted ha dicho el segundo puesto.
Mire, en el informe del
que ustedes se sustentan, en el informe de datos de la justicia, dice que
es el tercer puesto.
Pero, según el número de causas
presentadas como nuevas en el año 2006, tenemos el cuarto lugar,
representamos el 12,5% en número de causas nuevas.
Por delante de
nosotros está Andalucía con un 21,6, Madrid con un 15,4 y
Cataluña con un 15,2.
O sea, que somos la cuarta comunidad en casos
que ingresan nuevos, en nuevos asuntos.
Somos la cuarta comunidad.

Ustedes afirman que la ratio de jueces y fiscales
debía de ser de 13,62.
No le he oído ninguna
justificación de por qué tiene que ser 13,62.
No sé
qué significa esta cifra.

El número de jueces y magistrados en nuestra
comunidad hoy es de 442 en el año 2006.
Perdone, porque el informe
va al año 2006.
Somos la cuarta comunidad en número de jueces
también, somos la cuarta comunidad en número de jueces.

Presentan esta PDL diciendo que a unos se les ha dado
mucho, han favorecido a unas comunidades y a nosotros fíjese si nos
han castigado que nos han dado el 1,27.
Pues mire, la cosa exactamente no
es así.
Exactamente la situación que nosotros
ostentábamos en el 2003 era de 400 jueces, teníamos un 8,92%
en el año 2003.
Quiere decir que hasta 100.
000 habitantes 8,92
jueces por cada 100.
000 habitantes y en el año 2006 tenemos 9,2, 9,2
cada 100.
000 habitantes.
Por lo tanto, el incremento ha sido de un 10,50 y
no de 1,27.
Saque bien las cuentas, saque bien las cuentas, conseller.

Mire, en cuanto al número de fiscales
-sí, sí, saque bien las cuentas-, el
número de fiscales hemos pasado del 2003 de tener 110 a, en la
actualidad, tener 189, que es una cifra muy importante de diferencia.
¿Dígame qué hicieron el señor Acebes y el
señor Michavila?
No nos lo ha dicho.
¿En qué
situación nos dejaron?
¿En qué situación
tuvimos que arrancar para poder sobreponernos a la situación que
habían dejado?

Mire, Andalucía, por la discriminación,
tiene 9,66 jueces cada 100.
000 habitantes, pero tiene 1.
725.
000 nuevos
ingresos de causas judiciales.
Cataluña -que a ustedes les
gusta referenciarse mucho con el norte- tiene 9,49 cada 100.
000
habitantes, pero tiene 1.
210.
000 nuevos casos cada año.
La Comunidad
Valenciana tiene 9,2, pero tiene 997.
962 nuevos casos.

Por lo tanto, hay diferencias importantes en el
número de casos ingresados.
Ustedes se comparan con Murcia.
No le
voy a referir datos de Murcia.
Yo no sé tan solidarios que son para
una cosa y tan insolidarios como han sido para esto.
Han sido completamente
insolidarios.
Luego en la contestación probablemente le
fijaré algún dato respecto a Murcia.

Ustedes discriminan que de 102 jueces que se han
creado este año sólo 12 han venido a la Comunidad Valenciana.
Pues eso representa un pellizco: el 13,33.
El 13,33.

A mí me gustaría también
centrarlo en la responsabilidad de este gobierno.
¿Cuál ha
sido el presupuesto de este gobierno en la conselleria sin desdoblar?
¿Cuánto han sido las
inversiones desde el estado?
Las inversiones de la Conselleria de Justicia
sin desdoblar, con Gobernación, era el 8,66 del presupuesto.
Mientras que en el estado se ha dedicado un 13%.
Hay más voluntad de
mejorar la justicia por el gobierno del estado español que por el
gobierno de la Generalitat valenciana.

Hay un dato también muy importante: la
justicia gratuita.
Mire, es el elemento importante de voluntad
política, de que todo el mundo seamos igual, al que Andalucía
le dedica 29 millones, Madrid le dedica 25 millones, Cataluña, 43;
nosotros, 11,7 millones.
Esto desde luego es claro.
Desde luego todo esto
nos lleva a que el esfuerzo de La Generalitat no es el mismo.
Pero para
ustedes la culpa la tiene Zapatero, es mucho mejor crearse una enemistad,
crearse una confrontación que trabajar.

Antes se ha referido al número de juzgados que
se van a pedir este año en los presupuestos.
Ya me gustaría,
señor Peral, que usted me dijera, primero, ¿por qué no
acuden al Consejo Interterritorial y por qué no lo firman?
¿Por qué no quieren poner de acuerdo posturas?
¿Por
qué no quieren llegar a acuerdos?
¿Por qué no quieren
refrendar su firma allí?
¿Díganme si van más
allá de una posición política, una posición de
intereses?
Y segundo, ha habido dos reuniones, que se sepa, que se sepa,
para pedir juzgados.
Una primera reunión en la cual ustedes pidieron
20 juzgados, y cuando allí se enteraron que algo había
más, ustedes rectifican, vienen aquí corriendo y le dicen al
presidente que lo modifique y que pida 25.
Dígame por qué
hacen esa modificación.

Yo creo que los valencianos y valencianas necesitamos
muchas mejoras, necesitamos mucha ayuda.
La justicia estaba mal.
Se
está intentando mejorar, pero desde luego el compromiso del gobierno
Camps deja mucho que desear.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

Per a la rèplica, té la paraula
l'il·lustre diputat senyor Peral.

El senyor Peral Villar:

Señora Andrés, disculpe si ha entendido
cualquier apreciación que haya hecho desde una perspectiva sexista.
Todo lo contrario, ni nada que ver con mi intención.
Si hablaba de
huevos, me refería a los de la gallina, no a ningún otro que
usted pudiera imaginar.

Sobre las cifras y datos que usted aporta, yo tengo
que reiterarle que la situación actual, en primer lugar, no es la
misma la de ahora que la de hace cinco años, ni el bloqueo ni la
congestión judicial de ahora tiene nada que ver con la de hace cinco
años.
Habla usted de una proporción de 9,2.
No es 9,2, es
9,02, 9,02.
Es bastante inferior a la cifra que usted está manejando
en cuanto a esa proporción de jueces por cada 100.
000 habitantes.

Quería decirle, señora Andrés,
que los hechos son absolutamente, la realidad es absolutamente
incontestable por mucho que quieran torturar las cifras que ofrece la
memoria del  Consejo General del Poder Judicial.
Llevamos desde hace
tres años reclamando una situación mejor para la Comunidad
Valenciana, y usted, probablemente, cada vez que ha tenido oportunidad,
pues lleva defendiendo la gestión del gobierno de José Luis
Rodríguez Zapatero con sus justificaciones interregionales.
Nosotros
en ningún caso queremos nada malo para Murcia.
Todo lo contrario, lo
que quisiéramos es que a Murcia también se la dotara con los
jueces y magistrados que necesitan.
Y realmente, aunque a ellos les han
tratado mejor que a nosotros, pues ellos también tienen una
proporción de jueces por cada 100.
000 habitantes que, si no recuerdo
mal, es la decimosexta de todas las comunidades autónomas.

Pero yendo directamente a las incongruencias a las
que usted se refiere de nuestra proposición no de ley, le
diría que no justifique de forma tan contundente unos argumentos que
lo único que pretenden es que a través de esta
proposición no de ley se garantice la mejor justicia para todos los
ciudadanos, evidentemente con unas sentencias que sean adecuadas.
Eso es
simplemente un deseo, como no puede ser de otra forma de esta
cámara, de que los procesos judiciales sean todo lo eficaces que nos
gustaría.

Pero para incongruencias las de su ministro de
Justicia, el señor Bermejo, y las ocurrencias que aporta cada
día en su gestión del citado ministerio, probablemente para
solucionar, con la intención de solucionar los graves problemas de
la planta judicial en España, pues no se le ha ocurrido nada
más ingenioso que a los mejores estudiantes de derecho directamente
los hagamos jueces y quizá así está el señor
dispuesto a solucionar este grave problema.
Menos mal que la señora
Fernández de la Vega al día siguiente le llama al orden y
hasta próximo aviso no sabremos qué nueva ocurrencia y en
qué manos tenemos a la justicia, no sólo de la Comunidad
Valenciana, sino a la de todos los españoles.

Pero también decía usted, como no tengo
un derecho a una réplica, le voy a contestar.
Pues mire, no acudimos
el 7 de marzo de 2007 a la comisión en cuestión que cita, ni
nosotros ni Madrid, pues sencillamente porque no estábamos de
acuerdo con lo que se proponía en aquella comisión, simple y
llanamente.
Y no estábamos de acuerdo entre otras cosas con que se
asignara a los secretarios judiciales para que pasaran a depender de las
comunidades autónomas.
Simplemente no estábamos de acuerdo
con esa y con algunas otras de las decisiones que en aquella
comisión se adoptaron y precisamente por eso no se apoyó.
Pero en ningún caso hemos dejado de reclamar lo que se ha
consensuado aquí con todos los estamentos de la justicia de la
Comunidad Valenciana.
Lo que queremos es que usted nos conteste si
está usted dispuesta a seguir defendiendo al gobierno central o a
los ciudadanos de la Comunidad Valenciana que cada día reciben una
justicia peor, simplemente.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Peral.

Tiene la palabra la ilustre diputada señora
Andrés.

La senyora Andrés Barea:

Señor diputado, le
admito las disculpas que ha dado, espero que sea fruto.
.
.
, pero
simplemente le he dado un consejo, para que no vaya más allá.
(Remors)

Bueno, vamos a ver.
Mire, usted ahora no sé a
qué ha salido a decir aquí.
Porque justificar no ha
justificado más que «no estamos de acuerdo», «no
nos parece bien ir a la comisión interterritorial porque no estamos
de acuerdo», «somos discriminados».
Y me ha querido dar
una lección.
Me ha dicho: «¡No es 9,2, es 9,02!
».
Pues mire, solamente tiene que leer el estadillo del consejo: ¡9,2!
¡No me quiera dar lecciones de algo que no es, eh!
(Remors)

Mire, vamos a hablar del esfuerzo que hizo el Partido
Popular y del esfuerzo que ha hecho el Partido Socialista respecto al
crecimiento del número de juzgados.

Mire, de la legislatura 1996-1999 crearon ustedes 34
juzgados.
¡Esto gobernaban ustedes, eh!
2000-2003, 46 juzgados.
2004
hasta los presupuestos del 2007, 53 juzgados.
Más los juzgados que
en este momento se van a crear en los presupuestos generales del estado,
que todavía no está determinado el número de juzgados,
pero que van a ser 150 para toda España.
Ese ha sido el incremento
importante que han tenido el número de juzgados en la Comunidad
Valenciana.
53 juzgados más los juzgados que se creen en estos
presupuestos.
Que podrán ser más de 20, más de 20.
Casi 70 juzgados en una sola legislatura.
Dígame si es esfuerzo o no
es esfuerzo.

Respecto al número de fiscales, decirle que
hemos pasado de 110 a 189.
Hemos subido un 71,81%.
Dígame si es
presupuesto o no presupuesto.

Mire, le preguntaba también si solamente los
jueces eran los súmmum de la administración de justicia y si
había otro tipo de personal que también interfería en
la administración de justicia y daba soluciones a los temas, porque
muchos de los temas están atascados en la administración de
justicia por falta de personal auxiliar.
No sé si lo sabe.
Lo
denuncian los propios periódicos, señor conseller, lo denuncian los propios
periódicos.
La situación es que en el 2003 había 3.
727
funcionarios y ahora hay 3.
960.
O sea, que hay una diferencia escasa entre
el año 2003 y el año 2006.
En este momento, en el año
2006, cada funcionario tiene 112 habitantes más bajo su
responsabilidad que tenía en el año 2003, y sin embargo la conselleria no ha hecho
absolutamente nada y sin embargo la conselleria no ha hecho absolutamente nada porque no ha
actualizado la plantilla en justicia, ¡no ha actualizado la plantilla
de justicia!
Casi todo son servicios técnicos, casi todo son
contratos y casi todo son una manera de enmascarar puestos de trabajo que
no se da respuesta a la ciudadanía.

Mire, le preguntaba por qué han pedido 20 y
ahora después 25.
Sencillamente, porque cuando llegó a la
comisión y vio que el número de juzgados que se iban a sacar
era 150 dijo: «Hombre, pues me tocan más, voy a pedir
más».
Y rápidamente modificó la propuesta.

Mire, ha hablado usted de nuestro ministro de
Justicia y de sus propias ocurrencias.
Yo podría hablarle del
portavoz del PP en las Cortes Generales, que ayer dijo que, por el motivo
subsiguiente y subsiguiente y subsiguiente que se inventa cada vez, va a
paralizar la renovación del consejo, va a paralizar la
renovación del consejo.
Y además le tengo que decir que no es
una idea tan descabellada, por dos motivos.

Le diré que no es una idea tan descabellada
por dos motivos.
Una, porque en el Libro blanco de la justicia del
año 1997, del Consejo General del Poder Judicial, ya existían
planes de formación -el señor conseller lo sabrá-;
porque el señor Mario Olano sabrá que cuando hicimos la Ley
de la abogacía de la Generalitat valenciana también
contemplaba el tema formativo, como elemento fundamental, también lo
recordará.
Y porque, además de todo, los expedientes mejores
no significa tener mejores catedráticos.
Porque si no, mire, si
tuviéramos mejores catedráticos, ¿cómo
tendríamos al primo del señor Rajoy?
Esa es la verdad.

Con lo cual, la verdad, le tengo que decir que no es
una idea tan descabellada, que es una idea en discusión, que es una
idea a debate y que desde el año 1997 el Consejo General del Poder
Judicial lo están mascullando.

Nada más y muchas gracias.

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

Señores, pasamos a la votación.
Comienza la votación.

Votos a favor 49, votos contra 40.
Queda aprobada la
proposición no de ley.

Proposició no de llei, de tramitació
especial d'urgència, sobre el reintegrament total dels fons
aprovats en el pressupost per a l'exercici 2007 destinats a
l'ajuda al Tercer Món, presentada pel Grup Parlamentari
Socialista (RE número 2.
808, BOC número 15)

La senyora presidenta:

Següent punt de l'ordre del dia:
«Proposició no de llei de tramitació especial
d'urgència sobre el reintegrament total de fons aprovats en el
pressupost per a l'exercici 2007, destinat a l'ajuda al Tercer
Món, presentada pel Grup Parlamentari Socialista.
»

Té la paraula la il·lustre diputada
senyora Noguera.

La senyora Noguera Montagud:

Buenos días,
señores diputados, señoras diputadas.

La presentación de esta proposición no
de ley tiene un objetivo muy concreto y es que se restaure el dinero
comprometido, y además aprobado, en los presupuestos de 2007 para la
cooperación al desarrollo.

Como todos ustedes saben, hubo un compromiso para el
presupuesto de 2007, que además lo ratifica y se aprobó por
la ley aprobada en este parlamento en 2007, donde nos comprometíamos
como comunidad a otorgar el 0,7% de los presupuestos a la
cooperación al desarrollo.
Saben ustedes también bien que
esto no ha sido así y a lo largo del año hemos podido ver
cómo se ha reducido hasta la mitad, justamente este presupuesto
hasta la mitad, con el fin de no otorgar el recurso comprometido.

Por lo tanto, lo que yo les voy a pedir, en este caso
al Grupo Parlamentario Popular hoy aquí, es que cumplan ni
más ni menos lo que en esta cámara hemos aprobado entre
todos, lo que se aprobó en la ley, lo que se aprobó en el
presupuesto y lo que además aprobaron ustedes.

Pero es que hay algo peor, en mi opinión, hay
algo peor que haber reducido a la mitad el presupuesto de
cooperación de un tema, además, tan sensible socialmente como
es la ayuda al desarrollo.
Hay algo peor que ustedes no van a poder
enmendar, pese a que sí pueda aprobar esta proposición no de
ley.
Y lo peor que no se puede arreglar ni justificar es haber creado una
gran bola de mentiras y de falsedades en torno a este tema y haberlo hecho,
además, de una forma intencionada.
Eso es lo que ya no tiene
arreglo.

Miren, yo voy a darles una serie de datos objetivos,
todos ellos publicados, todos ellos, además, dicho por ustedes, pero
que han constituido una tras otra la serie de mentiras que han intentado
ustedes justificar y mantener.

La primera mentira, la primera de ellas se inicia con
las cifras facilitadas para la elaboración del Plan anual de
cooperación internacional de 2007, que aprobó el Consejo de
Ministros.
El Consejo de Ministros elabora el plan anual y todas las
comunidades autónomas aportan la cifra que van a destinar en 2007
para los presupuestos de cooperación.

Ustedes dijeron, este gobierno dijo, el señor
Camps dijo, que se aportaría en 2007, 81 millones de euros,
más que ninguna comunidad autónoma de toda España,
más que en ninguna de ellas, en cantidad tanto proporcional como
cuantitativa, 81 millones de euros.
Ninguna comunidad aportaba tanto.
Éramos, sobre el papel, la comunidad más solidaria, pero solo
sobre el papel.
Porque esa cifra no apareció ni se vio nunca
más, ni ustedes además la mantuvieron ni un solo día
después.
Eso sí, dejaron que circulara en todos los papeles
impresos que hay a nivel del gobierno del estado español y que
circulara por todas las comunidades autónomas, que todo el mundo
pensara que la Comunidad Valenciana, o en este caso el gobierno del
señor Camps, iba a ser la comunidad más solidaria.
La primera
mentira.

La segunda mentira la protagoniza el propio
presidente Camps, cuando dice en el debate de política general de
2006, y lo leo textualmente: «No solo me comprometo a invertir el
0,7% del presupuesto de La Generalitat en cooperación al desarrollo
sino también a triplicar los programas en codesarrollo».
Dicho
el 5 de octubre de 2006.
Algo que ni ha cumplido, ni pensaba cumplir, ni ha
dado, además, la cara explicando la falta de seriedad.

Eso sí, en ese momento era necesario dar un
golpe de efecto, un golpe de efecto mediático muy importante.
¿Por qué?
Pues para intentar paliar el descrédito en
el que el gobierno del señor Camps se estaba viendo envuelto y
además el enfado de las ONG.
Porque resulta que meses antes se
habían recogido hasta 76.
000 firmas, algunas más, por parte
de las ONG demandando ese 0,7%.
Y el señor Camps se negó, en
marzo de 2006, a recibir a las ONG y a recibir además esas firmas.
Creo, además, que todavía están esperando ser
recibidos para entender por qué se les ha reducido el presupuesto.

Ese año además, el 2006, era
-irónicamente- éramos la sede del quinto Foro de
la Alianza Mundial de Ciudades contra la Pobreza.
Pues, bien, lo importante
no era que Valencia no fuera ni desde luego fuera incoherente o insolidaria
por una pésima labor del gobierno autonómico.
Lo grave era
que se estaba viendo en entredicho la imagen del señor Camps y
había que contrarrestarla de alguna manera.

Tercera mentira.
Un día antes de la gran
manifestación anual contra la pobreza, el 20 de octubre de 2006, el
Consell anuncia a bombo y platillo el 0,7% de los presupuestos de 2007.
A
partir de ahí, eso sí, se inicia, como siempre hacen ustedes,
que es lo que mejor saben hacer, una enorme campaña mediática
en vídeos, cuñas de radio, anuncios publicitarios en la
prensa, en autobuses de la EMT, todos hablando de 2007 el 0,7%, todos los
autobuses de la EMT, sabiendo además que no lo iban a cumplir.
Pero,
claro, la publicidad engañosa, aunque resulte cara a los bolsillos
de los valencianos, porque ustedes no la pagan directamente, les resulta
muy rentable, si no, no la utilizarían, no utilizarían nunca
esa publicidad engañosa.

Pero cuarta mentira.
Aparecen los presupuestos y se
comprueba que no era el 0,7% prometido, no lo era.
Como bien
denunció Pobreza Cero, estábamos hablando del 0,44%, puesto
que conscientemente ustedes hinchan las cifras poniendo otras partidas que
nada tiene que ver con la cooperación.
Pero ustedes las ponen, si
cuela, cuela.

Estábamos hablando entonces, y por primera vez
aparece aquí una cifra, 65 millones de euros.
Ya no eran los 81 que
les decía al principio, ya no eran los 81 que ustedes le dijeron al
Consejo de Ministros, los que circulaban por toda España.
Ya
hablamos de 65.
Vamos a ver en cuánto queda.

Mentira tras mentira llegamos a una opción
absolutamente insólita en un gobierno democrático,
transparente y riguroso, pero que lamentablemente es tremendamente usual en
la gestión del señor Camps: las modificaciones de
crédito.

Los presupuestos se modifican dos veces, el 23 de
febrero y el 25 de mayo, dos días antes de las elecciones.
Y se
reducen a la mitad de lo presupuestado los fondos de la cooperación.
Había que pagar cosas, otras cosas, entre ellas la Copa de America.
Por cierto, esto no era
un agobio presupuestario ni fue un error; esto es una práctica
habitual.
Porque ya en 2005 y en 2006 se habían producido
modificaciones presupuestarias en el ámbito de la cooperación
reduciéndolas, como siempre, a la baja.

Del 0,7 prometido y anunciado en publicidades
engañosas y fraudulentas -y por cierto he de advertirles que
cualquier empresa privada que haga una campaña similar hubiera sido
denunciada por fraude- acabamos en el 0,22, en el 0,22%,
quedándonos además por debajo de la media nacional en
aportación a la cooperación al desarrollo.

Pero lo más grave, como al final se descubre,
no ha sido solo la reducción sino continuar con ese engaño y
permanente mentira.
Porque estas modificaciones no se publican en un
boletín inmediato posterior, no se publican hasta el 13 de agosto,
bien pasadas las elecciones y además en una fecha oculta en el
calendario, para ver así si conseguimos que pase inadvertida; es
decir, se oculta la información, se guarda en un cajón y
tanto Camps como el Partido Popular siguen utilizando la misma mentira sin
ruborizarse lo más mínimo, sin ni siquiera que se les coloree
las mejillas.
Un estilo de gobernar, desde luego, muy propio, muy suyo que
por cierto tiene que aclarar alguna que otra cuestión: que en formas
y en fondo es grave.

Porque, ¿quién toma la decisión
de modificar el presupuesto?
Llegamos a que efectivamente ustedes nunca
tuvieron decisión de aportar el 0,7% del presupuesto por mucho que
lo publicitaran.
Llegamos a ver cómo se realizan las modificaciones
de crédito y a ocultarlas deliberadamente hasta el mes de agosto.
Pero ahora lo que nos gustaría saber es quién toma esa
decisión, quién toma la decisión de modificar el
presupuesto.

Según el diario oficial ambas modificaciones,
la del 23 de febrero y la del 25 de mayo, lo podemos comprobar, son
modificaciones de acuerdos tomados por el Consell, acuerdos por el Consell,
del que entonces formaba parte la consellera de Cooperación, doña Gema Amor, que hoy es
diputada.
Ella declara que no se le informó y que no sabía
nada y leo textualmente: «No tengo conocimiento de que en
ningún momento se hiciera un cambio o transferencia en esas partidas
y no sé lo que ha sucedido con posterioridad ni lo que hayan podido
hacer mis compañeros.
» No era con posterioridad, señora
Amor, no lo era.
Usted era entonces, y siguió siéndolo en
funciones, la consellera del área.
Y si usted no lo sabía, cosa que yo la
creo, yo la creo, sincera y personalmente creo que usted no lo
sabría, si usted no lo sabía, ¿quién
tomó la decisión sin su consentimiento ni conocimiento?
¿Es esa una práctica habitual del gobierno del señor
Camps?
¿Es una práctica habitual actuar con clandestinidad
incluso dentro del propio gobierno?
¡Ya podemos aquí la
oposición hablar de transparencia, de democracia y de publicidad de
las decisiones que se puedan tomar, si ni siquiera el propio gobierno que
pertenece al señor Camps la toma!
¿Tanto es el poder que
puede tenerse desde Presidencia como para incumplir flagrantemente hasta la
propia normativa?
¿Que supone que se haya publicado en el diario
oficial acuerdos del Consell que no son tales?
¿O lo son o no lo
son?
O lo sabe la señora consellera de entonces, porque es un acuerdo del Consell, o si no
lo sabe alguien ha estado usurpando las funciones que el Consell
debería hacer, por muy presidente de La Generalitat que sea.
Alguien
ha estado, efectivamente, sacando acuerdos del Consell que no
correspondían.
¿O es que la señora Amor en aquel
momento tuvo un lapsus de memoria, que quizás ahora ya le han
recordado convenientemente bien?

De cualquier manera y hoy aquí, en esta
proposición no de ley, ustedes tienen la oportunidad de dos cosas.
La primera de ellas de, como consideren y quien considere, subir a esta
tribuna y aclarar quién tomó la decisión de modificar
ese crédito y por qué se aprobó como un acuerdo del
Consell si lo era o no lo era tal.
Y, en segundo lugar, aprobar esta PNL
para poder así reparar el daño económico causado a la
cooperación.
Lo que no van a poder reparar es la falta de
credibilidad que ya tienen entre todas las ONG.
Pero al menos y dignamente
devuelvan a la cooperación al desarrollo lo que es el dinero que los
valencianos quieren aportar en el 0,7% del presupuesto.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Té la paraula, en
representació del Grup Parlamentari Esquerra
Unida-Bloc-Verds-Izquierda Republicana: Compromís, la
il·lustre diputada senyora Marcos.

La senyora Marcos Martí:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyores diputades i senyors diputats.

En primer lloc, expressar la nostra posició
favorable a aquesta proposició no de llei, com no podia ser
d'una altra manera.

Me crida l'atenció que aquesta
qüestió que ha de vore amb la cooperació,
l'ecodesenvolupament, ha de vore amb la solidaritat, tinga tant poc
interés per a la majoria dels diputats i diputades del Partit
Popular que ho manifesten estan absents de la cambra al llarg
d'aquest debat.

Jo he de recordar-los, als senyors diputats i
diputades, que estem parlant de coses molt importants com poden ser els
Objectius del mil·lenni, que tots els governs han subscrit, el
Govern d'Espanya.
.
.
, han subscrit altres governs en
representació de les comunitats autònomes, perquè els
Objectius del mil·lenni implicaven la necessitat de la solidaritat
de tots els països desenvolupats en aquells altres que estan patint
situacions de fam, situació de marginalitat, situació
d'indefensió de la seua ciutadania.

És per tant important que allò que
signen i es comprometen els governs quan fan acords internacionals, com
és allò dels Objectius del mil·lenni, que
després tinguen un desenvolupament real en les polítiques
concretes.

De ahí que a nosaltres ens cride tant
l'atenció que en la campanya de la plataforma Pobresa Zero, en
l'any 2005, més de 76.
600 valencians i valencianes varen
subscriure una sèrie de demandes, entre altres
l'exigència del 0,7 per a la cooperació al
desenvolupament.
En març del 2006, el senyor Camps no va voler rebre
a totes les organitzacions per a la cooperació del País
Valencià.

Però també, el mateix any, 20
d'octubre, 2006, se va buidar el calaix dels diners destinats a
cooperació i ja La Generalitat va fer una modificació
pressupostària de 500.
000 euros.
És a dir, va demostrar ja en
les actuacions concretes com utilitzava, com calaix de sastre, els diners
destinats a la cooperació i al desenvolupament.
Al mateix temps que
feia açò, estava anunciant que el 2007 seria l'any del
0,7 en una campanya que deia «Feliç 2007, feliç
0,7», campanya de falques publicitàries que a més va
tindre el suport de les campanyes als autobusos de l'EMT.

Però mentre deia açò estava
preparant uns pressupostos del 2007, que en teoria haurien de reflectir el
2007, però en la pràctica només suposaven un
percentatge del 0,44% destinat a la cooperació i a
l'ecodesenvolupament.
Estem dient que s'estaven preparant els
pressupostos del 2007.
Però quan s'aproven els pressupostos
del 2007 -i això té una especial significació a
hores d'ara que estem a punt de rebre els pressupostos del
2008-, mentres el govern afirmava que anava a posar en els
pressupostos el 0,7, la realitat és que només incloïa el
0,44% del pressupostos.

El 13 d'agost -i ho deia la senyora
Noguera-, el 13 d'agost de 2007 es va publicar la
modificació pressupostària que deia que 33 milions,
d'aquells inicialment destinats al 0,7, passaven a altres
qüestions.
La literalitat de la modificació
pressupostària és curiosa perquè diu: «A
l'objecte de dotar de cobertura determinades actuacions considerades
prioritàries, la Presidència de La Generalitat proposa
transferir disponibilitats de crèdit existent en el Programa de
cooperació internacional.
» És a dir, en altres
paraules, que sobraven diners per a solidaritat i que esta podia
utilitzar-se, aquestos diners, per a altres finalitats.

A més a més d'aquestes
modificacions pressupostàries que, efectivament, se varen publicar
molt més darrera de la presa de decisió per la qual es varen
formalitzar, el 7 de maig, les organitzacions de cooperació del
País Valencià, en una campanya que deia «La candidata
0,7 a La Generalitat», va cridar a totes les formacions
polítiques del país perquè exposaren les seues
propostes pel que feia al 0,7.
Els representants del Grup Popular, en eixa
xarrada, varen fer palés que estaven contentíssims.
Penseu
que estàvem a 7 de maig, ja s'havia fet una modificació
de 3 milions i estaven a tres dies de que es fera la modificació
dels altres 30 milions, però, els representants del Partit Popular
varen anar davant de totes les organitzacions de cooperació a dir
que ells continuaven mantenint el 0,7 i que estaven contentíssims de
la campanya.
És a dir, varen mentir de manera descarada a tots els
representants de les organitzacions de cooperació del País
Valencià.

¿Què vol dir això?
Que totes
estes modificacions al final diuen que el País Valencià
està destinant, el govern de La Generalitat, només a
cooperació el 0,25% del pressupost.

Per tant, això invalida les grans
declaracions, invaliden totes estes grans campanyes a on
genèricament se gasta una part del pressupost destinat realment a la
cooperació.
Però, sobretot, posen de relleu que esta no
és la primera vegada que ho fan, que també cal recordar que
en este estiu hem sigut coneixedors que 2,4 milions s'han desviat del
fons d'ajudes a la immigració, que havia de gestionar la
Federació Valenciana de Municipis i Províncies, i
l'Ajuntament de València ho ha utilitzat per a pagar una part
del cànon de la Copa de l'America.

Això el que demostra és que més
enllà de les paraules, les actuacions del govern valencià pel
que fa a la solidaritat, a la cooperació, al desenvolupament, es
queden en mera xarrameca que no té res a vore realment amb les
actuacions ni amb les prioritats polítiques del govern.

Jo crec que una de les qüestions que han de
preocupar-nos, moltíssim, precisament a punt que apleguen a Les
Corts els pressupostos del 2008, és que si volen ser creïbles
quan tornen a parlar del 0,7, hauran de donar suport a aquesta
proposició, hauran de tornar a traure els diners desviats del fons
de compensació perquè és que si no, quan vinguen
vostés a dir que enguany sí que donaran el 0,7, serà
absolutament increïble.

¿Quina credibilitat tenen vostés davant
d'aquesta proposta que ja està superada pels fets?
Per a
nosaltres creguem que és necessari ja no parlar del 0,7, sinó
del 0,1.
Perquè vostés amb la seua actuació, a
més a més, el que estan fent és una sèrie de
manifestacions, una sèrie de manipulacions que el que fan és
que aquesta reivindicació històrica del 0,7% siga cada vegada
més buida de contingut.

El dissabte molts valencians i valencianes,
més de 6.
000, varen eixir al carrer per a exigir la pobresa zero,
per a exigir el 0,7.
I açò a més tenia a vore amb la
conclusió de totes les activitats de la setmana contra la pobresa
que s'havien celebrat al llarg i ample de l'estat espanyol,
però també al llarg i ample d'altres països
europeus.

Cal parlar de solidaritat, cal parlar de
cooperació, cal parlar d'ecodesenvolupament; però
això cal fer-ho, evidentment, des de la credibilitat, i
vostés modifiquen les partides pressupostàries.

Quan vénen ací a parlar dels
pressupostos, com farem dintre d'uns poquets dies, se'ls ompli
la boca dient que seran els pressupostos de nou més socials que ha
fet un govern valencià.
Però això, en este tipus
d'actuacions, i si vostés no rectifiquen, el que fan
palés és que només els interessen les campanyes
publicitàries, només els interessa allò que poden
manipular, fent, emboirant el que és la realitat.
Però el que
menys els interessa és realment que la gent que està
treballant per la solidaritat, la cooperació i
l'ecodesenvolupament tinga possibilitats de complir els objectius.
Perquè si no hi han diners els objectius es queden en el papers, els
deures es queden sense fer.
I és una falta de compliment dels deures
del govern valencià dir una cosa i fer-ne una altra.
No podem sempre
estar dient que les urnes els tapen totes les vergonyes.

En este cas, senyores i senyors del Partit Popular,
tenen l'obligació moral de donar allò que varen
prometre, que és el 0,7% dels pressupostos per a la
cooperació i l'ecodesenvolupament.
I això només
es pot fer aprovant aquesta proposició no de llei i, sobretot, fent
que als pressupostos del 2008 la proposta del 0'7 siga una realitat i
no una altra vegada una proposta que no contempla el que després
està en els projectes reals, en els diners reals que acompanyen les
polítiques que haurien de destinar -torne a dir- com a
mínim el 0,7, que és l'única manera de donar
compliment els Objectius del mil·lenni.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Marcos.
(Veus)

Té la paraula, per part del Grup Parlamentari
Popular, la senyora Palomar.

La senyora Palomar Pérez:

Gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

La proposición no de ley presentada por el
Grupo Socialista tiene una exposición de motivos escueta que ya en
su primer párrafo se basa en una falsedad.
Usted afirma que se ha
producido una modificación en el mes de agosto para reducir a la
mitad los fondos a la cooperación, lo cual no es verdad.
Además, señoría, ¿quiere decir usted que lo que
ocurra en el mes de agosto, lo que se intenta es que pase desapercibido?
O
lo que es peor, ¿insinúa usted que los acuerdos que se
publican en el mes de agosto incurren en falta de transparencia por parte
del Consell?

Lo grave de todo esto es que usted sabe que no es
verdad.
Sin embargo, (aplaudiments) sin embargo con tal de intentar erosionar al Consell de La
Generalitat es capaz de basarse en acusaciones falsas para conseguir su
objetivo.

El Grupo Popular no puede respaldar una iniciativa
tan carente de rigor, que no se ajusta a la realidad y que es un
sinsentido.
Si usted lo que pretende es garantizar la aplicación del
0,7, en la Comunidad Valenciana no es necesaria su iniciativa, ya que a lo
largo del 2007 se ha cumplido al 100% el plan director y somos la
única comunidad española en hacerlo.
El plan director ha sido
un instrumento de planificación concertado con los agentes de la
cooperación valenciana que permite una ejecución
comprometida, participativa y transparente.

Hemos hecho una apuesta decidida por llevar a cabo
una política pública de cooperación al desarrollo de
calidad.
Hemos promovido a través del programa Solidaria 2007
acciones orientadas a la educación y la convivencia, y al
conocimiento y el respeto mutuo entre los distintos pueblos, culturas y
razas.

La cooperación valenciana es consciente de que uno de los
pilares sobre los que se asienta la mejora de la calidad y la
sostenibilidad de las intervenciones es la incorporación de procesos
de evaluación a la misma.
Por ello, se seguirán efectuando
evaluaciones de impacto a medio, a largo plazo, de los posibles efectos a
nivel local, regional o nacional.
Des de el Plan anual 2007 La Generalitat
ha tenido en cuenta la agenda internacional de cooperación para el
próximo ejercicio, así como los objetivos y prioridades de la
Unión Europea y de la Agencia Española de Cooperación
para el próximo ejercicio, así como los objetivos y
prioridades de la Unión Europea y de la Agencia Española de
Cooperación Internacional.
En este sentido, con el fin de aunar
esfuerzos para contribuir a la lucha contra la pobreza y la desigualdad, el
plan anual prioriza todas las actuaciones que contribuyen al logro de los
Objetivos del desarrollo del milenio.
Además, a lo largo del 2007 se
está elaborando para su próxima aprobación el nuevo
Plan director de la cooperación valenciana 2008-2011, cuyo proceso
estará fundamentado en los principios, criterios y prioridades de la
ley de cooperación.

Este plan, como el anterior, se elaborará,
como no podía ser de otra manera, con la consulta y
participación activa de todos los agentes de la cooperación
valenciana, permitiendo así que los diferentes actores se
identifiquen con los objetivos comunes que marcarán la
política de cooperación del próximo cuatrienio.
¿Por qué no hablamos, señoría, de las
comunidades gobernadas por el Partido Socialista?
, (remors i aplaudiments) en las
que ni tan siquiera han llegado a la adopción de un acuerdo como el
nuestro, de un acuerdo como el que le estaba hablando.
Por tanto, se
encuentran a años luz de alcanzar el 0,7.

¿Y por qué no hablamos de los
presupuestos generales del estado?
(Veus) Si el propio presidente ha reconocido que hasta finales de
año no podrá alcanzar ni tan siquiera el 0,5, ¿a
quién pretenden engañar?
Pero la demagogia les lleva a la
crítica fácil, porque creen que así nos pueden acusar
de incumplir lo que ustedes nunca cumplen.
Y quiero decirle,
señoría, que fue en febrero cuando promulgamos la ley de
cooperación, que nos obliga, en su artículo 21, a la
previsión del 0,7.
Lo conoce, señoría, porque usted y
yo votamos a favor de la ley, y el grupo, entonces la Entesa, se abstuvo,
pero nos obliga en futuros ejercicios, no es de aplicación con
efecto retroactivo, (veus) y le recuerdo que los presupuestos del 2007 fueron aprobados
en estas Cortes en diciembre del 2006.

Pese a todo ello, no le quepa la menor duda de que el
Consell ha cumplido la totalidad del contenido del plan director, ya a lo
largo del 2007 se ha tenido este precepto legal aplicable al 2008, y que,
como le decía, somos la única comunidad española que
ha demostrado tener la suficiente sensibilidad para aportar los
créditos necesarios en cumplimiento de la norma.
El presidente Camps
ha demostrado una vez más que en políticas sociales nadie le
puede igualar y que, por ello, el Grupo Popular está sumamente
orgulloso de que también en este tema estemos a la cabeza de todos
los gobiernos autonómicos, incluso por encima, (aplaudiments) porcentualmente
hablando, de los créditos asignados por el estado.

Y acabo, señora Noguera, y espero que en su
siguiente intervención me diga con rigor cuáles son las
aportaciones que las comunidades gobernadas por el Partido Socialista han
hecho al fondo de cooperación al desarrollo, ya que de sobra es
sabido que para ustedes una cosa es predicar y otra dar trigo.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Palomar.

Per a la rèplica, té la paraula la
senyora Noguera.

La senyora Noguera Montagud:

Que a usted se le ocurra mencionar la palabra rigor aquí, es
bastante fuerte, y es que la desvergüenza no suele tener
límites y la verdad es que la que el Partido Popular está
empleando con temas como esto, no tiene crédito.

Mire, la verdad es que, miren por donde miren, da lo
mismo.
Usted ha empleado casi diez minutos para decir que no van a aprobar
esta proposición no de ley, que no van a restaurar el dinero del
0,7%, que no van, efectivamente, a corregir esas modificaciones de
crédito.
Y nada más.

Yo solo planteaba dos cuestiones, y las dos se han
quedado absolutamente en la cuneta.
La primera, si iban a aprobar esta
proposición no de ley o no, me ha dicho que no; y la segunda, una
que sigo dejando encima de la mesa y que parece que nadie quiere
contestarla, es quién tomó aquel acuerdo de
modificación de crédito, que parece que lo he dejado bastante
abierto, para que la anterior consellera pudiera hacer la interpelación, si es que así
lo quería, que era secretaria en sustitución en aquella
época, o que lo hiciera, a lo mejor, el nuevo conseller de Inmigración,
porque es verdad que yo cometo un error en mi proposición no de ley,
porque creo que la modificación de crédito se realiza en
agosto, señor conseller, y lo creo, y la falsedad de mi proposición no de
ley viene dada por el engaño que ustedes motivan, porque ustedes lo
publican en agosto, y digo, ahí va, han publicado en agosto una
modificación de crédito, y solo cuando, efectivamente, vemos
las modificaciones de crédito, vemos que son de febrero y de mayo.

Es decir, intencionadamente, ustedes engañan
no solo a este grupo parlamentario, sino a toda la ciudadanía,
porque ustedes se presentan a unas elecciones supongo que calculando y
controlando qué incidencia puede tener el 0,7% dentro de una
población determinada, de la población valenciana, solidaria,
voluntaria, cooperante, jóvenes y demás.
Y por eso, se lo
callan.

Ustedes se presentan a las elecciones con un
engaño (veus) premeditado, porque no quieren saber qué incidencia pueda
tener, o porque la miden, y les es mas rentable la publicidad
engañosa y mantener el engaño.
Y yo cometo el error,
buenamente, de pensar que es este conseller el que hace la modificación de crédito.
.
.
¿Usted va a permitir, señor conseller, empezar así su andadura, sabiendo que no va a tener
una gestión, en estos momentos, ni creíble ni limpia?
¿Usted cree que usted va a llegar y va a presentar los presupuestos
del 2008 y va a decir «ahora sí cumplimos la ley?
¿Qué ley?
, ¿la que hace ocho meses está
aprobada y no han desarrollado ni un solo decreto, que están todos
absolutamente en el cajón?
¿Qué pasa, que le han
dejado toda la faena a usted sus ex compañeros?
, ¿al
todoterreno señor conseller, que es el que tiene que hacer todos los decretos de
todo?
Porque ni un solo decreto, desde febrero, que se aprobó la
ley, se ha puesto en marcha.
¿De qué planes me hablan?

Solo les he dicho dos cosas: tienen ustedes un
engaño encima de la mesa, que, además, ha sido un
engaño absolutamente intencionado, que fueron a las urnas
engañando a la ciudadanía valenciana.
(Veus) Todavía estaban los
anuncios publicitarios, todavía, los anuncios publicitarios del
0,7%, (veus) y
jamás lo desmintieron.
Porque fueron a una campaña electoral
y asistieron a reuniones, allí donde tenían que asistir con
los grupos políticos, diciendo que ustedes cumplían el 0,7%,
y no es verdad.

Y no se les ocurre otra cosa que decir «vamos a
ver si encuentro comunidades autónomas de otros».
.
.
¿Qué comunidades autónomas?
Aquí vamos a hablar
de nosotros.
Y me dice que hable del gobierno.
Pues, si quiere, hablo del
gobierno, le fotocopio ahora mismo y le paso lo que piensa la coordinadora
de ONG para el desarrollo de España, que felicita y agradece al
Gobierno de España por aportar el 0,5% de la renta
«nacional», no del presupuesto.
Es decir, mucho más que
el 0,7% que ustedes puedan soñar o reivindicar.

Mire, no respetan nada, (aplaudiments) ¡no respetan nada!
: ni el trabajo voluntario, ni la
solidaridad, ni la pobreza.
No respetan nada, todo sirve para hacer
propaganda y publicidad.
(Veus)

Vuelvo a darles la última oportunidad, la
última oportunidad, rectifiquen y háganlo, que suba alguien
más, aparte de ustedes y de las risas que pueda despertar en el
grupo.
.
.
Si ya sé que cuando normalmente alguien se ríe de
esa forma descarada, con un tema absolutamente tan sensible, tan
importante, cuando alguien, además, desde esta tribuna les
está diciendo que han mentido, que han engañado, que puede
ser que hayan cometido hasta falsedad de documento público, y solo
saben que reírse, (veus) no sé si es porque no tienen ninguna otra
explicación ni razón o porque, efectivamente, han
caído en una altura moral tan baja que ni siquiera tienen otra
dignidad para poder levantarse.

Señor conseller, solo me queda usted, como nuevo conseller de inmigración,
cooperación, participación, ciudadanía y buena
voluntad: antes de aprobar el presupuesto del 2008, ¿tiene usted
algo que decir?

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Té la paraula la senyora Palomar.

La senyora Palomar Pérez:

Gracias, señora presidenta.

Mire, señora Noguera, yo no la voy a insultar,
pero con la acusación que ha hecho usted aquí, en esta
tribuna, o va al juzgado o la retira.
(Veus i
aplaudiments)

Mire, podremos estar más o menos de acuerdo en
muchas cosas, que ha habido una minoración.
.
.
(Veus) Perdone, si está
publicada.
.
.
Donde se ha equivocado usted es en la redacción de su
exposición de motivos.
.
.
(Veus) Pero, con todo y con eso, se ha cumplido el cien por
cien del plan director, y usted, eso no lo quiere escuchar.
La Comunidad
Valenciana es la que más aporta a cooperación.
Eso tampoco lo
quiere escuchar.

Mire, yo la invito a que, con la misma fuerza con la
que usted arremete contra cualquier decisión del Consell de La
Generalitat, luche contra la pobreza, luche contra la violación de
los derechos humanos y luche contra la desigualdad entre hombre y mujeres.

Yo le quería decir, señora Noguera, que
no solo se reconoce la labor de la Comunidad Valenciana a nivel nacional,
sino que lo hace la ECI, considerándonos la comunidad
autónoma que más fondos dirige a la cooperación
internacional; (veus) sino, las organizaciones internacionales más
prestigiosas lo siguen reconociendo también al firmar convenios con
nuestra comunidad, como las Naciones Unidas, a través de ACNUR o a
través del PNUD, organizaciones como la Organización
Panamericana de la Salud, organizaciones como los Estados
Iberoamericanos.
.
.
Nosotros tenemos un modelo a seguir, señora
Noguera, porque tenemos una cooperación internacional trasparente,
de impacto y de calidad.

Los cooperantes valencianos y las personas a las que
van destinados los fondos, no se merecen que usted y yo perdamos el tiempo.
La invito a trabajar juntas para conseguir, poco a poco, que todas las
comunidades autónomas y el Gobierno de España nos tomen
ejemplo.
Esforcémonos y sumemos, consigamos muchos granos de arena
para erradicar la pobreza y la hambruna, y seguro que habrán muchas
personas que nos lo agradecerán.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Palomar.

Señores, pasemos a la votación.
Comienza la votación.
Votos a favor: 37; votos en contra: 48.
Queda
rechazada la proposición no de ley.

Proposició no de llei, de tramitació
especial d'urgència, sobre el rescat de la gestió de
l'aparcament de l'Hospital General de Castelló,
presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR:
Compromís (RE número 3.
053, BOC número 16)

La senyora presidenta:

Proposició no de llei de tramitació
especial d'urgència sobre el rescat de la gestió de
l'aparcament de l'Hospital General de Castelló,
presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Verds-Izquierda
Republicana.

Tiene la palabra la ilustre diputada señora
Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Bon dia, fins ara, a l'Hospital General de
Castelló teníem un aparcament en superfície,
n'hi havien com uns sostrets i tot, que feen ombreta, on aparcaven
els treballadors i treballadores de l'hospital i els usuaris de
manera totalment gratuïta, però a l'any 2004 la
Conselleria de Sanitat pensa que és una autèntica barbaritat
que la gent estiga aparcant gratis i que s'estiga perdent
l'oportunitat de fer un gran negoci, aixina que el que fan es traure
a concurs la construcció d'un aparcament subterrani i la seua
posterior explotació.

El concurs el va guanyar Lubasa, que, per als que no
sou de Castelló, us explique, és com ací Llanera,
¿no?
, una d'estes empreses que no sabem per què
però tots els concursos els guanya aquesta empresa.
Bé, com
Llanera, però sense suspensió de pagament.
O com els
pàrquings d'Ortiz e Hijos a Alacant, que després ens ho
pot explicar, si voleu, el diputat del PP Luis Díaz Alperi.

Però, bé, ara han fet este
pàrquing subterrani, però, clar, no els anava a eixir
rendible si mantenien.
.
.

La senyora presidenta:

Por favor, señores diputados.
.
.

La senyora Albiol Guzmán:

.
.
.
-gracias, señora
presidenta-, no els anava a eixir rendible el pàrquing si
mantenien el pàrquing en superfície.
Aixina que el que han
fet allí és posar uns cossiols, unes plantetes, i així
no n'hi ha una altra opció que aparcar en el pàrquing
de Lubasa.
És un negoci redó i, a més, amb clients
garantits, perquè, lamentablement, ni els treballadors ni els
usuaris poden triar anar o no anar a un hospital.
Açò no
és un centre comercial que si no t'agrada que et cobren pel
pàrquing, no vas o te'n vas a un altre.
Estem parlant
d'un hospital, on la gent va obligada.
Tant de bo alguna gent no
haguera d'anar-hi.

Però la Conselleria de Sanitat té
tampoc sentit de l'ètica que no veu malalts, sinó que
veu clients, clients als qui traure tots els diners possibles, fins i tot
d'anar a curar-se, en este cas.
I si ho penseu és realment
monstruós.
És com els voltors, que quan t'estàs
morint encara van allí a per les restes.
Açò és
el mateix.
Estàs malalt, no tens una altra opció que anar a
l'hospital, però encara aixina, si vols anar, has de pagar de
la teua butxaca l'aparcament.

Jo crec que és evident que hi ha un pacte
entre la Conselleria de Sanitat i les grans empreses.
En este cas,
és Lubasa i l'aparcament de l'Hospital de
Castelló, del General.
Però els exemples de fins a quin punt
la Conselleria de Sanitat mira només pels beneficis de les grans
empreses, en compte de per la ciutadania, els exemples, com deia,
són innumerables.
I si no és així, el que han de fer
és demostrar-ho, votar a favor d'esta resolució, que
l'únic que demana és que la Conselleria de Sanitat
gestione el pàrquing i que siga gratuït per als usuaris i per
als treballadors.

De totes formes, jo avui no hauria d'estar
parlant del pàrquing de l'Hospital General, per molt important
que siga el tema, que ho és.

La proposició no de llei que jo havia
presentat perquè es debatera avui en aquest plenari parlava de la
llibertat d'expressió i de la llibertat d'ideologia.
Però, ¡quina paradoxa!
, no se m'ha permés
defensar aquestos dos valors en aquesta cambra.
La veritat és que el
fet que s'impedisca qualsevol debat als representants del poble
és el millor exemple que em podíeu donar que aquesta
iniciativa que jo vaig presentar el seu dia era totalment
necessària.

És una persecució més als
republicans i a les republicanes per part dels dos partits majoritaris
d'esta cambra.
I del Partit Popular era d'esperar, però
d'un partit que s'anomena socialista, la veritat és que
no.
Jo crec que ja heu perdut fins i tot el respecte als vostres
avantpassats; avantpassats que molts d'ells van morir lluitant per la
llibertat que avui vosaltres negueu.
Si alguns fundadors del Partit
Socialista alçaren el cap i vegeren en què vos heu convertit,
se'ls cauria la cara de vergonya.

A pesar que la Constitució espanyola al seu
article 16.
1 garanteix la llibertat ideològica, i l'article
20.
1 reconeix i protegix el dret a expressar i difondre lliurement els
pensaments, les idees i opinions mitjançant la paraula,
l'escriptura o qualsevol altre mitjà, als darrers mesos estem
assistint a tot un seguit de lamentables fets que posen en dubte aquests
dos drets fonamentals, tant el de la llibertat d'expressió com
el de professar qualsevol ideologia amb llibertat.

Per tot això, avui, des del Compromís
volíem demanar a les Corts Valencianes que instaren el
Congrés dels Diputats a despenalitzar les injúries al rei,
amb l'objectiu de salvaguardar la llibertat d'expressió
i garantir el dret a la llibertat ideològica.
.
.

La senyora presidenta:

Señora Albiol, por favor.
Señora
Albiol, le rogaría que se sometiera a la intervención y al
punto que estamos, porque como usted bien recordará, lo que usted se
está refiriendo ya se trató en la respectiva Junta de
Síndicos, que me imagino sería usted informada por la
portavoz de su grupo.

La senyora Albiol Guzmán:

Sí, evidentment, se me va comunicar que en la
Junta de Síndics no s'havia permés que en esta cambra
es produïra un debat sobre la llibertat d'expressió.
És prou vergonyós, la veritat, prou vergonyós.

Però vaig a continuar.
Si vertaderament voleu
tindreu el debat, ha de ser un debat honest.
Ja està bé del
monòton guirigall a què populars i socialistes ens teniu
acostumats.
Una competició patètica per a vore qui és
més espanyol, qui penja més pendons a les finestres i qui fa
més reverència al rei.
Un debat estèril perquè
només pot argumentar-se en un sentit.
L'altra posició,
la nostra, la republicana, és perseguida i penada fins i tot amb dos
anys de presó.
Ni l'atur, ni les hipoteques, ni tampoc les
cues als ambulatoris, ni els barracons dels col·legis.
Partit
Popular i Partit Socialista ja no parleu d'altra cosa que no siga de
banderes.
Una d'eixa boira rojigualda ha cobert les nostres vides i amenaça amb no
escampar en mesos.
Les pensions, les guarderies i la factura de la llum no
ocupen ni un minut del vostre temps.

La senyora presidenta:

Señora Albiol, por favor.
Por segunda vez,
señora Albiol, le recuerdo que se someta al punto del orden del
día.
Es la segunda vez, espero no tener que volver a
recordárselo.

La senyora Albiol Guzmán:

L'actualitat la protagonitzen les combustibles
imatges del monarca i la cabra de la legió.
Si realment us preocupa
l'opinió dels ciutadans i les ciutadanes sobre el model
d'estat, seria tan senzill de resoldre-ho com convocar un
referèndum, una consulta popular on cadascú optara lliurement
per la monarquia o la república.

Però, evidentment, no es tracta
d'això.
Ni uns ni els altres esteu preocupats per
l'opció de la majoria.
El sainet no és més que
una cortina de fum, una enorme cortina de fum, per amagar els verdaders
acords, aquells que provoquen que la majoria no arribe a final de mes, que
les rendes més altes paguen menys impostos i que els llocs de feina
siguen cada vegada més precaris.
Socialistes i popular us baralleu
per la bandera, perquè no us queda res pel que discutir.

La senyora presidenta:

Señora Albiol, por tercera vez.
.
.

La senyora Albiol Guzmán:

Heu arribat a un consens general.

La senyora presidenta:

Señora Albiol, le retiro la palabra.
Queda
usted advertida por tercera vez.
Muchas gracias.
(Remors)

Seguimos.
Tiene la palabra, en representación
del Grupo Parlamentario Socialista, el señor Subías.

El senyor Subías Ruiz de Villa:

Señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Yo voy a hablar exclusivamente del parquin del
Hospital General de Castellón, no voy a hablar de nada más.

Un hospital es un centro de servicios, donde,
evidentemente, se produce una gran movilidad.
.
.
de servicios
sanitarios, básicamente, donde se produce una gran movilidad,
desplazamiento de ciudadanos, tanto de trabajadores del propio hospital
-que por las características de un hospital se realizan
turnos- como de ciudadanos.
Ciudadanos y ciudadanas que tienen que
acudir al hospital en diversas circunstancias, a urgencias, habitualmente
acompañados; para ingresar de forma programada, habitualmente
acompañados, a visitar pacientes y en consulta, en un número
importante, igualmente, habitualmente acompañados.

Todo ello supone un nivel de movimiento de ciudadanos
muy importante.
Por eso, si fuera posible, y debiera ser posible, cuando se
planifica un hospital, cuando se planifica un hospital, cuando se planifica
un centro sanitario, deberían tenerse en cuenta una serie de
características.
En primer lugar, que las vías de acceso al
mismo fueran adecuadas.
En segundo lugar, que el transporte público
fuera un transporte que sirviera a los ciudadanos que tienen que utilizar
el hospital.
En tercer lugar, que hubiera una zona cercana de aparcamiento
razonable, donde, tanto para los trabajadores que tienen que pasar muchas
horas en el mismo como para todos aquellos usuarios que tienen que
utilizarlo, puedan tener un medio donde puedan dejar su transporte.
Ojalá que se promocionara otro tipo de transporte, como la bicicleta
o como.
.
.
Pero para eso, las ciudades deberían estar adecuadas.
Y, por lo tanto, mucha gente irá en su propio vehículo y
deberá buscarse una zona cómoda, segura, económica y
gratuita.

Por todo ello, y teniendo en cuenta todo lo que estoy
comentando, a finales de los años ochenta, en el Hospital General de
Castellón, se construyó un parquin en superficie y gratuito.
Ciertamente no gobernaban ustedes, señoras y señores del
Partido Popular.

Pasa el tiempo, pasa el tiempo, (aplaudiments) y hace unos
años se decide hacer otro aparcamiento, razonable, en la misma zona
donde está el aparcamiento actual, razonable.
Hasta ahí todo
razonable.
Pero ahora empiezan las discrepancias.
Las discrepancias son, en
primer lugar, por el modelo que ustedes quieren aplicar de aparcamiento,
del que hablaré posteriormente.
Modelo que, como ha dicho la
señora Albiol, es un modelo donde se adjudica a una empresa, la
empresa Lubasa, y posteriormente la gestión.
.
.
va ser gestionado
por la propia empresa y, por lo tanto, se va a cobrar tanto a los usuarios
como a los trabajadores.
Evidentemente, desde el primer momento siempre
tuvo en contra al personal, a los trabajadores del hospital.

Pero el parquin tuvo otro tipo de problemas, que yo
les voy a relatar de una forma rápida, durante su ejecución.
La empresa constructora intentó una exención de impuestos,
del ICIO, por la construcción del parquin.
El Ayuntamiento de
Castellón rápidamente dice que sí a esa
exención de impuestos, que posteriormente tiene que anular como
consecuencia del recurso que lleva adelante el grupo municipal socialista
en el Ayuntamiento de Castellón, y teniendo que rectificar el
ayuntamiento en esa exención de impuestos.
Quiero decir que si no
hubiera actuado como tal el grupo municipal socialista, no se hubiera
ahorrado a los ciudadanos de Castellón y al propio ayuntamiento los
50 millones de las antiguas pesetas que hubieran supuesto esos impuestos.

Por cierto, que uno de los documentos que se
remitió desde el hospital no se correspondía la antefirma con
la firma, y esto lo deben saber ustedes.
Donde decía «gerente
del Hospital General», la firma no se correspondía con la del
gerente del Hospital General.
Así lo reconoció el propio
gerente, así reconoció el propio gerente también que
él nunca dijo que había dado la orden para firmar por
él.
En cualquier caso, y a pesar de la insistencia en ese momento
del grupo municipal socialista, ni el propio gerente lo quiso aclarar, ni
la conselleria lo
quiso aclarar, ni el Ayuntamiento de Castellón lo quisieron aclarar,
a pesar de la insistencia en el momento del grupo municipal socialista.

Una vez dicho todo esto, y volviendo a la
gestión de parquin, ustedes podían haber realizado otro tipo
de gestión.
Ustedes tenían que haber realizado, como se hizo
en su momento, el aparcamiento y, posteriormente, gestionarlo desde la
propia conselleria.
Claro que ustedes optaron porque lo construyera una empresa, Lubasa, y que
lo gestionara la misma.
Evidentemente, según iba transcurriendo el
tiempo, los trabajadores se iban preguntando qué iba a pasar.
Y
consiguen los trabajadores que el gerente del momento del hospital se
comprometa a que el aparcamiento sería gratuito, pero hete
aquí que poco después este gerente ya no sigue en su puesto,
y está en otro sitio dentro de la administración sanitaria, y
la nueva dirección que llega al hospital no asume el compromiso del
anterior gerente.

Por lo tanto, eso significa que siguen en su idea de
que tendrán que pagar tanto los trabajadores como los usuarios.
Está claro que la empresa que lo ha construido quiere rentabilizar
el trabajo que ha hecho, y solo tiene dos formas: o bien pagan los
trabajadores y los usuarios o bien, evidentemente, la propia
administración.

Mientras tanto, el aparcamiento terminado ya hace
tiempo, en el mes de mayo-junio estaba terminado, sigue sin utilizarse.
Esta indecisión de ustedes se debe a que están esperando a
ver cómo abordan este problema que ustedes mismos se han echado
encima con la gestión del aparcamiento.

¿Qué han hecho ustedes aquí?
Aplicar su modelo de gestión, el que suelen hacer habitualmente, el
que les gusta, la privatización, con esa excusa de que lo importante
son los servicios.
Pero, claro, deciden ustedes esto.
¿Por
qué deciden hacer un aparcamiento en estas condiciones?
Su
endeudamiento es muy importante, su capacidad económica es escasa,
tienen problemas de financiación y, por lo tanto, escogen lo
más fácil, que lo construya un empresa y que lo gestione la
empresa, sin importarles que ahí van a tener que ir trabajadores
durante muchísimas horas al día y sin importarles que
ahí van a tener que ir usuarios que van a utilizar ese aparcamiento
construido en un suelo público, construido desde la conselleria y construido,
evidentemente, para que pueda servir a los ciudadanos y ciudadanas de
Castellón.

Para realizar este aparcamiento, ustedes
podían haber utilizado otros métodos.
Podían haber
realizado, como han hecho, un aparcamiento subterráneo, pero
podían también haber hecho un aparcamiento en altura, que lo
hubieran hecho más rápido, más barato, sin duda de
ningún tipo.
En cualquier caso, han escogido ese método y a
mí el método me da igual; lo que no me da igual es el
resultado final.

Yo creo que debieran ustedes cumplir con el
compromiso que adquirió el anterior gerente del Hospital General de
Castellón y que, por lo tanto, el aparcamiento sea gratuito para los
trabajadores y para los usuarios.
¿Saben ustedes que aquellos
trabajadores que tengan unos salarios más bajos, si tuvieran que
pagar lo que dicen que se va a tener que pagar, van a tener que dejarse
entre el 5 y el 8% de su salario solamente para ir a trabajar?
¿Solamente para ir a trabajar, entre el 5 y el 8% de su salario?

Señoras y señores del Partido Popular,
los que conozcan el hospital saben que no tiene otros mecanismos para poder
aparcar cerca del mismo; saben que el hospital no tiene otras posibilidades
salvo el propio aparcamiento.
Por lo tanto, les pido que se sumen a la
proposición que se hace desde Esquerra Unida-Bloc-Els Verds:
Compromís y lo apoyen como lo vamos a apoyar nosotros y espero que,
por una vez, se olviden de ese método que tienen ustedes de intentar
privatizar y, en este caso, de privatizar los servicios, que también
esto es un servicio, dentro de la sanidad.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Subías.

Té la paraula el representant del Grup
Popular, senyor Castejón.

El senyor Castejón Chaler:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Bé, jo estava dubtant d'eixir
aquí a la trona o no eixir perquè he arribat a la
conclusió que esta proposició no de llei estava a punt de
decaure perquè la seua.
.
.
la que havia de defensar-la, doncs
pràcticament no ha utilitzat cap argument, possiblement, per manca
d'arguments, per a defensar aquesta proposta de proposició no
de llei.

Jo, de les seues paraules, he de deixar ben clar que,
per part del Grup Parlamentari Popular, no podem passar per alt algunes de
les expressions que hem escoltat aquí.
Per exemple, que fiquen en
dubte la falta.
.
.
deia que la mancança del sentit de
l'ètica per part de la Conselleria de Sanitat, intentava ficar
en boca de la Conselleria de Sanitat el confondre pacients o malalts per
clients.
Evidentment, una expressió, jo penso que desafortunada per
part de la portaveu, en este cas, de Compromís i que tenim molt clar
en la sanitat de la Comunitat Valenciana que els malalts, els pacients es
mereixen tota la nostra consideració, que penso que és el que
ha faltat en este moment avui, aquí en la trona, a qui defenia
aquesta proposició no de llei perquè l'aparcament de
l'hospital de Castelló fos gratuït.

I anem a denegar, com no pot ser d'una altra
manera, aquesta proposició de llei en què se mos demana que
se rescate la gestió i que la gratuïtat siga total.
En la seua
proposició no de llei, en la lectura perquè, evidentment,
després no l'ha defensat, he llegit que vostés el que
no volen és que es faça negoci amb els malalts.
Evidentment,
això no s'ajusta amb la realitat.
També vostés
diuen que es regala a una empresa uns terrenys públics perquè
es faça negoci -insistixen vostés amb la
parauleta- amb els malalts i amb els treballadors del mateix hospital
i, almenys, aquestes expressions són totalment injustes.

Mire, jo no sé si vosté recorda quan se
va aprovar el pressupost de La Generalitat l'any passat, que la
Conselleria de Sanitat tenia 5.
089 milions i en aquella ocasió,
vostés, bé, els representants del seu grup parlamentari,
consideraven que encara eren pocs diners per a defensar
l'atenció, la humanització, la prevenció, el que
haguessen noves estructures, el dedicar-lo a la investigació,
consideraven que hi havia pocs diners.
Jo considerava que allò podia
ser, evidentment, una defensa bona perquè sempre qualsevol
quantitat, per elevada que siga, per a millorar la qualitat
sanitària a la nostra comunitat, sempre pot resultar insuficient.

Però, evidentment, abans com ara, la prioritat
per part de la conselleria era i seguix sent invertir en tecnologies, en
infraestructures sanitàries, en millorar, en definitiva, la qualitat
de l'assistència sanitària a la nostra comunitat.

Jo entendria les seues crítiques si
vinguessen, precisament, si nosaltres ens desviéssem d'esta
intenció, d'este objectiu.
Però no ha sigut
així.
Li recordo que cada dia que passa a la nostra comunitat se
destinen 14 milions d'euros en assistència sanitària.

Penso que seria impensable que
l'administració de sanitat abordés inversions desviant
los seus recursos en l'adquisició de sòl, bé
comprant-lo o bé expropiant-lo, en l'adequació i
manteniment d'aparcaments per a aparcar vehicles privats i solucionar
el que realment és un problema, perquè no anem a negar-lo.
L'aparcament de l'Hospital General de Castelló és
un problema.

Però no és competència de la
Conselleria de Sanitat doncs, evidentment, no és la primera
competència ni és una de les seues primeres prioritats,
però s'ha abordat el problema i se li ha donat solució.

Pense que este hospital.
.
.
l'aparcament de
l'hospital pràcticament acabat.
Al voltant dels 11 milions
d'euros de pressuposts del 75 milions que la Conselleria de Sanitat
està -podríem dir- jugant, entre cometes,
aprofitant esta forma de solucionar problemes gestionant-los, construint
aparcaments perquè després siga la gestió privada la
que puga tirar endavant aquestes inversions, han fet possible que el
problema, dins de breus dies, se puga solucionar del tot.

Vosté parlava que abans havia un aparcament en
superfície.
Jo diria que hi havia un mal aparcament en
superfície.
Tots el que som d'aquelles comarques coneixem de
quina manera, ara i abans, s'aparcava per a accedir a
l'Hospital General de Castelló: la vorera de les carreteres
plenes, els descampats dels voltants plens; total, 400 vehicles.
Ara,
s'ha triplicat amb este aparcament la capacitat per a albergar no
només els cotxes, els vehicles dels que treballen a
l'hospital, sinó aquells que -com vosté
deia- han d'accedir a ell, bé per malalts, bé per
proves o bé per acompanyants.

Jo penso que este sistema d'arribar a una
construcció mitjançant la concessió és un tema
vàlid i que també empren moltes administracions, precisament,
no gestionades per part del Partit Popular.

El senyor Subías ha explicat el problema quin
era, evidentment, i la història mos diu que, bé, en els
darrers anys, tota la mobilitat fa que, dia darrere dia, se presente un
gran problema.
I ell també ha fet referència a una
sèrie de discrepàncies amb el model de gestió del
Partit Popular i jo he de dir-li que el model de gestió del Partit
Popular és el que és.
S'ha donat una solució a
este gran problema perquè l'alternativa podia ser una altra.
És a dir, no caldria construir cap hospital, no caldria construir
-perdó- cap aparcament i que se mantingués com
fins ara.

Evidentment, se podrien també potenciar
l'oferta d'ús públic del transport, cosa que
s'està fent, i que precisament no ha estat reivindicat per
part d'aquelles.
.
.
en este cas, de la junta de personal del mateix
hospital.
Però se va a apostar -jo diria- d'una
forma important, és a dir, arriscada per a construir este aparcament
i el sistema de gestió, el de la concessió.
I no es va fer de
qualsevol manera com donava la sensació per part del representant
del Partit Socialista.
Se va fer pensant que la nova infraestructura
triplica les possibilitats que havia anteriorment d'aparcament i
s'ha fet complint seriosament tres requisits molt importants.

Per una part, i no cal oblidar-ho, no s'ha
desviat cap recurs de la sanitat per a aquesta obra d'aparcament, ni
per a la prestació del servici ni després per al seu
manteniment, perquè estic segur que si haguéssem desviat
alguna cosa les crítiques serien més ferotges.
Afortunadament, no ha sigut així.

Es pot utilitzar part de la parcel·la de
l'hospital sense afectar les necessitats de circulació interna
d'esta.
Lògicament, l'aparcament, com bé ha dit,
s'ha dit que és subterrani, per a ocupar després la
mateixa parcel·la.
.
.
Cal dir que se va estudiar el fet de fer-lo
subterrani perquè ara el que ha fet l'empresa és
deixar-nos una superfície que, després, en futures
ampliacions de l'hospital se podia aprofitar.
Si haguéssem fet
l'aparcament elevat, evidentment, no tindria aquesta possibilitat.

I no mos enganyem.
Passar de 400 places a 1.
129
places en una superfície total de 26.
700 metres quadrats
d'aparcament, doncs la millora és més que evident.

I, per últim, cal tindre en clar que amb esta
obra s'obtindran, com deia, nous espais per a
l'ampliació de l'hospital en un possible edifici que,
sense terminis, però sense cap dubte, se construirà en el
futur.

El problema que se li plantejava a la representant
del Compromís era, bé, que volien l'aparcament
gratuït.
Gratuït, hem vist que quan és a concessió
és impossible, però el que en tot moment s'ha treballat
per part del Grup Popular és que tant els treballadors com les
persones que allí han de deixar el seu cotxe, bé per malalts,
per assistència, tinguessen un preu raonable.
Un preu raonable per a
tots aquells que utilitzen els servicis de l'hospital i nosaltres
considerem com a preu raonable aquell que és inferior a qualsevol
aparcament urbà de la capital de Castelló.
I jo li faria la
pregunta: vosté considera que un euro al dia és un preu
raonable?
Doncs esta serà la quantitat, més o menys, que
costarà l'aparcament de l'hospital de Castelló.

Nosaltres som conscients que en la vida no hi ha res
gratuït, no hi ha res gratuït.
El dret a la sanitat, entenem que
no està vinculat al dret a tindre garantida una plaça
gratuïta i vehicle i, en tot cas, a externalitzar els costos que això comporta als no usuaris del
servici.

Per tant, no considerem que es faça negoci amb
un aparcament subterrani de 1.
129 places; no es faça negoci
perquè sabrà molt bé que s'han tingut una
sèrie de negociacions arribant que els treballadors de
l'hospital tinguen amb la quantitat de 22 euros al mes cobert el seu
pàrquing per a totes les seues.
.
.
és a dir, per a tot el mes.
Me referixo que, un preu raonable pensant que no s'ha desviat ni un
sol euro destinat a la qualitat sanitària i que tindrem una
infraestructura que, a vore si d'una vegada per totes mos lleva esta
imatge tercermundista que, avui per avui, donen les rodalies de
l'hospital, aparcant de qualsevol manera, sense seguretat, presentant
greus deficiències que seran perfectament esmenades amb esta
oferta.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Castejón.

Tiene la palabra.
.
.
(aplaudiments) la señora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Evidentment, en la vostra mentalitat és
impossible que el pàrquing siga gratuït, perquè si
l'aparcament fóra gratuït, clar, quin benefici
econòmic trauria l'empresa, no, trauria Lubasa?
 Amb una
mentalitat on tot ha de ser el guany econòmic, doncs, evidentment,
no és possible, però una mentalitat en què primara
l'atenció als usuaris i l'atenció als
treballadors, evidentment, sí ho podria ser.

De totes maneres, ja heu sentit el representant del
Partit Popular anunciant que es pagarà un euro al dia.
Açò ho diu ara ací, bé, i fa unes setmanes
també ho va comunicar als treballadors de l'hospital.
Però vaig a llegir un paper que m'han passat que es va
repartir a l'hospital amb la capçalera de La Generalitat i de
l'Agència Valenciana de Salut que diu: «De
interés general.
De la lectura de una de las cláusulas del
pliego de licitación para la concesión de la
explotación del nuevo parquin de nuestro hospital se ha deducido
erróneamente que el aparcamiento para los trabajadores del hospital
será de pago.
Como director quiero anunciar a todos los
compañeros del hospital que el aparcamiento en el nuevo parquin
será total, completa y absolutamente gratuito mediante las
fórmulas que en su día se arbitrarán entre la conselleria y la empresa que
resulte elegida para la explotación del parquin.
» Repetisc,
«total, completa y absolutamente gratuito».
Signat pel director
de l'hospital.
Però clar, açò era abans de les
eleccions.
Després de les eleccions ens anuncien que serà
pagant, un euro al dia.
El problema no és la quantitat, que
també.
El problema és el fons de la proposta: la gent ha de
pagar per a anar a treballar i per a anar a l'hospital.
És
increïble.

De totes maneres és molt curiós que
ací puga eixir el Partit Popular, a esta trona, a fer campanya
electoral, o a mentir com en el tema del 0,7; o que el Partit Socialista,
no sé molt bé per què, però sempre acaba
parlant de Zapatero, i a ningú se li lleva la paraula.
Encara que
normalment hi ha poques persones que se cenyisquen al que és
l'orde del dia, al tema que li correspon; normalment la gent acaba
ací parlant de coses que no tenen res a vore amb el tema que han de
defensar, o que han de proposar, però a mi sí que se me lleva
la paraula.

Realment el que m'heu demostrat és que
la tricolor, la bandera republicana, continua espantant els qui han
convertit el sistema en una gran ruleta de joc i mantenen la voluntat
popular segrestada a punta de bitllets.
(Se
sent una veu que diu: "¡Hala!
") Elegir mitjançant el vot el màxim representat
de l'estat no és un capritx, és una imperiosa
necessitat de salut democràtica, tot i que els valors republicans
van molt més enllà.
República significa
democràcia, però també significa llibertat, igualtat i
solidaritat, un sistema just, un camí cap a
l'emancipació.
Però, segur que ho entendreu millor amb
les paraules d'un vell clàssic:

«Al nostre país volem substituir
l'egoisme per la moral; l'honor, per l'honradesa; els
costums, pels principis; les conveniències, pels deures; la tirania
de la moda, pel govern de la raó; el menyspreu de la
desgràcia, pel menyspreu del vici; la insolència, per
l'orgull; la vanitat, per la grandesa d'ànim;
l'amor als diners, per l'amor a la glòria; la bona
societat, per les bones gents; la intriga, pel mèrit; la
presumpció, per la intel·ligència;
l'aparença, per la veritat; el tedi del plaer
voluptuós, per l'encant de la felicitat; la menudesa dels
grans, per la grandesa de l'home, i un poble amable, frívol i
miserable, per un poble magnànim, poderós i feliç.
És a dir, tots els vicis i les ridiculeses de la monarquia, per
totes les virtuts i tots els miracles de la república.
»

Gràcies.

La senyora presidenta:

Para la réplica tiene la palabra el
señor Castejón.

El senyor Castejón Chaler:

Molt bé.

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyora diputada de Compromís.

Vosté, a la seua, a llegir el seu paper i a no
eixir del paper, que no sé si li han encomanat, però
evidentment avui no ha sigut la defensa d'un pàrquing que
necessita l'Hospital Provincial de Castelló.
(Se sent una veu que diu: «Muy bien.
»)

Mire, (aplaudiments) mos insistirà una i mil vegades en lo negoci,
lo negoci, lo negoci.
.
.
Doncs, mire, en cap cas es plantegen estos
aparcaments com a un negoci extraordinari, ni per a l'hospital, ni
per a l'empresa concessionària, ni.
.
.
Evidentment, cal pensar
que ha de tindre alguns beneficis l'empresa, això és
així i en tot el món.
Però els beneficis s'han
calculat en un marge molt reduït, que després de moltes
negociacions.
.
.
, que jo sé que vosté les coneix, en estos
darrers dies s'ha arribat a xifrar, doncs unes tarifes que nosaltres
hem considerat que són molt raonables, i que possiblement, a hores
d'ara, s'està portant a terme la Junta de Personal.
I
molt, jo m'alegraria moltíssim que aquestes tarifes que se
proposaran, s'exposaran, puguessen ser referendades per tots els
sindicats que formen part de la Junta de Personal de l'hospital.
Possiblement hi hagen dos que no aconseguisquen, possiblement hi hagen dos,
però dels cinc o set que hi ha, tots el altres possiblement ho
puguen referendar.
Per què?
Perque són preus molt raonables,
perquè són tarifes.
.
.
Evidentment, no tornaré a
insistir, perquè el temps no em donaria per a fer una
exposició amb profunditat, que en la vida no hi ha res gratuït
i s'han de marcar prioritats.

Per tant, són necessàries aquestes
tarifes per a cobrir l'amortització de la inversió, els
costos corrents de l'explotació de tot el servici.
I penso,
realment ho penso, que ha existit una bona voluntat per part de
l'empresa a la qual vosté volia demonitzar.
I, sobretot, molta
sensibilitat per part de l'administració en fer entendre a
tots, a tots, que les característiques que tindrà este
aparcament seran: millorar el servici que s'estava hui portant a
terme; perquè el tercermundisme que avui per avui envolta els
aparcaments de l'hospital no podia ja passar per més.

I, evidentment, hi ha una cosa que jo li voldria
manifestar.
A vostés que se'ls omple la boca moltes vegades de
sostenibilitat, i pensant només en els termes mediambientals,
també està el que s'anomena «sostenibilitat
econòmica».
I precisament esta forma de gestió que el
Partit Popular porta a terme en esta construcció, després el
manteniment i, per a llarg termini, que sempre estiga en funcionament,
això mos parla que la sostenibilitat econòmica també
se garantix.

Jo li podria dir que si se tripliquen les places, si
n'hi han uns bons amb preus assequibles per als treballadors i per a
la gent que puga estar allí acollida, si n'hi han una
sèrie de reserva de places gratuïtes per a minusvalideses, en
persones en discapacitat, si, en definitiva, la construcció
d'este hospital mos possibilita que els terrenys limítrofs
estiguen preparats després per a una futura ampliació de
l'hospital, jo penso, què més se mos pot demanar?

Hem aconseguit solucionar un problema sense detraure
un sols cèntim d'euro per a una partida que no siga de gasto
sanitari, se manté evidentment el que més ens preocupa des de
la Conselleria de Sanitat que és l'atenció als
pacients.
Ací sí que s'ha d'invertir, ací
sí que s'ha de sumar recursos.
Però, evidentment, la
forma de gestió del Partit Popular en la construcció i
manteniment d'estos pàrquings és l'adequada, la
necessària.
I jo penso que la ciutadania de Castelló
sabrà valorar-ho.
Gratis no hi ha res, i quan se gestiona amb
eficàcia és quan s'aconseguixen resultats.
I el poble
ho veu, el poble ho veu.
Per això, a la província de
Castelló, a la ciutat de Castelló, el recolzament a la
ciutadania cada vegada va a més.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Castejón.

Señores, (veus) comienza la votación.

Votos a favor, 37; votos en contra, 49.
Queda
rechazada la proposición no de ley.

Se suspende la sesión y se reanudará
esta tarde a las cuatro en punto.

(Se suspén la sessió a les 13 hores i 11
minuts)

(Es reprén la sessió a les 16 hores i 5
minuts)

La senyora presidenta:

Es reprén la
sessió.

Pregunta 33/07 a la consellera d'Agricultura,
Pesca i Alimentació, senyora Maritina Hernández
Miñana, sobre els últims temporals de pluja, que formula la
diputada senyora Gema Amor Pérez (GP Popular) (RE número
3.
296).

La senyora presidenta:

Comencem amb les preguntes.
Pregunta número
33/07, formulada por la diputada Gema Amor Pérez, del Grupo
Parlamentario Popular, a la consellera de Agricultura, Pesca y Alimentación sobre el
temporal de lluvia.

Té la paraula la senyora Amor.

La senyora Amor Pérez:

Gràcies,
presidenta.

Senyora consellera, tots coneixem de l'especial
sensibilitat que té el Consell de la Generalitat valenciana i, en
este cas, la seua conselleria, la Conselleria d'Agricultura, Pesca i
Alimentació davant de les inclemències meteorològiques
que afecten la nostra terra.
Ho hem pogut vore i viure, molts de nosaltres
en primera persona, especialment vosté, i part del govern
valencià, estos dies arrere, estes setmanes davant del temporal, del
dramàtic temporal que va afectar de ple la comarca de la Marina Alta
i on s'ha demostrat l'eficiència, la responsabilitat, el
estar al costat de les víctimes del govern valencià.
I davant
d'eixa actitud responsable, seriosa d'una presa urgent de
mesures i de respostes immediates que vosté mateixa va poder donar a
les víctimes, als afectats -i afectats econòmicament
molts- i també vam haver de patir la pèrdua d'una
vida humana.

Vam poder vore eixa actitud responsable del govern
valencià que contrastava al mateix temps amb l'actitud del
govern del Partit Socialista, el govern central, que només ha tingut
l'interés d'anar, de desplaçar-se alguns
ministres que no coneixen la zona i que s'autoproclamen en estos
moments candidats per la província de València, com és
el cas de la vicepresidenta, que es va posar les botes i va anar ahí
a fer-se la foto, amb l'únic interés mediàtic,
partidista i partidari.

Davant d'eixa situació de
responsabilitat, que en qualsevol temporal, ve tenint el govern
valencià, jo li pregunte, senyora consellera: com a
conseqüència de les pluges i del temporal, de la pedra que va
afectar la nostra comunitat els dies 12 d'agost i 14 de setembre
d'enguany, que van afectar de forma molt especial les explotacions
agràries, en un nombre molt important, a les tres províncies,
Castelló, València i Alacant, que van patir quantiosos mals
tant en les infraestructures com en l'arbrat, quines són les
mesures que des de la Conselleria d'Agricultura, Pesca i
Alimentació respecte a estos últims temporals, del mes
d'agost i de setembre, s'han pres?
Sabem de la responsabilitat
en què sempre s'actua i la immediatesa en el donar el millor
de nosaltres mateixos al servici dels ciutadans, en este cas dels
agricultors i dels ramaders, i per tant, senyora consellera, quines han
segut les mesures que s'han pres des de la seua conselleria?

Gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Perdó, té
la paraula l'honorable consellera d'Agricultura, Pesca i
Alimentació.

La senyora consellera d'Agricultura, Pesca i
Alimentació:

Senyora presidenta.

Senyora diputada, moltes gràcies per les seues
paraules que, efectivament, crec que arrepleguen la nostra activitat en
estos últims mesos.
Activitat intensa en el que suposa apropar-se a
la gent que ha patit d'alguna manera alguna de les
inclemències meteorològiques.
Desgraciadament, des del mes
d'agost fins ara, n'hem patit algunes d'elles: dos
granissades, dos pedregades i les inclemències de les inundacions
d'estes últimes setmanes.

La seua pregunta fa referència, exactament, a
les inclemències o als danys produïts per estes
inclemències en la pedregada del dia 12 d'agost i que,
posteriorment, desgraciadament, es va repetir una situació semblant
el 14 de setembre.
Bé, en ambdues situacions, amb les dos situacions
s'han produït nombrosos danys en explotacions agrícoles
dels nostres municipis i han afectat les tres províncies de la
nostra comunitat.
Això suposa pèrdues
-diríem- de forma homogènia en el nostre
territori.

Estos danys s'han produït tant en
infraestructures agràries com també en els arbres i en els
cultius; i han afectat, per tant, la producció de l'actual
campanya i en alguns casos poden comprometre també les campanyes
futures.
Pel que fa al temporal del dia 12 d'agost, la conselleria,
jo crec que va reaccionar de forma immediata, molt ràpida,
perquè ja l'endemà de la mateixa tempesta, el secretari
autonòmic i la subsecretària d'esta conselleria es
varen reunir amb aquells alcaldes que en primera instància
detectaren danys molt importants en els seus termes: Chulilla, Andilla,
Bugarra, Gestalgar, Llíria, Losa del Obispo i Villar del Arzobispo,
i també amb la cooperativa de Villar del Arzobispo, que va
manifestar danys molt importants en la vinya, que és el que ells
estan processant per a la producció de vi en esta cooperativa.

La conselleria es va comprometre amb este grup
d'alcaldes, aixina com amb els que posteriorment van anar
entrevistant-se, en elaborar una ordre d'ajudes específica,
concreta per a reparar els danys produïts tant en les explotacions
agràries com en les pròpies infraestructures.
El dilluns 13 i
el dimarts 14 tots els tècnics de les nostres oficines comarcals
varen estar visitant i avaluant tots els danys en cultius i
superfícies afectades, valorant el percentatge de danys i les
pèrdues assolides.
Finalment, es va comprovar que n'hi havien
més municipis afectats i, a més dels mencionats afecten:
Alcublas, Alzira, Benaguasil, Benicolet, Benifairó de Valldigna,
Benigánim, Bétera, Casinos, Carcaixent, Chiva, el Puig,
Foios, Higueruelas, Llutxent, Marines, Moncada, Náquera, Oliva,
Otos, Pedralba, Quatretonda, Serra, Simat de Valldigna, Sot de Chera,
Terrateig, Vilamarxant, Xeraco i Xeresa; tots estos en la província
de València.
I en la província de Castelló varen ser:
Alcalà de Xivert, Altura, Benlloch, Coves de Vinromà, la
Salzadella, Santa Magdalena de Pulpis i Tírig.

Posteriorment, varen continuar les reunions en els
directors territorials i les nostres oficines comarcals, i se varen avaluar
i estimar, concretament, els danys en tots estos municipis.
Desgraciadament, el mateix dia que informàvem en el Ple del Consell
d'una proposta d'ordres d'ajudes per a cobrir estos
danys, 14 de setembre, varem patir una altra pedregada, que en este cas, va
afectar la província d'Alacant, als municipis concretament de:
Elda, Monòver, Orihuela, Petrer, Pinoso, Torrevieja, els Montesinos
i Sant Miquel.
Enfront d'esta situació des de la conselleria
es vàrem proposar reprendre la primera ordre i incloure tots estos
municipis, i iniciar de nou el procediment per a poder incloure, fer una
ordre única, i incloure els municipis corresponents a la segon pedra
produïda, en l'ordre que estàvem redactant.
L'objectiu de l'ordre és establir ajudes per a la
recuperació del potencial productiu de les explotacions afectades,
per mitjà d'accions tendents a recuperar l'estructura
vegetal afectada i la reposició al seu estat original tant dels
edificis com de tots els equipaments agraris.
Es tracta de complementar les
indemnitzacions rebudes pel sistema d'assegurances agràries
combinades, de manera que el llaurador puga percebre les dos ajudes i puga
reconstituir completament l'estructura vegetal de les seues
plantacions.

Mosatros volem afavorir la contractació, per
part de l'agricultor, de préstecs amb entitats
bancàries en els quals la conselleria ha signat un conveni: que
són crèdits a quatre anys, amb un any de carència, amb
un interés de l'Euribor+0,5 i una comissió del 0,25.
I
La Generalitat subvencionarà al cent per cent els interessos i una
amortització parcial del capital, el 20% del capital amortitzat en
la primera anualitat.

Quant als cultius, i basant-se en els imports
següents: 60 euros per hectàrea per a l'ametla, 750 euros
per hectàrea per a la vinya, 1.
200 euros per hectàrea per a
l'olivar, 2.
000 euros per hectàrea per als cítrics i
3.
000 euros per hectàrea per a hortalissa.

Pregunta 34/07 a la consellera d'Agricultura,
Pesca i Alimentació, senyora Maritina Hernández
Miñana, sobre el sector ramader, que formula el diputat senyor
Eduardo Ovejero Adelantado (GP Popular) (RE número 3.
297).

La senyora presidenta:

Muchas gracias,
señora consellera.
(Aplaudiments)

Pregunta número 34/07, formulada por el
diputado Eduardo Ovejero, del Grupo Parlamentario Popular, a la consellera  de Agricultura,
Pesca y Alimentación sobre el sector ganadero.

Té la paraula el senyor Ovejero.

El senyor Ovejero Adelantado:

Sí, gracias, señora presidenta.

Señora consellera,
desde hace unos meses estamos asistiendo a una
subida en el precio de los cereales motivada por distintas causas,
todavía no del todo claras.
Este incremento en el precio de los
piensos, que se estima en un 40% en el último año, ha
motivado un aumento de los costes por cabeza de ganado.
Esta
situación está generando una cierta inquietud -como
usted sabe- en el sector ganadero de la comunidad y en sus
representantes, preocupados por el descenso de la competitividad y la
rentabilidad del sector.

Ante esta situación, ¿podría
indicarnos qué medidas está llevando la Conselleria de
Agricultura, Pesca y Alimentación para apoyar al sector?

La senyora presidenta:

Muchas gracias,
señor Ovejero.

Té la paraula la honorable consellera.

La senyora consellera d'Agricultura, Pesca i
Alimentació:

Senyora presidenta.

Senyor diputat, efectivament, en estos moments el
sector ramader de la nostra comunitat com el de tota Espanya està
profundament preocupat per l'augment del preu dels pinsos, que
està repercutint clarament en la seua.
.
.
i disminuint la renda
agrària, la renda que perceben pel seu treball.

Mosatros com a conselleria i davant de la
preocupació que el sector manisfestà a través de les
cartes, que mos han demanat, les peticions d'ajuda i de recolzament,
ens vàrem assentar, vàrem tindre una reunió, el 5
d'octubre, en què vaig estar jo mateixa i la directora general
de Producció Agrària, amb tots els responsables que mos
havien manifestat eixa preocupació, i que són els
responsables de l'àrea de ramaderia com aixina els presidents
dels sindicats AVA-Asaja, La Unió, UPA, Jóvens Llauradors
Asaja i Fepac, amb l'objectiu d'entre tots pactar una
sèrie de mesures que pensarem que podien ser positives per ajudar al
sector, en este moment tan crític, per a la seua renda.

A partir d'eixe moment, des de la conselleria
vàrem pensar que bé.
.
.
i d'acord amb el que ells mos
havien proposat, quines eren les mesures que realment creien que
podíem dur endavant.
I fruit d'eixe acord i de
l'anàlisi posterior, mosatros les mesures que hem decidit fer
va ser ficar 1,6 milions d'euros per a recolzar la retirada de
cítrics amb destí a l'aliment animal.

És tradicional que en moments de crisi o quan
n'hi ha excés d'algun tipus de producció
agrícola se destine esta producció a l'aliment animal.
En este cas, mosatros el que tractem és de conduir tot eixe excedent
o tot eixa gestió de mercats de cítrics a les ramaderies, i
fer-ho de forma que se fem mosatros càrrec de tota la
logística, de tota la distribució, de tota la retirada del
producte i, a més, d'instal·lar en totes les
explotacions ramaderes les sitges i les infraestructures que fagen falta
perquè siga efectiva, còmoda i útil i efectiva eixa
retirada produïda per la gestió de mercats.
Però, a
més, el tema del transport i la logística també forma
part del compromís d'esta conselleria amb el sector ramader.
Per tant, sol·licitàrem als ramaders que feren les peticions
corresponents a les necessitats que tenien i diguérem a totes les
organitzacions agràries que estaven allí presents, que
estimularen d'alguna forma o avançaren d'alguna forma la
retirada, a través de la gestió de mercats, per a poder
destinar eixa retirada al pinso animal.

I això és el que estem fent des del 5
d'octubre que tinguérem esta reunió en el sector, i a
través de tot d'un sistema logístic i
d'arreplega, i també de reparar tots els camins per a poder
arribar a totes explotacions ramaderes, també la conselleria
està fent-se càrrec que l'accés a totes les
ramaderies siga l'adequat perquè els camions amb el producte
puguen arribar allí.
Hem construït ja 18 sitges en explotacions
de la província de València, 18 en la de Castelló i 2
en Alacant.
I anem a fer ara altres 3 sitges, u per província,
perquè se puga distribuir de forma còmoda, de forma suficient
en cada una de les províncies, quan tingam la quantitat suficient de
producte retirat.

Pel que fa als camins rurals -com dia
abans- l'objectiu és millorar els accessos a aquelles
explotacions ramaderes, que aixina ho necessiten, per a facilitar el pas
dels vehicles de transport i dur a terme el millor i més
ràpidament possible la distribució de tot el producte que
estem retirant.
En concret, s'adequaran fins que s'acabe la
campanya vials d'entrada de 60 granges, el que suposarà
condicionar 73 quilòmetres de camins.
La distribució
provincial seran 8 granges en Alacant, 23 en Castelló i 29 en
València.

D'esta manera estem disposant, també per
a un futur i ja igual que se va començar l'any passat,
d'una estructura de transport i  d'emmagatzemament que
permetrà al ramader, sempre, poder disposar de retirades de
productes i tindre ja totes les instal·lacions preparades i tot el
sistema de transport per a poder utilitzar-lo amb agilitar i amb comoditat.

En este moment s'han retirat ja 2.
200.
000
quilos de cítrics.
Concretament, s'ha estudiat poder retirar
altres subproductes, com la palla de l'arròs, que mos
demanaren també els ramaders, s'ha estudiat també
subproductes de la xufa, però, bé, són complicats i
les pluges dels últims dies han fet inviable estes retirades.

Per tant, en este moment estem treballant en retirada
de cítrics.
L'objectiu seria ser capaços de retirar
15.
000 tones fins a desembre.
I pensem que això cobriria les
necessitats de 2.
600 explotacions ramaderes de la nostra comunitat, que
són les que haurien manifestat esta necessitat.

Gràcies.
(Aplaudiments)

Pregunta 35/07 a la consellera de Turisme, senyora
Angélica Such Ronda, sobre l'obertura d'una oficina de
turisme a Brussel·les, que formula el diputat senyor Vicente Betoret
Coll (GP Popular) (RE número 3.
298).

La senyora presidenta:

Pregunta número 35/07, formulada por el
diputado Vicente Betoret, del Grupo Parlamentario Popular, a la consellera de Turismo sobre
la apertura de una oficina de turismo en Bruselas.

Té la paraula, senyor Betoret.

El senyor Betoret Coll:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyora consellera.

El turismo ha demostrado una gran capacidad de
estimular el desarrollo de las economías de nuestro territorio,
alcanzando cifras históricas en los últimos años.

Podemos afirmar que es un sector estratégico,
ya que aporta en torno al 14% del PIB de la comunitat, la mayor aportación de todas las comunidades
autónomas peninsulares.

Es por esto que difundir la imagen de nuestra
comunidad, mejorar la oferta turística tanto en lo referente a
infraestructuras como en lo que hace referencia a las empresas del sector,
incrementar la calidad y diversidad de los productos y, en definitiva,
potenciar el turismo rural y hacer de él un sector competitivo
respecto a otros destinos turísticos, se configuran en las metas
fundamentales de la Generalitat valenciana.

Hemos rebasado el récord de turistas
extranjeros recibidos, superando la cifra de 5 millones de turistas
anuales.
Nos hemos consolidado como segundo destino de turismo nacional,
con un total de 18,2 millones de viajes de los residentes en España.
Hemos registrado casi 25 millones de pernoctaciones en 2006, cifra
récord que nos consolida como destino nacional y nos sitúa,
junto a Canarias, como la comunidad que más crece.
De hecho, el
año pasado Benidorm fue el punto turístico español con
mejores registros y una ocupación media anual del 79,1%.

Diversas son las vías que nos llevan a obtener
resultados sobresalientes como los que acabo de comentar, pero en concreto
cabe hacer especial hincapié en uno de los servicios que la
Conselleria de Turismo ha potenciado, la creación de la red de
oficinas de información turísticas de la Generalitat
valenciana, denominada Tourist Info, que se despliega a lo largo de toda la
Comunidad Valenciana.

Por ello, en la línea de estos servicios,
quisiera preguntarle qué funciones va a llevar a cabo la nueva
oficina de turismo situada en Bruselas.

Gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Té la paraula l'honorable consellera de
Turisme.

La senyora consellera de Turisme:

Gracias, presidenta.

Gracias, diputado.

Efectivamente, uno de los objetivos de la Conselleria
de Turisme es ofrecer a nuestros visitantes unos servicios de
información de calidad.
Y, efectivamente, con este fin, se
creó la red Tourist Info en los años noventa.

Actualmente contamos con 141 oficinas, cubriendo toda
la comunitat, y
más de 20 puntos de información temporales.

En nuestro afán por ofrecer información
allí donde pensamos que es de más utilidad, se puso en marcha
este año, en el mes de enero, la primera oficina fuera de los
límites de nuestra comunitat, y concretamente en Madrid.

La elección de Madrid era lógica desde
distintos puntos de vista, tanto por nuestra representación
institucional, ya que la comunitat cuenta con una delegación en Madrid, como desde el
punto de vista turístico, puesto que Madrid es nuestro primer
mercado nacional.

De hecho, las solicitudes turísticas se han
incrementado de forma notable desde la puesta en marcha de esta Tourist
Info en Madrid.

Pues bien, a partir de esta experiencia de
carácter nacional, nos planteamos dar un paso más con la
internacionalización de la red Tourist Info.
Hemos pensado que la
primera Tourist Info Comunitat Valenciana debería estar en Bruselas,
y ello porque esta ciudad es un punto estratégico para las
administraciones y para la Europa de las regiones como sede de la
Comisión Europea.
Y además, la Generalitat valenciana cuenta
con una delegación en Bruselas, como bien sabe.

Quiero recordar que un 24% de los turistas que nos
visitan son extranjeros y el 90% procede precisamente de países de
la Unión Europea.

Me preguntaba cuáles eran las funciones
concretas que va a llevar a cabo la oficina.
Bien.
Con carácter
general, el objetivo es promocionar y publicitar la Comunitat Valenciana
como destino turístico en el mercado europeo.

Las funciones concretas, por tanto, serán las
propias de una oficina Tourist Info: atención de solicitudes de
información turística que se reciban por cualquier medio,
bien presencial, correo postal, electrónico o por teléfono.
Se ofrecerá un servicio profesionalizado, suministrando
información actualizada sobre los atractivos turísticos y los
recursos de la Comunitat Valenciana, así como los eventos, la agenda
cultural y las fiestas que nuestros municipios ofrecen al visitante.

Pero además, el hecho de estar situada en el
extranjero, en un mercado de origen de nuestros visitantes,
posibilitará otras funciones, como será el establecimiento de
contactos y seguimiento con los medios de comunicación y la
realización de estudios y acercamiento a la demanda in situ.

Puesto que esta oficina estará en Bruselas,
cumplirá también la función de orientar a nuestro
sector, empresas, asociaciones y administraciones, sobre las convocatorias
europeas que puedan ser de interés para el sector turístico,
así como les ofrecerá asesoramiento en la
participación en los proyectos europeos.

La función de esta oficina va mucho más
lejos que la de suministrar información.
Servirá
además de un auténtico soporte y apoyo a nuestras actuaciones
de promoción en el mercado belga y en todo el Benelux y será
canalizadora de iniciativas europeas en materia de turismo.

Por supuesto, se mantendrán los niveles de
calidad de nuestra red Tourist Info, que les informo tienen una
valoración del 9,4 sobre 10 en la opinión de los turistas que
visitan nuestras oficinas.

En cuanto a fechas, estamos en este momento en fase
de preparativos y queremos abrir la oficina antes de final de año.

No queremos establecer solamente una oficina en el
extranjero, sino que el año que viene abriremos dos nuevas oficinas
en mercados extranjeros.
No puedo concretarle ahora dónde se
ubicarán, porque de acuerdo con la política de
interlocución con el sector seguida por la conselleria, queremos llegar a un
consenso sobre este tema.

Gracias.
(Aplaudiments)

Pregunta 36/07 a la consellera de Turisme, senyora
Angélica Such Ronda, sobre el balanç turístic de la
temporada d'estiu, que formula la diputada senyora Elena Bonet
Mancheño (GP Popular) (RE número 3.
299).

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

Pregunta número 36/07, formulada por la
diputada María Elena Bonet, del Grupo Parlamentario Popular, a la consellera de Turismo sobre
balance turístico.

Té la paraula, senyora Bonet.

La senyora Bonet Mancheño:

Gracias, señora presidenta.

Honorable consellera, de todos es sabido que los valencianos y valencianas
tenemos la fortuna de habitar en un territorio estratégico dentro
del arco mediterráneo, desde el turismo de sol, con una de las
ofertas de playas con bandera azul mayores de Europea, con 43 playas
accesibles, playas con certificado internacional de calidad y
gestión medioambiental, hasta una oferta de turismo rural cada vez
más interesante y de mayor calidad.

Señora consellera, con los incentivos de la conselleria que usted dirige para promover la construcción
de infraestructuras turísticas privadas o municipales en las
comarcas del interior, así como para la renovación de los
establecimientos, la calidad de los productos turísticos que se
ofertan son cada vez mejores.

Nuestra comunidad cuenta con numerosos atractivos
turísticos: parques temáticos, la Ciudad de las Artes y las
Ciencias, Castellón Cultural, etcétera, y con uno de los
mejores campos de regatas de Europa, con la celebración de la America's Cup y la futura
edición.
Desde la Fórmula 1, la Volvo Ocean Race y otra serie
de grandes eventos, la Comunidad Valenciana se encuentra en posición
de prime time para
la elección de destino turístico.

No podemos olvidar nuestras fiestas y tradiciones,
nuestra gastronomía, etcétera, todo ello basado en un
riquísimo acerbo cultural que abarca toda la comunidad, de norte a
sur, de este a oeste.

Señora consellera, el pasado mes de septiembre usted nos ofreció datos
parciales sobre el resultado de la campaña de verano.
Esos datos
eran positivos.
Se habló de un incremento de turistas extranjeros
del 4,2% y de un aumento de viajeros en establecimientos hoteleros del
4,3%.
Sin embargo, en este momento no se disponía todavía de
datos completos del verano, por no disponer de cifras oficiales
correspondientes al mes de agosto.

Lo cierto y verdad, y entiendo que solo gracias al
impulso de un gobierno comprometido con los valencianos y valencianos, el
gobierno presidido por Francisco Camps, que desde su responsabilidad
garantiza el futuro de nuestra comunidad y es ejemplo de solvencia en el
resto de España, y frente a la cicatería y mezquindad
política del gobierno actual de España, que mediante un
infame decretazo decidió acabar con el Plan hidrológico
nacional.
.
.
(Protestes) Sí, sí, digan ustedes lo que quieran, pero esto es
cierto.
Y sigo con mi pregunta.
(Aplaudiments) Y consecuentemente con el trasvase del Ebro tan necesario
para el desarrollo de nuestra comunidad, incluido el sector
turístico.
Todo ello además del esfuerzo suplementario que
tiene que llevar a cabo el gobierno del presidente Camps para poder atender
todas las necesidades de la Comunidad Valenciana, habida cuenta que somos
un millón de valencianos y valencianas más, frente a la
negativa de Zapatero para transferir los fondos que le debe a esta
comunidad, no así a otras, como todos bien sabemos.

Con todo ello, y además por motivos de otra
naturaleza, como, por ejemplo, la creciente subida de los tipos de
interés y sus efectos en las economías domésticas,
etcétera, me gustaría, señora consellera, que nos ofreciera el
balance final de la temporada de verano, disponiendo ya de los datos
oficiales, y nos hiciera una valoración de la misma en el sentido de
si se han cubierto las expectativas tanto en lo que respecta al turismo
nacional como extranjero.

Por lo tanto, la pregunta concreta que le formulo,
señora consellera, es la siguiente: ¿Cuál es el balance
turístico de la temporada de verano?

Muchas gracias.
(Aplaudiments.
Veus)

La senyora presidenta:

Té la paraula la senyora consellera de
Turisme.

La senyora consellera de Turisme:

Muchas gracias, presidenta.

Señora diputada.

Efectivamente, contamos ya con datos oficiales, y a
la vista de los mismos, la valoración que hacemos de la temporada es
muy positiva.

Respecto al turismo extranjero, según los
datos del Instituto de Estudios Turísticos del Ministerio de
Industria, Comercio y Turismo, la comunitat ha recibido 2 millones de turistas extranjeros, 2
millones, en los meses de junio, julio y agosto, lo que supone un
incremento respecto al verano de 2006 del 5,6%.
Se trata de un incremento
sin duda importante, y aún más si tenemos en cuenta que el
verano del año pasado arrojó ya unos datos muy positivos.

Quiero también resaltar que el gasto de este
colectivo, el de turistas extranjeros, se ha incrementado este verano en un
13,9%.

Quiero ofrecerles información sobre algunos
mercados especialmente significativos, bien sea por su importancia como
emisores hacia la Comunitat Valenciana o por su excepcional comportamiento
el pasado verano.

En nuestro principal mercado emisor, el Reino Unido,
el incremento de turistas ha sido del 2,9%; el segundo, Francia, ha
experimentado un incremento del 8,7%.
Y como les decía, ha habido
algunos mercados con crecimientos espectaculares.
Italia, el 61%; Suiza, el
26% y Estados Unidos, el 47%.
Datos sin duda muy significativos respecto a
los efectos de la Copa del America en nuestra comunidad.

A continuación, les voy a ofrecer datos del
Instituto Nacional de Estadística del Ministerio de Economía,
que hacen referencia a visitantes con carácter general, tanto
nacionales como extranjeros, y que se centra en el tipo de alojamiento
utilizado.

Según esta fuente, los turistas alojados en
establecimientos hoteleros durante los meses de verano han sido dos
millones y medios de viajeros, lo que supone un incremento del 5,1%.
La
demanda nacional ha aumentado un 3,7 y la extranjera un 8,5.

En términos de ocupación, se han
superado los niveles del año pasado, aun cuando, y es importante
tenerlo en cuenta, la oferta hotelera se ha incrementado un 3%.

Quiero apuntar también que estos datos
positivos respecto a viajeros en establecimientos hoteleros, se han
producido en las tres provincias.
Y también destacar que ha sido
espectacular el caso de Valencia, donde el incremento ha sido superior al
10%.

Respecto a los turistas alojados en establecimientos
extrahoteleros, y hablamos de apartamentos, campings y alojamiento rural, también el comportamiento
de la demanda ha sido positivo, con un incremento del 3,3 en el
número de viajeros.
Resultados que se han dado también en
cada una de las tres provincias.

Creo que es interesante comentarles la
evolución turística del verano comparativamente con lo que ha
sido la evolución general en España.
En este sentido, quiero
comentar que si el incremento de turistas extranjeros en nuestra comunitat ha sido del 5,6,
la media en España ha sido del 3,1.
En alojamiento hotelero,
nuestras cifras son el 5,1% y la media de España el 1,5%.
Y en
alojamiento extrahotelero, hemos crecido un 3,3%, mientras que a nivel
nacional se ha decrecido un 2,3%.

A la vista de estos datos, qué duda cabe,
señoría, que nos sentimos satisfechos con el balance de la
temporada de verano.

Quiero añadir, además, que ayer mismo
nos facilitaron los primeros datos correspondientes al mes de septiembre, y
que corroboran esta tendencia positiva, con un incremento del 1,92%, frente
a una media nacional del 1,14, en pernoctaciones hoteleras, con respecto al
mismo mes de septiembre del año pasado.

Así, pues, señoría, ha habido un
incremento de turistas nacionales y de turistas extranjeros, ha habido un
incremento en la ocupación hotelera y en la extrahotelera.
Los
resultados positivos se han producido en los tres meses, aunque destaca
especialmente el mes de agosto.
Y, por último, las cifras han sido
positivas en las tres provincias de la comunitat.

Gracias.
(Aplaudiments)

Pregunta 25/07 a la consellera de Cultura, Trinidad
María Miró Mira, sobre la demanda interposada per
l'anterior director de la Biennal, que formula la diputada senyora
Ana Isabel Noguera Montagud (GP Socialista) (RE número 3.
201).

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

Pregunta número 25/07 formulada por la
diputada Ana Noguera del Grupo Parlamentario Socialista a la consellera de Cultura y
Deporte sobre la demanda interpuesta por el anterior director de la Bienal.

La senyora Noguera Montagud:

Buenas tardes.

Teniendo en cuenta, señora consellera, que actualmente la conselleria se encuentra ante
una demanda interpuesta por el anterior director de la Bienal por
incumplimiento de contrato, donde se demanda a la administración
valenciana en la cantidad de más de un millón de euros,
¿podría decirnos la señora consellera en qué
situación se encuentra dicha demanda y si existe alguna otra
situación similar a la del mencionado ex director?
Gracias.

La senyora presidenta:

Té la paraula la senyora consellera.

La senyora consellera de Cultura i Esport:

Gràcies, presidenta.

Señora Noguera, con relación a la
primera pregunta que nos formula ya solicitó usted respuesta por
escrito en iguales términos y le fue remitida el 16 de octubre, por
lo que me remito a lo que ya se le contestó.

Y en lo que atañe a la segunda, tengo que
decirle que no existe ninguna situación similar a ésta.

Gracias.

La senyora presidenta:

Tiene la palabra la señora Noguera.

La senyora Noguera Montagud:

Sí.
Señora consellera, he de decirle que a mí no me ha llegado
todavía respuesta por escrito y es más, se había
pasado incluso el plazo reglamentario en el cual yo tenía que tener
ya esa pregunta contestada.
Por eso mismo, usted dice que salió el
día 16.
Yo no la tengo aún.
Tenía que haberla tenido
en mi poder el día 5 de octubre según los plazos
reglamentarios.

Pero yo le hago esa pregunta, efectivamente, porque
nos encontramos ante una demanda judicial por incumplimiento de contrato
por más de un millón de euros.
Si usted la ha contestado por
escrito supongo que también podrá leer, efectivamente,
aquí si.
.
.
la respuesta que haya dado.

Y también le preguntaba si se había
materializado o no alguna otra demanda, por ejemplo, la que se
anunció este verano de la ex directora de la Ciudad del Teatro, la
señora Irene Papas.

Mire, en el informe de la auditoria que se
contrató por la propia Generalitat, resultó sorprendente que
ustedes hicieran una provisión de fondos, pero que el auditor de la
Bienal, en este caso el asesor jurídico -perdón-
de la Bienal, no hubiera querido contestar ni emitir ningún informe
de la auditoria y eso era lo que nos resultó sorprendente.
A una
auditoria contratada por la propia Generalitat no se le entregan los
informes que la propia Generalitat pide.

Pero lo cierto es que todo esto se ve desbordado
además por unas declaraciones que usted realiza.
Las realiza
públicamente en un medio de comunicación, no en su
comparecencia aquí; en la comparecencia de aquí no nos
comentó nada.
Pero usted dice públicamente: «La Bienal
se ha terminado.
Ya no van a haber más bienales».
Y eso que
puede parecer un ramalazo de sensatez lo sería si no fuera porque
más que un final de la bienal resulta una quiebra de esta misma.
De
esa decisión, lo único que viene a corroborar es lo que
tantas y tantas veces todo el mundo le ha dicho, incluida esta
oposición, que la Bienal era una gran mentira; que era una gran
farsa; que no tenía ninguna repercusión cultural ni
artística; que sólo sirvió para dilapidar, derrochar y
malgastar el dinero de los valencianos y para que algún que otro
espabilado viajara, comiera, disfrutara a costa del erario público.

Sé que usted es nueva y le sonará a
nuevo que yo le hable de viajes del Concorde, del personal contratado de
formas extrañas, de presupuestos que se incrementan
-perdón- al 50% o de viajes no justificados.
Pero ser
nueva no significa que no herede una gestión para lo bueno y para lo
malo y si es capaz de defender lo bueno, supongo que también
podrá dar explicaciones de lo malo.

Cuando usted dice, efectivamente, que la Bienal se ha
terminado, supongo que lo que está haciendo no es seguir adelante
con ese discurso falaz intentando justificar lo injustificable.
Yo, al
menos, así lo espero de usted.
Solamente le pido en eso algo de
cordura, de sensatez y de sinceridad.

Pero fíjese usted.
Dijo usted en voz
pública «la Bienal se termina» y, usted, ¿ha
oído alguna voz cultural, social, política, mediática
que diga «no, por favor»?
¿Hay alguien que haya clamado
que la Bienal no se termine?
Para nada.
No ha oído usted ni una sola
voz a quien no le haya importado, efectivamente, que la Bienal se termine.
No ha merecido ni una sola valoración positiva.
Nadie lo ha
lamentado ni ha llorado por eso.
Para nada.
Sólo se ha oído
algún que otro suspiro de alivio, porque yo creo que se ha
convertido en un alivio que se cerrara el grifo de despropósitos y
de carísimas ocurrencias.

La Bienal apareció y desapareció de la
misma forma: sin que ocurra nada, sin que pase nada, sin que nadie lo
lamente.
Eso sí, no hay balance positivo, ni cultural ni social,
pero lo hay económico.
Se dejan muchísimas deudas y eso es lo
que a mí me gustaría hoy que usted me pudiera contestar, que
pudiera acompañar a mi pregunta.

Yo le voy a hacer un cuestionario sencillo, de
sí o no casi y así no tiene tampoco usted que calentarse
mucho la cabeza.
Mire, primero, oficialmente, las cuatro ediciones de la
Bienal, ¿cuánto nos han costado?
¿30 millones de
euros?
, pregunto.
¿Sí o no?
Porque esto supondrían
más de diez años de todas las ayudas a las
compañías del teatro valenciano, por ejemplo.

Segundo, acreedores a corto plazo ascienden
aproximadamente a seis millones de euros.
¿Sí o no?
Pero
estos son a corto plazo porque hay que sumarles, según la auditoria,
los créditos bancarios a largo plazo.
¿Estamos hablando de
otros, más o menos, diez millones de euros?

Y si la Bienal desaparece, y bienvenida sea la
decisión, ¿qué ocurre con la fundación de la
Bienal y con su personal?
¿Piensa usted tomar también
algún tipo de responsabilidad sobre quien ha ejecutado
política o económicamente las decisiones?
¿Ha pedido
usted dimisiones, ceses o despidos de los responsables de la Bienal?
Porque
supongo que los valencianos no tienen que ser las únicas
víctimas de tener que acometer estas decisiones.

Mire, y sólo para terminar, cuando algo tan
grave como la Bienal ocurre en una empresa privada, y aquí hemos
tenido varios casos con empresas valencianas, sin ir más lejos
Astroc, se produce un terremoto económico.
La única
diferencia es que aquí los valencianos pagan y eso es lo que hace
que ustedes oculten su mala gestión.

Nada más.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Té la paraula la senyora consellera.

La senyora consellera de Cultura i Esport:

Moltes gràcies de nou, presidenta.

Señora Noguera, usted se sale del
guión, en realidad, de las propias preguntas que me estaba
formulando y, una vez más, con acritud.

Yo me remito a contestarle, y no tengo ningún
problema, lo que usted me pregunta.
Le digo que esto estaba por escrito,
que se lo hemos presentado.
De hecho, yo tengo aquí copia y no tengo
ningún problema en dársela.

Y decirle que ha recaído sentencia en primera
instancia que ha sido recurrida y no hay todavía sentencia en
segunda instancia.

Y en cualquier caso, le reitero que la
Fundación para la Promoción de las Artes
Contemporáneas ha hecho una reserva de fondos de 969.
000 euros en el
presupuesto de 2006 y 200.
000 euros en el presupuesto de 2007 y esta
reserva se hace por criterios de prudencia y para el supuesto de que la
sentencia condenatoria sea confirmada.

Y por la segunda pregunta que me hace, le vuelvo a
repetir que no hay ningún otro caso, ninguna situación
similar.

Muchas gracias.

Pregunta 26/07 a la consellera de Cultura, Trinidad
María Miró Mira, sobre l'actual intendent del Palau de
les Arts Reina Sofia, que formula la diputada senyora Ana Isabel Noguera
Montagud (GP Socialista) (RE número 3.
202).

La senyora presidenta:

Pregunta número 26/07 formulada por la
diputada Ana Noguera del Grupo Parlamentario Socialista a la consellera de Cultura y
Deporte sobre el actual intendente del Palau de les Arts Reina
Sofía.

Té la paraula, senyora Noguera.

La senyora Noguera Montagud:

Señora consellera, lamento en esta segunda pregunta tener que salirme del
guión y tener que abordar algo más, todo referido al mismo
tema.
No sé si usted habrá podido prepararse la pregunta un
poco más extensa que la anterior o tiene el servicio de
asesoramiento estrictamente limitado a lo que tiene que contestar
sólo y exclusivamente por escrito.

Pero mire, yo le preguntaba por la intendente del
Palau de les Arts Reina Sofía durante sus siete años y
cuál era su situación de salario, de condiciones laborales
especiales que a muchos nos ha escandalizado y que sabemos que,
efectivamente, tenía una remuneración excesiva y que
tenía conceptos extra, gastos, alojamientos en hoteles,
manutención y un largo etcétera.

Pero es inevitable, es inevitable y usted lo
entenderá y espero que usted esté también a la altura
de poder dar unas explicaciones, que las circunstancias de ahora que
está viviendo el Palau de les Arts nos obliguen a hablar de mucho
más que eso.
Porque yo no voy a ser quien defienda la
gestión, desde luego, de la señora intendente.
No voy a ser
yo.
Pero sí he de decir que en tres ocasiones la han dejado ustedes
en solitario.

La dejaron en solitario cuando explicábamos
nosotros los gastos que esta señora tenía.
Nadie
compareció con ella.
Cuando se hundió la plataforma
escénica, apareció ella sola a dar explicaciones.
Y ayer
mismo la veíamos a ella en solitario diciendo que, efectivamente, la
temporada no se podía abrir porque habían ocurrido las
inundaciones.

Yo no sé si esas son las razones por las que
ella cobra tales extras, si es que se trata de poner a personal bien pagado
para que, efectivamente, los responsables políticos no tengan que
asumir ciertas incomodidades.

Pero hay algunas cosas de las que ella sí que
no es responsable; sí son responsabilidades políticas.
Por
ejemplo, de su contratación y de sus extras, lo son ustedes.
En
segundo lugar, de una decisión inicial de anular una torre de
comunicaciones, iniciar así un costosísimo proyecto y una
más que difícil relación con el señor
arquitecto.
En tercer lugar, de hacer oídos sordos al peligro de
inundabilidad del
Palau de les Arts.
En cuarto lugar, de no tomar medidas
arquitectónicas correctas, como desagües, lámina de agua
o, contra todo pronóstico y razones técnicas, elevar el
ajardinamiento del Palau.
En quinto lugar, ustedes son responsables de una
mala coordinación, de una improvisación de ocurrencias o de
pésimas relaciones partidistas que han llevado a enfrentar-se al
ayuntamiento y a La Generalitat, pese a lo que eso ha supuesto en un
proyecto tan importante como el Palau.

Son ustedes responsables de una obra que se
inició con 80 millones y ya lleva 400 y no sabemos en cuánto
va a terminar; con butacas ciegas, con auditorios al aire libre que hay que
corregir, con plataformas escénicas que se hunden.
Esto no es una
calamidad natural; no lo es, señora consellera.
Esto no es como el refrán que dice «las
desgracias nunca vienen solas».
Las desgracias, en este caso, es la
gestión de la obra que se está haciendo en el Palau de les
Arts.

Y eso ocurre a vista de todo el mundo a nivel
internacional.
Pero dentro, además, si usted ha ido a verlo
-como dice que ha ido esta mañana o lo he leído yo que
ha ido esta mañana- supongo que habrá tenido tiempo
también de hablar y de enterarse de que ya no queda nadie de la
primera plantilla contratada trabajando en el Palau porque nadie quiere
quedarse y eso que cobraban más que fuera, y eso que el Palau era la
gran oportunidad profesional.
Pero es que hace tres meses que la
fundación no tiene administrador, ni director de gestión, ni
secretario técnico de orquesta o director de recursos humanos.
O,
por ejemplo, que los trabajadores se quejan y se lamentan y no de los
martillazos y los ruidos, sino de no tener convenio, ni formación o
de irregularidades en horas extras y de que las facturas se acumulan y no
se pagan como es la norma del gobierno Camps.

Mire, a usted solamente le he oído decir dos
cosas: que el Palau está en el punto de mira y que no hay que buscar
responsables.
Este grupo político de la oposición ha sido
absolutamente prudente, prudente y responsable con las críticas que
pueda haber estado emitiendo, muy prudente.
Ustedes no saben lo que es eso.
Cuando ustedes ejercen la oposición o la ejercen desde el propio
gobierno en el que están utilizando la propia administración
para ello, no saben lo que es medir las consecuencias; nosotros, sí.
Por la buena imagen exterior de esta comunidad y porque nos importa que el
Palau de les Arts tenga éxito somos absolutamente prudentes y
medimos muy en serio lo que le estamos diciendo, incluso los tiempos.
No
puede usted decir que ha sufrido agobio antes de decir qué pasa en
el Palau de les Arts; ninguno.
Aquí estamos en estos momentos hoy,
con días pasados, para que se pueda analizar con calma.

Pero claro que está en el punto de mira.
Ustedes lo situaron.
Lo han situado como el único icono importante
cultural que ha tenido la gestión de Camps.
Lo han situado
jugándose el prestigio de una comunidad, el prestigio de los
valencianos.
Y si era bueno, efectivamente, para hacerse fotos a lo largo
de todo el mundo costara lo que costara y fuera el más caro y
magnífico de todo el universo, también, supongo, que tienen
que ser ustedes responsables de lo que en estos momentos ocurre, o al
menos, dice usted: «No hay responsables.
» ¿Por
qué?
¿Qué pasa, que han estado buscando por debajo de
las piedras quién pudiera ser responsable de tal catástrofe y
no lo han encontrado?
Este grupo político no lo es, Madrid tampoco
lo es.
No lo han encontrado, ¿verdad?
No ha habido nadie a quien
echarle la culpa, por eso, en estos momentos, no hay que buscar
responsable, porque no tienen ninguno.

Sí, señora consellera, no sé si se lo dijeron cuando usted firmó el
contrato de ser consellera de Cultura: cuando las cosas salen mal y hay explicaciones
que dar a los valencianos, no sólo tiene que decirles usted que
abran el paraguas para ver la ópera, sino tiene que explicar por
qué en estos momentos la gran obra que más cara nos cuesta y
que es la.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Noguera.
(Aplaudiments)

Tiene la palabra la señora consellera de Cultura.

La senyora consellera de Cultura i Esport:

Muchas gracias, presidenta.

De nuevo le tengo que reiterar lo mismo,
señora Noguera.
Usted viene con unas preguntas y después
vuelve a saltarse el guión y a mezclar las churras con las merinas.
Una cosa es la obra, la edificación, la infraestructura del Palau y
lo que ha ocurrido, desgraciadamente, no solamente en el Palau de les Arts,
sino, desgraciadamente, en toda la Comunidad Valenciana; y otra cosa es
hablar de las preguntas a las cuales yo me voy a limitar a contestar sobre
la intendente del Palau, la cual, no recibe como conceptos extra: ni
alojamiento, ni vehículo, ni chófer privado, ni gastos de
manutención, según usted me pregunta.

La intendente del Palau de les Arts sólo
percibe, como ocurre con cualquier otro trabajador por cuenta ajena, el
pago de los gastos correspondientes al hotel y transporte cuando por
motivos de trabajo viaja en representación del Palau de les Arts.

Y no existe la situación especial a la que
usted se refiere en su pregunta, que es la que usted me remitió, y
no todas estas cosas que hoy está diciendo.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

Pregunta 27/07 a la consellera de Cultura, Trinidad
María Miró Mira, sobre el director de la Ciutat de les
Llengües, que formula la diputada senyora María Soledad
Sorribes Martínez (GP Socialista) (RE número 3.
203).

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

Pregunta número 27/07, formulada por la
diputada.
.
.
 (remors) Marisol (remors) a la consellera de Cultura y Deportes sobre el director de la Ciudad de las Lenguas.

Tiene la palabra la señora Sorribes.

La senyora Sorribes Martínez:

Gràcies.

Bona vesprada, senyora consellera.

La pregunta és: des de la data de nomenament
del fins ara primer i únic director de la Ciutat de les Llengues,
podria dir-nos la consellera quines activitats ha dut a terme, quin ha
sigut i és el seu salari, i quins els gastos que ha realitzat.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Té la paraula la senyora consellera de
Cultura.

La senyora consellera de Cultura i Esport:

Gracias, presidenta.

Señora diputada.

El señor Gimeno es consejero delegado de
Castellón Cultural y como tal trabaja para todos, todos y cada uno
de los proyectos de esta sociedad, tal y como informé hace tan solo
una semana en el último pleno.

Su salario es el adecuado para las funciones que
realiza como consejero delegado de Castellón Cultural.

Y los gastos realizados por la Ciudad de las Lenguas
se ven limitados, vuelvo a repetir, por no disponer de la infraestructura,
de los terrenos necesarios; lo cual, le repito, y sobre todo al Partido
Socialista, que el retraso se debe al retraso del ministerio en construir
estas obras del aeropuerto.

Muchas gracias.
(Remors)

La senyora Sorribes Martínez:

Senyora consellera, començaré fent una
xicoteta història de què és Proyecto Cultural de
Castelló.

Esta mercantil es va constituir en 1977 per a
promocionar i impulsar la vida cultural de Castelló, desenrotllant
una sèrie d'infraestructures culturals, com ara el Teatre
Principal, el Museu de Belles Arts, l'Espai d'Art Contemporani,
l'Auditori Palau de Congressos i l'Auditori de
Peníscola; infraestructures que van centrar l'activitat
d'esta societat des dels seus inicis fins al 2005, any en el qual el
president de La Generalitat va anunciar la creació d'un centre
internacional per a l'aprenentatge del castellà, el qual havia
de convertir Castelló en referent mundial de la llengua castellana.
Es tractava de crear un complex docent, turístic, lúdic i
comercial en els terrenys situats en l'aeròdrom.

Este nou projecte, que s'encarregava
Castellón Cutural, duia implícit la creació d'un
nou càrrec, el de conseller delegat, designat per a ocupar-lo el
senyor José Luis Gimeno, al qual se li encomanava impulsar el que es
coneix com Ciudad de las Lenguas.
I que, el primer que va fer va ser
nomenar un assessor, una secretària de direcció i un
ordenança elegits directament per ell.

No em detindré a valorar si un arquitecte i
una persona que amb penes i poques glòries ha cursat el batxillerat
elemental són les adequades per a ocupar-se d'un projecte
lingüístic, ja que considere que van ser nomenats
càrrecs de confiança i, per tant, res a dir.

Però, què han fet en estos anys?
Malgrat que el senyor Gimeno va ser nomenat conseller delegat de
Castelló Cultural a finals del 2005, i que cobra per això,
vosté, senyora consellera, va admetre aquí, al Ple de Les
Corts, que l'únic que ha fet fins ara ha estat contactes amb
diverses institucions, associacions i professionals de l'àmbit
de la llengua i la cultura.
Poca cosa per a emprar tants diners i durant
tant de temps.

Ens deia textualment: «Ha habido conversaciones
con el Instituto Cervantes.
También es verdad que estamos a la
espera de alguna resolución y demás contestaciones.
»
Pues largo me lo fiáis, señora consellera.

L'Acadèmia Valenciana de la Llengua, amb
la qual s'ha contactat perquè un dels seus membres formara
part de la comissió que ha d'estudiar i definir eixe projecte
de llarga gestació, com vosté el qualificava, doncs
l'Acadèmia Valencia de la Llengua, com deia, va considerar
necessari sol·licitar a la direcció de Castelló
Cultural una major concreció sobre l'ús del
valencià i sobre el contingut científic del projecte, o siga,
que tampoc ho tenen clar.

L'actual alcalde de Castelló anunciava
el 9 d'octubre proppassat que La Generalitat ha adquirit el
compromís d'invertir 500.
000 euros per a desenvolupar este
projecte; quantitat a consignar en els pressupostos de 2008 i que
servirà «para que se comience a trabajar en el proyecto
propiamente dicho», admetent així que fins ara no s'ha
fet res.

Si és cert que per fi van a posar-se a
treballar, em congratulo que La Generalitat aporte consignació
pressupostària després de tres anys de mantindre'l
bloquejat, demostrant una important falta de compromís i
d'implicació amb Castelló.

Però vosté també ens va dir que
el senyor Gimeno no treballa en exclusiva per a la Ciudad de las Lenguas
-i ho acaba de dir-, «sino que además trabaja como
consejero delegado de Castellón Cultural».
Doncs deu fer-ho en
la intimitat, perquè en la realitat ni està ni se
l'espera; encara que en certa manera té raó,
perquè a Castelló és ben sabut que treballa per a una
mercantil relacionada amb la construcció.

Un altre pilar sobre el que pareix que recolze este
projecte és la garantia del turisme idiomàtic.
Com, si la
Ciutat de les Llengües ni es va presentar a l'última
edició de Fitur en l'apartat de grans projectes?
Si es diu que
hi haurà entre 2.
000 i 3.
000 alumnes fixos a l'any, a
més de les 50.
000 persones que s'espera que visiten el recinte
per a disfrutar de les instal·lacions complementàries,
esportives i lúdiques, no s'entén per què
vostés no han fet posar-se d'acord els empresaris del sector
turístic amb els propietaris de les acadèmies que ensenyen
llengües per tal d'obtindre beneficis ensenyant castellà
a l'hora que ofereixen sol, platja, paisatge, gastronomia,
etcètera.
Igual és que els tirs no van per ahí.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Té la paraula la senyora consellera de
Cultura.

La senyora consellera de Cultura i Esport:

Gràcies de nou, presidenta.

Bien, me alegro de que alguien escuche en estos
plenos y en estas intervenciones.
Se tomó usted buena nota la semana
pasada porque, claro, es que me están preguntando exactamente lo
mismo.
Y copió bien o ha mirado en las actas muy bien lo que yo
estuve diciendo, porque la lista de proyectos a los que se dedica
Castellón Cultural, del cual el señor Gimeno es consejero
delegado, la ha enumerado perfectamente.

Tenemos que decir que este gobierno, decir y volver a
repetir, está poniendo todos los medios posibles para que este
proyecto sea una realidad.
Pero volvemos a repetir que si no se puede
avanzar más es porque su partido al frente del gobierno central no
pone el remedio para que se pueda construir en el lugar adecuado.
Tienen
que hacer los deberes, señores del Partido Socialista,
díganselo a sus jefes del gobierno central que por favor, ayuden a
esta comunidad, porque es que si no vamos a estar siempre igual, vamos a
estar enfrentados y con el mismo problema.
Y desde aquí le insto a
que hablen con el gobierno central, con sus amigos del gobierno central y
les transmitan este retraso, porque así será posible que
hablemos de otra forma todos y que podamos avanzar.

Las tareas que el responsable del proyecto
podría realizar se ven limitadas porque no se dispone de los
terrenos, vuelvo a repetir.
Y ello no obstante, este gobierno que cree en
este proyecto, y ya lo dije en la intervención de la semana pasada,
va a facilitar, a poner, a consignar una cantidad en los presupuestos de La
Generalitat para el 2008, para poder seguir avanzando.

Y el salario que percibe no lo cobra sólo como
responsable de este proyecto, sino como consejero delegado de
Castellón Cultural, que ya ve usted la cantidad de proyectos que se
tienen que llevar a cabo.

Por lo tanto, su pregunta está mal formulada y
ya le hemos dicho muchas veces que no solamente se trabaja para este
proyecto.

Muchas gracias.

Pregunta 28/07 al conseller de Medi Ambient, Aigua,
Urbanisme i Habitatge, senyor José Ramón García
Antón, sobre el Pla de l'habitatge 2005-2008, que formula la
diputada senyora M.
ª José Salvador Rubert (GP Socialista) (RE
número 3.
204).

La senyora presidenta:

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

Pregunta número 28/07, formulada por la
diputada María José Salvador Rubert del Grupo Parlamentario
Socialista al conseller de Medio Ambiente, Agua, Urbanismo y Vivienda sobre el Plan de la
vivienda 2005-2008.

Tiene la palabra la señora Salvador.

La senyora Salvador Rubert:

¿Quines iniciatives ha pres la conselleria i
quines actuacions ha realitzat per a donar a conéixer les ajudes a
lloguer previstes al Pla d'habitatge 2005-2008?

Gràcies.

La senyora presidenta:

Té la paraula l'honorable conseller.

Conseller, si es tan amable de pulsar para que yo le pueda dar.
.
.
(Remors)

El senyor conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme
i Habitatge:

Gracias, presidenta.

Señoras y señores diputados.

Señora Salvador.

La Conselleria de Medio Ambiente, Agua, Urbanismo y
Vivienda ha puesto todos los medios necesarios para informar y asesorar a
los ciudadanos de nuestra comunidad, especialmente a los colectivos
más necesitados.
Para ello, tanto los servicios territoriales y las
oficinas Prop de las tres provincias informan permanentemente a los
ciudadanos de qué ayudas pueden solicitar para cada caso concreto.

Por otro lado, tengo que decirles que la conselleria ha puesto a
disposición de todos los ciudadanos en nuestra página web,
muy completa y accesible, en la que se recogen todas las ayudas existentes
en materia de acceso a la vivienda, incluyendo el alquiler.

Además, también, se han elaborado
guías y folletos explicativos de todas las ayudas del Plan de
vivienda 2005-2008 en los que se especifica de forma clara los requisitos,
trámites, procedimientos, importes de ayuda, etcétera.
También, participamos en ferias y eventos de ese tipo.

En la legislatura anterior se pusieron en marcha dos
iniciativas dirigidas, precisamente, a promover la información y la
gestión de la vivienda en alquiler, que creo que son muy
interesantes: la Agencia Valenciana del Alquiler y la Red de Infovivienda
Solidaria.

En especial, la Agencia Valenciana del Alquiler, que
gestiona el Instituto Valenciano de la Vivienda, creemos que es un
instituto que va a permitirnos obtener unos muy buenos resultados, no
sólo informando y promoviendo una nueva oferta, una oferta
determinada, sino sobre todo con la oferta de seguros gratuitos, servicios
de arbitraje que permiten a los propietarios de vivienda tener
garantía suficiente, desde ya hace tiempo, para fomentar de verdad
un mercado de alquiler destinado a sectores de rentas medias y bajas.
Prueba de ese potencial que tienen estas iniciativas son las cerca de
90.
000 atenciones telefónicas y personales a los ciudadanos de
nuestra comunidad y más de 1.
000.
000 de visitas en la página
web de la Agencia Valenciana de Alquiler.

Señoría, le aporto más datos.
Desde la Agencia Valenciana de Alquiler y la Red de Infovivienda han
mediado la formalización de 3.
400 contratos de alquiler, de los
cuales 623 son de viviendas promovidas por el IVVSA y el resto de contratos
para viviendas particulares; y además tenemos una bolsa de cerca de
600 viviendas vacías listas para alquiler.

Por otra parte, hace unos diez días, el 10 de
octubre precisamente, la conselleria firmó un convenio de colaboración con
una empresa promotora de viviendas, Incasa -yo creo que la más
importante de España-, destinadas al alquiler, que va a
construir en los próximos años 5.
000 viviendas, 1.
500 de
ellas en alquiler en la Comunidad Valenciana, que se van a gestionar a
través de la Agencia Valenciana de Alquiler.

En definitiva, yo creo que desde la conselleria se está
haciendo un esfuerzo muy importante para poner lo más claro posible
todas las medidas para facilitar estas viviendas de alquiler, y así
vamos a continuar trabajando.

Gracias.

La senyora presidenta:

Tiene la palabra la señora Salvador.

La senyora Salvador Rubert:

Senyora presidenta.

Senyories.

Senyor García Antón, la vivenda
és una de les principals preocupacions dels jóvens
d'esta comunitat i d'aquells sectors de població
més vulnerables, i així es reflectix en una enquesta recent a
la Comunitat Valenciana.

Em resulta sorprenent que de la seva més
d'hora i mitja de compareixença al ple, senyor conseller, li
dedicara a la vivenda una frase, més bé quinze segons.
Amb
eixe sentit de la responsabilitat que té el Partit Popular no ens
estranya que amb els governs del senyor Aznar la construcció de
vivenda protegida caiguera a nivells històrics en el territori
espanyol i que en estos moments amb vostés en la Comunitat
Valenciana la vivenda protegida es trobe a la UVI.

El Govern d'Espanya, a través del Pla
vivenda 2005-2008, ha disposat d'un 58,7%, més recursos per a
la Comunitat Valenciana que al pla vivenda d'Aznar, perquè
més de 56.
000 famílies es puguen beneficiar d'eixe
impuls i accés a la vivenda.

Estes dades, senyor conseller, són suficients
per a emmudir la seua bel·ligerància victimista cap al Govern
d'Espanya.
Una bel·ligerància que contrasta amb el seu
silenci còmplice en temps de José María Aznar.

No obstant això, a pesar de
l'esforç del Govern d'Espanya a col·laborar en
esta comunitat a través del pla vivenda, s'ha demostrat que
vostés no saben, no volen complir o potser resulta que gestionen
malament.

En dos anys d'execució del pla estatal
de vivenda seguim a la cua respecte a altres comunitats autònomes en
grau de compliment.
I açò és inacceptable, senyor
conseller, i ací té la taula on està la Comunitat
Valenciana a la cua en l'any 2006, segon any d'execució
del pla 2005-2008.

Pel que fa al lloguer per aquells jóvens o
sectors de població que no poden o no volen accedir a una vivenda en
propietat, cal dir que per la demanda social existent en la Comunitat
Valenciana de vivendes de lloguer i les ajudes previstes pel Govern
d'Espanya en el pla vivenda, les iniciatives del Consell per a donar
a conéixer estes ajudes han brillat per la seua absència,
senyor conseller, perquè no tenen voluntat política.

De les 3.
200 ajudes per al lloguer previstes en els
dos primers anys d'execució del pla estatal de vivenda, el
Consell només n'ha concedit 1.
550.
No arriba ni a la meitat,
senyor García Antón.
I és l'esforç
d'Espanya a través del pla vivenda el que s'ha
compromés amb el foment de les ajudes per al lloguer.
El que
contrasta amb la falta d'iniciativa i amb la falta de voluntat
política del Consell del Partit Popular ací, a la Generalitat
valenciana.

A més a més, senyor conseller, ens
deuen als valencians i valencianes 16.
000 ajudes per al lloguer,
compromeses per vostés la passada legislatura.
Per què no han
tramitat eixes 16.
000 ajudes, senyor García Antón?

Dinamiten les polítiques socials impulsades
pel Govern d'Espanya, prioritzant l'interés partidari
per damunt dels interessos dels valencians.
I mentres vostés no fan
els seus deures, el Govern d'Espanya fa un pas més per
garantir l'accés a la vivenda als jóvens, el pla per
l'emancipació dels jóvens.
Tant que l'han
criticat, senyor conseller, però han entrat en raó i ara fins
i tot fan propostes a la ministra.
Benvingut siga.

I què fan vostés mentrestant per ajudar
els nostres jóvens emancipar-se?
Jo li ho diré: prometre en
plena campanya electoral la «hipoteca jove», que resulta ser un
fiasco -en majúscules-.
Quin jove d'esta comunitat
pot pagar una hipoteca de 1.
200 euros a 50 anys, senyor conseller?

Una altra de les seues iniciatives: el lloguer amb
opció de compra.
Más de lo mismo, señor García
Antón.
Assumisca les seues responsabilitats en matèria de
vivenda.
Prenga decisions oportunes per garantir l'accés a una
vivenda digna en la Comunitat Valenciana als jóvens i a les persones
amb menys recursos.
És la seva obligació.
És la seva
responsabilitat.
I és un dret constitucional per al que cal fer els
majors esforços per donar-li compliment.

Moltes gràcies, senyor conseller.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Té la paraula l'honorable conseller.

El senyor conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme
i Habitatge:

Gràcies,
presidenta.

Senyora diputada, jo crec que la informació
almenys no és coincident, la que vosté maneja i la que jo
tinc.

El Pla de la vivenda 2005-2008 parla d'un
nombre total de vivendes de 51.
112.
El que mosatros ja tenim de vivendes
qualificades provisionalment, per tant en marxa, és de 59.
864
vivendes.
Estem en un grau de compliment del 117,12%.
No sols duem la
mitjana, sinó que mos passem de forma important.
És
més, en la meua entrevista l'altre dia amb la ministra el que
li dia és que mos donaren eixe premi pel compliment i per
l'eficàcia, perquè d'alguna manera
necessitàvem més aportacions de l'estat per a poder
continuar amb el pla de vivenda.

Per un altre lloc li diria també: no sols
és que mosatros som -i dit per ella- la comunitat que
amb més eficiència està duent a cap el que són
els temes de lloguer, perquè l'Agencia Valenciana de Alquiler
té la peculiaritat que garantix al propietari de la vivenda
-cosa que vostés no han fet mai, ara comencen amb eixa ajuda a
fer una cosa aixina- ,garantitza el cobrament i li garantitza que la
vivenda va a tornar-se en unes condicions mínimes, i a més se
fica la figura de l'arbitratge perquè si hi ha alguna
discordança o una disconformitat entre les dos parts se puga aplegar
a un acord ràpid.

Per tant, això és treballar en eixa
direcció.
No com han fet vostés, que després
d'una legislatura de fracàs, quan ja està acabant-se la
legislatura, traguen ara una mesura que serà més de cara a
una campanya electoral que de l'eficàcia d'este govern.

Gràcies.

Pregunta 37/07 al Consell, que contesta el conseller
de Benestar Social, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer, sobre la
població valenciana afectada per malalties mentals, que formula la
diputada senyora Mireia Mollà Herrera (GP Esquerra
Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís) (RE número 3.
310).

La senyora presidenta:

Pregunta número 37/07, formulada por la
diputada Mireia Mollà, del Grupo Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR:
Compromís, al Consell, sobre la población valenciana afectada
por enfermedades mentales.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyora presidenta.

En quina situació es troba el projecte de
construcció de la residència de centre de dia de malalts
mentals de la comarca del Baix Vinalopó?
Pensa la conselleria
adjudicar una partida pressupostària als pressupostos de 2008
dirigida a aquestes instal·lacions?
Pensa la conselleria incloure
als pressupostos de 2008 la creació d'un centre de dia a la
comarca del Baix Vinalopó per a l'atenció dels malalts
d'alzhèimer?
Quines mesures adopta la conselleria dirigides a
la població valenciana afectada per malalties mentals?

Gràcies.

La senyora presidenta:

Té la paraula l'honorable conseller de
Benestar Social i vicepresident tercer.

El senyor conseller de Benestar Social:

Moltes gràcies.

Respecte a la construcció d'una
residència i un centre de dia a Elx, li vaig a donar els
procediments que hi han hagut fins al moment.

El 24 d'abril de 2007, la Direcció
General de Servicis Socials de la conselleria per a persones amb
discapacitat remeté a l'Ajuntament d'Elx el programa de
necessitats per a la construcció d'estos dos centres.

El 19 de juliol de 2007, l'Ajuntament
d'Elx remeté l'avantprojecte del centre específic
per a malalts mentals crònics i el centre de dia de persones de
malaltia mental crònica.

El 26 de juliol, des d'esta àrea
d'integració social de discapacitats, s'envià
l'esmentat document a l'oficina tècnica del projecte
d'obres.

El 31 d'agost tingué entrada la resposta
d'esta oficina d'obres a esta direcció general, donant
el vistiplau sobre l'avantprojecte.
L'esmentat avantprojecte ha
sigut remés a l'Ajuntament d'Elx per a la seua
projecció, projecte definitiu, i estarà previst fer-lo en el
moment que estiga acabat en els pressupostos corresponents.

La senyora presidenta:

Té la paraula la senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyora presidenta.

El primer que he de dir-li, que no sé si
parlem de la mateixa ciutat, jo parle d'Elx, i les dates que
vosté me dóna no corresponen a allò que jo, com a
ciutadana d'Elx, en primera persona, conec.

En l'actualitat hi ha 26.
500 malalts mentals a
la comarca del Baix Vinalopó i 43.
500 malalts potencials al Baix
Vinalopó.
Asfeme, que és l'associació de malalts
amb malalties mentals d'Elx, Crevillent i Santa Pola que treballa amb
l'assistència adequada per als malalts mentals i les seves
famílies en aquesta ciutat i en la comarca del Baix Vinalopó.

En desembre de 2005, el ple de l'Ajuntament
d'Elx acorda instar la conselleria per iniciar la construcció
dels centres sol·licitats per l'associació Asfeme.
En
juny de 2006, el consistori aprova la cessió del terreny per
aquestes edificacions.
I ací tinc la documentació.

El 28 de desembre de 2006 se celebra en
València una reunió on assistixen els representants
d'Asfeme, la regidora de Benestar Social de l'Ajuntament
d'Elx i els tècnics de la Conselleria de Benestar Social.
En
aquesta reunió es va arribar a un acord verbal pel qual
l'Ajuntament d'Elx es comprometia a portar el terreny,
realitzar el projecte bàsic i finançar el 50% de la
construcció.
Per part de la conselleria es comprometia i acordava
finançar l'altre 50% del cost final de
l'edificació.
I l'acord també venia a dir que
aquest mateix havia de formalitzar-se per escrit i que els tècnics
de la conselleria havien de visitar els terrenys i establir un programa de
necessitats.

L'acord contemplava que el projecte
bàsic havia d'estar redactat en 2007, i així va ser.
Però els incompliments sistemàtics de la conselleria fan que
a dia d'avui siga quasi impossible complir els terminis per tal que
la partida pressupostària destinada a aquest projecte
s'incloga als pressupostos de 2007.
I vosté ve a dir que ja
s'inclouran quan faça falta, no?
Nosaltres reclamem que siga,
com vostés se van comprometre, als pressupostos de l'any que
ve.

Quant a la malaltia d'Alzheimer, a la comarca
del Baix Vinalopó comptem amb l'associació Afae, que
és l'Associació de Familiars de Malalts Mentals
d'Alzhèimer d'Elx i comarca, que en l'actualitat
està amb la seua labor suplint les obligacions que té la
conselleria amb aquest sector de la ciutadania.

Però aquests recursos creats per Afae per
pal·liar la problemàtica familiar que implica la malaltia
d'Alzheimer no són suficients per cobrir les necessitats
existents.
Aquesta associació, amb el recolzament de la junta de
portaveus de l'ajuntament d'Elx, on també està el
Partit Popular, ha demanat a la seva conselleria la creació
d'un centre de dia d'alzhèimer, en la major brevetat
possible.
I davant una demanda com aquesta, nosaltres li demanem respostes,
i a ser possible brevetat per a també incloure una partida
pressupostària per a 2008.
A dia d'avui són
aproximadament 4.
000 les persones que pateixen aquesta malaltia en la
comarca del Baix Vinalopó.
800.
000 a l'estat espanyol.
És una dura realitat, però és la que hi ha.
I
existeix, i vostés la reconeixen.
Per tant, reclamem simplement el
que és necessari.

Jo li demanaria, i voldria sortir d'ací
amb un compromís de la seua conselleria que va a incloure -com
ja va prometre- en els pressupostos de 2008 aquestes partides
destinades a aquests centres tan necessaris a la comarca del Baix
Vinalopó, tenint en compte la quantitat de malalts que patixen eixa
malaltia en la ciutat d'Elx i en la comarca del Baix Vinalopó.

Jo crec que l'única cosa que feia falta
per a sortir d'ací amb agraïment del nostre grup
parlamentari cap a la conselleria i cap al govern de La Generalitat seria
que vosté se comprometa a açò que ja, ja va dir en un
acord verbal, que siga visualitzat i que surta per escrit.
Per tant, li
demanem que faça de tripas
corazón i que faça realitat
les promeses que va mantindre amb la ciutadania d'Elx i amb aquesta
associació de malalts mentals.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Té la paraula l'honorable conseller de
Benestar Social.

El senyor conseller de Benestar Social:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyora diputada, mire, el Partit Popular procura
complir allò que diu, amb els ciutadans d'Elche, i crec que
parlem de la mateix ciutat, Elx o Elche, parlem de la mateix ciutat i, per
tant, jo li he dit, un iter, a part de les reunions verbals que hi han hagut.
En
l'actualitat, l'avantprojecte que presentà a
l'Ajuntament d'Elx, està donat el vistiplau per part de
La Generalitat i cal fer el projecte definitiu.
Eixe projecte definitiu, en
els acords que n'hi hagué amb l'Ajuntament d'Elx,
està redactant els servicis tècnics de l'ajuntament.
Quan siga remés eixe projecte a La Generalitat, serà ficat
adequadament en els pressuposts i el compromís que este govern ha
tengut amb els malalts mentals, amb els seus familiars i amb la societat
d'Elx i de la Comunitat Valenciana, l'acomplirà.

Pregunta 39/07 al conseller d'Infraestructures i
Transport, senyor Mario Flores Lanuza, sobre la reforma del port de
Vinaròs, que formula el diputat senyor Josep Maria Pañella
Alcàcer (GP Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís) (RE
número 3.
312).

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Ara passem a la pregunta 39, ja que respecte a la
pregunta 38 tenim l'excusa per malaltia del conseller
d'Economia, que era qui devia contestar esta pregunta.
Per tant,
pregunta número 39/07, «formulada por el diputado Josep Maria
Pañella, del Grup Parlamentari Esquerra Unida-Blocs-Verds-Izquierda
Republicana: Compromís al conseller d'Infraestructures i Transport sobre la reforma
del puerto de Vinaroz».

Té la paraula, senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller, la pregunta és si pensa
seguir endavant amb la reforma del port de Vinaròs o, per contra,
pensa atendre reivindicacions de la gent afectada per una reforma que no ha
estat assumida ni per l'ajuntament ni molt menys per la societat
civil vinarossenca, entenent-hi la confraria de pescadors, els usuaris del
club nàutic, les empreses operadores i concessionàries dels
serveis del port.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Té la paraula l'honorable conseller.

El senyor conseller d'Infraestructures i
Transport:

Gracias, presidenta.

Señorías.

Señor Pañella, en mi comparecencia
sobre la política general de la conselleria del pasado 26 de septiembre dije que los puertos son un
elemento determinante del paisaje urbano de las poblaciones donde se
enclavan.
Por tanto, nuestro objetivo es favorecer la integración
puerto-ciudad y que estas actuaciones obtengan el máximo consenso,
acordándose con el ayuntamiento en el marco de los planes de usos y
espacios portuarios, y eso es lo que ha hecho el equipo de gobierno de la conselleria.

En julio, concretamente, el Ayuntamiento de Vinaroz
nos trasladó su preocupación por las obras que se iban a
iniciar de la nueva zona pesquera e industrial.
Estas obras no
partían de nada, sino de un plan de utilización de espacios
portuarios del puerto, como he comentado antes, tramitado por la conselleria y sobre el que
el Ayuntamiento de Vinaroz efectuó en enero del 2006 un
pronunciamiento inicialmente favorable.

En cualquier caso, ante la petición del
ayuntamiento, hubo una reunión inmediata en agosto con el secretario
autonómico de Infraestructuras y Transportes en la que este se
comprometió a estudiar las propuestas de todos los sectores y a
atenderlas en la medida de lo posible.
Asimismo, en septiembre, el
recién nombrado director general de Puertos, Aeropuertos y Costas
tuvo una reunión con el alcalde de Vinaroz y el concejal de
Urbanismo, anterior alcalde, por cierto, fijando un plazo de tres semanas
para reorganizar el proyecto de La Generalitat teniendo en cuenta la
opinión de los distintos agentes del puerto y volver a reunirse.

Esta segunda reunión se produjo el pasado
martes 16 de octubre en Vinaroz con representantes del ayuntamiento y de
los sectores implicados, presentando la conselleria las modificaciones incorporadas al proyecto actual,
que atienden las demandas de los sectores y se traducen en las siguientes:
ampliación de la lámina de agua en la zona pesquera de 32.
500
metros a 43.
250 metros cuadrados, facilitando la maniobrabilidad de los
barcos; reordenación de los pantalanes de la zona deportiva, con
reposición de los cuatro pantalanes actuales; ampliación de
la bocana del puerto de 121 metros a 142 metros; reordenación de la
zona industrial, con relleno de la misma desde el primer momento, de manera
que, una vez se reordene la zona pesquera y sin paralización de la
actividad, el varadero actual se pueda trasladar a la nueva área.

De la reunión salió un acuerdo de
principio del ayuntamiento, así como de los distintos sectores
portuarios con las modificaciones propuestas, si bien es verdad que
solicitaron un periodo de reflexión de una semana.
Pues, bien, ayer
por la noche el alcalde de Vinaroz nos comunicó
telefónicamente la conformidad de todas las partes con las
modificaciones planteadas por la conselleria.
Por tanto, desde la conselleria se han abierto los cauces de comunicación y se
ha hecho un esfuerzo en muy poco tiempo, modificando el proyecto a fin de
atender las peticiones de todos los interesados, lo que ha dado sus frutos.

En definitiva, conselleria, ayuntamiento y sectores portuarios hemos logrado un
acuerdo satisfactorio que, sin duda, es la mejor receta para acometer de
inmediato las obras que todos coincidimos que son necesarias para Vinaroz.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Té la paraula el senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, dia, senyor conseller, per la seua
concreta contestació.

Efectivament, coneixia perquè.
.
.
,
inclús este matí, és l'últim detall,
m'han telefonat de l'Ajuntament de Vinaròs, que
coneixien que havíem presentat esta pregunta amb anterioritat, per a
donar-me la informació i, per tant, l'única cosa que
tinc de dir, per una part, doncs, que crec que s'ha fet el correcte
i, per tant, quan és aixina, també ho reconeixem,
perquè normalment, doncs, des de l'oposició el que
tenim són crítiques.
En este moment cal reconéixer que
s'ha fet una actuació correcta, en este moment, de cara a la
ciutat de Vinaròs, replegant les demandes que tota la societat
afectada tenien.

Indubtablement, doncs, enmig d'ahí, tots
s'han menejat, jo pense que ha estat important, les accions que han
fet ells, inclús les que han fet també els altres partits,
s'han reunit.
.
.
Jo, el 7 de setembre, tinguérem una
reunió també en l'Ajuntament de Vinaròs, a on
estàvem representats tots els grups, el senyor Castejón, el
senyor Sanmartín, representant els diputats de la zona, jo mateixa,
el govern de Vinaròs i les gents afectades, i pense que això,
doncs, indubtablement, hem aconseguit que se canviaren, no li ho dic a
vosté com a conseller, però sí la política que
se portava des de la conselleria, entenent que la conselleria té una
continuïtat de l'anterior.

Perquè és aixina que les solucions que
avui se proposen en un altre moment s'havien dit que no eren
possibles.
Jo crec que avui ha fet el correcte, i això he
començat a dir-ho, però també és veritat que
abans no s'havia fet el correcte, sobretot quan se'ls dia a la
gent que no es podia canviar, perquè era un projecte adjudicat, que
si se canviaven, els diners.
.
.
, dic literalment coses que he sentit jo, els
diners eixos se perdrien i se n'anirien a un altre lloc i se
paralitzaria l'obra del port.
.
.
Vull dir, tota una sèrie de
mesures de pressió que crec que no calien, perquè, al final,
vostés han fet el que és correcte, i jo els felicite per
haver-ho fet, però sí que tinc de dir que hi ha una
diferència i tant de bo vosté com a conseller marque eixa
diferència per al futur.
Hi ha una diferència de procediment
del que havia estat fins ara este projecte i el que ha segut a partir
d'este moment.

Jo el felicite i podria seguir-lo felicitant,
però també vull deixar ben clar que ha segut la societat, han
segut tots els partits que mos hem menejat i ha segut vosté, al
final, i la seua conselleria, qui ho ha rebut.

Per tant, que ens haguera agradat que este projecte
des d'un inici, quan les demandes han segut sempre les mateixes,
perquè el que vosté ha dit ara que se reforme, són les
peticions exactes que hi havien de tots i cada un dels sectors afectats per
eixa reforma, són les mateixes, eren lògiques.
.
.
Ha parlat
vosté, i ho cite perquè ho he vist sobre els plànols,
la maniobrabilitat dels vaixells allí, que se veïa molt
limitada amb eixa ampliació que vostés havien projectat.
Per
tant, és això.

Jo simplement demane ara que, com a conseller i des
de la seua conselleria, i diria a tot el govern del Consell, que
l'actuació siga eixa, la de, quan presentem projectes,
escoltar la gent, escoltar aquells que van a estar afectats i poder fer les
reformes.

I li demanaré una cosa més.
Jo pense
que el port de Vinaròs, i ho hem parlat allí, té unes
potencialitats que en este moment no s'estan explotant.
És un
port que té un gran calat, això li dóna possibilitats
no només per allò que està fent avui, sinó li
dóna moltes més possibilitats en el que és a nivell de
viatgers d'altres destins.
.
.
Inclús també, amb una bona
coordinació dels governs de La Generalitat i un govern de
l'esta, tindrien de ser capaços d'impulsar el que
és la comunicació que té des de Vinaròs fins al
nord, la nacional 232, que va de Vinaròs a Vitòria i passa
per Saragossa, perquè Vinaròs puguera convertir-se en una
eixida al mar de tota la zona industrial de Saragossa.
Això seria
molt convenient, i jo els convoque també que, des d'ací
fem les accions, no com a oposició, no com a govern oposició
de l'altre govern, sinó com a governs col·laboradors,
perquè se puga enllaçar des de Vinaròs la nacional 232
amb el projecte que des d'Aragó ja tenen desdoblat,
perquè tinguen les mateixes característiques i poder arribar
a esta finalitat.

Moltes gràcies.

El senyor conseller d'Infraestructures i
Transport:

Gracias, presidenta.

Señoría, la verdad es que le agradezco
la felicitación por la resolución de este tema.
La verdad es
que, por supuesto, siempre esta conselleria va a intentar resolver consensuando todos los temas que
afecten a esta conselleria, y en especial, en este caso, a los puertos deportivos.

Sí que le tengo que decir que estudiaremos las
posibilidades de crecimiento o de futuras actuaciones en ese puerto, y lo
que lamento no estar de acuerdo es en la idea que tenía de la
anterior conselleria, que creo que también intentaban llegar a los acuerdos
y negociar.
De hecho, este proyecto del puerto estaba consensuado total,
como he dicho en mi intervención, esta consensuado con el
ayuntamiento y, en principio, con todas las partes y, por eso, fue aprobado
el proyecto.

En cualquier caso, le agradezco que no haya retirado
la pregunta y que me haya dado la oportunidad de explicarla ampliamente.

Gracias.

Pregunta 40/07 al conseller d'Infraestructures i
Transport, senyor Mario Flores Lanuza, sobre l'eliminació del
peatge de l'AP-7, que formula la diputada senyora Marina Albiol
Guzmán (GP Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís) (RE
número 3.
329).

La senyora presidenta:

Pregunta número 40/07, formulada por la
diputada Marina Albiol, del Grupo Parlamentario Esquerra
Unida-Bloc-Verds-Izquierda Republicana: Compromís, al conseller de
Infraestructuras y Transporte sobre eliminación del peaje de la
AP-7.

Señora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Bona vesprada.

Quines gestions ha fet la Conselleria
d'Infraestructures, o pensa fer, per tal d'eliminar els peatges
de l'AP-7 al seu pas pel País Valencià?

La senyora presidenta:

Té la paraula l'honorable conseller.

El senyor conseller d'Infraestructures i
Transport:

Gracias, presidenta.

Señorías.

Señora Albiol, tengo que decirle, y creo que
usted sabe, que la AP-7 es competencia del gobierno central y no de esta conselleria, así que, de
momento, no tengo nada más que decirle.

La senyora presidenta:

Tiene la palabra la señora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Ja sé que no és competència de
La Generalitat, del Consell; tampoc ho és el nombre de magistrats
que hem debatut este matí, tampoc ho són les places en la
Facultat de Medicina, que debatrem la setmana que ve en la Comissió
de Sanitat.
Però el que sí que és competència
de la seua conselleria és mirar pel benestar dels ciutadans del
País Valencià i sobretot mirar per l'economia de les
famílies.
Evidentment, no heu feu res i supose que Aumar,
l'empresa que gestiona l'autopista, ja vos ho haurà
agraït com cal; un agraïment com li correspon a un regal
d'aquesta magnitud.

L'AP-7 és una infraestructura
bàsica per al País Valencià però, evidentment,
vostés preferixen que la ciutadania continue abonant el peatge per
tal que Aumar continue tenint els grans beneficis econòmics que
té aquesta empresa.
Anem a recordar algunes coses, si li pareix,
senyor conseller.

El govern central va cedir la gestió de
l'autopista a l'empresa Aumar.
.
.

La senyora presidenta:

Por favor, guarden
silencio.

La senyora Albiol Guzmán:

.
.
.
fins a l'any
2005.
Esta data ja era un poc exagerada quan es va fer, però,
bé, en 2005 hauria d'haver passat a la gratuïtat.
Però l'anterior govern central, de manera completament
inexplicable va decidir allargar el període fins al 2019.

En altres parts de l'estat s'està
gaudint de noves autovies totalment gratuïtes.
Els valencians i
valencianes estem pagant, des de fa ja dècades, l'ús
d'unes infraestructures que ja vam acabar de pagar fa molts anys, ja
estan sufragades i açò està creant un greuge
comparatiu de primer ordre.
I el Partit Popular us passeu el dia
reivindicant al govern central, arribeu a fer-se realment pesats dient que
la nostra comunitat està discriminada per no sé quin
càlcul que sabeu que el senyor Solbes ha fet malament, jo no ho
sé.
Però la veritat és que sobre aquest tema
concretament no us he sentit reivindicar a Madrid en ningun moment, no he
sentit que reivindiqueu la gratuïtat de l'AP-7.

Per contra, sí esteu d'acord amb la
solució que, per la saturació de la nacional 340 al seu pas
per la Plana Alta, la solució és el desdoblament de la
nacional 340.
El problema de l'AP-7 evidentment és de tot el
País Valencià, però vaig a centrar-me un poc en la
meua comarca, jo sóc de Castelló.

La situació de col·lapse de la nacional
340 a les comarques del nord és molt preocupant.
De fet ahir mateix
va morir un jove en un accident de trànsit de 30 anys, un jove.
Ja
van 12 morts aquest any en la nacional 340.
Però la solució
de crear un nou vial per a la nacional 340, independentment de si va
més a l'est o més a l'oest, suposaria un greu
impacte en el nostre territori i una despesa econòmica
altíssima.
Al contrari si es rescatara l'AP-7, si es fera una
autopista gratuïta, tal com es mereix la gent de les comarques de
Castelló, l'impacte ambiental, social, patrimonial, seria nul
i la inversió de l'estat evidentment nul·la o molt
inferior.

Lamentablement, qui guanya amb l'acord del
Partit Popular i del Partit Socialista en la nacional 340 és Aumar i
qui perd és la ciutadania.
La Conselleria d'Infraestructures
el que ha de fer és mirar què ens interessa als ciutadans i
ciutadanes del País Valencià i jo crec que està molt
clar.
Hi ha dues opcions.
L'opció A, que l'AP-7 continue
sent gestionada per una empresa privada i que els ciutadans paguen el
peatge.
Al mateix temps desdoblem la nacional 340, amb l'enorme cost
econòmic que açò suposa, i destruïm un poquet
més el nostre territori, sobretot que entre Benicàssim i
Orpesa la veritat és que ja no queda molta terra, però,
bé, es veu que alguna cosa queda i encara podem continuar cimentant.
Amb esta opció qui guanya és Aumar i l'empresa,
evidentment, que es duga l'obra de la nacional 340.

I tenim una altra opció, l'opció
B, que és que la conselleria i l'estat central treballen per
tal d'aconseguir la gratuïtat de l'AP-7 i que els usuaris
s'estalvien el que ara costa el peatge i a més ens estalviem
tots els ciutadans el que costaria l'obra de desdoblar, la nacional
340, i també ens evitem els castellonencs i castellonenques uns
quants quilòmetres de ciment, que jo crec que ja no ens fa falta
més ciment a les nostre comarques.

Jo crec que, com a responsable
d'infraestructures al País Valencià, no deu tindre
ningun dubte que és el correcte.
Jo crec que el que ha de fer
és triar entre les grans empreses, no estic parlant de les petites o
de les mitjanes, estic parlant de les grans empreses o la ciutadania, la
gent de peu.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Té la paraula el
senyor conseller.

El senyor conseller d'Infraestructures i
Transport:

Gracias, presidenta.

Señorías.

Señora Albiol, le reitero que la AP-7 es una
autopista sobre la que ejerce sus competencias el estado y que se rige por
un régimen jurídico específico como es la
concesión administrativa, como muy bien ha dicho usted.
Señoría, esta concesión no es de ahora sino de hace
muchos, muchos años.
Y ha sido respetada por todos los gobiernos
democráticos del estado desde 1977.
En concreto fue respetada por
los de UCD hasta 1982; por el PSOE entre 1982 y 1996; por los del PP entre
1996 y 2004 y nuevamente por el actual del PSOE desde 2004.

Durante el período de gobierno del Partido
Popular, en 1997, se produjo una importante rebaja en los peajes en la AP-7
a cambio simplemente de una prórroga en la concesión.
Y fue
asimismo un gobierno del Partido Popular, en 2001 concretamente, el que
aprobó un convenio con Aumar por el que se integraba en la N-340 el
tramo de Puzol, Sagunto norte, de la AP-7, trasladando el peaje a El
Pontazgo y liberándose en la práctica dicho tramo.
Por tanto,
es el estado quien tiene las competencias sobre la AP-7 y no La
Generalitat.
Es el que está tomando las decisiones.

En segundo lugar, el Consell ha establecido
claramente su opción en este tema -y me voy a definir-:
un corredor alternativo a la AP-7.
Y para ello desde La Generalitat hemos
impulsado las autovías de la Plana y Central, que en buena parte ya
son una realidad.
En la autovía de la Plana, La Generalitat
está ejecutando el tramo de Pobla de Tornesa, Vilanova de Alcolea y
el estado ha de ejecutar el tramo restante hasta el límite
provincial con Tarragona.

Respecto a la autovía central, La Generalitat
ya ha terminado sus actuaciones y esperamos que Fomento priorice la
conclusión de los tramos en marcha entre el puerto de Albaida, Alcoi
e Ibi.
Por cierto, estas actuaciones figuran en el protocolo que firmamos
en 2005 con el estado en una prueba evidente de colaboración con las
administraciones.
En el protocolo, a este protocolo que me refiero que se
firmó en 2005, el estado también se comprometió a
actuar en la nacional 340 con dos variantes y con la duplicación de
la variante de Castellón y a la ejecución de una serie de
variantes y desdoblamientos de la N-332, desde Silla hasta Alicante por la
costa, en paralelo a la AP-7.

Es cierto que con el actual trazado de la N-340 y la
N-332, con diversas travesías, su funcionalidad no es la adecuada.
Estoy de acuerdo con usted.
Pero el estado y La Generalitat compartimos la
necesidad de que el estado -ahí se acordó que el
estado, titular de la N-340 y N-332- haga las variantes y los
desdoblamientos necesarios para que su funcionalidad sea óptima, sin
perjuicio de que los ciudadanos dispongan también de la
opción de peaje puro y duro de la AP-7.
Para ello, desde La
Generalitat venimos reclamando al estado que cumpla sus compromisos, los
incluya en los presupuestos y ejecute de una vez por todas estas obras.

Por último, recuerdo a su
señoría que en este tema hay una resolución del
Congreso de los Diputados, de septiembre de 2005, tras una
proposición no de ley sobre la liberación del peaje en la
AP-7 presentada por Izquierda Unida y una enmienda transaccional a la que
llegaron Izquierda Unida y PSOE, que acabó votando el PP, conforme a
la cual Izquierda Unida apoyó que se instara al gobierno central a
impulsar con diligencia las actuaciones previstas en el protocolo.
Y le
recuerdo que también el PP votó esta resolución,
después de denunciar la contradicción en que incurrían
PSOE e Izquierda Unida al incluir a la administración
autonómica, cuando conforme el protocolo las actuaciones de la
nacional 332 las hacía el estado, por lo que debía ser este
quien asumiera la eliminación del peaje.

En definitiva, nosotros estamos haciendo las
vías alternativas, estamos cumpliendo nuestros deberes.
Sin embargo,
el estado sigue sin cumplir lo firmado en el protocolo.
Si lo hubiera
cumplido, este tema ni siquiera se plantearía.

Muchas gracias.

Interpel·lació, pel procediment especial
d'urgència, al conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i
Vivenda, senyor José Ramón García Antón, sobre
política general de la conselleria en matèria de
previsió d'inundacions, que formula el diputat senyor Francesc
Signes Núñez del GP Socialista (RE número 4.
239, BOC
número 18)

La senyora presidenta:

Continuem amb les
interpel·lacions.
Interpel·lació pel procediment
especial d'urgència al conseller de Medi Ambient, Aigua,
Urbanisme i Vivenda sobre política general de la conselleria en
matèria de previsió d'inundacions, que formula el Grup
Parlamentari Socialista.

Té la paraula el senyor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Les recents pluges torrencials que ha patit la
Comunitat Valenciana han ocasionat importants inundacions, sobretot a les
poblacions de la Marina Alta, inundacions cada vegada més
freqüents degut al canvi climàtic, a pesar de les recents
declaracions de Rajoy, el qual espere que no tinga una família molt
llarga, amb molts cosins que puguen opinar d'economia, vivenda o
serveis socials, entre altres coses.
(Aplaudiments)
Poblacions amb l'existència
d'edificacions ha impedit la normal evacuació de les
aigües.

Es dóna la circumstància que el
Patricova, pla aprovat per La Generalitat en 2003, a proposta de
vosté, senyor conseller, com a responsable en aquella època
de la Conselleria d'Obres Públiques, no contempla esta zona
com d'alt risc d'inundacions en la cartografia.
Per eixe motiu,
resulta evident, senyor conseller, que ha sigut la política
urbanística impulsada per vostés des de La Generalitat la que
ha contribuït a amplificar un risc natural del nostre territori, com
és el de les inundacions, i inclús, fins i tot, crear-lo on
no existia.

Diversos experts de la Universitat de València
i Alacant han advertit públicament d'este fet, apuntant a
l'excessiva permissivitat del Consell a l'hora
d'autoritzar l'edificació en zones inundables, com la
principal causa dels danys produïts.
I estos experts, senyor
conseller, són valencians i han parlat des de la Comunitat
Valenciana, per si això servix d'alguna cosa, i no des de la
Xina.

Desgraciadament, els riscos d'una excessiva i
incontrolada urbanització del territori que hem vingut denunciant
els socialistes reiteradament, s'han fet patents amb la seua pitjor
cara, afectant la seguretat de les persones i dels seus béns.
I
això exigeix, senyor conseller, una assumpció de
responsabilitats per la seua banda i una rectificació immediata de
la seua política.

Exigim, amb esta interpel·lació,
explicacions sobre la política de La Generalitat en matèria
d'inundacions, perquè el Consell pareix haver oblidat esta
qüestió en la seua acció de govern.
I a les proves em
remet.

Prenent el Patricova, com a instrument de
referència, en ell s'arreplega la necessitat d'executar
153 actuacions estructurals, és a dir, d'obra civil, de les
quals 85 es van encomanar a La Generalitat, i en concret a la que aleshores
era la Conselleria d'Obres Públiques, és a dir la que
vosté dirigia, senyor conseller.
I ara, cinc anys després, a
altres cinc anys del termini previst per al seu acabament, només,
senyor conseller, només s'han construït 7 de les 85
actuacions i unes altres 7 estan en execució.
Res més, senyor
conseller: 7 de 85; un balanç prou raquític que demostra la
frivolitat amb què han estat vostés jugant amb la seguretat
de tots els valencians i valencianes.

Però el Patricova inclou una cosa tant o
més important que les obres, com és la part normativa,
d'obligat complit en les planificacions urbanístiques i que
vostés han convertit, senyor conseller, en paper mullat.

A pesar que l'article 21 de les normes del
Patricova exigix que es qualifiquen com a sòl no urbanitzable
d'especial protecció, les zones sotmeses a risc 1
d'inundació, és a dir, les més altes, les de
més risc d'inundació, i a pesar que la Llei del
sòl no urbanitzable arreplega esta mateixa determinació en el
seu article 4, vostés han subvertir d'esta exigència
fent ús i abús, senyor conseller, fent ús i
abús de l'excepció permesa per l'article 19 del
Patricova, que permet reclassificar sòl a urbanitzable en zones
d'alt risc, però en situacions molt excepcionals.

Ja a finals de 2006, segons l'aleshores
conseller de Territori i Vivenda, senyor Blasco, al qual sempre anomene,
però promet que no li tinc ninguna mania, s'havien autoritzat,
dic, a finals de 2005, 100 actuacions urbanístiques d'este
tipus, és a dir, en sòl inundable, 100, que implicaven la
reclassificació de sòl no urbanitzable a urbanitzable en
zones inundables.
Actuacions urbanístiques, senyor conseller, que
afectaven 60 poblacions, com ara era el cas d'Altea, Alzira, el
centre comercial de Vileia en Alzira, Quartell o Tavernes de la Valldigna,
entre molts altres.

I, senyor conseller, allò que vostés
varen sembrar ho estem, desgraciadament, recollint en estos moments,
perquè a més a més, senyor conseller, al fer de
l'excepció norma, ni tan sols han sigut rigorosos vigilant el
compliment dels elements de prevenció que esta excepcionalitat
incloïa.

El Patricova, com vosté sap molt bé,
obliga que les transformacions urbanístiques en zones de risc vagen
precedides d'un estudi d'inundabilitat que avalue la seua
oportunitat i limite els usos del sòl en funció dels riscos.
Estudis, senyor conseller, que la seua conselleria ha d'aprovar
després d'escoltar, repetisc, després d'escoltar
la confederació hidrogràfica corresponent.

No obstant, vostés han deixat en mans dels
mateixos promotors l'elaboració d'estos estudis.
No han
realitzat cap comprovació del seu compliment i han fet, senyor
conseller, han fet cas omís dels informes de la confederació.

En conseqüència, en la major part dels
casos els estudis d'inundabilitat només, només han
servit per a cobrir les esquenes dels promotors i justificar decisions que
ja estaven preses.
De fet, vosté sap molt bé que molts
promotors han posat els ulls en la urbanització de zones inundables,
encara que en els seus municipis existisquen alternatives de
desenvolupament urbà, senyor conseller.
I ho han fet amb el
vistiplau de la seua conselleria, ho han fet amb el vistiplau de la seua
conselleria.

El que vostés han permés, senyor
conseller, és una temeritat susceptible d'atribució de
responsabilitat pels danys derivats, perquè han violat
l'objectiu del Patricova, forçat els seus buits legals i
convertit el Patricova d'un instrument de prevenció en una
cosa absolutament inútil.

Amb la seua actuació, han modificat
substancialment la cartografia de risc en la nostra comunitat i han elevat
el risc d'inundacions en moltes zones, com ha quedat demostrar ara en
la Marina Alta.

Senyor conseller, més que una política
de prevenció d'inundacions, pareixen haver tingut una
estratègia de foment d'estes, ja que la seua falta
d'execució de les obres de contenció i la seua
displicència urbanística, senyor conseller, han acabat per
constituir un perillós còctel que està explotant en
les mans dels ciutadans innocents.

Per tot això, senyor conseller, volem
conéixer quina és la política real de la seua
conselleria per a previndre el risc d'inundacions a la Comunitat
Valenciana.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Signes.

Té la paraula l'honorable conseller.

El senyor conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme
i Habitatge:

Señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Senyor Signes, esperava una intervenció
distinta, una intervenció més atemperada, més
realista, més en la situació no sols que estem vivint,
sinó que vivim en esta comunitat d'una forma quasi permanent.

Jo vaig, en un principi, a referir-me, sense
contestar directament, que ho faré, al que era la
qüestió que entenia jo d'esta
interpel·lació, que és la política general de
la conselleria en matèria de prevenció de inundacions.

Vosté sap que el territori valencià
està sotmés des de sempre a eixe canvi climàtic
permanent.
Llegint l'altre dia alguns temes relacionats amb la Marina
Alta i si s'havia produït alguna cosa pareguda en alguna
ocasió, en 1919 va haver unes inundacions crec que igual o pitjor
que les actuals.
S'han repetit no en la Marina Alta, però en
la Comunitat Valenciana de forma periòdica al llarg de tota la
comunitat.
Vosté ho coneix perfectament, perquè no debades
és d'un territori que segur que n'ha patit alguna
d'estes, i mosatros també.
Igual que hem patit tremends
períodes de sequera.
I eixa és la nostra diferència,
la nostra forma de ser en este mediterrani.
I jo no ho limitaria sols al
que és la Comunitat Valenciana, sinó el mediterrani espanyol
i quasi tota la part francesa i més allà també.

Bé.
Per a controlar i reduir eixa
problemàtica, eixa qüestió del clima, de la geografia,
de la morfologia del terreny, del model històric
d'ocupació del territori, no el model actual, històric,
mire vosté, una fotografia del que és el riu Girona, del que
és Verger i del que és Els Poblets.
No hi ha
requalificació al llarg de tot eixe territori, ni una.
Però
ni en eixos dos termes ni en la part de dalt de la capçalera del
riu, ninguna.

Clar, des de Xina, com vosté diu,
açò no se sabia i se llança la història.
Història que vostés després han de continuar,
lamentablement, lamentablement.
Per què no mos assentem seriosament,
perquè hi ha hagut un problema, perquè hem de solucionar-lo,
perquè estem treballant solucionant-lo?
Per què no ho fem de
forma conjunta?
Per què estem buscant sempre a vore qui és el
que per ahí pot eixir com a responsable d'este tema?
Per
què no reconeixen vostés que els responsables de les conques
encara aquí és el govern central, són les
confederacions?
Per què no volen vostés reconéixer que
la gestió d'eixa conca és responsabilitat d'eixes
administracions?

Seguint en eixa línia, li diré
més.
El Patricova, eixe pla d'acció territorial que a
vostés ara els pareix tan mal, va ser, i és encara,
l'únic pla territorial d'ordenació del territori
que agarra el problema de les inundacions o de les zones que tenen risc
d'inundar-se, l'agarra, diguem, per davant.
No hi ha hagut
ningun altra comunitat que ho fera, fonamentalment, per problemes de
competències.
Jo he estat debatent en el consell nacional de
l'aigua i he vist com els grups ecologistes, que hui estan tant amb
vostés, defenien de forma total el que és eixa forma de fer
la planificació i de fer l'actuació del territori.
Ni
govern basc, ni govern català, ni Extremadura, que en aquell moment
tenia els problemes d'inundacions més forts, van ser
capaços d'agarrar eixe bou per davant conforme el vam agarrar
mosatros.
Vam aprovar eixe pla.
Pla que, a més, vostés crec
que en el 2005 li van donar el premi nacional de medi ambient.
Pla, a
més, en què ha intervingut jo crec que gent que hui
són càrrecs importants en el seu govern o que han
col·laborat de forma permanent amb gent del seu govern.
Pla,
d'una altra part, de què mos sentim molt orgullosos.

Per tant, este govern, i en les altres legislatura,
en el que és en el tema de les inundacions, ha fet el que no ha fet
ningú: abordar-ho per davant, fer un document que obliga
urbanísticament a tot el món.
Des de l'any 1997, vam
fer una cartografia del risc d'inundacions.
Des de l'any 1999,
mitjançant ordre d'aleshores Conselleria d'Obres
Públiques, Urbanisme i Transport, va fer que eixa cartografia
d'inundacions fóra obligatòria.
I a partir de 2003, vam
aprovar eixe pla d'acció territorial.

Per tant, estem jo crec que en una forma de dur eixa
problemàtica seriosa i rigorosa.
No n'hi ha ningun altre, no
n´hi ha ningun altre.
Ja estem aplicant-lo de forma rigorosa, diga
vosté el que diga.

Després, en el territori que afecta a la
problemàtica d'estos dies, no hi ha hagut al costat del riu
ninguna reclassificació de ningun tipus.
S'ha fet en el que
és el centre històric d'eixos pobles.
Ahí
és on s'ha produït el dany, el problema.
I s'ha
produït perquè hi ha hagut unes precipitacions
importantíssimes: més de 400 litres per metre quadrats al
llarg pràcticament de quasi tot el riu.
Al costat va ploure prou
menys, però ahí es va centrar.

I també és cert -perquè no
és que ho diga jo, és que ho diu la gent
d'allí- la brutícia que hi havia en el riu o al
costat del riu, que, com a conseqüència dels arrossegaments ha
anat ahí.
Eixa brutícia està.
.
.
Són
documents objectius.
I no vinc aquí a dir: «Este és el
problema o l'altre».
Però és que em sap molt mal
el que vosté està dient.
Sempre van acusant i sempre van
dient coses que no són de veres.
Aleshores, eixa brutícia va
ocasionar, en algunes obres de fàbrica, el que disminuïra la
secció, i va ocasionar algun problema, normal també en eixe
tipus de precipitacions i en eixe tipus d'actuacions.
Eixe riu va dur
un cabal d'auia superior a 650 metres cúbics per segon, cosa
superextraordinària.

Per tant, va haver un problema determinat, i no per
actuacions urbanístiques, sinó perquè són
actuacions.
.
.
que és el model històric de tota la vida
d'aquella zona, en eixes actuacions antigues.
I el que mosatros hem
volgut fer des del primer moment, des del divendres que estava plovent,
és estar al costat de la gent, vore com podíem solucionar i
tornar a la normalitat.
I estem treballant en eixa direcció.
I ahir
mateix jo estava amb la ministra de vivenda parlant d'un possible
conveni entre eixe ministeri i mosatros per a una problemàtica
determinada.
Que estem actuant i estem treballant, però creem que el
govern central també ha d'estar ahí, i segurament
estarà.
I estava parlant també amb la confederació per
a les actuacions complementàries que haurem d'abordar quan hi
ha una problemàtica i hi ha una emergència, conforme hi ha
hagut en estos moments.

I hem de treballar en eixa direcció.
Ahí vosté m'encontrarà sempre, però en la
desqualificació, en exagerar les coses, en buscar culpables on no
estan, que és la política que vostés seguixen,
ahí a mi no m'encontrarà.

Gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Té la paraula el senyor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Senyora presidenta.

Senyor conseller.

En primer lloc, li agraïsc el to i el
tarannà de la seua intervenció.
I vull dir-li que en el tema
de les inundacions de la Marina i en les solucions que se requerixen,
també La Generalitat pot tindre la seguretat que va a trobar-mos als
socialistes i al Govern d'Espanya.
No tinga ningun dubte.
En eixe
tema, ho tenim tots clar, cal treballar pels afectats i cal arrimar el
muscle.

Però, senyor conseller, anem a vore.
Vostés el que han de fer és assumir els conques internes.
I
en la mesura que vostés assumisquen les conques internes, no
farà falta que ací, a l'hora de parlar del riu Girona,
digam, derivem responsabilitats cap a una administració o
l'altra.

Però, bé, estàvem parlant de la
política general d'inundacions i estàvem parlant del
Patricova.
Senyor conseller, vosté no m'ha negat, no
m'ha negat la baixíssima execució del Patricova que jo
li he explicat.
De les 85 actuacions encomanades, -vaig a ampliar un
poc més la meua intervenció d'abans- en este
moment, vostés en tenen 31 no iniciades de les 85 que corresponien a
La Generalitat; en fase d'execució, licitades o en fase de
licitació, en tenen 4; amb projecte redactat o en fase de
redacció, 13; i en fase d'avantprojecte, vostés en
tenen 23.
I com he dit abans, únicament i exclusivament en tenen 7
totalment executades i 7 parcialment executades.

Per tant, senyor conseller, després de
l'any 2003, de l'aprovació del Patricova, la seua.
.
.
el
seu esforç inversor en l'execució d'unes obres
que són tan fonamentals per a la vida i els béns de les
persones, cal reconèixer que ha sigut excessivament baix.

Pel que fa a inversions, pel que fa inversions,
senyor conseller, la inversió consignada del Patricova que
corresponia a vostés, a La Generalitat, era de 44.
951 milions de les
antigues pessetes i vostés, en este moment, encara falta per
executar 31.
455 milions de les antigues pessetes, un percentatge realment
importantíssim.
Només han executat el 30% de les obres del
Patricova, de les obres estructurals, de les obres civils, senyor
conseller.

Però mire, nosaltres, el que plantegem
és una revisió del Patricova perquè pensem que ha
deixat de ser un instrument útil.
Ho he dit abans.
És a dir,
en la mesura en què s'han fet actuacions, 100 actuacions a
finals de 2006 en sòl inundable, això, irremediablement,
senyor conseller, això ha afectat la cartografia de risc del
Patricova inevitablement.
I també obres fetes en sòl que no
és inundable, també irremediablement afecten la cartografia
de risc del Patricova.

Per tant, senyor conseller, hi ha dos problemes.
Primer, que vostés no han complit amb el Patricova.
I no li parle ja
del que ha passat en la Marina, senyor conseller, li parle
d'allò que la seua incompetència en
l'execució i en dur a terme este pla d'acció
territorial pot afectar en un futur a altres zones de la Comunitat
Valenciana tradicionalment de fortes pluges, inundables, com vosté
molt bé ha dit, que és la meua.

Però, senyor conseller.
.
.
és a dir,
tampoc m'ha parlat que a finals de 2006 -no sé quines
seran les dades d'ara perquè no les conec- però
que, a finals de 2006, a penes hi haja 100 actuacions urbanístiques
en zones inundables demostra que, per part de la seua conselleria,
s'està actuant molt laxament en una qüestió que no
únicament s'hauria d'actuar amb una duresa extrema
sinó que, fins i tot, quan vostés comproven -que no ho
fan-, si quan comprovaren -que no ho fan- si els
promotors han complit els plans d'inundabilitat que els han portat a
vostés a aprovar eixes actuacions urbanístiques, en els
cassos que no s'hagen complit, vostés, senyor conseller,
haurien d'aplicar mesures fortíssimes sancionadores a eixos
promotors, fins i tot, per la via penal perquè eixe tipus de mesures
no complides pot arribar a afectar a les vides de les persones i als seus
béns.

Per tant, senyor conseller, ens trobem davant
d'un Pla d'acció territorial de prevenció
d'inundacions que només amb cinc anys de vida està
absolutament caducat i, per tant, nosaltres, li anuncie que, en la
moció subsegüent a esta interpel·lació que es
vorà en el pròxim plenari, li demanarem, senyor conseller,
una sèrie d'actuacions sobre el Patricova, però,
sobretot, la més important d'elles serà una
revisió d'este pla que tal com està en este moment no
servix absolutament per a res.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Té la paraula l'honorable conseller.

El senyor conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme
i Habitatge:

Gràcies, presidenta.

Jo diria que lamentable, lamentable després.
.
.
lamentable i ignorància total en el coneixement del Patricova,
total.
Jo crec que és una pena que d'este document, pres com a
model per la gent que més sofrix i per la gent més preparada
per a dur a cap este tipus d'actuacions, vosté passe
olímpicament i només vulga utilitzar-lo com a instrument de
«bé, doncs, val, el Patricova està, però
s'ha fet mal i tot està.
.
.
no s'han fet les actuacions i
s'apliquen».
No és de veres.
S'han fet moltes
actuacions, moltes actuacions.
Mire, podria dir-ne una per una, eh?
Aquí tinc 10 fulls, més o menys, 20 actuacions, 20 actuacions
per full; 200 actuacions, 200 actuacions.

Mire, vosté no sé si recordarà
unes inundacions importants en l'any 1997 en la província.
.
.
en l'Alacantí, més que en la província
d'Alacant, en l'Alacantí.
A la millor, això no li
sona molt perquè sé que pareix que això de
Xúquer-Vinalopó i l'Alacantí, a vosté, no
li agrada mai molt.
Però hi va haver unes importants inundacions en
1997; va haver alguns accidents mortals allí.
I hi va haver una
actuació exclusivament, exclusivament de la Generalitat valenciana,
de la conselleria que jo tenia en aquell moment l'honor
d'estar-hi i després de presidir, crec que
importantíssima, importantíssima.
Molts milers de milions,
moltes actuacions per a evitar que tornara a passar el mateix.

Castelló i la zona nord de València,
crec que en 2004 o 2005 va haver-hi una problemàtica no tan forta,
però problemes.
Actuacions fetes i acabades?
Moltíssimes,
moltíssimes i els de Castelló ho saben i els de
Benicarló també i els de.
.
.
moltíssimes, acabades per
emergència.

Unes altres, fent-se; actualment, fent-se.
Fins el
barranc de Fraga, adjudicat i fent-se, adjudicat i fent-se.
Per tant,
actuacions importantíssimes.
En l'àrea metropolitana de
València, fent-se actuacions i acabades moltes.

Però a més de tot això, una
planificació agarrant -com li deia abans- el bou per on
cal, agarrar-lo i fent-li front.
Cap altra comunitat ho ha fet
perquè deien: «No, es que suelo.
.
.
es dominio público.
Eso corresponde a la administración central».
Mos donava a
mosatros igual aquí de qui fóra la responsabilitat.
És
un sòl que té res, res.
.
.
riesgo de inundación, ese
suelo lo vamos a proteger con el Patricova y está protegido con
distintos niveles.

Mire, mire vosté.
El Patricova va permetre
identificar 278 zones inundables.
D'elles, 146 tenen una entitat
important.
Comprenia 1.
250 quilòmetres quadrats, el 50,4% del
territori valencià.
Va permetre comprovar que eixa situació
de risc s'hauria incrementat un 50% si no s'haguera aplicat el
Patricova només amb el sòl que estava tramitant-se en aquell
moment.

La normativa del Patricova diu: «Se
prohíbe la reclasificación de suelo no urbanizable afectado
por el riesgo de inundación y prohíbe o impone limitaciones
en cuanto a los usos y construcciones autorizables en ese suelo en
función del nivel de riesgo».
Hay muchos niveles de riesgo y,
en función de ese nivel, se pot fer una cosa o pot tindre un
ús o un altre.
I s'ha aplicat perfectament i correctament i
és un document que li dic que és una pena que vosté.
.
.
jo crec que el motiu d'eixa ignorància.
.
.
se somriu, li
és igual perquè no el coneix.
És un document
important; és un document respectat per tot el món; i
és un document que ha d'estar viu.
¡Por supuesto que
tiene que estar vivo y tiene que ir adaptándose a las
circunstancias!
Però és un document tremendament vàlid
que mosatros continuarem aplicant i actualitzant.

Gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor conseller.

Por alusiones, señor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Senyor conseller, respecte a
l'al·lusió que m'ha fet respecte a
l'Alacantí i al Xúquer-Vinalopó, he de dir-li
que este diputat té l'obligació i a més la
vocació personal de treballar per tota la Comunidad Valenciana, siga
quina siga la seua ubicació geogràfica.
Primera
qüestió.

I, segona qüestió, dir-li que el meu
posicionament respecte al Xúquer-Vinalopó, precisament,
està fonamentat en fer que els veïns i veïnes
d'Alacant tinguen l'aigua que necessiten, el contrari del que
està pretenent el seu govern.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Sí, senyor conseller.

El senyor conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme
i Habitatge:

(Inoïble) .
.
.
 un dubte raonable.
L'aigua que vosté, i la que defenen alguns com vosté,
vol que aplegue al Vinalopó i a l'Alacantí és
una aigua que no és vàlida per a beure i té molts
dubtes per a poder regar amb ella.
No té cap sentit el que han fet.
Una obra que estava pràcticament acabant-se, tota l'obra
adjudicada, vostés el que van fer va ser paralitzar-la i en deu dies
van passar d'estar allí presents tots els alcaldes del
Vinalopó a dir «no, que no se faça perquè mos
han dit que no se faça».
Això no està bé.
(Aplaudiments)

Interpel·lació a la consellera
d'Agricultura, Pesca i Alimentació, senyora Maritina
Hernández Miñana, sobre política general de la
conselleria davant de l'actual campanya citrícola, que formula
el diputat senyor Josep Maria Pañella Alcàcer (GP Esquerra
Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís) (RE número 2.
585, BOC
número 11)

La senyora presidenta:

Interpel·lació a la consellera
d'Agricultura, Pesca i Alimentació sobre política
general de la Conselleria d'Agricultura, Pesca i Alimentació
davant l'actual campanya citrícola que formula el diputat
Josep Maria Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyora presidenta.

Bé, senyora consellera, la
interpel·lació és molt clara.
És la pregunta
sobre la política general de la Conselleria d'Agricultura,
Pesca i Alimentació davant de l'actual campanya
citrícola.
La motivació també és clara.
Estem
preocupats.
Estem preocupats per les darreres campanyes i estem preocupats
per l'evolució d'aquesta que és
importantíssima a l'hora dels seus resultats i marcarà,
pense que és important, perquè va a marcar el futur de la
citricultura al País Valencià.

Ens trobem davant una campanya amb unes previsions
diferents a les anteriors.
Si parlem de previsions, diem que es divisa una
disminució general de la producció aproximada al 25% de la
producció general de taronja, taronja en totes les seues varietats.
Si teníem més de quatre milions en la darrera campanya,
serà poc més de tres esta i, per tant, la disminució
de més d'un milió de tones és.
.
.
pareix ser que
serà real.

La qualitat de la taronja es presenta molt bé;
es presenta alta inicialment i d'un calibre també,
inclús major -diríem- que el de la temporada
passada.
Això són bones perspectives.

Però no cal que ens refiem.
I ho dic, per
què?
Perquè tot això que, conjuntament, aparenta un
panorama prou positiu, no ens podem refiar perquè tampoc garantix
absolutament res.
De fet, a la darrera campanya es van retirar del mercat
-si no estic equivocat- 900.
000 tones per a la indústria
del suc i això no va tindre efectes en el preu de la taronja tampoc.
Per tant, una disminució en este moment de la producció no
ens garantix absolutament res.

I li deia de la preocupació perquè les
dades són molt clares.
Els agricultors valencians estan acumulant,
any rere any, pèrdues i més pèrdues: 220 milions de
pèrdues la temporada última, 150 l'anterior.
Diem que
les pèrdues acumulades els darrers quatre anys -xifres
oficials-, en tota la legislatura amb responsabilitat del govern del
Partit Popular, estan al voltant dels 500 milions d'euros de
pèrdues d'estos anys.

I esta és la situació que ens ha portat
la política que s'ha generat des del Consell, una
situació lamentable i de gran gravetat.
Cada vegada se veuen
més camps abandonats i això és real.
Això
senyala la falta de rendibilitat de la taronja i pensem que és un
producte agrícola de gran importància.
La seua
rellevància econòmica és molt alta, no només
per al país, sinó també per a l'estat per
allò que signifiquen les exportacions de productes nostres.
Avui,
podem entrar en una fase de progressiva desaparició.

Però si avui.
.
.
la política que
s'ha fet ara des de la Generalitat valenciana no era suficient, no
era positiva, he d'afegir avui, fora d'això, a
última hora, que també des del Ministeri d'Agricultura,
la proposta que s'ha fet de l'aplicació de la reforma de
la OCM de fruites i hortalisses va a perjudicar encara els productors
valencians perquè s'establix un sistema de repartiment
basant-se en varietats i no basant-te en igualtat per hectàrea, que
és allò que ens interessa als valencians, i eixirem una
vegada més perjudicats.

Sobre això, he de dir una qüestió
molt clara.
Des del Bloc, des de Compromís, tenim preparada,
escrita, avui, una proposició no de llei per a presentar,
lògicament no avui, però que no hem presentat amb una
finalitat: la de proposar als tres grups que formen les Corts,
assentar-nos, per unanimitat, per consens, amb les modificacions que facen
falta, aprovar-la i portar-la.
Perquè cal millorar, cal millorar des
de.
.
.
cal instar el govern central perquè se millore eixe sistema de
repartiment de l'OCM de fruites i hortalisses, sobretot en
allò que afecta la nostra taronja.
Jo la pose damunt la taula, en
acabar la faré arribar als dos grups, només baixar i espere
que tinguem la capacitat d'assentar-nos i d'arribar a eixe
consens.

Bé, com dèiem, senyora consellera, cal
prendre mesures concretes que ajuden els agricultors.
I he dit molt
clarament «que ajuden els agricultors».
I, per tant, per
exemple, cal marcar.
.
.
, i són preguntes que deixe ací davant
per a la seu intervenció, cal marcar, per exemple, uns preus de
retirada de les taronges.
Si el darrer anys es van gastar vint milions
d'euros en la promoció del suc de clementina, i això,
per a l'agricultor, per al citricultor, no va tindre cap efecte,
nosaltres diríem que eixos diners que vagen als agricultors.
Si es
paga la retirada de la fruita, s'ajuda econòmicament
l'agricultor, el productor i, al mateix temps, destruint una fruita
que, per diverses varietats que tenim, se solapen en un moment determinat i
donen un producte d'inferior qualitat, podem millorar inclús
el que és la selecció del producte que arriba al mercat.
Per
tant, això seria una solució que nosaltres ja,
d'ací, li proposem.

Voldríem que l'Observatori de Preus
augmentara el seu contingut, de manera que establira també un preu
de referència en el camp.
Voldríem que es promoguera, com ja
vaig dir en la primera intervenció ací, en les Corts, que es
promoguera una llei de comerç de productes agroalimentaris per tal
de garantir la major participació dels productors en la cadena
agroalimentària i també en el valor afegit dels productes.
Que comptés amb un mecanisme que assegure la renda dels productors
davant d'una situació de crisi, distingint entre els productes
peribles i no peribles.
Caldria incloure en eixa llei una regulació
dels marges comercials.
¿Estem disposats a fer això?
¿Estem disposats a implantar un sistema d'assegurança
agrària que garantisca la renda al llaurador no només davant
les inclemències del temps, sinó també de les
situacions distintes que puga el mercat?
¿Estem disposats a impulsar
mesures que afavorisquen i faciliten la transferència al mercat, com
per exemple l'obligatorietat de la relació contractual en
totes les transaccions comercials, a fi d'aconseguir relacions
equitatives entre els productors i la resta d'agents?
Uns contractes,
que serien necessaris per a optar a la concessió d'ajudes per
part de la conselleria.
.
.
¿Estem disposats a garantir la
traçabilitat dels preus de la taronja des del moment que
s'agarren all camp fins que arriba al final, per tal de vore a on hi
ha un desfasament en l'increment del preu?
¿Estaven, com ha
dit, disposats a dotar l'Observatori de Preus d'un major
contingut per a aconseguir que tinga una capacitat de fixar un preu de
referència en el camp, implementant fórmules, si fa falta,
per a captar setmanalment la informació, perquè sabem que hi
ha una informació, però que avui arriba tard i, per tant,
l'aplicació d'una informació que arriba tard no
ens serveix per a res?
¿Estem disposats a implantar un registres
d'explotacions agràries?
, no només
d'explotacions, sinó ¿també un registre
d'explotacions agràries incultes i disponibles?
¿Eh?

¿Estem disposats a garantir la qualitat del
producte, (ininte­l·ligible) .
.
.
de venda, per mitjà d'un increment
dels controls de les inspeccions i de les accions als qui incomplixquen la
qualitat establida?
, per a fer controls i inspeccions rutinàries no
aleatòries, ¿eh?
¿Estem disposats a implantar mesures
complementàries que servisquen per a millorar la renda del
llaurador; per exemple, adaptació de la fiscalitat agrària a
la realitat del sector, establiment de beneficis fiscals a través
del tram autonòmic de l'IRPF, l'obligatorietat
d'un preu al llaurador, IVA a part?
¿Estem disposats a
establir els controls de les importacions i la preferència
comunitària, l'exigència d'una garantia de
compliment dels contingents, dels preus d'entrada, de les
condicions.
.
.
, sobretot, de les condicions fitosanitàries i de
qualitat dels productes que ens arriben de països tercers?

Són competències, ja ho sé, que
en algunes d'estes, en esta, particularment, és de
l'estat, però que La Generalitat també es pot implicar
i pot millorar eixes situacions.

És a dir, ¿estem disposats a augmentar
la dotació pressupostària destinada a la concentració
de l'oferta a través de cooperatives, primant les ajudes a les
entitats que tendisquen, que fagen un procés dirigit a la
integració cooperativa?
¿Estem disposats a destinar la
dotació pressupostària dirigida a la promoció del suc,
com dia, a pagar directament als citricultors amb varietats de clementines
que es queden a l'arbre per la impossibilitat de vendre-les?
¿Estem disposats a fer tot açò?

Estes són, doncs, esperant la seua
intervenció, allò que mos dirà, aquests plantejaments
que nosaltres, des de Compromís, faríem inicialment.
Per
tant, vorem ara en quines coses coincidim o no.
Jo li demane,
indubtablement, seriositat en este tema, ens estem jugant el futur de tot
un sector del camp valencià molt important, com he dit, no sols
econòmicament.
.
.
Econòmicament, per a la societat;
econòmicament, per aquelles persones individuals que estan
dedicant-se a este esforç des de fa molts anys, que l'han
alçat ells directament, però, també, seria un desastre
que desaparegués un cultiu que és símbol de la nostra
terra i, inclús, per ahí, per tant, senyora consellera, li
demane que ens aclarixca estos punts i altres i tots aquells que vullga, en
relació a quines mesures ja s'estan prenent de cara a
garantir, fins a on és possible, indubtablement, que esta campanya
no va a ser la campanya que faja desaparéixer ja definitivament la
taronja al País Valencià.

La senyora presidenta:

Té la paraula l'honorable consellera.

La senyora consellera d'Agricultura, Pesca i
Alimentació:

Senyora presidenta.

Senyor diputat, señor Pañella.

Il·lustres senyores i senyors diputats.

En la meua primera compareixença davant
d'esta cambra el passat mes de setembre per a exposar les
línies generals d'actuació de la Conselleria
d'Agricultura, Pesca i Alimentació durant la present
legislatura, jo vaig dir que u dels nostres principals reptes seria
treballar fermament en col·laboració amb el sector per a
millorar la qualitat de vida dels nostres llauradors i el seu nivell de
renda, i en esta línia estem treballant també en el sector
citrícola, buscant el consens i la implicació de tots els
interessats amb l'objectiu d'aconseguir que esta activitat
productiva siga competitiva i rendible per a tota la cadena de valor, i
especialment per als llauradors.

La citricultura valenciana ha contribuït, com
vosté acaba de dir, i com tots bé sabem i valorem,
tradicionalment, i continua fent-ho, molt significativament al
superàvit de la balança agroalimentària espanyola, que
seria deficitària sense l'aportació de la nostra
comunitat.
Per citar una dada molt rellevant i que utilitzem argumentalment
constantment, i que crec que en el debat de hui és important, la
nostra citricultura, en el conjunt espanyol, està prop del 64% quant
a producció i del 75% quant a exportació.
Per tant, el pes
específic no té discussió possible.
I se mantenen
estos nivells tant en la producció com en l'exportació.

Tornant a les seues paraules, senyor diputat,
efectivament, la citricultura és molt important
econòmicament, com vegem, però jo estic d'acord amb
vosté, no només és important econòmicament,
és també important socialment, és també
important des del punt de vista del territori i és molt important
des del punt de vista de mantindre la socioeconomia en moltes de les
nostres comarques, d'ahí que mosatros estem treballant
intensament, no només per a mantindre el nivell de la citricultura
valenciana en estos moments, sinó per a incrementar i per a fer
competitiu el nivell d'eixa citricultura en un futur.

Amb el que sí que no estic d'acord amb
vosté és que esta citricultura està correguent el
perill d'acabar-se.
Tenim una citricultura, perquè tenim
productors i tenim cooperatives i tenim un entramat comercial que és
potent, que és fort, i no se pot perdre, com vosté ha dit, en
estes circumstàncies.
No se pot perdre, per eixe entramat productiu,
per eixos empresaris i eixos productors i llauradors que tenim, però
tampoc se perdrà per l'acció d'esta
administració, que està recolzant-los contínua i
diàriament.

La nostra estratègia per esta campanya ha de
ser que tota la nostra producció tinga eixida en els mercats, que no
abaixen el més mínim de qualitat ni en competitivitat, i com
vosté bé ha apuntat, estem enfront d'una campanya en
què tant la qualitat comercial com el calibre dels nostres productes
permeten dir que tindran el seu valor en tots els mercats, tant en el
nacional com en els mercats internacionals.

També vull destacar en este punt el
compromís pel diàleg i la conscienciació, jo crec que
la major conscienciació que existix en tot el sector, per a
aconseguir el que estem parlant.
I en este sector està treballant la
conselleria en este sentit, perquè el sector citrícola ixca
avant, garantint els llindars de rendibilitat necessaris, principalment,
com dia adés, per als llauradors i els productors, que s'han
vist com la part més dèbil d'esta cadena de valor.

En eixa línia i des d'eixe diàleg
permanent que estem propiciant, el passat 4 d'octubre vàrem
iniciar, vàrem constituir una reunió, que el primer acord de
la citada reunió amb tots els representants del sector
citrícola va ser mantindre-la de forma periòdica per a fer
una anàlisi continuada i una reorientació de les mesures que
tenim de prendre, tots conjuntament, en cada moment.

Com li dia, el 4 d'octubre vaig mantindre una
reunió amb tots els representants del sector citrícola per a
analitzar l'inici d'esta campanya.
La vam tindre a
l'inici per ser capaços de prendre les mesures en cada moment
i sempre a temps enfront de les eventualitats que pogueren anar
presentant-se en la campanya.
Reunió en què tots van
expressar els seus punts de vista i es van intercanviar totes les
suggerències i idees per a unir esforços entre
l'administració i el sector, a fi, com dia, que l'actual
campanya citrícola se desenrotlle de la forma més
satisfactòria possible.

Sens dubte, i és la meua opinió, la
responsabilitat i la col·laboració de tots resulta clau per a
obtindre bons resultats en la campanya, que en eixe moment començava
i que ara ja tenim en marxa.

Com dia bé també vosté, un 25%
menys d'oferta tenim este any.
Menys oferta i oferta de bona
qualitat.
Hem passat de 4,2 milions de tones a 3,2 milions de tones en el
present exercici, baixada en la producció que s'ha
produït també a nivell nacional en aproximadament un 21% a
nivell de totes les citricultures espanyoles.
Com els dia, la
col·laboració del sector, la transparència, els
interessos econòmics i el sentit comú han d'imperar en
esta campanya, estan imperant en tots en esta campanya.
I de tot
açò hem tractat amb el sector per a superar situacions com
les que vosté ha descrit adés.

Jo estic convençuda que comptem amb la
col·laboració de totes les parts implicades, des dels
productors als comercialitzadors, els representants de la indústria
transformadora i, per supost, els exportadors.
I tornant a la reunió
que vàrem celebrar per a dissenyar, per a reorientar en cada moment
la nostra campanya, dir-li que estaven tots els presents, com dia, des dels
productors fins a la indústria, passant per les estructures
comercials, i els acords a què vam arribar i estem complint en estos
moments, van ser: constituir esta reunió de forma periòdica,
com dia, per a revisar la campanya i prendre mesures adequades en este
moment; iniciar la gestió de mercats el dia 10 d'octubre amb
una xifra, una estimació de retirada de 15.
000 tones fins al 31 de
desembre; i com ja abans, en una anterior pregunta parlamentària, ha
comentat com s'estava fent esta gestió de mercats, esta
retirada, que en este any volíem fonamentalment dur per a
alimentació animal, perquè coincidia en una altra demanda
d'un altre sector.
Per tant, vam demanar allí al sector que
tot allò que tinguera baix calibre, que s'estimara una baixa
qualitat o de valor comercial, se demanara prompte la retirada per a poder
començar ja amb la gestió de mercats.

En este moment, s'han retirat, a data
d'este matí, 2.
200.
000 quilos de producte.
Mosatros,
perquè a més mos interessava per al sector ramader,
havérem volgut i mos haguera agradat que la retirada haguera pogut
ser un poc més ràpida en estos inicis de la temporada,
però és ben cert que n'hi ha preu en el camp, que es
començà a comprar prompte abans en la campanya, que estes
primeres varietats tenen preu i s'estan comportant en el camp en
condicions raonables, en bones condicions per als productors i, per tant,
no s'està demanant per part d'ells en excés la
retirada.
La previsió per a la pròxima setmana, donat que, a
més, també han acabat les pluges i tal, es reprendre-la amb
una mica més de dinamisme.

El segon punt o el tercer punt que vàrem
acordar va ser iniciar la promoció del suc de clementina, al qual
vosté també s'ha referit, i vam acordar retirar-la a
demanda de tots els sectors, de tots els representants allí
assentats, perquè tots consideraren que va ser una campanya positiva
en termes generals i que calia reprendre-la en este exercici.
El
pròxim dilluns tenim la següent reunió corresponent a
esta sèrie de reunions institucionalitzades, com dia, per a anar
marcant les actuacions de la campanya, i la nostra proposta
-però se té de debatre allí i entre tots
prendrem l'acord final- seria començar esta campanya el
15 de novembre, creguem que pot ser un altre moment adequat per a
començar a regular de nou algunes varietats que puguen
començar a tindre una oferta per dalt de la demanda, o amb uns
calibres i unes varietats que aconsellen la seua industrialització.

I en eixa proposta que mosatros els anem a passar de
començar el 15 de novembre, estaríem parlant de 10.
000 tones
fins al 31 de desembre, perquè creguem que tenim d'anar
prenent les mesures amb la capacitat suficient per a anar reorientant-les
segons vaja la campanya.

Se tracta de propostes obertes -que com li
dia- pensem reorientar en cada moment segons siguen les
circumstàncies.
Esta retirada per a industrialització, esta
retirada per la promoció del suc de clementina se farà en les
condiciones que se pacten en eixa reunió i, evidentment, les
condicions van a passar per contractes i per preu fix en el camp,
evidentment.
Eixa sense ningun dubte, perquè eixa sí que
és la proposta que du la conselleria.
Per tant, estem apostant en
estes mesures per la transparència i pels contractes en el camp i el
seu compliment.

I l'altre gran punt que es va tractar en eixa
reunió i que, desgraciadament, hui he de dir que no hem dut a bon
port era la postura d'esta comunitat amb relació a l'OCM
de fruites i hortalisses.
Tots sabem ja hui que la postura de la Comunitat
Valenciana no ha segut entesa pel govern central, que la postura de la
Comunitat Valenciana no ha segut atesa pel Ministeri d'Agricultura i
que la citricultura de la Comunitat Valenciana va a patir, i va a patir
molt, per la disminució de fons per les decisions.
.
.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies,
senyora consellera.
(Aplaudiments)

Té la paraula el senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Bé, gràcies, senyora consellera, per
les seues explicacions.
Hi han coses que estarem més o menys
d'acord, altres.
.
.
jo pense que n'hi han moltes, no sé
si és per falta de temps o per què, però n'hi
han molts dels interrogants que he posat ací damunt que queden per
contestar.

I ara algunes qüestions, vull començar
pel final i reiterar perquè no és una qüestió
d'oportunitats sinó una qüestió de necessitat.
I
reitere, en este moment els dos grups tenen, vosté, consellera, i el
senyor (inintel·ligible) .
.
.
la qüestió del.
.
.
que és el
representant de la Comissió d'Agricultura li he passat jo la
moció, per tal que l'estudie.
Estic disposat a assentar-nos i
fer-ho.
Pense que és importantíssim, perquè no podem
desaprofitar el moment; i el moment de lluitar per a aconseguir que els
diners que vinguen de la Unió Europea, en este cas, a través
de la reforma de l'OCM de fruites i hortalisses, que creem que ens
corresponen amb justícia, s'apliquen.
En estos moments,
l'aplicació està clara: va a beneficiar una comunitat i
jo no ho dic en pla de rivalitats de comunitats, sinó s'ha
elegit, s'ha elegit un criteri que beneficia Andalusia i perjudica
molt el País Valencià.

Per tant, en això nosaltres no podem estar
conformes i jo demane també que tots els grups ens assentem i
arribem al consens amb la fórmula de la proposta de resolució
perquè puga arribar a ser una cosa beneficiosa per a tots els
nostres agricultors que estan en una situació, i amb això
sí que no coincidisc, potser les fórmules que hem empleat al
parlar.
.
.
, però és el que li dic.
Jo pense que la taronja
sí que està en perill.
No va a desaparèixer,
indubtablement, d'avui a demà, però està en
perill i ho veem que és un fet objectiu; quan veem dia a dia la
quantitat de camps que s'estan abandonant, quantitats de camps que
estan quedant incultes, quantitat de citricultors, d'agricultors que
estan deixant el seu tarongerar abandonat.
Això és un
símptoma, és un senyal, indubtablement, no tots; però
un senyal que està cada any augmentant.

Això vol dir que no és rendible, sabem
que no és rendible.
Hem dit -i he dit, he insistit que les
xifres eren les oficials, jo intentaré sempre basar-me en les xifres
oficials- que  les pèrdues, en els últims quatre
anys, dels citricultors valencians, les pèrdues que han tingut estan
al voltant dels 500 milions d'euros, sumant els últims quatre
anys, això és greu.
I això és greu si li sumem
una campanya més negativa.

Per tant, avui jo li dit ací damunt moltes
coses i m'agradaria.
.
.
hi ha una cosa positiva que vosté
m'ha dit i l'accepte, que és la reunió que han
tingut i que han arribat a uns acords, i això va molt bé.
Molt bé.
Però, indubtablement, jo pense que ahí no va
a ser suficient.
La retirada de taronja en els conceptes que vosté
acaba de dir ací, si no s'amplia després, va a ser
insuficient: hem dit un milió de tones, pràcticament, de
l'any passat 900.
000, aproximadament, que se'n van retirar, no
van tindre efectes en el mercat.
Enguany, tindrem un milió menys ja
d'entrada; però això no va a ser suficient per a
regular els preus del mercat.

Els preus del mercat necessiten una
regulació, perquè, a més, una qüestió que
vaig dir i que avui tornaré a dir, és que la taronja no
està en crisi, perquè si anem a comprar-la, veem el preu que
té.
Ahí, el que passa és que hi ha un desfasament en
el repartiment del benefici que origina el cultiu de la taronja -i el
cultiu, quan dic cultiu: cultiu comercialitzat, tot el producte fins al
final-.
I això és el que cal reparar.
I en això
no he sentit cap mesura al respecte, per això m'agradaria
sentir-les, m'agradaria sentir-les quines mesures se van a prendre
ahí?
Hem parlat de traçabilitat dels preus, alguna cosa que
les organitzacions agràries estan d'acord, en ficar un sistema
de traçabilitat del preu per detectar on està el desfasament,
eh?
per tindre dades immediates, que l'Observatori de Preus funcione
de manera immediata, que quan un comerç que està aprofitant
algunes subvencions o algunes ajudes se nega a donar-mos les dades
immediatament tinga suprimides eixes ajudes.
Perquè
açò és una cadena i l'agricultor està
patint gràcies a que molts s'aprofiten d'ell.
I
això és el que vull sentir jo del govern valencià,
això és el que vull sentir jo de vosté, consellera,
que sí que anem a prendre eixes mesures per a afavorir clarament al
llaurador.

Perquè la retirada, la retirada de la taronja
només per a l'alimentació animal no va a ser suficient,
no va a ser suficient; s'haurà de complementar amb una
retirada, si no hi ha per a més, per a destrucció, per a
destrucció.
Que no és cap bestiesa el que estem dient,
perquè entre altres coses garantirem un producte de qualitat,
però també garantirem que la mosca de la fruita no avance
tant perquè el producte que està en situació
-diguem- d'excés de maduració.
.
.
i que
és el favorable, ja estaria perdent-se.

Per tant, reitere consens.
Vosté ha parlat i
jo estic parlant i els  demane als tres grups per arribar a un
consens, que tan prompte puguem aprovar ací una proposició no
de llei per traslladar-la al govern; i mesures més concretes
perquè n'he vist poques, potser és poc de temps,
però n'he vist poques i a mi m'agradaria sentir-ne
moltes més encara.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies,
senyor Pañella.

Té la paraula la honorable consellera.

La senyora consellera d'Agricultura, Pesca i
Alimentació:

Senyora presidenta.

Senyor Pañella.

Senyors i senyores diputats.

Efectivament, en el punt que ha acabat no era
conscient del temps que me quedava, m'agradaria insistir que,
efectivament, la Comunitat Valenciana i amb Múrcia, en este cas, som
el 80% de la citricultura espanyola i hem eixit clarament perjudicats
enfront d'altres comunitats autònomes, i això
només és una decisió política.
Una
decisió política de perjudicar una citricultura enfront
d'altres.
Una decisió política que haguera pogut ser
una altra, però ha segut esta, que clarament perjudica la
citricultura de la Comunitat Valenciana.
I d'això tots haurem
de prendre nota i ser capaços, efectivament, de consensuar o de
treballar en conjunt per a ficar de manifest esta situació.

Vosté, efectivament, m'havia plantejat
alguns temes que a mi no m'havia donat temps a comentar i que reprenc
en este moment.
En relació a l'Observatori de Preus, en
relació a la llonja que també havíem anunciat de
preus, vosté diu que és un tema que se té fer de forma
immediata.
Jo, en este sentit, dir-li que no: que se té de fer ben
fet.
I ben fet és aplicant una bona metodologia de treball.
Estan
les dos en marxa, vàrem anunciar en un inici que probablement en el
mes de novembre podríem presentar-ho i jo mantinc eixe
compromís de presentar la llonja de preus i l'observatori o la
llonja de preus o l'observatori en el mes de novembre, i continuar
treballant en eixa transparència i en eixe.
.
.
tindre eixe preu de
referència: la cadena dels marges, eixe estudi ja està fet,
perquè és la primera part d'aplicar
l'observatori.
Però no s'ha publicat perquè
encara no està a disposició tota la metodologia ni tota la
informació que me permeta ficar eixe tema en marxa.
Però el
compromís va ser per a novembre, i en novembre estarà en
marxa algun d'estos dos instruments.

Traçabilitat, efectivament, també tenim
el compromís amb les organitzacions agràries d'establir
la traçabilitat dels productes cítrics  i també
s'està treballant en este tema, que no és un tema
tampoc de hui per a demà, i ahí no fiquí ninguna dada
en el seu moment, però s'està treballant en este tema:
en la traçabilitat del cítrics amb l'esperança
que això puga ser també la base per a contractes en camp, en
totes les condicions.

Hem parlat de la mosca, efectivament.
Un altre dels
aspectes que fa que una campanya puga anar com deu anar amb la
mínima problemàtica possible és un adequat tractament
contra la mosca i, bé, jo crec que tots som conscients que eixe
treball s'està fent i s'està fent enguany, a
més, amb més solvència i amb més capacitat
tècnica que ningun altre any, perquè ja tenim el centre de
bioplanta a plena producció.
I ja s'estan soltant 5.
000.
000 de
mascles estèrils per setmana, això combinat amb els
tractaments que els mateixos llauradors estan fent i en els tractaments
tradicionals dels trampeos.

Per tant, enguany, en el mes de setembre d'este
any, sí que podem dir que s'ha ficat a ple rendiment i
operatiu totalment el pla d'eradicació i control de la mosca
blanca.

Altres temes que m'agradaria plantejar, que
també varen eixir en el debat de compareixença, però
que també s'estan treballant en el sector per a tindre
campanyes cítriques planificades en funció de la demanda que
tingam en els mercats, és el tema de la reconversió varietal.
I, efectivament, per als pressupostos del pròxim any, tal com
vàrem anunciar, se va ja a ficar una línia i se va a
treballar en el pla de reconversió varietal de cítrics.
Estan
les varietats preparades, tenim el material vegetal a punt, per tant,
l'any que ve estem en disposició d'oferir-lo als
llauradors, però el que és més important,
d'incentivar eixa reconversió en els nostres camps.
Les
varietats que anem a promocionar i les varietats que anem a treballar
són aquelles varietats de mandarina que van a vindre en abril i
maig, i anem a propiciar que substituïsquen varietats que tenim en
este moment en novembre i desembre i principi de gener.
Això faria
baixar la producció en eixos mesos i desplaçar-la a uns mesos
en els que no n'hi ha oferta adequada de mandarines.

Per tant, estem fent una campanya més
homogènia de producte, estem aconseguint una oferta de producte que
puga ser ben assimilada pels mercats.
Jo, en este sentit, sempre dic que no
hi ha sobreproducció, no tenim més producció de la que
deuríem tindre, el que hauríem de tindre-la és
més planificada i més ben distribuïda en el temps.

I.
.
.
-a vore- i dir-li que, efectivament,
estic absolutament d'acord amb vosté que la taronja no
està en crisi.
I no pot estar en crisi: u, perquè és
la fruita més demandada pels consumidors, més apreciada pels
consumidors i més valorada pels consumidors.
Mosatros que tenim eixe
producte no podem considerar que està en crisi.
Perquè, a
més, -repetisc, com havia dit abans- tant
sociològicament com econòmicament seguix tenint un pes
específic molt important en la nostra societat.
Per tant, estic
totalment d'acord amb vosté: la taronja no està en
crisi.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Moltes gràcies,
senyora consellera.

Respecte a la interpel·lació al
conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació, no se
substanciarà per malaltia del conseller i no poder, efectivament,
doncs, procedir a contestar a esta interpel·lació.
Per
això, suspenem este Ple fins demà a les deu del matí.

S'alça la sessió.
(La senyora presidenta colpeja amb la maceta)

(Se suspén la sessió a les 18 hores i 47
minuts)