DS-052%20macro.html





Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 30 de juny de 2016.
Comença la sessió a les 10 hores i 5 minuts.
Presideix el president de les Corts Valencianes, senyor Enric Morera i Català.
Sessió plenària número 31.
Segona i darrera reunió.

El senyor president:

Senyories, continuem el nostre treball.
Es reprén la sessió.

Compareixença del president del Consell, senyor Ximo Puig i Ferrer, per a respondre les preguntes d'interés general per a la Comunitat Valenciana formulades pels grups parlamentaris (RE números 28.
504, 28.
505, 28.
502 i 28.
503)

El senyor president:

Senyories, continuem el nostre treball en el punt de l'ordre del dia previst per avui, que és la compareixença del president del Consell per a respondre les preguntes d'interés general per a la Comunitat Valenciana.

En primer lloc, formularà la pregunta la síndica del Grup Popular, la il·lustre diputada Isabel Bonig, per un temps màxim de cinc minuts.
Com sempre, demanarem el màxim silenci i respecte a l'orador o oradora que estiga en l'ús de la paraula.
Quan vosté vullga.

La senyora Bonig Trigueros:

Gràcies, senyor president.

Bon dia, senyor president, consellers.

El passat diumenge, com dia Estellés, va parlar la veu d'un poble, i els valencians van dir de forma molt clara i molt nítida, més que en desembre, que les eleccions les va guanyar el Partit Popular de la Comunitat Valenciana.

El Partido Popular, señor presidente, ha vuelto a ganar, o ha ganado veinticuatro veces consecutivas, y dos veces desde que en mayo perdimos las instituciones.
Mire, señor Puig, cada día que usted pasa en el palau, el Partido Popular gana 700 votos, 5.
000 votos a la semana, y 20.
000 votos al mes.
Para nosotros nos va muy bien.
Fantástico.
Pero no.
Nosotros somos un partido responsable y de gobierno, y no nos basta con esto.
Queremos más.
Es obvio que los valencianos quieren y necesitan algo más, y usted está enviando mensajes muy equívocos.
Un día dice que va a cambiar el Consell, otro día dice que no, otro día dice que sí, pero que va a necesitar tiempo.

Mire usted, la remodelación del Consell es potestad y facultad del presidente de La Generalitat, pero usted debería saber, que lleva muchísimo más tiempo que yo en esto, que los cambios, las remodelaciones no se anuncian, se ejecutan, señor presidente.
Porque crean una inestabilidad y una falta y una paralización que es acuciante.
Espero, señor presidente, que esa remodelación que usted está en todo el derecho no lo haga a costa o a cargo de más altos cargos y más consellerias.
Espero que hoy nos diga que no lo va a hacer.

Por eso, señor presidente, le pregunto cómo valora usted los resultados de las pasadas elecciones y qué incidencia van a tener en su gobierno.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

President del Consell, té la paraula.

El senyor president del Consell:

Moltes gràcies, president.

Senyora Bonig, permeta'm, abans de res, que en esta setmana ben especial faça un reconeiximent als familiars de les víctimes de l'accident del metro, que esta setmana complixen deu anys del tràgic accident.
(Aplaudiments) La seua dignitat és l'exemple… La seua dignitat és l'exemple de tot un poble.
I vull agrair també a tots els diputats i diputades que han participat en la comissió parlamentària pel treball ben fet que han realitzat.

Senyora Bonig, com ja li vaig dir la nit de les eleccions, ara ho reitere a la seu parlamentària, la meua felicitació pels resultats obtinguts pel seu partit en unes eleccions generals.
Respecte als efectes que tindrà en el Consell estes eleccions, la resposta és molt clara: cap.
Eren unes eleccions generals i els ciutadans, com fa un any, lliurement, han decidit.
I els ciutadans tenen sempre raó i decidixen.
Fa un any tenien raó, i ara també tenen raó.
(Aplaudiments)

El que ens preocupa és què va a passar en el Govern d'Espanya, què és el que va a passar en el Govern d'Espanya, és el que ens preocupa.
Si va a ser un govern que canviarà la seua relació amb la Comunitat Valenciana, i atendrà les justes reivindicacions del poble valencià, o si no serà aixina i continuarà amb la profunda deslleialtat institucional.
Jo crec que han de canviar les coses.
Afortunadament ja ha desaparegut la majoria absoluta i les coses han de canviar necessàriament.

Però jo no sé si canviarà el nou govern.
El que sí que li dic és que no canviarà en absolut la reivindicació i la defensa dels interessos valencians d'este govern de La Generalitat.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Síndica del Grup Popular.

La senyora Bonig Trigueros:

Gracias, señor presidente.

Señor Puig, creo que usted sigue sin asumir la realidad.
El domingo los ciudadanos dieron un voto de castigo a esos gobiernos del cambio, a esos gobiernos de cero iniciativas y cero resultados.
¿Es usted consciente que está hundiendo un partido centenario, de tradición centenaria y con responsabilidad de gobierno?
Por unirse usted con los radicales y sectarios de la señora Oltra y el señor Montiel, ¿sabe usted que no ha ganado en treinta y dos comarcas?
¿Sabe usted que solo ha ganado en 6% de los 542 municipios de la Comunidad Valenciana, es decir, en treinta y dos municipios?

¿Cuántas veces le hemos dicho desde el Grupo Popular que había que vertebrar la Comunidad Valenciana y que había que bajar también a la provincia de Alicante?
¿Sabe usted cuál ha sido el resultado?
Que su partido solo ha sido el más votado, la fuerza más votada en el 4% de los municipios de la provincia de Alicante, de los 141 municipios solo ha sido la fuerza más votada en cuatro municipios.

Señor presidente, en un año de los gobiernos del cambio, de ese gobierno que ustedes propagan y llevan por todas las televisiones a la valenciana, a la valenciana ha perdido 190.
000 votos, y el Partido Popular ha ganado 259.
000 votos.

Señor presidente, esto es un castigo total y absoluto a sus políticas del cambio.
Abandone el sectarismo, abandone la radicalidad, fomente el empleo, respete la libertad, respete la libertad de los padres a elegir en qué lengua quieren educar (aplaudiments) y qué centro quieren elegir para sus hijos.
Respete la economía de libre mercado.
Aclárense con los horarios comerciales.
De verdad, ponga atención en lo que realmente les importa a los valencianos y las valencianas.

Pero aún no me ha contestado.
Ese cambio, esa remodelación del Consell, ¿traerá más consellerias y más altos cargos públicos, o ese dinero irá Â«per a rescatar les personesÂ»?
Mire usted, como dijo el señor Pablo Iglesias, usted es presidente porque la sonrisa del destino así lo hizo.
Pero creo que usted se ha equivocado en la fórmula.
Solo hay dos fórmulas, señor presidente, dos fórmulas, de verdad.
Una, dejar gobernar al partido mayoritario en la Comunidad Valenciana, que es el Partido Popular, y no se lo voy a pedir, señor presidente, voy a respetar esos pactos.

O segundo, soltar lastre, abandonar el radicalismo, volverse a centrar, y aquí tiene una vez más el apoyo del Partido Popular, de los treinta y un diputados (aplaudiments) del Partido Popular.
Porque, señor presidente, cierre los ojos e imagine, imagine un Consell que usted haga, libre de anclajes, donde su vicepresidente sería, por ejemplo, una persona culta, formada, centrista, como es el señor Mata.
(Remors) Imagínese usted de conseller de Sanidad (aplaudiments) al señor Subías, que es una persona que sabe lo que es un paciente y conoce el sistema sanitario valenciano.

Imagínese usted de consellera de educación a la señora Alborch, que es una persona centrada, de progreso, no esa radicalidad que tenemos con el señor Marzà.
Mire usted, señor presidente… O de presidenta de las Cortes Valencianas a la señora Ana Barceló, que es una persona que llega (remors i aplaudiments) a acuerdos.
Está en sus manos, presidente.
En sus manos está.
Y aquí tiene el apoyo del Partido Popular para sacar los grandes temas de la Comunidad Valenciana y dejar de un lado la radicalidad.

Para finalizar, señor presidente: como no solo criticamos, nos gusta reconocer lo que se hace bien.
Como presidenta del Partido Popular de la Comunidad Valenciana y síndica, en nombre de los 917.
000 votantes del Partido Popular, le damos las gracias.
Las gracias porque usted ayer defendió los resultados de la democracia y el voto de 917.
000 votantes del PP (aplaudiments) honrados.
De verdad, señor presidente, muchas gracias.

Decía Winston Churchill que la democracia es la necesidad de doblegarse de vez en cuando ante las decisiones de los demás.
Gran frase.
Usted, señor presidente, igual que yo, sabe que hay algunos y algunas que les sobra la soberbia y la intransigencia, y les falta mucha humildad.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada senyora Bonig.

El senyor president del Consell:

Moltes gràcies, president.

Senyora Bonig, moltes gràcies.
Jo crec que és veritat que s'estan produint canvis.
Ja m'ha fet vosté com Pablo Iglesias, quasi m'ha fet el govern.
(Rialles i aplaudiments).
Està bé això.
Com li ha fet Pablo Iglesias a Pedro, no?
Bé, mire, radicalitat, irresponsabilitat, de veritat, de veritat, encara falta un llarg recorregut perquè vostés deixen d'arrossegar el que ha segut la pitjor irresponsabilitat de la història i la pitjor radicalitat de la història que és arruïnar moralment i política (aplaudiments) este país.
De veritat.
Gran tranquil·litat.

Mire, els ciutadans han votat unes eleccions generals, i quan pertoque votaran altre tipus d'eleccions, clar que sí.
I a mi m'agradarà molt que vosté siga candidata, de veritat.
Perquè li tinc afecte personal i perquè de veritat és positiu.
Siga vosté candidata, i aleshores ja vorem el que passa.
Cap problema.
Encantats.
Debat democràtic, solucions democràtiques.
Perquè, efectivament, jo sóc dels que pensen que els valors de la prudència, la humilitat són valors fonamentals, i crec que no ha estat massa freqüent en el seu partit ni en el seu comportament, ho he de dir, políticament.

Però, ara bé: han de començar a baixar de la parra, perquè per més d'un bon resultat, tenen el que tenen, molt lluny de la majoria absoluta.
I per tant, han de començar a.
.
.
Escolte, la vegada anterior que van governar a Espanya en minoria parlaven català en la intimitat.
Bé, doncs, a vore si ara ho arreglen també.
(Aplaudiments) Arreglem les coses estes.
Bé, jo crec que està bé esta situació.

I mire, li vaig a dir una altra cosa perquè quede ben clar: les eleccions no són una amnistia per a la corrupció.
No ho són.
Les eleccions (aplaudiments) no són una amnistia per a la corrupció.
Les eleccions no legitimen comportaments tan purament antidemocràtics com el del ministre de l'Interior.
No ho legitimen unes eleccions.

Este és un govern sòlid.
És un govern competent i que està treballant amb tota la dignitat.
I li dic una cosa: més d'un milió de ciutadans valencians han tingut les ajudes d'este Consell.
Ja sé que vostés no li donen cap interés que una persona haja pogut acabar en el copagament farmacèutic o en el copagament social.
Ja sé que vosté a això no li dóna interés, però a nosaltres ens mou i ens commou la vida de les persones.

Què anem a fer nosaltres a partir d'este moment, respecte al nou govern?
Ja li ho he dit: full de ruta respecte al Govern d'Espanya: finançament, inversió adequada al que és esta comunitat.
Corredor mediterrani d'una vegada.
Transport metropolità.
Rodalia.
Això és el que anem a demanar.
I en això, senyora Bonig, li accepte absolutament el seu recolzament.
És que de veritat mos han d'ajudar, perquè açò no és una qüestió del govern, és de tota la cambra i de tot el país.
És fonamental l'ajuda de tots.

Però li dic una altra cosa: també han de canviar profundament les polítiques econòmiques del Govern d'Espanya.
Sap per què?
Perquè ahir la IGAE va publicar el dèficit de l'administració central, que puja més de l'any passat, que junt a la seguretat social estarà per damunt del 4,5 del PIB.
Per arribar a l'objectiu de 2,5 de Brussel·les, caldria retallar uns quinze mil milions.
Si l'economia creix el 2 o el 2,5%, podrien créixer els ingressos sis o set mil.
És a dir, fa falta un ajust de huit mil milions.

El problema és que la rebaixa que van fer de l'IRPF i de l'impost de societats ha provocat una caiguda en la recaptació entre gener i maig del 3% anual.
I el pressupost que vostés havien posat era d'un creiximent del 4%.
És a dir, un gap de set punts.
El problema finalment serà que 2017 començarà amb un dèficit de 20.
000 milions d'euros més del previst.
I no pot ser la solució que ja estan preparant: més retalls per a les comunitats autònomes i més retalls de l'estat del benestar.
(Aplaudiments) No és possible.

Per tant, mire, el nostre camí, senyora Bonig, és el camí del diàleg, el camí de la responsabilitat i el camí de la lleialtat.
El dubte que tinc jo és quin serà el seu camí.
Si està al costat del poble valencià o està al costat dels que sempre han estat al costat de Rajoy i dels interessos de Génova.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, president del Consell.

Santamaría, té vosté la paraula.

El senyor Santamaría Ruiz:

Senyor president, la verdad es que en democracia los votos se respetan.
Y ha estado usted bien cuando ha respetado los votos del Partido Popular.
Lástima que en su gobierno haya gente que no haya estado bien a lo largo de esta semana.
E igual que le digo que ha estado bien, también le diré que no ha estado usted bien cuando ha dado las explicaciones a mi presidenta.
Y debo decirle que, en este sentido, parece que vayan ustedes de victoria en victoria hasta la derrota final.

Señor presidente, hablaba usted ayer de fortalecer la raquítica estructura institucional.
Un eufemismo que significa simple y llanamente que van a ampliar el número de altos cargos para que los señores de Podemos pueden disfrutar de los sillones, cosa que mi presidenta le ha pedido explicaciones y que usted no ha dado.

Señor presidente, ha puesto usted el Consell al servicio del botànic y no al servicio de las personas.
Ha confundido usted el botànic con el Consell y el mantenimiento de sus precarios apoyos de gobierno los está confundiendo con la administración.

Por tanto, yo le pregunto, insistiendo en la pregunta de mi presidenta, ¿va usted a acometer reformas en el Consell?
¿Va usted a incrementar el número de altos cargos, señor presidente?
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Santamaría.
(Remors)

Senyories, mane el mateix respecte que ha tingut tot l'hemicicle per a escoltar la resposta de l'orador.

Vicepresidenta del Consell, té vosté la paraula.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Gràcies, senyor president.

Bon dia, senyories.

Mire, en la intervenció de la senyora Bonig ha dit dos coses que jo compartisc, val?
Una, que els canvis de govern són potestat del president i, dos, que els canvis de govern no s'anuncien.
Així és que poseu-vos-en d'acord.
Poseu-vos-en d'acord.
(Rialles) Jo això ho compartisc, igual que respecte als 917.
398 votants del Partit Popular.
Tant els respecte que no em deixe els 398 que la senyora Bonig s'ha deixat en la intervenció.
Tinc tot el respecte pels seus votants.
No tinc cap respecte pels dirigents del seu partit que posen persones imputades per corrupció en les candidatures, com el senyor Óscar Clavell, que prou haurà d'explicar la senyora Bonig per què està en eixa llista.

I dit això, les remodelacions es faran quan s'hagen de fer, quan el president ho considere i sense anuncis.
I, segon, quan ens referim a l'administració raquítica, ens estem referint a l'administració amb empleats públics que vostés han deixat i que les taxes de reposició del senyor Montoro han deixat.
Una administració arruïnada, una administració saquejada i una administració sabotejada.
Això és la seua carta de presentació.
Nosaltres a treballar.
Vostés a arruïnar.
(Algú diu: Â«Molt bé.
Â») (Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, vicepresidenta.

Ara, amb el mateix respecte i atenció, anem a escoltar la pregunta que reformula la síndica adjunta, Eva Ortiz.

Té vosté la paraula.

La senyora Ortiz Vilella:

Gracias, presidente.

Señor Puig, no sé si dirigirme a usted como presidente de La Generalitat o por la presidenta, la señora Oltra, que parece que pronto le va quitar el sitio como siga esto así.

Señor Puig, preste atención a las siguientes manifestaciones y dicen lo siguiente: la señora vicepresidenta, sobre los miles de personas que se manifestaron en defensa de la concertada, Â«Vamos bien porque tiemblan.
Â» Â«El señor conseller Marzà deja en el aire la continuidad de la línea educativa en castellano.
Â» Â«El señor Alcaraz cargó contra el castellano y las provincias por frenar el nacionalismo.
Â» El señor Nacho Costa, director general de Comercio sobre Puerto Mediterráneo: Â«Si tuviera que firmar yo la paralización, lo haría.
Â» El consejero y conseller Climent: Â«El capitalismo mata.
Â» Y, por último y no menos importante, el secretario autonómico de medio ambiente, Julià Àlvaro Â«Estoy contento de saber que Arnaldo Otegi está fuera de la cárcel.
En democracia no debe haber presos políticos.
Â»

Y le pregunto, señor presidente, aunque sé que usted no tendrá la amabilidad de contestarme como no lo hace nunca: ¿cree usted que todas estas declaraciones han tenido su reflejo en las urnas?
¿Cree usted que el sectarismo y el radicalismo de sus compañeros de gobierno y, por tanto, el suyo y el de los partidos que lo sustentan, le han pasado factura el domingo en las urnas?
¿Piensa usted seguir con estas políticas radicales?

Y por último, señora Oltra, debería usted hablar de decencia cuando metió en una lista imputados en Castalla.
Muchas gracias.
(Algú diu: Â«Muy bien, muy bien.
Â») (Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Vicepresidenta, té vosté la paraula.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Senyor president, sap què passa ara a final del mes de juny?
Bé, vostés sí que ho saben.
Se cobra la paga extraordinària de juny.
Vostés sí que ho saben.
Sap què passarà amb milers de pensionistes que estan en una residència?
Que la cobraran.
Ningú els la confiscarà com els la confiscaven vostés.
(Aplaudiments) Sap vosté, sa vosté.
.
.

El senyor president:

Senyories.
.
.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Sap vosté.
.
.
, sí vaig a les residències, pregunte a les persones i vorà com estan contents de tornar a cobrar la seua paga que vostés (veus), extremistes, els confiscaven.

Tres-cents seixanta-sis dies de govern del botànic.
Més d'un milió de persones que viuen ara millor que amb vostés.
Pensionistes i persones amb discapacitat, amb rendes baixes, que ja no han de pagar el copagament farmacèutic de Rajoy perquè La Generalitat el compensa.
Persones que estan en centres ocupacionals i centres de dia que ja no han de pagar el copagament i poden tornar als centres i no deixar les seues rehabilitacions.
Sap vosté què?
Això és rescatar persones.
Això és un govern per les persones.

A l'altre costat, hui, el processament de dos dirigents de VAERSA del qual estava al front la senyor Bonig, per desviar en sobresous 1,8 milions d'euros.
(Aplaudiments) Botànic, PP.
Persones, saqueo.

El senyor president:

Moltes gràcies, vicepresidenta.

Senyories, (veus), senyories anem a continuar la sessió de control amb respecte (remors) per a escoltar l'orador.
El síndic del Grup Compromís, al qual donem la paraula perquè formule la pregunta de control.

Senyories, demane un poquet de silenci i de respecte per a escoltar al síndic del Grup Compromís.

Senyor Ferri, té vosté la paraula.

El senyor Ferri Fayos:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor president del Consell, segur que vosté coneixerà una frase.
.
.
Ui!
Ací n'hi ha molt de rebombori.
Segur que vosté coneixerà una frase que alguns atribuïxen a Winston Churchill -no és la que ha dit la senyor Bonig- però que sembla que queda molt bé i és una frase que en realitat pertany a un teòleg i predicador americà que es deia James Freeman.
I és aquella frase que parla d'aquells que parlen sobre les futures eleccions i d'aquells que parlen sobre les futures generacions.
I dic això perquè en este ple ja s'ha parlat de les futures eleccions, ja s'ha parlat d'eleccions.
I ara anem a parlar d'un tema que afecta les futures generacions, que no és altre que el llegat natural que anem a deixar-los.

La pregunta de Compromís va precisament per ahí, sobre la gestió dels nostres espais naturals, sobretot, tant en la prevenció com en l'extinció dels incendis forestals.
Desgraciadament, quan parlem d'incendis ho fem d'una realitat recurrent en el nostre país.
Recentment hem tingut grans incendis, el de Bolbaite, el de Carcaixent -que han afectat més de quatre mil hectàrees del nostre país- però, a més, en estos dies es complixen quatre anys d'un gran incendi que hi va haver en les comarques d'interior de València, que va afectar més de quaranta-cinc mil hectàrees.

Ens trobem en un tema que hauria de ser una prioritat absoluta en la política valenciana.
Els incendis tenen conseqüències molt greus en diversos àmbits, en l'àmbit ecològic, paisatgístiques, territorials, econòmiques i socials.
I, davant dels incendis, hem d'abordar dos qüestions: una, la de recursos i accions d'extinció, que sol ser la que més atenció mediàtica té, perquè és en el moment de més emergència quan ocorre i mai podrem agrair el treball i la tasca que fan els milers de professionals que treballen per l'extinció d'incendis i que posen la seua vida en perill per salvar les nostres cases i salvar, també, el nostre entorn.

Però quan parlem d'incendis també hem de parlar, sobretot, de polítiques de prevenció.
I hem de parlar de necessitats estratègiques, de formació i de sensibilització de la ciutadania.
Perquè el 80% del incendis forestals són per una causa humana, accidental o intencionada.
A les que són intencionades, màxima contundència, que caiga tot el pes de la llei.
Són autèntics criminals que acaben i ataquen el nostre patrimoni.
I davant les negligències i accidents, cal actuar en tots els àmbits.
Cal una autèntica implicació de la societat valenciana, com fem amb tots els grans temes, un esforç col·lectiu com a poble per a disminuir els més de quatre-cents incendis que patim a l'any.

Evidentment, tot esforç ha d'estar coordinat pels poders públics que han d'invertir més en prevenció, que han de cooperar en les municipis per a mantindre espais de discontinuïtat de vegetació per a facilitar combatre els incendis, i els poders públics també necessitem que aposten per reforestar amb espècies autòctones amb més resiliència cap al foc i menys inflamables.
I, sobretot, poders públics compromesos en la lluita contra el canvi climàtic i la desertificació del nostre país.

En estes Corts ja hem comprovat com en un any el govern del botànic ha augmentat la despesa en prevenció.
Però no és suficient, no és suficient perquè venim d'una etapa de moltes retallades, de molta desídia i d'una màxima incompetència en la gestió mediambiental.

Jo sé que a alguns i a algunes no els agradarà que parlem d'estes coses.
A algunes i a alguns, quan parlem de la corrupció i la incompetència que hem viscut en les últimes dècades, s'indignen molt més que quan passava eixa incompetència i eixa corrupció i eixa mangarrufa contínua.
Però és que hui mateix ens alcem, ens desdejunem amb un titular com este -que ja ha recordat la vicepresidenta-: Â«La juez procesa a dos excargos del Partido Popular valenciano por darse sobresueldos.
Â»

Algú o alguna es pot indignar de que parlem de com el saqueig també afectava la prevenció d'incendis.
A nosaltres ens indigna que els diners que havien d'anar destinats a la prevenció d'incendis, precisament, anaren a pagar sobresous de dirigents del Partit Popular.
A algú li pot indignar que parlem de Serafín Castellano.
A nosaltres ens indigna que es contractaren avions més obsolets perquè, presumptament, el senyor Castellano estava emportant-se els seus suborns per esta empresa d'estos avions.
(Aplaudiments)

I a algú li pot indignar que parlem dels cotxes de VAERSA, a algú li pot indignar que parlem dels cotxes de VAERSA.
A nosaltres ens indigna que s'acomiadara un miler de treballadors de la prevenció d'incendis per a poder comprar estos cotxes.
A alguns, a nosaltres ens indigna que hui s'estiga processant, precisament, una d'estes persones i que, a més a més, eixa persona continuà tenint cotxe oficial fins que este Consell li'l va llevar.
Això és el que ens indigna.
I avui a alguna li pot indignar que li recordem que ella, com a consellera, no va fer res per llevar-li el cotxe a esta persona que està hui sent processada.
(Aplaudiments) A esta persona que, suposadament, és una Â«sinvergüensaÂ».

Però tenim memòria.
I com tenim memòria, tenim futur.
Un futur on no tornaran les mangarrufes i on no tornarà la incompetència per molt que a esta trona puge algú a cridar com crida.
Sobre eixe futur volem, senyor president, preguntar-li una qüestió: quines són les mesures que ha pres el Consell en matèria de prevenció i extinció d'incendis forestals al nostre país.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ferri.

President del Consell.

El senyor president del Consell:

Moltes gràcies, president.

Moltes gràcies, senyor Ferri.

 

En primer lloc, vull agrair i reconéixer, en nom de tots els valencians i les valencianes, el treball i l'esforç fet per tots aquells que arrisquen la seua vida per la nostra seguretat, bombers, brigadistes, militars, pilots, policies, guàrdia civil, personal sanitari.
Moltes gràcies a tots (aplaudiments) pel que estan fent.

Gràcies, molt especialment en este cas, perquè van fer front el 15, el 16 i el 17 de juny a quatre incendis forestals a Bolbaite, Carcaixent, Terrateig i Benifairó de les Valls que, malauradament, arrasaren tres mil huit-centes hectàrees.
Gràcies per la tasca d'eixos dies i perquè sempre estan ahí.
I també vull fer extensiu el reconeixement a alcaldes i regidors i regidores dels pobles afectats amb els quals ja vaig tindre la sort de reunir-me amb la consellera de medi ambient a Carcaixent, per tal de coordinar el postincendi.

Moltes vegades, quasi sempre, el més difícil és quan ja sols queda la cendra, la desolació i es deixa de ser notícia.
Per això hem creat una comissió de seguiment en la qual participarà també la societat civil dels municipis afectats.
Els dispositius d'extinció de totes les administracions van funcionar coordinadament i amb professionalitat, a pesar de la simultaneïtat dels focs i les dificultats climatològiques amb eixe fort vent de ponent i les temperatures tan altes.
Malauradament és l'escenari on hem de planificar la política de prevenció i d'extinció.
Vivim en un territori en el qual els efectes del canvi climàtic incrementen considerablement el risc d'incendis.
Sequeres cada vegada més recurrents i elevades temperatures.
Per tant, amb caràcter general, totes les actuacions engegades en matèria d'incendis forestals han tingut i tenen una directriu fonamental que és adaptar la prevenció i la resposta als nous escenaris derivats del canvi climàtic.
El canvi climàtic -ara ja no n'hi ha ningun cosí de ningú que ho dubte- el canvi climàtic és una realitat i està vivint diàriament amb noves i extraordinàries situacions.
I el primer que va fer el nou Consell va ser, a curt termini, destinar més recursos per pal·liar les deficiències que existien i sentar les bases per a reorganitzar tot el sistema, per a adaptar-lo al segle XXI, i també he de dir que acceptà i intentà millorar el que estava de ben fet.

Senyoria, combatre els incendis forestals té -com vosté ha dit molt bé- dos vessants: la primera i la fonamental, prevenir els incendis; i, després, lluitar el més prompte possible contra els incendis quan s'han produït.

Pel que es referix a les polítiques de prevenció d'incendis forestals, cal evitar l'aparició de focs per causes humanes.
Ja sap vosté que el 80% dels incendis, com per exemple el de Bolbaite o el de Carcaixent, es deuen a imprudències o negligències.
En concret, les cremes agrícoles són la principal causa d'incendis al nostre territori.

Per això, s'està elaborant un pla per a arreplegar i triturar les restes de podes col·laborant amb ajuntaments, cooperatives, sindicats agraris, entitats agràries i aprofitar els fons europeus per tal de portar endavant la seua materialització.

En segon lloc, es tracta d'establir discontinuïtats en la vegetació que poden ajudar a combatre el foc ja declarat.
Estes discontinuïtats ajuden a l'extinció però no l'asseguren; de fet, en els incendis forestals recents hem constatat salts de cendres de més d'un quilòmetre.
Per tant, ajuden però no eviten.

En tercer lloc, la protecció dels nuclis habitats implica mantindre una zona perimetral amb poca vegetació.
En esta línia anem a modificar el programa de desenvolupament rural, el PDR, perquè contemple una ordre de subvencions dirigida als ajuntaments per a l'elaboració de plans de prevenció d'incendis locals.

Però a més de previndre incendis i minimitzar els seus efectes, que és el més important, cal exigir una gestió forestal orientada a potenciar el desenvolupament de l'ecosistema d'ells, i molt especialment dels ecosistemes més madurs i resistents al foc.

En açò estem treballant també, avançant en la integració de la planificació preventiva amb l'ordenació forestal, encara que -com sap- són accions a mig i llarg termini perquè no és possible resoldre una desordenació forestal que s'ha mantingut durant molts anys.

Pel que fa a les línies estratègiques d'actuació en matèria preventiva, el pla de vigilància contra incendis forestals compta este any amb quatre-centes quaranta-una persones i les hores de presència de recursos en el territori s'han incrementat en un 9%.

Pel que fa a la política d'extinció d'incendis forestals, hem estat treballant intensament per a reforçar la capacitat de resposta mitjançant la coordinació entre tots els organismes que participen.

Este sistema de mobilització i coordinació permet disposar de més de sis-cents bombers forestals de La Generalitat, amb els que se sumen dos mil huitanta bombers que treballen en cinquanta parcs que depenen dels consorcis provincials i, també, de València, Alacant i Castelló.

Però, a més a més, estem treballant conjuntament amb comunitats veïnes, com la Comunitat d'Aragó, i altres comunitats a les quals vullc agrair també el suport en els passats incendis.

S'han incrementat en tres les brigades d'emergència; de tres a sis mesos les brigades d'emergència de reforç.

S'han adquirit nous equipaments, com tres autobombes i huit vehicles tot terreny.

I, sobretot, des del punt de vista més estructural, ara ja es troba en tramitació parlamentària el projecte de llei de creació de l'agència de seguretat i resposta a les emergències, per la que es reconeix per primera vegada un servei de bombers forestal.
L'agència permetrà una gestió coordinada dels recursos més àgil intentant buscar la millor eficiència, una agència en línia com en altres països europeus.

En definitiva, senyoria, la seguretat absoluta en el cap dels incendis forestals tampoc no existix però el que és evident és que existix una implicació d'este govern, una implicació de les corporacions locals, de totes les institucions, posant a l'abast tots els seus recursos, totes les mesures per tal de prevenir i protegir allò que hem de deixar millor a les noves generacions que són els nostres boscos valencians.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, president del Consell.

A continuació, per a formular la pregunta de control, donem la paraula al síndic del Grup Ciudadanos, l'il·lustre diputat Alexis Marí.

Quan vosté vullga.

El senyor Marí Malonda:

Gracias, president.

President, vicepresidenta, consellers, compañeros y amigos de los jóvenes de Ciudadanos que han venido hoy a visitarnos, gracias por venir.

Mire, president, rápidamente, ayer (soroll de papers), observando en prensa un artículo de El Mundo, dice: Â«Estas son las medidas del Consell en el primer año de gobierno.
Â» Yo he intentado leerlo detenidamente, los logros.
Cortos, creo que se han quedado cortos.

Y a la Presidencia: reuniones del president para una financiación justa; coordinación eficiente entre las diputaciones -esto creo que lo diría usted de broma-; gestión compartida de la actividad turística con el conjunto de agentes turísticos e impulso del turismo ético y sostenible -yo de turismo he oído bien poco hablar en esta cámara.

Conselleria de hacienda, dice, bases de un nuevo modelo productivo de la comunitat; ofensiva por conseguir una financiación justa.
De eso y de aumento no vivimos.
Sigo, president.

Conselleria de educación y cultura, programa Xarxa Llibres -los que hemos pagado todos-; reconstrucción del sistema educativo valenciano -esto también será una broma-, reconstrucción del sistema educativo valenciano, ¿se refiere usted a inmersión lingüística?
, ¿se refiere usted a ataque a las libertades?
, ¿al ataque a la concertada?

Conselleria de sanidad, dice, estabilidad en el empleo.
¿Qué empleo?
¿Qué empleo?
¿O hablaba de empleos nuevos creados ad hoc?
Porque aquí, en esta cámara, solo se ha oído hablar de esa conselleria de enchufismo, señor president.

Conselleria de economía, colaboración con hacienda del documento del nuevo modelo productivo; plan de apoyo a la economía social y bien común; nuevo programa de empleo.
¿Ha sido efectivo?
De eso aún no sabemos nada.

Conselleria de vivienda, no desahucios en vivendas públicas por causa económica.
Siguen los desahucios.

Conselleria de transparencia de…, me mira el conseller que le digo Â«capitán de la KGBÂ», pero no sabemos nada más.

En definitiva, cuéntenos qué es lo que ha pasado durante este último año, president, ¿cuál es la situación de la Comunidad Valenciana tras el nuevo gobierno del botánico?
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Marí.

President del Consell, per a respondre a la pregunta.

El senyor president del Consell:

President.

Muchas gracias, señor Marí.

Ayer se cumplió un año del nuevo gobierno, un cambio progresista presidido por el diálogo, el giro social y la convivencia.

La situación tras un año de gobierno -y se lo digo con toda humildad- es mejor en muchos aspectos de la existente en 2015.

Este gobierno ha propiciado una cuestión que es fundamental: estabilidad y honradez, y eso ha generado un entorno favorable para nuestra economía.

Más de un millón de personas en estos momentos reciben ayudas del Consell y han visto reparados sus derechos que anteriormente se les habían limitado.

Por tanto, sin ningún tipo de euforia porque no es el caso, porque no es así, porque quedan muchísimos problemas en esta sociedad, yo le digo que estamos avanzando de una manera clara y directa, y de una manera que beneficia a aquellos que peor lo estaban pasando.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, president del Consell.

Senyor Marí, per a acabar de formular la pregunta de control, té vosté la paraula.

El senyor Marí Malonda:

Gracias, president.

Bueno, que ahora estamos algo mejor, le voy a decir lo mismo que le dije hace dos plenos: ¡hombre!
, no se habrá deslomado, president, si estamos algo mejor, solo algo mejor.
Pero, mire, vamos a los hechos.

En primer lugar, nosotros en el debate ya le dijimos, en el debate de su investidura ya le dijimos que este Consell iba a fiar su gobierno a la reclamación de más dinero a Madrid, y le dijimos, Â«¡cuidado!
, que entre lo que usted está diciendo y el «Madrid ens roba« había muy poquita distanciaÂ».

Y nos preocupaba porque iba a entrar en la dinámica del continuo lamento por la infrafinanciación, que la hay, y también se lo dijimos.
Pero esto lo ha utilizado, entendemos que lo ha utilizado como forma de tapar la falta de gestión.
Y la realidad es esa, señor Puig, president, eso es lo que hemos observado.

Porque ustedes, señor Puig, se han acomodado en el discurso victimista de la herencia recibida, que fue nefasta, pero parece que invierten todas sus fuerzas y energías en quejarse en lugar de hacer propuestas para gestionar mejor los pocos recursos que tenemos y así garantizar los servicios sociales de calidad.

Mire, Ciudadanos ese día propuso que se recortase allá donde le dolía a los políticos, que se adelgazasen las administraciones, las estructuras de las administraciones para dárselo a aquello que realmente se necesita: sanidad, educación y política social.
Pero, de momento, de gestionar y de gestionar mejor y de reorganizar el sector público empresarial poco o nada hemos avanzado.

Mire, de hecho, de la auditoría que propusimos -y que se aprobó aquí, le recuerdo que se aprobó en este pleno- no sabemos nada.
A ver si va a pasar -como dice mi buen amigo Alberto García- que las PNL que se presentan aquí, se aprueban aquí, es como soplar al viento, es decir, nada de nada.

Mire, planteamos en su momento las dudas que teníamos sobre qué políticas se iban a poner en marcha para estimular la creación de empleo y contribuir a un crecimiento económico, que es fundamental para sostener el estado de bienestar.
Y, una vez más, los hechos o, mejor dicho, la ausencia de estos hechos nos han vuelto a dar la razón.

Porque, además, la conselleria de economía, con su conseller -que hoy no está-, sostenible a la cabeza es que ni está, ni se la espera, más preocupada por sus líos internos entre el PSOE y Compromís que de sacar a esta comunidad del hoyo en el que se encuentra.

También, explicamos aquel día -hace ya un año- que el Consell se estaba comprometiendo a una retahíla de promesas que no se podían cumplir porque no estaba claro cómo se iban a financiar.
Usted mismo reconoció que no había dinero y no dijo cómo iba a propiciar todo esto.

Nosotros anunciamos, también, señor Puig, la deriva nacionalista que iba a tomar en Consell y dejamos claro que no existe el nacionalismo moderado, que el nacionalismo es siempre una carrera hacia la independencia, se lo dijimos.
Ese día le alertamos de que el nacionalismo trabaja en la sombra desde la administración pública para parasitarla, para conseguir adoctrinar a cuanta más gente mejor.

Y eso es, precisamente, lo que en este año de legislatura han hecho ustedes con Compromís en las consellerias que dirige, por ejemplo con la de educación.
Le dijimos, usted, usted fue el que decidió dar la conselleria de educación a un partido nacionalista y lo que ha hecho es utilizarla para implementar un modelo educativo ideológico, basado en la inmersión lingüística, en el adoctrinamiento, en el sectarismo, en el ataque al distrito único, sí, sí, así se lo digo, a la educación concertada y al principio de igualdad -se lo repito-, al principio de igualdad, sí, sí, al principio de igualdad.
Y como ya le dijimos, lo peor que le puede arrebatar a uno en la vida, ¿sabe lo que es, señor Puig?
La libertad y la educación, y la educación.

De los barracones ya no le voy a decir nada porque a lo mejor los barracones con Compromís sientan mucho mejor que los que teníamos antes, de los barracones al señor Marzà tampoco le diríamos algo.

Mire, le dijimos que el nacionalismo aunque en un primer momento no se plantea como una apuesta soberanista acaba desembocando siempre en eso.
El president, usted nos dijo Â«no hay ningún problema soberanista, no montemos problemas donde no los hayÂ» -eso es lo que dijo usted-; Â«aquí no hay nacionalismo excluyente ni hay soberanismo, ni hay nadie que quiera la independenciaÂ».
Pero, mire, nos engañaba o se equivocaba, para el caso es lo mismo; los que han escondido la bandera de España, los que han hecho, todo lo que hemos ido relatándole durante este año, los tiene usted bien cerca, señor Puig.

¿Sabe lo que ha hecho la gente de Compromís?
Se han preocupado más de implementar políticas radicales que…, sí, políticas radicales que por mejorar la calidad de la vida de los valencianos.

Mire, voy terminando,…

El senyor president:

Senyor Marí.

El senyor Marí Malonda:

Sí, teníamos, teníamos, (veus)…

El senyor president:

Senyories, deixen que el senyor Marí finalitze la seua pregunta de control.
(Veus)

Finalitze vosté, senyor Marí.

El senyor Marí Malonda:

Mire, nosotros le dijimos, señor Puig, que nos alegrábamos en su momento de que hubiese un cambio de gobierno.
Para esto desde luego no, desde luego que para esto no.
Yo creo que los valencianos no es el cambio por el que apostaron y no es el cambio que querían.

Mire, yo voy a terminar, también, con Churchill, una expresión, dice: Â«Las críticas no serán agradables pero son necesarias.
Â» (Veus) Y en una cita, bueno, una expresión que utiliza mucho también mi amigo Alberto García cuando las cosas no van bien, ¿sabe lo que me dice, president?
Â«Malament.
Â»

Pues yo le digo eso, president, malament no, muy malament.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Marí.

President del Consell, per a respondre esta llarga pregunta de control.

El senyor president del Consell:

Moltes gràcies, president.

Mire, esto es lo que hay, esto es lo que hay y tiene usted acceso, lo puede leer perfectamente, puedo criticarlo pero, desde luego, después, de leer esto no podrá decir aquello que le gusta de res de res porque res de res, no.
Y, si no, pregúnteselo a aquellas personas que se han visto directamente beneficiadas por las políticas del Consell.
¡Pregúnteselo!
, y veremos.
(Aplaudiments)

Mire, el conseller de economía esta ausente porque tiene un problema personal, familiar, sanitario.
Por tanto, no está por eso.
No, lo digo simplemente para que quede claro porque como se ha dejado encima del ambiente, para que quede claro.
Porque como se ha dejado encima del ambiente, para que claro por qué no está.

Permítame recordarle cuál era la situación de partida, porque aquí no se llega a un gobierno y empiezas a hacer lo que quieres con un presupuesto de 18.
000 millones.
.
.
¡No!
Llegas a un gobierno que tiene 42.
000 millones de euros de deuda.
Llegas a un gobierno que está absolutamente asediado por la corrupción y que significa la mala reputación de nuestra comunidad, que nos genera problemas de interlocución con Europa y con todos los ámbitos posibles.
Tenemos minas de gestión que continúan desactivándose y que no se ha acabado este año, ni se acabará el que viene, ya se lo digo, porque a este parecer mío creo que van a continuar saliendo.

Mire, la SGR, de la que nunca se dijo nada nos puede costar 400 millones.
Pensaba 300 cuando me lo preguntó la otra vez y, ahora, parece que puede ser hasta 400.
CIEGSA han sido mil millones en sobrecostes.
Con esos mil millones no habría barracones.
La Ciudad de la Luz.
.
.
, (aplaudiments) la Ciudad de la Luz estamos intentado.
.
.
, trabajando para que el conjunto de elefantes blancos de edificios de grandes proyectos intentar utilizarlos para que sean positivo para esta sociedad.
Y eso, de verdad, ha generado una gran parte de lo que ha sido el trabajo de gestión.

Y, desde luego, le voy a decir una cosa, uno de los grandes.
.
.
, digamos, de las grandes estrategias de este gobierno, sin duda, es mejorar la financiación y mejorar la inversión.
Y esto no es una cuestión nacionalista.
¿Usted cree que es una cuestión nacionalista decir que tenemos que ser igual que los demás?
(Aplaudiments) ¿Eso le parece una cuestión nacionalista?
¡Oiga!

Y defender el valenciano, ¿le parece que es una cuestión nacionalista?
Pues.
.
.
(Veus) ¿En Segorbe?
¿En Segorbe es nacionalista defender el valenciano?
Oiga, perdone, la verdad es que el valenciano y el castellano son nuestras lenguas en toda la Comunidad Valenciana, (aplaudiments) en toda la comunidad.
Y hay gente que quiere segregar, pero no, en toda la comunidad.

Mire, algunos auguraban una gran catástrofe económica y, como le he dicho, voy a repetirlo porque es importante que se sepa, en un año las afiliaciones a la seguridad social en la Comunidad Valenciana han aumentado 3,5%.
Es la segunda comunidad de España que más ha crecido.
En este mismo periodo, el paro se ha reducido en la Comunidad Valenciana el 6,4%, más que en la media nacional.
El INE confirmó que es la comunidad que más ha crecido el año pasado.
Las exportaciones de la Comunidad Valenciana, en el segundo semestre, alcanzaron 14.
470, el 20% -exactamente el 19,2%-, y en el primer cuatrimestre del 2016 continúa el dinamismo con un avance del 9,3% en la Comunidad Valenciana y en el 1,8% en España, imagínese la diferencia.
Y eso no es.
.
.
-igual como la producción industrial, que creció un 7%- no es una cuestión directa de este gobierno.
Pero lo que sí que es verdad es que este gobierno ha propiciado estabilidad y honradez, y eso vale mucho, mucho, en términos económicos.
(Aplaudiments)

Y el balance social, el balance social, se lo reitero, mire, hay acciones que han tenido un resultado directo.
El copago farmacéutico: el 25% de las personas que habían dejado sus tratamientos han vuelto a tenerlos; el conjunto de medidas que se han adoptado en política social ha generado que miles de personas que estaban fuera del sistema ya porque no podían pagar el copago confiscatorio han vuelto, y le digo que en Xarxa Llibres, eso que a ustedes les parece tan mal, ha significado que 350.
000 niños y niñas ya tienen los libros de texto gratis.
Eso es lo que hay.
Y eso es políticas que benefician a la gente, a la gente de este país, a las personas.
(Aplaudiments) Eso es rescatar personas.

Finalmente, le digo que esta misma mañana, esta misma mañana me voy a Alemania, invitado por la empresa Thyssen, que va a reabrir su planta de Sagunto.

Y, desde luego, lo que sí que está claro que saben en estos momentos los inversores es que aquí hay seguridad jurídica y que aquí hay apoyo a la industria, cosa que no había antes.
(Aplaudiments)

Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, president.

Continua amb la pregunta de control el síndic del Grup Ciudadanos, al qual li donem la paraula i l'escoltem amb la mateixa atenció i respecte per tot l'hemicicle.

Senyor Marí, té vosté la paraula.

El senyor Marí Malonda:

Gracias, president.

Rápidamente también.
President, le he oído hablar a usted ahora de estabilidad y honradez.
La pregunta es clara también, cuando habla usted de estabilidad y honradez, ¿se refiere a las contrataciones que se han hecho durante estos últimos meses, sobre todo que afectaban a la conselleria de sanidad y a algunas otras áreas?

Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Marí.

Consellera de sanitat universal, té vosté la paraula.

La senyora consellera de Sanitat Universal i Salut Pública:

Veo que usted abraza con fervor el discurso del Partido Popular.
A lo que usted se refiere, entiendo, es a los nombramientos que están estipulados en el Decreto 7/2003, con la legalidad que corresponde a la Comunidad Valenciana y que el Partido Popular nunca siguió.

En otro orden de cuestiones, le tengo que decir que sí, que hemos firmado el pacto por la estabilidad en el empleo en la Comunidad Valenciana, con el acuerdo de los sindicatos, para eliminar la temporalidad y la precariedad en la Comunidad Valenciana en la sanidad y le pido que quizá le pueda asesorar un poquito el doctor Córdoba, que de esto sabe algo más de lo que usted demuestra.

Mira, en una primera actuación vamos a sacar 4.
039 plazas en la oferta pública de empleo y reduciremos la temporalidad del 37,5% que nos dejó el Partido Popular al 25%.

Ese pacto también conlleva el compromiso de convocar anualmente esa oferta pública de empleo, con lo cual esa tasa de temporalidad irá mejorando en la sanidad pública valenciana.
Y eso es lo que estamos haciendo, trabajar con rigor y, sobre todo, con legalidad.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, honorable consellera.

Senyor Alexis Marí, té vosté la paraula.

El senyor Marí Malonda:

Gracias, president.

Haré la pregunta de forma distinta.
Cuando habla la consellera de legalidad, mire, sobre la legalidad lo tendrán que decir seguramente a partir de ahora en otros foros que no sean seguramente este parlamento.

Pero, mire, a mí me gustaría más que me hablase sobre el tema de moralidad, ética, mérito, capacidad.
.
.
, es decir, cuando se hacen los nombramientos, es que entendemos que son nombramientos a dedo, ¿eh?
Usted tiene la capacidad de hacer nombramientos de los que se llaman de.
.
.
, plena confianza, sí, nombramientos de confianza.
Pero sigo insistiendo, yo creo que con lo que ha llovido durante el último mes, mes y medio en su conselleria, yo preferiría calificarlo de falta de principio, falta de ética y, atendiendo a eso, le pregunto: ¿va a tomar usted alguna acción correctora con referencia a este tipo de contrataciones?

Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Marí.

La senyora consellera de Sanitat Universal i Salut Pública:

(Inoïble) .
.
.
rigor.
Usted se está refiriendo a la libre designación de los puestos directivos de la sanidad pública valenciana.
Libre designación, que por primera vez se ha hecho siguiendo la legalidad vigente, que es el Decreto 7/2003.
Y, por tanto, no sé, si usted tiene algún tipo de irregularidad, llévela a los juzgados.
Pero lo estamos haciendo a pie juntillas con el decreto que firmó Serafín Castellano, a pesar de que el Partido Popular no cumplió prácticamente nunca.
El Decreto 7/2003, se lo tengo que decir todas las veces, a ustedes, al Partido Popular y a cuantos lo quieran preguntar, y es libre designación, puestos de confianza, que, entre otras cosas, están haciendo que disminuyan las listas de espera, están devolviendo la universalidad a la Comunidad Valenciana en la atención sanitaria, están colaborando a que casi un millón de pensionistas con rentas bajas hayan recuperado su derecho a la salud a través de la eliminación del copago.
Eso es lo que están haciendo los puestos directivos de la sanidad valenciana, que usted parece que le molesta tanto.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gràcies, honorable consellera.

Senyories, continuem en la sessió de control, ara ja en la pregunta que formula el Grup Parlamentari Podemos-Podem i, a tal efecte, donem la paraula al seu síndic, l'il·lustre diputat Antonio Montiel, que efectua la pregunta, ¿des de l'escó?
Molt bé.

El senyor Montiel Márquez:

Simplement, ratifiquem la pregunta formulada per escrit.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Montiel.

President del Consell, quan vosté vullga.
Que és la pregunta.
.
.
, un segon.
Quan vosté vullga, president.

El senyor president del Consell:

Moltes gràcies, president.

Senyor Montiel, permeta'm que comence també mostrant la meua tristesa i la del govern valencià per la decisió adoptada lliurement pels britànics en deixar la Unió Europea, una decisió.
.
.
Una decisió, ¿estem d'acord, no?
Ah, bé, és que m'espantava ja també.
Dic, si no estem d'acord en açò.
.
.
Bé, val, val.
Bé, una decisió que va molt més enllà de la qüestió econòmica, que ho és.
Però la idea d'Europa va molt més enllà d'una qüestió econòmica i, malauradament, probablement, en estos anys ha deixat caure, perquè ha perdut els valors fundacionals i ha perdut el valor que té l'espai de llibertats i d'igualtat més important del món.
Per això la idea d'Europa, la idea de la pau és una idea que mai hem d'abandonar.
És.
.
.
, els valors republicans de la llibertat, la igualtat i la fraternitat.
Són valors que hem de posar sempre allà on pertoque.

És veritat que quan es deixen caure els valors, es deixa caure en part el somni europeu.
Però certament el problema d'avui d'Europa no és tant els que estimem Europa, sinó és precisament aquells que han fet de la xenofòbia, del nacionalisme excloent, els que han fet, junt amb els altres que han fet allò de l'austericidi, finalment un còctel terrible.

Necessitem, tanmateix, des de la nostra perspectiva, més Europa.
Eixa és l'eixida: més Europa.
L'eixida del Regne Unit només es pot compensar amb un major compromís dels països membres de la construcció europea; una Europa social, integradora, cohesionada.

Però és veritat que ara en esta nova situació hem de prendre decisions, i hem de prendre decisions ací, perquè, efectivament, si n'hi ha un territori al qual li afecta molt especialment el problema de l'eixida del brexit és a la Comunitat Valenciana i, per tant, des del Consell hem creat tres comissions de seguiment en els sectors econòmics més directament afectats: el turístic, l'industrial i l'agroalimentari.

El primer que vull deixar clar a tots els ciutadans que viuen a la nostra terra procedents de Regne Unit és que avui, com ahir, tots els drets els mantenen intactes i, també, els valencians i valencianes que estan en Regne Unit i que molts d'ells han hagut d'anar-se'n d'ací per raons econòmiques.
Per tant, cal donar un missatge de tranquil·litat i dir-los que tenen tots els drets garantits.

Ara, cal vore de quina manera se va a estructurar l'eixida a través de l'article 50 del tractat de la unió.
Ahí hi han posicions diferents per part dels distints països.
Crec que cal tindre una alçada de mirades i cal pensar en un futur molt més.
.
.
, en una mirada llarga.
No podem deixar caure per a sempre el que és la situació del Regne Unit dins d'Europa.
És la meua opinió.

Des del primer moment em vaig posar en contacte i vaig tindre una llarga xarrada el mateix divendres amb l'ambaixador de Gran Bretanya a Espanya, Simon Manley, per establir un contacte especial, permanent amb ell.
També vaig parlar amb el president de cambres per a vore quina era la primera impressió en els empresaris i, tant des de la secretaria autonòmica de turisme, com la conselleria d'economia, se van començar a establir contactes amb els distints sectors.
La setmana que ve es concretaran estes reunions.
El dilluns tinc una reunió amb tot el sector turístic en Alacant i continuarem en els altres sectors.

En qualsevol cas, és evident que estem en un moment delicat per a la construcció europea.
Crec que és un moment que hem d'acceptar també com a nova oportunitat per refer la Unió Europea i hem de saber actuar amb absoluta diligència en este moment.
Des de la perspectiva nostra que ens correspon, que és un govern de caràcter regional, és evident que nosaltres anem a fer tot el possible per a construir una Europa des de baix.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, president del Consell.

Síndic del grup Podemos-Podem, senyor Montiel.

El senyor Montiel Márquez:

Gràcies.

El senyor president:

Quan vosté vullga, senyor Montiel.

El senyor Montiel Márquez:

Gràcies.

Senyor president.

Vicepresidenta.

Consellers.

Diputados y diputadas.

Es evidente que la decisión de los británicos, por estrecho margen, pero decisión al fin y al cabo, de abandonar la Unión Europea tiene un impacto todavía desconocido para la economía valenciana, pero que necesita ser evaluado, ser seguido y adoptar las medidas de las que sea capaz este gobierno.
Celebramos por eso la creación de esos espacios de diálogo con los sectores afectados.

Nosotros pensamos que, bueno, los datos están ahí: 3.
000 millones en exportaciones, frente a 1.
367 millones de importaciones; 2.
700.
000 visitantes anuales, de ellos el 83% en Alicante.

Y el caso de Alicante es especialmente singular.
Decía el Instituto de Estudios Económicos de Alicante que el 7% de la economía alicantina depende de ese mercado británico, tanto en términos de exportación, como de visitantes, como de…, también al mercado inmobiliario, pero sobre todo también por el número de residentes.
Al final el 89% de los británicos residentes en la Comunidad Valenciana residen en Alicante.

A nosotros nos parece, por tanto, fundamental que se haga ese seguimiento.
Nos parece muy importante además otro aspecto, que yo creo que se ha hablado poco de él, y es el de los valencianos y valencianas en Gran Bretaña.
Nosotros, con los datos estadísticos más recientes, habría 5.
712 valencianos en el Reino Unido que tendrían tarjeta sanitaria en este momento, que tendrían un número de seguridad social.
Pero hay aproximadamente otros cinco mil valencianos, en su mayoría jóvenes, valencianos y valencianas, que si no están inscritos en ningún registro y que, como usted sabe, gracias a la…, por decirlo de alguna forma, por la desgraciada reforma de Mariano Rajoy que se coló vía disposición adicional en la Ley de presupuestos para el 2014, pierden su tarjeta sanitaria, su cobertura sanitaria, a partir de 90 días en el extranjero.

Nos preocupa, por tanto, la situación de los diez mil valencianos y valencianas en números redondos que estarían viviendo en el Reino Unido, la mitad de ellos en riesgo de perder su cobertura sanitaria.

Y luego nos preocupa eso en relación también con otra situación, y es que la inmensa mayoría de esos residentes británicos en la Comunidad Valenciana son residentes en su mayoría jubilados de una edad respetable y que en su mayoría demandan muchos servicios sanitarios.
Por tanto, nos parece muy importante que esto entre en la agenda de negociaciones con el gobierno central, porque nosotros pensamos que ni el turismo sanitario en ningún caso es bueno, pero procedente de Gran Bretaña ahora se va a convertir en un problema.
Y también el nivel de demanda, de exigencia de servicios sanitarios por parte de los mayores británicos residentes en nuestra comunidad pueden ser obviados.

Por tanto, nos parece importante que los ricos, los residentes ricos que necesiten cobertura sanitaria paguen como ricos y que haya una distinción entre residentes y turistas sanitarios.

Nos parece importante que en la agenda de negociaciones con el gobierno central se incorpore la posibilidad de un acuerdo específico.
Nosotros tenemos, ya digo, una gran población, unos 82.
000 residentes en la Comunidad Valenciana, y sería importante que este tema se tuviera en cuenta a la hora de la negociación para la atención sanitaria.

Nosotros compartimos con usted la preocupación por lo que ha sido este resultado, porque pensamos que es el resultado de la desafección y de la incertidumbre respecto al rumbo del proyecto europeo.
Creemos que las políticas de austeridad y el fracaso rotundo que ha sufrido la Unión Europea, por ejemplo, en la gestión de la crisis de los refugiados, conducen a que muchos se pregunten para qué sirve esta Europa, una Europa de la austeridad, una Europa que levanta muros, vallas, y una Europa que no es la Europa del espacio de libertad y de tolerancia que sus fundadores imaginaron.

Nosotros lamentamos también que en la campaña del brexit haya…, como ha pasado también en parte de la campaña del 26 de junio, haya primado la manipulación y la mentira, haya habido una campaña de miedo.
Y yo creo que la mentira ya se ha puesto en evidencia, los mismos responsables de la salida de Gran Bretaña de la Unión Europea ya están diciendo que no era real lo que habían…, aquellas amenazas y aquellas promesas no eran reales.

En cualquier caso, creemos que el gobierno valenciano tiene que tener, como ha manifestado usted, una clara disposición, un claro compromiso a la construcción de una nueva Europa, de una Europa basada en los principios fundacionales de solidaridad, de paz, de cooperación, de derechos sociales y de democracia.
Y, por tanto, creemos que hay que mandar ese mensaje, pero también pensamos que es fundamental que se apliquen políticas concretas.
Y nos preocupa, como le decía, especialmente el caso de los residentes, de los valencianos y valencianas residentes, que no solo pierden la cobertura sanitaria después de noventa días allí, gracias al señor Rajoy, sino que hay serias dudas de cómo la recuperan, qué trámites burocráticos van a tener que tener cuando vuelven a territorio español.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Montiel, per la seua pregunta.

President del Consell, té poc temps per a.
.
.
respondre.
Però, (inintel·ligible) .
.
.

El senyor president del Consell:

Moltes gràcies, president.

El més telegràficament possible.

Coincidisc, efectivament, en el que planteja.
Ara bé, vull deixar clar que comença ara un procés.
El brexit no és avui per a demà.
És a dir, gran tranquil·litat, almenys de moment, per a totes les persones.

Ací, a més a més, tenim la sanitat universal per a tots, vinguen d'on vinguen.
Per tant, van a tindre sanitat.
Sí que és veritat el que li hem d'exigir ja i li estem exigint al Govern d'Espanya és que pague els 75 milions que ens deu cada any dels desplaçats espanyols, però això és del sistema nacional de salut.

En definitiva, jo el que crec és que, efectivament, ens juguem molt en esta situació.
N'hi han sectors molt directament afectats, la ceràmica, el calcer, molt important en qualsevol cas és també l'automòbil, i ahí és on anem a treballar, i també l'agroalimentari, anem a treball conjuntament.

I respecte a tot el que és el sector turístic, s'han fet ja gestions des del primer moment, i anem a donar-li tota la potència possible també juntament amb el sector per tal que no hi haja caiguda i tinga el menor impacte possible.

Finalment, vull acabar dient que Europa és molt més que un mercat, que ens ho hem de creure, que tot no són ni vots, ni conjuntures, ni curtterminisme.
Europa és la pau.
Europa és el més important.
I miren, Europa també ha d'atendre al que està passant a Turquia.

I jo vull acabar la intervenció avui simplement donant tota la solidaritat del poble valencià al poble turc, que ha estat una altra vegada sotmés al fanatisme.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, president del Consell.

Senyories, finalitzada la sessió de control (veus) .
.
.
Ah!
perdó, perdó.
Tenen vostés raó.

El senyor David Torres té la paraula.

El senyor Torres García:

Senyor president.

President, com sap, el sector agroalimentari en 2015 va ser un any més el segon sector més important quant a exportació, ajudant a equilibrar la balança comercial, a pesar que gran part de la producció ve de fora de la Comunitat Valenciana degut a les males polítiques en matèria agrícola i ramadera que ha fet el Partit Popular.

D'eixes exportacions, un 5% van al Regne Unit i representen pràcticament el 9% de totes les exportacions que es fan al Regne Unit.
I ha crescut, a més, en 2015 va créixer un 16%, la qual cosa marca l'evolució creixent que tenia aquest sector i que continua tenint.

Per tant, és normal que els ramaders i llauradors valencians se senten preocupats per l'eixida i per la incertesa que es planteja amb el brexit.
I tenint en compte que la Unió Europea no ha compensat adequadament ni ha ficat en marxa les mesures adients davant altres fins, com ha sigut, per exemple, la del veto rus, ens agradaria preguntar-li si tenen pensades, La Generalitat, el Consell, actuacions concretes per compensar les possibles pèrdues del brexit en el sector agroalimentari valencià.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Torres.
Li demane disculpes.
I li he d'informar que la consellera d'agricultura està negociant ara, en estos moments, qüestions de la PAC a Madrid.
I en eixe sentit li contestarà la vicepresidenta del Consell, a la qual li donem la paraula.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Gràcies, president.

Bé, jo crec que el primer que cal és un poc de tranquil·litat en este tema.
Vull dir, el referèndum es va produir a penes fa sis dies, o quatre o cinc, ja no sé en quin dia visc.
El cas és que, mire, efectivament, ja ho ha anunciat el president, es va a fer una comissió de seguiment amb tots els sectors afectats.
Jo crec que és molt important la codecisió també en estes decisions, que són decisions que ens impliquen per al futur i impliquen els sectors també.
És cert també que tenim un impacte més greu en altres sectors com puga ser la indústria, com puga ser el turisme.
Però, en qualsevol cas, també hi ha un percentatge d'exportacions que van a Regne Unit que nosaltres hem de vore que no hi haja impacte en els nostres productors.

En qualsevol cas, el més important, ho dia també ara el president de Les Corts, és precisament la negociació de la PAC, ahí és on més ens hem vist perjudicats els valencians per les males negociacions que s'han dut a terme per part d'anteriors governs d'Espanya.
I, per tant, això és el que està fent hui la consellera d'agricultura en Madrid, perquè eixa és la pedra angular: una PAC que beneficie el sector exportador agroalimentari valencià, i no que el perjudique com fins ara.
I, en tot cas, el tema del brexit i les possibles conseqüències, que en tot cas se voran d'ací a un temps més avant, anem a tractar-lo de manera codecidida amb els sectors a través d'esta comissió de seguiment.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, vicepresidenta.

Senyor Almería, Josep Almería, té la paraula.

El senyor Almería Serrano:

President, encara en queda una.

De totes i tots és conegut que la Cambra Oficial de Comerç d'Espanya a la Gran Bretanya ha sigut i és una institució clau en el desenvolupament de relacions econòmiques i comercials entre aquestos dos països.
Al seu portal web podem trobar ara un comunicat de la mateixa ambaixada per intentar tranquil·litzar persones i empreses espanyoles, residents o amb relacions comercials amb el Regne Unit amb el missatge que el marc jurídic i institucional de la Unió Europea en el Regne Unit romandrà sense alteracions durant dos anys prorrogables.

Així mateix, el Govern d'Espanya ha manifestat el seu desig de reforçar les relacions bilaterals entre Espanya i el Regne Unit per aconseguir un acord beneficiós per als dos països.

I en aquest context i constatant l'oblit repetit dels governs d'Espanya sobre els interessos de les valencianes i dels valencians: quin va a ser el full de ruta del Consell per aconseguir que els interessos de la Comunitat Valenciana es defensen adequadament en aquests futurs acords bilaterals entre Espanya i el Regne Unit?

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Almería.

Conseller d'hisenda, té la paraula.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

Senyor president.

Senyoria, el president acaba de parlar d'estes tres comissions de seguiment.
Això és molt important, perquè qui crea el criteri espanyol a Brussel·les i en les relacions internacionals és l'estat espanyol.
Per tant, el que hem de configurar, i per això la consellera d'agricultura està a Madrid, és intentar que eixe criteri espanyol se configure d'acord, a ser possible, màximament amb els interessos valencians.

Jo he de dir-li a vosté una cosa.
Tot està per fer.
Estic convençut que per a pal·liar les inconveniències d'eixe brexit hi haurà negociacions molt dures, bilaterals, entre Brussel·les i Londres.
I ahí és on haurem d'estar.

Jo estic convençut que en temes duaners, etcètera, haurà.
.
.
, com passa ja en l'EFTA i en les altres estructures comercials europees de facilitar l'intercanvi.

A mi el que em preocupa a curt termini, i ho dic amb tota sinceritat, és el canvi de paritat de la lliura, no?
, el canvi de paritat de la lliura en el curt termini.
Això se pot tranquil·litzar a llarg termini, no?
I això sí que afectarà les relacions comercials i de turisme.

Però crec que els mercats estan molt tranquils i l'únic que hem d'expressar a l'opinió pública és eixa tranquil·litat.
Jo crec que a les dos parts, també a la Gran Bretanya li interessa que el trauma siga el menor possible.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, conseller d'hisenda.

Ara sí que finalitzem la sessió de control.
Agraïm al Consell la seua presència en esta sessió de control.

I continuem amb l'últim punt de l'ordre del dia, perquè consideren vostés en el punt número deu el fet que la consellera està negociant mesures de la PAC, convocada urgentment, l'hem ajornat per a la següent sessió de Corts, la setmana que ve.

Proposició de llei de reconeixement, protecció i promoció de les senyes d'identitat del poble valencià, presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 23.
651, BOC número 78).
Criteri del Consell (RE número 27.
196, BOC número 89)

El senyor president:

I passarem a l'últim punt de l'ordre del dia, que és la presa en consideració de la Proposició de llei de reconeixement, protecció i promoció de les senyes d'identitat del poble valencià, que presenta el Grup Parlamentari Popular.

Llegirem en primer lloc el criteri del Consell per part del secretari primer de la mesa, el senyor Emilio Argüeso, que llegirà el criteri del Consell, al qual li donem la paraula.

Senyor Argüeso, té vosté la paraula.

El senyor secretari primer:

Molt bé, president.

Â«El Consell, en la reunión celebrada el 3 de junio de 2016, acordó manifestar a Les Corts su criterio contrario a la toma en consideración de la Proposición de ley de reconocimiento, protección y promoción de las señas de identidad del pueblo valenciano, presentada por el Grupo Parlamentario Popular.

Â»Lo que comunico a estas Corts mediante escrito con número de registro de entrada 27.
196, boletín oficial de Les Corts, número 89, de 23 de junio de 2016.
Â»

Si sus señorías no tienen inconveniente, pasaríamos al debate de la iniciativa.

El senyor president:

Senyories, si no n'hi ha inconvenient, passaríem a escoltar el torn a favor de la proposta, de la presa en consideració d'esta proposició de llei.

I a tal efecte, donem la paraula a l'il·lustre diputat Jorge Bellver perquè, en nom del Grup Parlamentari Popular, defense esta proposta.

I senyories, amb la mateixa atenció i interés, escoltarem el senyor Bellver.

El senyor Bellver Casaña:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories, -han tornat a fer-ho- por i falta de respecte és el que ha demostrat una vegada més el tripartit.
Por a parlar de les senyes d'identitat valencianes i falta de respecte no tant a una proposició de llei del Partit Popular, del Grup Parlamentari Popular, com al nostre poble.

La derogació de la llei de senyes d'identitat, si recorden, la varen dur el ple següent a les eleccions generals de desembre.
El debat d'esta llei de senyes d'identitat el duen el ple següent de les eleccions de juny, perquè tenien por a parlar d'estes qüestions abans de les eleccions, perquè ells saben que parlar de senyes d'identitat els resta vots.
Es una decisió exclusivament electoral.

Però, vaig a intentar, no obstant, fer una intervenció propositiva.
I miren, sense prejudici que tenim una protecció jurídica dels nostres símbols en la Comunitat Valenciana, gràcies al seu marc normatiu específic, La Generalitat té per mandat estatutari l'obligació de vetlar pel respecte de les senyes d'identitat valencianes, per les senyes d'identitat del poble valencià.
Una obligació que pot ser atesa de múltiples formes, sense descartar ninguna de les modalitats d'actuació que el poble mos dóna i que els poders públics tenim al nostre abast.
I per això, una proposta de llei de reconeixement, reconeixement, protecció i promoció de les nostres senyes d'identitat.

I la veritat és que esta és la proposició que duguem ací, una proposició de llei perquè pugam debatre en les Corts Valencianes sobre el que són les nostre senyes d'identitat.
Mosatros tenim molt clares quines són les senyes d'identitat del poble valencià, però és possible que altres grups no les tinguen tan clares o no estiguen d'acord amb mosatros.

El que mosatros estem duguent és una proposta per a poder debatre, per a poder parlar, perquè esta cambra, perquè Les Corts puguen sentir la veu d'un poble -bé, la veu d'un poble, no-, la veu del nostre poble, que és molt important.
I en esta proposta mosatros demanem que es reconeguen com a senyes d'identitat del poble valencià els nostres símbols, la nostra llengua, el segle d'or valencià, l'arxiu de la Corona d'Aragó, el 9 d'octubre, els furs i el dret foral valencià, els béns de la Comunitat Valenciana declarats patrimoni de la humanitat o patrimoni cultural valencià, la música i els instruments tradicionals, les bandes de música i les societats musicals, el cant d'estil i el folklore, els esports autòctons i tradicionals, les nostres festes tradicionals, la gastronomia i els productes autòctons valencians i la indumentària típica.

I jo em pregunte: ¡home!
, és tan difícil estes qüestions que acabe de nomenar…, ¿quina d'elles impossibilita que ens pugam assentar en una comissió a parlar de les senyes d'identitat valencianes?
, el que vostés entenen de senyes d'identitat valencianes i el que mosatros entenem de senyes d'identitat valencianes.

¡Home!
, és cert que me n'he deixat una, que és quan parlem de los festejos taurinos tradicionales.
(Veus) És possible que vostés no estiguen a favor dels bous al carrer, dels festejos taurins tradicionals, però ho podem parlar, podem debatre en comissió, que vinga el poble valencià a la comissió a donar la seua opinió, a parlar.
(Veus) És l'únic, és l'únic que els estem demanant.

Miren, senyories, unes senyes, unes senyes d'identitat que volem protegir, unes senyes d'identitat que representen al nostre poble, una llei, una proposició de llei que parla d'açò, de protegir-les i que fica…, bé, negre sobre blanc, una sèrie d'actuacions perquè les administracions públiques puguen tindre decisions de protecció del que són les nostre senyes d'identitat, però també involucrant dins del que és la protecció de les nostres senyes d'identitat, les nostres universitats, que les nostres universitats puguen portar endavant projectes d'investigació sobre el que són les nostres senyes d'identitat.
I també plantegem mesures per a fomentar i afavorir la promoció, la difusió i la divulgació de les nostres senyes a través dels mitjans de comunicació des del terreny pressupostari, tributari i fiscal, o a través dels nostres centres…, a través dels nostres centres educatius.

I com els deia, plantegem la declaració dels bous al carrer com a bé d'interés cultural immaterial.
I mosatros recollim, com els dia, en esta llei, els bous al carrer com a bé d'interés cultural immaterial perquè el que estem fent, els agrade o no, agrade o no a qui siga, el que estem fent és reconéixer una senya d'identitat del poble valencià, una expressió més de la seua forma de ser.
Perquè estem parlant, senyories, d'una llei de reconeixement, encara que vostés moltes vegades són més partidaris de les lleis d'imposició.

Miren, el Consell, en el seu criteri que acaba de llegir-se, diu que esta és una llei innecessària.
I jo podria estar d'acord, deuria de ser una llei innecessària, però és que, per desgràcia, en la nostra terra no només tenint de defendre els nostres interessos a Madrid o a Brussel·les, sinó que, desgraciadament, tenim de defendre'ls també dins de casa.

Mire, i a més tenen la barra, en el criteri, de dir que és una llei decidida sense cap consens polític i social.
Clar, i ahí és ja quan els traïx el subconscient al Consell.
¿Com que és una llei sense cap consens polític?
Si els consensos polítics se tenen d'aconseguir ací.
Açò és el que estem demanant, poden consensuar una llei, poder consensuar una llei de senyes d'identitat.
¡Home!
, i respecte a això del consens social, jo crec que el poble valencià ja li ho ha dit el passat, el passat diumenge.

Miren, senyories, ahir una diputada socialista dia en esta cambra que el nostre treball ací és parlar, és consensuar, és acordar, és que no s'impose el criteri de ningú.
I dia: Â«Això és l'important.
Tenim de ser seriosos.
Â» Bé, això és el que els demanem des del Grup Parlamentari Popular en el dia de hui, que siguen seriosos, que sigam seriosos, que permeten el debat, que escolten, com els dia, la veu d'un poble, bé, abans els dia que escolten la veu del seu poble.
I si no, una vegada més, el que van a fer és que parlen molt vostés de la veu d'un poble, però el que demostra clarament és que la veu d'eixe poble se'ls ha entravessat.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Bellver.

Per a exercir el torn en contra de la presa en consideració, d'esta iniciativa, el senyor Josep Nadal.

Quan vosté vullga.

El senyor Nadal Sendra:

Moltes gràcies, senyor president.

Sis mesos després, ací estem, el dia de la marmota.
I tot perquè el Partit Popular s'ha entossudit en plena ressaca postelectoral a vindre a discutir de senyes d'identitat i de banderes.
Sembla que alguns sempre estan en el tema etern de tota la vida, d'intentar atrapar les senyes d'identitat, d'atrapar l'essència de la valenciania i posar-ho dins d'un potet de colònia, tancar-ho ben tancat perquè no isca.

Alguns altres pensem que igual tenim la nostra tradició política més enfonsada, en les arrels democràtiques de la Revolució Francesa, pensem que en el debat públic allò important no és el que som sinó el que fem.
En el debat públic està molt bé l'essència, la identitat de cadascú, està molt bé, però per a les qüestions privades.
Per al debat públic, per a vindre ací a parlar, per a vindre ací a fer-mos perdre el temps a tots els diputats, és més important que parlem del que volem fer.
I en este cas, pensem que és molt més important el que volem fer per a eixir d'est pou putrefacte on els senyors del potet de colònia de les essències mos han deixat.
(Aplaudiments)

L'altra volta, ja fa sis mesos, vam parlar, vam parlar ací de la impossibilitat de reduir la complexitat de la valencianitat a un catàleg tancat de senyes d'identitat i a un observatori certament inquisitorial.
Ja els vaig dir que el que significa la valencianitat no cap ni en la llei de senyes ni tan sols dins d'este edifici, però vostés s'han entossudit en tornar a portar ací… a parlar-mos de senyes d'identitat.
I no tenim por de parlar de senyes d'identitat.
¿Vol que parlem de senyes d'identitat?
Ja els vaig dir l'altra volta que això de les senyes d'identitat mos sonava molt que amb una mà van gesticulant menejant la bandera i amb l'altra mos furten la cartera.
Però això ja ho hem parlat massa voltes.
De fet, la gent ja sap com són vostés.

Però, ¿vol que parlem de senyes d'identitat?
Parlem de senyes d'identitat.
Mire, una senya d'identitat històrica d'este país, del País Valencià, és que ací no mos hem pogut permetre mai hidalgos.
A diferència de Castella, ací no hi han hagut hidalgos, gent que ha viscut del cuento, sense treballar i sense pagar impostos.
De fet, ací sempre.
.
.
, i això ha sigut perquè al revés del que diuen molts, ací no hem sigut mai rics, no hem lligat mai els gossos amb llonganisses.
Ací hem hagut de contribuir tots.
La cultura de l'esforç, del treball, del dia a dia, que si no contribuïm, açò no tirava avant, és el que ha donat…, és una senya d'identitat principal d'esta terra.

Jo els recomanaria a tots aquells que parlen tant del potet de colònia de les essències i que estan tan obsessionats en això, que deixen algun dia la seua zona de confort, que deixen els seus xalets i els seus àtics i que xafen el territori, que observen com…, (veus) que observen com any…, com els nostres avantpassats van guanyar territori per dins de les marjals, que observen com les nostres muntanyes estan abancalades pràcticament fins al pic.

I és que una senya d'identitat del poble valencià, de tota la vida, una senya d'identitat històrica és que ací ningú mos ha regalat res.
És que ací… I, encara menys, l'estat.
Ningú mos ha regalat res.
Este país l'han construït els nostres avantpassats, l'han moldejat el territori, construint-lo pam a pam, sense que ningú ens regalara res.
Eixa és una senya històrica d'identitat (aplaudiments) del poble valencià.
Per si vol que parlem de senyes.

I una senya, una senya històrica del poble valencià és la que li acabe de dir.
I ¿sap quina és la senya actual dels valencians del 2016, ja que vol que parlem de senyes d'identitat?
Jo li ho diré.
Els valencians de 2016, que ja portem una dècada en plena crisi i estafa profunda, resulta que som els més maltractats per l'estat de totes les comunitats autònomes de l'estat espanyol.
Paguem com a rics i cobrem com a pobres de necessitat.
I damunt hem de suportar que el senyor Montoro, eixe que tant recolzen vostés, mos xulege amb els nostre propis diners.

La desgraciada senya d'identitat dels valencians de 2016 és estar a la cua en finançament per càpita, en inversions de l'estat i en despesa social.
(Aplaudiments) Una altra senya d'identitat dels valencians, i és que paguem per ser una colònia de sol i platja que sempre ix perdent en tots els repartiments que es fan.
I això és culpa…, segurament més culpa seua, senyors del Partit Popular, que han estat vint anys ací manant, que de ningú.
(Aplaudiments i veus)

Â«Les hemos destrozado el sistema sanitario.
Â» Li comunicava al ministre de l'Interior el seu esbirro.
¿Destrossar sistemes sanitaris de comunitats autònomes sense ningun escrúpol?
Amb el finançament que mos han donat i amb la corrupció, mos han destrossat el sistema sanitari, el sistema d'educació, mos han destrossat els serveis socials, mos han destrossat radiotelevisió valenciana i mos han destrossat l'autonomia.
El pitjor de tot és que estes senyes d'identitat les han destrossades vostés de manera conscients, premeditada i coordinada.
Això és el pitjor de tot.
(Aplaudiments)

Una altra senya, una altra senya d'identitat dels valencians eren les nostres caixes d'estalvis, que vostés van saquejar, a major glòria de la bombolla immobiliària, i després van regalar tot el sistema financer a Rodrigo Rato i a l'oligarquia madrilenya de la qual vostés han fet tots estos anys de capatassos.
És el centralisme ancestral que els unix a vostés en forma de pleitesía amb la llotja del Bernabéu i amb l'Ibex 35.
(Protestes i veus) Eixa és, eixa és la seua senya d'identitat.
(Aplaudiments)

Parlen vostés, parlen vostés de valenciania i volen que discutim d'accents i de banderes, quan s'han carregat vostés la principal senya d'identitat de la història dels valencians, com és el minifundisme i l'agricultura valenciana, que fa vint anys era l'orgull d'esta terra i l'enveja de tota Espanya i que avui és la vergonya d'Espanya i d'Europa.
(Algú diu: Â«Ahí, ahí.
Â».
Veus i aplaudiments)

Parlen vostés, parlen vostés de senyes d'identitat, de si són cacaues o tramussos, de si estan verdes o estan madures, però ja s'han encarregat vostés d'enviar a l'UCI el teixit empresarial valencià, format per autònoms i xicotetes empreses que han repartit la riquesa durant segles en esta terra.
Un teixit empresarial valencià format, sobretot, per l'amo, el treballador i el fill de l'amo, que, quan arriba el diumenge, l'amo, el treballador i el fill de l'amo volen descansar, igual que volen descansar els treballadors de les grans superfícies, però vostés, en la seua valenciania, es posen del costat de les multinacionals i les grans superfícies que, curiositat, paguen la majoria dels seus impostos a Madrid.
(Aplaudiments) Eixa és la senya d'identitat.

¿I sap què passa?
Que els valencians ja mos hem cansat.
N'hi ha molts valencians que cada volta volem saber menys d'estes discussions estúpides, d'estes discussions prepolítiques en què vénen vostés ací a marejar la perdiu per intentar furtar-mos la cartera, mentres nosaltres discutim si la paella porta o no porta cigrons.
Però, ¿sap què passa?
Que cada volta n'hi ha més valencians que pensem que això no és l'important, que l'important és tindre la paella pel mànec, l'important és tindre la paella pel mànec.
(Aplaudiments) L'important, senyores i senyors, l'important és tindre la clau de la caixa, la clau de la caixa dels diners.

I ja, vegen vostés, (veus) si al País Basc i a Navarra tenen la clau de la caixa dels diners, ¿què fem nosaltres ací, en discussions de preadolescents, parlant de potets de colònia?
Escolten, ¿per què no parlem ja com a adults -i pense que este poble ja s'ha fet una miqueta adult- i demanem, de veritat, una cosa que seria bastant adulta, que és tindre la clau de la caixa, que és tindre una agència tributària valenciana per a controlar els nostres diners, tal com diu el pacte del botànic?
(Algú diu: Â«Ahí, ahí,Â».
Aplaudiments)

Miren, i ja acabe, ja acabe, la història ens ha ensenyat a aprendre dels errors i dels enganys.
I ens ha ensenyat una cosa encara més important: que més important encara que el que som és el que fem.
I potser, simplement, ha arribat l'hora que ja està bé de discutir de si ací van arribar més catalans o més aragonesos, de si som més moros o som més cristians.
Potser, possiblement, ha arribat el moment de créixer, ha arribat el moment de ser un poble més adult, un poble més gran, un poble més responsable, i els potets de colònia de les essències que se'ls deixe cadascú a sa casa.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments i veus)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Nadal.

Senyor Bellver, continuem en este apassionant debat.
(Veus)

Senyories, senyories.
.
.
(Algú diu: Â«Señor presidente,.
.
.
Â») Senyories, jo demane que tot el món se respecte.
(Veus) Jo, mentres no estiguen en l'ús de la paraula.
.
.
El que sí que demane és que sigam respectuosos amb l'orador, que en este cas és el senyor Bellver, que va a fer ús de la paraula.
(Veus)

Jo, les conversacions que se puguen tindre entre.
.
.
, en l'hemicicle, jo.
.
.
(Protestes) No, és que no he escoltat res.
Sí que.
.
.
(La senyora Bonig, amb el micròfon desconnectat, diu: Â«.
.
.
Me gustaría que la señora Mireia Mollà se retractara.
.
.
Â») La senyora Mireia Mollà no estava en l'ús de la.
.
.
(La senyora Bonig diu: Â«.
.
.
ha dicho maleducada, y creo que lo ha escuchado toda la cámara.
Â») Jo no.
.
.
(Algú diu: Â«Yo, yo lo he escuchado perfectamente, sí.
Â»)

Senyoria, jo, mentres.
.
.
(La senyora Bonig, amb el micròfon desconnectat, diu: Â«.
.
.
Por lo tanto, requiero que el mismo respeto que este grupo tiene al resto de grupos, exijo que el resto de los grupos tenga aquí.
Y, entonces, me gustaría que la señora Mireia Mollà retirase la palabra malsonante o el insulto.
Â»)

Senyoria, jo.
.
.
N'hi han moltes converses creuades en l'hemicicle, a tota hora i en tot moment.
I jo al que me limite és, de forma molt persuasiva, a demanar respecte a l'orador que està en l'ús de la paraula.
No puc estar en totes les converses creuades que se fan ací en l'hemicicle.
Però si algú, en l'ús de la paraula, falta al respecte a alguna de les seues senyories, per suposat que esta presidència actuarà amb tota la contundència.

Senyor Bellver, té vosté la paraula.

El senyor Bellver Casaña:

Senyora Bonig, esta és una de les senyes d'identitat d'esta gent, la falta de respecte; (aplaudiments) la falta de respecte personal, la falta de respecte polític i la falta de respecte al poble valencià.
I vénen ací a burlar-se de les senyes d'identitat, d'allò que alguns pensem que són les senyes d'identitat del poble valencià.

Si jo no vinc ací a imposar res.
Jo vinc ací a parlar d'allò que mosatros pensem que són les senyes d'identitat del poble valencià.
I el que els estic demanant és que permeten que esta llei puga admetre's a tràmit, que puga anar a una comissió i que, en eixa comissió, el poble valencià, els col·lectius, les associacions valencianes que creuen que estes són les senyes d'identitat o que creuen que estes no són puguen vindre ací, a la casa de tots, això que vostés diuen d'escoltar la veu d'un poble, que la gent puga sentir, que som la gent, sí, sí, som els representants de la gent, que puguen vindre ací a dir el que pensen de les nostres senyes d'identitat.

A la millor, vénen tots a dir que estem absolutament equivocats des del Partit Popular i que açò no té res a vore en el poble valencià.

Anem a obrir eixa possibilitat.
És el que els estem demanant, no estem demanant-los una altra cosa.

Parlava el senyor Nadal del Bernabéu -clar, en negatiu; a ell li va molt més parlar del Nou Camp-.
Mire, el senyor Nadal, en el seu blog, en el seu blog personal, deia que.
.
.
, es queixava quasi, deia: Â«És que és molt difícil, és molt difícil defendre el català al sud del Sénia.
Â» Clar, i té raó, és molt difícil defendre el català.
En Catalunya és fàcil.
El paperot que vostés tenen ací d'haver de defendre el català en la Comunitat Valenciana, no és que és difícil, és impossible.

Mire, senyor Nadal, quan vosté vullga parlem de la clau de la caixa dels diners, de Madrid i de com d'important és un bon sistema de finançament per a la Comunitat Valenciana.
Del que jo no estic disposat a parlar amb vosté és d'eixa forma d'expressar-ho, que porta a un pas.
.
.
, sí, sí, que porta a un pas del Â«Madrid ens robaÂ», a que vosté està tan acostumat.

Miren, senyories, vaig a acabar demanant-los, demanant-los que permeten que esta llei es puga discutir en esta cambra; demanant-los que el poble valencià puga, en les Corts Valencianes, dir què pensa sobre les senyes d'identitat.
Possiblement, si permeteren eixe debat en comissió.
.
.
, sí, sí, si permeteren que els col·lectius i les associacions vingueren a la comissió a parlar sobre les senyes d'identitat, a la millor arribàvem a un acord i, a la millor, resolíem el problema.
Però, és curiós, vostés no estan per la labor.

Ho vaig dir en la meua intervenció última: podran vostés derogar una llei, podran vostés evitar el debat, però el que no podran mai és derogar el sentiment de tot un poble.
I els vaig dir: Â«Aprofitar la seua condició de valencians per a vindre ací, a esta cambra, a impedir que es parle de defendre el valencià tenia un nom: traïció.
Â» Però hui els dic: Â«Evitar el debat, no permetre que el poble valencià puga defendre a les Corts Valencianes el que entén que són les seues senyes d'identitat també en té un, i és covardia.
Â» (Aplaudiments) Una traïció, una traïció que els valencians no es mereixen i una covardia que no és pròpia del nostre poble.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Bellver.

Senyor Josep Nadal, per a rèplica al senyor Bellver.

Quan vosté vullga.

El senyor Nadal Sendra:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Bellver, no sé per a què demana vosté el segon torn d'intervencions.
Simplement, l'únic que ha canviat és que ha llegit vosté una frase del meu blog que vaig escriure ja fa un grapat d'anys, però bé.
Trobe que està molt bé que entre vosté al meu blog, a vore si aixina s'ensenya alguna cosa.
(Veus i aplaudiments)

D'altra banda, voldria aclarir-li, voldria aclarir-li, perquè.
.
.
(Veus) Bé, si voleu, parleu vosaltres; si jo tinc igual, mira.
.
.
Com el vostre diputat, la veritat és que.
.
.

El senyor president:

Senyoria,.
.
.

El senyor Nadal Sendra:

.
.
.
en la seua intervenció no ha dit res de trellat, doncs, si voleu, parleu vosaltres i que puge un altre i a vore si diu alguna cosa més.
.
.

El senyor president:

Senyoria, deixem que l'orador puga (inintel·ligible) .
.
.

El senyor Nadal Sendra:

.
.
.
Jo l'únic que volia aclarir ací és que, evidentment, no n'hi ha por a parlar de res en estes Corts; que vostés han vingut ací, han vingut dos voltes a presentar la mateixa llei que ja els vam tombar, i tornen a vindre i els la tornarem a tombar.
Jo no sé què esperen vostés.
Supose que voldrien vostés açò haver-ho fet abans d'eleccions, però jo trobe que tampoc.
.
.
Vull dir, la gent els haguera votat igual perquè.
.
.
, si és que estes coses vostés les gasten per a fer una miqueta de bulla i calfar l'ambient i tal, però realment és que jo trobe que ni vostés mateixos es creuen el que estan diguent.

I una altra cosa que vull dir-li.
És que, quan jo li parle del Bernabéu, quan li parle de Madrid, evidentment no estic parlant dels quatre o cinc milions de persones que viuen a Madrid ni estic parlant de les cent mil persones que van al Bernabéu cada quinze dies.
Estic parlant-li de al llotja del Bernabéu, no estic parlant-li de futbol -i és que a mi el futbol la veritat és que m'interessa bastant poc-.
Estic parlant-li de la llotja del Bernabéu, on està el senyor Florentino Pérez, on estan els accionistes de les multinacionals de l'estat espanyol.
.
.
(Algú diu: Â«Carmena.
Â») Sí, senyora, Carmena també està, perquè ha guanyat les eleccions.
Carmena també està, sí senyor.
¿Què passa?
(Veus i aplaudiments) Sí, senyor, ha guanyat les eleccions i també està ahí.

Jo vull dir-los que allí és on es concentra.
.
.
Realment, el poder de l'estat està allí, en la llotja del Bernabéu.
Són la gent que té diners i són la gent que realment mana i són la gent per a la qual vostés, durant anys i durant segles, la seua classe social han estat fent de criats.
(Rialles) Eixa és la missió del Partit Popular en esta terra, (aplaudiments) fer de criats de les classes adinerades, rendistes, accionistes, accionistes de les multinacionals que n'hi han a l'estat espanyol.
(Veus) I eixos són els interessos que vostés defensen, (protestes) quan els valencianistes, quan els valencianistes.
.
.

El senyor president:

Un segon, senyor Nadal, un segon.

És que és impossible escoltar res.
(Veus)

El senyor Nadal Sendra:

Hauríem de posar.
.
.
Escolte'm.
.
.

El senyor president:

No, no, senyor Nadal,.
.
.

El senyor Nadal Sendra:

.
.
.
Hauríem de posar un micro ambient perquè la gent, des de sa casa, quan ho veja, puga escoltar vostés com no paren de bramar, perquè si no.
.
.

El senyor president:

Senyor Nadal,.
.
.

El senyor Nadal Sendra:

.
.
.
ho hauríem.
.
.
Mire, li faig esta proposta.
(Aplaudiments)

El senyor president:

.
.
.
espere un segon.

Senyories, respectem-nos tots.

Li ho tindre en compte en el temps, però deixem parlar.
.
.
Escoltem amb atenció l'orador.

És que és impossible poder argumentar amb eixe soroll de fons.

Senyor Nadal, continue vosté la seua.
.
.
(Veus)

El senyor Nadal Sendra:

Quan els valencianistes mos referim a Madrid, moltes voltes ho fem mal.
Però, quan mos referim a Madrid, evidentment, no mos estem referint als cinc milions de persones que viuen a Madrid, mos estem referint ahí, on es concentra el poder real de l'estat espanyol, en la llotja del Bernabéu, en la Carrera de San Jerónimo, en tota eixa gent que realment manen de vostés i que els diuen a vostés per on han d'anar.
Eixe és el poder real.
I eixa és la perdiu que vostés volen marejar, cada volta que porten ací el potet de colònia de les essències, de les banderetes, de si l'accent va obert o tancat, dels bous al carrer, etcètera, etcètera, etcètera.

Modernitzem-nos un poc.
Cresquem un poc.
Europeïtzem-nos.

I, a més, penseu que la principal senya d'identitat d'este poble, ¿sap què és?
La Generalitat valenciana, les institucions.
Són la principal senya d'identitat del nostre poble.
Unes institucions que, per culpa de vostés, d'estar vint anys manant conforme han manat, és la vergonya de mitja Europa.

Per tant, intentem netejar un poquet la nostra imatge, la imatge de les institucions valencianes, que mos vindrà molt bé a tots i que serà el millor que podem fer per les nostres senyes d'identitat.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Nadal.
(Veus)

Ara, per a fixar posició els grups parlamentaris que no han intervingut en el debat, donem la paraula, en primer lloc, a l'il·lustre diputat Antonio Estañ, en nom del Grup Parlamentari Podemos-Podem.

Senyories, els recorde que dins de l'hemicicle no es poden fer fotos o gravar.
Poden vostés prendre imatges de la gravació oficial que tenim, que s'està emetent per la nostra web.
És una resolució que n'hi ha que, en tot cas, se pot canviar, si n'hi ha acord per part de tots els grups.

Senyor Estañ,.
.
.
(Veus) Senyories.
Senyories, anem a escoltar, amb tot el màxim respecte i atenció, com ens caracteritza, el senyor Antonio Estañ.

El senyor Estañ García:

Gràcies, president.

Bon dia, diputats, diputades.

Bueno, hoy se ha hablado mucho de Churchill, probablemente la persona peor citada de la historia.
A mí ese tipo de propuestas, aparte del Día de la Marmota, siempre me hacen pensar en uno de mis autores favoritos, que es Borges.
Borges habla mucho de la historia como en sentido cíclico, de cómo determinados acontecimientos se van repitiendo casi en bucle.
Y esto en literatura me parece siempre muy interesante, aunque en política menos.
Y aquí estamos de nuevo hablando de señas de identidad y de períodos electorales.

Si las señas de identidad, como hablamos, se aprobaron de una forma, como ya se dijo, absolutamente delirante, cuando a ustedes no les interesaba el debate ni les interesaba ver qué deseaban los valencianos sobre las señas de identidad antes de las elecciones autonómicas, respondiendo a un presente de corrupción y de falta de proyecto.
Si esta ley ya nacía prácticamente para ser derogada y para que así ustedes pudieran refugiarse en el manto cálido del lizondismo y de la batalla de Valencia, ahora que ha sido derogada y de nuevo ante otras elecciones, ustedes traen la misma ley con una modificación tangencial y sin tiempo para que nada más haya cambiado aparte de esta insistencia general de división.

Algo nuevo sí hay, que es que mientras ustedes trataban de nuevo de dividir a los valencianos y valencianas, la Real Academia de Cultura Valenciana aprobaba una declaración conjunta con la Acadèmia Valenciana de la Llengua sobre el valencià.
De hecho, mientras ustedes intentaban dividir, los actores sociales, la sociedad avanzaba, a pesar de algunos.
(Aplaudiments)

Esta propuesta, por tanto, al igual que la ley anterior, solo tiene de nuevo el objetivo de ser rechazada para que de nuevo puedan refugiarse en esta visión excluyente y exclusiva de la valencianidad.
Porque la identidad de un pueblo, o país, o cualquier comunidad es, entre otras cosas, lo que ese pueblo, ese país o comunidad se cuenta de sí mismo.

Ustedes durante veinte años, más de veinte años, les contaron a los valencianos que éramos un Levante feliz donde la fiesta no se acababa nunca, vinculando esa visión regionalista y sumisa -o si no pregunten a Montoro, cuando vuelvan a traer de campaña- a un bienestar ficticio, basado en corrupción, construcción -fictici- y precariedad y grandes eventos, dirigidos desde tramas diversas, donde unos pocos se enriquecían a costa de los demás.

Trataron de dividir a los valencianos y valencianas entre buenos y malos para que esto pudiera darse.
Crearon nuevas señas de identidad, como el saqueo y la corrupción organizada, mientras destruían el verdadero patrimonio, lo que de verdad puede hacernos construir un pueblo más unido y justo, riqueza como nuestro propio territorio, nuestra propia cultura y hasta la propia dignidad del pueblo valenciano.

Por eso, escuchar al Partido Popular avisar de los riesgos de la pérdida de señas de identidad es un poco como escuchar a Drácula avisar de los vampiros, porque ya lo han hecho, y salvo que se estén refiriendo a esas nuevas señas de identidad que ustedes han generado y que tratamos de desterrar, no tiene ningún tipo de credibilidad.
Así que lo único realmente importante de todo esto, de este ciclo continuo es que, a pesar del bucle, a pesar de esta estrategia de dividir continua y que aún mantienen, ustedes no dividieron a los valencianos y valencianas cuando les saquearon y les hicieron sentir vergüenza por las instituciones suyas.

Así que nosotros tampoco vamos a dividirles cuando unamos a la gente para construir un pueblo y recuperemos nuestra dignidad y nuestros derechos.
No queremos su ley, no necesitamos su ley, estamos ocupados en cosas mucho más importantes.
Estamos construyendo un pueblo que no divida a nuestra gente, sino que la haga vivir mejor.
Así que vuélvanla a traer en las próximas elecciones, la respuesta será la misma.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Estañ.

Senyor Bellver, vol vosté rèplica?
Ha segut contradit en la seua argumentació.
Doncs, té vosté la paraula.

El senyor Bellver Casaña:

Moltes gràcies, senyor president.

Bé, ja que va de cites històriques, a mi em ve al cap una d'Álvaro de Figueroa y Torres, el comte de Romanones, com dia jo de Â«vaya tropaÂ».
Â«Vaya tropaÂ».
Mire, estem… (Remors) Sí, sí.

Estem ací, senyor Estañ, per a debatre la presa en consideració d'una llei.
I els ho he dit abans.
No només són traïdors al seu poble, sinó que són covards no volent que es debata esta qüestió en les nostres Corts.
Però a més és que se contradiu vosté mateix.
Perquè ve ací i fa al·lusió a l'acord que hi ha hagut entre l'Acadèmia Valenciana de la Llengua i la Real Acadèmia de Cultura Valenciana.
I diu: Â«Sigamos el ejemplo.
Â» Si el que jo estic demanant-li és que Â«sigamos el ejemploÂ».

El que han fet l'Acadèmia Valenciana de la Llengua i la Real Acadèmia de Cultura Valenciana, sense entrar a valorar el que significa és: Â«Anem a parlar.
Â» Exclusivament.
L'acord és: Â«Anem a parlar.
Â» I vosté està dient: Â«Això és el que cal fer.
Â» Doncs, si és el que li estem demanant des d'este grup parlamentari: que parlem.
Que parlem, que vostés, clar, no vinguen ací i diguen: Â«Bueno, esto, que me lo voy a cargar.
Â» No.
Que vinguen ací i que permeten que n'hi hasca un debat seriós sobre les nostres senyes d'identitat.
No burlant-se del que són les senyes d'identitat del poble valencià, o del que una part de la societat valenciana entén que són les senyes d'identitat.

Mire, a mi em dol moltíssim, em fa mal personalment quan he d'escoltar en esta cambra un diputat dir que Â«vostés vénen ací per a muntar un poquet de bulla en esta qüestióÂ».
Mire, jo no sé vosté quines són les raons que l'han portat a militar en un partit polític, però precisament qui li parla, fa molts anys, quan va prendre la decisió d'afiliar-se a un partit polític, una de les qüestions que el portà a afiliar-se al Partit Popular va ser precisament que és un partit capaç de defendre allò valencià, sense faltar-li el respecte (aplaudiments) a la resta de nacionalitats.

Eixa és una de les senyes d'identitat del meu partit, defendre allò valencià dins d'Espanya.
Vostés pensaran una altra cosa, però això és el que mosatros pensem.
Què, per a fer un poquet de bulla?
No, no.
Jo vinc ací defenent allò que me crec, defenent el que vullc per al meu poble i el que vullc per a les meues filles.

I per últim, senyor Estañ, jo no vaig a parlar del que són les senyes d'identitat del tripartit.
Jo no ha vingut ací, al final, a acabar parlant de la llotja del Bernabéu.
Jo vinc a parlar de les senyes d'identitat del poble valencià.
No de les senyes d'identitat del Partit Popular o del Partit Socialista, o del tripartit.
Jo podria dir que entenc que les senyes d'identitat del tripartit valencià són el dogmatisme, el sectarisme, l'enchufisme, el catalanisme i, a partir de hui, si no accepten que es debata esta llei, podrem parlar també d'una de les senyes d'identitat de l'actual tripartit, que és la covardia.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Bellver.

Des de l'escó, senyor Estañ?
Doncs.
.
.
Té vosté la paraula.

El senyor Estañ García:

Gràcies, president.

Bueno, yo le agradecería en primer lugar que usara su turno de réplica hacia mí hacia cosas que yo haya dicho, y no cosas que haya dicho el señor Nadal, porque no voy a poder contestarle, simplemente.
Creo que.
.
.
(Remors) Creo que no he dicho nada extraño.

Bueno, creo que el problema de nuevo es que, pese a que la gran mayoría social está harta de este tipo de debates, tenemos algunos pocos que no lo están, y eso puede preocuparme, al menos el hecho de que quieran traerlo aquí con el ánimo, digo, de dividir, cuando la sociedad por sí misma está tratando de solucionar esos problemas.
Y luego, tenemos otros que creo que están hartos, pero que prefieren traerla, y eso me preocupa bastante más, para ver qué pueden rascar electoralmente.

Y me preocupa de nuevo porque pone de manifiesto una falta de responsabilidad enorme.
Creo que ahora se ha hablado se ha hablado mucho, como decía, de los resultados electorales.
Entiendo que ahora ustedes estén celebrándolo, sobre teniendo en cuenta de dónde vienen.
Vienen de una situación bastante precaria.
Lo han pasado ustedes bastante mal, aunque creo que los valencianos y valencianas lo hemos pasado bastante peor, créame.
Entiendo que lo celebren, pero si el análisis que ustedes hacen es que su aumento es debido esto, me alegro un poco más, me alivia porque creo que va a durar bastante poco.
(Rialles)

También espero que, cuando hablan del respeto a los símbolos, cuando hablan del respeto a las señas de identidad, pues no lo hagan como ustedes hacen en el sur de la provincia de Alicante, por ejemplo, instando mociones contra el valenciano en Orihuela, como la que presentan ustedes hoy.
Y que tampoco lo hagan como ustedes han acostumbrado a hacer en las anteriores campañas electorales, con cinco mil señeras pagadas en B, dentro del causo Taula, porque parece que el respeto a unas señas de identidad no les impide, como siempre, mercadear con ellas.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Estañ.

Continuem amb els grups que no han fixat posició, perquè la fixen.
I en este cas, li donem al senyor Antonio Subiela la paraula perquè fixe posició en nom del Grup Ciudadanos.

Quan vosté vullga, senyor Subiela.

El senyor Subiela Chico:

Gracias, presidente.

Buenas tardes, señorías.

Dice una famosa canción, además de un intérprete afín al grupo proponente: Â«Tropecé dos veces con la misma piedra.
Â» Sinceramente, es que no tengo muy claro a qué venimos a hablar hoy aquí.
No sé si venimos a hablar de valencianismo, de antivalencianismo, de catalanismo, de centralismo, de independencia, o de paella y arroz a banda.

Mire, ya dijimos aquí lo que pensaba mi grupo parlamentario de esos alcaldes nacionalistas que guardaban la señera en un armario.
Ya hemos dicho aquí lo que pensamos de que se cuelguen cuatribarradas o esteladas de balcones consistoriales, o incluso de las Torres de Serranos.
Ya hemos hablado aquí de lo que pensamos del límite fanático más absurdo y estúpido que es cambiarle la letra al himno regional.
Todo ello, faltas de respeto al pueblo valenciano, faltas de obediencia a nuestro Estatut d'autonomia y a la ley de símbolos de la Comunidad Valenciana, que data de 1984.

Mire, les voy a leer una frase que me encanta de la ley de símbolos de la Comunitat Valenciana: Â«Los símbolos de la Comunidad Valenciana han de ser nexo de unión para todos cuantos gozamos de la condición de valencianos.
Â» Ya hemos hablado también de las tradiciones y de la necesidad de su protección.
Claro que sí.
Â«La Flama del CanigóÂ», diuen ara; el sant Joan dels països catalans.
Ostres, és que ha de ser dur viure amargat per haver nascut valencià, tan bonic que és disfrutar-ho orgullós.
De veritat que sí.
(Aplaudiments)

Miren, ojo con este tema de la identidad, del nacionalismo identitario, que lleva a la crispación de la sociedad valenciana.
Porque la crispación fácilmente conduce a la violencia.
Ojo con esto de imposición de ideales, porque nos lleva al totalitarismo.
Y todo esto se parece mucho a la definición de una palabra que se utiliza mucho de vez en cuando por aquí, que es fascismo.
Y esta ley que ustedes proponen hoy aquí para su toma en consideración, ¿se supone que es la que debe evitar las barbaridades que acabo de relatar, la misma ley que no lo hizo cuando estaba en vigor?

Ley de reconocimiento, protección y promoción de las señas de identidad del pueblo valenciano.
¡Guau!
Pedazo de título.
Y esto, y un poquito de televenta, lo tenían hecho.
Miren, si hablan de banderas, hablamos de idioma, hablamos de patria, no hablaremos de corrupción, de despilfarro y de ruina de la Comunidad Valenciana.
Pero les sale mal, y vuelven a intentarlo para estas generales.
Pero mire, se les ha escapado por una semana las fechas.
Yo estoy convencido de que lo que hoy estamos aquí debatiendo va en contra de la opinión de sus asesores de comunicación.

Nadie medianamente sensato y profesional les habrá recomendado venir hoy aquí a coger otra vez la bandera del nacionalismo regionalista valenciano.
Mire, ver al PP aquí arriba, representándose en nacionalismo, que representaba esa Unió Valenciana, esa Unió Valenciana que ustedes absorbieron, que ustedes fumigaron y que ustedes eliminaron, a mí me es la misma imagen como ver aquí a Oriol Junqueras con una bandera de España.
No sé si ha cambiado su ideología o es que la va a quemar.

Pues con el PP, su valencianismo, me pasa igual.
Ustedes bajo un título grandilocuente y patriótico esconden una ley que no es más que una burla a las tradiciones y señas de identidad valenciana.
Ustedes que dicen defender con esta ley el valencianismo que representa Lo Rat Penal, la Real Academia de Cultura Valenciana, les Normes del Puig, pero que crearon la AVL que jamás he oído que quieran ustedes derogarla, aquí no lo dicen.
Aquí no han escrito lo que ustedes dicen que dice esta ley.
Mire, ahora se acuerdan de homologar los títulos expedidos por Lo Rat Penat y la Real Academia de Cultura Valenciana, ahora que agonizan esas entidades porque ustedes jamás las protegieron.

Miren, lealtad y honestidad con el valencianismo no han formado parte nunca de su ideario y tampoco forma parte de esta proposición de ley.
Pero, miren, que tampoco sea por el Grupo Parlamentario Ciudadanos por el que no se tramita esta proposición, no seremos nosotros los que nos opongamos.
A ver si tienen suerte y vemos como esto lo defienden en una comisión.
A ver si es verdad.
Nosotros, desde luego, nos vamos a abstener.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Subiela.

Senyor Bellver, per a rèplica.

El senyor Bellver Casaña:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Subiela, la veritat és que una de les senyes d'identitat més importants que estan vostés ensenyant-li al poble valencià és ficar-se de perfil constantment en tots els temes.
Vostés no estaven ací en la legislatura passada quan s'aprovà la llei de senyes d'identitat.
Quan vosté diu, -vull pensar que ho diu des del desconeixement, no vull pensar que ho faça amb mala fe-, quan vosté diu que ací duguérem una llei que imposàrem, que no va ser consensuada, és mentida, senyor Subiela.
No és cert.
Nosaltres duguérem una llei, com la duguem hui, per a debatre, per a debatre, per a poder parlar d'ella, perquè qui siga puga dir Â«escolte, jo és que estic en contra de l'observatori de les senyes d'identitatÂ» i que presente una esmena per a eliminar l'observatori de les senyes d'identitat.
O, presente una esmena en contra de la declaració dels bous com a bé d'interés cultural immaterial.

Però, sap el que passà, senyor Subiela?
Que no volgueren ni parlar.
Res.
La resposta dels grups tripartits, estos que hui estan intentant dur senyes d'identitat d'uns altres pobles a ací per a enredrar, per a confondre la gent, per a confondre les noves generacions, no volgueren parlar.
I vosté no es planteja per què?
Si tenen tan clar que este debat de les senyes d'identitat és mal per als grups en este moment de l'oposició, vosté no es para a pensar, un minut, és que a la millor m'estan enganyant?
No es para vosté a pensar-ho ni un minut?
Home, que estrany que ningú vullga parlar d'estos temes?
Que no vullguen que els col·lectius valencianistes puguen vindre ací a dir el que pensen?
Que no vullguen que els col·lectius que defensen els bous al carrer puguen vindre a les Corts Valencianes a defensar el que ells creuen que és una senya d'identitat del poble valencià?
I vosté es diu representant dels valencians?
I no deixa que eixos valencians vinguen a parlar a Les Corts?
I es va a abstindre?

Es ficarà de perfil, com fan vostés habitualment.
És que no entenen res.
Després, quan no els agraden els resultats electorals no ho entenen.
Però és que els valencians no els han votat a vostés perquè es fiquen de perfil, els han votat a vostés perquè defensen (aplaudiments) allò valencià, perquè defensen el que vostés entenen que és allò valencià.
Però, el que no poden fer és vindre a ficar-se de perfil constantment, senyor Subiela.
I en este tema menys.
No pot vindre vosté a soltar el discurs que ha soltat ací, parlant d'eixes senyes d'identitat que estan intentant portar des de Catalunya i després dir Â«no, es que yo me niego a hablar de las señas de identidad y mire, para que no se vea que no queremos, me voy a abstenerÂ».

Torne a dir-li, en temes tan importants com estos, un partit seriós no es pot abstindre, ha de posicionar-se, sí o no.
No pot vindre ací a abstindre's, senyor Subiela.
Els valencians no entendran, els valencians que els han votat a vostés, no entendran que vostés es fiquen de perfil a l'hora de defensar les senyes d'identitat valencianes.

Però bé, eixa és la seua responsabilitat.
Vostés sabran el que fan.
Home!
Egoistament, electoralment parlant, a nosaltres ens va bé que vostés no es posicionen en la defensa d'allò valencià.
Però li ho vaig dir, li ho he dit en la intervenció anterior, des del Partit Popular defensem allò valencià en un respecte absolut a les cultures de la resta de les comunitats autònomes i molt orgullosos de pertànyer a Espanya.
Però, per descomptat, senyor Subiela, jo pensava que vostés anaven, almenys, a tindre l'altura de mires suficient per a permetre que este debat es produïra en la nostra cambra.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Bellver.

Senyor Subiela, des de l'escó li donem la paraula.

Té vosté la paraula, senyor Subiela.

El senyor Subiela Chico:

Gràcies, president.

Dice que los valencianos no nos han votado para esto.
Mire, los valencianos nos han votado para que haya una opción de centro honrada, honesta, que represente a los valencianos.
(Aplaudiments)

¿Que a ustedes les va bien?
Pues que haya aquí trece diputados que no son de su grupo parlamentario, no tengo yo muy claro que sea que les vaya muy bien.
¿Que a ustedes les va bien?
Si lo intentaron en las anteriores autonómicas y se pegaron…, iba a decir algo que seguramente no pueda decir aquí… No, creo que los que no entienden nada son ustedes.
Porque, además, usted ha hablado aquí de traición y cobardía.
Pero si de eso le estoy acusando yo a usted.
Si la traición y cobardía es esta ley que ustedes presentan.
Traición y cobardía al valencianismo que dicen representar.
(Aplaudiments)

¡Ah!
(Veus) Esa es la valentía que usted hace ahora.
O sea, mire, eso de tirar la piedra y esconder el brazo, que es lo que ustedes hacen con el valencianismo, a eso le llaman ustedes valentía.
No, la vergüenza es la de ustedes.
Un partido serio, como usted dice, lo que no puede presentar es una ley como esta, una ley que no es necesaria, como le han dicho, pero es que es una ley ineficaz, es una ley vacía, es una ley absurda, es una ley con la que ustedes no buscaban ningún beneficio al pueblo valenciano.
Simplemente buscaban hacer ruido, como han dicho, para ganar unos votos.
¡Que encima no los consiguieron.
Si es que encima no los consiguieron!

Si es que es imposible que con esta ley ustedes ganen un solo voto.
Porque la mayoría de valencianos y valencianas no están preocupados por las señas de identidad.
Cada uno sabemos cuáles son nuestras señas de identidad.
Y aquellos que están preocupados de las señas de identidad valencianas, como ustedes dicen, señor Bellver, ¡que votan a Som Valencians, a Repo!
No al Partit Popular, ¡que no!
(Aplaudiments)

Mire, de veritat, lo que no es serio es que volvamos aquí a hablar, hable usted de hacer debates serios, cuando esta ley no fue seria ni en un principio, ni en un medio, ni en un después.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Subiela.

Continuem amb la fixació de posició dels grups que no han fixat posició.
Ja com a últim grup en exposar la seua posició, el Grup Socialista.
Li donem la paraula al seu síndic, el senyor Manolo Mata.

Un segon, un segon.
Il·lustre'ns en esta matèria, senyor Mata.

El senyor Mata Gómez:

No, el senyor Subiela ja m'ha acurtat el discurs.
Diu el refranyer espanyol que quien de valor hace alarde, tiene mucho de cobarde.
I eixa és la clau.
I el Partit Popular presenta açò com una expressió màxima de covardia política.
Això està ahí.
(Aplaudiments)

Perquè mire, ja tinguérem este debat fa tres mesos.
Durant vint anys que han governat no hi havia llei de senyes d'identitat.
Mire, la identitat està salvada.
No hi havia llei.
El Consell Jurídic Consultiu ens diu que és inútil, que és absurd, que no té res a veure.
Tinguérem un debat preciós en l'últim ple que parlàrem d'açò, en el qual jo me referia a un article de Fernando Delgado sobre la identitat, el que és una olor, la llum, la llengua, la meua identitat, doncs, formava part de l'escuradeta, quan mon pare me comprava la campaneta, la gavina que me duia a la gità, el Corpus quan anava a vore la moma.
Però és que això no m'ho van a furtar ni vostés ni ningú.
Cada identitat té la nostra.

Però, la clau d'este debat, no és un tema recurrent perquè ja hem parlat de tot d'esta llei, és absurda, no té cap sentit, és ridícula.
Vostés la fan perquè estan còmodes en això que ara se pot denominar la societat dividida.
El president.
.
.
, Bauman parla de la societat líquida, el president Morera li agrada molt això del valencianisme líquid.
Però, la clau dels reptes de futur és que les societats estan dividides, perquè algú provoca sempre una divisió.
El brexit és una societat dividida, el resultat de les eleccions passades és una societat dividida perquè, pegant-li voltes, haurem de pensar per què se produïx això.
I perquè hi ha forces que necessiten el conflicte per a conviure.

Vostés necessiten embolicar els valencians, fer exercicis absurds com este, per a sobreviure, perquè si no, no estarien.
Perquè, este matí el senyor Nadal ja ho ha dit, el senyor Subiela, quina és la identitat de la gent que va per ahí?
Doncs, la pobresa.
Mire, cada valencià que veus per ahí té la mateixa identitat, deuen huit mil dos-cents euros per culpa seua.
Tots.
(Aplaudiments) D'esquerres, de dretes, catalanistes, valencianistes.
Hi ha un fet diferencial que els identifica.
Tu vas per ahí i dius, Â«mira, este pobre home deu huit mil eurosÂ».
Font de Mora té en comú amb el senyor Nadal que gràcies a vostés deuen huit mil i tants euros.
(Veus i aplaudiments)

Ah?
Tu no els deus?
No els deus.
Ni això.
Però, este tema és tan preocupant i tan greu que el tornen a dur pensant que ja s'havia esgotat.
Perquè clar, hi haurà que recordar que la llei de senyes la van dur vostés en maig del 2015 únicament per anar a unes eleccions a vore qui estimava més els bous al carrer, o qui estimava més el cant d'estil, o no sé.
.
.
Per què?
Per a tapar altres coses.
Les coses que de veres importen a la gent.
Mire, jo ja.
.
.
, el cervell és molt complicat i a mi sempre que diuen Â«senyes d'identitatÂ» me'n recorde d'una novel·la de Juan Goytisolo, que era una trilogia dels anys seixanta i el protagonista, Álvaro Mendiola, era un home que estava exiliat en el franquisme deu anys.
Que no és massa temps, deu anys.
I quan ell se'n va i torna al seu poble, ja no reconeix al seu poble perquè ha canviat tant que la seua identitat, de la seua infantesa, ja no se reconeix.

Bé, doncs el problema que tenen vostés és que la identificació destructiva que ha perviscut en el conflicte contra les institucions, contra la llengua, contra les banderes, pels clubs de futbol, per tot això, ja no és interessant per a la societat valenciana.
Ja no se les creuen, perquè els xics i xiques que han crescut en la Llei d'ús i ensenyament del valencià parlen valencià.
I parlen un valencià sense mirar de quina acadèmia, de quines normes, de quin diccionari.
Parlen valencià.
La gent que ha estat als ajuntaments des de fa molts anys, saben quines són les tradicions, la seua lleialtat institucional.
Vostés creuen, sempre ho he dit, no solament és que són una fàbrica d'independentistes, és que ara són una fàbrica d'animalistes.
Cada vegada que defensen els bous al carrer més vots per al PACMA.
Deixen en pau estes qüestions, que ja són la cinquena força política.
(Aplaudiments)

La identitat del meu partit, com diria Gertrude Stein, es una rosa, es una rosa, es una rosa, es una rosa.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Mata.

Senyor Bellver, per a rèplica.

El senyor Bellver Casaña:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Mata, els vots per al PACMA no vénen per la postura del Partit Popular respecte als bous al carrer.
Els vots del PACMA vénen de la gent que vol votar esquerres però no es veu identificada ni amb vostés, ni amb vostés, ni amb vostés.
(Aplaudiments)

Mire, senyor Mata, vosté ja, com jo, tenim una edat i sabem que si la Comunitat Valenciana es diu Comunitat Valenciana, que si la senyera és la nostra senyera, doncs no és per casualitat.
I si ací diguem que parlem valencià, tampoc.
Vosté sap que durant la transició n'hi havien posicionaments encontrats i vostés eren els que dient que açò era el País Valencià, que la quadribarrada era la nostra bandera i no volien ni sentir parlar del nostre himne.
¡I em pareix bé!
Eixa era la seua postura.
Però ¡sort que existia un partit com el Partit Popular que defenia una altra cosa!

I vostés varen entendre, i vostés varen entendre, senyor Mata, que al final els valencians volien la seua senyera, volien deixar-xe d'embolics de països i regnes i decidiren que es diguera Comunitat Valenciana i arribaren a un acord; però eixe acord no havera sigut possible, eixe acord no havera sigut real si no havera existit el Partit Popular.
(Veus)

Mire, senyor Mata, jo li torne a demanar el mateix i, a més, en el cas de vostés ho faig des del convenciment, pense que seria possible que el Partit Socialista permetera que esta llei es prenguera en consideració i que n'hi haguera un debat sobre les nostres senyes d'identitat -torne a dir-li-, sobre el que cada u de mosatros pensem que són les nostres senyes d'identitat.

Jo no sé, dins de la burla constant cap a les senyes d'identitat, jo vote al Partit Popular, i alguna de les raons, una de les raons per les que vote al Partit Popular -torne a dir-li- és perquè pense que és en estos moments l'únic partit que defén el que és valencià, que defén el que jo crec que són les senyes d'identitat valencianes, però entenc que no tot el món ha de pensar el mateix.

Però el que els estic demanant, el que hui estem debatent ací és la presa en consideració, que es puga debatre esta qüestió en Les Corts.
Però per desgràcia la covardia -de la que parlava anteriorment- no va a permetre que açò siga possible.

No obstant això, lamentant profundament que els representants del poble valencià, una part dels representants del poble valencià es vagen a negar que es puga parlar en la casa de la paraula, que són les Corts Valencianes, ho lamente profundament que vostés es neguen, no només a debatre amb este grup parlamentari sinó que es neguen a parlar amb el poble valencià, que es neguen a escoltar el poble valencià; no obstant açò, ja els avance que este grup parlamentari (algú esternuda), ¡Jesús!
, este grup parlamentari va a presentar una proposició de llei per a reformar la Llei 4/1998, de patrimoni cultural valencià, per a declarar els bous al carrer bé d'interés cultural immaterial.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Bellver.

Senyor Mata.

El senyor Mata Gómez:

No sé què ha dit vosté de quatre barres que no l'he entés (veus), la llei no sé què quatre barres.
¡Que és broma!

És que les senyes identitat no se discutixen, no se parlen, no se negocien, són les que són; igual que l'amor no se discutix, no s'especula de…, no n'hi ha un Â«identitodrómetroÂ», no, no n'hi ha.
(Veus)

Mire, el problema seu -perquè, a més, algú, el senyor Subiela ho ha parlat- té un contingut molt preocupant ideològic del que forma part dels sentiments més íntims.
Però, parlem de la transició política.

Mire, en la transacció política, com no n'hi havia res vinculat a una bandera concreta del que era un antic regne que formava part d'altres territoris, n'hi hagué una pressió política i mediàtica perquè la bandera de la ciutat de València, no la bandera d'altres pobles, generant un conflicte artificial a la província d'Alacant -que mai hi ha estat resolt- i un conflicte artificial a la ciutat de Castelló -que tenia la seua pròpia bandera, era igual però era en verd-, va ser utilitzat per les forces reaccionàries antiautonomistes per a evitar que els pobles i municipis tingueren la via del 151 per tindre el màxim de competències autonòmiques.

Eixa batalla la guanyaren vostés.
¡Sí, senyor!
Alianza Popular i la UCD.
Aconseguiren derrotar este poble i no som com les comunitats de primer grau.

En segon lloc, la llengua.
En una terra en què la llengua es parlava en quasi totes les comarques d'este país, quan vostés sabien que n'hi havia unes normes algú inventà unes variants dialectals i parlades perquè la gent poguera enfrontar-se tranquil·lament.
I ho han aconseguit; l'enfrontament dura fins ara perquè vostés el duen, no perquè els valencians ho pensen.

Han sigut incapaços de canviar la llei d'ús i ensenyament per eixa raó.
Saben que l'acadèmia ha resolt el problema i saben que el dia que es trobaren el senyor Zaplana i el senyor Jordi Pujol, dos persones honestes, una alta i una baixeta (veus), se trobaren en les fronteres, buscaren una solució pactada que formava part del govern d'Aznar.
Perquè (colpejant la trona) l'Acadèmia Valenciana de la Llengua no haguera sigut possible si no hi haguera hagut una minoria del Partit Popular que pactà amb Convergència i Unió que eixe tema se resolguera.
(Aplaudiments) Perquè ¡no volen analitzar la història!
I el que algun sector residual dia que vos havíeu venut als catalans, doncs vostés ara ho retroben i ho fan d'una altra manera.

El nom d'esta terra.
Vostés han aprovat un estatut d'autonomia tant en el 1983 com en el 2006 que diu que Â«l'antic Regne de València en la seua configuració moderna de País Valencià adopta el nom de Comunitat ValencianaÂ».

¡I això unix els valencians!
El cent per cent dels valencians tenen motius per a dir que l'antic Regne de València en la seua configuració moderna de País Valencià es diu Comunitat Valenciana; aleshores, arriben vostés, anava a dir… (Remors) Contrólate.
(Rialles)

Quan busquem una fórmula signada per vostés, aplaudida per vostés, votada per vostés, ací i al parlament espanyol, tornen a parlar de com es diu esta comunitat, com es diu el nom del meu partit, com es diu la resta.

¡Dejen a las familias en paz!
Yo me llamo ¡como me da la gana!
Perquè la nostra pàtria i la nostra senya és ser d'esquerres, i ser d'esquerres és prioritzar allò públic sobre allò privat, la solidaritat contra la insolidaritat, defensar als més desafavorits contra els més rics.

I és una indignitat que ara mos diga vosté com una despedida airosa, quan la gent està arruïnada, quan ja mos ha donat les dades el president este matí.
.
.
¿Saben vostés esta mentira amb què anaven a les eleccions generals diguent que estàvem creixent econòmicament?
És que la seguretat social ha baixat el 10% la recaptació, perquè en estos contractes esclaus en què la gent guanya 400 euros al mes no poden pagar la seguretat social, quan el dèficit de l'estat ha augmentat el 5,5%, quan n'hi haurà un dèficit estructural ¡brutal!
Després d'eixa mentira, el gran anunci del Partit Popular és que serà un BIC el bou embolat o els bous al carrer, una cosa dels bous.

Doncs, crec que són indignes d'este país el que estan fent.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Mata.

Finalitzat el debat, anem a passar a votació.

Senyories, votem la presa en consideració de la proposició de llei de reconeixement, senyes d'identitat, proposada pel Partit Popular.

Senyories, comença la votació.
Senyories, la presa de consideració no s'accepta per (veus), un segon, un segon, ¿no ha funcionat?
, està present, no ha funcionat, no és vot nul, per tant anem a comptabilitzar 47, 48 i 49 de la diputada Clara Tirado.
49 vots en contra per (rient) 28, 29 i 30, 30 vots a favor i 13 abstencions.
No es pren en consideració la proposició no de llei.

Senyories, abans de finalitzar, els demane als síndics que vinguen per a fer una consulta ràpida, però dir-los que hem parlat de quatre mocions subsegüents, catorze preguntes de control, tres interpel·lacions, una sessió de control i hem tractat sobre una presa en consideració i una proposició de llei que no ha tingut lloc.

Per tant, han fet vostés un bon treball.

S'alça la sessió.
(Aplaudiments)

(S'alça la sessió a les 12 hores i 29 minuts)