DS-057%20macro.html





Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 18 d'octubre de 2012.
Comença la sessió a les 10 hores i 1 minut.
Presideix el president de les Corts Valencianes, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer.
Sessió plenària número 57.
Segona i darrera reunió.

El senyor president:

Molt bon dia.
Es reprén la sessió.

Compareixença del president del Consell, senyor Alberto Fabra Part, per a respondre les preguntes d'interés general per a la Comunitat Valenciana formulades pels grups parlamentaris (RE números 35.
587, 35.
583, 35.
586 i 35.
582)

El senyor president:

Compareixença del president del Consell per a respondre les preguntes d'interés general de la Comunitat Valenciana, formulada pels grups parlamentaris.

En primer lloc, té la paraula el síndic del Grup Parlamentari Popular, l'il·lustre diputat senyor Jorge Bellver.

El senyor Bellver Casaña:

Moltes gràcies, senyor president.

Molt honorable president de La Generalitat.

Honorables consellers.

Senyores i senyors diputats.

Esta és, com saben, la primera pregunta que formule com a síndic del Grup Parlamentari Popular al president de La Generalitat.
I perquè ningú no tinga cap dubte de quina és la principal preocupació del meu grup i del partit que represente, hui, ara, anem a parlar sobre ocupació, anem a parlar sobre treball, de treball en majúscules, perquè és la prioritat també en majúscules d'este grup parlamentari i del govern al qual recolzem.

Per això treballem sense descans, amb serietat i responsabilitat, presentant propostes i aprovant iniciatives que estem debatent i que hem debatut en este ple, sobre mesures urgents per a l'impuls de l'activitat comercial i l'eliminació de càrregues administratives, com el decret de mesures per a garantir l'estabilitat pressupostària i fomentar la competitivitat o la proposició no de llei per a l'aprovació d'un programa de suport a les dones emprenedores.

Les escenografies les deixem per als professionals, per als qui saben, per aquells que no tenen ni propostes, ni iniciatives reals, i preferixen pegar volantins i caminar per la corda fluixa.
És el que hi ha.

Senyores i senyors diputats, de la reactivació de la nostra economia depén que les nostres empreses es recuperen en uns casos i cresquen en uns altres.
I també que diàriament es posen en marxa centenars de projectes d'emprenedors, perquè l'esperit emprenedor forma part de l'essència de la nostra terra, dels alacantins, del castellonencs i dels valencians.
Som emprenedors i ho aprenem des de molt jóvens.
No debades, segons l'enquesta de població activa, la nostra comunitat és l'autonomia en més emprenedors menors de 25 anys.

La crisi aguaita des de fa anys com un gos de presa que vol devorar la seua víctima, un gos que altres han estat alimentant durant huit anys.
Però no només estem resistint, estem actuant i lluitant contra la crisi en tots els nostres esforços i també en els que cada dia busquem i posem en marxa des de totes les administracions públiques per eixir endavant.

Tots junts, perquè la unió fa la força.
Ho ha demostrat el president de La Generalitat la setmana passada en la presentació del pla conjunt per a l'ocupació de la Comunitat Valenciana, un pla de mesures i iniciatives concretes, un pla que compta en les persones i que no parla ni de fantasmes ni de passat, sinó que parla de realitats i de futur.
Per cert, un pla recolzat per alcaldes de diferents signes polítics.
I eixe, eixe és el camí que mos demanen els valencians.

No obstant, alguns encara, inclús abans de conéixer-lo, ja estaven criticant-lo, ja estaven criticant-lo, però a la vegada també volien oblidar o no volien recordar que fa uns dies el Tribunal de Comptes publicà un informe sobre aquell miraculós pla que acabaria amb la desocupació en Espanya.
Ho recorden?
Saben del que estic parlant?
Sí, home, de los famosos planes E del señor Zapatero.
Pues esa.

La conclusió a la qual arribà este tribunal és que va ser un autèntic malbaratament.
Saben vostés, saben vostés quan va costar cadascun dels llocs de treball?
39.
000 euros.
Saben vostés que el 67% dels treballadors contractats ja treballaven en eixes empreses abans de l'aplicació de pla?
Ho saben?
Això és el que va passar: un autèntic frau.
(Aplaudiments) Un autèntic frau.

Davant de posicions i pocions que mai foren màgiques, mosatros apostem per una estratègia seriosa, de responsabilitat, de col·laboració estreta i permanent amb les universitats, en els instituts tecnològics (veus) i amb els empresaris.

Ahir mateix el president estava en Alemanya tancant acords que afavoriran les nostres pimes i milloraran la formació dels nostres joves.

Senyor president, atenent que l'ocupació és una de les grans preocupacions dels ciutadans de la Comunitat Valenciana, quines iniciatives està duent a terme el Consell per a activar la creació de llocs de treball i quin paper poden i han d'exercir les administracions públiques.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Bellver.

Té la paraula el molt honorable president de La Generalitat.

El senyor president del Consell:

Gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Como bien ha dicho el síndic del Grupo Popular, el paro es la mayor preocupación que tienen los ciudadanos y, consecuentemente, la mayor preocupación que debemos tener los partidos políticos.
Y esa también la mayor preocupación que tiene el gobierno valenciano.

Por eso entendemos que todos los proyectos, todas las actuaciones, todos los programas son más que nunca necesarios para poder atajar esta lacra que está arrastrando a nuestra sociedad.

Por ello, y tal como me comprometí en el debate delante de ustedes, reuní a las corporaciones provinciales y locales para mostrarles la necesidad de trabajar juntos, de hacer un frente común contra el desempleo, de unir nuestros esfuerzos, de hacer que todas aquellas políticas que cada uno de nosotros hacemos juntos puedan tener mejores resultados.
Y por eso ese encuentro, donde habían representantes de todos los partidos, pudimos determinar que ese esfuerzo, ese camino conjunto, puede traer más trabajo y sobre todo más expectativa a muchas personas que lo están demandando.

Ese esfuerzo conjunto se plasma en una contribución que tenemos que hacer todas las administraciones.
99 millones de euros, donde la mayor aportación la hace La Generalitat.
Además de ese Plan de empleo conjunto entre todas las administraciones, de 45 millones de euros, hay otro específico de La Generalitat, un plan mixto de formación y empleo, que íntegramente lo va a cubrir el gobierno autonómico, 54 millones de euros.

Pero lo importante, lo que hemos puesto de relieve es que, ante problemas que afectan a todos los ciudadanos, todas las administraciones debemos andar en la misma senda.

Ya me gustaría a mí que esa sensibilidad que han tenido todas las administraciones fuera también extendida entre todos los partidos políticos, porque aquí sólo ha habido uno, el Partido Popular, que está centrado en aquello que preocupa a los ciudadanos de la Comunidad Valenciana.
(Aplaudiments)

Y lo que viene a demostrar es que aquellos que tienen la responsabilidad de gobierno, aquellos que miran todos los días al problema, que están enfrentados a la cruda realidad y quieren encontrar soluciones, saben que sólo trabajando de forma conjunta pueden encontrar esta respuesta que están buscando tantos ciudadanos.

Ahí no había preguntas, no había malas interpretaciones, no habían otras cuestiones que no fueran resolver el problema.
Y, desde luego, ese debe ser el espíritu que nos una a todos los que queremos hacer frente a un problema tan grave como es el del desempleo.

Nuestra comunidad es una comunidad de pequeñas y medianas empresas.
El 95% de la ocupación va dirigido a esos sectores, pequeñas, medianas y autónomos, gente que todos los días levanta la persiana de sus negocios y quiere tener la seguridad de poder tener continuidad.

A esas personas les queremos decir que estamos con ellos y que tenemos medidas desde el gobierno para poder ayudar a consolidar esos puestos de trabajo, en algunos casos, y en otros a poder generar nuevas expectativas y oportunidades para los que lo están buscando.

Por eso, desde el gobierno de la Comunidad Valenciana, hemos puesto en marcha proyectos, leyes encaminadas a poder generar más expectativas, tanto la ley de emprendedores como el anuncio que hice en el «debate» sobre un banco, buscando aquellas ilusiones e ideas de muchos jóvenes y empresarios de la Comunidad Valenciana para poderlos llevar a la práctica, o bien modernizando las estructuras del Servef, intentando que con mayores puntos en los ayuntamientos que han firmado convenio, como también con un dinamismo y nuevas políticas de empleo podamos llegar a lo que es más generación de puestos de trabajo.

Hemos hecho un plan de empleo juvenil, hemos reorientado las políticas de empleo hacia lo que es la consecución de resultados y hemos conseguido, a través del anteproyecto de ley de participación y colaboración, centrar el problema en aquello que realmente preocupa a los ciudadanos.

Los recursos de la administración van a ir encaminados a la obtención de resultados, siempre, no podemos mantener estructuras que lo único que busquen es mantener su supervivencia por encima de todos.

Queremos resultados.
Nos lo piden los ciudadanos y el Grupo Popular y el gobierno de la Generalitat valenciana va a trabajar conjuntamente con todos aquellos que quieran resolver este problema que tienen todos los ciudadanos de la Comunidad Valenciana.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señor presidente.

Preguntes del síndic del Grup Parlamentari Socialista, senyor Torres.

El senyor Torres Salvador:

Bon dia, señorías.

Señor presidente, ha tardado mucho en tomar en consideración la propuesta que le hicimos los socialistas de un plan urgente de empleo.
Y lo debería de haber hecho mucho antes, porque desde que usted es presidentes su gobierno fabrica 230 parados al día, señor presidente.
Eso sí es un fraude a los ciudadanos.

Y, por cierto, señor Bellver, la señora Rita Barberá alabó el plan E.
(Aplaudiments)

Pero lo que al parece usted, señor presidente, todavía no ha asimilado es la situación de maltrato y de discriminación a la que Rajoy está sometiendo a los valencianos.
Nunca un presidente del Gobierno de España nos había humillado tanto a los valencianos.

¿Va a consentir usted que el señor Rajoy vuelva a castigar, por segundo año consecutivo, a los valencianos en los presupuestos generales del Estado?
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Molt honorable president.

El senyor president del Consell:

Gracias, señor presidente.

Antes de contestar a su pregunta, hacerle una aclaración.
La señora Rita Barberá solicitó al gobierno socialista que el dinero del plan E se pudiera destinar a los comedores sociales, a lo cual el señor Zapatero dijo que no.
(Aplaudiments) Dijo que no.

Y me sorprende, me sorprende usted también, señor Torres, saliendo a esta tribuna, hablando de paro y hablando de presupuestos injustos hacia la Comunitat Valenciana.

Usted lleva tres legislaturas en este hemiciclo, tres legislaturas en las que en ocho años ha coincidido con el gobierno central del Partido Socialista.
Ocho años donde hemos visto que la comunitat recibía menos dinero que otras regiones de España.
¡Y todavía estoy por escucharle al señor Torres decir algo en contra de lo que eran esos presupuestos (aplaudiments) que discriminaban a la Comunitat Valenciana!
¡Todavía estoy por oírlo, señor Torres!

Aquí hemos defendido la necesidad de tener una financiación justa, de tener unas inversiones adecuadas a nuestras necesidades, ante el Partido Socialista y también ante el Partido Popular.
Lo hemos hecho siempre.
Y ya me ha escuchado usted decir que estos presupuestos a mi no me gustan, porque, entendiendo que son unos presupuestos austeros, necesitamos que la comunidad tenga un reflejo en los mismos donde se puedan atender todas las necesidades y proyectos de futuro.
Eso lo hemos dicho desde la Comunitat Valenciana, porque para nosotros lo importante es la comunidad.
Sin embargo, ustedes defienden antes a los socialismos que a los ciudadanos de la Comunidad Valenciana.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Señor Torres.

El senyor Torres Salvador:

Señor presidente, mientras la señora Rita Barberá solicitaba un millón de euros para comedores sociales, el conseller de Bienestar Social reducía en cuatro millones la partida de renta garantizada de ciudadanía.
(Aplaudiments) Al mismo tiempo.

Voy a hacer uso de la hemeroteca.
Mire, decía usted en su debate de investidura hace quince meses: «Les quiero a nuestro lado a la hora de defender la transparencia de una financiación justa y adecuada a nuestra realidad poblacional y de las inversiones estatales correspondientes: la llegada del AVE a Alicante y Castellón, la ejecución del corredor mediterráneo, la llegada del agua a través del trasvase del Ebro y del trazado original del Júcar-Vinalopó.
»

Y más adelante, su exsíndic, el señor Blasco, el ideólogo del Partido Popular, decía: «Nos queda la esperanza, cada vez más cercana, de que el gobierno del PP llegue a la Moncloa y ponga, por fin, fin a los agravios y discriminaciones que hemos sufrido durante demasiado tiempo.
»

Y hay una tercera, en respuesta a la pregunta, a la primera pregunta que le hice como síndic en estas Cortes sobre las inversiones.
«No vamos a consentir nunca que haya ningún territorio de España que, por hipotecas políticas, pueda tener más dinero que los valencianos.
Un compromiso que asumo hoy como presidente de La Generalitat y como presidente del Partido Popular.
»

Mire usted, lo ha incumplido totalmente, su compromiso, porque en 2012 tenemos unas inversiones tres puntos por debajo de la media poblacional, mientras que hay cinco comunidades autónomas que, por hipotecas políticas, están por encima de ese peso poblacional.

Además, lo más grave de todo es que usted ha tenido un comportamiento desleal con los valencianos.
En dos ocasiones ha impedido que en el Congreso de los Diputados se discuta sobre la mejora de financiación (aplaudiments) de nuestra comunidad.
En abril renunció a defender el Estatuto, la reforma del Estatuto, y el pasado 9 de octubre, el señor Cotino ordenó que se retirara el punto del orden del día de la reforma de la ley orgánica de financiación.
Explíquenos por qué, señor Fabra, por qué ha renunciado a defender nuestros intereses en el Congreso de los Diputados.

Y para 2013, las inversiones que nos asigna Rajoy son un nuevo insulto a los valencianos.
(Aplaudiments) Es la cifra más baja de los últimos trece años.
Pero lo intolerable, señor Fabra, lo que usted decía que nunca iba a permitir, es que hay siete comunidades autónomas que tendrán una inversión superior a su peso poblacional.
Y se las digo: Aragón, Castilla-La Mancha, Galicia, Castilla-León, Asturias, Extremadura y Cantabria.
Esas serán las siete grandes beneficiarias de los presupuestos de Rajoy.

Y especialmente significativo es el caso de Galicia.
Galicia, con el 5,9% población, casi la mitad que nosotros, va a recibir el 12,3% de las inversiones, 1.
309 millones de euros.
Y en cambio, la Comunidad Valenciana, el 10,8 de la población, recibirá solo el 6,1%, es decir, 654 millones, la mitad que Galicia.

Señor presidente, ¿le parece justa la distribución?
¿Tenemos que pagar los valencianos la campaña electoral del señor Feijóo (aplaudiments) en Galicia?
¿Qué va a hacer usted ante esta provocación?
Usted, señor Fabra, está obligado a reaccionar, a exigir una rectificación inmediata de los presupuestos generales del estado, Y si quiere, yo le ayudo.

Porque hay muchos datos.
Mire, nuestra comunidad está 12 puntos por debajo de la renta per cápita a nivel nacional, tiene una inversión por habitante para el año 2013 de 127 euros nada más, la más baja, la más baja de todas las comunidades autónomas.
Galicia tiene 468, o Castilla-León 680 euros.
Nosotros 127.

Y lo más importante, señor Fabra.
Mire usted, en el período en el que se han producido las mayores inversiones en nuestra comunidad, el que está en rojo, que es el período de Zapatero, ustedes mantuvieron (aplaudiments) una actitud de constante reivindicación.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Torres.

El senyor Torres Salvador:

Si entonces fueron reivindicativos, ¿por qué ahora no reivindican con la misma intensidad, señor Fabra?

El senyor president:

Muchas gracias, señor Torres.

El senyor Torres Salvador:

Está a tiempo, señor Fabra, de plantar cara.
Hágalo, porque, de lo contrario, nos tendrá en frente, señor Fabra.

El senyor president:

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

Molt honorable president.

El senyor president del Consell:

Gracias, señor presidente.

Mire, señor Torres, lo puedo decir más alto, pero no más claro.
Yo ya he dicho que estos presupuestos no me gustan para la Comunitat Valenciana.
Lo he dicho porque entiendo que a pesar de que son unos presupuestos austeros, unos presupuestos que se adaptan a la realidad y que, sobre todo, pretenden generar confianza en el exterior para poder conseguir mejor financiación para todas nuestras pequeñas y medianas empresas, en el tema de inversiones nos dejan a la Comunitat Valenciana en un lugar que no se merece.

Lo he dicho porque entiendo que, ante todo, tenemos que defender los intereses de la Comunitat Valenciana, cosa que ustedes en la época en la que estaba el gobierno socialista en el gobierno no hicieron ni una sola vez.
(Aplaudiments) Ahí es mi queja, ahí está mi queja, señor Torres.
Ni una sola vez, ni usted ni el secretario general, que no acude a las Cortes cuando debe hacerlo.
Ninguno, ninguno de los que ahora presumen de defender los intereses de los valencianos estuvieron a la altura de las circunstancias que exigía nuestro pueblo para poder defender todas nuestras inversiones.
(Aplaudiments)

Y no me hable usted de Galicia, no me hable usted de Galicia, señor Torres.
¿Quién era el anterior ministro de Fomento en el gobierno socialista?
(Veus) ¿Quién era?
El señor Blanco.
Y lo único que buscaba era garantizarse el poder ser candidato a la Xunta de Galicia, eso es lo que buscaba.
(Aplaudiments) Y lo que ahora está haciendo el gobierno es tener que suplir aquellas carencias que no estaban contempladas en el proyecto porque las obras ya se habían iniciado.

Pero de eso sabemos mucho los valencianos, porque, entre otras cosas, ustedes no solo se contentan con no hacer las inversiones que corresponde a nuestra población y al peso de la Comunitat Valenciana, sino que además nos engañan, como engañaron a los alicantinos cuando les dijeron que el AVE iba a llegar a finales del año pasado, sabiendo que había un tramo que no estaba licitad, señor Torres.
Pero a ustedes eso no les preocupó, porque, ante todo, lo que había que hacer era contentar a la gente haciendo ver que las cosas luego no se podían cumplir.

¿Sabe usted que, además, ahora estamos teniendo que pagar aquello que ustedes se comprometieron y que no fijaron en los presupuestos?
40.
000 millones de euros en el Ministerio de Fomento, 40.
000.
Ese fue el (veus) gran logro del señor Blanco, el mago Blanco, que lo que hizo es.
.
.
, que lo que no pagó entonces, lo tenemos que pagar todos los españoles durante muchos años, y eso evitará que podamos tener inversiones en otras zonas de España.
(Aplaudiments)

Habla usted de lo que consiguieron los socialistas cuando estuvieron gobernando.
Yo se lo diré.
2007, un catalán recibía 200 euros más que un valenciano en inversión; 2008, un gallego 230; 2009, un extremeño 205; 2010, un asturiano 434.
Y ¿nos quiere venir ahora a presumir lo que hicieron ustedes en el gobierno socialista con la Comunitat Valenciana?
(Protestes i aplaudiments) Si quiere hablar de financiación, hablaremos, claro que hablaremos.

Pero le digo que hable usted con el presidente de la comunidad asturiana.
Dígale a su compañero socialista que aquí en la Comunidad Valenciana necesitamos más dinero, que necesitamos lo mismo que otras (protestes) zonas de España, y no ellos, que están acostumbrados a vivir con el dinero que desde otras zonas, como es la Comunitat Valenciana.
.
.

El senyor president:

Vaya concluyendo, señor presidente.

El senyor president del Consell:

.
.
.
damos a otros ciudadanos.
Dígaselo a ellos también, dígaselo a los gobiernos socialistas, que aquí en la Comunitat Valenciana necesitamos.
.
.

El senyor president:

Muchas gracias, señor presidente.

El senyor president del Consell:

.
.
.
el dinero y la comprensión del resto de la sociedad.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Señor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies.

Senyor president, les inversions en infraestructures a la Comunitat Valenciana contemplades en els pressupostos generals de l'estat de 2013 són una estafa, una discriminació i un castic per a tots els valencians i valencianes.
Suposen la inversió més baixa, com s'ha dit, en els últims anys i un greuge respecte a la resta de comunitats autònomes.

Senyors president, en el pròxima anys ni corredor mediterrani, ni AVE València-Castelló, ni el tercer carril, que s'ajorna a 2017.
I quina ha estat la seua resposta?
Cap, ninguna.
«No me gustan.
» És suficient?
No, senyor president.

Mire, senyor Fabra, ara que els ha tornat a entrar la paranoia de buscar enemics fora de la nostra comunitat, jo li diré quins són els enemics.
Els enemics són Rajoy i el Govern d'Espanya, i l'enemic és vosté, que no demana a Rajoy el que té de demanar defensant els interessos (aplaudiments i protestes) valencians.
Eixos són els enemics que tenim els valencians i valencianes, vosté m'ho permet.

Senyor Fabra, exercisca de president de tots els valencians i no de comparsa del Partit Popular.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies.
(El president desconnecta el micròfon del diputat.
Aplaudiments)

Senyor vicepresident.

El senyor conseller de Presidència:

Moltes gràcies, senyor president.

Mire vosté, com bé ha dit el senyor president, no estem d'acord amb estos pressupostos.
(Se sent una veu que diu: ¡Muy bien!
) No estem en absolut d'acord perquè discriminen els valencians.

Ara bé, ara bé, després de dir això, caldria preguntar-mos: i per què estos pressupostos no acontenten en inversions a pràcticament ninguna comunitat autònoma?
Vol que li diga per què?
Perquè l'any que ve tenim de pagar 38.
500 milions d'interessos del deute.
I sap d'on ve eixe deute?
(Veus) Vaig a explicar-li-ho.
(Veus) En la segona legislatura del govern anterior, en la segona legislatura, el govern central, només el govern central va augmentar un 83% el deute públic.

Saben què els dic?
Miren, (veus) el seu discurs és molt feble.
No tenen credibilitat, no reclamaven quan tocava.
Per perdre, han perdut fins i tot el lideratge de l'oposició.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyora Ninet.

La senyora Ninet Peña:

Señor president, usted guarda un disciplinado silencio ante el recorte de inversiones para 2013 del gobierno de su feje, el señor Rajoy.
Actúa usted como militante del PP y no como president de La Generalitat de todos los valencianos.

Pero si ese silencio es reprobable, se convierte en indecente cuando usted guarda silencio con el recorte de más de 50 millones de euros en la aplicación de la ley de dependencia.
Y mientras usted guarda silencio, en ese silencio que yo califico y calificamos de indecente, los centros de discapacitados están al borde del cierre, los monitores no cobran desde hace meses porque ustedes no les pagan, los proveedores de comedor fían por solidaridad a esos centros, los dependientes de la comunidad están discriminados y no cobran.
Ellos se manifiestan y ustedes se esconden y no les dan ni esperanzas ni soluciones.

¿Va a hacer usted algo?
¿Sabe lo que le digo, lo que le decimos?
Que haga usted algo.
Y si no, váyase a su casa, recuperará usted la voz y los valencianos podrán elegir un presidente que los defienda ante el agravio y la discriminación.
.
.

El senyor president:

Muchas gracias.
(El president desconnecta el micròfon de la diputada.
Aplaudiments)

Señor conseller.

El senyor conseller d'Hisenda i Administració Pública:

Señor presidente.

Bueno, yo no sé si veo otra oposición, porque la verdad es que después de ocho años de gobierno del señor Zapatero, jamás oí en esta cámara a nadie reivindicar una inversión para esta comunidad.
Ahora sí, ahora sí.
Ya hemos dicho: los presupuestos no nos gustan.

Pero mire, usted ha hecho alusión a la ley de dependencia.
La ley de dependencia se inventó.
.
.
, y es uno de los ejemplos de deslealtad institucional más grandes que ha habido en este país.
(Protestes i aplaudiments) Y se lo digo.
¿Por qué?
Porque fue en aquel momento.
.
.
, esa ley de dependencia fue el «yo invito, pero pagas tú.
» (Veus) Y las comunidades tuvimos que asumir dentro de nuestras arcas ya la cobertura de unos gastos que la ley hasta ese momento no nos tenía asignados.
(Veus)

El senyor president:

Señores diputados.
.
.
(Aplaudiments) Muchas gracias.

Pregunta del síndic del Grup Parlamentari Compromís, senyor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyor president, vinc a buscar respostes.
El passat dijous, dia 11, les Corts Valencianes, no sé qui va ordenar tancar les portes a un col·lectiu de ciutadans que estan patint molt.
Són els ciutadans organitzats en la mesa de la discapacitat, representant de Feaps, Pepa Balaguer; representants de Fead, Cati Estevan; representants de Copava, Ángel Bonafé, i un gran nombre de ciutadans que tenen la desgràcia de tindre una diferent capacitat.
No han trobat respostes per part de La Generalitat, han trobat les portes tancades de les Corts Valencianes.
Jo vull una resposta seriosa, perquè no és just que estes persones que tenen eixe problema continuen patint la discriminació que patixen del seu govern.

I en eixe sentit, jo li formule la pregunta: ¿què pensa fer per a pagar el que deu i què pensa fer per a buscar un mecanisme estable de finançament que permeta a estes organitzacions i a estes persones tindre un horitzó de vida digna?

El senyor president:

Moltes gràcies.

Molt honorable president.

El senyor president del Consell:

Señor presidente.

Señor Morera, soy consciente de los problemas que estamos generando a muchos colectivos sobre el tema de la falta de liquidez de La Generalitat.
Y estamos trabajando, no tenga usted ninguna duda, para poder conseguir esa mayor liquidez y poder afrontar nuestras obligaciones con todos los colectivos e instituciones.
Porque es nuestra primera obligación el poder hacer que todas aquellas personas que están ayudando para que la sociedad pueda funcionar mejor, como todos aquellos colectivos que tienen a su cargo personas con discapacidad, entre otros, puedan tener las mismas oportunidades que el resto de personas.

Por eso, vamos a seguir trabajando, y es una de las cuestiones, como le digo, que más nos preocupa al gobierno valenciano, el hacer que estas personas se sientan verdaderos protagonistas de esta sociedad, el poder recibir el dinero necesario para poder atender a estas personas y, sobre todo, que puedan tener la garantía y la confianza del gobierno para poder cuidar y prestar todos los servicios que ellos precisen.
Por eso, vamos a seguir trabajando y vamos a intentar que esa situación de tensión existente en estos momentos se pueda despejar de aquí a final de año.
Han habido circunstancias que no han ayudado, cierto es, pero lo que es una realidad es que vamos a seguir trabajando para que, precisamente, el sufrimiento, que también es el nuestro, de estas personas, pueda verse compensado y aliviado en los próximos meses.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Señor Morera.

El senyor Morera Català:

Senyor president, això no és una resposta.
Vosté ha d'explicar ací quan va a pagar i quin és el mecanisme estable per a estes persones.
La dependència i les persones que tenen discapacitat han de ser una prioritat de qualsevol govern responsable.
.
.
És una prioritat, és una qüestió de justícia, perquè ells estan prestant un servei públic que les administracions.
.
.
, que l'administració no està complint.
Vosté no sé si és conscient de la situació gravíssima que patixen estes persones, les 30.
000 persones que estan en estos moments patint la insolvència d'un govern.
I vosté ha parlat al principi de treball: l'economia social que representa que huit mil persones estan en estos moments a punt de deixar el seu treball per la insolvència d'un govern, no mos ho podem permetre.

Jo el convide que vinga i que diga que açò va a ser una prioritat i que els va a atendre i que no se van a tancar les portes.
Perquè, si no, és retòrica i desconfiança dels ciutadans.
Mire vosté, Ecclestone ja ha cobrat.
.
.
, del compte general de.
.
.
, de l'execució del pressupost, en un paradís fiscal, dos-cents i tants milions d'euros.
Estem parlant de 18 milions d'euros, més el que és la dependència, que són 50 milions d'euros.
Estem parlant d'unes quantitats irrisòries per al que hauria de ser un pressupost de La Generalitat, i una prioritat.
¿És per a vosté este tema una prioritat?

Estem parlant de justícia, de les.
.
.
Ara mateixa, a les dotze del migdia, grans dependents se concentraran en la plaça de la Mare de Déu.
És una situació d'una.
.
.
, d'un situació gravíssima.
.
.
¡Parle vosté amb ells!
¡No els tanque les portes!
Perquè si un govern com el de La Generalitat és incapaç de tindre com a prioritat açò, és que ací n'hi ha un fracàs sistèmic i total.

I jo li dic una cosa: nosaltres li hem dit en moltes ocasions que ací n'hi ha un deute il·legítim, que ací s'han gastat diners en coses que no es tenien d'haver gastat, i han cobrat personatges que no tenien d'haver cobrat, i que s'ha (inintel·ligible) .
.
.
de fer una auditoria d'esta gran estafa.
No pot ser que el seu govern, el de Madrid, vaja a fer un banco malo, que li diuen el nom de Sareb, i se pose 90.
000 milions d'euros ¿per a salvar els bancs?
¿Quan anem a rescatar les persones, senyor president?
¿Per què del que suposa el rescat d'Espanya, 100.
000 milions van per a rescatar bancs?
¿I les persones?
Plantem-nos, no paguem, no paguem els deutes, no paguem els interessos que mos acaba de dir el senyor vicepresident, 38.
000 milions d'euros ¡d'interessos!
per al pressupost de l'any que ve i no amortitzar-ne ni un, ¡per culpa de vostés!
, d'haver reformat la Constitució, l'article 135, i donar prioritat als bancs i als creditors.
¿I les persones?
, ¿què passa amb les persones?
I les persones que tenen una situació de desemparament, com les persones que vingueren ací i se trobaren les portes tancades.
.
.
Jo no pagaria, perquè ahí n'hi ha molt de deure il·legítim.
I que mos porten als tribunals, Ecclestone i tota la tropa, i primer, les persones, i amb els diners dels valencians, primer, atendre les persones.

Perquè l'austericidi que vostés mos estan portant mos porta al desastre com a poble, al desastre com a societat, mos porta a la marginació, mos porta al fracàs col·lectiu.
No són eixes les polítiques que necessitem, ho estan diguent tots, fins i tot els premis Nobel, estan diguent que eixes polítiques són receptes fracassades.
Cal vore Grècia, cal vore Portugal.
.
.
¿Vosté vol anar ahí?
Jo li dic que la prioritat de qualsevol govern responsable són les persones, no els bancs.
Canviem la Constitució, tornem al que va votar el poble no el que van amanyar vostés en una nit d'estiu canviant l'article 135.
I jo li dic: no paguem el deute il·legítim, i els pocs diners públics que tenim a l'economia social,.
.
.

El senyor president:

Vaja concloent, senyor Morera.

El senyor Morera Català:

.
.
.
a la discapacitat i a eixes empreses socials que presten el servei públic no està prestant, senyor president.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Morera.

El senyor Morera Català:

Done respostes.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Molt honorable president.

El senyor president del Consell:

Señor Morera, se lo he dicho en mi primera intervención, para nosotros es una prioridad las políticas de las personas, por eso, en nuestros presupuestos el 85% del mismo son políticas destinadas a las personas, a los servicios, en educación, en sanidad y en bienestar social.
Por eso, tenemos que seguir centrándonos en lo que son aquellas políticas necesarias para poder seguir generando confianza en la sociedad, especialmente aquellas personas que más nos necesitan, y ese va a seguir siendo el discurso y la programación por parte de La Generalitat.

Pero usted hace ver en su discurso el que esta Generalitat no paga, y no es cierto.
Mire, en lo que llevamos de año, entre enero y septiembre, hemos pagado más de 9.
600 millones de euros.
Y le voy a poner ejemplos.
Gasto farmacéutico, casi mil millones de euros; universidades, 500 millones en la gestión de hospitales, 250 en la gestión de educación, 120 millones en diferentes programas del Servef.
.
.
Y en el tema de bienestar social, más de ciento cincuenta y siete millones de euros, de los cuales, 100 están derivados a prestaciones del programa de atención a personas y familias del sistema valenciano de personas dependientes.
Esa es la realidad, estamos haciendo grandes esfuerzos para poder seguir atendiendo a las personas de esta comunidad, porque, tal como dije el primer día, cuando tomé posesión como president de La Generalitat, las personas siguen siendo lo primero, y por eso nuestras políticas y nuestros esfuerzos van encaminados a poder atender esas necesidades que tienen las personas.

La situación económica es la que es, ha habido una caída de ingresos alrededor del 30%, tenemos un sistema financiero que no ayuda a poder tener los recursos necesarios en relación a nuestra población y, además, lo que son las fuentes de financiación, los mercados, eso que a usted no le preocupa, nos han cerrado las puertas a las comunidades autónomas y también al Gobierno de España.
Es importante trabajar en todos los frentes, no haga usted demagogia sobre la necesidad de ser responsables y creíbles hacia otros mercados, porque eso es lo que nos hace fuertes y, sobre todo, lo que nos permite hacer políticas sociales sostenibles y, sobre todo, atendidas económicamente en su justa medida.

Vamos seguir trabajando con todos los colectivos.
Nunca les hemos cerrado las puertas, señor Morera, nunca, porque entendemos, como le he dicho, su sufrimiento, que es compartido, que es el nuestro, y que, para nosotros, el saber que esas personas pueden tener menos cuidados o que, incluso, puede verse cerrada cualquier institución que en estos momentos les está atendiendo, es un grave problema que también tiene La Generalitat.
Vamos a seguir trabajando en ese sentido, a incrementar los esfuerzos para conseguir dinero de aquí a final de año para que todas estas personas puedan cobrar, no vean a la administración como un problema sino como un garante de lo que es su situación y, sobre todo, el compromiso de todos nosotros en hacer que estas personas tengan las mismas oportunidades que el resto de ciudadanos de la Comunidad Valenciana.
Ese es nuestro compromiso, vamos a seguir trabajando y compartiendo el dolor con ellos, pero, sobre todo, esforzándonos para que puedan tener las mismas oportunidades, los mismos derechos que todos los ciudadanos de la Comunidad Valenciana.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señor presidente.

Señora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Senyor Fabra, el que vam viure la setmana passada o el que vam viure ahir.
.
.
avui, ací, per la vesprada, amb gent dependent passant en unes circumstàncies insuportables, requerix de discursos seriosos i de respostes clares, i això és el que nosaltres volem.

Diu vosté, diu, clar, «es que los mercados nos han cerrado las puertas», ¿no?
.
.
.
¿Perquè paguen?
No, serà perquè no paguen.
I, per tant, no diga vosté que és una administració que paga.
És que no li volen prestar els diners, perquè vostés no paguen, no paguen a ningú.
I, efectivament, ploren a Madrid i demanen diners, i demanen el FLA, i resulta que Madrid els ha dit que no els va a donar tots els diners del FLA de moment.
I aleshores el senyor Vela diu que hi ha un ordre de prioritats en el FLA, ¡que no són les persones!
, perquè a vosté li importaran les persones, però, com és una titella de Rajoy, Rajoy diu que el primer són els deutes i, per tant, jo li pregunte avui: quan vinga l'avançament del FLA, ¿quin serà el repartiment?
¿Interessos del deute, venciments, etcètera, o les persones?

El senyor president:

Moltes gràcies.

El senyor conseller de Presidència:

Moltes gràcies, senyor president.

Quan vinga l'avançament del FLA es pagarà conforme diu la llei que va crear eixe mecanisme de pagament.

Però, mire vosté, vostés parlen molt de «que no es pague», «que no es pague».
.
.
Això, amb eixe discurs no es pot anar per ahí, això pot quedar molt bé en el carrer, però la realitat és una altra, i ho saben vostés, senyor Morera, que conjuntament amb els seus companys que estan darrere, quan eren coalició, van deixar de pagar els seus deutes fiscals, l'Agència Tributària va haver d'embargar (veus) la seua assignació.
.
.
-alguns no estaven, ja ho sé, (veus) però els altres sí-, va tindre d'embargar la seua assignació en estes Corts, i llavors és quan van pagar.
¿És això el que volen?
, ¿eh?
, ¿amb interessos, (veus) conforme van pagar vostés?
No és el camí.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor (inintel·ligible) .
.
.
.
(Veus)

Senyora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Senyor president, ja sabem que no tenen diners, molt bé, d'acord, no tenen diners, s'ho han gastat en pólvora del rei i no tenen diners, val.
Però això no justifica el tracte que estan donant als discapacitats, això no justifica que vostés vagen a imposar un model de finançament, no justifica el despotisme ni el sadisme amb el qual a hores d'ara la gent encara no sap què passarà en gener, i queden dos mesos.
No justifica el no tindre diners que vostés no estiguen informant les famílies quan tindran de pagar per eixe copagament, que en realitat és un repagament, i que a moltes famílies les deixarà sense possibilitats de portar els seus familiars als centres; no justifica la manera dèspota amb què se tanca els ulls a la problemàtica de la gent que està en el carrer; no justifica que se tanquen les portes de Les Corts.

Llavors, jo li pregunte: ¿per què vostés estan alimentant l'angoixa d'un sector que ja de per sí té prou problemes?
, ¿per què no consensuen el model amb el tercer sector?
, ¿per què no renuncien que açò no es convertixca al final que les empreses,.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

.
.
.
a fer negoci.
.
.
(El president desconnecta el micròfon de la diputada)

El senyor president:

Moltes gràcies.

El senyor conseller de Justícia i Benestar Social:

Bien, a nosotros.
.
.

El senyor president:

Señor Cabré, un momento, por favor.

Ahora, cuando quiera.

El senyor conseller de Justícia i Benestar Social:

Sí, gracias, señor presidente.

Mire, señorías, a nosotros.
.
.
, somos los primeros que nos gustaría el disponer de más dinero para dependencia, somos los primeros que nos hubiese gustado tener una ley de dependencia bien financiada, pero, desgraciadamente, eso no es lo que nos han dejado los gobiernos socialistas.

Mire, señoría, le voy a dar un dato: 1.
047 millones de euros.
1.
047 millones de euros es la cantidad que en cinco años se adeudaban y se tenían que haber pagado para pagar la seguridad social de los cuidadores no profesionales.
Otro dato: 227 millones son lo único que en cinco año pagaron los gobiernos socialistas de seguridad social (veus) de los cuidadores no familiares.
Tercer dato: 820 millones de euros es el agujero que ustedes nos han dejado y el agujero que ahora nosotros, el gobierno.
.
.
, (veus) y el agujero que ahora.
.
.
(veus)

El senyor president:

Por favor.

El senyor conseller de Justícia i Benestar Social:

.
.
.
en el Ministerio de Sanidad se va a tener que pagar.
(Veus) Esa es la realidad.
Un tercio del presupuesto destinado a pagar las deudas que ustedes (inoïble) .
.
.

El senyor president:

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

Pregunta del síndic parlamentari d'Esquerra Unida, senyora Marga Sanz.
(Veus)

La senyora Sanz Alonso:

Señor presidente.

Señorías.

Señor Fabra, los presupuestos generales del estado para 2013 contemplan una caída de la inversión para esta comunidad en un 35%.
Y esa inversión representa el 6,1 del total de las inversiones estatales, mientras nuestra población alcanza prácticamente el 11% de la total española.

Pues, bien, ante unos presupuestos que son claramente lesivos para nuestra economía, ante unos presupuestos que son claramente discriminatorios para los valencianos y valencianas ¿usted, señor Fabra, piensa exigir una rectificación de los mismos en el trámite parlamentario para conseguir que las inversiones que necesitamos en nuestro territorio nos permitan dinamizar la economía y generar empleo?

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias.

Molt honorable president.

El senyor president del Consell:

Gracias, señor presidente.

Señora Sanz, ya he dicho anteriormente, porque una vez más hay una coincidencia de preguntas, ustedes y el Partido Socialista en muchas ocasiones piensan lo mismo y por eso a veces tienen a bien el hacer ver a toda la sociedad lo que son, en muchas ocasiones lo mismo, han preguntado en esta ocasión la misma ocasión.
Y ya he dicho con anterioridad lo que pensaba.

Mire, estos presupuestos no me han gustado, porque como antes comentaba son presupuestos que no tienen en cuenta el potencial, ni la población de la Comunidad Valenciana.
Por eso, vamos a hacer una batería de enmiendas en el trámite parlamentario para que pueda ser corregida esa situación y vamos a enmendar un total de 144 millones de euros para que puedan venir a la Comunidad Valenciana y puedan resarcir lo que son unos presupuestos que, como he dicho ya reiteradas veces, no nos gusta.

Espero contar también con el apoyo de sus partidos, porque aquí estamos hablando de la Comunitat Valenciana, pero estoy convencido que esas partidas que nosotros vamos a pedir puede que afecten a otros territorios, como el andaluz, que a lo mejor no cuentan con el apoyo ni del Partido Socialista, ni de Izquierda Unida.
Espero y confío que pueda más el sentimiento valenciano que no la dependencia a las siglas que usted representa.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señor presidente.

Señora Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

Señor Fabra, me parece magnífico que vayan a intervenir en el trámite parlamentario.
Lo que nos tendrían que decir ahora es qué enmiendas van a presentar, en qué sentido, sobre qué temas y sobre qué cantidad ustedes aproximadamente van a reivindicar.
Y si dicha cantidad esperan que alcance el promedio inversor per cápita que en el estado se está dando en estos momentos y que estamos claramente a la baja.

Porque, mire, nosotros lo que no podemos entender es que hayan sido ustedes sumamente reivindicativos en materias presupuestarias y en materias de financiación y en estos momentos estén callados, porque están callados, señor Fabra, porque están callados.
Callen ante unos presupuestos que nos humillan, ante unos presupuestos que nos marginan, porque eso es lo que hacen los presupuesto generales del estado, en unos momentos de arcas vacías para la Generalitat valenciana, de arcas vacías.

Y cómo se puede entender que ustedes callen ante una caída en picado de un 57% de la inversión en dos años que lleva el señor Rajoy al frente del gobierno del estado, que estemos en estos momentos… Dos presupuestos, dos presupuestos.
Que nosotros estemos recibiendo 127 euros per cápita de inversión, frente a los 225 de promedio del estado y que eso que precisamente se hace con una comunidad, con el País Valenciano, donde la renta promedio per cápita es 12 veces inferior en 12 puntos de la media estatal, eso lo que hace es abrir una brecha de pobreza cada vez mayor entre el País Valenciano y el resto de las comunidades autónomas.

Mire, y digo doblemente discriminados.
¿Por qué doblemente discriminados?
Por una parte, porque las inversiones desde 2008, también incluye ahí al señor Zapatero, caen en un 75%, aunque ustedes se llevan la palma.
Y porque la deuda histórica por una financiación injusta alcanza ya a 8.
926 millones desde 2002, doblemente discriminados.
Y ustedes una responsabilidad manifiesta ahí, porque en un momento determinado prefirieron hacer voto y cosechar votos a sentarse a negociar responsablemente en nuestra financiación.
Y porque además ustedes nos han llevado al colapso de las cuentas financieras de La Generalitat, al colapso por haber renunciado a impuestos a los que más tienen, al colapso por el malgasto en proyectos que son insostenibles.
Y, en estos momentos, en estos momentos tenemos las arcas vacías y se permiten también el lujo de decir que han aplazado dos meses la solicitud de los fondos de liquidez autonómica.

Mire, los 600.
000 parados no se merecen su silencio, ni la pobreza cada vez más extendida, ni las entidades de discapacidad que están al borde de cerrar, ni los niños con el tupper en el comedor, ni las personas, como jubilados, pensionistas, crónicos, etcétera, que en estos momentos no pueden pagar la medicación, ni las mujeres que vuelven otra vez a casa, ni los niños, ni los estudiantes que en estos momentos no tiene poder y capacidad para financiarse la universidad, ni nuestras empresas, ni los autónomos, ni tampoco los proveedores de La Generalitat.

Y no podemos entender, señor Fabra, su silencio en la reunión de los presidentes en Madrid, no la podemos entender.
No pueden decirnos que a ustedes no les gusta este presupuesto y sin embargo decir que es un presupuesto austero, serio y responsable y además que se hace para generar confianza.
¿Pero qué genera confianza, el recorte o la capacidad inversora de una comunidad, de una economía?
¿Qué es lo que genera confianza y confianza frente a quién?
Los presupuestos del señor Rajoy, por lo que nos implican a nosotros, a quién han de generar confianza a la señora Merkel o a los valencianos y valencianas.
Dígalo claramente, porque es que sino no entendemos ya a quién tienen que generar confianza.

Mire, usted sabe que sin inversión pública no se crea en estos momentos ni riqueza, ni empleo.
Y nosotros lo que necesitamos y necesitan los valencianos es quien nos reivindique ante Madrid.
Y nosotros lo que no queremos, señor Fabra, es un disciplinado militante del Partido Popular en el Palau de La Generalitat.
Lo que queremos es un presidente que defienda nuestros intereses frente al gobierno del señor Rajoy, porque delegada de gobierno ya tenemos, pero presidente está por ver.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señora Sanz.

Molt honorable president.

El senyor president del Consell:

Gracias, señor presidente.

Presentaremos enmiendas en todas aquellas cuestiones que entendamos que se ha maltratado a la Comunidad Valenciana.
En el tema de agua, en el tema cultural o en el transporte o en inversiones en general.
Porque, mire, yo he dicho que los presupuestos son serios y responsables, claro que lo son, porque es que la situación de España es la que es, es la que nos dejaron desgraciadamente y no la que nos gustaría.
Es que en los años del Partido Socialista al frente del gobierno se incrementó en 13 puntos el déficit del estado.
Y eso lo estamos pagando ahora.
Es que ellos, los socialistas, cuando perdieron las elecciones no se llevaron toda la deuda y todo el déficit que generaron a los españoles sino que lo que hicieron es dejarlo para las generaciones futuras y ahora estamos teniendo que hacer unos presupuestos austeros, serios y que generen confianza a todos los españoles.
(Aplaudiments) Ese es el problema, ese es el problema, señora Sanz.

Por eso son presupuestos restrictivos, porque no pueden ser de otra manera, porque es que tenemos menos dinero, porque no hay la misma capacidad que había entonces.
Y ahí es cuando nuestra queja coge fuerza, porque cuando habían presupuestos expansivos a esta comunidad se le maltrataba, lo que pasa es que eso lo decíamos el Partido Popular y no decía quien sustentaba el partido del gobierno socialista.
Esa es la realidad.

Pero nosotros vamos a seguir reivindicando lo que consideramos justo para esta comunidad, independientemente de quién esté gobernando.
Es posiblemente la primera vez, la primera vez.
Yo no escuchaba al presidente de Andalucía quejarse de los presupuestos andaluces que representaban en los presupuestos generales del estado (remors) y, sin embargo, estarían, me imagino, con muchas dudas sobre el mismo.

Mire, vamos a seguir trabajando por los valencianos, vamos a intentar defender lo que son nuestras enmiendas para poner en valor ese peso poblacional y sobre todo la capacidad de nuestra comunitat.
Y vamos a defender todo aquello en el trámite parlamentario para que se reconozca lo que es una necesidad que tiene la comunitat de poner en valor todo aquello que puede aportar al conjunto de los españoles.

La comunitat necesita más recursos, pero sobre todo también necesita una mayor sensibilidad por parte de todos.
Somos una comunitat leal al total del Gobierno de España, somos una comunitat que sabe entender las situaciones, que es consciente de la dificultad económica, pero, desde luego, lo que busca es también de forma recíproca lo que es la sensibilidad de gobierno hacia las necesidades que tenemos.
Por eso vamos a hacer esa batería de enmiendas que espero que cuenten con la aprobación de los diputados de otras formaciones para poder hacer valer la fuerza de la Comunitat Valenciana.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Señora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Senyor president, no li ha contestat a la nostra síndica quines esmenes i sobre quines qüestions van a presentar-les.
(Remors) Jo li ho pregunte.

El 20 d'abril de 2010, l'expresident Camps i l'exministre Blanco, van posar-se davant les càmeres per fer-se la foto mentre signaven el Pla d'infraestructures ferroviàries de rodalies per al País Valencià, un pla que contempla entre altres l'extensió de rodalies de Castelló fins a Benicàssim i l'estudi d'ampliació fins a Vinaròs, la prolongació de la línia des de Sant Vicent del Raspeig fins a Villena i les actuacions conjuntes al tren de la costa València-Alacant amb la millora del tram Gandia-Cullera i la construcció dels trams Gandia-Dénia i Alacant i la millora de la línia Xàtiva-Alcoi.

Senyor president, li pregunte ¿ha mort aquest pla amb la jubilació política dels qui el signaren o pensa vosté deixar la seua postura de submissió i plantar-li cara a Mariano Rajoy per a exigir el compliment dels compromisos del govern central amb les infraestructures de rodalies… (El president desconnecta el micròfon de la diputada) (Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyor Ciscar.

El senyor conseller de Presidència:

Eixe pla no ha mort, eixe pla està ahí.
I ja ha detallat el president hui moltíssimes vegades quines són les previsions de l'AVE i del corredor mediterrani… (remors)

El senyor president:

Per favor… Senyores, vostés han tingut la paraula, facen el favor de callar.
Comporten-se com deu de comportar-se un diputat en esta cambra.

Seguisca, senyor diputat.

El senyor conseller de Presidència:

Gràcies, senyor president.

Ni la seua síndica pot vindre amb la resposta ja escrita haja contestat el que haja contestat el senyor president.
(Remors)

Mire vosté, es va complir amb eixe pla on s'incloguen les rodalies.
El problema en estos moments és econòmic.
Vosté parla del senyor Blanco.
Si el senyor Blanco no haguera deixat en el calaix 40.
000 milions d'euros de factures per a pagar, segurament hui ja hi haurien 40.
000 milions d'euros per abordar eixes infraestructures.
Siguem realistes.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

No ha respost res a allò de rodalies, vorem sobre finançament si tenen respostes.
Perquè este ple va aprovar el passat 9 de maig per unanimitat una proposició no de llei que instava al Consell a iniciar les gestions immediates i oportunes davant el Govern d'Espanya per a exigir el canvi en el sistema de finançament autonòmic que ens margina.

Al Ple de 26 de setembre, quatre mesos i mig després, vam tornar a votar una proposta de resolució literal, idèntica, presentada per Esquerra Unida, i el Grup Popular va votar en contra impedint la seua aprovació.
Què va passar durant estos quatre mesos i mig?
Res de res.
Perquè el Consell no va donar compliment al manament de Les Corts, no va exigir al govern central el canvi de finançament, perquè en paraules del conseller Vela la Comunitat Valenciana ha de mantindre una postura responsable.

Vostés han passat del victimisme furibund davant Zapatero a l'agenollament més servil davant Rajoy.
Per això li pregunte, senyor president ¿pensa vosté complir amb el mandat d'estes Corts d'exigir on toca, que és a Madrid, el finançament que ens pertoca.
.
.
(El president desconnecta el micròfon del diputat) (Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyor Ciscar.

El senyor conseller de Presidència:

El senyor Vela, que vosté ha anomenat, en el Consell de Política Fiscal i Financera va demanar expressament que es revisara el model de finançament autonòmic i es va prendre acord exprés de què eixe model va a revisar-se.
Ho hem dit moltíssimes voltes, no estem d'acord… Un poc d'educació.
(Remors) No estem d'acord amb el finançament que tenim, ho dèiem abans i ho diem ara.
Som abans valencians que defensors del Partit Popular, ho diem en Madrid i ho diem en la Comunitat Valenciana i ho diem on faça falta.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Proposició no de llei, de tramitació especial d'urgència, sobre l'aprovació d'un programa de suport a les dones emprenedores, presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 31.
973, BOC número 99)

El senyor president:

Sext punt de l'ordre del dia: presa en consideració de la Proposició no de llei de la tramitació especial d'urgència sobre l'aprovació d'un programa de suport a les dones emprenedores, presentada pel Grup Parlamentari Popular.

Per a la presentació i defensa, té la paraula la representant del Grup Parlamentari Popular, la diputada Maria José Masip.

La senyora Masip Sanchis:

Gràcies, president.

Isabel va decidir fa dos anys obrir una tenda de roba a Alacant.
Lucia, una ortopèdia a València.
Eugènia, una ludoteca a l'Eliana.
Sònia, un herbolari a Torrevieja.
Amparo, Rosa Maria, Elisa, Lourdes, Paula.
.
.
són dones, dones amb una cosa dintre d'elles que, en un moment determinat, es va despertar i els va dir que elles podien, que podien ser una de les 110.
000 dones autònomes que tenim ací a la Comunitat Valenciana, dones que, dia rere dia, i és possible que sense saber-ho, estan treballant i estan empentant la igualtat efectiva entre homes i dones, però dones també amb unes necessitats específiques, que deuen ser tingudes en compte si es vol recolzar el desenvolupament igualitari en la creació i en la consolidació empresarial.

Les dones continuem tenint una doble jornada; som les cuidadores principals dels nostres fills, els nostres homes, també, de les nostres famílies, les nostres persones dependents, de les nostres persones majors, i, per això, l'opció de treball d'autònoma apareix amb un important potencial de creació d'ocupació femenina.

Històricament, l'activitat emprenedora de les dones a Espanya ha estat molt menor que la dels homes.
No podíem, no ens deixaven, però hui en dia les coses estan canviant.
Tot i això, només el 30% dels empresaris autònoms són dones.
El Consell vol estar amb estes dones, vol que siguen més d'eixe 30% i per això està creant també un entorn, un microclima amb un oxigen enriquit que els permeta respirar, respirar empresarialment molt millor.

El decret -al qual ací hem fet referència en diferents ocasions-, el 2/2012, però també el Pla d'igualtat d'oportunitats 2011-2012 amb un objectiu específic en el punt 5 de «promoure l'esperit emprenedor i l'activitat empresarial» constituïxen part, només part d'eixe oxigen enriquit.
I comença a notar-se.
Des de gener fins desembre de 2012 existixen ací, a la Comunitat Valenciana, 819 dones autònomes més.
Som la tercera comunitat a Espanya amb el major augment de dones autònomes al llarg del que portem d'any.

Per a recolzar les dones emprenedores demanem al Consell el desenvolupament complet del programa «Dona Empresa» que apareix per ajudar a les iniciatives de dones amb una idea o un projecte de negoci, perquè l'òptica de Dolores a Ontinyent naixca, perquè el negoci de reprografia de Clara a Ondara creixca i perquè el despatx de Mercedes a Llíria es consolide.
Un programa «Dona Empresa» amb quatre potes: l'assessorament i la informació; l'acompanyament; la formació, i les ajudes econòmiques.

«Tinc una idea de negoci, ¿quin és el següent pas?
¿Quina és la millor fórmula jurídica per a donar-li forma al meu negoci?
¿Puc cobrar tot l'atur per obrir el meu negoci?
¿Quin cost té un treballador?
¿Com trie i registre el nom del meu negoci?
¿Quins impostos hauré de pagar?
» Són consultes reals que les dones reals que volen emprendre fan ací a la Comunitat Valenciana.

Des de la xarxa Infodona, constituïda per trenta-cinc centres i repartits per tot arreu a la Comunitat Valenciana, es proporciona a la dona emprenedora informació, assessorament i orientació empresarial.

Des les vint-i-sis mil docentes, aproximadament, consultes que els centres Infodona reberen l'any passat, un 10%, 2.
850 aproximadament, foren de temes vinculats amb l'empresa.
I eixe percentatge del 10% es manté en el que portem d'any fins a l'agost.

«Creo que era mi forma de ser porque yo estaba estudiando, estaba en la universidad todavía cuando me metí en el proyecto y, luego, me he mantenido porque me gusta crear algo, hacerlo de forma distinta, aportar algo a la sociedad.
A todos nos gusta crear y la empresa es una creación, eso está clarísimo, es un aprendizaje continuo.
» Són les paraules de Soraya, una dona empresària que es dirigia a altres dones a les quals intentava animar que es llançaren a aquesta aventura, perquè Soraya es va decidir abans i les dones, perquè la societat, nosaltres, podem aprofitar la seua experiència, i esta és la segon pota del programa «Dona Empresa», l'acompanyament.

Soraya va tindre encerts, també va cometre errades i ens pot fer partícips d'eixes dos circumstàncies.
Però, a més a més, tenim accés a elles perquè les dones emprenedores estan associades a Afide a Alacant, Asociación de Fomento y Desarrollo Empresarial; a València, en Evap-València, Associació d'Empresàries i Professionals de València, i, a Castelló, en Evap-Castelló.
I elles estan disposades, volen ajudar-nos, estan disposades a treballar amb la Conselleria de Justícia i Benestar Social i crear una xarxa de mentores seguint els criteris, a més a més, de la Unió Europa, que acompanye la dona en la posada en marxa del seu negoci portant la tutorització inicial fins al final del projecte.
Setze dones es troben ja tutoritzades per mentores d'Evap i Afide i han estat derivades en estos últims mesos des de la Conselleria de Justícia i Benestar Social.

Tercer element, la necessitat dels coneixements, la formació.
Al voltant del programa marc de la Unió Europea -al qual hem fet també referència-, la Direcció General de la Família i de la Dona està organitzant des de l'any 2008 cursos presencials en què es parlen de projectes i de projectes reals que han estat desenvolupant-se, any rere any, fins a l'actualitat; l'oferta formativa d'enguany també es completa en cursos organitzats pel fons social europeu i l'Escola d'Organització Industrial, en els quals també participa la Direcció General de la Dona; i trenta dones emprenedores valencianes entre 25 i 54 anys han participat en l'edició actual.

I, per últim, les ajudes econòmiques.
Una dona aturada que vullga iniciar una nova empresa podrà sol·licitar ajudes per un import 7.
000 euros, és a dir, 2.
000 euros més als que pot optar un emprenedor general i 10.
000 euros més si es tracta d'una dona amb una discapacitat.
Així mateix, les dones que són víctimes de violència de gènere podran tindre una ajuda afegida del 10%.
Si eixa dona contracta de manera indefinida una altra dona, podrà optar a una subvenció addicional de 4.
000 euros més.
I, en definitiva, este programa inclou, també, una subvenció financera per a la reducció dels interessos dels préstecs, així com subvencions per a la formació.
1.
812 dones optaren al programa d'autònoms de l'any 2010 i 1.
756 optaren al programa de l'any 2011.

Ajudes que són compatibles amb el programa de microcrèdits per a dones emprenedores i empresàries promogudes pel Ministeri de Sanitat, Serveis Socials i Igualtat amb l'objectiu de facilitar l'accés al crèdit a un interés raonable -els interessos per a mi mai ho són, però en este cas, raonable-, sense la necessitat d'avals i en una línia de crèdit que ha estat anunciada de 10 milions d'euros.
Perquè ací tota pedra fa paret i esta pedra és una pedra sillar.

La dona que obri un negoci necessita mans que li ajuden a alçar la persiana i tots podem ser eixes mans.
L'assessorament i la informació, l'acompanyament fonamental d'altres dones que posen al seu servici la seua experiència, els seus encerts i les seues errades, la formació i les ajudes econòmiques.
Són eixes mans.
Són els quatre pilars d'un programa de recolzament a la dona emprenedora que, hui, des d'ací, volem empentar i per al qual els demanem el seu recolzament, el seu vot favorable, sense complexes, amb el compromís de rendir comptes ací mateix als sis mesos de la seua plena implantació.

El mèrit serà d'elles però -com hem dit- totes podrem ser les mans que les ajuden.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Té la paraula, en representació del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, la il·lustre diputada senyora Marina Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Després d'anys i anys de capitalisme i patriarcat, i, sobretot, després de dèsset anys de govern del Partit Popular al País Valencià, és cert que les dones, i, per tant, la societat, tenim un problema: les dones no estan accedint en igualtat al mercat laboral i les xifres al País Valencià són molt esclaridores de com han fracassat les polítiques en matèria d'ocupació femenina per part del govern.

I agafe les dades de l'enquesta de població activa del segon quadrimestre, les últimes publicades, i dic de quan són i d'on les trac, i no me les invente -com fan altres-, que n'hi ha algun diputat i alguna diputada del Partit Popular que fan màgia amb els números i, no sé com ho fan, però sempre els quadren.
Però, com dic, les dades són del segon quadrimestres de l'EPA i la taxa d'activitat femenina ací, al País Valencià, és mig punt inferior que a nivell estatal.
La taxa d'ocupació femenina al País Valencià s'ha reduït en els últims anys en 1,5 punts i és deu punts inferiors a la taxa d'ocupació masculina.

El nombre d'atures al País Valencià de llarga durada s'ha incrementat un 31,5% l'últim any.
Les dones patixen una taxa de temporalitat superior a la masculina i al País Valencià encara més que a la resta de l'estat.
Les xifres són clares.
La situació de les dones treballadores al País Valencià és més dolenta que a la resta de l'estat.

I una cosa.
El problema de la participació plena i en igualtat de condicions de les dones al mercat laboral no es resol amb el lax foment de l'emprenedorisme com pretén fer el Partit Popular.
Açò no és més que una estratègia de maquillatge del seu fracàs per garantir el dret al treball en condicions dignes, en especial a les dones.
No és res més que la constatació del fracàs en matèria d'ocupació del seu govern, i -siguem justos-també dels diferents governs estatals que hem tingut els últims anys.

Aquesta simulada aposta del Partit Popular pel mal anomenat «fenomen de l'emprenedorisme», i dic «mal anomenat» perquè, en realitat, es tracta de fomentar l'autoocupació precària, pretén resoldre la impossibilitat del teixit empresarial de fer la seua suposada tasca en un sistema capitalista, és a dir, exercir com a demandants d'ocupació.

Les opcions polítiques d'afavorir l'autoocupació, promulgades pel Partit Popular, i, en menor mesura, també, pel Partit Socialista, són les mateixes que han afavorit la desregulació de les relacions laborals, sobretot des de l'inici de l'actual crisi.
És a dir, les contrareformes laborals del Partit Popular i del Partit Socialista són les mateixes que parlen de la necessitat de l'autoocupació, són les que han generat l'increment de l'atur, l'empitjorament de les condicions laborals de les dones, les disminucions salarials, etcètera.

El problema de l'atur i de les pitjors condicions laborals que patim al País Valencià i, concretament, aquelles que estan patint les dones, no se resolen amb cap de les mesures com les que proposa aquesta proposició no de llei.
És més, amb aquesta iniciativa el que pretén el Partit Popular és aprofundir en el plantejament que qui patix les condicions dolentes en el mercat laboral és per culpa seua, per no tindre iniciativa personal per optar per l'autoocupació.

Aquesta proposició no de llei acompanya un discurs que culpabilitza els aturats i a les aturades de la seua situació.
Aquest discurs de la culpabilització de la població aturada que, a l'àmbit estatal, ha estat acompanyat per l'última contrareforma de les prestacions per desocupació.
«Qui no treballava és perquè no té iniciativa d'autoocupar-se», això és el que pretén fer-mos creure el Partit Popular, que el que està aturat o aturada és per culpa seua, perquè no vol autoocupar-se, perquè no vol ser autoocupat.
¿No?
Jo crec que eixe és un poc el sentit d'aquesta proposició no de llei.

Per cert, una proposició no de llei que no concreta quin pla, quines mesures, res de res.
La portaveu del Partit Popular ha parlat d'ajudes econòmiques.
I ¿d'on trauran els diners per a eixes ajudes econòmiques?
¿Els llevaran de la partida dels centres ocupacionals?
¿De farmàcia?
¿De les ONG?
¿De l'atenció a les dones víctimes de violència de gènere?
¿De les persones dependents?
¡Ah, no!
No poden traure els diners d'ahí perquè no en tenen, perquè no estan pagant absolutament a ningú, ¿i vénen ací a prometre ajudes econòmiques per a les dones que vullguen muntar un negoci?
Tenen deutes amb tot el món, ¿i vénen ací a prometre diners per a les dones empresàries?
Ho faran com amb els autònoms, que encara se'ls deu la subvenció de l'any 2010.

Aproven ajudes perquè munten negocis i, després, es queden endeutades perquè vostés no paguen.
¿Què volen?
¿Tindre a milers de dones en vaga de fam, com aquest jove?
«Un joven emprendedor se declara en huelga de hambre por reclamar los ocho mil euros que le deben.
Se crea la plataforma de autónomos que no cobran subvenciones.
» ¿Això és el que volem amb aquesta proposició no de llei?

Però, mire, vaig a dir-li-ho clar, nosaltres no anem a caure en el seu parany, no anem a donar-los l'oportunitat que després manipule la nostra.
.
.

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident primer:

Vaja acabant.
.
.

La senyora Albiol Guzmán:

.
.
.
posició.

Anem a abstindre's, anem a abstindre's en aquesta proposició no de llei perquè vostés no poden dubtar ni un sol moment que el nostre objectiu és la plena incorporació de la dona al mercat laboral.
I no anem a permetre que.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Vaja acabant, senyoria.

La senyora Albiol Guzmán:

.
.
.
i no anem a permetre que ens posen en paranys per a, després, vostés puguen dir el contrari.

Gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora diputada.

El Grup Compromís, la il·lustre diputada Mireia Mollà té la paraula.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

La veritat és que avui venim a parlar d'una proposició no de llei que podria ser molt positiva, amb una exposició excel·lent que visualitza una realitat que tots reconeguem, encara que alguns no facen res, i és la discriminació patent que encara viuen les dones a l'hora de poder accedir al mercat laboral de forma autònoma o.
.
.
ficant-se com a treballadora en una empresa, i sofrix i patix les discriminacions que tots coneguem, i per tant on està el problema.

Perquè esta proposició no de llei té problemes, i jo sé que la senyora Masip sap quins són els problemes que hi ha, i és prometre i, després, no poder.
I quan un promet i sap que no va a arribar, vosté sabrà a qui va a decebre.
Perquè jo no tinc dubtes que esta proposició no de llei decebrà a moltíssimes dones que probablement vegen en ella, i en esta declaració d'intencions, un camí per tal de desenvolupar el seu projecte vital, projecte laboral.
I eixe és el problema.

Que quina pena que avui, probablement, pugam posar-nos d'acord en el fons de la qüestió, però que després en la pràctica no vaja a dur-se endavant, i vosté jo sé que ho sap.
I ho sap perquè és fàcil de visualitzar, és fàcil de vore tot el que vostés han promés i no han complit.
Si els ho han dit, però en tots els àmbits.
Tots els emprenedors de qualsevol àrea de La Generalitat estan que no han rebut els diners.
A alguns d'ells, estan els bancs, perquè van haver de demanar els diners anticipadament als bancs, estan amenaçant-los en desallotjar-los de les seues vivendes.
Perquè, clar, per a accedir a estos crèdits avançats havien de posar avals, ja siguen els agricultors emprenedors, ja siguen gent de la cultura emprenedora, ja siguen dones emprenedores que tampoc veuen en vostés que complisquen amb les promeses, i és una pena, i és una pena.

Efectivament, nosaltres ens anem a abstindre perquè no els anem a.
.
.
lògicament, a votar a favor d'una proposta que diu que aneu a continuar -el Consell- liderant les polítiques d'igualtat i de recolzament a l'emprenedorisme femení.
Doncs bé, anem a posar-lo en dubte, més que res perquè vosté en les dades ho ha visualitzat, diu: «Les dades del 2010, 1.
800 i tantes dones van trobar línies de finançament.
En 2011, 1.
700 i tantes dones».
Ja hi havien 100 menys.
Açò de liderar.
.
.

Què haurà passat perquè hi hagen 100 dones menys, emprenedores, que hagen pogut accedir a les línies?
No serà perquè haja caigut la voluntat de les dones a ser emprenedores, sinó perquè vostés han reduït els diners.
O no, senyora Masip?
I, per tant, allò de liderar.
.
.
Dic, home, si jo vaig com el cranc, tirant cap arrere, veritat que això no és liderar res?

I per què no ha dit les del 2012?
Perquè ja que un se posa, parle del 2012, diguen quants diners, quanta gent ha vullgut accedir.
Per què no?
Per què no ho han resolt encara?
Serà això?
I, per tant, home, (inintel·ligible) .
.
.
en octubre de 2012 sense resoldre quantes dones van a obtindre estes línies de crèdit.
.
.
Això de liderar, això de liderar, què és?

I el programa de apoyo?
«Elaborar un programa de apoyo.
» I és curiós, perquè vosté en l'exposició de motius diu que ja s'ha fet tot: s'han fet lleis, normatives, programes de recolzament.
Si ja s'ha fet tot, per a què cal elaborar un nou programa de recolzament a l'emprenedorisme femení?
Sap per què?
Perquè vostés diuen que tot està fet i no és deveres.
I quan parla, per exemple, del Decret llei 2/2012 sobre les línies de recolzament a les pimes per a l'exercici 2012, vosté no pot dir.
.
.
no pot dir que hi ha una quantitat concretament per a dones.
No pot dir-ho, perquè el seu govern no ho ha fet.

No mos sorprén.
Si després de vore al seu síndic ahir, jo supose, senyora Masip, que vosté seria de les que no va aplaudir la barbaritat que va dir el seu síndic, això de dir: «Bueno, si tanto les importa a ustedes la paridad y todas esas cosas, hagan que el señor Luna se baje de ahí arriba.
» Eixe és el concepte que tenen els seus companys de files en les dones, en la igualtat, en la capacitat de les dones d'estar presents en totes i cadascuna de les àrees institucionals de lideratge econòmic, administratiu, del que faça falta.
Eixe és el concepte que tenen, i per tant nosaltres dubtem molt.

I ja, per a acabar, li dic, senyora Masip, amb açò, no va a obtindre una negativa de Compromís.
Jo espere que les esmenes que sí que presentem any rere any en els pressupostos, on parlem precisament d'açò i donem dotació econòmica, vosté també estiga tan predisposada com nosaltres a liderar la política d'emprenedorisme femení, perquè en açò ens tindrà d'acord.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Vaja acabant.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
però no mos quedarem soles en les bones intencions.
Nosaltres volem dur-ho fins al final.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Mollà.

Pel Grup Parlamentari Socialista.
.
.
perdó, señor Serra, té la paraula.

El senyor Serra Ferrer:

Moltes gràcies, senyor president.

En primer lloc, senyora Masip, la felicite.
Acaba vosté de fer un publireportatge excel·lent; una intervenció, no ho sé, però un publireportatge total i complet.
(Aplaudiments) Hem assistit, una vegada més, a una qüestió en la qual el Partit Popular sembla que desvia la vista dels problemes de la societat valenciana.
I no hi ha cap dubte que això és així, perquè sols cal vore el que passa al carrer.
I una cosa és el que passa al carrer i una altra cosa és la realitat paral·lela que el Partit Popular vol fer.

I, efectivament, la senyora Masip ha comentat: «Esta és una comunitat plena d'emprenedors.
» Sí, i jo també vaig a ficar-li tres exemples, exemples no només amb noms: amb cognoms, amb DNI, amb negocis.
Si vosté vol, després, podrem parlar amb elles.

La primera, Vera, és una jove emprenedora de València i ja fa quasi dos anys va obrir una consulta de fisioteràpia.
Vicky, emprenedora de Burjassot i que en abril de 2011 va ficar en marxa un negoci de venda de detalls.
I una tercera que potser a vosté li deuria sonar, li diuen Carme, és una dona emprenedora d'Alacant i fa any i mig va obrir un centre d'estètica, i li dic que li deuria sonar senzillament perquè Carme ix hui en els mitjans de comunicació i vosté s'ha oblidat d'ella.
Vosté només ha fet mencions a certes persones.
Vera, Vicky i Carme són persones reals.
Ja li faig jo a vosté la proposta que parle amb elles.

I estes tres dones emprenedores coincidixen també en una altra qüestió: a les tres, La Generalitat els va subvencionar.
.
.
la subvenció de dona emprenedora i a les tres, a dia de hui, des de fa més d'un any i mig, La Generalitat no els paga eixa subvenció.
(Aplaudiments) Eixa és la realitat dels emprenedors i de la dona emprenedora en aquesta comunitat, que La Generalitat, que el Consell i que el Partit Popular que el sustenta no fa res per pagar.

Perquè si tenim en compte que deuen al voltant de 6.
000 emprenedors, i vosté ha donat les xifres de l'any 2010 i del 2011 de 1.
812 dones i de 1.
755 dones, tenim que més del 50% de les persones a les quals deuen l'ajuda a emprenedors són dones.

I per què és greu que no les donen i que no les fagen efectives?
Perquè el principal obstacle per a eixe creiximent dels emprenedors estan siguent vostés, estan siguent el Consell i el Partit Popular, i els diré per què.
Perquè Vera i Carme podrien ampliar la seua cartera de serveis que oferixen en els seus negocis, tant en el centre d'estètica, com en la clínica de fisioteràpia, i a més podrien contractar una persona més, o siga, que tindríem una segon persona que eixiria de l'atur, i perquè Vicky podria oferir un major volum de productes als seus clients i iniciar una línia de negoci per Internet.
S'adonen del que està passant i del que passa per no pagar?
S'adonen el que passa amb matèria d'emprenedors?

I vostés en aquesta proposta parlen de continuar liderant les polítiques d'igualtat, una paraula que per al Partit Popular és buida de contingut, que és limita només a certes línies i actuacions d'un pressupost.
I el que no saben o no volen saber és que les polítiques d'igualtat és un concepte global i transversal, que ha de primar en totes i cadascuna de les accions d'una administració pública.

Perquè, mire, l'impagament al col·lectiu de discapacitats i la paralització de la llei de la dependència va en contra de la igualtat, perquè gran part de les cuidadores a les quals bloquegen les seues subvencions i a les quals fan que els seus discapacitats continuen en casa són dones; perquè l'aprovació de la reforma laboral i el fet de no combatre la bretxa salarial que en esta comunitat existix entre homes i dones és anar en contra de la igualtat.

Perquè vostés el que senzillament han fet és una operació de maquillatge a aquells programes que ja fa anys que funcionen, intentant fer vore a la societat que són propostes noves, i no ho són.
Sap vosté des de quan apareix en el pressupostos del Servef el programa de foment de la dona emprenedora?
Des de fa més de deu anys.
És que vostés no acaben d'inventar res nou, i ja fa més de deu anys que existix la línia T2446.
(Aplaudiments)

I sap vosté quina quantitat és la que se dedica en l'any 2012?
Tres milions d'euros.
I sap vosté el que són tres milions d'euros?
Tres milions d'euros és el que dediquen vostés al programa de dona emprenedora per a l'any 2012 i és el que dediquen a pagar als interessos del deute d'un dia, ¡d'un dia!
(Aplaudiments) I és exactament el mateix que fan vostés per a pagar a la dona emprenedora en un any.

I el que passa és que, a data de hui, tota la societat comença a assabentar-se que vostés no tenen cap tipus de credibilitat, que el primer que han de fer és pagar, perquè als emprenedors els han de pagar, igual que han de pagar als discapacitats, igual que han de pagar les beques de menjador, perquè el que passa a data de hui és que tots els dies tenim manifestacions, bé siga en la conselleria, bé siga en la porta d'aquestes Corts, bé siga en els centres territorials.

I els emprenedors també fan la seua lluita, perquè el que, a data de hui, és lamentable és que en molts dels negocis ens hàgem de trobar cartells com aquest, que a este autònom la conselleria no li paga, (aplaudiments) i això és el que resta credibilitat i això és el que dóna mala imatge a esta comunitat.
I aquesta mala imatge és la que estan donant el Partit Popular i el Consell d'aquesta comunitat.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el president, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyora Masip.

La senyora Masip Sanchis:

Li donem la benvinguda al senyor Serra a este debat, a un debat de dones i per a dones.
És vosté el percentatge?
És vosté el número?

De l'articulació acromioclavicular fins amunt, tots som iguals, d'acord?
Jo sóc una dona, vull estar on haja d'estar per ser una persona.

En el meu poble, quan una cosa és un poc excessiva, gastem una dita, diu: «Què passa?
Que el campanar és més gran que la plaça.
» No fa falta tant per a dir que sí a un projecte com aquest.
No fa falta tanta adrenalina, no fa falta tan d'argument, no fa falta tanta demagògia, no fan falta excuses; el que fa falta és voluntat.
No fa falta protagonisme, el que fa falta és generositat.
No fa falta el principi d'autoritat, fa falta flexibilitat.
Tampoc fa falta oratòria, falta responsabilitat, senyor Serra.

I eixa responsabilitat s'espera sobretot dels que han tingut l'oportunitat de governar i saben les dificultats que implica governar; d'aquells que no sols no van crear 1.
200.
000 llocs de treballs per a dones que prometeren, sinó que vegeren com se destruïen dos milions de llocs de treball per a dones; la responsabilitat que s'espera d'aquells que van veure com, mentre governaven, una de cada quatre dones que volia treballar no podia fer-ho.

S'espera la responsabilitat d'aquells que van fer un efímer ministeri d'igualtat, i vam vore com eixe ministeri va realitzar el major retall econòmic als programes d'ocupació i autoocupació amb una reducció de quasi el 90%.

S'espera la responsabilitat d'aquells que van veure com desapareixien els programes «Emprender en femenino» de l'Institut de la Dona.

S'espera la responsabilitat dels que ací diuen una cosa i on governen fan la contrària, desaparició de les ajudes a emprenedors en el govern basc, que fins ara, hui, crec que és socialista.

S'espera la responsabilitat d'aquells que on governen amb el suport d'altres tenen unes taxes d'atur femení que superen el 10% de la mitjana nacional.

Senyora Mollà, el que jo visualitze són estos projectes que, canviant per una qüestió de protecció de dades el nom i les ubicacions, són negocis reals que existixen i que estan oberts.

Els qui no han tingut l'oportunitat de governar parlen des de la utopia de móns ficticis on la gent no patix i probablement els qui governen, els qui governarien, serien capaços de solucionar-ho tot.

No he dit la quantitat -disposta a dir-la-, 140.
000 euros fins ara en el programa d'ajuda a les dona, 3 milions d'euros que han estat citats.
L'esperpent com a figura literària és bona, inclús es va utilitzar en algun moment per a fer crítica social, però la transformació grotesca de vegades, senyor Serra, de les idees, de les persones també, la distorsió verbal que vostés practiquen jo crec que no té suficient pes argumental.

Pensem que la gent pot fer-ho, pensem que les dones poden fer-ho.
Les dificultats existixen, però elles ens demostren cada dia que són capaços.
Una de cada tres noves empreses a Espanya ha estat creada per una dona.
I a més a més en este moment, en època de crisi, és quan les dones els demostrem que som especials pel nostre esperit de superació i adaptació.

Crec també en la crítica, crec que és una manera d'enriquir les idees, però quan la crítica es convertix en un sistema en si mateix, i això és el que veig ací tots els dies que vinc, quan no dóna ni una sola oportunitat al diàleg, quan es capaç de no dir que sí a un projecte com aquest, es convertix en la negació del coneixement.

Com va dir algú al llarg de la història, en este cas un extraordinari tenor, «qui sap música la fa; qui la sap més, l'ensenya; qui la sap més encara, l'organitza -a la millor nosaltres estem ahí- però qui no la sap fer, la critica».
No fa falta tant per a dir que sí.
Estem parlant d'ajudar només les dones emprenedores.
No espere que creguen en nosaltres, espere que creguen en Amparo, en Rosa María, en Mari Carmen, en Ángela, en Judit, en Nieves, en Pilar, en tantes i tantes dones valencianes que tenen una idea, una assessoria, una floristeria, una tenda d'ofimàtica, un centre d'estètica.
Espere que els donen una oportunitat.
I per això espere que el seu vot ja anunciat, encara que siga una abstenció, s'accepte i es dirigisca cap a elles.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Señora Albiol.

Señores diputados, las conversaciones conviene tenerlas en los pasillos si es necesario, si no.
.
.

Señora Albiol, cuando usted quiera.

La senyora Albiol Guzmán:

Bé, des d'Esquerra Unida, li hem fet una pregunta a la portaveu del Partit Popular, i era una pregunta molt clara: d'on van a traure els diners?
És el que hem preguntat abans, d'on van a traure els diners?

Vostés deuen diners a les farmàcies, als centres ocupacionals, als centres d'atenció a dones víctimes de violència de gènere, a les associacions que treballen amb immigrants, a les ONG, a les escoles, als hospitals, etcètera, etcètera, etcètera.
Deuen diners a tot el món, però vénen ací a proposar-nos un pla que costa diners, i no expliquen d'on van a traure els diners.

Si no estan pagant tota la resta, van a tindre diners per a açò?
A mi m'agradaria que si té vosté oportunitat de tornar a eixir ací, que ens conteste.
Tenen diners per a açò?
No tenen diners per a altres coses, però tenen diners per a açò.
O simplement que açò és una proposta que queda molt bé dur-la hui ací, al Ple de Les Corts, però que després no pensen complir, com no han complit ningun dels seus compromisos anteriors.

Aquesta proposta és igual que la proposta de donar la subvenció als autònoms?
És la mateixa?
Perquè, clar, és que els autònoms no han cobrat des de l'any 2010.
Ni 2010, ni 2011 ni 2012.

La proposta va en eixe sentit?
És el mateix?
És vindre ací a prometre uns diners perquè unes persones es facen unes il·lusions de treballar, de muntar una empresa, de muntar un negoci, perquè després hagen de tancar perquè vostés no els paguen?
És la mateixa idea?
Anem en el mateix sentit?
Perquè a mi em sembla que sí, que el que vostés volen proposar ací és el mateix que ja van proposar.
Anem a donar unes ajudes, però que després les concedirem, però després no les cobraran.
Va en eixe sentit.

Nosaltres no estem en contra de millorar l'accés de les dones al treball, evidentment que no, evidentment que no.
Però jo crec que vostés sí, sincerament, per molta proposició no de llei que ens presenten ací.

Vostés estan acomiadant dones en Radiotelevisió Valenciana, volen acomiadar dones en Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana, en VAERSA.
No?
Han acomiadat dones en CACSA.
Vostés, el govern del Partit Popular.
Eixes són les dones a les quals després donaran una ajuda perquè s'autoocupen?

No.
Primer les acomiadem i després els diem que es busquen la vida, que els donarem una ajuda, que en realitat sí, els la concedirem, però no els la pagarem.
I eixes són les dones a les quals vostés pretenen incorporar al mercat laboral, les que primer acomiaden.
O no?
A la millor no són les de Radiotelevisió Valenciana, i VAERSA, FGV i CACSA, no.
A la millor són les treballadores dels centres ocupacionals.
Centres ocupacionals que hauran de tancar si vostés no paguen el que deuen.
Podem fer això.
No pagar, que no tanquen els centres, que acomiaden les treballadores i després dir-los que s'autoocupen, concedir-los una ajuda i no pagar-los-la.
Hem quadrat el cercle.
És perfecte.

O, millor encara, persones discapacitades.
A les dones que tenen alguna discapacitat, que com tampoc no estan cobrant la dependència, però que a més han de pagar els fàrmacs, cosa que va en contra de llei, potser, no?
Tenim una llei que diu que els fàrmacs de les persones discapacitades han de ser gratuïts, però ací s'estan cobrant.
Doncs bé, com els tanquem el centre ocupacional, no els paguem la dependència i s'han de pagar els fàrmacs, doncs mire, que s'autoocupen eixes dones.
Estaria molt bé que s'autoocupen eixes dones.
També els concedim una ajuda, els passem una resolució com que cobraran una ajudeta, però després no els la paguem.

Això és l'esperit d'aquesta proposició no de llei, no?
Ho entenc bé?
Jo crec que sí.
Jo crec que va en eixe sentit.

Per això he dit que nosaltres ens anem a abstindre, perquè nosaltres no estem en contra de la incorporació de la dona al mercat de treball, evidentment que no.
Els que estan en contra són vostés.

I anem a abstindre's perquè l'esperit de la proposició no de llei el podem compartir, però el que no anem a compartir és que vostés no poden fer-ho, perquè no ho han fet abans, i perquè no ho faran i perquè a més la senyora representant del Partit Popular no ha explicat d'on trauran els diners.

Mire, a Amparo, a Rosa María, a Pilar, a Judit, a totes aquestes dones no se les hem de creure nosaltres, se les han de creure vostés, vostés, no nosaltres.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Albiol.

Senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Senyora Masip, jo la torne a felicitar per esta interpretació meravellosa del contingut d'una proposta que és superpositiva.
El problema és que venia amb una interpretació diferent al que ha passat, veritat?
Vull dir, vosté pensava que nosaltres anàvem ací a dir-li més que a un gos, que tal, que que mal ho fan.
No, no i no.
I s'ha trobat que no li hem dit que no.

Per tant, no sé si és que, no ha escoltat bé, però ningú li hem dit que no.
Ho dic perquè després vosté prepare dos intervencions meravelloses quan tinga una altra oportunitat: una, per si no me diuen «no» i, una altra, per si me diuen «no».

Perquè això de pressuposar de vegades fa que u caiga en la trampa.
I, per tant, nosaltres li diguem que endavant.
Fem una abstenció i li ho hem explicat, perquè això de continuar liderant quan anem cap enrere, cada vegada hi ha menys diners, no és liderar.
I, per tant, a la millor el que han de fer és trobar-se una altra vegada en si alguna vegada van ser líders d'alguna cosa.
I nosaltres li aplaudirem, senyora Masip, amb un somriure.
Nosaltres i totes les dones.

Efectivament, jo li preguntaria a vosté si també posa un somriure que hagen reduït, per exemple, un 40% les transferències corrents en promoció de dones o un 33% en inversions reals també en promoció de dones.

Vull dir, estes són coses que a vostés li semblen que és liderar polítiques cap a les dones?
No sé?
Jo li he dit que m'encantaria trobar-me amb vosté i l'estaré esperant, també amb la mateixa comprensió, quan jo torne a presentar, i ja no és nou, sinó que ho fem any rere any, per exemple una partida que parla de promoció de mesures de sensibilització, formació i suport a la inserció laboral de les dones.

I el problema sap quin és?
És que posem 5 milions d'euros, i vostés que no n'hi ha.
I, clar, ara me parla de més diners.
O, per exemple, quan diem de millorar les condicions de treball de promoció professional i de conciliació de la vida familiar a les empreses mitjançant plans i agents que fomenten la igualtat d'oportunitats a l'àmbit laboral de les dones.
I li posem 3 milions d'euros, i vostés diuen que no.
Clar, no sé qui és el del no, senyora Masip, no sé qui és el del no.

O, per exemple, els 5 milions d'euros que vostés van dir que no per a la línia d'impulsar la creació d'ocupació a través del foment de l'esperit emprenedor.
I vostés diuen que no.
No sé qui és el del no.
Ho dic, ja ho està entenent per on anem.
.
.

Vull dir, és que vostés diuen que no sistemàticament a posar diners, concretar-los i dur-los endavant.
I, de fet, no sé on estan els diners en esta proposició no de llei, a la millor té oportunitat de dir-me a mi que el govern, no, no, de este programa de apoyo al emprendedurismo el conseller ics s'ha compromés a donar ics diners.
A la millor té més informació que jo.
Però el cas és que aquí no parla ni de diners, i sobretot no parla d'executar-lo finalment.
Que eixe és el problema.
Que és que no se n'adona?

Que, mire, que jo li vull dir una cosa sincerament.
Si dintre d'un any mos hem de trobar ací amb una proposició no de llei, en este cas de l'oposició, reclamant i exigint que vostés executen el pagament de este fantástico del liderazgo programa de apoyo al emprendedurismo femenino, i vosté m'ix ací, senyora Masip, a dir sentimos mucha pena de no poder pagar, es que la situación està supermal y tal, amb un somriure, i clar, i Carme, i Esperança, i Isabel, doncs sí, en el seu dia van creure molt amb mi i en la meua gran superinterpretació de com de bo és el Partit Popular pensant en el emprendedurismo femenino.
Però resulta que un any després, ofegats per les entitats bancàries perquè han demanat un crèdit donant un paperet que diu que La Generalitat me va a donar ics diners, donem, done-me'l, per favor, banc, banc me'l dóna i com que La Generalitat no me paga van i me diuen «doncs si no te paga, adéu, a ta casa, perquè jo necessite recuperar els diners, i si no els tens, doncs mira, ta casa me ve molt bé».
Aleshores vosté vindrà ací dintre d'un any i dirà, qué pena siento por no poder pagar.
 (Remors)

Jo què vol que li diga.
L'únic que confie, senyora Masip, és que no hàgem de vore això l'any que ve.
I, per tant, per això li dic, endavant, endavant, en els pressupostos a vore si mos trobem també, eh?
Li abellix?

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyor Serra.

El senyor Serra Ferrer:

Moltes gràcies, senyor president.

Mire, senyora Masip, vosté s'ha sorprés perquè, bé, possiblement jo haja de fer eixa quota de la igualtat en aquesta intervenció, però, en canvi, jo a vosté no li vaig vore cap tipus de sorpresa quan ahir la mesa d'esta cambra va deixar de ser paritària.
(Aplaudiments) A vosté li sorprén el meu.
Això no l'ha sorprés.

No li he escoltat res.
Tampoc he escoltat cap tipus de sorpresa sobre una qüestió que tal vegada siga d'actualitat i que alguns tirem a faltar en el dia d'avui, tirem a faltar algun diputat, algun diputat que està en un altre lloc fent algun tipus de declaració en els jutjats, perquè alguna de les ajudes relacionades en cooperació, que anaven dirigides a les dones, a les xiquetes (aplaudiments), no van arribar al seu lloc.
No li he escoltat tampoc dir res sobre açò.

Perquè aquesta comunitat realment és una comunitat d'emprenedores.
Perquè aquesta comunitat -i vaig a intentar fer l'esforç per no resultar tan vehement com li sembla a vosté que li he sigut jo en la primera intervenció, però bé, anem a intentar rebaixar este to-.
Perquè, efectivament, vosté ha aconseguit una cosa curiosa, que realment hui no hi haja cap tipus de no, perquè no som els del no, no som els del no a propostes que realment podrien dur endavant coses beneficioses per aquesta comunitat.
Però és que no els faltava res.
Només els faltava indicar alguna qüestió més concreta en aquesta proposta de resolució, una proposta de resolució que l'única cosa que diu és «instar el Consell a continuar liderant les polítiques d'igualtat.
» Les polítiques d'igualtat crec que ja n'hi ha clara mostra que vostés no les lideren.
I el suport a l'empreniment i a elaborar un programa de suport a l'emprenedorisme femení, més allà del que vosté ha indicat, no sabem res, no sabem res.
Ni com va a articular-se, ni quines seran les beneficiaries, ni com s'articularà, a través de qui.

Perquè, clar, a data d'avui, tampoc sabem exactament quin és el nou model de Servef que la consellera porta mesos anunciant.
Un nou model de Servef que es té de caracteritzar, sobre tot, per una qüestió de cara al 2013: una reducció del nombre de persones que estan treballant en el mateix Servef.

Aleshores, anem a fer una regla de tres molt senzilla, molt senzilla.
Vosté segur que també serà capaç de fer eixa interpretació.
Si tenim un major nombre d'usuaris en el Servef, perquè les dades de desocupació continuaran incrementant-se, i tenim un menor nombre de persones que van a tindre ateses, què és el que passa?
Que va a empitjorar la qualitat de l'atenció que presta el Servef i que molts dels programes que tinguen de desenvolupar-se no podran fer-se de la manera adequada perquè no n'hi ha gent.
Ah!
, sí, perdó, que van a fer gran part de la intermediació mitjançant la qüestió privada.
Ah!
, sí, que també gran part de la intermediació i altres tasques les faran els ADL que fins ara treballaven en els ajuntaments.
I que els ajuntaments pagaran, continuaran pagant, i que els faran la faena a vosté, amb la qual cosa, és una nova càrrega (aplaudiments) que va sobre els ajuntament i que serà en benefici únicament de vostés.

I mire, com li continuava dient al principi, en la primera intervenció, que les persones que jo citava i les que jo anomenava, Vicky, Carmen i Vera, eren persones reals.
I jo ara li trasllade una qüestió que a través de les xarxes socials m'ha dit Vera.
Diu: «A vore, si la persona que ha intervingut per part del Partit Popular diu que els que tenen la responsabilitat de governar són els que ho tenen de fer, per què no han pagat?
» ¿Per què no expliquen per què no han pagat, per què no expliquen per què no paguen estes ajudes d'emprenedors, per què no expliquen per què no són capaços de fer front a pagaments, que com vosté indicava, 5.
000, 6.
000, 7.
000, 8.
000, 9.
000, 10.
000 euros?
Sap vosté del que estem parlant?
¿Per què resulta que sempre n'hi ha gent que cobra d'aquesta Generalitat, però, en canvi, no troben dins de la tresoreria 5.
000 euros per a pagar una ajuda individual a la dona emprenedora?
Per què no troben 7.
000 euros?
En canvi, sí que troben i sí que n'hi ha liquiditat suficient per a comprar cert nombre de fotos a la màfia xinesa a través de l'IVAM.
Per a això sí que n'hi han diners (aplaudiments) i eixos sí que han cobrat.
I els emprenedors i emprenedores no han cobrat.

Resulta curiós aquest sistema de prioritats.
I resulta curiós, com ve li comentava, eixe publireportatge que vosté ha fet en la seua primera intervenció, perquè és totalment el contrari dels titulars de premsa dels últims dies.
En els últims dies, trobàvem titulars en el mitjans de comunicació que dia: «El Consell reconoce que no puede pagar las ayudas que otorgó a los emprendedores.
» I un altre titular de sobra conegut: «Javier Albalat, un jóven autónomo de Burriana, se pone en huelga de hambre ante la deuda de emprendedores del Consell.
» I el titular de hui, que vosté desconeixia: «Cientos de emprendedores están dispuestos a ponerse en huelga de hambre en señal de protesta porque no cobran sus ayudas a emprendedores.
» Això és la realitat.
I vosté només dedica.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies.

El senyor Serra Ferrer:

.
.
.
un nou titular, com bé li dèiem.
Nosaltres anem a fer l'abstenció, anem a fer eixe vot de confiança.
I d'aquí cinc mesos, com diu aquesta proposta de resolució, ja vorem quin ha sigut el resultat.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Serra.
(Aplaudiments)

Acabat el debat, anem a passar a votar el sext punt de l'ordre del dia.
Comença la votació.
47 vots a favor, 35 abstencions.

Proposició no de llei, de tramitació especial d'urgència, sobre la retirada del nou decret del Consell sobre el plurilingüisme, aprovat el passat 3 d'agost, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 31.
600, BOC número 99)

El senyor president:

Sèptim punt de l'ordre del dia: presa en consideració de la Proposició no de llei de tramitació especial d'urgència sobre la retirada del nou decret del Consell sobre el plurilingüisme aprovat el passat 3 d'agost, presentada pel Grup Parlamentari Socialista.

Per a la presentació i defensa, té la paraula el representant del Grup Parlamentari Socialista, la diputada senyora Vicenta Crespo.

La senyora Crespo Domínguez:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

El passat 3 d'agost, el Consell aprovà el Decret 127/2012, que regula el model d'ensenyament plurilingüe de la Comunitat Valenciana a partir del curs 2012-2013 i que, segons paraules de la consellera d'Educació, permetrà acabar amb el dèficit idiomàtic dels xiquets i xiquetes valencians.

Senyories, en setembre més de 45.
000 escolars iniciaren l'educació en anglés, valencià i castellà.
Quina heroïcitat!
S'han convertit en la primera generació plurilingüe de la Comunitat Valenciana.
La primera generació per la qual La Generalitat ha donat un pas decisiu per a garantir-los un futur personal i professional.

Perquè, senyories, per al Partit Popular, en la pràctica, el nou model plurilingüe comporta que un alumne rebrà des de segon cicle d'educació infantil el doble d'hores lectives en anglés i durant tota la seua etapa educativa 2.
000 hores d'anglés.

I, clar, servidora, que és una gran defensora del plurilingüisme per convicció, que sempre ha treballat per una cosa que s'anomena la normalització lingüística del valencià, lluitant perquè a tots els alumnes se'ls garantisca una competència lingüística, primer, en les dues llengües oficials, el valencià -llengua minoritzada- i el castellà, i també en llengües estrangeres, no pot més que sentir-se feliç amb els propòsits del Consell.

Però, senyories, l'alegria m'ha durat molt poquet.
L'alegria s'acabe quan u es posa a mirar el Decret 127 sobre el plurilingüisme i s'adona que el primer que fa és atemptar contra el valencià i suposa un retrocés en la tasca de normalització lingüística que defensen els centres docents des de fa més de trenta anys.

Senyories, el Consell, una vegada més, no va pel bo camí, si el que vol és que els alumnes estiguen millor preparats i tinguen més ferramentes al seu abast per a ser competitius en llengües.
Un decret que naix coix en molts sentits, senyories.
(Aplaudiments)

La conselleria volia consens amb els grups polítics, volia consens amb la comunitat educativa, volia escoltar les famílies valencianes i tot ha estat una gran mentida, perquè de pressa i correguda es va publicar el passat 3 d'agost un decret, passant-se per l'arc del triomf als sindicats, federacions, partits polítics i més de trenta entitats que el passat 18 d'abril li presentaren al·legacions a l'esborrany de decret sobre el plurilingüisme.
Un decret que té mancances profundes i al qual li falta rigor acadèmic.

Perquè el decret que vostés aprovaren, senyors del Partit Popular, no pot obviar quina és la realitat sociolingüística de la Comunitat Valenciana, i ho fa.
S'implanten els programes PPEV i PPEC, que no van a assegurar el coneixement igual del valencià i del castellà a l'alumnat.
El PPEC i el PPEV no es basen en un bilingüisme real perquè hi ha un llengua minoritzada, el valencià, i una llengua majoritària, el castellà.
I sense bilingüisme real no s'aconseguirà mai passar al plurilingüisme.

Per tant, l'únic que aconsegueix el Consell és més retard i més dificultats en l'aprenentatge d'una tercera llengua, en este cas, l'anglés.

Mire, no ho dic jo, hi ha estudis recents sobre trilingüisme productiu en infants.
Yamamoto en el 2001, Hubert en el 2009 i Aronin i Singleton en el 2012, tots coincidixen en emfatitzar que l'única circumstància mitjançant la qual s'arriba al trilingüisme està relacionada amb la promoció de la llengua minoritzada, ací el valencià, i de la llengua estrangera.
I va i el Consell es carrega els programes d'immersió lingüística, el PIV i el PIL, que són els òptims per construir en vertader model plurilingüe.

Però l'atreviment més lluny, senyories, perquè vostés, senyors del Partit Popular, volen vendre a les famílies valencianes que continuaran triant l'opció que volen per als seus fills, però ho han planificat tot i vénen la burra als pares que els seus fills van a rebre més hores d'anglés, més presència de llengua estrangera.

¿Em poden explicar, senyors del Partit Popular, amb quins professors es pretén fomentar l'aprenentatge de l'anglés (aplaudiments) dels alumnes valencians, si resulta que a hores d'ara no hi ha prou docents capacitats en anglés per a impartir les classes perquè encara s'han de formar 8.
000 mestres en les escoles oficials d'idiomes, universitats i centres privats?
Això sí, centres privats de prestigi, perquè com no es construïxen escoles oficials d'idiomes, s'ha de donar suport als centres privats de prestigi.

Miren, una xifra, senyories: tan sols el 5% dels mestres tenen títol d'anglés.
I, clar, la lectura que un fa d'eixa xifra és que per a posar en marxa el Decret 127 es necessitaven 3.
000 professors -que no tenen- amb la capacitació de valencià i d'anglés.

Però tampoc passa res, perquè per a ocurrències està la Conselleria d'Educació, i davant la mancança de professorat, es trau una altra ordre, la 54/2012, de 9 d'agost, on es convoquen 329 beques per a la realització de pràctiques professionals en matèria d'assistència lingüística en anglés en centres docents dependents de la Generalitat valenciana.

329 persones que molts d'elles a hores d'ara encara no s'han incorporat a un centre docent on puguen realitzar les seues pràctiques professionals en matèria d'assistència lingüística en anglés i que ni tan sols representen el 10% de les necessitats reals que mana el Decret 127 per a implantar el plurilingüisme en la Comunitat Valenciana.
Persones que van a ser contractades amb precarietat, perquè el Consell les cataloga com a becaris, situació que denunciem des del Grup Socialista per vàries raons.
Primer, perquè no ens juga amb la dignitat de les persones, però també perquè els alumnes valencians no poden sofrir les retallades en despesa educativa pública que practica el Consell.
Es mereixen uns professors formats i capacitats al més alt nivell.
Perquè si no és així, no em queda més remei que demanar la retirada del Decret 127/2012, pel qual es regula el plurilingüisme en l'ensenyança no universitària.

Siguen realistes, senyors del Partit Popular, les presses no porten res de bo.
Ajornen la posada en marxa del nou decret per poder consensuar el model plurilingüe amb la comunitat educativa i garantisquen un model d'educació trilingüe per a l'alumnat valencià.
No rebaixen d'entrada les expectatives del que ha de ser un model plurilingüe per al xiquets i xiquetes valencianes, perquè malament comencem.

Senyories, no podem parlar de plurilingüisme dins del marc legal del Decret 127/2012, de 2 d'agost, perquè la metodologia didàctica dels nous programes, PPEC i PPEV, no assoliran l'objectiu d'arribar al trilingüisme productiu valencià-castellà-anglés.

Resulta impossible garantir als alumnes valencians la competència equilibrada de les dues llengües oficials, valencià i castellà, i el coneixement d'una altra tercera estrangera, ja siga anglés o altra.
Aquest cúmul de mancances es poden solucionar: ajornen la posada en marxa del decret consensuant un nou marc normatiu on les coincidències amb la comunitat educativa sobre el nou model d'ensenyament plurilingüe siguen més que les discrepàncies.
Tots eixirem guanyant, i especialment els alumnes valencians, que tindran una millor competència lingüística.

Senyors del Partit Popular, tinguen altura política, no atempten contra una de les senyes d'identitat més valuosa per als valencians, la llengua valenciana, l'idioma valencià, i retiren el decret amb l'objectiu, com digué la senyora consellera -que, per cert, no ens acompanya hui ací- en una de les seus compareixences, que els alumnes valencians vegen garantida una implantació del plurilingüisme que els permeta en este món global dominar llengües, però, sobretot, ser competents lingüísticament, ja que és sinònim de més i millors oportunitats.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Crespo.

Per a fixar la posició, per part del Grup Parlamentari Esquerra Unida, la il·lustre diputada Marina Albiol té la paraula.

La senyora Albiol Guzmán:

El ministre d'Educació del govern central, el senyor Wert, ja va desvetllar fa unes setmanes quin és el seu objectiu en matèria educativa: espanyolitzar.
El que no va explicar és quin model utilitzarà, si serà acompanyat de cristianització, com fa cinc-cents anys es va espanyolitzar els indígenes del que ara denominem Amèrica Llatina; si serà traent les camises blaves que encara molts tenen guardades a l'armari perquè els xiquets i les xiquetes a l'escola tinguen clar que «España, una, grande y libre»; o si el model serà més modern, més actual i espanyolitzaran en anglés.

Siga com siga, està clar que la dreta continua negant-nos els nostres drets nacionals i la nostra identitat.
I, com a mostra, els continus intents del Partit Popular a aquesta cambra de prohibir-nos denominar el nostre país pel seu nom, País Valencià.
Però ells podran tindre majoria absoluta, fer i desfer al seu parer, però mai podran canviar la realitat, la realitat que som i serem País Valencià.

I un dels elements, potser el més important, que ens cohesiona com a poble, és la nostra llengua, el valencià, el nostre català, el que milers i milers de xiquets i xiquetes des de fa trenta anys estan aprenent a les nostres escoles públiques.
(Veus) L'escola en valencià, és a dir, els programes d'ensenyament en valencià i d'immersió lingüística, han demostrat que són els únics que garanteixen la competència de l'alumnat en les dues llengües.
Malgrat els intents de l'administració durant tots aquests anys perquè el valencià sols fos un reducte folklòric, una llengua a utilitzar per als noms dels carrers i les festes, la realitat s'ha imposat.
Els xiquets i les xiquetes estudien, lligen, canten, juguen en valencià a les escoles, i això és garantia de futur per a la nostra llengua, i amb açò és amb el que pretenen acabar amb aquest decret de plurilingüisme, un decret que pretén tractar per igual dues llengües amb una situació sociolingüística mols diferent, molt desigual, cosa que en la pràctica suposa la castellanització, o diguem-li espanyolització, a l'escola; un decret que no té en compte criteris pedagògics àmpliament consensuats de com aconseguir el multilingüisme en territoris bilingües on hi ha una llengua predominant i una minoritzada, com succeïx al País Valencià.

Vostés, el Partit Popular, no són massa amants de la ciència, prefereixen la fe, però en qüestions educatives cal fixar-se en els resultats científics que confirmen els avantatges del bilingüisme productiu en l'adquisició de l'anglés com a tercera llengua.

Aquest és un decret que no té en compte la reivindicació, la necessitat, que es cataloguen lingüísticament en valencià totes les places del professorat del sistema educatiu valencià, perquè per a l'eficiència dels programes educatius tot el personal docent ha d'estar capacitat en les dues llengües oficials.
Aquest és un decret imposat a cop de majoria absoluta, sense tindre en compte l'opinió i criteris pedagògics, sense haver tingut en compte l'opinió de la comunitat educativa, de les universitats públiques valencianes, un decret que ha trencat el consens que existia fins ara sobre l'escola en valencià.
Però nosaltres no anem a caure en el seu parany, no anem a triar entre l'anglés i el valencià perquè acabe imposant-se el castellà.

Vostés han fet de les retallades en educació la seua bandera, l'augment de les ràtios, la falta de personal de reforç, la baixada del nombre de beques, la no-substitució dels professors i professores de baixa.
Amb aquest panorama, tampoc hi haurà més anglés.
Ja poden aprovar lleis, decrets o el que els done la gana, que si no posen recursos damunt la taula l'alumnat no aprendrà més anglés.
El que sí hi haurà és més precarietat amb el seu invent aquest dels becaris a les aules.
No hi haurà més atenció personalitzada ni més programes de reforçament ni més atenció als nouvinguts ni més desdoblaments.
El que hi ha és un deteriorament de la qualitat de l'ensenyament al País Valencià, malgrat, cal dir-ho, els magnífics docents que tenim.
Un deteriorament amb l'objectiu de beneficiar la patronal de l'educació privada, una educació privada majoritàriament catòlica, en castellà i amb les portes tancades a l'alumnat amb dificultats de l'aprenentatge.
Eixa és la gran aposta del Partit Popular, una educació que adoctrine.
Això sí, que adoctrine en castellà.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Albiol.

Per part del Grup Parlamentari Compromís, l'il·lustre diputat Josep Maria Pañella.
Té la paraula.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, senyor president.

Vaja per endavant, senyories, avui els recorde que és el tercer dia de vaga i el primer dia que inclús totes les associacions de.
.
.
, moltíssimes de les associacions, de les AMPA, estan recolzant.
.
.
És important citar i no perdre de vista, quan parlem d'algun tema d'educació, la situació actual i global que tenim en este tema, i ho és sobretot quan algú ha tatxat d'irresponsables.
.
.
, quan el ministre tatxa d'irresponsables els pares que recolzen esta manifestació.
Diversitat d'opinions, jo els considere les persones més identificades amb l'educació pública i aquelles que afronten més responsablement, perquè poden, altres no ho fan, perquè no poden, esta situació.

Miren, estem parlant de plurilingüisme.
Vaja per davant, senyora Crespo, el nostre vot favorable a la proposició no de llei, no podia ser d'altra manera, perquè estes mateixes proposicions les hem debatut presentades per Compromís en comissió també altres vegades i hem demanat compareixença i tot això.
Però anem a analitzar un poquet per què anem ací, perquè ningú.
.
.
, pareix ser que no recordem ara quin és el punt inicial, «el punt inicial», en la passada legislatura, en el qual a partir d'ahí se comença a bastir l'ensenyament plurilingüe: el punt inicial va ser unes declaracions de l'aleshores conseller d'educació senyor Font de Mora, que està darrere de mi, que recordarà quan va dir que l'actual model de línies no és sostenible econòmicament.
I ahí estan marcats ja, ahí estan marcats, precisament, els objectius que tenien quan se comença a bastir el programa de plurilingüe.

¿Per què?
Perquè es va buscar una excusa per a acabar amb les línies de valencià.
Dien que no és sostenible econòmicament, però no s'ha explicat per què, no s'han explicat els costos, quan anem a obrir un programa que, en realitat, si es portava a terme d'una manera correcta i responsable, anava a generar més despeses.
¿Per què?
Doncs, perquè necessitàvem professorat especialitzat.
Però, al marge d'això, no sé si s'han adonat que una vegada hem entrat en la dinàmica ningú recorda que el problema era que les línies en valencià no eren.
.
.
, o l'ensenyament en línies no era sostenible econòmicament.

Mire, a mi m'agradaria que algunes vegades els diputats i diputades del Partit Popular quan arriben ací dalt digueren en realitat el que pensen i no allò que els diuen que cal dir, perquè és insostenible públicament els objectius que vostés tenen, els objectius que diuen que van a (inintel·ligible) .
.
.
, buscant el que és la millora de l'ensenyament de.
.
.
, del coneiximent de les llengües estrangeres sense dotar de professorat, posant simplement becaris perquè acompanyen els professors, perquè no.
.
.
, és el reconeiximent del fracàs més absolut i, al final, ¿què passa?
Doncs, mire, que si la finalitat no és millorar la competència en anglés, perquè no ho és, perquè la forma de portar-ho endavant, no és eixa la finalitat, ¿quina és la finalitat?
, ¿quina és la finalitat?
Doncs, la primera que van dir, la primera, la inicial: acabar amb les línies d'ensenyament en valencià, perquè eren unes línies que aportaven un valor afegit a l'ensenyament públic.
I és veritat així, les aplicaven perquè sabien.
.
.
, van ser un gran treball del professorat en conjunció i conjuntament amb les AMPA i conjuntament amb tot el sector educatiu per a posar-lo en marxa.

Mire, i ara el senyor Wert estarà supercontent, perquè el senyor Wert no inventa això d'espanyolitzar, s'inventa ací dins, ¡ací dins!
, en esta casa s'inventa, quan decidixen precisament acabar amb les línies en valencià, ¿eh?
, i posar com a excusa, com a motivació, una cosa que sabien que socialment estaria ben rebuda, que era l'aprenentatge de l'anglés, el millor domini de l'anglés, com si estara una cosa contraposada a l'altra.
Doncs, no, no, no estan contraposades.

Mire, i li dic el que diuen les múltiples associacions i organitzacions que estan en contra, en contra, 35 entitats i institucions diuen que no a este decret, 5 universitats públiques valencianes diuen que no a este decret, i li diuen que no aportant-los les millores.
És més, mire què diuen exactament aquells especialistes que procedixen del que és les unitats d'educació multilingüe de les universitats.
I li diuen, escolten, per favor, escolten: el decret no pot obviar la realitat sociolingüística del País Valencià, no és possible considerar la presència equilibrada de tres llengües quan socialment no és així, el desequilibri de partida no permet tindre una consideració per igual de les tres llengües.
Tots els estudis diuen que quan volem aconseguir el multilingüisme, cal aconseguir-lo a través, primer, de potenciar la llengua minoritzada i sumant-la a la segona o a la tercera llengua.
Això, utilitzant major nombre de matèries en aquelles.
.
.
I (inintel·ligible) .
.
.
, això no és el que vosté respecten.
Al final, al final, el que han aconseguit, o el que van a aconseguir, és, simplement, acabar amb les línies d'ensenyament en valencià, que han sigut una senyera de l'educació pública valenciana, de la qualitat de l'educació i acabar, per tant, amb una educació de qualitat.

Tot açò, sumat a les altres mesures restrictives que estan portant del govern, ens porten a un empitjorament clar.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

.
.
.
de l'educació.

Moltes gràcies, senyor president.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies.
Gràcies, senyor Pañella.

Té la paraula la representant del Grup Parlamentari Popular, la il·lustre diputada Maite Parra.

La senyora Parra Almiñana:

Senyor president.

Senyories.

Hui, enfront de la proposta del Grup Socialista de paralització del decret que s'ha aprovat el 3 d'agost pel Consell, hem de dir que no ha de comptar amb el recolzament del Grup Popular, i tot això perquè, òbviament, es demana la paralització d'un decret que, precisament, el que ha buscat és l'avanç, l'avanç i, tal i com ha dit la consellera, és decisiu.
Decisiu perquè a ningú se li escapa que les èpoques en què vivim la formació és «imprescindible» per a no estar aturats.
(Remors) La formació és inversament proporcional a l'atur i a la desocupació.
¿Per què?
Perquè com més formació n'hi ha, com més preparació i major qualificació, menys els trobes l'atur, menys desocupació.

I, per això, la consellera, el Consell, el govern valencià, ha fet el que toca, i és posar en marxa un model educatiu plurilingüe i pluricultural.
¿Per què?
Perquè vivim moments de canvis, vivim moments a on la internalització, la globalització, ¡és fonamental!
¡Per a Espanya, per a Europa i per a la Comunitat Valenciana!
I això requerix una major preparació, una qualificació per part de les alumnes.
Per això s'ha fet una reestructuració del model educatiu, per això hem fet, des del govern valencià, a qui donem suport des del Grup Parlamentari Popular, una revisió que dóna resposta i soluciona les necessitats i les demandes actuals.

Per això volem adequar la formació a la realitat.
I ací el que es garantix és una competència comunicativa en valencià, castellà i anglés, és un avanç en formació, un avanç que les xifres ho diuen clar: el 20% de l'oferta laboral exigixen el coneiximent d'una llengua estrangera; el 83% dels valencians volen una assignatura impartida en anglés; i el 78% volen una educació en castellà, valencià i anglés.
Per això, amb este decret s'aconseguix eixe objectiu.
D'ací van a eixir-se'n, amb este decret, va a eixir-se'n entenent, parlant i escrivint valencià, castellà i l'anglés, almenys.
(Aplaudiments)

I això va a fer-se d'una forma progressiva, escalonada, tranquil·la, que naix del consens.
No diguen que no n'hi ha hagut consens, quan s'han entrevistat, s'ha escoltat i s'ha recollit els requisits que han demanat els sindicats, els pares, els alumnes, la patronal de l'ensenyament.
.
.
¡La família!
pot elegir la llengua vehicular en què es dóna l'ensenyament als seus fills.
I això, el que suposa és fer front a la realitat actual, que, com he dit, és canviant.

Donar resposta a les necessitats, a les demandes, a la realitat actual de forma pausada, escalonada, garantint l'opció lingüística, la família té veu i té vot, no com en altres comunitats, donant participació als centres, als pares i sobretot complint la llei.
Este decret complix la llei.

I per això vull dir-li que hui per hui no val dir que s'ha estudiat, que tenim una llicenciatura, que estem qualificats.
Hui, si es vol fer faena, cal dir que hem estudiat, que som llicenciats i que sabem anglès, perquè si no, no mos col·locarem.
I això és el que està fent la Generalitat valenciana.

I, per descomptat, dir que ací el que s'ha escoltat és molt evident.
Ací el que s'ha dit és que les llengües pertanyen als territoris i als pobles quan s'equivoquen, perquè les llengües no són dels territoris ni dels pobles, són de les persones.
I ací el que s'està recolzant és a les persones que se les forma per a trobar faena en un món cada volta més competitiu.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Parra.

La senyora Crespo, per a rèplica, té la paraula.

La senyora Crespo Domínguez:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Ja m'agradaria a mi, senyors del Partit Popular, que els nostres joves llicenciats no estigueren aturats.
Massa joves aturats en estos moments.
I en un dia com hui on tots estan de vaga posen els diners necessaris perquè eixa formació siga una realitat.
(Aplaudiments) Gràcies, al Grup d'Esquerra Unida i al Grup de Compromís.

I, senyories, torne a pujar a esta trona pensant que no hi ha més sord que el qui no vol escoltar.
Bé, pot ser per això el Partit Popular no troba motiu per a aprovar la PNL que presente en nom del Grup Socialista.
Per tant, vaig a intentar donar més arguments que justifiquen la retirada del decret 127.

Senyories, el Partit Popular en cap moment s'ha cregut l'ensenyament plurilingüe i prova del que he dit és que La Generalitat porta anys incomplint la LOE de 2006, ja que en el curs 2012/2013 havia d'haver una aplicació generalitzada en tots els centres escolars de l'anglès en l'etapa d'infantil i per falta de professorat no s'ha fet.
I ara arriba el 3 d'agost i resulta que es produïx un miracle.
I arriba el decret 127, que garantix l'aprenentatge de l'anglès a tots els alumnes valencians per obra i gràcia de l'esperit sant.
Vostés, senyors del Partit Popular, funcionen a colp de miracle i, clar, els creu qui els creu.
Perquè l'únic objectiu que tenien, tenen i tindran és atemptar contra el valencià.

Vostés el que volen, senyors del Partit Popular, és espanyolitzar els alumnes valencians.
No tinguen por en dir-ho en veu alta, perquè el senyor Wert va pel mateix camí.
(Aplaudiments) I el que s'ha de fer és europeïtzar, no espanyolitzar.
Per això van a allò pràctic, tiren mà d'un decret per acabar amb allò que no els agrada i no els agradaven els programes d'ensenyament PIL i PIP, que són garantia per als alumnes valencià per a ser competitius amb les dues llengües oficials i una altra estrangera.

No els agradava que l'àrea del coneixement del medi s'impartira en valencià, no els agradava haver de catalogar els llocs de treball, no els agradava tampoc els projectes lingüístics de centres on es definien mesures específiques d'incentivació del valencià, llengua minoritzada, que no tenien altre objectiu més que el d'assegurar que el seu alumnat adquirisca al finalitzar l'educació bàsica una competència lingüística igual en valencià i en castellà.
I no els agradava que les famílies participaren en la tria dels programes per a un ensenyament trilingüe dels seus fills.

Vostés no arrepleguen en el nou decret una cosa tan important com és la voluntat de les famílies valencianes en torn al desenvolupament dels programes PPEC i PPEV.
I així, sincerament li ho dic, difícilment van a poder emprendre mesures organitzatives i pedagògiques tan necessàries al llarg de les diferents etapes educatives d'un alumne.
Es tracta de complicitat entre els pares i la conselleria i això s'ha acabat, senyors del Partit Popular.

Però el que realment els molestava és la Llei d'ús i ensenyament del valencià de 1983, una llei que fa un govern socialista per a plasmar de manera legal l'aspiració de bona part de la societat valenciana que lliga la dignificació i la recuperació del valencià a la restauració del valencià en els centres docents, recuperant així la normalització en tots els àmbits, promovent un plurilingüisme que naix del bilingüisme que tots els valencians podien adquirir si s'hagueren continuant fent bé les coses.

Malauradament, senyories, en esta comunitat La Generalitat s'oblida que el valencià i el castellà són llengües oficials.
I, per tant, és irrenunciable el manteniment d'aquest estatus prioritari.
La Generalitat hauria d'assegurar una presència de les dues llengües oficials, un coneixement efectiu d'ambdues i, aleshores, és quan comença el plurilingüisme introduint una tercera, quarta, quinta llengua.
Aleshores, l'objectiu està assolit.
Un objectiu que no és altre que els alumnes valencians tinguen una competència equilibrada en valencià, castellà i el domini d'una altra llengua estrangera.

Senyories, les raons són clares.
Per això, reitere i demane la retirada del Decret 127/2012, per aconseguir un desenvolupament ple i integral que possibilite el màxim grau de capacitació lingüística.
Eixa és la tasca de tots nosaltres, senyories.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el president, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Crespo.

Senyora Parra.

La senyora Parra Almiñana:

Senyora Crespo, ens demana precisament el que no té el Grup Parlamentari Socialista, altura de mires.
Volem que cada alumne de la Comunitat Valenciana sàpiga entendre, parlar i escriure perfectament valencià, castellà i anglès.
Perquè això és el que necessita la societat actual, que sàpiguen parlar igual.
I això és el que garantix el decret que vosté vol retirar.

Agarrant la seua proposta es demostra què és i què representen vostés i em sap mal dir-ho, però la seua proposta diu: retirar, posposar, reconsiderar l'aplicació.
I això és reflex del que és el Grup Socialista parlamentari.
Això és la política del Partit Socialista, PSPV en la Comunitat Valenciana, política del bloqueig, política de la paralització, política del no.
I li he de dir que la Comunitat Valenciana amb el govern del Partit Popular no s'atura, no es para, no es para la formació dels alumnes.
No anem a deixar de dir «sí» al futur de la Comunitat Valenciana i de dir «sí» al futur personal i professional dels alumnes valencians.
I això és el que garantix este decret.

El govern valencià ha aprovat un decret, que jo sé per què no els agrada a vostés.
No els agrada senzillament perquè és un decret que no és excloent, que és integrador, que no posa com en altres comunitats on la sala de contenciós administratiu del Tribunal Suprem este estiu ha hagut d'impugnar tres articles d'un decret de Catalunya.
I això no va a passar amb este decret que estic ací ara defensant.
(Aplaudiments) Per això no els agrada.
No els agrada, perquè els pares poden opinar i elegir quina és la llengua cooficial, vehicular, d'ensenyament dels seus fills.
I vostés volen imposar, com han fet els catalans.
I, sobretot, també dir-li que eixa és una diferència important entre el que ha fet la conselleria i el que han fet altres comunitats.

Jo ací m'he quedat sorpresa avui de sentir intervencions com la de Marina Albiol que diu que este decret el que fa és cristianitzar l'educació, el catolicisme de l'educació.
Vostés tenen un complex i estan tan allunyats de la realitat que no saben ni el que diuen.
Este decret l'únic que fa és preparar els nostres alumnes per a la realitat actual i donar solució a les demandes i a les necessitats d'un món cada volta més globalitzat, més internacionalitzat.

I vaig a dir-li una cosa: saben per què no els agrada a tota esta ala este decret i a nosaltres sí?
Perquè nosaltres ens sentim espanyols i molt valencians i vostés ni se senten espanyols, ni valencians.
Per això han dit que es parla català i s'ha dit hui ací.
(Aplaudiments) Per això hui han dit que es parla català.

I per acabar, simplement dir-li una cosa, senyora Crespo: per a la normalització del valencià no cal excloure el castellà.

Moltes gràcies i respecte per a tots.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Anem a passar a la votació del sèptim punt de l'ordre del dia.
Comença la votació.
36 vots sí, 47 vots no.

Proposició no de llei, de tramitació especial d'urgència, sobre la modificació de les polítiques econòmiques i socials del Consell d'Europa per a destinar els seus recursos a la salvaguarda dels drets bàsics de les persones, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 29.
752, BOC número 99)

El senyor president:

Octau punt de l'ordre del dia: presa en consideració de la Proposició no de llei de tramitació especial d'urgència, sobre la modificació de les polítiques econòmiques i socials del Consell d'Europa per a destinar els seus recursos a salvaguarda dels drets bàsics de les persones, presentada pel Grup Parlamentari de Compromís.

Per a la presentació i defensa de la PNL i de l'esmena, té la paraula la representant del Grup Parlamentari Compromís, la diputada il·lustre senyora Mónica Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Després del magnífic espectacle d'alçar les banderes de la ignorància podríem tornar a parlar d'economia, que és el que està en este moment en el centre del debat polític.

Warren Buffett, el que en 2012 és el quart multimilionari del món, un senyor ric, va dir, va escriure fa temps que hi ha una lluita de classes -per suposat- «però és la meua classe, la dels rics, la que dirigix la lluita, i nosaltres guanyem».

Des de Compromís volem denunciar l'intent d'ocultar la vertadera naturalesa de les polítiques ultraneoliberals que vostés hui ací representen.
Volen rescatar els banquers despreciant per damunt l'estat del benestar de la immensa majoria de les persones.
Aprofiten el shock amb què està immersa la gent, entre altres coses perquè tots els dies es dediquen a dir-li que estem en crisi, per imposar nous retalls, privatitzacions i retalls de dret i democràcia.

Les reformes institucionals, encaminades a desarmar els drets polítics i mecanismes de representació de la ciutadania; les reformes penals encaminades a criminalitzar la mobilització d'aquells que diuen que ja n'hi ha prou; el desprestigi democràtic i debilitar els òrgans de control per a generar impunitat en aquells que representen a la classe dominant.
En realitat, vostés el que estan és acabant amb la democràcia.

I com hem acabat així?
Riguen, riguen, riguen.
Això és el que vostés estan fent, riguen.
(Remors) Vostés, els neoliberals, els ultraneoliberals, han volgut promoure la idea que un problema creat amb el sector privat, eixe que vostés tan defensen, conseqüència d'un enorme endeutament privat, s'ha de resoldre a base de la reducció del sector públic.
Eixe és el seu dogma: la socialització de les pèrdues privades.
A l'esquena ¿de qui?
A l'esquena de les capes treballadores, a l'esquena dels emprenedors, dels xicotets i mitjans empresaris, a l'esquena dels empleats públics, a l'esquena dels discapacitats, a l'esquena dels dependents, a l'esquena de tots aquells que no han generat este immens problema, que tots sabem qui l'ha gestat.

Deia el senyor Mario Draghi, ultraliberal com vostés, que el major problema que hui existix és l'enorme tamany del deute públic.
¡Mentida!
Això és ¡mentida!
¡És fals!
Quan la crisi va començar, Espanya tenia, en realitat, un dels deutes públics més baixos de la Unió Europea, senyories.
La banca alemanya hi va invertir extensament en la banca espanyola -la banca alemanya-, sent esta inversió un element clau en crear la bombolla immobiliària especulativa de la qual, òbviament, la banca alemanya va aconseguir grans beneficis -també altres banques-, i es va crear aixina l'enorme problema del deute privat.

Este endeutament s'ha multiplicat per la reducció de la capacitat adquisitiva de les rendes del treball, senyories, que són les que suporten esta crisi, que no és una crisi, que és una estafa.
(Veus) El problema, l'arrel del problema està en el sector privat i no en el públic.

Salaris més baixos i més impostos han forçat les famílies a endeutar-se per a mantindre el seu nivell de vida, no per a viure per damunt de les seues possibilitats, sinó per a viure conforme a les seues necessitats.

Vostés també oculten, fins i tot, que ara el deute públic espanyol és el més baix que la mitjana de la Unió Europea dels quinze.
I segons càlculs del Fons Monetari Internacional, Espanya pagaria el 3,5% del PIB en interessos en 2017, la qual cosa és una xifra assumible, similar a la que paguen altres països com Alemanya o Gran Bretanya.

Però, el problema és que s'està convertint en públic el deute privat.
Eixe és el problema.
El problema és que els bancs reben diners del Banc Central Europeu a l'1% i compren bons de l'estat a uns interessos del 6 o el 7%.
Un negoci redó, perquè si vostés resten, a sis o a set li resten un, són uns guanys del 5 o 6%.
Però quan se compra molt i especulen amb això, corren el risc que, finalment, l'estat no puga pagar els seus interessos.
La sort que tenen és que el Banc Central Europeu, el seu major lobby, continua fent el joc a la banca en compte d'aplicar l'alternativa que és que el Banc Central Europeu imprimira diners, és a dir, devaluara moneda i comprara bons públics els estats en lloc de donar-los eixos diners als bancs perquè ells amb eixos diners especulen.

Este és el tema, el fet que els interessos del deute s'hagen disparat es deu que el Banc Central Europeu va deixar de comprar els bons.
I, ¿per què?
Doncs, perquè el Banc Central Europeu supedita la compra de bons dels estats a la privatització de l'estat, a la desaparició de l'estat, perquè eixe és l'últim objectiu, ¿de qui?
, doncs dels ultraneoliberals i dels neocons, la desaparició de l'estat.
Per això, vostés parlen de societat de benestar -supose que se referix a la de societat mercantil- i volen desmantellar l'estat de benestar.
¡Sort que encara els queda sentit de l'humor!
Moltíssimes gràcies.

Per tant, la troica no és conscient que les seus polítiques són les que estan creant la crisi, per tant no és una crisi, és una estafa, i és una estafa orquestrada per aquells que, com el senyor Buffet, diuen que estan guanyant esta lluita perquè són els més poderosos i rics d'este planeta.

Des de Compromís instem a un canvi en estes polítiques i, per això, vam proposar el 14 de juny la proposta que tenen vostés ahí, en què s'insta al Consell de la Unió Europea a redreçar estes polítiques, en què s'insta que se rescate les persones i que els diners públics prioritàriament vagen a serveis públics i a procurar el benestar de les persones.

I, a més, hem fet una esmena en què -com la proposta ja té prou mesos- se faça, d'acord amb el que està reivindicant la cimera social, un referèndum perquè se li pregunte a la gent si la prioritat ha de ser el pagament al deute dels bancs o la prioritat ha de ser la inversió en serveis públics, educació, sanitat, dependència, discapacitat, etcètera.
Això se li ha de preguntar a la gent, això s'ha de sotmetre a un referèndum, a una consulta i que la gent puga triar, com han fet en altres països, si volen pagar el negoci dels bancs o si els seus diners han de servir per al benestar de tota la gent i no només de la capa més poderosa.
I, a més, que se aprove per part d'estes Corts la moratòria del pagament del deute fins que s'audite si eixe deute és legítim o il·legítim.
I anem a continuar proposant-ho fins que a vostés els entre el seny o fins que vostés siguen minoria.
Anem a continuar proposant allò que és l'única eixida a esta estafa.
L'única eixida és que ens plantem i diguem que «ja n'hi ha prou, que amb els nostres diners els bancs no van a continuar fent negoci.
» Eixa és l'única eixida.
I això, efectivament, se decidix a Europa i se decidix en el Consell de la Unió Europea.
I la Comissió Europea executa eixos acords.

I ahí és on hauria d'anar el senyor Rajoy a dir que les polítiques s'han de canviar, però ¿quin és el problema?
El senyor Rajoy s'excusa en la senyora Merkel.
¡Que roïna és la senyora Merkel!
¡Però és que Rajoy i Merkel són el mateix!
¡Rajoy és igual que Merkel!
, almenys políticament parlant.
Són els que defensen les classes més poderoses, les classes més riques.
Són aquells que estan defensant per damunt del benestar dels pobles que els diners públics vagen a enriquir el compte corrent i els beneficis de la banca.
Evidentment, la senyora Merkel defensa els interessos de la banca alemanya, però el senyor Rajoy està defensant els interessos de l'oligarquia i de la banca espanyola, també.
I el senyor Rajoy i la senyora Merkel són el mateix.

No vagen per ahí vostés diguent que ací la culpa de tot la té la senyora Merkel.
La senyora Merkel tindrà la culpa d'haver empobrit les classes populars alemanyes.
¡Evidentment que la té!
Però no menys culpa que té el senyor Rajoy, el senyor Rato i tots els senyors que han fet d'esta estratègia la seua bandera política, mentres ací venen diputats a fer un sainet sobre temes menors.
Les decisions s'estan prenent tenint en compte els interessos del poder financer, que és qui representa en este moment l'oligarquia de tot el planeta.

Aixina és que ¡ja està bé d'escudar-se en la senyora Merkel!
La senyora Merkel, efectivament, ja li demanaran responsabilitats qui l'ha votat, que és el poble alemany, però ací qui està governant és el senyor Rajoy, i el senyor Rajoy està fent el mateix que la senyora Merkel, li està fent el joc a la senyora Merkel, i, després, damunt, té la covardia de tirar-li les culpes a l'altra.
Doncs, ¡no!
La culpa la tenen vostés, quan amb el seu botonet estan alimentant una estratègia que porta al clot les capes populars i mitjanes per a fer-li els beneficis grossos a l'oligarquia i les classes pudents.

Ahí és on està el problema.
I vostés són còmplices d'eixa situació.

Moltíssimes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Per a defensar les dos esmenes presentades pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, té la paraula la il·lustre diputada senyora Esther López.

La senyora López Barceló:

Gracias, señor presidente.

Bien, huelga decir que desde Esquerra Unida vamos a votar favorablemente a esta proposición no de ley de Compromís.
Pero, de todas formas, nos van a permitir ya que hemos presentado dos enmiendas porque creíamos, también, que era fundamental realizar este debate también aquí, en Les Corts.

Bueno, nuestra primera enmienda se refiere a la corrección, a una pequeña corrección acerca del órgano al que el Grupo Compromís dirige su proposición no de ley, ya que, bueno, como todos ustedes sabrán, el Consejo de Europa, a diferencia del Consejo Europeo y del Consejo de la Unión Europea, no está ligado a la Unión Europea, y es una organización regional internacional cuya función es la de velar por la garantía de los derechos humanos y la democracia.
Todo esto en teoría, no me entiendan mal.

Por ello, desde Esquerra Unida presentamos esta enmienda de modificación en la que corregimos «Consell d'Europa, Consejo de Europa» por «Comisión Europea», que es la institución que en el marco constitucional de la Unión Europea -la institución, perdón- perfila sus tratados, encarna a la rama ejecutiva del poder comunitario, ostenta el monopolio de la iniciativa legislativa, ejecuta el presupuesto y las políticas comunes.
Y, por tanto, entendemos que en rigor se debería de apelar a este órgano para exigir el cambio de dirección de las políticas de la Unión Europea.

Porque, señorías, me imagino cuál va a ser el eje del discurso del Partido Popular para votar en contra de esta proposición no de ley.
Imagino que dirán -como hacen con las iniciativas que vetan día tras día en la Mesa de Les Corts o en la Junta de Portavoces- que este tema no es competencia e interés para la comunidad, para el País Valencià, porque habla de Europea y eso, para lo que les interesa, está muy lejos.

Sin embargo, si hoy hay una huelga de estudiantes, de asociaciones de padres y madres, si el 14 de noviembre hay una huelga general es porque el gobierno de su partido, del Partido Popular, se arrodilla día tras día ante los intereses de los mercados a través de las directrices que marca Europa, una Europa insolidaria, injusta, que ataca a la gran mayoría de la ciudadanía para beneficiar a un capitalismo salvaje e insaciable del que se benefician, sobre todo con la crisis, una irrisoria minoría.

Señorías, desde el Partido Popular, además de agredirnos día tras día con las políticas de austericidio, nos niegan la voz, nos niegan la soberanía y criminalizan las acciones de rebeldía democrática que piden un referéndum sobre sus políticas.
Porque cuando un gobierno rompe el único vínculo que le une con la ciudadanía, que es el programa electoral que se compromete a cumplir, está violando la legitimidad de la soberanía popular y deslegitimando su propia existencia.

Su falta de respeto por los principios democráticos, unida a su mediocridad y su afán por imponer sus planes, son las causas de que solo sepan actuar mediante la represión policial, represión policial que esperemos hoy no vuelvan a poner en práctica como hace meses hicieron con las protestas de los estudiantes del Lluís Vives en Tarongers, algo que me temo que cuando escribí esta intervención -hace unas horas- era una posibilidad y, ahora, ya ha sido un hecho.

Por ello, desde Esquerra Unida proponemos una enmienda complementaria que nos parece fundamental, la de la derogación de la contrarreforma constitucional que fue impuesta por la Unión Europea, aprobada sin debate social, con nocturnidad, alevosía, en agosto y en solo doce días, y es la materialización más clara de la sumisión ante Europa de su partido en connivencia con el Partido Socialista, por cierto.

Y es que hablamos de la reforma de la Constitución, de la ley de leyes, de la norma que informa a todas las normas, la fuente de la que emana el derecho, las leyes que rigen nuestras vidas, que no puede, por tanto, estar al servicio de los intereses espurios de mercaderes y usureros, sino de los de la sociedad en general.

Es decir, que en la Constitución los intereses particulares se someten a los intereses generales, y cuanto más se acerque a este norma más hablamos de democracia, y cuanto más se aleje de ella, es decir, cuanto más tenga de coyuntural, cuanto más de interés de una minoría frente a una mayoría, más se acerca a la tiranía y al despotismo.

Sin ánimo de filosofar, voy a referirme a lo que en cualquier universidad se viene enseñando en Derecho, la definición que hacía el jurisconsulto Ulpiano, que dice así: «Los preceptos del Derecho son estos: vivir honestamente, no dañar al prójimo y dar a cada uno lo suyo.
» Pues, bien, la reforma del artículo 135 de nuestra Constitución contraviene a esta trinidad; no es honesta, pues dice que paguemos con el dinero de todos o unos pocos; daña al prójimo, pues debemos entender por «prójimos» más a los ciudadanos y al interés general que a los banqueros y usureros que especulan con la deuda pública; y, sobre todo, lejos de dar a cada uno lo suyo, esta norma aberrante toma lo de todos para darlo a unos pocos.
Porque, ¿acaso es dar a cada uno lo suyo el tomar nuestros impuestos y, en lugar de que sea prioritaria, su reversión en sanidad, educación o atención a la dependencia, pagaran los que ya son millonarios incrementando su riqueza, mientras se hace a costa del empobrecimiento general?

Ustedes han consagrado una ideología en la Constitución al anteponer el pago de la deuda a la atención de las necesidades sociales.

Señorías, solo actuando desde una línea totalmente contraria, poniendo los recursos del estado, la riqueza generada al servicio de las personas y no de los intereses económicos de banqueros y grandes empresarios, se podrá salir de esta crisis sin provocar perjuicios tan graves como los que está viviendo la gran mayoría actualmente y que, por desgracia, son solo los primeros síntomas de una situación que, si no varía la política económica, solo puede agravarse como hemos visto en todos los países en los que se han aplicado estas mismas políticas, como en Grecia o Portugal; sin embargo, nos olvidamos de casos, como el de Islandia, en el que se decidió preguntar al pueblo, decidió el pueblo que el pago de la deuda era secundario con respecto a las necesidades sociales y, de esta manera, es el país europeo que mejor y más rápidamente está saliendo de la crisis.

Por ello, señorías, cambiemos de políticas, gobernemos para las personas, pensemos en los que más lo necesitan, pero para hacer política social es imprescindible, primero, derogar la reforma constitucional.

Señorías, la constitución ya garantizaba que la deuda financiera del estado había que devolverla.
¡Nunca la banca ha dejado de cobrar!
, aunque no se cumpliera ni el derecho al trabajo o a la vivienda, que, por cierto, también garantiza nuestra constitución.
Pero los dirigentes del Partido Popular y del Partido Socialista modificaron la Constitución, tan sacrosanta cuando les conviene, para asegurar todavía más que los banqueros y los grandes inversores cobren, dando dos vueltas de tuerca más al artículo 135 y limitando hasta la cuantía exacta del déficit a una cifra mínima, lo que es el aval constitucional al recorte del gasto social.

Es inmoral, irresponsable y violento socialmente que los mismos que recortaron los impuestos a las rentas más altas y a las grandes empresas, privando al erario público de miles de millones de euros, ahora impongan unos recortes que perjudican a quienes menos tienen.
.
.
, a quienes menos tienen, que son, particularmente, las familias trabajadoras.
Sabemos que lo hacen para garantizar que cobren los grandes inversores, los mismos que se beneficiaron de la especulación inmobiliaria, de la obra civil faraónica e inútil, como algún aeropuerto erigido para mayor gloria del otro señor Fabra, patriarca de la saga que legisla bajo el lema del «que se jodan».

Y, señorías, es cierto que ustedes empezaron cambiando la esencia del principio constitucional, pero es que el Partido Popular no se quedó ahí: aprobaron una amnistía fiscal que permite que los delincuentes de cuello blanco, estafadores que merman la sanidad y educación pública, queden indemnes de cualquier sanción; aprobaron una reforma laboral que dinamitó nuestra defensa ante la explotación laboral, permitiendo enmascarar despidos improcedentes en despidos objetivos; legalizaron el racismo en la sanidad pública; incrementaron las tasas para obstaculizar a los más pobres el acceso a la educación; rescataron y rescatan a los bancos, haciendo un bote común con nuestros impuestos, mientras nos expulsan de nuestras casas tras habernos expulsado de nuestros trabajos.
(Remors)

Señorías, sabemos que no va a ser aprobada esta proposición no de ley, pero si tuvieran un poco de conciencia por la situación de la mayoría de las personas de nuestra comunidad, aunque ayer demostraron vergonzosamente ante los discapacitados que no es así, no les quedaría más remedio que exigir que se derogue la reforma constitucional, exigirían un referéndum, exigirían que la prioridad fuera las necesidades de la mayoría, la sanidad, la educación, la dependencia.
Pero con el rodillo del Partido Popular no esperamos nada, porque sabemos que quien tiene aquí la mayoría absoluta eran y son el partido de los banqueros y las grandes empresas.

Gracias.

El senyor president:

Muchas gracias.

Per a acceptació o no de l'esmena, té la paraula la il·lustre diputada senyora Mónica Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Senyora López, (riu) de les dos esmenes, n'anem a acceptar una i l'altra no.
La que no li vaig a acceptar és el tema de canviar «consell» per «comissió», perquè entenem que on se talla l'abadejo és en el Consell de la Unió Europea.
És cert que al ficar només «consell» i no ficar «Consell de la Unió Europea», perquè en principi estava redactat posant «consell» per a que no se confonguera amb este Consell.
.
.
-bé, no està, este que no està-, ficàrem «d'Europa» i haguera segut més acurada la redacció Unió Europea, ¿eh?
 Però, evidentment, estem referint-mos a l'òrgan colegislador que.
.
.
, on estan els ministres del 27 països, o a vegades els caps d'estat.
Entre altres coses perquè, com li he dit abans.
.
.
, com havia dit abans, esta proposta és del 14 de juny, i recorde vosté que el 28 de juny hi va haver una cimera, el 28 de juny, i estava dirigit.
.
.
, estava adreçada esta proposta, que això anara a eixa cimera.
Òbviament, en un parlament on tu presentes una proposta el 14 de juny i se debat el 18 d'octubre, a banda d'alguna cosa no anar bé, doncs, passen estes coses, ¿no?

De totes maneres, li l'haguera acceptat si haguérem deixat «al consell i a la comissió», però com que l'esmena és excloent, doncs, jo crec que ahí a on tenim representació, que és, precisament, en el consell.
.
.
, dic el Govern d'Espanya, òbviament, és on tenen de plantejar els canvis d'esta política.

La següent sí que li la vaig a acceptar perquè, òbviament, la sacralització en la Constitució de prioritzar els deutes del capital, de la banca, sobre el gasto social, és una altra de les trampes i dels mantres de l'ultraneoliberalisme que volen fer entendre una cosa que no és, és a dir, una trampa com és l'eliminació del dèficit com si este fóra el problema, i ja he dit abans les xifres amb les quals va tancar 2011 el deute públic, Espanya, molt per davall d'Alemanya o de França, però ací, a més, s'ha sacralitzat com un disbarat en la Constitució Espanyola, i és dèficit zero o el fi de les polítiques socials d'igualtat.

«Dèficit zero», eixe mantra, eixe dogma, és el fi de les polítiques socials d'igualtat.
Perquè, per a l'estat social, hi ha d'haver deute.
.
.
, per a l'estat «social», hi ha d'haver deute.
I els recorde, senyories, que Espanya és un estat «social i de dret», i el dret no és com en les matemàtiques, en el dret l'ordre dels factors sí que altera el producte.
I com han assenyalat Joseph Stiglitz, Paul Krugman, Dean Baker i tota una llarga llista d'economistes, les polítiques de retalls de la despesa pública, incloent-hi la despesa pública social, són contraproduents, ja que reduïxen encara més la demanda de béns i serveis, que està estancada com a resultat que la població està enormement endeutada i, per tant, té escassa capacitat de compra i consum.
Grècia, Irlanda i Portugal estan mostrant que la reducció de la despesa pública les està abocant a una contínua recessió, però és que ja s'alerta que en l'eurozona el que ve és una gran depressió.
Anem a passar de la recessió a la depressió si seguim amb estes polítiques d'austericidi i amb estes polítiques d'aplicar el dogma neoliberal.
Els pressupostos generals de l'estat del Partit Popular, en eixa mateixa línia contribuïxen a més atur i a la recessió.
.
.
I, com dic, a les portes de la depressió.

Nosaltres anem, òbviament, a acceptar esta esmena perquè tampoc se parla mai, quan se parla d'equilibri, dels ingressos.
El problema de com s'ha augmentat el dèficit públic en este país, quan no teníem unes xifres alarmants, és precisament perquè sistemàticament s'han fet polítiques fiscals regressives que graven les rendes del treball mentres alleugeren les rendes de capital.
Això és el que està passant, esta regressivitat.
.
.
, i la Constitució també diu que el sistema fiscal ha de ser progressiu, explica la gran pobresa de l'estat.
Els ingressos a l'estat espanyol són els més baixos de la UE-15, ¡els més baixos!
Un 31 del PIB comparat amb un 44 en la mitjana de la Unió Europea dels quinze, o un 54 en Suècia.

Ahir dia el senyor Ricardo Costa ací que la pressió fiscal s'està assimilant a la pressió fiscal que n'hi ha en Suècia, però va obviar una cosa: s'assimila en les capes de rendes mitjanes i baixes.
Però el 20% dels que més tenen en el nostre país només paguen una quinta part del 20% de les persones que més tenen en Suècia.
¡Ahí està el nostre forat!
I és que, efectivament, la pressió fiscal sobre les capes treballadores i mitjans és molt gran, però la pressió fiscal sobre l'oligarquia és molt baixa, i ahí se fa el nostre forat, i això vostés ho han consagrat -vostés i vostés- amb el canvi en la Constitució, i això ho pagarem car.
Eixe botonet que van polsar tant els diputats del PP com els diputats del PSOE en el Congrés dels Diputats per a canviar la Constitució, estem pagant-lo molt car.

Espere, per descomptat, que rectifiquen uns i que, als altres, si no rectifiquen, pugam fer que siguen minoria.

Moltes gràcies.

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Oltra.

Per a fixar la posició del Grup Parlamentari Socialista, l'il·lustre diputat Francisco Toledo té la paraula.

El senyor Toledo Lobo:

Benvolguda Mónica, nosaltres compartim la lletra i l'esperit de la proposició no de llei que vau presentar al seu dia.

Yo mismo he defendido aquí principios totalmente en consonancia con esa proposición no de ley.
Efectivamente, y creo que es algo que se va abriendo camino, la deuda española está en similares porcentajes a la de otros países europeos.
Estamos, de hecho, por debajo de la media.
Con países que no tienen ningún problema con su prima de riesgo, mientras que nosotros los empezamos a tener todos.
Y algo pasa cuando quien está en similares condiciones tiene problemas.
Los problemas de las cuentas públicas no se deben a la deuda, por tanto, sino a dos cosas: a los intereses que nos quieren hacer pagar por ella y a la caída de ingresos en las cuentas públicas.

En general, las administraciones públicas.
.
.
, lo que deben no lo han generado, ¿eh?
, gastando más que otros países, ahí no está el problema.
El problema está en la caída de ingresos, por el desmoronamiento del sector del ladrillo y por el drama del paro que estamos viviendo, drama que hace que cinco millones y medio de personas no paguen seguridad social, no paguen IRPF, no paguen autónomos, no paguen impuesto de actividades económicas, paguen poco IVA porque no tienen con qué consumir, (inintel·ligible) .
.
.
, que no tener trabajo, ¿eh?
, haga que las cuentas públicas estén secas.
Por tanto, la caída de ingresos no se arregla con recortes, recortes y más recortes, que es lo que hace el señor Fabra y lo que hace el señor Rajoy.
Esa política está absolutamente fracasada.
Fracasó en América del Sur, fracasó en buena parte del Asia.

Aquí hace falta un cambio de política económica.
Aquí, en la Comunidad Valenciana, ¿eh?
, sí que hemos tenido un ejemplo de lo que no se debe de hacer, porque si es cierto que la cantidad del gasto, a nivel global, no es preocupante, la calidad sí que lo ha sido, sí que se han hecho muchas cosas que se podrían haber evitado, y en esta comunidad tenemos ejemplos claros.
Hemos hecho una Ciudad de la Luz en vez de escuelas para los niños que tienen que estar en barracones; hemos hecho un aeropuerto sin aviones en vez de centros de salud o centros para dependientes; o hemos gastado miles de millones en grandes saraos en vez de política industrial que generara empleo.

Otra cosa es que la Comunidad Valenciana, además, haya gastado.
.
.
, haya incrementado esa deuda cuando los demás la bajaban, ¿eh?
, cuando la época de bonanza económica permitía que las cuentas públicas se aliviaran, y nosotros hemos seguido echando más leña al fuego.
Por eso estamos en la situación que estamos.
Nos parece inadmisible que la deuda de los bancos la tengamos que pagar los particulares, nos parece inadmisible que ese dinero con el que se nos quiere primar negativamente en los intereses merme nuestro crecimiento económico, que no vaya a la solidaridad de los que más lo necesitan.

Pero tan inadmisible es que esa deuda, ¿eh?
, se aproveche como palanca para incrementar la prima de riesgo española.
Hemos visto lo que pasa en Grecia.
Grecia está pagando a más de un 20% lo que le prestan.
Ha llegado a pagarlo a más del 60%.
Son intereses de usura que la Unión Europea jamás debería permitir.
Como no debería permitir que el banco central europeo se niegue a comprar deuda, no pueda comprar deuda de lo estados al 1% y sí que pueda dejárselo a los bancos para que se la compren a Grecia al 20 o a nosotros al 7.
Eso es inadmisible.

Por tanto, hace falta un cambio de prioridades y, por tanto, la primera parte de lo que presentó Compromís, la apoyamos.
Sin embargo, no podemos apoyar algo que nos parece negativo, no podemos apoyar que el gobierno valenciano no pague nada de lo que debe hasta que se aclare qué es ilegítimo, ¿eh?
Nosotros apoyamos que el gobierno valenciano pague, que pague a los proveedores privados, que pague a los empresarios, a los dependientes, a los colegios, (aplaudiments) que pague al sector público, a los ayuntamientos y que pague a los bancos.
¡Que pague a todos!
, ¡que pague a todos!

Y, evidentemente, que la deuda ilegítima se estudie, que se determine, que se anule legalmente y que se persiga a los que la han generado, ¡que se persiga!
, que se les exija responsabilidades políticas, responsabilidades patrimoniales, responsabilidades penales, y entonces es cuando podemos hacer esto.
Pero, sin embargo, no podemos apoyar que dejemos de pagar, eso nos parece que sería lo más pernicioso para nuestros ciudadanos.

Por tanto, nuestra posición en este tema va a ser de abstención.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Toledo.

Por el Grupo Parlamentario Popular, el ilustre diputado Antonio Lorenzo tiene la palabra.

El senyor Lorenzo Paredes:

Gracias, señor presidente.

Señorías.

Señora Oltra, yo, de antemano, y como usted ya bien ha venido a reconocer en su presentación, le diré que el hecho de no haber ya aceptado la enmienda en donde se detecta un error, que usted no ha querido reconocer como tal y que creo que muy importante porque a la institución que se dirige no es la correcta.
Pero entendiendo que en el trasfondo de todo lo que usted argumenta hay una serie de circunstancias que nos obligan a hablar del tema, que es muy importante para intentar obviarlo o justificarlo, le diré que la Unión Europea es sobre todo la Europa de los ciudadanos, la Europa de las personas y, en consecuencia, las políticas sociales que en ella se llevan a cabo son las ideales, y sobre todo en este momento en donde la prioridad es innegable dentro de esa propia agenda europea.

De hecho, las actuales políticas europeas adoptadas para luchar contra los nuevos efectos de la crisis económica y financiera no pueden disociarse del proceso de redimensión que la Unión está desarrollando respecto a conceptos como el bienestar, el progreso de la sociedad, más allá del crecimiento económico.

Ejemplos de esta afirmación los tenemos, y muy recientes.
Sin ir más lejos, la primera parte de la reunión del Consejo Europeo del pasado 28 de junio, al cual usted ha aludido y, en consecuencia, entendemos que es extemporánea la proposición que usted hace, dedicaba su debate al proyecto del pacto de crecimiento y del empleo fundamentalmente, partiendo de la base de que la mejor política social es la del empleo y lo que ello conlleva.

En esa reunión de jefes de estado y de gobierno se manifestaron sus determinaciones de estimular un crecimiento inteligente, sostenible, integrador y eficiente del uso de los recursos y generador de empleo.

Sobre (inintel·ligible).
.
.
 pactos se han tomado decisiones, tanto acerca de las actuaciones que se deberán entender en los estados miembros como de la contribución de las políticas europeas de los mismos, sobre el crecimiento y el empleo fundamentalmente.

En la aplicación de las recomendaciones específicas por países de los estados miembros, harán especial hincapié en los aspectos que abarcan desde la modernización de las administraciones públicas, y en particular el sistema judicial para evitar sus retrasos, hasta la necesidad de proseguir con saneamientos presupuestarios y políticas de inversión, en este caso públicas, que favorezcan el crecimiento, pasando por la restauración urgente del sector bancario y de la actividad normal del préstamo a la economía real, a la del día a día; aunque sin olvidar cuanto favorezca el crecimiento y la competitividad desde distintos puntos de vista, como con la convivencia que de hacerse frente a los desequilibrios más profundamente arraigados y proseguir con las reformas estructurales tendentes a desbloquear el potencial del crecimiento.

Indudablemente las restricciones injustificadas de los prestadores de servicio deben de tenerse en cuestión y deben valorarse para (inintel·ligible) .
.
.
en las empresas y todos los vínculos de carácter empresarial y de tejido industrial que favorezca también el buen desarrollo.
Pero sobre todo, el estado y los estados miembros harán frente al desempleo y a las consecuencias sociales que de él se derivan; indudablemente habían muchas cuestiones que tratar, y en estos momentos no es que tenga mucho tiempo, pero sí se deben desarrollar y aplicarán políticas eficaces para luchar contra la pobreza y ayudar a los grupos más vulnerables, cuestión que usted plantea.

Respecto a cómo contribuirá la Unión Europea a llevar a cabo todas estas actuaciones, quizá convenga destacar exclusivamente lo relacionado con una financiación, pues en este caso la Unión predica y da trigo a su vez.
Para ello nos serviremos de una sola frase, la pronunciada por el presidente en este caso del Consejo, el señor Herman van Rompuy, en donde indicaba que «vamos a impulsar la financiación de la economía con unos importes de financiación que van a movilizar a unos 120.
000 millones de euros para mediar y de forma inmediata aportarle esta ayuda al crecimiento».

Todo lo que hasta aquí se ha hecho y se dice está dentro del concepto de la estrategia en Europa para el año 2020.
La estrategia de crecimiento de la Unión Europea y, dentro de esta institución, quien es la encargada de llevar a cabo estas medidas.
Y como país componente de este grupo de jefes de gobierno y de estado, apoyamos las mismas y la propia referencia se llevó a cabo en la resolución del mes de junio.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el president, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer)

El senyor president:

Muchas gracias.

Señora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president

Mire, senyor Lorenzo, jo sí que he reconegut que hi ha una errada en el text, una redacció desafortunada, i fins i tot he explicat per què ens vam enganyar.
És obvi que se referia al Consell Europeu que se reunia el 28 de juny i que hi havia una cimera on acudien efectivament els caps d'estat a parlar sobre els temes econòmics que ens tenen en suspens a tots.

El que passa és que, mire, l'errada nostra, que sí que hem reconegut, s'arregla amb una fe d'errades, aixina s'arreglen les errades.
L'estafa, no.
L'estafa, lamentablement, no s'arregla amb una fe d'errades.

Jo no sé molt bé a què contestar-li perquè no he acabat jo d'entendre el seu fil argumental.
I això que ho he intentat.

Però, en qualsevol cas, jo insistisc que vostés estan portant a terme un dogma que ens du al fracàs més estrepitós, que ens du a cada vegada més desocupació, que mentres vostés estan governant ací i en l'estat espanyol cada minut hi ha més gent desocupada, cada minut hi ha més gent que no aplega a fi de mes, cada minut hi ha més famílies que no tenen cap ingrés, cada minut hi ha una persona fora de sa casa perquè el banc l'ha tirat de sa casa, i cada minut els bancs guanyen més diners, i cada minut els retalls se'n van a pagar el deute dels bancs, i cada minut la injustícia se fa més gran i cada vegada hi ha més rics més rics, els rics són més rics i els pobres més pobres.
I eixa bretxa està obrint-se sense solució de continuïtat cada minut que vostés governen, ací, allà, en Alemanya i on governen.
Perquè vostés són igual que la senyora Merkel, són el mateix, per molt que s'escuden en tirar-li la culpa a d'ella.
Clar, com ella té una aparença ahí molt germànica, igual la gent se creu que és culpa d'ella.

No, el senyor Rajoy i vostés són tan culpables com la senyora Merkel, perquè són vostés el mateix: repetidors i repetidors del mantra ultraneoliberal, que ens du a la majoria de la població al desastre.

Este és el tema, senyor Lorenzo, i açò és el que vostés han d'abordar.
Tot el que estan retallant en educació, en sanitat, etcètera, se'n va tal qual, com ha dit el senyor Ciscar este matí, 38.
000 milions d'euros se'n van a pagar els interessos del deute bancari.
D'eixa socialització de les pèrdues privades.
No és un deute que hagen generat els ciutadans, no és un deute que han generat els ciutadans.
És un deute il·legítim.
I s'està fent pagar a tots el deute d'uns quants que s'han enriquit, que tenen els diners en els paradisos fiscals i que mouen els fils de tot açò.

La crisi és un negoci per a alguns, als qui vostés ahí asseguts representen.
Este és el tema.
La crisi és un negoci per a alguns.
I, senyor Lorenzo, vosté que no pareix un dels.
.
.
, com el senyor este que jo he anomenat abans, un dels oligarques més rics del món, no ho sembla vosté, igual ho és, però jo crec que no.
Vosté què pensa?
Que u que està guanyant diners en la crisi, molts diners en la crisi, va a deixar de provocar allò que li fa guanyar diners?
Per caritat?
Quina és la raó per la qual un oligarca que està guanyant molts diners en esta crisi va a deixar de guanyar-los?
Perquè vostés els ho diguen quan ja estiguem tots ací?
Quan vinga la gent a traure'ls de gorrades d'ací, aleshores diran «socors!
»?
No se dóna vosté compte que açò no té eixida?

I ja la intervenció que sí he entés que és per a fer-s'ho mirar, perquè vostés hauran de decidir-se on volen estar.
Vostés hauran de decidir-se.
I ací no hi ha diners per a tot.
Vosté ho sap.
Ací diners per a tot no n'hi ha.
Els diners que s'estan anant de sanitat i d'educació van a pagar l'interés del deute, perquè vostés votaren canviar la Constitució i donar-li prioritat als crèdits de la banca.
Això és aixina.
I si volen ho assumixen, i si no volen no ho assumixen, però vostés feren això.
I el problema és que això ara ho estem pagant, perquè ara resulta que en la Constitució hi ha un precepte que li dóna prioritat per damunt de la sanitat, per damunt de la cultura, per damunt de l'educació, per damunt de la dependència, hem de pagar l'estafa dels bancs.
I això vostés ho han votat.
I a mi me pareix molt bé que molts de vostés no estiguen d'acord amb això, perquè estic segura que la majoria que estan ahí asseguts no estan d'acord amb això.
Però, si no estan d'acord, hauran de decidir-se, perquè ací no hi ha tres camins a l'hora.
Només podem recórrer un camí.
I si volem recórrer el camí de la justícia social i si volen que açò s'acabe, hem de recórrer un camí que no significa deixar de pagar, significa una cosa molt més seriosa que això.
I és que la prioritat la tinga la despesa social i que s'audite un compte per a saber si és il·legítim o no.
Jo no puc pagar els excessos del govern del Partit Popular.
Jo no vull que la gent haja de patir perquè ací van decidir fer aeroports sense avions.
.
.

El senyor president:

Vaja concloent.

La senyora Oltra Jarque:

.
.
.
però això és el que vosté -i acabe, senyor president-, és el que vostés van consagrar també en la Constitució.
Aixina és que també, facen-s'ho mirar, si fan el favor.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Sí, un momento, señor Lorenzo.
¿Quiere hacer uso de la palabra?

El senyor Toledo Lobo:

Benvolguda Mònica, clar que n'hi ha diners per a tot!
Clar que n'hi ha diners per a tot!
Si estem molt més d'acord del que pareixem.
Ja en la PNL que vam presentar estàvem totalment d'acord, totalment.
En defés eixes coses.
Clar que n'hi ha diners per a tots!
El que no estan és on han d'estar.
El que no estan és en els comptes públics.
El que estan, el que estan és perdonant-se l'impost de successions, el que està és perdonant-se l'impost de patrimoni, el que està és perdonant-se que les rendes de capital no paguen com les del treball!
(Aplaudiments) Clar que n'hi han!

El que hem de fer és posar eixos diners!
Però el que no podem dir és que demanem una moratòria del pagament del deute als bancs, perquè això és dir que La Generalitat no pague.
La Generalitat ha de pagar tot el que deu.
I el que siga il·legítim, el que siga il·legítim que s'anul·le legalment, que se perseguisca, que se perseguisca a qui.
.
.

Per tant, estem molt més d'acord del que pareix.
Clar que sí!
Clar que sí!
En això estem molt més d'acord.

Mire, claro que tenemos que cambiar políticas económicas y sociales, es absolutamente necesario, es absolutamente necesario.
Estamos aquí, eh, teóricamente por culpa de las subprime, eso nos quisieron hacer creer.
Las subprime fueron el medio por el que se propagó la crisis, fueron el medio.
El origen fue la desigualdad que crearon ocho años de gobierno ultraliberal en Estados Unidos de Bush.
Ese fue el problema.
Que hizo que necesariamente se tuvieran que ofertar productos tóxicos para que siguieran consumiendo personas que no podían cumplir.
Hizo que las personas que eran pobres pasaran a tener miseria a costa de que otros se enriquecieran.

Nosotros sabemos que cambiar las políticas económicas sociales, pedirle el cambio a la Unión Europea, es pedir peras al olmo.
Lo sabemos.
Pero pedimos peras al olmo.
¡Claro que sí!
Porque queremos que haya un peral en la Unión Europea.

Mientras esté gobernando la derecha en la Unión Europea no van a cambiar, no van a cambiar.
Por tanto, ahí es donde tenemos que producir el cambio.

Mire, Francia ha dejado claro con el cambio de presidente cuál es el cambio de prioridades.
Mientras Sarkozy hacía exactamente lo mismo que Fabra y que Rajoy, despedía profesores, Hollande lo primero que ha dicho es que contratará a 40.
000 profesores.

Ese es el cambio.
Eso es lo que tenemos que hacer.
En la Unión Europea tenemos que hacer muchas cosas, y se lo pedimos al Consell de Europea, a la Comisión, a quien haga falta.
La primera cosa que tenemos que hacer es desterrar a la prima de riesgo de Europa, desterrarla.
Miren, California es un estado que ha estado en quiebra, en quiebra.
¿Saben cuál era la prima de riesgo de California?
¿Saben cuál es?
No existe, no existe, porque es la misma que Estados Unidos.
Tiene la misma.

Y lo que tenemos que hacer es desterrar a la primera de riesgo, desterrémosla en Europa, hagamos una Europa solidaria, y que la prima de riesgo de España (aplaudiments) sea la misma que la de Alemania, como la de Frankfurt no es la misma que Nueva York.
¡Eso es lo que tenemos que hacer!

Mientras tanto, estamos perdidos.
La primera de riesgo ha venido de la insolidaridad europea.
Y así no vamos a ningún sitio.

Mire, tenemos que desterrar la prima de riesgo, tenemos que hacer efectivamente que la deuda pública no se pueda convertir en deuda privada.
Aquí tenemos unos maestros, aquí tenemos unos maestros.
La compra de Valmor, eh.
No ha sido solo con los bancos, es que no sólo se hace con los bancos.
Los 30 millones de euros de Valmor que debía algún amigo del gobierno, eh, ahora lo pagamos entre todos.
Mientras se está recortando en sanidad, educación.
Mientras no se paga a los dependientes.
Me parece indecente, indecente, y estamos absolutamente en contra.
(Aplaudiments)

Por tanto, claro que nos hemos decidido.
Es que en algunas cosas estamos más a la izquierda que ustedes.
¡Claro que sí!
Por tanto, lo que tenemos que hacer es consolidar esa posición y dejar clara a la sociedad todo lo que se necesita cambiar en la Unión Europea.

Mire, la Unión Europea necesita impulsar mayor regulación.
No podemos consentir lo que está pasando con los mercados.
Estamos como estamos por el abandono de la regulación.
Y se tiene que hacer a nivel europeo, no se puede hacer a nivel de los estados, porque los estados son vasos comunicantes.

Por tanto, recuperemos las políticas sociales, recuperemos las políticas de igualdad como prioridad de la Unión Europea y hagamos que a las arcas públicas llegue todo el dinero que se está yendo a cuentas privadas, incluso a cuentas privadas evadiendo los impuestos.

Hay muchas cosas que hacer.
¡Claro que sí!
Hay muchas cosas que hacer.
Nosotros pedimos, con la misma energía que ustedes o más que cambien las políticas económicas y sociales, con la misma.
Y pedimos a la Unión Europea que haya un cambio de prioridades y un cambio de gobierno.
Exactamente igual.
Pero lo que nunca vamos a poder apoyar es que no se pague a los bancos, que no se pague lo que se debe a nadie.
(Veus) Claro que se puede pagar, ya se lo he dicho.
Que paguen los que no están pagando.
Y con ese dinero hay para pagar absolutamente todo.

Y, por supuesto, la deuda ilegítima hay que estudiarla.
.
.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Toledo.

El senyor Toledo Lobo:

.
.
.
y hay que castigar a los que la han hecho.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Señor Lorenzo.

El senyor Lorenzo Paredes:

Gracias, señor presidente.

Señorías.

El senyor president:

Señores diputados, por favor.

El senyor Lorenzo Paredes:

Mire, señora Oltra, yo, indudablemente, he intentando dentro de las posibilidades de tiempo que he tenido, explicarle no todo lo que quería explicarle al respecto, pero sí le puedo indicar que, como le he indicado anteriormente, y valga la redundancia, el pasado mes de junio, el presidente del gobierno, Mariano Rajoy, junto con los presidentes de Alemania, Francia e Italia, llegaron a acuerdos en puntos clave para el futuro de Europa.
Más que les pese a muchos de ustedes, claro.

Todos ellos vinculados a la mejora de la situación económica dentro de lo que es el ofrecer a los ciudadanos las mayores garantías, a los planes de crecimiento, al control del déficit, a las reformas estructurales para mejorar la flexibilidad y la competitividad económica que fomente el crecimiento económico en toda la unión, lograr mejores mecanismos de estabilidad financiera, así como avanzar en la integración bancaria, fiscal y política.
Como también poner en marcha, a principios del año próximo, que es lo que se determinó, un reglamento para la supervisión bancaria -esa que ustedes reclaman- y su buen funcionamiento.

Todo ello sin perder de vista que la Unió Europea se rige por unas normas, normas de obligado cumplimiento por estar como estado dentro de ella.

Además, son las que garantizan el bienestar dentro de lo que son los compromisos con las personas fundamentalmente, y en base a las medidas que se adoptan dentro del ámbito competencial que la misma tiene.
Por lo que nos corresponde en estos momentos -y no queriendo ahondar en lo que a lo largo de los últimos años se ha producido, y algo se ha dicho aquí-.
.
.
, que bien es cierto -y mencionando el asunto- ahí hay un tal señor Almunia que podía hacer algo por eso que aquí se ha tratado hace un momento.
Y también durante ocho años se podía haber visto si se planteaba algo en este sentido, porque parece ser que nos olvidamos del pasado, aunque sea de ayer.

Pero volviendo a lo que le estoy indicando, estas medidas que se adoptan en Europa son las que realmente justifican las políticas que -también aquí se ha dicho hace unos instantes- el presidente del gobierno, Mariano Rajoy, lleva a cabo.
Y agradezco, en este caso, se comparta la tesis del PSOE con las propuestas de Mariano Rajoy, porque se han venido a decir todas, excepto que tuvieron la posibilidad de enmendar algunos de esos errores que existen ahora y no lo hicieron.
Pero bien es cierto que ellos están muy acostumbrados a esto y tampoco es una situación que les preocupe mucho.
Y de hecho, con firmeza no le van a aceptar -han puesto ya una excusa- la propuesta que usted trae.

Indudablemente, yo le estoy indicado que en base a todo lo acontecido en esa reunión que se produce en junio, en ese estamento -que sí se corresponde- con los responsables de gobierno y estado de cada uno de los componentes de la Unión Europea, se desprenden todas aquellas medidas que usted nos plantea en la proposición y le dan cobertura a todas ellas.
También sería conveniente que entendiendo que en el tiempo viene algo desfasada la propuesta, se podía haber visto esa resolución y haber visto en ella contemplada esas medidas que estamos diciendo.

Por lo tanto, señora Oltra, el rechazo, sin lugar a duda, a las propuestas y a la PNL.
Indicarle que el consejo de Europa y el conjunto de instituciones en la Unión Europea están ya priorizando esas políticas económicas y sociales para destinar sus recursos a proteger los derechos de las personas en el sentido que usted ya propone en la PNL.

Y, por lo tanto, su PNL es innecesaria, máxime cuando en la antesala del año 2013, precisamente ese año internacional de la ciudadanía, la comisión ha dado la palabra a los ciudadanos para que se manifiesten, y así evitar ese referéndum, que aprendido de los catalanes, quiere usted traer aquí.
Pero no cabe ninguna duda de que son criterios suficientes para justificar las medidas de todo lo que se está adoptando en Europa.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchísimas gracias.

Acabat el debat, anem a passar a votar l'octau punt de l'ordre del dia.
Comença la votació.
11 vots sí, 28 abstencions, 45 vots no.

Proposició no de llei, de tramitació especial d'urgència, sobre l'eliminació de qualsevol clàusula de confidencialitat dels contractes del sector públic, ja siguen privats o administratius, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida (RE número 28.
140, BOC número 99)

El senyor president:

Nové punt de l'ordre del dia: presa en consideració de la Proposició no de llei de tramitació especial d'urgència sobre l'eliminació de qualsevol clàusula de confidencialitat dels contractes del sector públic ja siguen privats o administratius, presentada pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.

Per a la presentació i defensa, té la paraula el representant del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, senyor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Ecclestone, Calatrava, Julio Iglesias, Juan Roig i Jorge Martínez «Aspar» són alguns del magnats, i també alguns del mangants, que fan negoci.
.
.

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident primer:

Señoría, por favor, no utilice insultos a personas de esta comunidad.
(Veus) Està en el reglament, està en el reglament.

Senyoria, continue la seua intervenció.

El senyor Blanco Giner:

A alguns dels que han fet negoci fosc amb la Generalitat valenciana se'ls ha pagat amb diners públics, sense que moltes vegades pugam conéixer ni la quantitat exacta, que això sí, suposem o sabem multimilionària, ni tampoc les condicions, que intuïm que són absolutament favorables per a ells i perjudicials per a l'interés general i per a l'erari públic.

I tot açò amb una excusa gens barata, no és una excusa barata.
És una excusa que ens resulta ben cara, i és l'excusa, moltes vegades la mentida, de la confidencialitat.
La confidencialitat, per una banda, és una vergonya en termes democràtics.
Perquè s'ha d'exigir la màxima transparència en la gestió del recursos públics, perquè la transparència és el millor antídot contra la corrupció i també contra el malbaratament dels diners de tots i de totes.
Perquè l'opacitat és el caldo de cultiu on proliferen els gürtels, els brugals, els casos Ivex de Julio Iglesias.
Perquè, al final, el que s'amaga a la ciutadania, el que es nega als diputats i les diputades s'acaba havent de contar en un tribunal superior de justícia.

La confidencialitat també és una mentida, una mentida repetida, reiterada, recurrent del Partit Popular.
I ho hem vist, ho hem comprovat.
Les seues senyories poden anar al Diari de Sessions d'altres legislatures i trobar, per exemple, preguntes del diputat Camarasa, del Grupo Socialista, demanat informació sobre els projectes o els contractes de la Ciutat de les Arts i les Ciències, i les respostes diuen: «Aquesta informació que se sol·licita es considera confidencial entre CACSA i el seu contractista per a ús intern exclusiu de CACSA.
» Eixes eren les respostes a Camarasa sobre CACSA, eixe són encara les respostes sobre molts altres temes als grups de l'oposició.

Senyories, contracte amb Calatrava, un de tants, els de les torres de 15 milions d'euros, baratetes, baratetes.
Clàusula dècima, idèntica amb la de tots els altres contractes: «CACSA deberá ser autorizada para publicar planos, imágenes y demás documentación entregada por Santiago Calatrava a CACSA en el marco de este contrato.
Toda imagen del proyecto que no se haya extraído directamente de la realidad, fotografía, vídeo, etcétera, deberá contar con la supervisión de Santiago Calatrava antes de su difusión.
» No està parlant de contractes, no està parlant d'informes, no està parlant de factures, no està parlant de projectes.
La clàusula, que no és de confidencialitat, perquè no és de veres que existira una clàusula de confidencialitat, parla de plànols, imatges i documentació del projecte.
Documentació del projecte que este diputat ha pogut vore, no fotocopiar perquè no tenia l'autorització de Santiago Calatrava.
Li la demanaré, perquè m'agradaria tindre còpia.
Però els contractes han de ser públics perquè la llei no permet que no siguen públics i, perquè, a més, no és de veres que existisquen eixes clàusules en molts dels contractes que el Consell està negant-nos.

Podríem parlar d'altres negatives.
Open 500 de tenis.
Petició d'Esquerra Unida, de data 30 de març de 2011.
Resposta: «Respecte al contracte signat pel Consell Valencià de l'Esport vinculat a este esdeveniment esportiu, es troba subjecte a les clàusules de confidencialitat pròpies d'este tipus de relacions mercantils.
» Quin tipus de relacions mercantils?
Alguna cosa ens volen amagar, veritat?
Perquè resulta que la llei, l'article 140.
1 de la llei de contractes del sector públic, circumscriu la confidencialitat a la informació facilitada pels empresaris que aquestos hagen designat com a confidencial, en particular, als secrets tècnics o comercials i als aspectes confidencials de les ofertes.
És a dir, no a la informació econòmica, ni molt menys als contractes i, per suposat, mai de la vida, mai de la vida, als informes tècnics propis de l'administració.

Per això, ens valdria només que el Consell complira la llei, una llei que protegix el secret comercial, però que no protegix el secret dels que estan dilapidant recursos públics en benefici personal.
Ens valdria que el Consell complira la llei i també que la Mesa de Les Corts emparara els diputats i les diputades quan el Consell incomplix la llei, quan demanem eixos contractes, demanem eixa documentació i se'ns nega, bé amb excuses barates i mentideres, bé amb evasives que no se sostenen de cap manera.

Per això plantegem esta proposta, que, en primer lloc, el que proposa és que s'elimine qualsevol clàusula de confidencialitat del sector públic valencià relativa a qui cobra, quant es cobra, el mecanisme a través del qual es cobra, on es cobra i els informes tècnics emesos per a fer l'adjudicació dels contractes.
Ja dic, són aspectes que no estan legalment coberts per la confidencialitat.
Que, per altra banda, hem de recordar que és una opció i no una obligació per a l'administració.
No està obligada l'administració valenciana a firmar contractes amb clàusules de confidencialitat, ningú li imposa les condicions.
Les accepta l'administració tal vegada perquè li interessa a qui està gestionant-la.

En segon lloc, plantegem que se limiten les clàusules de confidencialitat als secrets tècnics i comercials que puguen ser utilitzats per tercers competidors.
Ni més ni menys que allò que diu l'article 140 de la llei de contractes del sector públic.

I en tercer lloc, i també recurrent, demanem que es complisca l'article 12 del Reglament de Les Corts, que atorga els diputats i les diputades d'esta cambra el dret a accedir a la documentació que sol·liciten de l'administració autonòmica.
I que, per tant, el Consell done accés als qui ho sol·liciten a les parts dels contractes firmats per La Generalitat que no estiguen subjectes a clàusules de confidencialitat, això sí, fent una interpretació acurada de la normativa aplicable en matèria de contractació pública, que, com dic, tracta de protegir el dret de propietat intel·lectual, no el dret d'apropiació dinerària particular.
Són dos coses molt diferents.

En definitiva, demanem alguna cosa tan senzilla de complir, però tan infreqüent en molt casos per a este Consell com la llei.
Complir la llei, perquè és el que estan incomplint.
Vostés, que s'omplin la boca cada dia parlant de la llei, resulta que la incomplixen cada dia.
En algunes ocasions em sembla que se pixen damunt de la llei.

El senyor vicepresident primer:

Molt bé.

Té la paraula el representant del grup de Compromís, l'il·lustre diputat Enric Morera.
.
.
Perdó, Fran Ferri té la paraula.
.
.
Tenim una altra previsió per escrit, però, evidentment, el senyor Ferri farà ús de la paraula.

El senyor Ferri Fayos:

Moltes gràcies, senyor president.

Bé, novament ens trobem ací parlant de la necessitat de comptar amb una major transparència a les nostres institucions, el tema recurrent dels últims dies i els últims mesos.
En este cas, els contractes que paguem tots els valencians i valencianes i que el Partit Popular utilitza de forma partidista i que, després, quan algú vol conéixer en detall, s'esgrimix una clàusula de confidencialitat, una clàusula que ve a dir «vostés, senyors ciutadans, paguen açò, però ni se'ls ocórrega preguntar com s'estan gastant els diners i en quines condicions».
Vostés estan dient als ciutadans «a pagar i a callar», i després parlen de modernitzar l'administració, quan això, quan això que estan fent en realitat amb els contractes de confidencialitat, sembla més propi de l'edat mitjana que d'una administració moderna i transparent com ha de ser la de segle XXI.

La confidencialitat, que hauria de ser una excepció, vostés l'han convertit en una norma general.
Una figura que està concebuda per a protegir els interessos legítims, vostés l'han convertit en un instrument per a mantindre el seu modus operandi, l'opacitat, una opacitat que té moltes cares en esta cambra i en La Generalitat.
És opacitat quan es neguen sistemàticament l'accés a contractes amb l'excusa d'esta clàusula, però també és opacitat quan al·ludeixen que han de respectar la llei de protecció de dades i a l'endemà trauen informació sensible publicada en el diari oficial; o quan se'ns neguen documents perquè estan involucrats en processos judicials.
(Remors) I també és opacitat quan es paguen amb diners públics enquestes que només serveixen per al Partit Popular i no per a ciutadans, investigadors i universitats, que tenen departaments de ciència política que podrien beneficiar-se, i molt, d'una actitud més transparent.

En definitiva, tot forma part d'una manera d'entendre el govern com una parcel·la privada d'uns pocs, com un privilegi que tenen els que tenen més vots.
I no ho dic jo, ho diuen els informes de Transparència Internacional: La Generalitat és la segona més opaca, molt propet de la primera.
Si seguixen esforçant-se així, segur que aconseguixen ser els primers en opacitat.
Això els ho assegure.

Senyories, l'administració ha d'entendre's com una eina per a solucionar problemes, com un instrument que ha de ser eficaç, transparent i participatiu.
Per això ens fa falta una llei de transparència de govern obert, com hem parlat ací molt vegades.
És una llei que deixa ben clar que la transparència és la norma i l'opacitat, l'excepció.
Una llei que faja les parets de l'administració de vidre cristal·lí i no de ciment negre com els tenen en l'actualitat.
Supose que no ho sabran, però les lleis de transparència més avançades, que ja estan en vigor en molts territorial de l'estat, el que preveuen és que la confidencialitat dels contractes ha de ponderar-se amb altres criteris, com el de transparència, dret a accés a la informació per part de la ciutadania i, evidentment, l'interés general.
I això és bo, perquè una ciutadania madura i democràtica com la nostra té dret a saber i vol saber.

La ciutadania vol saber, per exemple, com i quan se li ha pagat el cànon de la fórmula 1 a Ecclestone, en quin paradís fiscal i en quins terminis.
La ciutadania vol saber si mentres no es paguen des de fa anys a dependents, discapacitats i persones amb pocs recursos, s'està pagant puntualment al multimilionari Ecclestone.
La ciutadania vol saber, en definitiva, en què i com i amb quines condiciones es gasten els seus diners.
¿No ho troben lògic?

Quan, per exemple, vostés participen en alguna ONG, ¿no agraïxen que se'ls facilite què s'està fent amb les seues aportacions?
ONG de veritat, no de les trames que alguns que hui no han pogut vindre al ple, perquè estan declarant, van muntar.
Estes ONG de veritat ho fan, pots entrar en la pàgina web i veure exactament a què dediquen cada cèntim, i si vols accedir a més informació, te la faciliten amb molt de gust.
Perquè si ho fan les ONG, que tenen aportacions voluntàries, ¿per què no ho fa l'administració, que ho fa amb diners públics, senyories?
¡Amb més motiu!

Senyories del Partit Popular, han de canviar de xip, perquè es pensen que estem en el segle XIX o en l'edat mitjana, que parlen amb els súbdits i no amb els ciutadans, i els ciutadans els ho recordaran: La Generalitat no és de vostés, La Generalitat no és una finca privada del Partit Popular a on vostés poden fer i desfer, La Generalitat, com la resta d'administracions, hauria de ser de tots i cadascun dels valencians i valencianes.

Per això donarem suport a esta proposta, perquè considerem que s'han d'obrir les finestres d'una Generalitat que porta molts anys tancada i que ja fa molt mala olor.
I açò és només una part molt xicoteta de tots els canvis que s'han de fer.
Diguem que podria ser un primera per a que vostés canvien el xip del feudalisme administratiu a la democràcia avançada del segle XXI.

I després ja continuem fent passes.
Necessitem una llei de transparència.
.
.

(Ocupa la presidència el president, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer)

El senyor president:

Vaja concloent, senyor Ferri.

El senyor Ferri Fayos:

.
.
.
i govern obert, necessitem un canvi profund en la seua actitud com a govern.
Les formes de Camps continuen amb Fabra, i això no és una bona notícia ni per als ciutadans ni per a la nostra democràcia.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Té la paraula la representant del Grup Parlamentari Socialista, la il·lustre diputada senyora Eva Martínez.

La senyora Martínez Ruiz:

Señor presidente.

Señores diputados.

Miren, el próximo día, cuando cientos de discapacitados, y no tardará mucho, u otros colectivos, vengan aquí, a las Cortes, a la casa de todo el pueblo valenciano, a exigir un derecho, a exigir que se les pague, les llamaremos, señores diputados del Partido Popular, les pediremos que bajen, que den la cara y que expliquen qué es eso de la confidencialidad y la opacidad.
Porque esos contratos que ustedes firman a espaldas, a oscuras de todos los valencianos, esos, son una consecuencia más de que en esta comunidad existan acreedores preferentes como Ecclestone, que cobra puntualmente, y otros valencianos que, al final, acabaran en la calle.
(Aplaudiments) Ese miedo que tiene el señor Fabra de plantarle cara a Ecclestone, de que se haga público un contrato que a saber qué barbaridades contendrá para que cierre la boca, agache la cabeza y le pague, mientras otros colectivos no tienen absolutamente nada.

Pero, no, ustedes siguen igual, siguen ustedes siendo líderes en gobernar bajo la opacidad, y la pena es que se han acostumbrado ustedes tanto a gobernar a oscuras y a espaldas de todos, a ocultar cuánto dinero pagan, a quién, dónde, cómo y por qué, que para desgracia de todos los valencianos ustedes ya no saben hacer otra cosa.

Señora Johnson, donde quiera que esté, alma cándida, (aplaudiments) ¿cómo se le ocurre a usted enviar una carta a la Comisión Europea pidiendo que se hagan confidenciales 18 apartados y 2 anexos de una resolución pública?
¿Cómo se le ocurre, alma cándida?
¿Cómo se le ocurre proponer a la Comisión Europea hacerla cómplice, «cómplice», de la ocultación y de la opacidad de toda una resolución europea, señora Johnson?
¿Por qué, señores del gobierno, se empeñan ustedes en avergonzar a todos los ciudadanos y a todos los valencianos, en dañar la imagen de la comunidad?
¿Por qué nos piden ejemplaridad y, por detrás, ustedes van haciendo todas estas cosas?
¿Por qué?
¿Por qué hoy faltan muchos de los diputados?
: porque hoy y mañana tienen que pasearse y declarar ante un juez por lo que han hecho.
¡Qué escándalo señor Fabra!
, qué escándalo que haya tenido que ser la comunidad europea quien le haya parado los pies, qué escándalo que haya sido una institución, la Comisión Europea, quien les haya obligado a rectificar y les ha castigado amparándoles solo uno de los apartados como confidencial de una resolución europea.

¿Pero qué pretenden ocultar?
Si todo el mundo lo sabe, que son unos inútiles para gestionar la economía valenciana, que nos han arruinado a todos los valencianos, que el modelo de eventos, de grandes eventos, solo sirve para traer ruina y corrupción.
.
.
No se esfuercen, lo sabe todo el mundo, los valencianos, lo españoles, los europeos, y ahora ¡hasta la mafia china sabe lo que pasa en esta comunidad!
(Aplaudiments)

Por eso vamos a apoyar esta propuesta, ¡claro que sí!
Porque estamos convencidos de que eliminando las cláusulas de confidencialidad no solo se mejora la imagen de esta comunidad, sino que también se ahorra mucho dinero a todos los valencianos y las valencianas.
Porque somos los diputados de la oposición los que nos sentamos ahí, los que ustedes pretenden limitar y reducir, los que ustedes, algunos de ustedes, intimidan en los pasillos, los que algunos de ustedes nos coaccionan interponiendo demandas judiciales contra nosotros.
Somos nosotros los que fiscalizamos sus excesos, somos nosotros los que denunciamos las corruptelas y el despilfarro descarado y alegre con el que están saqueando las arcas públicas, y somos nosotros los que impedimos que los valencianos sigan financiando trajes a medida, traductoras rumanas, cantantes famosos, pisos en Miami o «ciudades de la luz» que no sirven para nada.
Y para eso es imprescindible, cien por cien, que todos estos contratos sean cien por cien públicos, que tengamos toda la información sin absolutamente ninguna limitación.

Por eso, los socialistas, ante su afán engañoso de poner límites a la democracia, a las instituciones valencianas, privándonos de medios de información a los grupos de la oposición, nosotros estamos a favor de más transparencia, más publicidad y más información, para fiscalizar y para defender no solamente la dignidad y la honradez de los valencianos,.
.
.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Martínez.

La senyora Martínez Ruiz:

.
.
.
sino también su dinero.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Señora De Miguel.

La senyora De Miguel García:

Gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Vamos a ver si en estos momentos de hipoglucemia, en donde estamos ya en una situación, en fin, que a veces raya en el bostezo, animamos aquí un poco el debate, (veus) y le tengo que decir, señor diputado, que es que precisamente usted lo que está proponiendo, y voy a intentar demostrárselo en su propuesta es incumplir absolutamente la legalidad, incumplir absolutamente la ley, es decir, todo lo contrario de lo que usted dice que pretende.

Mire, explíqueme, por favor, qué parte no entiende usted del artículo 124.
1 de la Ley 30/2007, de contratos del sector público, ley que hizo el Partido Socialista y que reniega de ella permanentemente, por cierto.
.
.
, qué parte no entiende usted, y leo literal, ¿eh?
, en la que dice que «sin perjuicio de sus disposiciones relativas a la publicidad de la adjudicación y a la información que debe darse a los candidatos licitadores, los órganos de contratación no podrán divulgar la información facilitada por empresarios que estos hayan designado como confidencial».
Y a renglón seguido dice que «son susceptibles de confidencialidad, en particular, secretos técnicos o comerciales y los aspectos confidenciales de las ofertas».
.
.
O sea, ¿qué parte no entiende usted de esto que acabo de leer?
(Remors) ¿Es que no sabe que la ley implica que la confidencialidad es un «derecho» legal y la marcan los contratistas?
, y es un derecho legal en los aspectos en los que la ley señala de manera muy clara y contundente.
¿Es que usted no sabe que existen numerosos «precedentes» de sentencias en el Tribunal Superior de Justicia de la Unión Europea?
, esa que ustedes quieren cambiar.
.
.
, pero hasta que lo logren, habrá que cumplir la legislación de lo que dice la unión en estos momentos.
Insisto, sentencias en el tribunal que ponen de manifiesto la obligatoriedad de garantizar estas partes confidenciales por parte de las entidades adjudicatarias y multan a aquellos que no lo hacen.

Que usted no quiera cumplir la ley o no acepte las leyes es una cosa, es su problema, ya lo sabemos, porque a ustedes les parece bien desde que se asalten los supermercados, que se ponen a nivel de los sans-culottes, los que destrozaron la Revolución Francesa, y a ustedes les parece muy bien que se asalte la propiedad privada y que se asalten los supermercados, ya lo dicen.
Pero, hombre, no quiera usted que la Generalitat valenciana y este Grupo Popular apoye una propuesta que usted nos hace para incumplir la ley.
Incúmplala usted si quiere, pero no los demás, porque ahí no nos va a encontrar, ahí no nos va a encontrar.

Este gobierno, independientemente de lo que ustedes quieran venir aquí a contar, cumple la ley.
Y si a ustedes les parece que existe alguna duda en ese sentido, vayan ustedes a los tribunales que para eso están y denúncienlo, oiga.
Pero no intenten aquí hacernos comulgar con ruedas de molino, porque no nos lo creemos, porque sus argumentos, señor diputado, son débiles, endebles y no se corresponden con la realidad.

Es obligación de este gobierno cumplir la ley y lo hace, en lo que se refiere concretamente y a tenor literal lo que dice la ley en este punto.
Pero usted lo que propone es que se revise para incurrir en la ilegalidad y usted desconoce estrepitosamente el sentido y el alcance de este artículo.
Que usted en esta materia sea ignorante, pues, mire, estudie y aprenda, pero no pretenda que este grupo parlamentario le acompañe en su ignorancia y le pida al gobierno que incurra en la ilegalidad, no se lo pida porque no lo vamos a hacer.

Pero es que, además, usted incluye en estos supuestos una serie de falsedades e irrealidades.
En ningún momento, en ningún momento se puede considerar confidencial y no se considera, y usted lo sabe, el coste.
En ningún momento en los contratos, que están bajo esta ley de contratos del estado, puede considerarse confidencial cómo y dónde se paga, y usted lo sabe.
¿Pero qué está usted diciendo, si usted es el primero que está reconociendo que ha ido a ver a esos contratos, como no podría ser de otra manera?
Pues, naturalmente que el gobierno tiene que ser transparente y este gobierno lo es.
Y cada vez más y cada vez mejor.
Y todos los días hay que hacer un esfuerzo en ese sentido.
Pero no me vengan ustedes aquí a darnos clases especialmente a aquellos que hicieron esta ley, la del sector público, donde tuvieron que poner, no sé si con gusto o no, se ve que no, una serie de transposiciones de la Unión Europea, que se penaliza en la propia Unión Europea cuando no se cumple la ley.

Oiga, usted denuncie esta ley y váyase ahí a la Unión Europea a ver si la cambian.
Pero nosotros no vamos a acompañarle a usted en la ilegalidad y en el incumplimiento de la ley, que usted parece que está por esa labor.
Y ahí a mi grupo parlamentario y al gobierno valenciano no lo va a encontrar.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señora De Miguel.

Señor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Abans de respondre a la senyora De Miguel una correcció d'errades i una esmena d'addició.
No és Juan sinó Fernando Roig el magnat de Valmor i,en este cas, no monta tanto, monta tanto, sinó que a cadascú el seu.
I una esmena d'addició, Gao Ping, un altre magnat al qui podríem afegir a la llista, el dels quadres de l'IVAM.

I ara, senyora De Miguel, dir-li que vosté per a parlar d'hipoglucèmia, per a donar-nos consells mèdics segurament estarà molt capacitada, per a les arts escèniques parlamentàries també, però per a donar-nos lliçons de dret encara li falta.
En primer lloc, perquè diu vosté que el que plantegem ací incomplix la llei.
Jo crec que vosté sí que no ha llegit clarament el que nosaltres estem demanant.

En primer lloc, demanem que es complisca l'article 12 del Reglament de les Corts Valencianes, que és una llei aprovada per estes Corts, demanant que es complisca la llei i no es complix.
Hi ha sentències del Tribunal Constitucional.
Quan vosté diu «vayan ustedes a los tribunales».
El problema és que ací nosaltres no podem anar a la jurisdicció ordinària, hem d'anar al Constitucional i això són tres, quatre anys, despeses ¿i per a què?
Però sentències n'hi ha, ausades!

En segon lloc, el que demanem és que se limiten les clàusules de confidencialitat al secret comercial i que s'eliminen les que se referisquen a eixes coses que vosté mateixa ha dit que no se poden amagar.
Per tant, vosté és incoherent.
Després em diu que no se pot amagar mai quant se paga, com se paga i on se paga.
Això conte-li-ho vosté a Eduardo Zaplana, al seu amic Eduardo Zaplana, que li pagava a Julio Iglesias enganyant a estes Corts, mentint sobre contracte del cas Ivex, ni més ni menys.
Quant i a on?
Això no és que era confidencial sinó que no existia, no existia eixe contracte.

Per altra banda, vosté ha obviat les mentides reiterades, perquè ja he dit que no és una excusa, moltes vegades és una mentida, que s'han demostrat al respecte de la confidencialitat.
Quan el senyor Gerardo Camps Devesa firmà una contestació, el 24 de juny de 2008, al senyor Camarasa dient-li que la informació que sol·licitava sobre CACSA era confidencial i després s'ha demostrat que no ho era, perquè jo tinc en el meu poder tots els contractes i no hi ha cap clàusula de confidencialitat.
¿A això com se li diu?
Com se li diu a això?
Una grandíssima mentida, perquè no hi havia clàusula de confidencialitat.

Però ara li vaig a contar una altra història que és molt curiosa.
Fernando Roig, Jorge Martínez Aspar, Valmor.
Els qui han fet negoci en un negoci ruïnós per a tots nosaltres, però en el que ells al final han eixit indemnes perquè La Generalitat els ha salvat el cul.
El dia 12 de gener de 2012 demane còpia íntegra i literal de tots els contractes o qualsevol altre document administratiu referent a la relació entre la Generalitat valenciana i Valmor Sport i ho demane pel conducte reglamentari, fent ús de l'article 12 d'una llei.
I se'm respon que la documentació sol·licitada es troba afectada per clàusules de confidencialitat derivades de la normativa aplicable als contractes signats.

Dos mesos després, només rebre la resposta, el 8 de març de 2012, demanem còpia literal de les parts o clàusules del contracte o contractes que no estiguen subjectes a confidencialitat, perquè se suposa que està subjecte a confidencialitat, segons la llei, una determinada informació no tot el contracte.
La resposta de la consellera de Turisme, Lola Johnson, que està emulant Gerardo Camps en eixa tasca mentidera, és que les clàusules de confidencialitat comprenen la totalitat del contracte, de manera que no hi ha parts o clàusules que no estiguen subjectes a eixa confidencialitat.

Nosaltres decidim dir: per favor, que ens donen còpia literal de la clàusula o clàusules de confidencialitat inclosa o incloses en el contracte o contractes signat o signats entre la Generalitat valenciana i Valmor Sports.
Almenys que ens ensenyen la clàusula per a poder saber que existix, perquè amb Calavatra no existia.
Volem vore la clàusula.
I se'ns torna a respondre que les clàusules de confidencialitat comprenen la totalitat del contracte, de manera que no hi ha part o clàusules que no estiguen subjectes a eixa confidencialitat, és a dir, que la clàusula de confidencialitat és confidencial.

Ara vosté puja ací i ens ho explica.
Ara vosté puja amb eixe desparpajo i ens explica per què Zaplana va negar el pagament de 600 milions d'euros a Julio Iglesias en paradisos fiscals.
I ens explica per què Gerardo Camps es va negar o va negar-li a un grup de l'oposició documentació sobre Calatrava que no estava subjecta a clàusules de confidencialitat.
I ens explica si la pròpia clàusula també és confidencial.
Ànim!
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyora De Miguel.

La senyora De Miguel García:

Señor diputado, me alegro que me diga que vio usted los contratos, lo que demuestra una vez más la transparencia de este gobierno, como no podía ser de otra manera.
Si usted me está diciendo que usted los vio, antes decía que no podía verlos y ahora sube aquí a la trona y dice que sí que los vio.
Aclárese usted en primer lugar.

Mire, evidentemente, yo no soy jurista, yo no sé si usted es jurista o economista, no tengo ni idea, pero probablemente sepa de esto infinitamente más que yo, no se lo voy a discutir.
Pero sí que le digo que en la contratación administrativa no existen esas partes que usted dice que existen de confidencialidad que usted quiere quitar de un plumazo, porque todos los contratos sometidos a la ley del sector público o a una regulación armonizada -y leo literal- todos los de obras, de servicio, de suministro o de cualquier otro tipo del ámbito de aplicación de esta ley adjudicados por entidades o empresas públicas dependientes de La Generalitat, obligatoriamente están sometidas a publicidad, concurrencia, transparencia y no discriminación.
Y eso es público.

Y sabe dónde es público, tanto que habla usted, bla, bla, bla, bla, le voy a decir dónde es público: en una plataforma que tiene la administración de la Generalitat valenciana, que fue la primera de España, y que demuestra la transparencia.
A usted no le gusta oírlo, pero es la realidad.
Una plataforma de contratación que ha puesto un antes y un después en la publicidad de la contratación, no solo para La Generalitat sino para las corporaciones locales.
Y en esta plataforma se publican las licitaciones, como las adjudicaciones de todos los contratos que no tienen la consideración de contrato menor.

Y es más, lo digo, tanto que habla usted de bla, bla, bla, si alguien.
.
.
(Remors) Perdone, le sigo diciendo, porque, claro, a usted los datos y los hechos no le importan.
Usted tergiversa y le da la vuelta, pero yo no me voy a dejar engañar y le voy a contar la realidad de los datos y los hechos.
Y le digo: en estos últimos años, desde el 1 de enero de 2009, de 7.
618 contratos comunicados al registro de contratos, 3.
771 fueron adjudicados mediante procedimiento abierto, publicado en diarios oficiales, y el resto por procedimiento negociado.
Eso, señor diputado, es la gran mayoría de contratos de este gobierno, el primero en España en hacer las cosas, en este sentido, como manda la legislación y el primero en publicar una plataforma de transparencia.

Si usted ha encontrado alguien o algo en donde se incumplan estas condiciones tiene usted derecho, y el deber diría yo, de ir al tribunal y denunciarlo, porque aquí no basta poder llegar a estar trona e insultar a todo el mundo y decir lo que se les pasa por la cabeza, pero, luego, a lo hora de la verdad, no van a donde tienen que ir.
Ha incumplido alguien la legalidad, usted dice que ha visto un contrato que no sé qué y no sé qué y no sé cuántos, oiga, vaya al juzgado y denúncielo.

Nosotros sabemos que este gobierno cumple la ley, sabemos que cumple la ley del sector público, que vuelvo a repetir hicieron los del Partido Socialista, que están todo el día criticándola en la incoherencia esa que supone firmar para cambiar la Constitución, pero luego decir que yo soy mucho más de izquierda que ustedes… Aquí hay un problema de celitos que, en fin, es muy evidente, pero esto ya son sus cosas.
A ver aquí quién es más de izquierdas.
De momento, ellos les van ganando, perdone que se lo diga, mal que les pese, mal que les pese.
Pero, bueno, volvamos al tema, volvamos al tema.

Señor diputado, yo le garantizo a usted la transparencia de La Generalitat y se la demuestro con datos y con hechos.
Y, le vuelvo a repetir, le vuelvo a repetir, no quiera usted que nosotros vayamos de la mano a incumplir la ley, como propone usted en su propuesta esta que nos trae hoy aquí, no nos cuente películas, no tome la parte por el todo.
Y si usted sabe, conoce, y lo ha dicho aquí que sabe y conoce, oiga, haga usted lo que tenga que hacer, haga usted lo que tenga que hacer.
Esa es su obligación como ciudadano.
Pero para transparencia y para legalidad a este gobierno valenciano no le gana nadie y, desde luego, usted tampoco.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Anem a passar a la votació.
Comença la votació.
38 vots, sí; 45 vots, no.

S'alça la sessió.

(S'alça la sessió a les 14 hores)