DS-076%20macro.html





Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 25 de gener de 2017.
Comença la sessió a les 10 hores i 38 minuts.
Presideix el president de les Corts Valencianes, senyor Enric Morera i Català.
Sessió plenària número 45.

El senyor president:

Senyories, anem a encetar la sessió plenària ordinària número 45 de la IX legislatura.
.
.
, mes de gener.
I esperant i desitjant que els dies que hem passat de Nadal, d'any nou i reis hagen estat positius.
Hem fet moltes comissions parlamentàries, i ara anem a encetar la sessió plenària de ple de Les Corts.

S'obri la sessió.
(El president colpeja amb la maceta)

Senyories, il·lustres diputats i diputades, tal com es va comunicar ahir als síndics dels grups parlamentaris i atenent l'escrit registre d'entrada 46.
844, presentat pel Consell, que va ser vist per la mesa d'ahir, de 24 de gener, comunica a les seues senyories que s'altera l'ordre del dia i que les preguntes 702 i 692, dirigides a la consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori, formulada per la il·lustre diputada Sandra Martín, i a la consellera de Sanitat Universal i Salut Pública, formulada pel senyor Daniel Geffner, respectivament, s'ha alterat l'ordre del dia d'esta vesprada en la sessió de control al Consell.

Si no n'hi ha cap inconvenient, entenem que s'accepta per assentiment aquesta modificació del punt cinqué de l'ordre del dia.
Tenen vostés en les seues carpetes l'ordre de les preguntes del Consell.
Per tant, queda aprovada la modificació de l'ordre del dia.

Designació de candidats a magistrats del Tribunal Constitucional

El senyor president:

I passem al punt primer de l'ordre del dia, donant la benvinguda a les il·lustres persones que ens acompanyen en esta sessió de ple.
El primer punt és la designació de candidats i candidates a magistrats del Tribunal Constitucional.
El procediment està emparat en l'article 178 del reglament.

Anem a donar lectura per part del secretari primer de la mesa a les persones que han estat proclamades d'acord amb la presentació que han fet els grups parlamentaris com a candidats de Les Corts a l'elecció pel Senat dels magistrats del Tribunal Constitucional.

Donaré la paraula al secretari primer de la mesa, senyor Emilio Argüeso.
Senyor Argüeso, té vosté la paraula.

El senyor secretari primer:

Â«La Mesa de Les Corts, en la reunión del día 24 de enero de 2017, de conformidad con el artículo 178.
2 del Reglamento de Les Corts, ha tenido conocimiento de los escritos presentados por el Grupo Parlamentario Popular, número de registro de entrada 46.
895, por los grupos parlamentarios Socialista y Compromís, con registro de entrada número 46.
913 y 46.
931, y por el Grupo Parlamentario Podemos-Podem, registro de entrada números 46.
914 y 46.
930, mediante los que comunican las personas propuestas como candidatos y candidatas de Les Corts para la elección por el Senado de magistrados del Tribunal Constitucional.

Â»Por el Grupo Parlamentario Popular: don Alfredo Montoya Melgar, don Ricardo Enríquez Sancho.
Por los grupos parlamentarios Socialista y Compromís: doña María Alicia Millán Herrándiz.
Por el Grupo Parlamentario Podemos-Podem: doña Susana Gisbert Grifo.

Â»Palau de Les Corts.
Valencia, 24 de enero de 2017.
Â»

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor secretari.

Ja saben vostés que el sistema de votació s'empara en els articles 178.
3, 178.
4 i 178.
5, que diuen: Â«Els diputats i diputades podran escriure en la papereta com a màxim tants noms com el nombre de llocs que calga cobrir.
Es consideraran nul·les les paperetes que porten alguna ratllada o consignen noms no proposats com a candidats o candidates pels grups parlamentaris.

Â»Pel que fa a l'escrutini, resultaran elegits els candidats o candidates que més vots obtinguen fins al nombre de llocs que calga cobrir, sempre que hagen aconseguit el mínim de vots requerits per a cada elecció.

I el 178.
5, Â«si en primera votació no es cobrixen els llocs amb els requisits a què es referix l'apartat anterior, es realitzarà una segona votació entre els candidats i candidates que no hagen assolit la majoria requeridaÂ».

Per tant, com a màxim en cada papereta s'hauran de consignar dos noms de les persones proclamades com a candidats o candidates que ha llegit el senyor Emilio Argüeso.

Per tant, anem a passar, si els sembla bé, a la votació.
Una votació secreta per paperetes.
En cada papereta, com a màxim, hauran de figurar dos noms.

Li donaré la paraula al secretari segon de la mesa, el senyor Marc Pallarès, perquè convoque a votació.
Senyor Pallarès, té vosté la paraula.

El senyor secretari segon:

Gràcies, president.

(El secretari segon crida per ordre alfabètic les diputades i els diputats perquè depositen la papereta en l'urna)

El senyor president:

Molt bé, senyories.

Una vegada realitzada la votació, anem a passar a l'escrutini.

(El president fa l'escrutini)

Senyories, realitzat l'escrutini, el resultat de la votació ha quedat de la següent manera: l'il·lustre senyor Alfredo Montoya Melgar, 29 vots.
L'il·lustre senyor Ricardo Enríquez Sancho, 29 vots.
Blancs, 12 vots.
I les il·lustres senyores María Alicia Millán Herrándiz, 52 vots, i la il·lustre senyora Susana Gisbert Grifo, 52 vots.

Per tant, queden proclamades candidates en nom de les Corts Valencianes per a la seua elecció per al Senat, les il·lustres senyores María Alicia Millán i Susana Gisbert.
(Aplaudiments)

Projecte de llei, de La Generalitat, per la funció social de l'habitatge de la Comunitat Valenciana.
Debat i votació del dictamen de la Comissió d'Obres Públiques, Infraestructures i Transports (BOC número 143)

El senyor president:

Senyories, anem a passar al segon punt de l'ordre del dia que és el debat i votació del dictamen de la Comissió d'Obres Públiques, Infraestructures i Transports sobre el Projecte de llei, de La Generalitat, sobre la funció social de l'habitatge de la Comunitat Valenciana.

El procediment està articulat en els punts 121 i 122 del Reglament de Les Corts.
Anem a passar a conéixer el dictamen de la comissió i, a tal efecte, el president de la Comissió d'Obres Públiques, Infraestructures i Transports, l'il·lustre diputat Vicent Arques, llegirà i presentarà el dictamen.

El senyor Arques Cortés:

Gràcies, molt excel·lent senyor president de Les Corts.

Il·lustres senyores diputades.
Il·lustres senyors diputats.

Com a president de la Comissió d'Obres Públiques, Infraestructures i Transports se m'ha designat per a presentar en esta sessió plenària el dictamen sobre el Projecte de llei de La Generalitat per a la funció social de l'habitatge de la Comunitat Valenciana.

El projecte de llei aprovat pel Consell va ser presentat en registre general de Les Corts el passat 4 de juliol del 2016.
La Mesa de Les Corts va acordar la seua tramitació el 12 de juliol i va ser publicada en el Butlletí Oficial de Les Corts número 100, el 22 de juliol.

També, amb data 12 de juliol, la Mesa de Les Corts va acordar l'obertura d'un termini de cinc dies perquè les persones interessades pogueren presentar propostes de compareixença davant de la mesa de la comissió especial de participació ciutadana.
Al Butlletí Oficial de Les Corts número 119, de 21 d'octubre, es publicava la conclusió de la fase de participació ciutadana, realitzada els dies 17 d'octubre, i s'obria el termini de presentació d'esmenes que finalitzava el dia 14 de novembre.

Al text del projecte de llei van ser presentades un total de 103 esmenes parcials, de les quals corresponien 20 al Grup Parlamentari Popular, 1 al Grup Parlamentari Socialista, 2 al Grup Parlamentari Compromís, 26 al Grup Parlamentari Ciudadanos i 14 al Grup Parlamentari Podemos-Podem.
I 40 conjuntes dels grups parlamentaris Socialista, Compromís i Podemos-Podem.

Així mateix, el Grup Parlamentari Popular va presentar una esmena a la totalitat.
L'esmena a la totalitat va ser rebutjada durant el debat que es va celebrar el 30 de novembre.
La Mesa de la Comissió d'Obres Públiques, Infraestructures i Transports, en reunió realitzada el dia 30 de novembre, va aprovar el document d'ordenació d'esmenes, publicat en el Butlletí Oficial de Les Corts número 132, de 12 de desembre.

La comissió es va reunir el dia 15 de desembre i, després de debatre totes les esmenes, aprovà el dictamen que presentem i està publicat en el Butlletí Oficial de Les Corts número 143, de data 13 de gener del 2017.
En el debat en comissió s'han aprovat un total de 8 esmenes d'aproximació i 40 esmenes parcials.
Com a president de la Comissió d'Obres Públiques, Infraestructures i Transports espere i desitge, al llarg del debat del dia de hui, siga possible arribar al màxim consens.

Moltes gràcies i res més.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Arques, per la presentació del dictamen de la comissió.

Passarem seguidament a l'explicació de la posició de cada grup parlamentari.
En primer lloc, el Grup Parlamentari Podemos-Podem té la paraula en la persona de l'il·lustre diputat César Jiménez, per un temps màxim de huit minuts.
(Algú tus)

Quan vosté vullga.
(Algú tus)

El senyor Jiménez Doménech:

Gràcies, senyor president.

Senyories.
No faré servir tot el temps per una qüestió de salut i també perquè el Partit Popular ens va donar una oportunitat en la presentació de l'esmena a la totalitat per a desenvolupar els arguments.
Tots sabem quina posició hem mantingut durant el debat i la tramitació d'esta llei.

Avui posem en marxa un rellotge que feia molt de temps s'havia d'haver posat.
Un rellotge per a donar solucions a totes les famílies que han de veure com els fan fora de casa.
Avui, este és l'exemple d'una llei que pot entrar com avantprojecte en un text i, fruit del debat, sortir totalment canviada, sabent els problemes que.
.
.
, o els mal de cap -millor dit- que ha causat açò en conselleria.

Gràcies a la consellera i, si pot fer extensius els agraïments a tot l'equip, per donar el pas.
Feia molt de temps -com deia- que s'havia d'haver mamprés una llei de funció social de l'habitatge.
Gràcies també als companys i a les companyes portaveus dels diferents grups polítics per la col·laboració, per estar treballant colze a colze.
També agrair, també el dia d'avui, a les portaveus de Ciudadanos i del Partit Popular la seua comprensió per a signar -encara que siga a efectes de tramitació- algunes de les esmenes transaccionals que hem preparat a última hora que, sens dubte, nosaltres pensem que milloraran el text.

I volia també fer extensius els agraïments a la gent de la PAH, que esteu ahí dalt.
Sense vosaltres haguera sigut més difícil i, a la vegada, haguera sigut més fàcil.
Hem estat amb vosaltres treballant, hem sentit les vostres reivindicacions, ens heu convençut de moltes qüestions que en principi no teníem massa clares.
Creiem que heu ajudat.
Nosaltres estem.
.
.
, agraïm especialment que hi haja eixa gent en la societat que ens estiga impulsant i, d'alguna manera, animant a ser més agosarats.

I, com deia, bé, el resultat és una llei que té molts mecanismes.
Parlava abans d'un rellotge.
Jo me'n recorde dels rellotgers estos que porten la lupa i han de mirar que encaixen totes les peces.
És funció de la consellera i de la conselleria posar-se la lupa als ulls, perquè hi ha molts mecanismes, la llei té molts engranatges que han de funcionar coordinadament i nosaltres estarem ahí també, supose que amb la gent de la PAH.
Hem quedat en seguir col·laborant, ¿veritat?
Continuarem col·laborant perquè, quan se pose en marxa la llei, se puga millorar també l'aplicació.

I bé, poca cosa més a dir.
Moltes gràcies a tothom.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Jiménez per la seua fixació de posició.

Seguidament, en nom del Grup Parlamentari Ciudadanos, per a explicació de la posició té la paraula la il·lustre diputada María José García, per un temps màxim de huit minuts.

Quan vosté vullga.

La senyora García Jiménez:

Gracias, señor presidente.

En primer lugar, agradecer a la PAH y a las asociaciones que hoy nos acompañan aquí en este pleno.
Bienvenidos.
También dar la bienvenida a la señora consellera.

Como se ha comentado, el 30 de noviembre el Consell nos presentó la ley para la función social de la vivienda.
Ley que consideramos fundamental.
Ley que, posteriormente, pasó a comisión para ratificar las enmiendas que se realizaron a su texto.

Señorías, en ese proyecto de ley que consta de treinta y siete artículos se presentaron ciento tres enmiendas, sí, señor, ciento tres enmiendas, de las cuales les cito: treinta y nueve provenían del propio tripartito -como se ha comentado-, dos de Compromís y catorce de Podemos, un total de cincuenta y seis enmiendas a una ley que ellos presentaban, más de la mitad de esas enmiendas fueron presentadas por el pacto del botànic, ¿y saben cuántas fueron aprobadas?
, las treinta y nueve del tripartito, dos de Compromís y cinco de Podemos, bueno, cinco no porque ahora nos hemos enterado que se las han aprobado todas (soroll de papers); nuestro grupo parlamentario presentó veintiséis enmiendas, ¿y saben cuántas fueron aprobadas?
, tres, solamente tres, pues según el tripartito mejoraban el texto quedando vivas el resto, un total de veintitrés enmiendas que hoy les traigo a debate.
(Algú tus)

Señorías, y señores y señoras del palco superior, a lo largo de los diferentes plenos y comisiones siempre he oído lo mismo con el resto de enmiendas nuestras, Â«no se aceptan porque modifican el textoÂ».
¡Claro que modifican el texto!
Modifican el texto a positivo y siempre pensando en las personas.

Los partidos políticos tenemos una responsabilidad frente a los ciudadanos, y es la de legislar con la finalidad de resolver sus problemas.
Nuestro Grupo Parlamentario Ciudadanos considera primordial y fundamental crear una ley que responda a las necesidades habitacionales de estas familias que hoy están con nosotros y las que no han podido venir hoy, aquí, a este pleno.
Y en esa dirección hemos trabajado presentando enmiendas encaminadas a mejorar esta ley, encaminadas a sumar y a conseguir una verdadera solución habitacional.

Esta ley -que vuelvo a reiterar consideramos fundamental- presenta un inconveniente, y es que -ya lo he dicho por activa y pasiva y que el tripartito parece que ha olvidado- nuestras leyes deben estar en armonía con la Constitución española, y es más, no seguimos legislando en materias donde no tenemos competencias.
Y yo les pregunto, ¿son conscientes de lo que esto conlleva?
Pues yo les voy a contestar: que esta ley nace herida de muerte.
(Soroll de papers)

Como ya comenté en comisión, nosotros como oposición podríamos no oponernos a nada por comodidad, cruzarnos de brazos y dejar hacer a ver cuándo se estrellan, pero ese no es nuestro estilo, ¡no es nuestro estilo!

Hemos estudiado detenidamente esta ley, hemos presentado enmiendas respetuosas con la finalidad de que salga hacia adelante esta ley sin problemas de inconstitucionalidad y que funcione a lo largo del tiempo, a lo largo de mucho tiempo.
Y en esa dirección hemos trabajado con nuestras enmiendas, en la dirección de evitar visos de inconstitucionalidad que ciertos artículos presentan, en generar un marco legal que respete la Constitución y promover la seguridad jurídica para que de este parlamento salga una ley ¡fuerte!
, una ley referente, una verdadera solución para el problema habitacional, y que dentro de unos años no tengamos que lamentar resoluciones judiciales sobre constitucionalidad de normas autonómicas.

Y es por ello que nos gustaría que en este parlamento volvieran a valorar y a considerar nuestras enmiendas, las veintitrés que han quedado vivas.
Y paso a comentarles alguna.

En principio, respecto al artículo 2 hemos presentado una enmienda al apartado 2.
d donde introducimos que también sean beneficiarios de esta ley aquellos que hayan solicitado préstamos hipotecarios para pagar el tratamiento de enfermedades o cualquier otra necesidad básica de la unidad de convivencia.
Tal cual como hoy está la salud, creo que es necesaria.

Por otra parte, también, solicitamos la supresión de determinados artículos que consideran, que consideramos que vulneran la seguridad jurídica por falta de concreción como sucede en el artículo 15.
2.
g.

Respecto al procedimiento inspector, solicitamos la supresión del artículo como el 30 que impone a la denunciada la carga de la prueba cuando -según los principios del derecho penal que rige el procedimiento administrativo sancionador- debería imponerse a quien los alega, quien alega debe probar.

También solicitamos la supresión del artículo 19, puesto que la redacción del artículo 33 se está vulnerando el principio penal non bis in idem, lo que significa que no se puede sancionar dos veces a la misma persona por los mismos hechos.

En definitiva, señorías, esta ley que debería nacer con la finalidad de resolver problemas habitacionales de las familias que hoy están aquí, en el pleno, y de otras que no han podido acudir, lejos de hacerlo nace herida de muerte, ¡y lo saben!
, puesto que aun con las modificaciones añadidas por el tripartito continúa legislando materias que no puede legislar, deja de legislar aspectos fundamentales, es inconcreta y vulnera el principio como el de seguridad jurídica, entre otros.

Por tanto, desde nuestro Grupo Parlamentario Ciudadanos les instamos a que hagan eco de su carácter dialogante y que nos permitan hacer, también, y participar entre todos de ese texto con un consenso del que hoy se nos está negando, y los que estamos en oposición también nos gustaría haber puesto algo más en la aportación de este texto legal.

Por lo tanto, lo único que decimos es eso, que tengan en cuenta las enmiendas y las valoren.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Senyories, escoltarem ara la posició del Grup Parlamentari Compromís.

I a tal efecte li donem la paraula a la il·lustre diputada Belén Bachero per un temps màxim de huit minuts.

Quan vosté vullga.

El senyor Bachero Traver:

Gràcies, senyor president.

Avui, senyories, serà un dia històric per a les Corts valencianes, un dia històric per als valencians i les valencianes.
Avui s'aprova definitivament el projecte de llei de la funció social de l'habitatge.

Avui donem un pas endavant cap a la consecució d'aquell dret constitucional que hauria d'haver estat blindat per tots els governs estatals que ens han precedit: parlem del dret a la vivenda, senyories.

Però no va ser així i el govern de Mariano Rajoy, amb la seua majoria absoluta aclaparadora, amb eixe rodillo que tant li agrada al Partit Popular va vulnerar totalment el nostre dret constitucional a un habitatge digne i ens va vendre a la banca.

Sí, eixe dia, el 25 de juny de 2012 el govern espanyol va sol·licitar el rescat a Europa per a la banca, els va arrabassar els drets als espanyols per a donar-los privilegis als bancs, privilegis en forma de diners públics, en forma de 51.
303 milions d'euros dels quals només s'han recuperat 2.
686 milions, un 5,2% en quatre anys.
Açò vol dir que nosaltres, senyories, mai vorem retornar a les arques públiques estos diners perquè a aquest ritme farà falta un segle, senyories, un segle perquè recuperem estos diners de tota la ciutadania.
La gran estafa de la banca espanyola.
¡Quina poca vergonya!

Aquell dia, el senyor Rajoy va governar contra les persones, contra tots els espanyols, i ara ens volen vendre que ja s'enrecorden de les persones amb el Reial decret 1/2017, de 20 gener, de mesures urgents de protecció de consumidors en matèria de clàusules sòl, aprovat pel consell de ministres la setmana passada.
Però que no ens enganyen, ho han fet perquè no han tingut més remei, ¡que no ens enganyen!

Aquest canvi de política cap a la banca i en favor dels consumidors no és a causa d'un canvi d'orientació del govern de l'estat, és a causa de les sentències del Tribunal de Justícia de la Unió Europea de 2013 i la sentència del Suprem del 23 de desembre de 2015.

Europa es fica les mans al cap davant les actuacions del govern de l'estat i l'obliga a posar en marxa els mecanismes de devolució de les quanties pagades de més, dels milers de consumidors afectats per les clàusules sòl.
I el suprem, la justícia espanyola, sentencia que les despeses hipotecàries per la formalització del préstec han de ser a càrrec dels bancs, que són els interessats en registrar l'escriptura, i no dels consumidors com estava passant fins ara.

Així que, ¡per favor!
, tots aquells que tinguen hipoteques que les revisen i que reclamen allò que és seu perquè Europa ens dóna la raó a les persones i el suprem també, i els diners que són nostres que tornen a les nostres butxaques, de les quals mai haurien d'haver eixit.

Aquesta llei reconeix el dret subjectiu a la vivenda de tots els valencians i les valencianes i aplega a esta cambra en un moment doblement històric on per fi la justícia està defensant els deutors hipotecaris i als consumidors.

Bé, quan aquesta llei va entrar al parlament recordeu que el Partit Popular va presentar l'esmena a la totalitat sense text alternatiu i, després, al desestimar-se esta i passar a comissió tenim 20 esmenes vives del Partit Popular, de les quals no podem acceptar-ne cap però, a més, quinze són de supressió.
És que ja no és que no els agrade la llei, és que no els agrada treballar, ¡clar!
, tot suprimit i arreglat.

I tot açò després de les seues polítiques públiques d'habitatge que han estat mínimes, més bé invisibles i poc ambicioses, quan damunt estem parlant de la vivenda, un dels puntals bàsics de l'estat del benestar.

Per això, senyories del Partit Popular, quan es refereixen al Consell com al govern del Titanic de forma pejorativa només els podem recordar les paraules de la nostra vicepresidenta, Â«perquè titànic és l'esforç que ha estat fent el govern del botànic per a traure lleis com aquesta i com a moltes altres que vindran per a garantir els drets fonamentals per a tota la ciutadania que restabliran l'estat de benestarÂ».

Titànic és l'esforç que està fent el president, la vicepresidenta i tots els consellers i conselleres per alçar este país que ens vau deixar, per a retornar els drets que ens vau arrabassar a tots els valencians però, el que és més important, per a tornar la decència i l'honor al poble valencià que vam perdre darrere l'última dècada de corrupció orquestrada pel Partit Popular i les diverses administracions on van governar, no només al Consell sinó també a les diputacions: Rus al centre, Ripoll al sud, i Fabra al nord, la creuada de la corrupció.

Quant a les esmenes de Ciutadans, només podem acceptar la número 4, que hauríem de presentar una esmena transaccional que està en tràmit, i així el que s'esmena de l'article 2 passaria a l'article 12 per una qüestió que en el dictamen s'ha traslladat tot el text que estava en l'article 2 a l'article 12.
Però aquesta sí que l'acceptem perquè amplia el drets; amplia els drets perquè aquells casos que siguen desnonaments on no només siga per impagament del préstec o lloguer sinó també per tractament de malalties, o qualsevol altra necessitat bàsica de la mitat de convivència.
Per tant, com amplia drets sí que l'acceptem.

La resta no les podem acceptar perquè lleva drets, lleva drets i buiden de contingut la llei, quasi totes són de supressió, de la mateixa manera que ha fet el Partit Popular.

Quant a les de Podemos -ja s'ha dit que.
.
.
, ho ha dit en la intervenció anterior la de Ciutadans-, sí que és realitat que acceptem totes perquè pensem que donen encara més garanties i més drets a la ciutadania.
Per tant, s'accepten les esmenes presentades pel grup Podem.

Bé, l'objectiu de les polítiques públiques d'habitatge ha de ser proporcionar una llar digna, bé mitjançant el mercat, bé assegurant un patrimoni públic ampli i homogèniament distribuït pel conjunt del territori.

Per això, la proposta de la nova llei valenciana té com objectius principals: la lluita contra els desnonaments mitjançant un lloguer social per aquelles persones que es troben en situació d'emergència social; i mobilitzar els habitatges buits, estos habitatges que són dels bancs dels fons voltor o dels grans tenedors, que està tot el País Valencià ple d'habitatges buits, senyories, i hem de mobilitzar-los i obligar que isquen a lloguer.

El text que defensem avui té molts altres punts interessants com la mediació o la lluita davant la pobresa energètica, però sobretot ha de servir com a societat per a mirar-nos a nosaltres mateixos i pensar que no podem quedar-nos parats davant la realitat evident que moltes persones no poden accedir a un habitatge digne, mentre n'hi ha habitatges buits per a anys i anys fruit del desgavell de la bombolla immobiliària que va permetre el Partit Popular.

I hem de pensar, també, que aquesta situació no es pot repetir cíclicament i que el millor antídot perquè això no passe és l'existència d'un ampli patrimoni públic d'habitatge per al conjunt de la ciutat i del País Valencià.

Així, també és notícia ara que la darrera setmana La Generalitat va licitar la reparació del parc d'habitatge de la província de València, amb una inversió de vora quatre milions i mig, rehabilitant habitatges i oferint-los a qui més ho necessita.
Aquesta és la línia del nou Consell.
Gràcies, senyora consellera.

La societat necessita una llei que, com a mínim, resolga per a tota la ciutadania els problemes contra els que els fa, lluiten dia a dia; per a resoldre la situació de precarietat de moltes persones i famílies; frenar totalment els desnonaments sense alternativa habitacional; alliberar la gent de deutes impagables; obligar els bans a fer lloguers socials dels seus habitatges buits; no permetre els talls de subministrament per no poder pagar i ampliar el dret a l'habitatge perquè tots aquells que no poden accedir, ho fagen.
Per això Compromís defensa aquest projecte de llei.
La societat valenciana ho necessita i és una prioritat.

Per últim, des de Compromís, voldríem fer públic el compromís que hem aplegat amb les PAH del País Valencià per a començar a treballar en la millora de la Llei 1/2011 de l'Estatut dels consumidors i usuaris de la Comunitat Valenciana, per a millorar la protecció dels deutors com a consumidors i per a tractar el tema del sobreendeutament.

I, també, demanar al govern de l'estat, exigir-li els canvis necessaris que faciliten el dret a l'habitatge en les lleis de la seua competència, com són la llei hipotecària, la Llei d'enjudiciament civil i la Llei d'arrendaments urbans, perquè aquest grup parlamentari té un compromís, senyories, amb ells i amb tots els valencians i les valencianes.
Per fi, la nostra prioritat són la defensa dels drets del poble valencià.
I des de Compromís vetlarem pel seu compliment amb els mecanismes que disposem.

Gràcies, senyories.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Senyories, a continuació, escoltarem la fixació de posició del Grup Parlamentari Socialista i, a tal efecte, done la paraula a l'il·lustre diputat Rafael Briet.

Senyor Briet, quan vosté vullga.

El senyor Briet Seguí:

Gràcies, president.

Vicepresidenta.

Consellera d'habitatge.

Consellers.

Membres de la PAH.

Senyories.

Hui comence la meua intervenció demanant el vot favorable a la llei de la funció social de l'habitatge a tots els diputats i diputades d'aquestes Corts, perquè, amb el seu vot, expressaran la voluntat de reafirmar el dret a un habitatge digne, tal com recull la Declaració universal de drets humans, la Carta social europea, el PIDESC, el nostre Estatut i la nostra Constitució.

Aquest matí, amb aquesta llei, traslladem la veu del carrer a una norma jurídica que donarà resposta a la difícil situació de moltes famílies que mai se'ls havia escoltat.

Aquesta llei, treballada la convicció, el compromís i la determinació de la consellera i del seu equip amb les aportacions de la PAH i el diàleg i els acords dels partits del pacte del botànic, evidencia que el nou Consell no vol ser indiferent ni quedar-se al marge dels problemes de la gent, sinó tot el contrari, vol ser partícip d'encontrar solucions i fer efectiu un dret humà i un mandat constitucional que el model neoliberal va deixar en mans del mercat.
(Aplaudiments) 

I em poden creure.
.
.
, em poden creure si els dic que ens haguera agradat i ens agradaria sumar a Ciutadans i al Partit Popular en la defensa d'aquesta llei.
Em poden creure.
Però quasi totes les esmenes presentades van en la direcció contrària a l'objectiu final que es pretenia aconseguir.

Per tant, senyora García, no li podem acceptar les esmenes, perquè vostés anaven en una direcció que nosaltres no volem compartir.
Perquè les seues esmenes havien estat treballades des de la visió més conservadora de la Constitució.
Les seues esmenes, igual que les del Partit Popular, han estat treballades des de la visió de l'Europa que retalla drets.
Les seues esmenes, igual que les del Partit Popular, han estat treballades des de la visió de la defensa del mercat econòmic per damunt dels drets socials.

Mentres els grups del pacte del botànic donàvem suport i presentàvem esmenes comunes per enriquir aquesta llei, per protegir el dret a l'habitatge, per mobilitzar els habitatges buits, per fomentar els habitatges en lloguer i per evitar els desnonaments, l'oposició aposta per les mateixes polítiques erràtiques que ens han portat a aquesta situació.

Mentre nosaltres volem enfortir el dret a un habitatge digne que encontra la seua raó de ser en la mateixa Constitució, el Partit Popular i Ciutadans encontren en la mateixa Constitució els motius per a denegar aquest dret.

Ho vàrem explicar i ho tornem a fer, complementar no significa interferir.
Complementar les polítiques estatals amb polítiques autonòmiques no pot ser, ni ha de ser inconstitucional.

El control de constitucionalitat de les normes basades en competències compartides o en competències exclusives autonòmiques no té com a escomesa la d'enjudiciar la major o menor compatibilitat entre les polítiques adoptades per l'estat i les autonomies, sinó la contradicció normativa autonòmica amb l'estatal, contradicció que al nostre parer no es produïx.

¿Creuen sincerament que l'estat ha realitzat els suficients canvis legislatius per a parar els desnonaments?
¿Creuen que en els últims anys s'han realitzat polítiques d'habitatge encaminades a garantir el dret a la vivenda?
Senyora Díaz, la resposta és no.
No han segut suficients les polítiques del senyor Rajoy.
No ha existit ninguna voluntat política.
Però no s'enganye a vosté mateixa, ni falsege la realitat: les mesures preses per l'estat espanyol són insuficients, són exigües i són restrictives.

I, miren, que no vegen els problemes de la gent em preocupa, però si els veuen i no encontren arguments jurídics dins del marc, no encontren arguments jurídics per defensar aquesta llei dins del marc jurídic actual, em preocupa molt més, perquè vol dir que no volen impulsar la consolidació d'aquest dret, perquè vol que no creuen en la funció social de la propietat i, el que és més greu, el que vol dir que estan a la dreta de la dreta de la dreta d'Europa.
(Aplaudiments) 

Senyories, som coneixedors dels pronunciaments del Tribunal Constitucional.
Però, també, que el Tribunal Constitucional ja ha estat desautoritzat en temes vinculats a l'habitatge pel Tribunal de Justícia de la Unió Europea i pel de l'organisme encarregat de protegir el PIDESC.
Per tant, a l'avaluar i votar aquesta llei, tinguen en compte la tendència del dret comparat, tinguen en compte els pronunciaments d'Europa respecte als drets humans i tinguen en compte el reclam de les autonomies que defensen una altra interpretació de la nostra Constitució.

La nostra interpretació és tan legítima com qualsevol altra, però, a diferència de la del govern central, la nostra troba empara amb els drets humans i la voluntat popular.
La que defensen vostés tan sols es sustenta en el negoci d'uns quants i en una interpretació delimitativa i estancada de les normes, que va en contra del principi pluralista de la pròpia Constitució, i de l'estat social i democràtic de dret promulgat al seu article 1.

Aquesta llei no és tan sols per a solucionar problemes del present.
És una llei que ens aportarà la cohesió social necessària per al futur.
Una societat cohesionada és una comunitat de persones lliures que es donen suport mútuament i perseguixen objectius comuns.
Amb la cohesió social, crearem una societat igualitària, potenciarem la governabilitat democràtica i les condicions per a desenvolupar-se com a tal.

Mentres el Partit Popular decidix caritat, nosaltres volem drets.
Mentres el Partit Popular decidix exclusió, nosaltres volem integració.
Mentres el Partit Popular decidix centralisme, nosaltres volem pluralisme constitucional.

Senyories, el dret a l'habitatge no és de dretes ni d'esquerres.
Però les accions i els posicionaments polítics mostren clarament quins drets volem preservar i quins drets volem silenciar.
Per eixe motiu, per a no silenciar el dret a l'habitatge, és necessari aprovar aquesta llei.

Defensar el dret a l'habitatge és garantir drets fonamentals recollits a la nostra Constitució.
Dir Â«síÂ» a aquesta llei és avançar en el camí correcte en la nova política de l'habitatge.

Consellera d'habitatge, equip de la direcció general d'habitatge, exdirector general Alberto Sanchis i directora general Rebeca Torró, membres de la PAH i associacions que han col·laborat en la redacció, han fet un bon treball.
Perquè una societat més cohesionada és una societat més forta, que ens ajudarà a construir una nova Comunitat Valenciana on tots, absolutament tots tindrem futur.
Sabem on anem.
Sabem què volem fer i quines són les nostres prioritats.

Vicepresidenta.

Consellers.

Consellera.

La gent creia que podíem canviar les coses.
I ara ja saben que podem i que anem a fer-ho.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments) 

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Briet.

Senyories, a continuació, escoltarem la fixació de posició del Grup Parlamentari Popular.
I a tal efecte, té la paraula la il·lustre diputada Elisa Díaz, per un temps màxim de huit minuts.

Senyora Díaz, quan vosté vullga.

La senyora Díaz González:

Gracias, señor president.

Buenos días a todos.

Buenos días a todas esas personas que trabajan a diario e intentan.
.
.
, para intentar solventar los problemas de vivienda de las personas.

Nunca en estas Cortes se ha debatido una ley tan enmendada por quienes la proponían.
Y ustedes dirán que eso es fruto del diálogo y del consenso.

Pero tanto usted, ustedes, como nosotros como los colectivos sociales saben perfectamente que eso no es así.
Llevan año y medio, y ni siquiera este tiempo les ha servido para traer aquí una ley en condiciones.

Lo que traen es el producto del mestizaje, del Â«si me pones esto aquí, yo te apruebo esto otro alláÂ», sin tener en cuenta que para eso otro allá o esto aquí es necesario también cambiar alguna otra cosa, para que encajen todas las piezas.
Porque si no encajan, la cuota de cada uno de ustedes no está cubierta.
Son tantas piezas las que intentan cuadrar, que incluso hoy nos vemos con varios tornillos -porque no ha sido uno solo, han sido varios tornillos- que han metido a martillazos.
Con varias transaccionales, incluso una de ellas a un artículo, que no enmendaban.
Piezas, tornillos, parches, chapuzas cuyo resultado no es Â«salvadorÂ» de nadie.

Ustedes decían que su mestizaje era salvador de personas.
Pero lo que han creado es un monstruo.
Lo que han creado.
.
.
, es la ley Frankenstein, que, a pesar de tantas piezas, no es capaz de dar un paso sin perder un tornillo.

Como lo único que les importa a ustedes es que las piezas encajen en lo que sea que vaya a resultar, aunque se incrusten a martillazo limpio, lo de ser verdaderamente salvador de personas nada les importa, siempre y cuando las apariencias consigan que sigan engañándoles.
Eso sí, la bandera la quieren todos.
La medalla se la quieren colgar todos, cara a la sociedad.
Puro marketing social.
No tienen más que ver las trifulcas que había entre ustedes cuando estaban en la diputación.
.
.
, -perdón- en la oposición por ser el más stop.
A ver quién era el más stop.
Las personas quedaban detrás de una pancarta, que ustedes sujetaban con falsas promesas.
Promesas que les han llevado donde están, a un consell en el que el president está sumiso a los pies de un radicalismo y sectarismo.
.
.
, el radicalismo y sectarismo más rancio de la izquierda.
Que el Consell esté a la izquierda de la izquierda de la izquierda es demoledor.
(Aplaudiments) 

Y eso ha hecho que se plasmen en papel unas ideas sin que les preocupe lo más mínimo cómo se vayan a cumplir.
Eso es lo de menos.
El papel ya está escrito y con ello han cubierto expediente.

Llegará el momento en el que ninguno de ustedes querrá figurar como el creador de este engendro, echándose la culpa los unos a los otros.
Y cuando una familia tenga problemas, se encuentre en una situación de vulnerabilidad o riesgo de exclusión social, le remitirán a Frankenstein y se verá que Frankenstein no fue creado para solucionar sus problemas, sino para cubrir sus egos.
(Aplaudiments)

Los desahucios van a seguir disminuyendo, pero no será gracias ni a su gestión ni por ese engendro de ley, la ley Frankenstein.
Y les explico.
Miren, la ley Frankenstein dice, Â«los presupuestos de La Generalitat contemplarán las dotaciones apropiadas para asegurar la efectividad de derechos a la vivienda, del derecho a la viviendaÂ».
¿Pero los presupuestos de cuándo?
¿Los del 2016?
No han sido.
¿Los del 2017?
Tampoco.
Nos quedan dos: 2018 y 2019.
Lo digo porque hasta ahora sus presupuestos no han puesto para vivienda lo que dicen que se necesita y lo que hay es lo que viene en el gobierno central, del estado, de los planes de vivienda del gobierno del Partido Popular.

Bueno, pero, ¿a qué esperan?
¿A los presupuestos para 2020?
¿Los presupuestos que serán del Partido Popular?
¿Será entonces cuando vuelvan a ponerse la camiseta y exigirán que se cumpla su ley, su ley Frankenstein?
¿Será entonces cuando exijan que se haga lo que ustedes no fueron capaces de hacer?

Por otro lado, la ley Frankenstein, dice que va a ampliar el parque público de vivienda, pero no dice ni cuándo ni cómo.
No se atreven.
No vayan a meter la pata, que como la meten poco.
.
.
Claro, es que no cuadra, es que no cuadra por ningún lado.
Porque si la consellera dice, porque la consellera dice que no hay dinero y no hay recursos para pisos sociales, la ley Frankenstein miente, miente cuando dice que se va a ampliar el parque público de viviendas.
¿O es que la ley Frankenstein se refiere a otra administración y que es otra administración la que va a ampliar ese parque público de viviendas?

Y sigamos, relacionado con esto.
Piezas que tampoco encajan en esta ley Frankenstein.
 Si la consellera dice que son 9.
000 personas las que están esperando una vivienda y ustedes dicen en esta ley Frankenstein que si en seis meses no se les da una respuesta a sus solicitudes, el silencio administrativo es positivo.
Pues entonces, cuando acabe este punto, ustedes se harán las fotos, aplaudirán, se felicitarán por haber aprobado ley Frankenstein, pero luego resulta que tendrán que ponerse a pensar cómo en septiembre van a conseguir 9.
000 viviendas para dárselas a esas 9.
000 personas.
Ya me contarán cómo lo van a hacer.
9.
000 personas, porque doy por hecho que esas solicitudes ustedes no las van a resolver.

¿O es que la gran mayoría de esas 9.
000 personas no cumplen con el requisito de vecindad y residencia que exigen para tener derecho a una vivienda?
¿Qué clase de derecho subjetivo es éste, el de la ley Frankenstein, que excluye a personas?

Y ya que estoy.
Es que resulta que ustedes hablan de igualdad, pero la ley Frankenstein no reconoce el derecho a la vivienda a todas las personas.
La ley Frankenstein discrimina.
¿Qué ha pasado con eso de universal?
¿Es que el derecho a una vivienda digna no es para ustedes universal?
Pues no, ya que sólo las personas que cumplen su requisito de vecindad y residencia pues se les aplicará esta ley.
¡Menuda pieza!
¿Quién ha puesto esta pieza en la ley Frankenstein?
¿Y quién no la quiere quitar?
Porque nosotros proponemos quitarla.
¿Es rojo, es morado o es naranja?

La ley Frankenstein está eliminando los derechos de personas, personas que también pueden estar en especiales circunstancias de exclusión social.
Para que quede más claro, una persona que acredite seis meses de residencia no tiene derecho a nada de lo que dice esta ley, tampoco la que acredite once meses de residencia.
(Aplaudiments)

Si la situación de estas personas es tan dramática que no pueden llegar a acreditar el año de residencia que exigen ustedes, ustedes les discriminan, las excluyen.
Sin embargo, nosotros proponemos garantizar que esta ley, aunque sea un monstruo, se aplique para todas las personas, y ustedes están a tiempo.
Están a tiempo de esta pieza quitarla de este engendro.

Les diré más piezas, más piezas, pues que aún no he descubierto el propósito que tienen ustedes y se empeñan en mantener, como la 3.
3.
La verdad es que no se entiende nada.
El Consell Jurídic Consultiu dice que dejen de enredar, que esto es una ley, no el patio de su casa, que lo excluyan, que no se entiende absolutamente nada.
Y ustedes erre que erre a liarla.

O la 6.
4, que también dice que la excluyan porque son competencias que ya están reguladas por otro lado.
¿Para qué tanta pieza inútil?
¿Para hacer más grande a Frankenstein?

Pero, bueno, por mucho que intenten aparentar, hay aspectos que no molestan en ocultar, más bien lo contrario.
Lucen orgullosos esa camiseta, la de la imposición, la de la obligación.
Porque ustedes en la ley Frankenstein no posibilitan, obligan; no proponen, imponen.
Han creado ustedes un monstruo de retales y distintas piezas, muy grande, pero muy torpe; que cuando se levante y empiece a andar se desmontará y se verá que es incapaz de llegar a ningún sitio.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Senyories, hem finalitzat el temps de l'explicació de la posició de cada grup parlamentari i, si no hi ha rèpliques, passaríem a.
.
.

Sí, senyor Briet.
Sí, Ciudadanos.
Doncs, en primer lloc, la diputada María José García, en nom de Ciudadanos, per un temps màxim.
.
.

Sí, quan vosté vullga, senyora García.

La senyora García Jiménez:

Gracias, señor presidente.

Me gustaría comentar una cosa, porque he visto aquí que se ha dado una visión un poco negativa de los grupos parlamentarios que estamos en la oposición.

Nosotros cuando realizamos las enmiendas, y lo sabe la gente que se ha reunido con nosotros en la PAH, siempre les hemos dicho las mismas cosas: vamos a trabajar y vamos a trabajar porque ese articulado que sale inconstitucional -y corríjanme si me equivoco, señor Briet-, por el momento no tendremos la misma visión, pero la Constitución española es la que está rigiendo y la que está ahí, y es la norma superior que nosotros tenemos que regular y por lo menos proteger y respetar.
Eso en principio.

Cuando yo he hablado con la gente que ha venido a reunirse con nuestro Ciudadanos, siempre he dicho lo mismo: nosotros estamos a favor del fondo de la ley, estamos a favor, pero no estamos a favor de las formas.
Y vamos a votar en contra de ese articulado, vamos a votar…, perdón, del articulado inconstitucional, que lo tengan bien claro.
No los engañen, no los engañen, porque esos visos de inconstitucionalidad llegarán a otros sitios, cuando lleguen, y lo que harán es paralizar cierto articulado.
Pero eso no quita, eso no quita de que aún nosotros que votemos a ese articulado que es inconstitucional en contra, no votemos a favor de esta ley.
Porque ya lo he repetido varias veces, estamos a favor, estamos a favor de las personas.
Es una ley que es necesaria, pero que podían haber trabajado un poquito más de haber hecho un marco referente, que no se quede estancado ahí, que no se quede estancado en un cajón dentro de uno, dos años o lo que sea.

Entonces, simplemente comentar que estas…, no sé, notas que queremos dar nosotros, porque también estamos con las personas, por supuesto que estamos con las personas, faltaría más.
Es que me gustaría dejar claro que no solamente una parte de este hemiciclo está a favor de las personas, también estamos a favor de las otras, aunque (aplaudiments) veamos que algunas cosas no son coherentes, y como no son coherentes nosotros las hemos reivindicado para que se modifiquen.

También me han comentado que todas las enmiendas que hacemos son de supresión.
No, señora Bachero, si se las hubiese leído, hubiese visto que no todas son de supresión, que hay muy buenas enmiendas, lo que pasa es que no las han querido tener en cuenta para que enriquezca el texto legal que se presenta hoy.

Y simplemente ya decir en mi intervención que estamos a favor de las personas, que vamos a votar a favor de las personas, aunque sí que votaremos en contra de todos esos artículos que son inconstitucionales.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyor Briet, vosté volia replicar?

Ah!
des de l'escó.
Demane vosté la paraula.
Sí, té vosté la paraula per quatre minuts.

La senyora Bachero Traver:

Bé.
Gràcies, president.

Bé, senyora García, jo no havia dit que totes foren de supressió; el que he dit és que la majoria eren de supressió.
Però el que sí que totes les que no hem acceptat suprimien eren drets a la ciutadania.
Això és el que li he dit, que no millora la llei de cada ciutadà i de cara a qui està hipotecat i va a ser desnonat.

Sí que potser que pensaren vostés en una altra part de la ciutadania, que són aquells grans tenedors, els bancs o els fondos buitre.
Això pot ser.
Però a la ciutadania afectada pels desnonaments no estaven vostés defensar-los en eixes esmenes.

Quant a la constitucionalitat, que aquesta llei Â«nace herida de muerteÂ», el que li he de dir és que al final les seues esmenes l'únic que feien era buidar de contingut la llei i no li aportaven res més.

I quant a la constitucionalitat, ja li hem explicat, ho ha fet el company Rafa Briet, que la Constitució és una llei que, a més, com totes, té una interpretació i correspon al Tribunal Constitucional interpretar-la.

El company César ja li ho ha dit també, que no hi ha unanimitat en el Tribunal Constitucional i s'està veient en totes les sentències que ixen en el vot particular dels magistrats, i que ara mateix hi ha set que estan dient que és inconstitucional estes legislacions que se fan des de les autonomies, i n'hi han cinc que diuen que no.
Per tant, no hi ha unanimitat.
Jo no sé vosté com pot dir que siga inconstitucional si al final el que és és un criteri d'interpretació de la llei.
I està clar que Ciutadans està interpretant la llei d'una manera més conservadora i nosaltres no, ja està.
És que la diferència és simplement eixa.

Però per què no la interpretem nosaltres de la mateixa manera que vosté?
Doncs perquè, com li hem dit moltes vegades, fiquem les persones en el centre de les nostres polítiques.
I al final el que hem de fer és resoldre els problemes de les persones.
Per a resoldre els problemes de les PAH, ells què saben si hi ha una.
.
.
, si ha de ser constitucional, si és d'uns o és dels altres.
És que això no resol els problemes.
El que resol els problemes és que hi haja una llei que frene els desnonaments de veres i que, a més, hem de fer alguna cosa políticament des d'ací i des del Congrés per a evitar i poder lluitar contra el sobreendeutament que hi ha ara mateix en moltes famílies.
Això és el que li estan demanant les PAH.
No vullga vosté interpretar-ho d'altra manera.
Li estan demanant eixes dues coses: no desnonaments i no més sobreendeutament.
Això és el que volen.

Bé, quant a la intervenció del Partit Popular, la realitat és que esperàvem un poquet més de nivell amb açò de la llei de Frankenstein i.
.
.
, no sé.
.
.
, això serà que està vosté també passant un moment de la seua vida més infantil en estar ara amb el seu xiquet.
(Rient)

La veritat és que ha sigut molt esmenada aquesta llei, sí, però és que açò és la nova política.
És una llei viva, que quan entra al parlament, fruit del diàleg de diversos grups polítics, s'esmena i se millora la llei.
I, a més, del que va entrar al que estem ara tramitant, està clar que la llei és més acceptada per les PAH, que era un poc també l'objectiu nostre.
Per tant, s'ha millorat substancialment.

Com li he dit, és una llei viva i quan la fiquem en marxa potser que a la millor puga no acabar garantint tots els drets que volguérem.
Però és que a més és una llei viva que necessita d'un finançament just valencià.
I per això la mantindrem viva, perquè quan aconseguim en esta lluita implacable per part del Consell eixe finançament just, se podrà dotar de més recursos i, a la millor, aleshores l'ampliem encara més i millorem encara les ajudes més de cara a la gent que necessita ajudes a l'habitatge per a poder garantir el dret subjectiu de la vivenda a tota la població.

Bé, quant que és una llei Frankenstein, li volia recordar que hi han altres dos lleis Frankenstein, que són les que permeten realment els desnonaments i no se poden debatre en este parlament, sinó que són competència estatal, i són la llei hipotecària i la Llei d'enjudiciament civil.
Eixes sí que són lleis Frankenstein.
Són monstruos que estan permetent que cada dia se puga continuar desnonant la gent i que estan permetent el sobreendeutament en les famílies i en les persones i que no té en compte les persones.

Quant que és una imposició i és una llei que obliga i imposa, jo més que obligar i imposar, crec que el que fa és donar els drets a qui els ha de tindre, que no són bancs o fons buitre, sinó que són les persones per a les quals legislem, perquè les lleis al final són…

El senyor president:

Senyoria…

La senyora Bachero Traver:

…els instruments segons els quals s'han de garantir els drets de les persones i de la ciutadania i no dels interessos fàctics de poder i econòmics.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.
(Aplaudiments)

Senyor Briet, ¿volia vosté…?
Té vosté la paraula, senyor Briet.

El senyor Briet Seguí:

Gràcies, president.

Mire, senyora García, la veritat és que a la millor no m'ha entés.
Vull dir, simplement he dit que a Ciutadans no li hem pogut acceptar les esmenes perquè anaven en la direcció contrària al que perseguíem en aquesta llei.

I la direcció contrària, per exemple, és que vostés, basant-se en una interpretació de la Constitució…, que nosaltres pensem que és molt conservadora, que és perjudicial inclús per al dret autonòmic, perquè al final n'hi ha magistrat del Tribunal Constitucional que en l'última sentència -per cert, és d'un decret llei andalús, no és d'una llei, un pronunciament del Tribunal Constitucional com a sentència és del decret llei andalús-, i està dient-li que en un decret llei no es pot legislar una cosa que està reservada a la llei, una cosa que està reservada a la llei.
En eixe cas, el que estem fent al final és dir que nosaltres en les nostres competències autonòmiques, aquelles que són compartides, les que son exclusives, no podem legislar.

L'estat està dient, qualsevol tema que regule…, inclús que siga de competència autonòmica exclusiva, que tinga de vore amb la planificació general de l'estat, que no pot ser en la planificació general de l'estat.
Eixa interpretació tan restrictiva de la Constitució, que naix del centralisme, és la que estan adoptant vostés, és la que estan adoptant vostés.
I això no és el que nosaltres volem en la nostra llei.

Nosaltres sabem què ha dit el Tribunal Constitucional, ho sabem, ho sabem, però pensem que altra interpretació de la Constitució és possible, és possible, i és beneficiosa per a les autonomies, i és beneficiosa per a la cohesió social i és beneficiosa per a evitar els desnonaments.
El que passa és que el govern no està actuant.
I si ha actuat, ha actuat de forma deficitària, de forma insuficient i de forma que mai escolta a la societat, mai està escoltant a la societat.
Eixe és el motiu.

Per tant, nosaltres li agraïm, li agraïm sincerament eixe exercici de responsabilitat si al final vota a favor de la llei, conforme ha anunciat.
Que no estiguen conformes amb l'articulat, perquè ho regularia d'altra forma, em pareix, em pareix inclús raonable, sempre d'eixe postura de vostés.
Però que voten a favor, nosaltres la veritat és que li ho agraïm.

I al Partit Popular.
Senyora Díaz, l'únic monstruo, l'únic monstruo que fa por, que conec, que també està fet a peces i que podria dir-se Frankenstein són totes les peces judicials dels casos de corrupció (aplaudiments) del Partit Popular.
I ¿sap per què faria por?
Perquè es podrien fer cinc o sis monstruos, es podrien fer cinc o sis monstruos, amb totes les peces judicials.
(Veus)

Senyora Bonig, si jo amb vosté també debatria, jo també debatria amb vosté, perquè al final ha segut la responsable que eixes grans idees, (aplaudiments) eixes grans idees del Partit Popular, eixa gran norma que tenia preparada el Partit Popular per a solucionar els problemes d'arbitratge.
Vosté, que era consellera, no la va aplicar, no la va aplicar, no tenien interés.
No tenen voluntat política, no creuen en el dret a l'habitatge, no creuen en la funció social del dret de propietat i el que és més -jo crec que és més difícil d'entendre-, no saben assumir que després de vint anys de governar, no han fet res.
I ara exigixen que es faça tot en un any.

Està parlant de recursos econòmics.
Clar, de recursos econòmics que ens van deixar vostés.
Perquè si no s'hagueren gastat 625 milions, 625 milions d'euros en el sobrecost de la Ciutat de les Arts i les Ciències, haguérem pogut solucionar les 9.
000 persones que estan en llistes d'espera, (aplaudiments) si no se'ls hagueren gastat.
Si no hagueren retallat el 67% en polítiques d'habitatge des del 2010 al 2014, ara la nostra consellera, que ja ha augmentat quasi dos o tres vegades el que vostés havien fet, ara tindria molts més recursos per a afrontar els problemes d'habitatge.
Si no hagueren deixat 340 milions d'euros sense pagar en ajudes, si no hagueren deixat 700 habitatges per tal d'arreglar, per tal de reparar, ara tindríem més diners.
Però al final, la postura està molt clara.

Miren, no és un problema jurídic, no és un problema jurídic, és un problema polític.
Vostés no volen el dret a l'habitatge, perquè si ho volgueren, el seu govern, el del senyor Rajoy, ja haguera canviat les normes i haguera fet efectiu eixe dret, i haguera possibilitat que moltes famílies no es quedaren en el carrer.
Igual com estan fent ara, 5.
000 milions per a rescatar autopistes; mai els han tingut per a solucionar els problemes de la gent del carrer.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Briet.

¿Per a què demana vosté la paraula?

La senyora Bonig Trigueros:

Per al·lusions directes, senyor president.
(Veus)

El senyor president:

En tot cas, en tot cas, senyories, no ha segut una al·lusió ni indecorosa ni que ha faltat al respecte.
Però en tot cas, ha segut una al·lusió (veus) però no s'emmarca… Senyories, senyories, senyories, (veus) estic, estic inten… Si me deixen parlar, acabaré.
En tot cas, vaig a donar pel que pot ser una… -que vosté ho aprecia d'una altra manera-, la inexactitud o alguna declaració que ha fet el senyor Briet, però jo no ho interprete com a indecorosa.
En tot cas, té vosté la paraula per un minut.
(Veus) Senyories…

La senyora Bonig Trigueros:

Gràcies, senyor president.

Mire, señor Briet, por una cuestión de matización jurídica.
Efectivamente, hay competencias en materia de vivienda que se regulan en el Estatuto, pero sabe usted que la competencia es del estado.
Y hay leyes, como la ley de ejecución hipotecaria, la ley de arrendamientos urbanos, el Código civil y la Ley de enjuiciamiento civil.
Le recuerdo, no sé si a usted le sonará la señora Chacón, que creo que es de su partido, las dos reformas que hizo en el 2009 y 2011, de la ley de arrendamientos urbanos (inintel·ligible) …

El senyor president:

Senyoria, té d'anar vosté a al·lusió concreta, no pot obrir un debat sobre una qüestió.
Té d'anar a l'al·lusió concreta.
.
.
(la senyora Bonig continua parlant) del que vosté interpreta com a inexactitud del senyor Briet.

La senyora Bonig Trigueros:

…y de la ley de enjuiciamiento civil.
¿Sabe usted qué hizo?
Agilizar los desahucios, cuando la crisis atacaba a este país (aplaudiments) y miles y miles de familias se iban a la calle.

Y señor Briet, esta diputada y este partido claro que creen en la función social de la vivienda, sobre todo la del señor González en el paseo de la Castellana y el magnífico chalé que tiene en Marruecos.
En eso, claro que creemos.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Senyories, torne a repetir que les al·lusions han de ser per la qüestió concreta que s'aprecie que hi ha hagut una falta de decor i inexactitud.

Per a finalitzar el debat… (Veus) Senyor Manolo Mata, ¿per a què demana vosté la paraula?

El senyora Mata Gómez:

En honor al grup, de la senyora Chacón, del govern que aprovà una llei (rialles) i del socialisme en general.
(Veus i rialles.
Aplaudiments)

El senyor president:

Senyories… Però li demane que es centre vosté només en una qüestió d'al·lusió a l'honor del grup.
(Veus) D'acord, d'acord, té vosté la para… Senyories… Té vosté… És el primer ple de l'any.
Té vosté la paraula per un minut, senyor Mata.

El senyor Mata Gómez:

L'al·lusió concreta.
Ya está bien de hacer demagogia.
Cuando la gente (rialles i veus), cuando la gente no tenía más que poder alquilar su vivienda para poder pagar la hipoteca, cuando pequeños propietarios tenían viviendas que sinvergüenzas no querían pagar el alquiler, había que agilizarlo.
Pero la contrapartida era defender (veus) a la gente explotada por los bancos, a la gente explotada por el gran capital, a la gente que ustedes han defendido.

Porque al final lo que estamos haciendo es garantizar que el pequeño propietario, el pequeño ahorrador que tenga una vivienda (veus) y un sinvergüenza… (Se sent una veu que diu: Â«¡Que te calles!
Â») Mira, hay algunos que no pagan nunca alquiler o pagan una miseria de alquiler, porque algún amiguete suyo le ha hecho algún favor en el plan general.
(Aplaudiments) Y yo le digo que las leyes han agilizado los desahucios de sinvergüenzas y este parlamento protege a la gente que ha perdido su vivienda (veus) por razones sociales.

Muchas gracias.
(Aplaudiments i protestes)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Mata.
(Veus)

Senyories, senyories, anem a continuar el debat.
(Veus)

I té la paraula a tal efecte, la il·lustre diputada… El que és l'escenografia ja no és qüestió de la presi…, si no és indecorosa o falta al respecte i tal.

Per tant, escoltem la diputada Elisa Díaz i passaríem a votació.
Té vosté la paraula.

La senyora Díaz González:

Gracias, señor president.

Miren, yo creía que no me podían sorprender más después de este engendro, pero es que es alucinante lo que están diciendo aquí.
Entendería, entendería que al final sus organismos, sus agencias, incluso la radiotelevisión valenciana, que todo eso lo dejaran dependiente de la financiación justa.

Pero es que se gastan en eso más de 350 millones de euros, y nos están diciendo aquí… (Aplaudiments) Lo han dicho, lo han dicho incluso por dos ocasiones.
Los asuntos de vivienda, los problemas de vivienda de las personas los dejan dependientes de la financiación, de esa financiación que nos dejó la izquierda, el Partido Socialista, (veus) de esa financiación… (Aplaudiments) Pero sí que tienen dinero para agencias, organismos y radiotelevisión valenciana.
¡Esas son sus prioridades, esas son!
(Aplaudiments) Y ¿qué pasa con las personas, qué pasa con las personas?
¿Que las van a dejar dependientes de la financiación justa?
¡Venga, por favor!

Miren, de verdad, es que se me hace muy difícil, muy difícil.
(Veus) Vamos a hablar de lo que venimos hoy a hablar, de la ley Frankenstein.
Según ustedes, la ley Frankenstein no invade competencias.
Para ustedes la ley Frankenstein es un completo, aunque sea hecho de retales, parches, de distintas piezas y de muchos tornillos.
Un complemento.

Pero el tema es que la competencia autonómica, que la competencia autonómica en materia de vivienda está limitada por las competencias del estado sobre las bases y coordinación de la planificación general de la actividad económica y sobre las bases de la ordenación del crédito.
A ver si se enteran.
Lo que hace que la ley Frankenstein sea de dudosa constitucionalidad.

Pero, bueno, la consellera sí que lo deja claro, porque ella mismo dijo: Â«Es necesaria una verdadera ley de segunda oportunidad del Gobierno de España frente a los desahucios.
Â» Es en el gobierno central donde están las competencias en materia legal.
¿Qué hacen haciendo este engendro?
Es que no se entiende.
E insiste: Â«Se necesita una ley que evite los desahucios, y eso lo ha de hacer el Gobierno de España.
Â» Se le olvidó decir una cosa, se le olvidó solo decir una cosa: que tenia que ser el Gobierno de España del Partido Popular.

Porque la izquierda, cuando estaba en el Gobierno de España, lo que hizo fue aprobar la ley de desahucios exprés, y diez juzgados, señorías, diez juzgados (aplaudiments) para desahuciar a quienes calificaba, y pongan los oídos bien, a quienes calificaba como morosos sistemáticos y profesionales.
Sí, sí, a quienes iban a ser objeto, a quienes iban a ser objeto de esa maquiavélica ley, la ley de desahucios exprés, que ha generado el 90% de los desahucios en España, los llamaban morosos sistemáticos y profesionales.
(Aplaudiments) Y esa es la izquierda que venía a rescatar personas, la izquierda que con sus medidas ha hecho que muchas personas pierdan su hogar.

Y le faltó decir también a la señora consellera que debería de ser un gobierno del Partido Popular, porque son las leyes del Partido Popular las que han conseguido que más de 37.
200 personas hayan reestructurado su deuda; que se hayan acordado casi 7.
000 daciones en pago; que 7.
000 familias hayan pedido el alquiler de fondo social de vivienda; que se hayan suspendido más de 24.
000 alzamientos; que se hayan puesto a disposición de los ayuntamientos más (aplaudiments) de 4.
000 viviendas.
Y somos muy conscientes, somos muy conscientes de que no basta con que los desahucios se estén reduciendo.
Debemos seguir trabajando para que ninguna persona, ninguna persona pierda su hogar.

Y ya les digo que los desahucios van a seguir reduciéndose, pero no será gracias a la ley Frankenstein, a su ley, una ley que siguen burocratizando y colapsando a los ayuntamientos con competencias que no les son propias; que tiene una dotación presupuestaria insuficiente, y lo saben, y la hace inviable; que no resuelve los problemas de vivienda de las personas, no resuelve los problemas de vivienda de las personas.

Nada más.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Díaz.

Senyories, culminat el debat, passaríem a la votació, a la votació del text.
I, per tant, anem a votar.

Ens han fet arribar a la presidència quatre esmenes transaccionals i una de correcció d'errors que modifiquen les esmenes números 37, 83, 63 i 103, del Grup Parlamentari Podemos-Podem, que serien les que votaríem en primer lloc.

Però, abans de votar, sí que els demanaria, a totes les seues senyories, que acreditaren la seua presència en l'hemicicle -n'hi ha encara.
.
.
-, perquè se puga exercir el seu dret a vot, (veus) per a poder exercir el dret a vot.
(Veus) A votació ja hem cridat.

Bé, cridem a votació.
A veure.
.
.
Jo crec que ja està tot.

Senyories, anem a votar.

Anem a votar, en primer lloc, les quatre esmenes transaccionals que tots els grups parlamentaris tenen i la correcció d'errors que ens han fet arribar este matí.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queden aprovades les quatre esmenes transaccionals i la correcció d'errors, per 60 vots favorables, 30 en contra.

Senyories, passem, seguidament, a la votació de les esmenes del Grup Parlamentari Popular.
Anem a votar les esmenes números 1, 2, 11, 12, 24, 40, 44, 49, 51, 53, 59, 70, 72, 76, 84, 87 i 88.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queden rebutjades les esmenes per 48 vots en contra, 42 vots afirmatius.
Queden rebutjades.

Passem, seguidament, a votar les esmenes del Grup Parlamentari Popular número 6, 20 i 34.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queden rebutjades les esmenes per 48 vots en contra, 30 afirmatius i 12 abstencions.

Senyories, anem a passar, seguidament, a votar esmenes del Grup Parlamentari Ciudadanos.
En primer lloc, anem a votar les esmenes números 18 i 21.
Senyories.
.
.
(Se sent una veu que diu: Â«Que te piden la.
.
.
Â»)

Sí?
La número 4 la votarem després.
(Veus) ¿La 21 a banda?
(Se sent una veu que diu: Â«21 y 35Â») D'acord.
Senyories, ¿21 i 35 agrupadas o.
.
.
?
(Se sent una veu que diu: Â«Aparte.
Â») ¿A banda, però.
.
.
?
Val, d'acord.

Senyories, anem a votar, doncs, l'esmena número 18 del Grup Parlamentari Ciudadanos.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queda rebutjada l'esmena per 48 vots en contra, 42 vots afirmatius.

Anem a passar ara a votació les esmenes números 21 i 35, del Grup Parlamentari Ciudadanos.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queden rebutjades les esmenes per 48 vots contraris, 12 favorables, 30 abstencions.

Senyories, anem a votar, seguidament, les esmenes números 22, 23, 27, 30, 39, 43, 50, 52, 60, 62, 66, 69, 71, 74, 75, 82, 86, 89 i 90 del Grup Parlamentari Ciudadanos.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queden rebutjades les esmenes per 48 vots en contra, 42 vots afirmatius.

I passem, seguidament, a votar l'esmena número 4 del Grup Parlamentari Ciudadanos.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queda rebutjada l'esmena amb 49 vots contraris, 11 afirmatius, 29 abstencions.

Seguidament, anem a passar a les esmenes del Grup Parlamentari Podemos-Podem.
Anem a votar l'esmena número 67.
Senyories, comença la votació.
Senyories, l'esmena és aprovada amb 60 vots favorables, 30 vots contraris.

Senyories, anem a passar a votar l'esmena número 73 del Grup Parlamentari Podemos-Podem.
Comença la votació.
Senyories, queda aprovada l'esmena 73 amb 46 vots favorables, 42 vots contraris.

Votades les esmenes dels grups parlamentaris, senyories, passaríem a la votació dels articles.
I, si no n'hi ha inconvenient, podem votar-los agrupats, a no ser que se'ns.
.
.
¿Article per article?
(Veus) D'acord.

Anem a votar, senyories, l'article número 1.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queda aprovat l'article 1 en 59 vots positius, favorables, 30 abstencions.

Senyories, anem a votar l'article 2.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queda aprovat l'article 2 amb 48 vots Â«síÂ», 42 vots Â«noÂ».

Senyories, anem a votar els articles 3 i 4.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queden aprovats els articles 3 i 4, en 60 vots favorables, 30 vots negatius.

Senyories, anem a votar l'article 5.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queda aprovat l'article amb 59 vots favorables, 30 en contra.

Senyories, anem a votar els articles del 6 a l'11.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queden aprovats els articles amb 60 vots favorables, 29 abstencions.

Senyories, anem a votar els articles del 12 al 15.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queden aprovats els articles.
46 vots afirmatius, 43 vots negatius.

Senyories, anem a votar l'article 16.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queda aprovat l'article 16 amb 60 vots favorables, 30 en contra.

Passem a l'article 17.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queda aprovat l'article en 48 vots favorables, 43 vots en contra.

Senyories, anem a passar a la votació de l'article 18.
Senyories, comença la votació.
Queda aprovat l'article en 61 vots favorables, 30 abstencions.

Passem a votar l'article 19.
Senyories, comença la votació.
Queda aprovat l'article amb 49 vots afirmatius, 41 vots negatius.

Passem a votar els articles 20 a 22.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queden aprovats els articles amb 60 vots afirmatius, 30 abstencions.

Passem a votar l'article 23.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queda aprovat l'article en 49 vots favorables, 41 vots negatius.

Passem, seguidament, a votar els articles del 24 al 29.
Senyories, comença la votació.
Queden aprovats els articles.
61 vots favorables, 30 abstencions.

Passem a votar l'article número 30.
Senyories, comença la votació.
Queda aprovat l'article en 49 vots afirmatius, 42 vots negatius.

Senyories, anem a votar ara els articles 31 i 32.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queden aprovats els articles amb 61 vots favorables, 29 abstencions.

Senyories, anem a votar ara l'article 32.
Senyories, comença la votació.
(Veus) ¡Ah, perdó!
Sí, s'anul·la la votació, sí.
Perquè tinc ací un error en la plantilla.
.
.
Efectivament, sí, s'ha votat.

Anem a votar ara l'article 33.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queda aprovat l'article en 49 vots favorables, 42 vots en contra.

Anem a votar ara els articles del 34 a 37.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queden aprovats els articles, amb 61 vots favorables, 30 abstencions.

Anem a passar a votar les disposicions addicionals.
La quarta a part.
Podem votar ara la disposició addicional primera, segona i tercera?
(Veus) La tercera separada?
Per tant, votem la disposició addicional primera i segona, d'acord?

Senyories, disposició addicional primera i segona.
Comença la votació.
Queden aprovades, amb 60 vots favorables, 30 abstencions.

Passem ara a votar la disposició addicional tercera.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queda aprovada la disposició addicional tercera per 49 vots favorables, 12 en contra, 30 abstencions.

Passem a votar ara la disposició addicional quarta.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queda aprovada amb 49 vots favorables, 42 vots en contra.

Passem a les disposicions finals.
Podem votar la primera, segona i tercera juntes?
Doncs, les votem separades.

Disposició final primera, senyories.
Comença la votació.
Queda aprovada amb 61 vots favorables, 3 en contra, 27 abstencions.

Passem a votar la disposició final segona.
Senyories, comença la votació.
Queda aprovada en 49 vots favorables, 41 vots en contra.

Passem a votar la disposició final tercera.
Senyories, comença la votació.
Queda aprovada amb 61 vots favorables, 30 abstencions.

Passem a l'annex primer.
Senyories, comença la votació.
Queda aprovat amb 48 vots favorables, 42 vots contraris.

Passem a l'annex segon.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queda aprovat l'annex segon, amb 49 vots favorables, 42 vots contraris.

Passem ara a l'exposició de motius, com a preàmbul de la llei.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queda aprovat el preàmbul, amb 61 vots favorables, 30 en contra.

I ara sí, l'última votació, que és la votació del projecte de llei.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queda aprovada (aplaudiments) la Llei de la Generalitat valenciana per la funció social de l'habitatge de la Comunitat Valenciana, amb 61 vots favorables, 29 vots en contra.
(Pausa)

(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Carmen Martínez Ramírez)

La senyora vicepresidenta primera:

Anem a continuar amb el debat i votació del dictamen de la Comissió d'Obres Públiques, Infraestructures i Transports sobre el projecte de llei.
.
.
Sobre la proposició de llei per a pal·liar i reduir la pobresa energètica, aigua, gas i electricitat a la Comunitat Valenciana.
(Veus)

¿Sí?
Pensaba que habías renunciado a la explicación de voto.
Disculpe.
Tiene usted la palabra.
¿Hay alguien más que quiera hacer explicación de voto?
Si no hay nadie que quiera hacer explicación de voto más que la señora Díaz, tiene la palabra durante cuatro minutos.
Un segundito, Elisa, un momento, que voy a… Ya está, cuando usted quiera.

La senyora Díaz González:

Gracias, señora presidenta.

Acaban de aprobar una ley que no es la ley que ninguno de ustedes quería al cien por cien.
Porque la ley Frankenstein es resultado de diversas izquierdas, de muchas izquierdas, de distintas izquierdas dentro de otras izquierdas.
Es sabido y conocido.
Por un lado, los bloques de iniciativas verdes y naranjas.
Los hemos visto bien esta semana, el buen rollito que hay entre ellos.

Por otro lado, izquierdas de personas con proyecto, de proyecto sin persona, de personas sin proyecto, de círculos, de asambleas, de Â«firmamos con otra izquierda hoy, pero mañana acordamos no firmar con esa misma izquierdaÂ», de plazas de toros.

Y, por último, izquierdas del Â«no es noÂ», del Â«no es abstenciónÂ», de venderse como los más democráticos que nadie por elegir a su secretario general en primarias, y después llegar cinco y hacer desaparecer al secretario general.
Viva la participación.
(Protestes) Pues con tantas… No sé por qué se molestan, no he nombrado a nadie.
¿Se sienten identificados acaso?

La senyora vicepresidenta primera:

Vamos a ver.
Vamos a explicar, por favor, señora Díaz.
Explique el voto… Venga.

La senyora Díaz González:

Sí, exacto, a ello voy, a ello voy.
Si me dejan, a ello voy.

La senyora vicepresidenta primera:

Por favor, por favor, dejen hablar a la señora Díaz…

La senyora Díaz González:

A ver, no se pongan nerviosos.
Un poquito de respeto.
Intento explicar el voto.

La senyora vicepresidenta primera:

Señora Díaz, por favor.

La senyora Díaz González:

Estoy en mi derecho.

La senyora vicepresidenta primera:

Señores diputados, dejen hablar a la señora Díaz, y la señora Díaz, por favor, estrictamente explicar su voto.

La senyora Díaz González:

Precisamente.
Pues con tantas y tantas diversas izquierdas, con tantas y tantas piezas de cada una de estas izquierdas no se podía esperar otra cosa.
La ley Frankenstein.
Una ley que causa una gran inseguridad jurídica, que no trata seriamente la gestión del parque público de viviendas, ni de las viviendas de protección pública, que muestra desigualdad de trato entre las personas en cuanto al ejercicio del derecho a la vivienda.

De dudosa aplicación efectiva, dadas las relevantes advertencias sobre su posible constitucionalidad.
Y sobre todo, que no plasma compromisos y soluciones concretas.
Con todo esto, que ya apunté en su día, y está claro que no escucharon, nuestro voto en contra no solo está motivado, sino que era necesario para intentar cometer un grave error.
Y lo vuelvo a decir: para intentar evitar que siguiesen alimentando la esperanza de quienes vulnerablemente esperan una respuesta.

Porque la ley Frankenstein es un bodrio de ley, inaplicable, ineficaz e incapaz de resolver los problemas de vivienda de las personas.
Al tiempo.
(Aplaudiments)

Gracias.

La senyora vicepresidenta primera:

Perdone, senyora Mireia.
He preguntat si algú més volia fer explicació de vot i han dit que no.
(Veus) Han dit que no, i açò és per ordre de menor a major.
He preguntat abans de donar-li la paraula i han dit que no, amb la qual cosa acabaríem el debat de la llei en este moment.
Gràcies.

Ho he preguntat abans que intervinguera la senyora Elisa Díaz.
I va per ordre de menor a major.
Ens votaríem el reglament si jo li donara la paraula en este moment.
(Remors) És per una rèplica?
Per quina qüestió me demana la paraula, senyor Briet?
Un segon, un segon.
Quan vullga.
Per què demana la paraula, senyor Briet?

El senyor Briet Seguí:

Demanem la paraula per un comentari que ha fet la síndica.
.
.

La senyora vicepresidenta primera:

Per una al·lusió?

El senyor Briet Seguí:

Per una al·lusió.
(Remors)

La senyora vicepresidenta primera:

¿Me dejan ustedes.
.
.
?
Me dejan, ¿verdad?
¿Verdad que me van a dejar?
¿Verdad?

El senyor Briet Seguí:

Fora, fora, ha dit la senyora síndica del Partit Popular, ha arribat a dir que esta és una llei que va ser la primera que va a derogar-se, i nosaltres mos agradaria fer constar que eixe és el caràcter democràtic que té la síndica del Partit Popular.
(Remors, colps i aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Senyor Briet, jo crec que ja ho ha dit vosté ara quan ha demanat la paraula, i ja consten en acta les seues paraules.
(Remors)

Proposició de llei per a pal·liar i reduir la pobresa energètica (electricitat, aigua i gas) a la Comunitat Valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Podemos-Podem.
Debat i votació del dictamen de la Comissió d'Obres Públiques, Infraestructures i Transports (BOC número 143)

La senyora vicepresidenta primera:

I anem a continuar amb el debat i votació, com dia, amb el punt número 3, amb la lectura del dictamen de la comissió d'obres públiques sobre la proposició de llei per a pal·liar i reduir la pobresa energètica.

Té la paraula el president de la comissió, senyor Vicent Arques, durant huit minuts.
Quan vosté vullga.

El senyor Arques Cortés:

Gràcies, senyora presidenta.

Il·lustres senyores diputades.

Il·lustres senyors diputats.

Com a president de la Comissió d'Obres Públiques, Infraestructures i Transports se m'ha designat per a presentar en esta sessió plenària el dictamen sobre la proposició de llei per a pal·liar i reduir la pobresa energètica, electricitat, aigua i gas, a la Comunitat Valenciana.

La proposició de llei va ser presentada pel Grup Parlamentari Podemos-Podem en el registre general de les Corts Valencianes el dia 2 de novembre del 2015.
La Mesa de Les Corts va acordar la seua tramitació el 10 de novembre del 2015, i va ser publicada en el Butlletí Oficial de Les Corts número 34 el passat 18 de novembre.

El Consell va presentar el seu criteri favorable a la presa en consideració el dia 9 de desembre de 2015, el qual va tramitar la mesa amb data 15 de desembre, i es va publicar en el Butlletí Oficial de Les Corts número 44, de 23 de desembre.

El Ple de Les Corts va prendre en consideració la proposició de llei en la sessió del dia 11 de febrer del 2016.
Amb data 16 de febrer, la Mesa de Les Corts va acordar l'obertura d'un termini de cinc dies perquè les persones interessades pogueren presentar propostes de compareixença davant la mesa de la comissió especial de participació ciutadana.

Al Butlletí Oficial de Les Corts número 69, del dia 15 d'abril, es publicava la conclusió de la fase de participació ciutadana, realitzada els dies 29 i 30 de maig, i s'obria el termini de presentació d'esmenes, que finalitzava el dia 6 de maig.

Al text de la proposició de llei van ser presentades un total de 62 esmenes parcials, de les quals 15 corresponen al Grup Parlamentari Popular, 19 al Grup Parlamentari Socialista, 13 al Grup Parlamentari Compromís, i 15 al Grup Parlamentari Ciudadanos.

En la Mesa de la Comissió d'Obres Públiques, Infraestructures i Transports, en reunió realitzada el dia 18 de maig, es va aprovar el document d'ordenació d'esmenes, publicat en el Butlletí Oficial de Les Corts número 80, de 25 de maig.

La comissió es va reunir el dia 15 de desembre, i després de debatre totes les esmenes, aprovà el dictamen que presentem i que està publicat en el Butlletí Oficial de Les Corts número 143, de dia 13 de gener del 2017.

En el debat de comissió s'han aprovat un total de 16 esmenes d'aproximació i 8 esmenes parcials.
Com a president de la Comissió d'Obres Públiques, Infraestructures i Transports espere i desitge que al llarg del debat en el dia de hui siga possible arribar al màxim consens.

Res més i moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor Arques.
(Aplaudiments)

Per a explicar la posició de cada grup, té la paraula, per a representar el Grup Parlamentari Podemos-Podem, el senyor Antonio Montiel durant huit minuts màxim.

Quan vosté vullga.

El senyor Montiel Márquez:

Vale.
Moltes gràcies.
Molt bon dia.

Abans de res, en nom propi i en nom del Grup Podem, volia demanar disculpes a les persones que hui ens acompanyen que.
.
.
, les persones que han estat lluitant contra el desnonament, les persones que han defensat de veritat el dret a la vivenda pública, per algunes coses que han hagut d'escoltar abans en aquesta sessió.
(Aplaudiments)

Miren, en el invierno del 2015 Podemos presentó dos iniciativas.
Una proposición no de ley en defensa de…, en contra, perdón, de la pobreza energética, algunas de cuyas previsiones todavía no se han cumplido.
Y también una proposición de ley que es la que ahora se examina, más de un año después.

Dicen los expertos que la pobreza energética se puede definir como la incapacidad de un hogar de asumir, satisfacer una cantidad mínima de servicios de energía para sus necesidades básicas.
Hablamos de necesidades básicas como mantener la temperatura de la vivienda a un estado razonable para la salud, o la capacidad de disponer de agua caliente sanitaria.

Organismos internacionales han reconocido la existencia de la pobreza energética.
Quiero recordar los dictámenes del Consejo Económico y Social Europeo de 2011 y de 2013, que la califican de una nueva prioridad social y que, además, dicen que hay cincuenta millones de personas en la Unión Europea que viven en hogares incapaces de mantener su vivienda a una temperatura adecuada durante el invierno.

El invierno de 2015 planteamos dos iniciativas, como les decía.
Y lo hacíamos acuciados por una realidad.
El 17% de los hogares en España continúa sufriendo pobreza energética.
Según informes independientes, cerca de un millón de personas en esta comunidad autónoma no puede asumir el coste de la calefacción, más del 19% de la población.
Son personas condenadas a elegir entre pasar frío o llenar la nevera.

La valenciana es la comunidad donde más ha crecido este problema.
En estos años de crisis, desde el 2007, somos la comunidad en la que más rápidamente se ha agravado la situación de pobreza energética.
Dicen algunos informes que hay siete mil doscientos fallecimientos al año en España ligados al problema de la pobreza energética.
De ellos, ochocientos ligados en la Comunidad Valenciana.
Los fallecimientos por problemas derivados de la pobreza energética superan a los fallecimientos en muertes de tráfico.

La pobreza energética mata.
La pobreza energética no sólo existe sino que mata.
Y tenemos una contabilidad.
No sólo quiero recordar aquí a Rosa, la anciana de ochenta y un años vecina de Reus que murió en un incendio provocado por las velas con las que se iluminaba después de más de dos meses del corte de luz, sino también las siete personas que han fallecido ya en la Comunidad Valenciana en lo que llevamos de mes, precisamente por situaciones asociadas a incendios derivados de mal sistema de calefacción o, como en el caso de Torrevieja, los dos inmigrantes que vivían en una casa abandonada y se alumbraban con velas.

Es triste constatar que la mayor parte de los fallecimientos asociados a los problemas de energía eléctrica o de calefacción afectan a personas de condición humilde.
Porque, además, la pobreza energética es una de las evidencias de la desigualdad social.
Una desigualdad social que se ha hecho insoportable en el país que gobierna Mariano Rajoy, una desigualdad que hace que tan solo tres personas en este país tengan la fortuna equivalente a catorce millones de habitantes.
Más del 30% de la población.

Según Oxfam Intermón, España es el país que más rápidamente camina hacia la desigualdad social detrás de Chipre.
Los datos del crecimiento del PIB o del índice industrial no afectan a la vida cotidiana de las personas.
Esos datos de los que presumen muchas veces los gobernantes no se traducen en nada para quienes menos tienen.
Para esa cuarta parte de trabajadores que están en situación de vulnerabilidad, en riesgo de exclusión.
Durante la crisis, los salarios más bajos han descendido un 28%, una más de las nefastas consecuencias de las reformas laborales del Partido Popular y del Partido Socialista en 2010 y en 2012.

La pobreza energética es un indicador de la desigualdad galopante que padecemos.
Es insostenible, como sociedad, que los salarios de un directivo del Ibex sean noventa y seis veces más altos que el salario de un trabajador base.
Es insostenible, como país, que en España el coste de la energía haya crecido un 76% desde el inicio de la crisis, mientras que las grandes compañías han ganado más de cincuenta y seis mil millones de euros.
Es insostenible, es insoportable, es vergonzoso que las grandes compañías eléctricas sean el refugio de tantos exministros, presidentes del gobierno y altos cargos vinculados al Partido Socialista y al Partido Popular.

Es insostenible para nuestra economía que paguemos más cara la energía que en cualquier otro país de Europa.
Somos el cuarto país ya y subiendo en el ranquin de precios de la energía.
Es insostenible que el sistema eléctrico sea un chiringuito de los oligopolios en los que sólo tres grupos controlan el 88% del mercado de comercialización de la energía.
Es vergonzoso que nuestras pequeñas y medianas empresas tengan dificultades para hacer frente a la factura energética.
Es dramático que estemos debatiendo esta ley de medidas para paliar la pobreza energética hoy, que se prevé que sea el día en el que se bata el récord de precio histórico del megavatio/hora en este país.
(Aplaudiments)

Era prioritario en 2015 y sigue siendo prioritario ahora.
Un invierno después, más de un año después.
Hay que actuar para crear un marco legislativo que arbitre medidas inmediatas para paliar y reducir la pobreza energética, que asegure la financiación adecuada de las mismas, que atribuya la detección y seguimiento de esta problemática a los servicios sociales municipales y que favorezca la colaboración de La Generalitat y de las administraciones locales.

Es cierto que necesitamos una ley integral de carácter estatal de medidas urgentes contra la pobreza energética.
No ese acuerdo precipitado y parcial obtenido entre el Partido Socialista y el Partido Popular a finales de diciembre y que puede ser la antesala de la aprobación de los presupuestos generales del estado con el voto del Partido Socialista.

No queremos regulaciones provisionales para el bono social y su financiación.
Rechazamos el Decreto ley 7/2016, porque no garantiza el acceso universal a los servicios básicos; porque es un real decreto ley que continua ligando la aplicación de una tarifa reducida a la potencia del contrato o a la pertenencia de determinados colectivos sociales; porque continua sin definir una auténtica tarifa social vinculada a la renta per cápita de los miembros de la familia; porque continua permitiendo a las compañías el corte de suministro, salvo escasas excepciones, ligadas a la noción de consumidores que tengan la condición de vulnerables severos, una condición que además estigmatiza a las personas en situación de vulnerabilidad.

Mientras se construye la mayoría social y política que haga posible esos cambios -cambiar el sistema eléctrico, cambiar el chiringuito disfrazado de subasta de mercado mediante el que se regulan los precios, conseguir una ley integral contra la pobreza energética- nosotros les pedimos a todos ustedes que en ese Â«mientras tantoÂ» y en el marco de las competencias que corresponden a esta comunidad autónoma, voten a favor de la proposición de Podemos para aprobar una ley para paliar y reducir los efectos de la pobreza energética.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el president, senyor Enric Morera i Català)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Montiel, per l'explicació de la posició del seu grup.

A continuació, per a conéixer la posició del Grup Parlamentari Ciudadanos, té la paraula l'il·lustre diputat Domingo Rojo.

Quan vosté vullga, senyor Rojo.

El senyor Rojo Sánchez:

Buenos días, señor presidente.

Buenos días, señorías.

Queremos mostrar nuestra satisfacción porque, en un día como hoy, se puede aprobar una ley que tendrá por objeto la adopción de medidas para paliar y reducir la pobreza energética en los hogares en situación de vulnerabilidad social de la Comunidad Valenciana y que establece medidas efectivas y preventivas para incentivas el ahorro y la eficiencia energética.

Asimismo, estamos satisfechos por haber participado con nuestras enmiendas en la mejora del texto inicial de la proposición de ley.
Enmiendas con las que tratamos de evitar el sufrimiento y la precariedad por la que están pasando muchas personas y muchas familias que no pueden asumir el pago de suministros básicos, poniendo en grave riesgo su derecho a una vida digna.

Hemos presentado quince enmiendas, de las cuales cinco han sido transaccionadas y aprobadas en comisión, además de dos enmiendas que mantenemos vivas para su consideración en este pleno.
Queremos agradecer el esfuerzo por integrar nuestras enmiendas en el articulado al señor Antonio Montiel y a la señora Concha Andrés.

Estas enmiendas aprobadas tienen que ver con aspectos como la declaración de hogar en situación de vulnerabilidad social -que se recoge en el artículo 3-, la duración y renovación respecto a la declaración como hogar en situación de vulnerabilidad social -que recoge en el artículo 6- y la financiación de los planes de micromedidas de eficiencias energética recogida en el artículo 10.

Les comentaba, señorías, que mantenemos dos enmiendas vivas al articulado y les pedimos que hagan un esfuerzo por incorporarlas definitivamente al mismo.
La enmienda número 5, referida al punto 1 del artículo 2 de definiciones, hemos acabado de transaccionarla con el resto de grupos parlamentarios y dice: Â«A los efectos de esta ley, se entenderá por pobreza energética la situación de dificultad en que se encuentra un hogar de la Comunidad Valenciana para hacer frente al pago de su consumo energético y que conlleva una falta de acceso normalizado a los suministros de electricidad, agua y gas y otras fuentes de combustible energéticas a propuesta de los servicios sociales municipales.
Â»

Con nuestra enmienda les solicitamos incluir y explicitar además en esta definición Â«otras fuentes de consumo de combustibles energéticos a propuesta de los servicios sociales municipalesÂ».
Recordarán, los miembros de la comisión, que en la fase de participación ciudadana del procedimiento de elaboración de la proposición de ley, el señor Miguel Ballesteros compareció en representación de la Plataforma de Afectados por la Hipoteca de Valencia y expuso que el gas butano es el suministro al que muchas familias acceden tras el corte del suministro de gas ciudad.

Por otra parte, en muchos municipios y, en particular, en las comarcas del interior, no hay suministro de gas ciudad.
E igualmente, en estos municipios suele ser habitual la utilización de calderas de gasoil, fueloil o biomasa como medio de calefacción.
Por ello, en nuestra enmienda les pedimos incluir otras fuentes de combustible energético utilizados como medios de calefacción, para no quedarnos en una visión urbanita y sesgada de los suministros energéticos y de la casuística real de los hogares de nuestra Comunidad Valenciana.

Por último, la enmienda número 11 referida al punto 1 del artículo 3, hace referencia a que La Generalitat, como administración competente, declarará la situación de vulnerable a propuesta de los plenos de los consistorios municipales y no de los alcaldes como establece el articulado.

Algunos miembros de esta cámara creemos firmemente en la transparencia de los procesos y en la igualdad real de todos.
Por ello entendemos que la aceptación e incorporación de esta enmienda evitará fenómenos de clientelismo, siendo esta la razón por la que la mantenemos.

Antes de finalizar me gustaría resaltar tres cuestiones fundamentales.
En primer lugar, la aplicación de esta ley en los ayuntamientos debe ser ágil y efectiva.
Los ayuntamientos, con sus servicios sociales, se configuran como pieza clave para la efectividad de esta ley.
Su éxito se basa en que los trámites administrativos sean ágiles y permitan garantizar la efectividad de las medidas que pretende paliar y reducir la pobreza energética, cumpliendo con la función social prevista por esta ley.

En segundo lugar, el talón de Aquiles de esta ley son los mecanismos de financiación como ya nos manifestó el Consell con su criterio.
Mecanismos que deben de poder atender la demanda ciudadana y las situaciones de emergencia que se pretenden cubrir, sin menoscabar al resto de las políticas sociales.

Es fundamental el desarrollo reglamentario y la puesta en marcha a la mayor brevedad posible del fondo valenciano para la eficiencia energética y la garantía de suministros básicos previstos por esta ley.
Esperemos que esta ley no se convierta en papel mojado, en una operación de maquillaje, defraudando a aquellas personas y a aquellas familias que sufren la imposibilidad de poder atender el pago de los suministros energéticos básicos.

Y, en tercer lugar, es necesario simplificar, condensar y armonizar todo el marco normativo referido a la política social de esta comunidad en un único texto refundido de servicios sociales, a fin de ganar en claridad, agilidad y efectividad.

Muchas gracias, señorías, por el esfuerzo realizado y deseamos que esta ley cumpla sus objetivos.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Rojo.

Per a l'explicació de la posició del Grup Parlamentari Compromís, té la paraula la il·lustre diputada Maria Josep Ortega, per un temps màxim de huit minuts.

Quan vosté vullga.

La senyora Ortega Requena:

Gràcies, senyor president.

Senyories, açò de hui sembla una broma de mal gust.
No sé si saben que hui torna a pujar la llum.

Venim a debatre sobre la pobresa enèrgica precisament quan puja la llum després que no havien passat ni vint-i-quatre hores després de l'última pujada del preu de la llum.
Ha pujat hui un 4,5% més, senyories.

Les polítiques del govern central i d'eixe grup organitzat d'empreses han deixat la factura de la llum entre les quatre més cares de tot Europa.
Tot això en una escalada obscena que ve des de fa més de huit anys, sense que s'haja posat remei, mirant cap a un altre costat, on habiten les grans corporacions i els seus inquilins, els de les portes giratòries.
S'ha produït davant dels nostres nassos un autèntic robatori amb mà armada.

Dic Â«de mal gustÂ» per qüestions òbvies que crec que no cal explicar, i dic Â«bromaÂ» perquè no tinc cap dubte que a hores d'ara n'hi ha qui està llepant-se els bigots a costa de les butxaques dels que més ho necessiten.
Espere que totes eixes persones que estan provocant tanta desesperació algun dia els arribe el seu santmartí.

¿I sabeu què és el que m'agradaria també?
Que totes aquelles persones que han ocupat responsabilitats públiques en algun moment i ara estan prestant serveis en estes empreses, si els queda decència, que es posen al costat de la gent, de la gent que ho passa malament, de la gent que s'indigna quan els pugen la factura de la llum, perquè diuen que els pugen la factura perquè no fa vent ni plou i els la tornen a pujar quan plou i fa vent.
¡Quina vergonya!
, senyories, ¡quina vergonya!

Hui debatrem i aprovarem esta llei però el nostre treball, el de treballar per millorar-li la vida a la gent es veu quasi impedit per les polítiques abusives de matons que practiquen els que pacten els preus i també els que no fan res per a impedir-ho.

El fet que en temps de crisi econòmica que portem la factura de la llum haja pujat més d'un 80% no té explicació més enllà de l'afany recaptatori de les empreses subministradores i del govern que grava amb impostos eixa factura, i això passa sobretot des que les famílies porten menys diners a casa.

L'accés a l'energia té una dimensió social fonamental per a poder viure amb dignitat.
¿Com s'ha pogut oblidar això?
L'accés a l'energia és un requisit previ per al dret a una alimentació adequada, per al dret a tindre la seua casa en condicions saludables de temperatura i d'il·luminacions, pel dret a la salut, sobretot de les persones majors o que pateixen alguna discapacitat.
No sé si saben vostés que l'altre dia me parava una dona major amb una respiració assistida portàtil que arrossegava enxufada a la llum i em deia que tenia molta por que li arribara la seua factura de la llum, i deia que de vegades ella pensava que necessitava apagar-la perquè sabia que no podria pagar-la.
Això és vergonyós, senyories.

Estes propostes ens aboquen a plantejar també que cal abordar un canvi del model energètic en el que ens han obligat a viure.
Paradoxalment, eixes grans empreses, tot i reduir-se per l'impacte de la crisi el consum de quilovats, han augmentat els seus ingressos a costa clar de les famílies.
S'estima que anualment a l'estat espanyol es produïxen entre set mil i deu mil morts prematures directament relacionades amb la pobresa energètica, unes xifres per a la vergonya, per a la nostra vergonya.

Les propostes en forma d'esmenes que des de Compromís hem aportat a esta proposició de llei per a pal·liar i reduir la pobresa energètica les hem basades en el concepte de poder pagar la llum que implica poder viure en condicions òptimes, dignes, sense passar fred, per a poder cuinar, per a garantir una alimentació adequada, per a poder banyar-se amb aigua calenta, o que els fills i filles puguen estudiar les hores que necessiten per a garantir les màximes oportunitats que la resta.
És a dir, considerar l'accés als recursos energètics com un dret fonamental de totes les persones.

També pretenem implicar les empreses subministradores en la solució d'este problema, que deixen de jugar el paper desgraciadament massa real del malo de la película que juga amb la vida de la resta, posant en perill la salut de les persones, generant desigualtat, creant risc d'exclusió i minvat la igualtat d'oportunitats, sobretot perquè una part fonamental del problema és la manca d'informació als consumidors per a reduir estos sobrecostos injustificats de les factures perquè en són molts, i posar llum i taquígrafs a la realitat que vivim en la que les empreses subministradores i el ministre de torn ens dibuixen la realitat que ens convé.

Com que en el 2015 la reforma elèctrica va suposar un estalvi a les famílies quan en realitat és que la factura elèctrica va ser la tercera més cara de la història, i ara, per a vergonya de tots i de totes, en els últims deu dies hem patit tres pujades històriques de la factura de la llum.

Aquesta llei no s'orienta únicament a les ajudes que es vagen a atorgar a les llars que ja es troben en un situació límit, esta llei estaria orientada per a previndre que es produïsca esta situació.
La millor eina per a lluitar contra la pobresa és previndre-la.

Per això hem presentat esmenes, com per exemple les micromesures d'eficiència energètica ja que les considerem vitals per tal de reduir el consum en les cases, com per a obrir nous jaciments d'ocupació.

L'aprovació d'aquesta llei retornarà als valencians i valencianes els seus drets, però és fonamental continuar treballant per a avançar en un altre model energètic, un model que entenga que l'energia és un dret fonamental al que tothom ha de tindre accés, un model que no faça patir a ningú, però sobretot que pose punt i final als abusos i a la indefensió de la ciutadania enfront d'estes empreses subministradores, este oligopoli que està fent-se amb la dignitat de les persones.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Ortega, per l'explicació de l'exposició.

A continuació, per a explicar la posició del Grup Parlamentari Socialista, té la paraula la il·lustre diputada Concha Andrés.

Quan vosté vullga.

La senyor Andrés Sanchis:

Gracias, señor presidente.

Buenos días, señoras y señores diputados.

En primer lugar, señor Montiel, vaya por delante el apoyo del Grupo Socialista a la aprobación de esta ley que forma parte de un conjunto de medidas sociales, algunas de ellas ya aprobadas y puestas en marcha que eran necesarias para conseguir el cambio que requería la Comunidad Valenciana.

Para dar respuesta a las necesidades de las personas que no disfrutan de igualdad plena y tampoco de una vida digna es necesario, además del compromiso del gobierno, del Consell, que ya está, que lo tenemos, también necesitamos el convencimiento y la sensibilidad de los grupos parlamentarios de estas Cortes que conformen una mayoría para poder dar vía libre, para poder aprobar leyes como la que hoy vamos a aprobar aquí, para conseguir eso, que la Comunidad Valenciana sea el mejor lugar para todos y todas.

El govern del botànic apuesta por romper el ciclo, sabemos que la pobreza se está cronificando.
El riesgo de exclusión no puede acompañar a una familia de generación en generación, no puede pasar de padres a hijos.
El govern del botànic pretende que los niños y las niñas de hoy crezcan compartiendo la riqueza de esta sociedad sin desventajas, para que cada uno tenga una parte justa, para poder tener esa oportunidad en el futuro de competir también de una manera justa.

Afortunadamente, la alianza, el imán que existe entre los grupos que sustentan este gobierno del botànic funciona, da buenos resultados, consigue buenos objetivos porque las personas notan esa diferencia.
Y esto está muy bien.
Vale la pena seguir intentándolo.

Por encima de los partidos políticos lo más importante es tomar decisiones, como hicimos hace unos pocos días aprobando unos presupuestos en los que por primera vez se dotaba con más de mil millones el presupuesto para políticas sociales, o como haremos hoy aprobando esta ley para paliar y reducir la pobreza energética que va a tener un gran impacto en la sociedad valenciana.

Estamos convencidos de que los recortes sociales fue la peor de las ideas y que, por lo tanto, tenemos que trabajar por recomponer de nuevo el estado de protección de bienestar social que necesitan muchas personas, valencianos y valencianas.

Quiero agradecerle, señor Montiel, su predisposición durante la tramitación de esta proposición de ley, por escuchar nuestras propuestas, por aceptarlas o llegar a acuerdos en la mayoría de ellas.
Creo que ha sido un buen trabajo.

Sin lugar a dudas no será la mejor de las leyes, no será una ley perfecta, pero sí que será una ley que va a conseguir grandes beneficios para muchas personas que en este momento lo están pasando mal.

Nuestras aportaciones iban dirigidas, principalmente, a intentar que no se estigmatizara a los hogares por estar pasando por un estado o condición que entendemos que debe de ser transitorio, superable.
En esa línea es en la que tenemos que trabajar.
En realidad, estamos cumpliendo un mandato constitucional, aquel que dice que Â«los poderes públicos deben de promover todas las condiciones para garantizar la igualdad y la libertad de los individuos y que estas sean reales y efectivasÂ».
Y de ahí que necesitemos el compromiso de todas las administraciones: del estado, de la Generalitat valenciana, de las diputaciones, de las entidades locales.
Yo quisiera referirme a uno de los aspectos que usted ha mencionado.

Precisamente, acabamos de aceptar todos los grupos una enmienda transaccional a propuesta del PP para incluir el bono social como una de las cuestiones que se van a tener que tener en cuenta a la hora de conceder estas ayudas, la tramitación de ese bono social.

No sé si han sido precipitadas y parciales las enmiendas transaccionales que se han negociado aquí entre Podemos y el Partido Popular.
Entiendo que deben de ser buenas, aunque sean precipitadas y parciales, porque también estamos reconociendo ciertos derechos, en principio, a aquellos que sean destinatarios de unas rentas mínimas de inserción que no son de aquí, de la Comunidad Valenciana, pero no a otros que puedan recibir una prestación no contributiva, pero entiendo que es bueno, que vamos avanzando y que vamos dando pasos.

Y ese es el objetivo también que tuvo el Partido Socialista, el Grupo Socialista en el parlamento cuando se llegué a ese acuerdo, cuando le sacó al gobierno del Partido Popular esa reforma del modelo del bono social para garantizar que las familias más vulnerables tuvieran más garantizadas el acceso a ese derecho, para que fueran más restrictivas las condiciones de corte, es más, para que se impidieran.

Se han exigido otras muchas cosas que serán buenas y que espero que puedan consensuar entre otros grupos políticos, algunas ya consensuadas -como usted sabrá- con Podemos y con Compromís, como por ejemplo acometer cuanto antes la liquidación definitiva de los costes de transición a la competencia que suponen más de 3.
500 millones de euros, ahí seguro que coincidimos todos; impedir los abusos por ley de los precios de la energía reconociéndola como un bien público y común y efectuando una auditoría de costes de todo el sistema eléctrico nacional; o como también reformar la ley del sector eléctrico para dar unas plenas garantías a las personas que están en situación de pobreza.

Todas esas cuestiones que son buenas para lo ciudadanos y para las ciudadanas, sin lugar a dudas, independientemente de quién tenga la iniciativa, debemos aplaudirlas.
Yo lo veo así.

Nuestras aportaciones también iban en el sentido de garantizar esa coordinación que tiene que existir necesariamente entre las administraciones que van a participar, dado que hemos introducido un aspecto muy novedoso: transcurridos sesenta días desde la presentación de la solicitud y la documentación se extenderá el silencio positivo, con lo cual vamos a tener que ser mucho más ágiles en la gestión de estos expedientes, se van a tener que simplificar también los procedimientos, vamos a tener que estar necesariamente coordinados, y también vamos a tener que aprender a educarnos en el ahorro, a cambiar esos hábitos de consumo para conseguir despilfarro cero.

Esa es una labor que compete a partir de ahora, y de acuerdo con lo previsto en esta ley al Consell, pero también a todas y a todos los ciudadanos y ciudadanas porque todos debemos ayudar con las mejores de nuestras ideas para que esta ley sea un éxito y sea viable.

Entendemos, también, que era muy importante -gracias por aceptarla- esa modificación que introdujimos, de acuerdo con lo previsto en el artículo 187 del texto refundido de la ley de las haciendas locales.
Pretendíamos que esto no quedara solamente en el papel sino que después la tramitación fuera efectiva, de esta manera se ha introducido como una prioridad el pago de las ayudas correspondientes a la pobreza energética.
Eso querrá decir que no habrá ya trabas ni vetos por parte de las intervenciones locales a la hora de poner en primer lugar el pago de estas ayudas, es decir, vamos a conseguir esa atención inmediata de los hogares en situación de vulnerabilidad.

Considero, también, que el esfuerzo realizado por el Consell y por la vicepresidenta en el presupuesto del 2017 de incrementar los servicios sociales de base en un 60% su personal dota ya de los recursos humanos necesarios para garantizar que la gestión de todas estas nuevas ayudas tengan esa viabilidad que necesitamos.

El presupuesto del 2017, y con la programación de la conselleria, se ha anticipado a una necesidad que estaba prevista en esta ley, y por lo cual reconozco ese trabajo a la señora vicepresidenta y, también, a la directora general correspondiente.

Por último, yo quisiera decirle que mi grupo parlamentario entiende que esta ley es buena, es necesaria, pero también pensamos que es transitoria.
La ley que verdaderamente debe resolver las cuestiones, garantizar una vida digna y las mismas oportunidades a todas las personas llegará con la renta valenciana de inclusión.
Un proyecto en el que está trabajando el gobierno, que sabemos que va a ser una ley muy completa y que, sin lugar a dudas, resolverá graves problemas.
Sobre todo, de todas aquellas personas que quieren ir a la tienda a comprar comida y no al banco de alimentos a recoger una bolsa, que quieren pagar su hipoteca o alquiler y no ser desahuciadas o, también, comprar zapatos a sus hijos y ropa, y no tener que acudir a una ONG.

Señor Montiel, espero que no tenga hoy aquí adversarios políticos.
Creo que esta ley nadie podría votarla en contra.
Soportar esa vergüenza creo que sería bastante lamentable.
¿Quién podría votar en contra de quien pretende combatir la pobreza y la vulnerabilidad de muchas familias que lo estaban pasando mal, sobre todo cuando han estado tantos años sin hacerlo cuando podían?
Nadie, en conciencia, podría hacer eso.

Por último, quisiera acabar con una anécdota.
Una mujer de 102 años estuvo esperando durante seis horas para poder votar a Obama, el presidente Obama, en la anterior legislatura.
El resto de la cola le apoyó.
Se mantuvo allí durante todo ese tiempo por ese esfuerzo, por esa valentía que estaba arrojando esa mujer.
Cuando acabó de votar, salió con una pegatina que dijo: Â«Ya votéÂ».
Nosotros probablemente sabemos que hay muchas personas haciendo cola, que están esperando muchos años.
Hoy a lo mejor recibimos un pequeño aplauso, porque probablemente encontremos algunas etiquetas que pongan: Â«Yo lo conseguí.
Ya logré salir de esta pobreza.
Â»

Gracias.
(Aplaudiments) 

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Concha Andrés.

Senyories, per a l'explicació de la posició del Grup Parlamentari Popular, té la paraula l'il·lustre diputat Vicente Casanova, per un temps màxim de huit minuts.

El senyor Casanova Claramonte:

Gràcies, senyor president.

Començaré un poc en la reflexió quasi última que fea la senyora Andrés sobre el sentit de vot d'esta llei.
I sí, em pareix impossible votar en contra de la llei.
Absolutament impossible.
Però també me pareix lamentable que esta llei se va a convertir en un paper mullat que no va resoldre ningun problema, com vosté sap molt bé i el senyor Montiel, també.
(Aplaudiments) I m'explicaré.

He d'agrair, en primer lloc, el to de les conversacions múltiples fins a ben tard anit, i inclús este matí, intentant convéncer el senyor Montiel -que jo crec que a ell sí que el vaig convéncer; el que passa que el govern no l'ha deixat, ¿eh?
- que esta llei, si posposa tot el que anem a fer al Â«futuro desarrollo reglamentarioÂ», evidentment no fem res.
És a dir, ací hem sentit tots els portaveus, i això ho compartim tots, ¿eh?
, la problemàtica urgent d'actuació sobre este tema, i teníem una gran oportunitat perquè esta llei fóra realment operativa despús-demà.
Hui, s'aprova; demà, se pública en el BOCV, i despús-demà, operativa.
Teníem eixa gran oportunitat.
I lamente que no l'anem a tindre.

Com ja els vaig dir en la comissió, les nostres esmenes tenien i seguixen tenint per objecte aportar modificacions al text legal, per a aconseguir que s'aconseguisquen dos objectius que considerem absolutament irrenunciables i que esperàvem que encontraríem el seu recolzament perquè esta llei no es quede en una, com he dit abans, declaració d'intencions i genere unes expectatives que després resultaran paper mullat.

I estos dos objectius que no veiem suficientment aconseguits en el text que aplega a este plenari són els següents:

Primer, simplificar en allò possible i automatitzar els procediments per a la concessió i renovació de les ajudes a les llars en situació de vulnerabilitat, per a aconseguir una eficaç aplicació per als serveis socials dels ajuntaments i evitar sobrecarregar-los encara més sobre el seu treball actual.

I, segon, assegurar el finançament de les ajudes a través dels pressupostos de La Generalitat.

Per això en les nostres esmenes, que, insistisc, fins a l'últim moment hem intentat aplegar a transaccionar, en les nostres esmenes aconseguiríem que totes, absolutament totes les llars on es percibisquen rendes mínimes d'inserció o renda garantida siguen automàticament considerades com a vulnerables, eliminant altres baremacions, aportacions de documentació o classificacions que podrien introduir -que introduiran, de fet- una càrrega burocràtica innecessària i evitable tant per a les famílies com per als serveis socials dels ajuntaments.

Es tracta simplement, senyories, de fer-ho senzill, discret i operatiu.
Tota llar, en emergència social, amb renda mínima d'inserció o renda garantida o que requerisca ajudes d'emergència, òbviament, tampoc pot pagar la factura de la llum.

En les esmenes que proposem a esta llei se'ls garantix que, a més, tinguen ajudes.
.
.
, a més de les ajudes per la seua situació, per a pagar el cent per cent de les seues d'electricitat, gas i aigua.
I si a més disfruten del bo social, que a més se deu impulsar perquè s'acullen tots els possibles, lògicament la quantitat necessària serà menor.

En definitiva, es crearia en les nostres esmenes una línia d'ajudes per a pagar les factures energètiques a totes les famílies que ja estiguen sent ateses, bé per renda mínima d'inserció, o per renda garantida o ajudes d'emergència social.

Este plantejament simplificaria mot la llei, la burocràcia associada i la faria suportable en la seua aplicació per als serveis socials.

La llei té, a més, de preveure compromisos de finançament, que deuen estar disponibles de forma preferent per als ajuntaments, a l'igual que les ajudes d'emergència social, inserció social o renda garantida.

Entenem que la competència i responsabilitat d'estes ajudes és de la comunitat autònoma, no devent descarregar-se en altres administracions, que ja, de fet, posen tota la tramitació.

No vaig a entretindre'm llegint esmena per esmena.
Però, com els he avançat, les nostres esmenes simplement, i en pla absolutament constructiu, i crec que això haurà quedat ben clar en les conversacions que hem tingut, tractaven d'evitar que se pospose tot al Â«futuro desarrollo reglamentarioÂ».
Per tant, no entrarà en vigor demà.

Demà, senyor Montiel, no haurem resolt res, i vosté i jo ahir ho compartíem.
I, ¿sap per què?
Perquè el govern no ha vullgut assumir este plantejament.
Perquè el govern, enguany, per exemple, té una partida en total.
.
.
, l'any passat tenien una partida de 5.
900.
000, si no recorde mal, en la conselleria d'obres públiques, que enguany és de 2.
500.
000, i sols per a lloguers, i se manté la partida de dos milions d'euros de la conselleria de la senyora Oltra, que se manté per a pobresa energètica.

Jo no sé si és prou o no, perquè jo no manege el números.
Però ahir vosté i jo, a pams, mesurant a pams, vam fer una certa estimació i valdria la pena que, d'una vegada, siguérem valents i que en açò, que creem tots, ens centràvem en unes disquisicions que crec que s'aparten del discurs i del moment del qual estem parlant, férem una llei que despús-demà fóra operativa i que els ajuntaments la pogueren aplicar i n'hi haguera un finançament.

I, senyora consellera, crec que vosté estarà d'acord amb mi, segur, que si no és prou en eixa partida que s'amplie, que per això estan els fons de contingència o altres.
Però eixa és una partida en la qual tota esta cambra creem que se deuria tindre el necessari per a atendre les circumstàncies.
Fem-ho fàcil.
Tots aquells que ja estiguen classificats, que la tinguen ja.
¿Per a què més papers per a marejar la gent i marejar els ajuntaments?
(Aplaudiments) ¿O és que el que volem és parar açò?
És que dóna eixa sensació i estic segur que no és la seua idea.
No volen parar-ho, però dóna la sensació que volen parar-ho.

Jo al senyor Montiel, al qual li agraïsc el to i l'obertura de tot el que hem estat parlant fins ben tard ahir, els dic, Â«mire, senyors de Podemos, tenen el moment d'obligar que el govern traga la llei de manera que siga operativa demàÂ».
Si vosté mateixa, ací en el seu discurs, i s'ha repetit per altres portaveus.
.
.
, estem tots d'acord en la situació necessària, urgent d'actuar.
Fem-ho ja.
Tenen l'ocasió, aprovant les nostres esmenes, que la llei puga entrar en vigor de manera efectiva i operativa despús-demà.
Si no ho fan, és perquè no volen o perquè igual han de quasi.
.
.
-i faig una broma- han de demanar permís al govern fins i tot per a eixir al carrer.
I això no està bé.

En este moment el que fa falta és que s'aprove la llei, crec jo, si és que creem en ella i no volem deixar-la en paper mullat.

Jo recorde que quan se va portar ací a la presa en consideració d'esta llei, vaig detectar que des del govern no la veen necessària.
¿Què han fet al final?
L'han aprovada, han seguit endavant, però l'han descafeïnada de tal manera que no serà aplicable.
Tenen ocasió de corregir.

Gràcies.
(Aplaudiments) 

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Casanova.

Tenim temps ara per a rèpliques a les intervencions o fixacions de posicions.
Per tant, en primer lloc, el senyor Montiel, per un temps màxim de quatre minuts, té dret de rèplica.

Quan vosté vullga, senyor Montiel.

El senyor Montiel Márquez:

Vaja per davant el nostre agraïment, com a grup parlamentari, a tots els grups pel treball que s'ha fet d'aproximar posicions, tant en el debat en comissió com, després, també, fins a l'últim minut hui en la mateixa cambra.

Jo crec que és cert que hi ha hagut un esperit de diàleg, perquè jo crec que els fets són incontestables.
La realitat és incontestable.

De tota manera, sí que volia algunes matisacions que jo crec que són importants.
Hem aplegat a acords, a esmenes de transacció amb Ciutadans.
Hem aplegat a transaccions amb la resta de grups.
Finalment, el Partit Popular ha preferit mantindre la seua posició.
Però jo li vull fer dos o tres reflexions, senyor Casanova, des de l'esperit de diàleg que hem tingut estos dies.

En primer lloc, diguem tota la veritat.
La responsabilitat fonamental del disseny del sistema elèctric és estatal.
La responsabilitat fonamental del sistema de subhasta, i per tant de càlcul del preu de l'energia elèctrica, és estatal.
Diguem que el govern, mitjançant el Reial decret llei 7/2016, tenia una oportunitat d'or per a canviar el sistema i no ho ha fet, que el govern, a més, ha introduït també, ha pegat una patada al baló i ha dit.
.
.
, el govern de Rajoy ha dit que es desenvoluparà reglamentàriament les categories de persones vulnerables i s'introduirà el concepte, com dia abans, que jo crec que és erroni, de les persones en situació de vulnerabilitat severa, o Â«el vulnerable severoÂ» que diu el reial decret llei, en molt mal castellà, a més.

Diga vosté també que vosté estava plantejant un sistema que fonamentalment plantejava, baix la fórmula d'una bondat que jo li puc reconéixer, pràcticament ajudes al cent per cent automàtiques i indefinides.
Home, després de vint anys governant.
I açò.
.
.
, perquè, clar, açò no és d'ara.
Tot el món reconeix que era d'abans del 2015, que la pobresa energètica va nàixer des del mateix 2007, 2008, des de l'esclafit de la bambolla immobiliària.
Vostés no canviaren tampoc el sistema en la comunitat autònoma.

Jo crec que.
.
.
, que, mire, no ens agrada el sistema del bo social que ha fet el govern Rajoy.
Tenia una oportunitat, ja dic, molt important per a vincular-lo a nivells de renda, perquè vosté sap -que és un expert en el tema elèctric-, a més, que n'hi ha una gran mentira en el bo social.
Primer, que està lligat a la potència contractada i, segon, que.
.
.
, o a la pertinença de determinats col·lectius.
Però el problema és que a soles és d'aplicació a una part del mercat, als contribuents.
.
.
, -perdó- als usuaris que estan lligats al que s'anomena el.
.
.
, és que és una sigla tan lletja, que és el PVPC.
És a dir, a soles a un màxim de 12 milions d'espanyols.
Mentre que 14 milions d'espanyols, el 60% dels usuaris, estan en el mercat lliure.
Per tant, el bo social no els funciona.

O siga, que estem parlant del 40% dels espanyols, d'un sistema de bo que ha d'estar vinculat a una determinada contractació de potència.
Ja li vaig explicar, quan debatérem en novembre de 2015 la PNL, que la immensa majoria dels ciutadans no accedixen a eixe bo social i les que s'estan beneficiant no són les persones, sinó en moltes ocasions les segones residències.

Ja li vaig demostrar amb dades del govern Rajoy, que va subministrar en gener de l'any passat, en resposta a una pregunta parlamentària, que ha baixat el nombre d'usuaris del bo social, 40.
000 beneficiaris menys l'any passat.

Per tant, el bo social no ens agrada.
Hem buscat una solució perquè els serveis socials faciliten que la gent demane el bo social.
Però eixa no és la solució.
S'ha de canviar el sistema, s'ha de fer una llei integral contra la pobresa energètica en l'estat, el govern Rajoy.
Nosaltres, mentrestant, podem aplegar fins a on podem aplegar.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Montiel.

Per a rèpliques, senyora Ortega, té vosté la paraula.

La senyora Ortega Requena:

Gràcies, senyor president.

Seré breu.

Senyor Casanova, mire, no sé si sap vosté -a vore, no el trobe.
.
.
, ahí- que la llei de renda valenciana d'inclusió social el que farà precisament serà contemplar tot el conglomerat, totes les necessitats d'ajudes en este moment disperses; i, aleshores, els serveis socials de base, eixos que vostés volien que desaparegueren, eixos se dedicaran, se dedicaran a la intervenció social i no a estar catapultats en papers.
A això es dedicaran els serveis socials.

Perquè, mire, esta llei de renda valenciana d'inclusió ja ha acabat el seu procés de participació ciutadana.
Per tant, tot açò se solucionarà.

Però, mire, podria aprofitar vosté i tot açò que està demanant ací demanar-ho al govern central, al govern de l'estat espanyol.
Perquè eixos són els que estan permetent que estiguen ofegant les famílies amb eixes factures de la llum.

Estem solucionant-los el pagar-los a estos oligopolis els impagaments.
Això és el que estem acordant hui.
I això és una vergonya.
És una vergonya que la gent haja d'encendre els ciris per no poder encendre la llum i no puga calfar-se, gràcies als impostos i gràcies a tots els favors que estan fent-los a estes grans empreses, estos oligopolis que ens estan ofegant.
Hi ha famílies que poden pagar-ho, però altres no.

I ací el que estem és tapant forats a eixa gran vergonya que s'ha creat, a eixos oligopolis, eixes grans empreses.

I vostés, això que estan demanant ací, ho demanen allà.
Són els mateixos, és el seu grup polític qui pot solucionar-ho, estan governant allí.
Peguen una punyada en la taula, peguen-la allí també, per favor; ens farien un gran favor a nosaltres i a eixes tantes famílies que estan patint fred, i que moltes nits han d'apagar l'estufa molt prompte perquè a les nou de la nit és el punt màxim del preu de la llum.
I esta nit, a les nou de la nit, serà el punt màxim.
Facen el favor d'eixe crit que estan pegant ací, pegar-lo ben fort, però allí, a Madrid.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Ortega.

Senyora Andrés, per a rèplica al debat del senyor Casanova.

La senyora Andrés Sanchis:

Gracias, president.

Mire, yo creo que después del trabajo que ha llevado esta ley y de las expectativas que ha generado, y que yo creo que son reales, es que va a ser papel mojado, porque tiene que tener un reglamento posterior, pues creo que no es real, no conozco ninguna ley aprobada por estas Cortes que después no haya tenido un reglamento posterior.

Y también me sorprende que usted diga esto.
No conozco ningún ayuntamiento que no esté implicado de una manera activa en resolver los problemas cuando hay riesgo de corte de suministro de luz, agua o gas, ninguno.
Porque además es que esa competencia la tienen desde hace más de treinta años; los ayuntamientos la tienen desde hace más de treinta años, y la están haciendo bien.
Puede producirse alguna excepción, pero la están haciendo bien.
Y sobre todo desde que en el año 2016 cuentan con una partida específica en los presupuestos de La Generalitat para la emergencia de este tipo, para la emergencia energética.

Y, por lo tanto, esa atención se va a producir.
Hoy se aprueba una ley que lo que hace es cambiar el procedimiento, y dar más garantías y establecer un plazo para la resolución.
Pero también le puedo decir que en este momento la mayoría de los ayuntamientos lo que están haciendo es gestionar estas ayudas con el menor tiempo posible para evitar que se corte la luz.
Porque es que, ¿sabe qué?
Si se corta la luz y no se ha resuelto ese problema, luego hay que pagar el enganche de nuevo y, además, los sobrecostes que se producen.

A mí me parece eso muy bien de que…, me ha sorprendido también que usted dijera que había estado haciendo números y que el crédito no parecía suficiente y todo esto.
Mire, aquí la Comunidad Valenciana en materia de servicios sociales estaba como Pompeya.
¿Sabe usted?
Explotó el Vesubio y se cubrió todo de ceniza.
Aquí no quedaba prácticamente sistema de protección.
Las personas estaban llenas de ceniza.
Y ustedes lo sabían.
Sabían que no tenían suficientes recursos para acabar, para llegar a final de mes.
¡Y no hacían nada!
No tramitaban las rentas garantizadas de ciudadanía, ni tampoco les preocupaba si tenían bastante para pagar la luz y el agua porque no pusieron ni un solo céntimo de euro en los presupuestos específicamente para eso.

Bueno, pues en ese Pompeya había una inscripción que se salvó y que es famosa, ¿no?
, la puede ver, que dice Salve lucrum -bienvenido el dinero-.
Pues es lo mismo que ocurría aquí, en la Comunidad Valenciana.
En las escuchas de Gürtel decía, Â«aquí hay pelas para todosÂ».
¡Para unos cuantos!
Para aquellos que ustedes saben; para los demás, no.

Y ahora usted viene aquí y lo que quiere es que la Comunidad Valenciana en un año y medio o en dos se convierta en la isla de Utopía, de Tomás Moro.
Pues me tendrá usted que decir cómo, porque esa sociedad no existe, la sociedad perfecta no existe.
Lo que sí que se puede hacer es trabajar con sensatez, con conocimiento y dando pasos para que finalmente se consigan los objetivos.

Y le insisto, estas transaccionales que hemos aprobado hoy, porque pensamos que es bueno que esta ley surgiera por el consenso de esta cámara, a propuesta del Partido Popular, son precipitadas y parciales.
Porque ustedes quieren hacer un trato diferenciado a las personas que reciban determinadas rentas.
¿Y por qué no del resto de rentas no contributivas, de pensiones no contributivas?
¿Por qué no puede tener ese mismo trato de favor el resto de personas que están recibiendo unas rentas no contributivas?
¿Porque ustedes lo han decidido así?
Menos mal que ha quedado como una posibilidad, porque creo que es injusto lo que ustedes han planteado aquí.
¿Pero puede hacer daño?
No.
Entendemos que no.

Por eso el Grupo Socialista va a respaldar esa transaccional.
¿Pero que sería mejorable?
Seguro.
Usted no ha hecho los números.
Si usted hubiera hecho los números y hubiera visto a cuántas personas afectaba, probablemente no lo hubiera propuesto eso.
No solo puede estar pensando en un sector.
Tiene que estar pensando en todas las personas que están pasando por una situación de necesidad.
Y aparte de que el estado haga sus deberes, que los tiene que hacer, y ahora a buen seguro los hará, porque no tienen mayoría absoluta, bienvenido sea ese gobierno en minoría, a buen seguro lo hará, sobre todo si se tienen posturas inteligentes y coordinadas con el resto de los partidos que tienen una misma convicción a este respecto… Si hacen los deberes, si las empresas de verdad aprenden que tienen la obligación social de contribuir a resolver este problema, y La Generalitat ya le he dicho que ha demostrado su compromiso, lo está cumpliendo y estas Cortes lo tenemos, lo que sí que será una realidad dentro de poco es que no habrá ningún valenciano ni ninguna valenciana que pueda estar sufriendo una situación de necesidad porque le vayan a cortar la luz, el agua o el gas.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Andrés.

I ara ja per a finalitzar el debat i el torn de rèplica, senyor Casanova, tindrà l'ús de la paraula.

El senyor Casanova Claramonte:

Gràcies, president.

Començaré pel final, senyora Andrés.
Tant de bo tinga raó.
Seré el primer en aplaudir que tinga vosté raó, eh?

I lamente el to, el to.
Jo crec que he vingut ací a explicar la nostra proposta positiva, segons vosté equivocada.
Bé, no vull recordar el que vam parlar fa un any quan se va portar ací la presa en consideració de la llei, perquè hi ha coses que no s'han de comentar.
Però, bé, és evident que vostés no veien esta llei.
Però ja que l'han tirat avant, que siga operativa.

Jo.
.
.
, un poc també pel tema.
.
.
, no vaig a entrar en una cosa que.
.
.
, l'han gastat com a coletilla del tema i que probablement s'haurà de canviar i probablement s'haurà de millorar, que és el tema del sistema elèctric, del sector elèctric.
.
.
Però, bé, jo li diria que el sistema elèctric està funcionant aixina des de l'any noranta-quatre o noranta-cinc, no s'ha inventat.
.
.
, ni en la llei de 2013 ni en este moment.
Per tant, bé, si s'haurà de millorar, que se millore.

No vaig a entrar en altres plantejaments, que crec que no tenen res a vore en el que estam debatent ací, en la llei i quant a les competències que són de la comunitat autònoma.
Les altres són unes altres competències.
I sí, haurem de plantejar cada un, a través dels nostres partits que tenim representació allí, on se prenen eixes decisions, si creiem que altres disposicions legals han de ser canviades o millorades.

Però el que està clar és que el que estem parlant de la llei autonòmica per a pal·liar la pobresa energètica en l'àmbit i en les competències que té este parlament, este parlament, val?
Sí, senyora Mollà, les d'este parlament.

Aleshores, el que crec és, que el que hem fet mosatros de plantejar és que almenys un transitori, i fins l'últim moment hem estat intentant negociar amb el senyor Montiel perquè on dia Â«el desarrollo reglamentario diráÂ», que diguera Â«en tanto que el desarrollo reglamentario diga…Â», busquem una solució.
I això és el que no hi ha hagut manera que volgueren acceptar-ho.
I això és aixina i ho pot corroborar el senyor Montiel, fins a este matí, ben avançat el ple.

Per tant, mosatros l'únic que hem intentat és.
.
.
I vosté diu, i és injust perquè se deixen fora.
Bé, fiquem-los a tots.
Si la nostra intenció no era deixar ningú fora; era donar una solució transitòria fins que s'aprove eixe reglament, del que evidentment estarem tots molt pendents perquè siga un reglament que realment resolga.

Mire, hi ha una disposició en la llei que mos pareix fins i tot sorprenent.
I és quant a la complementarietat de les ajudes.
És a dir, les ajudes per a la pobresa energètica, sumades a les ajudes que ja perceben, no podran superar el límit.
.
.
Aleshores, què estem fent?
O siga, si al final estem detraient-los d'altres ajudes?
O siga, que la seua no podrà superar?
Com que no?
I això jo crec que són coses que se podrien haver millorat.

I ho estic repetint i tornant a dir amb l'ànim més constructiu que puguen pensar.
Poden dir el que vullguen quant al que creguen convenient.

Mire, quan al bo social, senyor Montiel, que vosté té els seus dubtes, mire, vaig a llegir-li una frase, que no és meua, eh, diu: Â«Es una reforma estructural y es el principio del fin de la pobreza energética.
Â» Sap de qui és esta frase?
Del portavoz socialista en el Congreso, Antonio Hernando.
No sé, és que, (aplaudiments) com és el de Â«no es noÂ», Â«sí es síÂ», Â«ya luego veremosÂ», Â«mañana másÂ», i tot això, no ho sé.
Però està clar que és un camí, és un pas endavant, és un pas endavant, a més fet pel consens entre els dos grans partits.
La pena és que altres no s'hagen sumat o el que siga, m'és igual.
Però el que està clar és que és un pas endavant.
I ben portat i ben aplicat el bo social, dóna una solució parcial.

I el que estem plantejant ací a nivell autonòmic és per la solució del que falta i que no cobrix el bo social.

En fi, espere que la senyora Andrés tinga raó i la llei servisca per a solucionar els problemes.
Amb eixa intenció hem aportat, no han acceptat les nostres esmenes, però ens seguixen tenint a la vostra disposició per a recolzar en el que siga convenient en este tema, del que crec que per la part municipal conec suficientment; per la part tècnica, també.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Casanova.

Senyories, finalitzat el debat, anem a votar.

Anem a votar primer les tres esmenes transaccionals que s'han arribat, que afecten les esmenes 4 i 18, del Grup Parlamentari Popular, i la 5, del Grup Parlamentari Ciudadanos.
D'acord?
Per tant, senyories, anem a votar les esmenes transaccionals, que han estat signades per tots els grups parlamentaris.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queden aprovades per unanimitat amb 82 vots.

Senyories, anem a passar a votar les esmenes del Grup Parlamentari Popular, concretament les esmenes números 10, 21, 30, 35 i 38.
Senyories, comença la votació.
Queden rebutjades les esmenes per 59 vots en contra, 26 vots favorables.

Senyories, anem a vore si un problema determinat, però anem a continuar.
Senyories, anem a votar ara l'esmena número 26 del Grup Parlamentari Popular.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queda rebutjada l'esmena per 60 vots contraris, 25 vots favorables.

Senyories, passem a les esmenes del Grup Parlamentari Ciudadanos, concretament l'esmena número 11, que es la que queda viva.
Senyories, comença la votació.
Senyories, l'esmena es rebutjada en 74 vots contraris, 12 favorables.

Senyories, votades les esmenes, anem a passar a votar l'articulat de la llei.
En primer lloc, anem a votar els articles 1, 4, 11, 13 i 15.
Estos articles.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queden aprovats els articles amb 86 vots afirmatius.

Senyories, anem a votar ara els articles 2, 3, 5, 6, 7 i 9.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queden aprovats els articles per 60 vots favorables, 26 vots contraris.

Senyories, anem a votar ara els articles 8, 10, 12 i 14.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queden aprovats els articles amb 60 vots favorables, 26 abstencions.

Anem a votar ara les disposicions addicionals primera, segona i tercera, que és nova.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queden aprovades amb 87 vots favorables, cap en contra i cap abstenció.

Senyories, anem a votar ara la disposició transitòria nova.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queda aprovada amb 61 vots favorables, 26 vots en contra.

Senyories, anem a votar ara la disposició final.
Comença la votació.
Senyories, queda aprovada la disposició final amb 87 vots favorables.

Senyories, anem a votar ara l'exposició de motius com a preàmbul de la llei.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queda aprovada l'exposició de motius amb 60 vots favorables, 26 abstencions.

I ara, senyories, anem a votar ja definitivament la proposició de llei en el seu conjunt.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queda aprovada la proposició de llei sobre (aplaudiments) pobresa energètica amb 61 vots favorables, 26 abstencions.

Senyories, continuem amb el nostre treball, ens queda un punt d'este matí, en la sessió de ple d'este matí, que és el punt quart.
(Veus) ¡Ah!
¿Si n'hi ha demanda d'explicació de vot per part dels grups?
Com no n'hi ha demanda, passaríem al punt quart.
El debat ha segut prou ric i s'han fixat les posicions.

Projecte de llei, de La Generalitat, pel qual es crea l'agència valenciana de seguretat i resposta a les emergències.
Debat i votació del dictamen de la Comissió de Justícia, Governació i Administració Local (BOC número 144)

El senyor president:

Passaríem al que és el debat i votació -el punt quart- del dictamen de la Comissió de Justícia, Governació i Administració Local sobre el Projecte de llei de La Generalitat pel qual es crea l'agència valenciana de seguretat i resposta a les emergències.
Un tema que està molt d'actualitat, tenint en compte la situació que hem viscut els passats dies.

Per a la presentació del dictamen de la comissió, donem la paraula al president de la Comissió de Justícia, Governació i Administració Local, l'il·lustre diputat Luis Santamaría.

El senyor Santamaría Ruiz:

Molt excel·lent president de Les Corts.

Il·lustres diputats i diputades.

Em correspon, per acord de la Comissió de Justícia, Governació i Administració Local, realitzar la presentació del dictamen del Projecte de llei de La Generalitat pel qual es crea l'agència valenciana de seguretat i resposta a les emergències.

El 26 de juny de l'any passat, tingué entrada un Projecte de llei de La Generalitat pel qual es crea l'agència valenciana de seguretat i resposta a les emergències.

El 5 de juliol de 2016, la Mesa de Les Corts acordà l'obertura del termini per a la presentació de propostes de compareixença de les persones interessades en la comissió especial de participació ciutadana.

El 14 d'octubre de 2016 tingueren lloc en la Comissió de Justícia, Governació i Administració Local les compareixences de participació ciutadana en la tramitació del Projecte de llei de La Generalitat pel qual es crea l'agència valenciana de seguretat i resposta a les emergències.

Conclòs el tràmit de compareixences, el 17 d'octubre de 2016, el president de Les Corts dictà una resolució mitjançant la qual es procedia a l'obertura del termini per a la presentació d'esmenes a la proposició de llei.

Així mateix, es presentà una sol·licitud d'ampliació del termini i la Mesa de Les Corts, en data 8 de novembre, el va ampliar fins el 21 del mateix mes, presentant-se un total de 45 esmenes.

La Comissió de Justícia, Governació i Administració Local es va reunir el 16 de desembre de 2016 per a emetre el dictamen que avui presente davant les seues senyories.

En el desenvolupament del debat en la comissió es presentaren dues esmenes d'aproximació i una nova d'addició, a més d'aprovar-se 17 esmenes parcials, per la qual cosa només resten 25 esmenes vives per a aquest debat.

El dictamen de la comissió que presente davant les seues senyories ha sigut publicat en el Butlletí Oficial de Les Corts número 144, de 18 de gener de 2017.

Per tot això, espere i desitge, com a membre de la Comissió de Justícia, Governació i Administració Local que durant el debat en el dia d'avui siga possible aconseguir el mateix recolzament que es va aconseguir en la comissió

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el vicepresident segon, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident segon:

Moltes gràcies, senyor Santamaria.

Per a explicar la posició dels diferents grups parlamentaris, en primer lloc, té la paraula la portaveu del Grup Parlamentari Podemos-Podem, en este cas, la il·lustre diputada Beatriu Gascó.
(Pausa)

Quan vullga, senyora diputada.

La senyora Gascó Verdier:

Gràcies, president.

Bon dia, senyories.

Bon dia al públic que ens acompanya.

Donem la benvinguda a aquest dia en el qual s'aprovarà la llei de…, que crea l'Agència Valenciana de Seguretat i Resposta a les Emergències.
Una llei que hem recolzat des del principi perquè estem convençudes que augmenta la coordinació ha de millorar significativament la transparència, l'eficiència i el servei de protecció de la ciutadania davant de situacions de dificultat inesperada.

Volem agrair de nou, molt sincerament, a tots els col·lectius que ens han ajudat a millorar substancialment aquesta proposició de llei inicial, i gràcies a les seus contribucions i al seu treball.
Moltes gràcies als col·lectius representants de la policia local, els bombers, els agents mediambientals i bombers forestals, alguns dels quals ens acompanyen avui.
Moltes gràcies.

Senyories, nosaltres votarem a favor d'aquesta llei perquè estem convençuts que aquesta agència ha de servir per a aportar una major eficiència per tal d'actuar de forma ràpida i eficaç.
I per a fer-ho, la Generalitat valenciana haurà d'assumir, a través de l'agència, competències de les diputacions per a evitar disfuncions i oferir nivells de servici iguals i adequats en tot el territori.

S'ha d'acabar també amb qualsevol possibilitat que es repetisquen les trames corruptes que s'han creat al voltant d'algunes serveis d'emergència, amb polítics que s'han enriquit sobre la pell de les mateixes persones que es juguen la vida per a protegir-nos, a nosaltres i al nostre patrimoni.

Volem que aquesta agència aporte també transparència i un millor accés a la informació.
Una informació que ens permetrà saber quant ens està costant de debò cadascun dels serveis d'atenció a la ciutadana i al territori en situació d'emergència.

Un dels grans reptes és el d'aconseguir resoldre el problema de les condicions laborals i materials tan precàries en les quals treballen alguns d'estos col·lectius.
Des del nostre punt de vista, s'ha de revisar també la disparitat de salaris entre els qui es juguen la vida d'una part per a protegir-nos i els que els dirigeixen.
Aquesta agència ha de solucionar estos problemes o podrem dir que no haurem avançat.

També s'ha de solucionar la qüestió de la contractació directa per l'agència i l'aprovació del reglament del servei de bombers forestals de la Generalitat valenciana.

La contractació directa podria i deuria revertir en el mateix servei, en qüestió d'infraestructures, mitjans, personal, etcètera.

Com ja hem dit en totes les nostres intervencions, el dels incendis forestals és l'únic servei essencial externalitzat relacionat amb la protecció civil i les emergències; i això s'ha d'acabar el més prompte possible.
Sigam valents i pioners en estes polítiques en l'estat espanyol.

Per altra banda, l'agència naix també amb l'objectiu de coordinar i assegurar-se que no ocórreguen les incidències que ja hi han hagut estos dies de neu o durant les pluges o durant els incendis de l'estiu passat.

Estos dies, en mig del temporal de la neu, hi han hagut problemes com, per exemple, que un vehicle que havia d'anar a llevar la neu a les poblacions aïllades no ho va poder fer perquè no tenia la ITV passada i no funcionaven ni les llums prioritàries ni el sistema de distribució de la sal.
(Veus)

Hi ha hagut poblacions, com (inintel·ligible) .
.
.
o Cases de Medina aïllades perquè els vehicles llevaneu no han pogut obrir-se pas, ja que s'han trobat amb multitud d'arbrat que creuava les carreteres, impedint el pas de les màquines, mentre tenia unitats de bombers forestals parades en les seues bases, sense ser mobilitzades.

Creiem que una millor coordinació segurament ha de portar que totes estes situacions s'acaben.
I és per això que el meu grup parlamentari votarà a favor d'aquesta llei.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident segon:

Moltes gràcies, senyora Gascó.

Pel Grup Parlamentari Ciudadanos, té la paraula l'il·lustre diputat Antonio Subiela.

El senyor Subiela Chico:

Gracias, presidente.

Buenos días, señorías.

Buenos días, invitados.

Por desgracia, hoy estamos aquí para presenciar un capítulo más de lo que llamamos la vieja política, de esa política que los ciudadanos ya estamos cansados, ya estamos hartos, pero que hay partidos políticos que se empeñan en seguir imponiendo.
Porque una cosa es criticar desde la oposición y otra muy distinta evitar, una vez que estás en el gobierno, montar tus propios chiringuitos y colocar a tu gente.

Ya lo dijimos en la toma de consideración, ya lo dijimos en la comisión y también lo pasamos a defender hoy.
Ciudadanos votará en contra de la creación de la agencia valenciana de seguridad y respuesta a las emergencias.
Y votaremos en contra por un solo motivo: porque lo único que aporta es más gasto innecesario en la creación de una agencia sin sentido, donde poder colocar nuevos cargos que se han quedado colgados.

Esto parece la película aquella de Bill Murray, aquella de Atrapado en el tiempo.
Hoy es el nuevo día de la marmota, cambiando las cosas para que todo siga igual; con más gastos en personal y pensando poco en la ciudadanía, despilfarrando el dinero de todos los valencianos.

Vamos a intentar analizar de nuevo la utilidad o la inutilidad de esta agencia valenciana de seguridad y respuesta a las emergencias.

Hace ya más de año y medio que entró a gobernar este Consell, y ya avisaron entonces de que era necesario, de que era imprescindible crear esta agencia.
Pero, para ser una prioridad, para ser tan importante, llevan ustedes casi dos años para crearla.
Así que, para empezar, decídanse si es prioritaria o resulta que ahora no lo es tanto.

El director general de seguridad y respuesta a las emergencias ha pedido esta semana comparecer en la comisión para explicar el funcionamiento del dispositivo de emergencia tras el reciente temporal, un temporal al que ha tenido que hacer frente sin tener creada la nueva agencia, igual que este verano a la temporada de incendios.
¿Qué se juegan a que no ha habido ni un solo problema?
¿Qué se juegan a que todo ha funcionado a la perfección?
Igual que en verano: coordinación perfecta, daños mínimos.

Miren, si hay algo de lo que no tenemos ninguna duda es de lo grandes que son los profesionales que trabajan en emergencias.
Claro que sí, que son grandes.
De eso podemos estar muy orgullosos.
Nuestros cuerpos de seguridad y emergencias tienen un reconocimiento internacional; tienen nuestra incondicional admiración, respeto y reconocimiento.
Por eso nos preocupa que se hagan las cosas mal, porque supone ponerles en peligro, porque supone que no puedan ser lo eficaces que nos demuestran continuamente que son.

Y si la temporada de incendios se ha controlado a la perfección, si contra el temporal se ha actuado a las mil maravillas, ¿qué falta nos hace, me pregunto yo, la agencia valenciana de seguridad?
¿Qué falta nos hace un nuevo jefe de sección de riesgo de protección civil?
¿Qué falta nos hacen cinco nuevos técnicos de sala de mando y control?
¿Qué falta nos hace un nuevo inspector radiológico?
¿Qué necesidad tenemos de un nuevo jefe de sección de logística y asuntos generales, y de un nuevo técnico superior aeronáutico?
¿Qué falta nos hace un nuevo jefe de sección de análisis de incendios forestales?
¿Qué falta nos hace un nuevo técnico especialista en comunicaciones?
¿Qué falta nos hace un nuevo técnico especialista en planificación y riesgos tecnológicos, un nuevo técnico especialista en formación y dos jefes de negociado y dos nuevos jefes de sección y dos auxiliares de gestión y un nuevo jefe de equipo y un nuevo jefe de negociado para asuntos generales y un jefe de servicio…?
Aquí todos son jefes.
Yo no sé quién trabajará, pero mandar en esta agencia ya le digo que van a mandar muchos.
Por mandos, desde luego, no va a quedar.

Miren, en esta comunidad, señorías, la seguridad y las emergencias no son un mundo feliz donde todo funciona a la maravilla, como nos quieren vender, ni mucho menos.
Aquí lo que funciona bien en seguridad y emergencias funciona gracias a la profesionalidad de los cuerpos que lo integran.

Pero la coordinación, el dotar de unas estructuras óptimas de funcionamiento, la comunicación entre cuerpos, todo lo que depende de la gestión de los que mandan no funciona bien, ni mucho menos.
Y la creación de la agencia valenciana de seguridad no es la solución a este problema.
Y, bueno, no nos vamos a engañar a estas alturas, tampoco es que fuera su objetivo, nunca lo ha sido; eso parece que ha quedado bastante claro.
La agencia es lo que es, y nada tiene que ver con mejorar el rendimiento de las emergencias y la seguridad.

La solución es creerse de verdad la importancia que tiene este sector para la sociedad valenciana.
La solución es trabajar para mejorar la coordinación, la comunicación y la eficacia de nuestro cuerpo de seguridad y emergencias, dotándolos de las herramientas necesarias para ello.
Y las herramientas, además de unos medios adecuados, además de una remuneración digna, es, sobre todo, una estructura de mando y coordinación clara, nítida y, principalmente, eficaz, justamente lo que les falta a ustedes: eficacia.

Pero hoy aquí se aprobará una nueva estructura que dice, además, que hará cosas imposibles, porque no podrá asumir esas competencias; que dice que mandará más que los alcaldes en sus propias policías locales; que dice que no le gusta cómo investiga la Guardia Civil los incendios, y pondrá a investigar también a la policía autonómica; que dice que prevención y extinción son cosas distintas, pero son iguales, las separa pero las junta, es decir, que enturbiará, más si cabe, la cadena de mando, la toma de decisiones y nos restará eficacia y rapidez.
Y, señorías, restar eficacia en seguridad y emergencias es una irresponsabilidad impropia de quienes suponen que debemos de cuidar de la ciudadanía.

Miren, para que se hagan una idea, ya que he nombrado prevención y extinción, tenemos hasta seis cuerpos de bomberos diferentes: uno por provincia, uno por capital de provincia, y no todos funcionan de la misma manera; tenemos a los bomberos forestales; tenemos a las brigadas de Imelsa o Divalterra o…, bueno, de la diputación, porque ya no sabemos muy bien dónde han podido poner a las brigadas; tenemos a los agentes medioambientales; tenemos a las brigadas de VAERSA.
Hasta diez cuerpos distintos, y seguro que me he dejado alguno.
Pero nada de esto resuelve la tan esperada agencia valenciana de seguridad y emergencias.
Entre diez cuerpos distintos, no encuentra este Consell profesionales adecuados ni estructuras suficientes.
Claro, la solución es: creamos una más.

Lamentable, muy lamentable esta decisión del Consell del botànic.
Por eso, el Grupo Parlamentario Ciudadanos votará en contra.

Pero no quiero terminar sin hablar de lo único positivo que traerá la votación de hoy, algo que no estaba previsto, que este Consell no contemplaba, pero que se vio obligado a incluir por la presión del colectivo de bomberos forestales.
Desde aquí, nuestra más sincera enhorabuena porque, con una campaña siempre en positivo, han conseguido avances que estoy convencido que no se hubieran conseguido de otra manera en toda esta legislatura.

Les invito a seguir por ese camino, no cesen en su empeño, porque es inadmisible que sigan haciendo su trabajo en las condiciones que lo están haciendo.
Y ya no digo por medios materiales ni por infraestructuras ni por sueldo, sobre todo porque se les considere, porque se les tenga en cuenta, porque formen parte real de la estructura de emergencias.

Sin una coordinación eficaz, no podemos aprovecharnos de toda esa capacidad y profesionalidad que ustedes nos pueden dar.
Son ustedes la única nota sensata en esta gran irresponsabilidad que se va a llevar a cabo aquí.

Una vez más, la ciudadanía y los cuerpos profesionales van por delante de este gobierno.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident segon:

Moltes gràcies, senyor Subiela.

En representació del Grup Parlamentari Compromís, té la paraula l'il·lustre diputat Francisco García Latorre.

El senyor García Latorre:

Gràcies, senyor president.

Bon dia a tots els convidats, sobretot al director de l'agència, José María Ángel, als agents mediambientals, bombers forestals, companys dels sindicats i de les agrupacions de policia local que ens acompanyen i d'emergències.

Jo crec que, entre tots i totes, s'ha fet una labor en esta nova llei.
Sobretot perquè esta legislatura, segurament, siga la legislatura en què més parlem de seguretat i també d'emergències.
Començàrem en modificació de la llei, en uns articles; seguírem en la mateixa agència, en la seua elaboració i tota la tramitació; estem a punt de tindre també entrada de la nova llei de coordinació de policies locals; i també -i això (inintel·ligible) .
.
.
parlant-ho- mirar eixe nou model de seguretat i emergències que volem per a esta comunitat.

Amb aquesta llei, que hui portem a debat i a aprovació en esta cambra, apostem per la seguretat dels ciutadans i de les ciutadanes del País Valencià com un element fonamental que contribuïx a l'estat de benestar i a la qualitat de vida.

Tenim un país molt gran, des de Vinaròs fins a Oriola, des de les costes valencianes a l'interior de Morella, Vistabella, Montanejos, Aiora, Ademús, Utiel i Villena.

La resposta a les emergències i la seguretat és un problema comú a tots els valencians i a totes les valencianes, no té distinció ni color polític.
De fet, estos dies, en les emergències que hem tingut i, sobretot, en el temporal, mos ha afectat a tots, fins i tot als qui podien més i als qui podien menys.

Som un poble que hem patit i una terra que hem patit terratrèmols, riuades, pantanades, grans gelades, pedregades, grans incendis -en els incendis de l'any 1994 i els recents de 2012; fins i tot, el d'Aiora va ser el més gran registrat des que hi han dades-, hem fet grans recerques de busca de persones -tenim el cas de les xiquetes d'Alcàsser, hi hagué una gran recerca-, salvaments, tant en muntanya com en mar, atemptats i, sobretot, accidents, en este cas mortals, com el del metro.
I ahí sempre han estat les dones i els hòmens que, dia a dia, minut a minut, es deixen la pell i, fins i tot, en algun cas, fins la vida perquè els cinc milions d'ànimes que vivim ací, al País Valencià, pugam tindre eixa seguretat i eixes emergències com els millors països avançats.

Però hem de seguir millorant la nostra capacitat de reacció i de coordinació, per tal de poder afrontar amb èxit i amb garanties totes aquelles situacions adverses que, de manera inesperada, de tant en tant, assolen el nostre país.

La societat i, sobretot, la societat de la tecnologia i els avanços de la mecànica ens situen davant de nous riscos i situacions d'emergència de noves formes de concebre la seguretat, bé siga en la carretera, bé siga en el mar o bé siga en el camp i en el bosc.
Hem d'articular noves respostes a totes les noves situacions que se van produint.

¿Anem a ser pioners en la creació d'esta nova agència?
Doncs, ja els ho dic, no anem a ser pioners.
¿Per què?
Perquè en altres comunitat autònomes de diferents colors polítics s'han creat agències similars: País Basc, amb partit nacionalista; Galícia, en el Partit Popular; Madrid, on la senyora Cifuentes va a ficar-la en marxa amb el suport de Ciudadanos -per tant, un poquet de coherència-; Navarra, Geroa Bai; i Andalusia; i altres comunitat, com Castella-la Manxa, que està fixant-se en nosaltres per a ficar també en marxa la seua agència d'emergències.

La societat valenciana ha d'estar sempre alerta i preparada per a qualsevol desastre natural, o causat per les persones, amb immediatesa i, sobretot, amb coordinació.
Torne a repetir-ho -ho he dit moltes voltes-, no hi ha millor actuació que tindre una bona coordinació.

¿Era necessària la creació d'esta agència?
Doncs, mire, sí; i li ho anem a explicar.
Des de Compromís, entenem que sí.
És una eina que millora la prestació professional i optimitza els recursos; eixa és la intenció real d'esta agència.
L'agència també naix per a satisfer les necessitats i demandes ciutadanes, amb els nivells de qualitat i exigència de la societat del segle XXI que se demanda.
També, perquè ajuda a la prestació d'uns serveis públics amb un enfocament organitzatiu i funcional més dinàmic i àgil.

No suposa -i ho dic, i vosté ho subratlla i en majúscula- cap duplicitat ni la creació de nous càrrecs, sols optimitzar els existents.
I li ho dic a vosté, senyor Subiela, perquè insistix molt en eixe tema, i no és així.

I a més a més, esta nova creació de l'agència ve a donar compliment a una gran reivindicació, la dels bombers forestals.
Una reivindicació que el nostre grup parlamentari en una proposició no de llei va aprovar en esta cambra per unanimitat de tots els grups ací presents.
Va reconéixer la categoria de bomber forestal.
Va parlar de la contractació directa de tot el personal, que ho arreplega la llei també, en un termini d'un any.
I sobretot se fa la modificació de la llei de protecció civil i gestió d'emergències, per a fer factible eixa modificació.

Mire, estem en un nou paradigma de la seguretat i de la gestió de les emergències, que han evolucionat i han de continuar avançant cap a nous mètodes i professionalització del personal que realitza estes funcions.

Amb esta llei es pretén, doncs, constituir una nova estructura funcional més dinàmica i eficient, per a unificar directrius estratègiques, fixar un marc normatiu d'actuació, desplegar tot un catàleg de serveis i d'activitats comunes, utilitzar criteris semblants de gestió i disposar d'espais de participació i de deliberació.
Hui per hui no les tenim, i per això se crea l'agència.

D'aquest nou organisme dependran els programes de protecció civil, el pla territorial d'emergències, els protocols del centre de coordinació d'emergències i l'112.
Les emergències, ja siguen per catàstrofes, temporals o incendis ens enfronten a nous desafiaments, i això mos ho va dir el director general en una de les seues compareixences.
I per tant, des de Compromís apostem perquè en l'administració hem d'estar preparats per donar una resposta àgil, segura, immediata i sobretot satisfactòria de cara a la ciutadania.

A més, s'atribueixen a l'agència les funcions de direcció i gestió de les polítiques de La Generalitat en matèria de seguretat pública i protecció ciutadana, i la coordinació de les policies locals.
Esta llei -ho diguí també en la comissió- es el preàmbul a una nova llei de coordinació de les policies locals, com també és l'antesala de la creació -i és una de les coses que hauré de parlar molt- del nou model de seguretat pública valenciana.

L'agència també consolida la participació a través de la Comissió de Coordinació de Policies Locals i l'Observatori de Seguretat, un observatori que mai ha arribat a ficar-se en funcionament.

Un òrgan consultiu i deliberant, d'anàlisi, d'estudi, assessorament i prospectiva en temes de seguretat, i integrat pels representants de l'administració estatal, autonòmica i dels ens locals.
Representants també de les forces i cossos de seguretat de l'estat amb presència en la comunitat, la seguretat privada, les universitats i el poder judicial.
Tots, tots els agents representats en esta llei.
Una llei que avança en el temps i en les formes d'entendre i concebre la seguretat i sobretot el que és la prevenció.

Per concloure, des de Compromís entenem que amb la creació d'esta agència avancem cap a una nova cultura de gestió i d'autoorganització, no de crear duplicitats.
No inventen eixos fantasmes en la llei, perquè no estan ni existixen.
Mire, esta llei coordinarà més de 20.
000 efectius, entre policies locals, el cos adscrit de la policia nacional de La Generalitat, bombers, consorci, bombers forestals, agents mediambientals, centre de emergències, 112, personal de protecció civil.

Més de vint mil efectius coordinats i que hem vist que han tingut una gran capacitat de reacció, no com altres administracions, en l'últim temporal que hem tingut.

En definitiva, amb la creació d l'agència creem un marc idoni per aprofundir en les polítiques de seguretat pública i en un establiment de nous models per a fer front a les emergències que dia a dia ens assoten.
Entenem que s'ha fet un bon treball i el temps així ho confirmarà.

Per tant, nosaltres demanem el vot favorable a esta llei i que no se tinguen en compte les esmenes que han presentat altres grups, perquè creguem que és una llei que està completa i sobretot que dóna resposta integral a la demanda en emergències i en seguretat pública valenciana.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident segon:

Moltes gràcies, senyor García.

En representació del Grup Parlamentari Socialista, té la paraula la il·lustre diputada Ana Barceló.

La senyora Barceló Chico:

Gracias, presidente.

Bienvenido, director general, todo el equipo de la agencia de seguridad y respuesta a las emergencias, a los sindicatos y a todos los colectivos que hoy nos acompañan en este pleno.
En un pleno que está debatiendo la creación de una agencia de seguridad y de respuesta a las emergencias, que seguramente hoy especialmente todos tenemos presente por lo que ha ocurrido estas últimas semanas en nuestra comunidad.

Así que me van a permitir que en primer lugar y en nombre del Grupo Socialista, traslade el apoyo y solidaridad a los afectados por el temporal marítimo y las nevadas, que han cambiado el paisaje de muchas de nuestras ciudades costeras y del interior, y que ha terminado afectando a los recursos económicos de los que viven muchos municipios.
(Aplaudiments)

Como no podía ser de otra manera, también queremos mostrar nuestro reconocimiento a los profesionales que han intervenido, tanto al personal de emergencia como al de seguridad.
Gracias a todos ellos por el trabajo bien hecho.
Esperamos y deseamos que el próximo Consejo de Ministros apruebe un real decreto ley para la declaración de zona catastrófica, tal como confirmó el ministro De la Serna, tras su reunión del día de ayer con el presidente Ximo Puig.

Y a esas ayudas habrá que sumar las anunciadas por el president, que tendrán como destinatario los municipios afectados por las fuertes nevadas.
Está claro que nuestra capacidad de responder a lo inesperado, de afrontar colectiva e individualmente el desastre requiere un esfuerzo permanente de adaptación de la administración.
Porque tenemos que hacer frente a los cambios a los que nos vemos sometidos.

El concepto de seguridad y respuesta a las emergencias, a nadie se le escapa que ha sufrido en los últimos años transformaciones ligadas a cambios climáticos, a comportamiento humano, social.
Un cambio de paradigma que tiene sus consecuencias, como estamos viendo.
Tampoco reaccionamos de la misma forma ahora que hace una década, ni individualmente ni colectivamente.

La administración, por tanto, tiene que afrontar de manera distinta lo que está ocurriendo y las tragedias y las emergencias que en estos momentos sufre y sufrirá en el futuro la comunitat.
Las emergencias y desastres, además de los daños y de pérdidas materiales, se cobra vidas.
Y las situaciones que se viven nos conectan con los sentimientos más básicos: el miedo, el pánico, el abandono, el desamparo.

Y esta comunidad ha tenido experiencias dolorosas en hechos y acontecimientos que todos recordamos y que hubiéramos deseado que nunca hubieran ocurrido: la riada de 1957, los incendios de 1994 y de 2012, o el incendio de Ayora que ha sido uno de los más grandes de España desde que se conocen datos.
Es evidente que las situaciones de emergencia y los desastres nos obligan a operar de manera distinta, y hace que tengamos que modificar nuestras políticas, pero también nuestra forma de ejecutarlas.

Por tanto, la agencia es un nuevo modelo organizativo, un nuevo modelo organizativo que tiene precisamente como finalidad lograr que en la gestión seamos más eficaces, más eficientes y más ágiles a la hora de establecer los recursos.
Y para ello, necesitamos algo que es básico: coordinación, cooperación y participación y asunción de responsabilidades.

Este nuevo modelo organizativo mejora la coordinación, porque suma a todos actores que intervienen en la gestión, no renuncia a la experiencia acumulada de todos ellos, incrementa la comunicación entre los agentes que intervienen y aporta transparencia y participación para hacer frente de una manera óptima a las emergencias.

La agencia diseñará procesos de formación, cualificación profesional de todos aquellos colectivos que asumen responsabilidades, y establecerá los cauces -no me cabe la menor duda- para el desarrollo y la innovación en programas, protocolos, con el fin de optimizar la cooperación y la coordinación que tanto requerimos cuando se producen situaciones de emergencia.

Por otro lado, en materia de seguridad, nuestro marco competencial nos permite, bajo los principio de cooperación, cooperación recíproca, y de coordinación ejercer competencias para garantizar que los ciudadanos puedan ejercer sus libertades públicas y sus derechos fundamentales.

En este sentido, la agencia ostenta funciones de dirección y gestión de las políticas de La Generalitat en materia de seguridad pública y protección, así como la coordinación de policías locales con la determinación de una mejor formación, organización y dotación para poder cumplir con sus fines.

La agencia consolida cauces de participación, mediante la adscripción de órganos colegiados consultivos, como la Comisión de Coordinación y el Observatorio de Seguridad.
Señorías, estamos seguros que la agencia será una herramienta útil, un ente identificable por parte de los ciudadanos.

Los ciudadanos, cuando viven una situación de emergencia, quieren tener perfectamente identificado dónde se tiene que dirigir, a quién se tiene que dirigir, dónde va a poder solicitar sus ayudas.
Y poder resolver aquellas dudas que pueda tener.
Y por tanto, la agencia se convierte en un ente totalmente identificable para la sociedad y también para otras administraciones.

Entre sus funciones, unificará directrices estratégicas, que son necesarias si queremos tener una buena coordinación.
Unificará normativa de actuación, para que no esté dispersa, para que seamos más operativos.
Y desplegará un catálogo de servicios comunes, que será identificable por cualquier ciudadano, que es lo que quiere el ciudadano al final.
¿Quién me presta los servicios?
¿Cómo me presta los servicios?

Y, por supuesto, contará con esos espacios de participación y deliberación, como la Comisión de Protección Civil, la Mesa Social de Protección Civil y las Emergencias, la Comisión de Coordinación de los SPEIS, el observatorio, como he dicho antes, de seguridad, y la comisión de coordinación.

La coordinación con otras administraciones e instituciones desde el respeto a la autonomía de las entidades implicadas.
Pero, ese respeto conlleva también cooperación, porque las administraciones, todas, desde los ayuntamientos hasta las diputaciones, pasando por cualquier conselleria o inclusiva con la administración, requiere, por supuesto, esa cooperación.

Y muy poquito, pero para detenerme en las enmiendas que todavía quedan vivas, que ha presentado, y me dirijo al Grupo Popular, porque es el único grupo que mantiene vivas algunas enmiendas, quería señalarle dos cosas.
Mire, no podemos aceptar de ninguno de los modos que ustedes, con dos enmiendas, supriman los fines y las funciones, porque dejaríamos sin contenido a la agencia.
Y por tanto, está claro que la rechazamos.

Y tampoco podemos suprimir las referencias a la unidad del cuerpo de policía adscrito a la comunidad, porque es un elemento crucial en el modelo de seguridad que quiere esta comunitat.
Y por tanto, no podemos prescindir de esa referencia, entre otras cosas, porque la ley de fuerzas y cuerpos de seguridad, como el de organización de las unidades, nos posibilita y nos atribuye la competencia funcional sobre el cuerpo no adscrito.

Y para finalizar, me gustaría agradecer a la dirección general, a todo el equipo, a los sindicatos y a todos los colectivos que hayan querido sumar, aportar y sobre todo enriquecer algo que necesitamos, que es la ley.
Así es que muchísimas gracias a bomberos forestales, a policías, en fin, a todos los colectivos que habéis contribuido a que esta ley se mejore, porque va en función de todos los ciudadanos y ciudadanas.

Gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Carmen Martínez Ramírez)

La senyora vicepresidenta primera:

Muchas gracias, señora Barceló.

Per a tancar el torn, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari Popular, la il·lustre diputada senyora Verónica Marcos.

La senyora Marcos Puig:

Gracias, señora presidenta.

En primer lugar -ya lo hice ayer en nombre del Grupo Parlamentario Popular y lo vuelvo a hacer hoy desde esta tribuna-, la solidaridad con todas las familias afectadas por el temporal de los últimos días y el reconocimiento a los efectivos que intervienen en todas estas emergencias.
(Aplaudiments)

Saludar y dar la bienvenida a sindicatos y representantes de los bomberos forestales y de la policía, al director general.
Y a la que no puedo dar la bienvenida es a la consellera que nos presentó esta ley, porque está completamente ausente.
Ya vemos lo que le interesa a la consellera la ley que nos quiso vender en su día.
(Aplaudiments)

Miren, ya manifestamos, con la presentación de la enmienda a la totalidad de la ley que hoy debatimos, que considerábamos que la creación de otro organismo autónomo no era necesario ni para mejorar la coordinación de la gestión de las emergencias, ni para responder a las reivindicaciones de los colectivos implicados en la seguridad y las emergencias.

La prueba de ello la hemos tenido este último fin de semana, con la gestión del temporal.
La agencia aún no existe, aunque algunos se empeñen en repetir que sí, de forma cansina, puesto que hoy se produce el debate de esta ley.
Parece ser que a partir de mañana el señor director general va a tener superpoderes y ya no va a haber ni temporales, ni va a haber incendios, ni va a haber catástrofes, ni la gente va a sufrir, ni va a haber miedo, ni va a haber agonía, a juzgar por las manifestaciones de los grupos parlamentarios que me han precedido en el uso de la palabra.

¿Insinúan ustedes, señorías, que si el temporal hubiese sido la próxima semana con esta ley aprobada, nos hubiera ido mejor?
¿La existencia de la agencia hubiera evitado que miles de familias estuvieran incomunicadas?
¿Hubiera la agencia abierto antes las carreteras autonómicas y comarcales?
Desde luego que no.
No aportan más medios materiales a las personas que lo están necesitando como son nuestros efectivos.
No aporta absolutamente más coordinación.
Aunque ustedes lo repitan, no es realidad.

Ustedes hoy no han entrado en el texto de la ley.
No han entrado en el texto de la ley y yo voy a dar algunas pinceladas.
Y me voy a hacer eco del informe que firma la hoy ausente consellera de justicia que nos presentó aquí esta ley.
En su informe la consellera de justicia dice que hay duplicidad.
Vístanlo ustedes como quieran, pero la consellera de justicia dice que hay duplicidad.
Y miren, mucho me temo que esto es un chiringuito más del botánico.
Es uno más de los cinco que ustedes nos han presentado en un año y que van a suponer un gasto de casi cuatrocientos millones de euros.

Pero es que, además de un chiringuito, -que es lo que ustedes van a aprobar hoy aquí- es un parapeto para el señor Puig que, tras el rechazo de la señora consellera a las competencias, tuvo que buscarse un parapeto.
Y claro, el señor presidente sabe que ahora asumir esas responsabilidades, el de las emergencias, es muy peligroso porque cualquier desgracia puede quitarle a él la presidencia y darle la presidencia a otro o a Oltra.
(Aplaudiments)

No obstante, nosotros hemos presentado un paquete de enmiendas para corregir los desmanes que acometen ustedes en el texto de la ley.
Porque les digo que la consellera de justicia les colorea la cara y habla de duplicidades.
Hablan que, por un lado, está el director general y secretario autonómico y, por otro lado, la dirección general de la agencia.
Habla que ustedes tienen que modificar el reglamento orgánico y funcionarial de presidencia y no sabemos si lo van a hacer o no lo van a hacer para evitar un solapamiento de funciones.
Y eso, repito, no lo digo yo, lo dice la consellera de justicia.

Y miren, es que al final aquí todo el mundo quiere escurrir el bulto.
Primero la consellera de justicia, que no quiso las competencias.
Segundo el presidente de La Generalitat que se buscó el parapeto.
Y, en tercer lugar, el director general.
Y les voy a decir por qué.
Porque es el redactor de esta ley y ha puesto de presidenta a la hoy ausente consellera de justicia, a la que no quiso las competencias.
Y eso se llama escurrir el bulto en el tema de las emergencias.
Esto es un lío en el que todos quieren estar, todos ustedes quieren estar, pero nadie quiere asumir ninguna responsabilidad.

Miren, el Consell sólo se ha parado con esta ley a pensar en el qué, en lo que sólo les importa a ellos, en los sillones.
Y no pensaron en lo importante.
No pensaron en las personas, no pensaron en crear una oficina de víctimas para atender a las víctimas en el caso de que haya un terrible o una catástrofe.
Miren, aprobando una enmienda del Grupo Parlamentario Popular tienen hoy la oportunidad de responder a esas víctimas, de cumplir con el dictamen de la comisión del metro que dijeron que ustedes crearían una oficina a las víctimas.

Y miren, desde el Grupo Parlamentario Popular también hemos presentado algunas enmiendas para evitar la cacicada que pretenden hacer ustedes hoy con esta ley.
Porque miren, ustedes siempre hablan de transparencia, de diálogo y de participación, pero la realidad es muy diferente.
Ustedes son opacos, ustedes solamente quieren escuchar a los que dicen lo que ustedes quieren oír.
Cuando ven que alguien les quiere fiscalizar o llevar la contraria, intentar amordazarlo o apartarlo.

Y eso es lo que pretenden hacer con los sindicatos del ámbito de la policía local.
Eso es lo que pretenden hacer ustedes.
Y claro, es que ya sabemos cuál es su estilo, el de llamar a altas horas de la madrugada a la policía para arreglar sus cosas.
(Aplaudiments) Y el que les lleva la contraria, señores, ustedes intentan amordazarlo.

Miren, si no aprueban esta enmienda quedará claro que ustedes quieren quitarse de encima excluyendo de la comisión de policías locales a los sindicatos más representativos en el ámbito de la policía local.
¿Por qué quieren excluirlos?
¿Por qué no mantenerlos como hasta ahora?
¿Por qué para ámbitos como la educación y la sanidad sí que son válidos los sindicatos específicos como el STEPV i SATSE y, sin embargo, para los policías locales no?
¿Por qué?
(Aplaudiments) ¿O es que ese criterio solamente es válido para los ámbitos de educación y sanidad y para la policía no, señorías?

En otras comunidades autónomas sí que -donde ustedes son gobierno- sí que están representados estos sindicatos.
Sin embargo, ustedes aquí los quieren callar.
Miren, se les ve bastante el plumero.
Además, ustedes han escondido un informe de la abogacía en el que avala, precisamente, que estas personas continúen en esa comisión de policías locales.

Y, por último, quiero preguntarle algo a los grupos que sustentan al gobierno porque han estado muy callados, porque no han dado ninguna explicación de lo que hicieron en la comisión de tapadillo.
¿Qué esconde la disposición adicional quinta, señores que sustentan al gobierno?
¿Qué esconde la creación de una sociedad mercantil de La Generalitat?
No sabemos nada de ella.
¿Será cien por cien pública?
¿Será cien por cien capital público?
¿Habrá algo de capital privado?
¿Quiénes serán las personas contratadas en esa sociedad mercantil?

¿Esa sociedad mercantil gestionará la red de telecomunicaciones de radiotelevisión valenciana?
¿Lo pueden explicar?
¿Por qué hasta ahora no han explicado nada de esto?
¿Por qué el gobierno no puso en el texto de la ley, negro sobre blanco, la creación de esta sociedad mercantil y utilizó a los grupos de la oposición para meterlo de tapadillo con una enmienda de adición a última hora?
(Aplaudiments) ¿Por qué?

¿Qué tiene que esconder este gobierno?
¿Hay algún informe de la abogacía de La Generalitat o de la intervención general que avale esa creación de esa sociedad mercantil?
(Remors) ¿O es que quieren eludirlo y por eso utilizan la cámara?
Esa es la forma que utiliza el tripartito (aplaudiments) del gobierno valenciano para hacer sus cosas.
Utilizan a la cámara para hacer sus cosas.

Miren, votaremos que no porque no queremos ser cómplices de sus chiringuitos.
Sus chiringuitos que suponen casi cuatrocientos millones de euros de dinero de los valencianos.
No vamos a ser cómplices de sus duplicidades como dice la consellera.
No vamos a ser cómplices de sus cacicadas que excluyen a los sindicatos porque dicen lo que ustedes no quieren escuchar.
No vamos a ser cómplices de lo que están haciendo ustedes con los bomberos forestales.

Porque están haciendo exactamente lo mismo…

La senyora vicepresidenta primera:

Señora Marcos.

La senyora Marcos Puig:

…con ellos -y termino enseguida, señora presidenta- que hicieron con los extrabajadores de Canal 9.
Les están creando falsas esperanzas.
(Aplaudiments) ¿Ya han terminado ustedes su relación con Tragsa?
¿Se lo han dicho a ellos?
¿Cómo les van a contratar?
¿Con qué presupuesto?
¿Cuántos van a entrar dentro de esos contratos?

Miren, no han querido entrar en el texto de la ley, pero nosotros no vamos a ser cómplices de más entes, de otra sociedad mercantil.
Y, por favor, si alguien sube después a esta tribuna, que nos cuente lo de la sociedad mercantil, cuántas personas van a trabajar en ellas…

La senyora vicepresidenta primera:

Señora Marcos.

La senyora Marcos Puig:

…y si va a ser cien por cien pública o no.

Gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señora Marcos.

Per a rèplica.
La senyora Barceló.
Entenc que només la senyora Barceló?
Ah!
El senyor Subiela.
Ha de ser per ordre.
Senyor Subiela, senyor García, senyora Barceló.
I ningú més ha demanat la paraula, eh?

El senyor Subiela Chico:

Gracias, señora presidenta.

Bueno, empezaré de mayor a menor.
Y digo de mayor a menor porque también quisiera -aunque no me corresponda- dedicarle una pequeña frase al Partido Popular.
Y es que, cuando ustedes hablan de transparencia, de eficacia, de chiringuitos, incluso de Canal 9, yo me tengo que pellizcar.
Si realmente es verdad que están ustedes hablando de eso.

Pero es que cuando ya hablan de que se ha olvidado de crear una oficina de atención a las víctimas de las catástrofes, los grandes accidentes y nombran a las víctimas de los accidentes del metro, es que me corre un frío por la columna.
(Aplaudiments) De verdad que, no lo entiendo.
Con lo demás de agencia podemos estar muy de acuerdo, pero es que escuchar según qué cosas aquí realmente es complicado.

Partido Socialista.
Realmente, después de escucharla, yo he apuntado todo esto.
Le compro el discurso entero, señora Barceló.
Ni una sola pega a lo que usted ha dicho.
Todo perfecto.
El problema está que esta ley no recoge lo que usted ha dicho.
Eso que usted ha dicho es necesario.
Todo.
Entero.
Pero eso aquí no está recogido.
Ahora usted me lo explica, pero aquí yo no lo he leído.

Mire si aquí no estará que la intervención de la portavoz de Podemos, el cien por cien de la intervención, se ha dedicado a hablar de los bomberos forestales, de algo que aquí esto no estaba.
Los bomberos forestales aquí no estaban hasta la enmienda que se aprueba.
Mire si la ley recogía lo que usted decía.
No recoge nada.

Incluso cuando la intervención del portavoz de Compromís, ha estado hablando de mil cosas menos de la ley.
Ha estado hablando de la necesidad de tener policías, bomberos y protección civil.
Claro que hace falta.
Pero eso no lo da la ciencia, eso ya existe.
Incluso nos ha estado hablando hasta del caso de las niñas de Alcácer.
Oye, si eso pasó cuando yo estudiaba.
De la ley de coordinación de policías, del observatorio de seguridad.
O sea, de un montón de cosas menos de la ley.
Y cuando hablaba usted de la ley, cuando describía la ley, yo he tenido que mirar a ver si estaba hablando usted de esta ley.

Pero si esta ley, el setenta por cien de la ley lo que hace es distribuir el consejo de administración.
No habla más que de eso.
De cómo van a montar una estructura nueva, extra y -oiga, sí- son duplicidades, son gastos superfluos.
Más de un millón de euros va a costar esto, de momento.
Ya veremos el tamaño que llega a tener.

Y solamente acabar con una indicación al señor García.
Sí, nosotros tenemos coherencia, señora García.
Nosotros somos coherentes con lo que defendemos, con sensatez, con eficacia y con honestidad.
Y ustedes también son coherentes.
Son coherentes con colocar, con malgastar y con engañar a los valencianos y valencianas.

Gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señor Subiela.

Señor García.

El senyor García Latorre:

Gràcies, senyora presidenta.

Mire, senyora Marco, al final piensa el ladrón que todos son de su condición.
I això no és aixina.
A vore, que ací tot ens enrecordem del cas Blasco i su chiringuito d'endur-se dels milions de cooperació.
Ací tots se'n recordem del xiringuito del senyor Rus, del mil, dos mil, tres mil, dos milions de peles.
D'això ens enrecordem tots.
Per tant, vindre ací a donar-nos lliçons, ni una.
D'eixes, ni una.
(Aplaudiments)

Mire, nosaltres entenem que a vosté no li agrade la llei.
Però per a això, en l'esmena a la totalitat ja tenia suficient.
Diu Â«mire, no m'agrada, no és el meu model, no vull cap de lleiÂ».
Però no vinga després a marejar-nos amb les esmenes, que l'únic que fa és intentar ridiculitzar la llei, boicotejar-la i intentar banalitzar-la.
Perquè mire, si estem parlant de seguretat i estem parlant d'emergències, el que vosté no pot fer és en una llei excloure el cap de la unitat adscrita de la policia nacional ací, del cos adscrit de La Generalitat.
No pot excloure'l.
I això ho fa vosté en les seues esmenes.

Vosté també deixa fora serveis essencials d'intervenció, protecció civil, la gestió d'emergències, l'extinció d'incendis i salvament.
Això ho fa vosté en l'esmena número 2.
Els deixa fora, ho elimina del text.
Per tant, no vinga ací a desnaturalitzar allò que vosté no creu.
Jo, me pareix bé que no crega.
I després no vinga ací a donar-nos lliços de com se deuen fer les coses.
A vore, tant de bo haguera estat a l'altura el Ministeri de Foment en esta catàstrofe última que hem tingut i les emergències.
Perquè ací sí que s'han ficat tots els mitjans possibles i el que se vol fer és que això se millore i s'optimitze.

Mire, vostés també volen desnaturalitzar l'agència en el tema de l'adscripció orgànica.
Doncs mire, igual que en el tema de les finalitats de l'agència, igual que el tema de les funcions.
Volen anar canviant-ho tot perquè no els agrada.
I jo ho comprenc.
Perquè vostés, quan pensaven en agència pensaven sempre en agència de col·locació dels amiguets.
Això sí que és de veres i ho pensaven aixina.
Nosaltres pensem en una agència per a donar servei a les persones, (veus) per a donar servei a les persones.
Sí senyor, sí, sí.
(Aplaudiments) No per a col·locar els amiguets.
No per a col·locar els amiguets, val?

Mire.
A més, vostés, com tampoc creuen en açò de la democràcia, ni en el tema de participació, ni coses d'estes, vostés en este cas, com n'hi ha una comissió permanent que ha de regular el funcionament del que és el consell, perquè és un consell ample, doncs resulta que diuen Â«doncs no, doncs mire, deixem la.
.
.
, eliminem el que és la comissió permanent, perquè com vostés estan acostumats al ordeno y mando, yo digo, tú haces, doncs mire, doncs no volem cap comissió que treballeÂ».

I després també vostés ací ens fiquen el tema del funcionament en el tema de la representació municipal.
Resulta que estan criticant que si se va a duplicar, que si se van a crear no sé quants llocs.
I resulta que on n'hi ha una representació municipal de les tres capitals de província va i vostés de tres representants passen de tres a seixanta-cinc, de tres a seixanta-cinc perquè proposen que s'incorporen aquells de més de vint mil habitants.
Mire, jo crec que criteri en este cas no n'han tingut cap.

I respecte al que és la creació dels bombers forestals, ¡anem a vore!
, va ser el nostre grup el que va exposar una proposició no de llei perquè es creara el cos, es reconeguera el servei i la professió.
I, per tant, amb tot això el que s'ha fet després és incorporar-ho a la redacció de la llei, i s'ha ficat en la llei, i està ahí.

I, després, vosté diu, Â«és que la llei no diu res noÂ»; doncs, mire, sí, establix un grapat de funcions en l'article 5, que si se les llig totes n'hi ha un elenc molt important de les funcions que va a desenvolupar la nova agència.

I respecte al tema de la societat mercantil, en el tema de la gestió de telecomunicacions, mire, jo he estat repassant altres agències, en este cas d'emergències, que tenen fins i tot grups, en este cas agències o grups especialitzats que gestionen tot el que és el tema de telecomunicacions, l'andalusa per exemple que té una agència que tot el que és l'especialització i la gestió de les telecomunicacions ho du un grup especialitzat, tot el que són les emergències sanitàries, les emergències de l'112 i tot el tema de seguretat.

Per tant, el que s'intenta és donar una cobertura màxima perquè tot el tema de telecomunicacions estiga en este cas centralitzat, que fa molt de temps que s'havia d'haver fet.

I, a més a més, això es fa en una resolució que aprovà tota esta cambra, perquè ací també cal repassar-se les resolucions que s'aproven en el ple de debat de política general, i eixa fou una d'elles, fou una d'elles.
Per tant, cal repassar-se-les quan diguem ací les coses.

Bé, jo el que sí que li volia dir també en relació -i per anar acabant-, que en el tema de la comissió de coordinació es dóna compliment en este cas a la llei de llibertat sindical, n'hi ha un àmbit competencial que és l'administració local, estem parlant de seguretat pública dins de l'àmbit de la competència de l'administració local i, per tant, el que estem buscant és la màxima pluralitat, i ací en esta llei es recull i, a més a més, avalat per un informe de l'advocacia, per molt que la portaveu del Partit Popular diga el contrari, i ho diu clara i expressament.

Des d'ací, sols volem donar les gràcies a totes les dones i homes que dia a dia treballen per esta seguretat de tots els valencians, per donar solució a les emergències, que es deixen la pell, que fins i tot es deixen la vida, i que a ells els hem d'agrair molt.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el president, Enric Xavier Morera Català)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor García.

Per a torn de rèplica, en nom del Grup Socialista, la diputada Ana Barceló.

La senyora Barceló Chico:

Gracias, presidente.

En primer lugar, quería decir que la consellera de justicia no está en este pleno en estos momentos porque está presidiendo la comisión mixta entre la conselleria y el Tribunal Superior de Justicia de la Comunitat Valenciana.

Mire, voy a empezar contestando a Ciudadanos, aunque yo creo que en algunas cosas la contestación sirve igual tanto para ustedes como para el Partido Popular.

Ustedes han hablado de que este es un chiringuito más.
Pues, mire, yo le voy a explicar la función del martillo, yo no sé si la conocen pero yo la voy a explicar.
Un martillo es una herramienta, ¿de acuerdo?
, y con un martillo se puede construir una buena mesa y buenos muebles; pero un martillo también sirve para darle en la cabeza a uno y matarlo.

Pues, muy bien, esa es la diferencia entre hacer una agencia de seguridad que sirva para mejorar la seguridad en la comunidad a hacer (aplaudiments) una empresa que sirva solo para conseguir dinero para los amigos, para despilfarrar, como EMARSA, Jaume II el Just, Circuito del Motor, CIEGSA, Fundación Agua y Progreso, CACSA (aplaudiments), y podría estar aquí toda la mañana enumerando.

Esa es la diferencia, nosotros queremos la agencia como una herramienta de seguridad, y las empresas, fundaciones y sociedades que el Grupo Popular, que el gobierno del Partido Popular creó fueron para esquilmar las arcas de todos los valencianos (aplaudiments), para eso las utilizaron.
¡Esa es la diferencia!
Creo que es una diferencia sustancial.

Señor Subiela, no hace falta que yo tenga que convencerle con mi discurso, la propia ley usted la coge y leyendo las funciones y los fines se dará cuenta cómo sí que tiene mucho contenido y que todo lo que yo le he dicho que, luego, además, se tiene que desarrollar reglamentariamente, pero ya el hecho de que estén todos los actores sentados en una mesa, que podamos disponer de la experiencia de todos, que escuchemos y que podamos dar pasos de gigante en las emergencias y en la seguridad, con eso es suficiente.

Mire, yo no creo que hagamos todas las cosas bien, creo que sería por mi parte, no sé, estaría fuera de lugar, las cosas no se hacen siempre bien, a veces también cometemos fallos, lo importante es detectar qué errores y fallos se cometen para corregir, y cuando se reconocen se corrigen, y la agencia también es un medio para corregir los fallos.

Yo espero y quiero, y por mi parte será así y por mi grupo, que si hay errores los corrijamos, que no hagamos como el Partido Popular, que se ponía de perfil para no mirar cuáles eran los problemas que los ciudadanos le iban trasladando.

Mire, señora Marcos, por supuesto yo creo que ya con lo del chiringuito, ustedes pueden contar, tienen una larga lista, pueden hacer la suma, pueden hacer con todo el dinero que esquilmaron de las arcas públicas a ver si les salen las cuentas, que estoy segura que con ese dinero hubiéramos construido muchos colegios, muchas residencias y muchas (aplaudiments) infraestructuras para personas que están en desamparo.

Miren, no hay duplicidades, señor Subiela, no hay duplicidades, yo se lo expliqué en el anterior debate.
Lo que hemos hecho es trasladar todo lo que hay en la dirección general y lo hemos llevado bajo el paraguas de una agencia que tiene un carácter administrativo, es una herramienta para poder cumplir los fines y funciones que tiene esta agencia.
No hay duplicidades.

Y señora Marcos, como usted es muy dada a tapar sus vergüenzas acusando a este gobierno de algunas hilaridades que usted dice, como la de las telecomunicaciones, yo creo que conviene mirar la hemeroteca, ¿no?
El día 15 de septiembre del 2016 estas Cortes, este pleno aprobó una resolución donde instaba al Consell de La Generalitat a crear una red única de comunicaciones de La Generalitat que fusione en una sola las tres redes que hay.
Tapadillo, ¡nada!
Está en la disposición adicional que hemos incorporado…

Señor Castelló, si usted quiere, sube aquí y debate conmigo (veus), desde ahí ¡no!
, ¡porque no le puedo contestar!
(aplaudiments), porque, si no, me pide la palabra por alusiones, ¿vale?
Si usted quiere debatir suba aquí y a lo mejor hace un papel mejor que el de la señora Marcos.
(Veus i aplaudiments)

Por tanto, al Grupo Ciudadanos y al PP le digo, y al Grupo Popular le pido que se sumen a los esfuerzos que están haciendo todos los colectivos, todos los sindicatos, todos los agentes y este gobierno, que se sumen porque será la única manera de que entre todos hagamos un esfuerzo porque las emergencias y la seguridad avancen en nuestra comunidad para evitar catástrofes como las que hemos vivido en el pasado.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Barceló.

Per a finalitzar el debat, la portaveu del Grup Popular, senyora Verónica Marcos.

La senyora Marcos Puig:

Gracias, señor presidente.

Señora Barceló, porque ha hecho usted ese comentario, si lo hubiera hecho algún compañero mío, no precisamente del sexo femenino, ustedes se hubieran echado encima de él por machista.
(Veus i aplaudiments) Sí, señora Barceló, sí, sí, pero como lo ha hecho usted pues no pasa nada.

Miren, señorías, a ustedes que tanto les gusta dar lecciones de democracia, vamos a ver, creo que yo y todos mis compañeros, cualquiera de nosotros, estamos tan legitimados como ustedes para hacer nuestra labor aquí, en la cámara.
No están ustedes más legitimados que nosotros.
(Veus)

Miren, nosotros representamos al partido con mayor representación en esta cámara pero estamos en la oposición porque ustedes pactaron; democracia ¡sí!
, pero esto es la realidad, estamos en la oposición.
Luego como oposición nuestra labor (veus), las lecciones de democracia, por favor, para después, como oposición nosotros tenemos la labor de controlar al gobierno y estamos muy legitimados para controlar al gobierno.

Y yo he hecho aquí una serie de preguntas al gobierno y a los grupos que sustentan al gobierno y ustedes no me han dicho absolutamente nada (aplaudiments), han tirado de argumentario rancio como siempre, de amenazas, de si yo tengo que tapar no sé qué.
¡Oiga!
, yo no tengo absolutamente nada que tapar, señora Barceló, a lo mejor usted para hacer una cortina de humo y tapar a su gobierno intenta tirar de ventilador hacia mi grupo parlamentario.
(Veus)

Y, mire, desde luego,…

El senyor president:

Senyories.

La senyora Marcos Puig:

…desde luego esta es la agencia del martillo, señora Barceló, meter gente a martillazos es lo que ustedes van a hacer con esta agencia (aplaudiments), la del martillo.

Mire, hablan de participación de cara a la galería pero después hacen leyes sin contar con los implicados, porque ustedes vístanlo como quieran pero no han hablado ni con protección civil, ni con los servicios de prevención y extinción de incendios y salvamento, ni con la comisión de policías locales, no han querido que ellos hicieran ningún informe, y así lo avala el director general en un informe, dicen Â«no nos hacen falta sus informesÂ».
Y esa es una realidad y está negro sobre blanco y firmado por el señor director general.

Pero es que, además, ustedes no me han contestado, señora Barceló, ¿por qué el STEPV y el SATSE sí que son sindicatos legitimados para hablar de educación y sanidad y sindicatos como el SPVLV o Sipol no son sindicatos acreditados para hablar de policías locales?
(Aplaudiments) ¿Por qué les quieren excluir?
¿Por qué no les excluyen en otras comunidades autónomas y en ésta sí que les quieren excluir?
¡Explíquenlo!
, por favor.

Miren, hablando de opacidad y manipulación, mire, señora Barceló, vístanlo ustedes como quieran, en forma de resolución, en forma de enmienda de tapadillo a última hora en la comisión, ustedes van a crear una sociedad mercantil de la que no nos habían dicho absolutamente nada, de la que usted aquí no ha dicho si va a ser cien por cien pública o no, de la que usted aquí no ha dicho cuántos trabajadores van a formar parte de ella, de la que usted aquí no ha dicho si van a gestionar esa nueva sociedad mercantil las redes de comunicación donde se van a emitir las señales de la nueva televisión pública.
Vístanlo como quieran, no nos han dicho absolutamente nada (aplaudiments) porque ustedes son los reyes de la opacidad, señora Barceló.

Y, miren, miren, no me gustaría, no me gustaría que ustedes hicieran lo de siempre, lo hicieron con los extrabajadores de Canal 9 y lo intentan hacer ahora con los bomberos forestales.
Por favor, ¿pueden ustedes decirles cuándo les van a contratar?
¿Ya les han llamado para la redacción de un decreto de desarrollo del servicio, para ver cómo van a ser contratados y cuánto dinero?

Lo digo porque en su ley no lo prevén, ni el presupuesto lo prevén, ni en la memoria económica, ni en absolutamente ningún sitio.
Les han dicho que les van a contratar y no tienen presupuesto ni saben cómo hacerlo.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Senyories, finalitzat el temps del debat, anem a passar a les votacions, en uns dènou punts de votació.
Anem a passar a votació.

Senyories, anem a votar en primer lloc les esmenes del Grup Parlamentari Popular, concretament les esmenes 1, 2, 3, 4, 7, 16, 17, 22, 25, 26, 27, 28, 31, 32, 33, 36, 37, 38, 39 i 40.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queden rebutjades les esmenes per 47 vots contraris, 37 vots favorables.

Senyories, anem a passar ara a votar les esmenes del Grup Parlamentari Popular números 15, 18, 19, 34 i 35.
Senyories, comença la votació.
(Veus) Un segon, està parada la votació.
Senyories, quan es polsa el vot figura ahí que el vot està emés.
(Veus) Val, d'acord, doncs anem a continuar la votació.

Senyories, anem a votar les esmenes 15, 18, 19, 34 i 35.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queden rebutjades les esmenes per 61 vots contraris, 25 vots favorables.

Senyories, anem a passar a votar l'articulat de la llei.
En primer lloc, els articles de l'1 al 12.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queden aprovats els articles per 49 vots favorables, 37 vots contraris.

Anem a passar a votar l'article número 13.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queda aprovat l'article per 49 vots favorables, 37 vots en contra.

Passem a votar l'article número 14.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queda aprovat l'article per 49 vots favorables, 37 vots en contra.

Senyories, anem a votar l'article número 15.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queda aprovat l'article per 48 vots favorables, 36 vots en contra.

Senyories, anem a votar ara els articles 16 i 17 de la llei.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queden aprovats els articles amb 49 vots favorables, 36 vots contraris.

Anem a passar ara a votar les disposicions addicionals primera i segona.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queden aprovades les disposicions addicionals per 49 vots favorables, 37 vots en contra.

Senyories, anem a votar les disposicions addicionals tercera, quarta i quinta, que és nova.
Senyories.
.
.
(Algú diu: Â«Y la quinta, aparte.
Â») ¿Val?
Senyories, doncs anem a votar les disposicions addicionals tercera i quarta.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queden aprovades per 49 vots favorables, 37 vots en contra.

Anem a passar ara a la disposició addicional quinta, que és nova.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queda aprovada la quinta amb 48 vots favorables, 37 vots contraris.

Senyories, anem a passar ara a votar la disposició transitòria única.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queda aprovada amb 49 vots favorables, 35 vots en contra.

Senyories, anem a votar ara la disposició derogatòria única.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queda aprovada per 49 vots favorables, 36 vots contraris.

Anem a votar ara, senyories, les disposicions finals primera, segona, tercera i quarta.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queden aprovades per 49 vots favorables, 37 vots en contra.

Senyories, anem a votar ara la disposició final quinta.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queda aprovada per 60 vots favorables, 25 vots abstenció.

Anem a votar ara la disposició final sexta.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queda aprovada per 48 vots favorables, 36 vots contraris.

Votem ara l'exposició de motius, que figurarà com a preàmbul de la llei.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queda aprovada l'exposició de motius amb 49 vots favorables, 36 vots en contra.

I ara, senyories, anem a fer la votació a tot el conjunt de la llei, al projecte de llei.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queda aprovat el Projecte de llei d'agència valenciana de seguretat i resposta d'emergències per 49 vots favorables, 37 vots en contra.
Queda aprovat el projecte de llei.
(Aplaudiments) 

Saludem el secretari autonòmic d'emergències, i els comunique que, com hem acabat més tard de les tres menys quart, reprendrem els nostres treballs a les cinc de la vesprada.
A les cinc de la vesprada.

Senyories, es suspén la sessió.
(El president colpeja amb la maceta)

(Se suspén la sessió a les 15 hores)

(Es reprén la sessió a les 17 hores i 3 minuts)

El senyor president:

Es reprén la sessió.
(El president colpeja amb la maceta)

Som poquets, però bons.

Preguntes

El senyor president:

Molt bé.
Senyories, anem a continuar el nostre ordre del dia: la sessió de control al Consell i les preguntes.

En primer lloc, la pregunta que formula l'il·lustre diputat Juan Carlos Caballero, en nom del Grup Parlamentari Popular, al conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball.

Senyor Caballero, té vosté la paraula des de l'escó.
Senyor Caballero, quan vosté vullga.

El senyor Caballero Montañés:

Gracias, presidente.

Señor conseller.

Pese al desastroso gobierno que la dirige, esta tierra sigue teniendo cosas, muchas cosas para sentirnos orgullosos.

La Comunitat Valenciana es tierra de emprendedores, es tierra de exportadores, mucho antes de que ustedes llegaran al gobierno.
El puerto de Valencia es el primer puerto de España y del Mediterráneo en movimiento de mercancías.
Los últimos datos del ministerio de economía nos siguen situando en la segunda puerta en exportaciones, habiendo crecido este último año un 11,3%.
Y todo ello, como le digo, pese a ustedes y pese a haber pasado una situación muy complicada.

Las empresas valencianas fueron fuertemente sacudidas por la crisis económica.
Tuvieron que trabajar muy duro para poder levantar la persiana todos días y seguir manteniéndose a flote.
Y hoy sus trabajadores siguen haciendo un esfuerzo titánico para seguir produciendo, innovando y exportando.
De todo esto muchos nos sentimos orgullosos.

Por eso les pregunto: ¿qué hace su Consell para mejorar la imagen y la proyección internacional de las empresas valencianas?

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Conseller, té vosté la paraula.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Bé, a pesar de nosaltres, les coses funcionen molt bé, eh, molt bé, i li ho he de dir.

He de dir-li que la internacionalització, i vosté ho sap, que des del principi que està governant aquest Consell és una aposta estratègica i que a més a més estem reforçant de manera continuada.
I només ha de vore els números, els números en 2015 i els números en 2016 verifiquen que este Consell està fent les coses bé.
Perquè, del contrari, no seríem la segona comunitat autònoma en vore quina és la realitat, i el 27% del PIB el que suposa les nostres exportacions.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Senyor Caballero.

El senyor Caballero Montañés:

Gracias, presidente.

Señor Climent, nada nuevo bajo el sol, con un añadido: tarde y mal.
La mejor muestra de su gestión es una cifra: 1,86%.
1,86% es la cifra de pagos realizados a fecha 30 de noviembre por la Dirección General de Internacionalización, 266.
000 euros, de los cuales la mitad van a nóminas.

Señor Climent, las exportaciones, en el refrito éste del Titanic, ni están ni se les espera.

¿Sabe qué es lo único que hace el Consell para mejorar la imagen y la proyección internacional de las empresas valencianas?
Burlarse de ellas, señor conseller, burlarse de ellas.
Ya se puede ir usted a Cuba, a China o a cualquier parte del mundo a defender los intereses de no sé qué empresa, que mientras tanto aquí el señor Nomdedéu, el responsable, el secretario autonómico de Empleo, se burla de ellas.

Hace pocos días pudimos leer unas declaraciones en las que el señor Nomdedéu se burlaba de una empresa tradicional valenciana.
Decía textualmente: Â«Que Lladró venda la empresa no me sorprende.
Lo que siempre me ha sorprendido es que vendiese esas figuras horripilantesÂ».
(Veus)

Y esto no es lo único, en 2015 dijo: Â«Lladró traslada su colección a Madrid y dimite el concejal de Cultura de Madrid.
No sé si en esto habrá relación causa-efecto.
Â»

Señor Nomdedéu, ¿a usted esto le parece normal?
¿A usted esto le resulta gracioso?
(Veus) ¿Esto es digno de un responsable y de un representante público?
¿Qué cree qué piensan los trabajadores de la empresa al leer al señor Nomdedéu?
¿Cuál es la imagen que está proyectando el Consell a nuestras empresas y a sus competidores?

Señor Nomdedéu, señor Climent, (s'escolta una veu que diu: ¡Ah!
) ¡Ah, ah!
Lo más preocupante, lo más preocupante de esta burla es que esto no es una excepción, es que esto es otra muestra más de su sectarismo y del más profundo rechazo y complejo que tienen los miembros del Consell de ser valencianos.

Al señor Nomdedéu le gustará más o menos.
A usted le gustará más o menos.
Pero, pese a todo, es una empresa que ha generado mucho empleo para muchas familias valencianas y que -si me escucha el conseller- esta empresa, esta empresa ha exportado no sólo sus productos, sino el nombre de Valencia alrededor del mundo.

Señor conseller, las empresas valencianas merecen unas instituciones que estén a su lado, que las respalden, que las apoyen, pero por encima de todo que las respeten.

Señor conseller, sinceramente, no pensaba que un grupo parlamentario tuviera que exigir al responsable, al conseller de economía y empleo, respeto; respeto por nuestras empresas valencianas, respeto por nuestros sectores productivos y respeto con la gente que decide emprender.

Señor conseller, en su mofa Nomdedéu utilizaba el adjetivo Â«horripilanteÂ».
¿Sabe qué es lo verdaderamente horripilante?
Que justamente quien hace estas burlas es un señor que fue multado con 10.
000 euros por defraudar a la seguridad social.
Eso sí es verdaderamente horripilante, conseller.
(Aplaudiments)

Señor conseller, tiene hoy la mejor oportunidad posible para expresar su disconformidad con las declaraciones bochornosas que hizo el señor Nomdedéu y para poder pedir disculpas a la empresas, a sus trabajadores y a su familia.
Sea claro y dígalo hoy aquí.
¿Respalda usted está mofa?
¿Piensa exigirle una disculpa?
¿Va a disculparse usted mismo como responsable directo del señor Nomdedéu?

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Caballero.

Honorable conseller, té vosté la paraula.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Mire, vosté, com sempre, utilitza el text com a pretext.
És a dir, intenta sempre fer un totum revolutum, intentar atacar directament la gestió d'una manera probablement per una nota de premsa o per un tuit, com vosté acaba de fer.

Jo li dic una cosa: confiança.
Això és el que està generant este Consell, i això és una projecció important per a la internacionalització.
(Veus) Si no mire, miren les dades, miren les dades.

Honestedat també en les empreses i a més a més treballar colze a colze amb elles.
Per això també tenim estos números.
I seguretat jurídica, mosatros donem molta seguretat jurídica.
Vostés en la situació en què es trobaven no podien donar-ne ni una miqueta, ni una miqueta, i si no mire quants imputats tenien en eixos seients per a (remors) poder donar-la, per a poder donar-la.
(Aplaudiments)

I ara entraré, entraré.
.
.
A mi em fa gràcia també quan un s'ha de referir al pressupost tirant dos o tres mesos enrere.
Jo crec que un pressupost en la seua execució ha de mirar-se des de l'1 de gener fins al 31 de desembre.
I ahí és on s'ha d'estudiar clarament com va s'ha executat eixe pressupost.
I a més a més li ho dic, moltes accions estem desenvolupant de manera conjunta amb les empreses.

Dir-li que vostés ens van deixar únicament i estrictament tres, tres antenes en tot el món.
En estos moments sap vosté quantes n'hi ha?
Vint-i-tres.
I amb un objectiu d'arribar a trenta enguany.
Això és fer política per a la internacionalització i per ajudar les nostres empreses perquè quan vagen a eixos països tinguen clars els camins que han d'anar per a poder invertir en eixos països.
103 accions tenim pressupostades per al 2017; 100 en vam desenvolupar en el 2016.

A més a més he de dir-li que més de dos milions, i que els empresaris estan contents, per ajudes internacionals, perquè puguen obrir el mercat i saber vendre els seus productes.
Ahir, per exemple, he de dir-li que vaig estar en contacte amb diferents associacions empresarials, i estaven tots molt contents per està línia d'ajudes, que a més a més està donant-los possibilitats de poder fins i tot exportar i inserir-se de manera internacional en molts països.

Igualment he de dir-li que tenim una línia de préstec a cost zero per als plans d'internacionalització per la seua bona acollida, destinant al pressupost mig milió d'euros, per a un préstec màxim de 12.
000.
En totes i cadascuna de les accions, torne a repetir, els nostres empresaris dels nostres sectors estan contents.
I eixa és la virtut que té este Consell i la línia en la qual anem a seguir treballant: en la participació, en la cooperació per a fer possible que els nostres productes realment puguen vendre's en tot el món.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Continuem amb la següent pregunta, que és la següent pregunta, senyories, que formula l'il·lustre diputat Juan Ignacio Subías a l'honorable consellera de sanitat universal.

Senyor Subías, té vosté la paraula.
Quan vosté vullga.

El senyor Subías Ruiz de Villa:

Muchas gracias, señor presidente.

Señora consellera, sabemos que existe un borrador de anteproyecto de ley de derechos y garantías de la dignidad de las personas en el proceso de atención al final de la vida.

La muerte no es evitable.
Se puede tomar conciencia de lo que supone esta etapa final de la vida, la posibilidad de morir bien y de morir con calidad cuando afecta a nuestro entorno.
Vivir la vida con dignidad o morir con dignidad son derechos.
Por lo tanto, se ha de intentar que el ordenamiento jurídico concrete y proteja lo que consideramos un derecho a una muerte digna.

El Estatuto de la Comunidad Valenciana dice que debe de garantizar los derechos de los ciudadanos a conocer el tratamiento al que es sometido, sus consecuencias, sus riesgos y, sin duda, a dar su aprobación.

Las cuestiones relacionadas con el tema de la muerte han adquirido gran importancia en nuestra sociedad.
Nacemos, se nos enseña más o menos a vivir, pero no se cuenta en general la fase final de la vida con claridad, con información y en ocasiones con la dignidad deseable.

El envejecimiento de la población y las nuevas tecnologías permiten el mantenimiento de las funciones vitales mucho más allá de lo que se pudiera esperar hace unos años.
Cada vez un mayor número de personas llegan a la etapa final de la vida, a esta etapa terminal, con una serie de características: la incurabilidad, un pronóstico de vida limitado tanto cuantitativa como cualitativamente o el sufrimiento personal del entorno y el sufrimiento de la familia.

El respeto a la libertad y autonomía de las personas ha de mantenerse durante la enfermedad, pero también en el proceso de la muerte.
La vida ha de ser digna, pero el proceso final de la vida, la muerte, también ha de ser igualmente digno.

Si hemos de intentar conseguir años a la vida y vida a los años, hemos de ser conscientes de las dificultades de añadir vida al tiempo, sobre todo en diversas circunstancias.

Para afrontar desde el sistema sanitario esta etapa final es necesario mejorar sin duda las unidades de cuidados paliativos, no solamente las hospitalarias, sino también la atención en el domicilio, y ser conscientes que la excesiva aplicación de tecnologías, que cuando el deterioro orgánico es irreversible, mantener ciertas actividades terapéuticas solamente lo que se hace es prolongar la agonía.

Se ha de intentar morir bien y sin sufrimiento.
La muerte en demasiadas ocasiones es un horror.
Morir bien o mal depende en muchas ocasiones de las decisiones que se tomen.
El cuidado adecuado en esta etapa final de la vida determina lo que podíamos denominar la calidad de la muerte.
Por eso es importante los recursos y la información, tanto de cara a los profesionales como a los pacientes.

En ocasiones se toman decisiones sobre la vida sin tener en cuenta las propias personas sobre las que estamos tomando esas decisiones.
Asimismo hay que explicar lo que es el testamento vital, el documento de voluntades anticipadas en nuestra comunidad.
Hay que desarrollar instrumentos para que las personas puedan concretar y firmar sus preferencias y la decisión final frente a la muerte, así como su concepción sobre lo que es una muerte digna.

Estamos ante un momento donde se debe de abordar ya en nuestra comunidad una ley para la dignidad de las personas en el proceso de la muerte.

Señora consellera, soy consciente y conozco perfectamente su voluntad en este tema, no solamente su voluntad, sino que hay un borrador de anteproyecto, y por tanto que marque esa voluntad.
Pero, además, algunos tuvimos la oportunidad de asistir el pasado 23 de diciembre a una magnífica jornada en el aula magna de la Facultad de Medicina, tanto desde el punto de vista cuantitativo, aula magna llena, como desde el punto de vista cualitativo por la cualidad de las personas que intervinieron en esa jornada.

Señoras y señores diputados, cuántas horas de sufrimiento se podían evitar para que podamos morir con serenidad, sin dolor, con la mínima angustia y con la mínima ansiedad posible.

Hay que intentar conseguir mantener y que tengamos una vida con calidad, pero igualmente hemos de intentar que tengamos una muerte con calidad.

Por todo esto, señora consellera, le pregunto: ¿podría explicarnos las líneas básicas del anteproyecto anteriormente citado?

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Subías.

Consellera, té vosté la paraula.

La senyora consellera de Sanitat Universal i Salut Pública:

Gracias, señor presidente.

Como usted muy bien ha dicho, una vida digna merece una atención digna hasta el final de la misma.
Por ello, el 24 de septiembre de 2015, hace ya algún tiempo, en la comparecencia de política general, el nuevo equipo de la Conselleria de Sanitat Universal i Salut Pública nos marcamos este reto.

Porque seguramente los que estamos aquí, todos los que estamos aquí hemos asistido a los últimos días de alguna persona cercana y seguramente podemos coincidir todos o muchos en que hubiéramos deseado que esos últimos días hubiera tenido una atención más humana.

Esta es la aspiración para la mayoría de la ciudadanía.
Y desde la conselleria, consideramos que la sociedad valenciana está suficientemente madura para afrontar este debate.
Morir sin dolor, en la intimidad, con respeto a la dignidad y los valores de cada uno y eliminar en lo posible el sufrimiento son deseos personales a los que una administración debe dar respuesta.
Y así lo hemos entendido desde este gobierno de cambio y así lo vamos a hacer con este futuro proyecto de ley.

En este escenario de debate social, de preservación de la libertad individual y de la dignidad del ser humano a lo largo de su vida y de su muerte como parte final de la vida, se enmarca el borrador del anteproyecto de ley de La Generalitat de derechos y garantías de la dignidad de las personas en el proceso de atención al final de la vida.

Señor Subías, no se trata ni de regular la eutanasia o el suicidio asistido, unas cuestiones que exceden a las competencias legislativas de la administración autonómica.
Hablamos de avanzar en la atención paliativa, con el fin de cuidar de la vida de las personas hasta el último momento y de facilitar la posibilidad de morir sin sufrimiento, morir en paz, a quien así lo haya decidido en el ejercicio de su libertad individual.

En el borrador se abordan cuestiones como el derecho a recibir cuidados paliativos integrales, el derecho de la persona a realizar una planificación anticipada de decisiones con el personal que le atiende habitualmente y que se recoge en la historia clínica, el derecho a elegir el lugar donde recibirlo -en una habitación de uso individual que garantice el confort y la intimidad adecuada o en el domicilio, con el seguimiento sanitario necesario- y la garantía de recibir el acompañamiento personal y espiritual que cada paciente estime.

Otro de los aspectos contemplados es evitar la llamada obstinación terapéutica, cuando no exista la posibilidad de curación, mejoría o recuperación, respetando siempre la voluntad del paciente -esa es la clave- o, en su defecto, sus familiares o las personas que él designe.

Señorías, ninguna práctica encaminada a este tiempo de ser considerada fuera del respeto hacia la persona o fuera de la Declaración universal de los derechos humanos.
Todo lo contrario: deben ser tenidas como buenas praxis clínicas y actuaciones profesionales, al amparo de la legalidad vigente.

Estamos ante un borrador de anteproyecto resultado de un proceso ampliamente participado, previo al trámite parlamentario que ustedes desarrollarán, al que sus señorías también están invitados y que nace de abajo a arriba.
Comienza en un grupo de personas expertas, pasa por colegios profesionales, sociedades científicas, grupos políticos, sindicatos, movimientos sociales, etcétera, hasta la participación de la ciudadanía a título individual.
Es un proceso abierto, el cual la semana próxima continúa su recorrido, siendo revisado por el Comité de Bioética.

Y termino en estos segundos agradeciendo su participación y también del resto de parlamentarios que tuvieron a bien venir a dar su opinión y a escuchar todas las reflexiones que se realizaron en esa jornada en el aula magna de medicina, que creo que demostraron que la sociedad valenciana necesita, más que merece, necesita una ley que hable de cómo termina nuestra vida.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, consellera.

Seguirem amb la pregunta 683, que formula la diputada Serna Serrano, Toñi, al conseller d'economia sostenible.

La senyora Serna Serrano:

Buenas tardes.

Gracias, presidente.

Buenas tardes, señor conseller.

Yo creo que ya somos todos muy conscientes de que esta sociedad, y por supuesto nuestra comunitat, que no está alejada de la realidad, encontramos ciudadanos y ciudadanas que tienen diferentes factores en el entorno de su vida, en su realidad social, en su formación, en su origen social, que les hace…, les instala en una mayor posibilidad de caer en la exclusión social.

Son personas que se encuentran a lo largo de su vida con mayores obstáculos, que les impiden completar su total incorporación a una vida social, laboral y personal realmente plena.

Señor conseller, en esta ocasión estoy hablando de estos grupos sociales, y uno de ellos son las personas con diversidad funcional.
No podemos obviar que la capacidad para llevar adelante sus propios proyectos personales y teniendo el derecho a poder alcanzar un nivel de vida, de calidad vida satisfactorio y con las menores dificultades posibles, y conseguir la inserción laboral debe ser uno de nuestros objetivos.

Reconozcamos todos y todas que las personas con diversidad funcional siempre lo han tenido todo más difícil, y en el mundo y en el plano laboral todavía, si cabe, es más.
Son personas que han sido fuertemente golpeadas por la crisis, incluso más que el resto de colectivos.
Y en nuestra comunitat yo me atrevo a decir que seguramente más por la insensibilidad y por la falta de acción política y efectiva de los gobiernos anteriores del Partido Popular en estos sectores de la población.
Han sido muchos años, conseller, de discriminación, de recortes y de derroches.

Si observamos y tenemos en cuenta los datos que podemos encontrar a través del observatorio sobre discapacidad y mercado de trabajo en España, que nos vienen alertando de que la tasa de empleo en este propio colectivo se ha duplicado hasta alcanzar el 33% de la población activa, los datos son muy alarmantes, señor conseller, porque en la actualidad en nuestra comunitat más de cien mil personas con diversidad funcional se encuentran en edad para poder trabajar, pero el mercado laboral todavía no les consigue dar una oportunidad.

Sé que estamos en una fase de recuperación y de alcanzar el pulso perdido en el mercado laboral, pero usted sabe igual que yo que todavía no es suficiente y que estamos instalados en la precariedad laboral de la que tantas veces hemos hablado y, señor conseller, a este colectivo les golpea todavía más.

Este incipiente contexto de recuperación del que le hablaba incide de manera negativa… no alcanza a este colectivo de las personas con diversidad funcional.
Así creo, señor conseller, que todavía hemos de reconocer más que estamos hablando de muchas personas, de muchos valencianos y valencianas que no logran completar y llevar a cabo sus proyectos de vida, ni su presente ni su futuro.

Nosotros, señor conseller, no podemos ni debemos renunciar al potencial laboral que supone este colectivo tan importante para nuestra población.
Estamos hablando de personas que quieren trabajar, pero que todavía, desde el mercado laboral, se les añaden mayores obstáculos de los que ellos ya tienen por sí mismos.

Así que, señor conseller, estas personas quieren también poder trabajar y nosotros tenemos el deber y creo que la posibilidad de poner todos los mimbres para que ellos y ellas lo puedan hacer.

Así que, por ello, señor conseller, nos gustaría conocer qué líneas de apoyo tiene previstas desde conselleria para fomentar el empleo y la ocupación y opciones laborales para las personas con diversidad funcional.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Honorable conseller, té vosté la paraula.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Gràcies, president.

Gràcies, senyora diputada, per la pregunta i per la sensibilitat de cara a la gent que té problemes molt més greus per a trobar feina que les persones que podíem dir són normals, que també en estos moments en tenen.

Sap vosté que una de les línies prioritàries del Consell és el fer polítiques o tirar endavant polítiques per a guanyar una ocupació de qualitat i estable, però si parlem de gent amb diversitat funcional, encara més tenim eixa sensibilitat i, sobretot, perquè estes persones la veritat és que troben moltíssimes més dificultats en aquesta societat per a poder inserir-se.

Però vaig a dir-li que des d'eixa sensibilitat, i des del Servof bàsicament, hem tirat endavant i estem tirant endavant unes accions que ara intente explicar-li.
Accions que estaran pressupostades per al 2017 en més de 24,5 milions d'euros, com ja supose que deuen vore en el pressupost.

Per una banda, tenim el programa Integrem, que consisteix en la realització d'itineraris integrats d'inserció laboral específics per a col·lectius de persones en risc d'exclusió social, dins del qual una part molt important es destina a persones amb diversitat funcional, amb una dotació total de 3 milions d'euros.

Per una altra part, amb el suport al manteniment dels prop de 5.
000 llocs de treball en els centres especials d'ocupació inscrits en el registre específic que La Generalitat té.
Aquest suport consisteix en la subvenció del 50% del valor corresponent al salari interprofessional.

Aquestes ajudes, a més a més, es complementen amb el recolzament per a la creació i manteniment de les unitats de suport a l'activitat professional dels treballadors amb diversitat funcional dels centres especials d'ocupació, amb 1.
200 euros d'ajuda per treballador amb diversitat funcional.
La dotació prevista per a aquest programa és de 19,5 milions d'euros, 4 milions més que fa dos anys.

En tercer lloc, el programa de suport a la contractació indefinida en empreses ordinàries dels treballadors i treballadores provinents dels centres especials d'ocupació.
Volem que s'inserisquen en la societat, afavorint el trànsit dels mateixos al mercat laboral ordinari i possibilitant, al mateix temps, l'accés de nous treballadors i treballadores amb diversitat funcional al model d'ocupació protegida dels centres especials d'ocupació.

Aquest programa consisteix en el suport màxim de 7.
814 euros per contracte a jornada completa i està inclòs en la dotació anterior de 19,5 milions d'euros.

També el programa de suport a la contractació de persones aturades amb diversitat funcional en empreses ordinàries, amb una dotació d'1.
900.
000 euros, que respecte als dos darrers anys ha apujat en 1,3 milions d'euros.

Aquest programa inclou el suport a la contractació indefinida, amb el 80% del salari mínim interprofessional, que s'eleva al cent per cent per a persones amb diversitat funcional severa; el destinat a la transformació de contractes temporals en indefinits, amb la mateix quantitat d'ajudes, i el suport a la contractació temporal amb la mateixa quantitat d'ajudes que els contractes indefinits.

Per últim, el suport a l'adaptació de llocs de treball i eliminació de barreres arquitectòniques per a adequar l'entorn laboral a les persones amb diversitat funcional, fins a un màxim de 902 euros per lloc adaptat i 1.
803 euros si es tracta d'un lloc corresponent a un dels centres especials d'ocupació, amb una dotació total de 100.
000 euros per a 2017.

Vosté ho sap, però ho torne a repetir.
Les persones i les persones amb diversitat funcional són una vertadera prioritat per a aquest Consell.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, conseller.

Senyories, passem a la pregunta 692, que formula l'il·lustre diputat Daniel Geffner a la consellera de sanitat universal.

Senyor Geffner, té vosté la paraula.

El senyor Geffner Sclarsky:

Gràcies, president.

Buenas tardes, señora consellera.

Hoy el Grupo Parlamentario Podemos-Podem vuelve a traer a este pleno una situación grave y que nos preocupa seriamente: el inicio del colapso de la asistencia sanitaria y social dada por AFEMA, Asociación de Familiares y Enfermos Mentales de Alicante.

Esta es la tercera ocasión que tratamos este grave problema de asistencia social y sanitaria a un colectivo vulnerable, como es el de los enfermos con trastornos mentales, de Alicante.

La primera vez fue una pregunta, ante el pleno, a la consellera de sanidad.
La segunda fue una interpelación a la consellera de Igualdad y Políticas Inclusivas, en noviembre pasado.
Esta es la tercera ocasión, nuevamente a la consellera de sanidad.

El problema no se ha resuelto, sino que se ha agravado.

AFEMA, en los últimos meses de 2016, arrastraba un conflicto laboral -todavía no resuelto- por retrasos de varios meses en pago a su plantilla, situación que se dio también cuando mandaba el Partido Popular.
Alertamos entonces de la grave situación y demandamos a las consellerias involucradas que movieran ficha para solucionar el problema.
Avisamos que se estaba poniendo a la asociación AFEMA en situación de endeudamiento y con riesgo para la continuidad asistencial que desarrollaba, peligrando más de cuarenta puestos de trabajo.

Pese a las iniciativas parlamentarias y a la movilización y a la huelga de los profesionales sanitarios, se pasó al ERTE, expediente de regulación temporal de empleo, que afecta alrededor del 25% de la plantilla.
Y, lo que es más grave, se ha recortado atención sanitaria y sociosanitaria; recorte, señora Montón, que, aunque estén externalizados estos servicios, es competencia de su conselleria la asistencia, la rehabilitación e inserción para las personas con trastornos mentales graves.

Consecuencia del expediente de regulación temporal de empleo, planteado por la junta directiva de la asociación debido a su casi quiebra económica, desde enero de 2017 hay prestaciones sanitarias y sociales que se han dejado de realizar o están bajo mínimos.

Así, se han recortado los programas de atención integral y comunitaria, servicio de atención a la familia y grupo multifamiliar, el programa de atención al público con servicio de información, orientación y asesoramiento a pacientes y familiares, servicio de inserción laboral, programa de intervención en instituciones penitenciarias y el grupo de ocio.
Estos recortes han afectado a más de cuatrocientos usuarios, incluyendo enfermos y familiares.

Por todo esto, preguntamos: ¿qué planes tiene la Conselleria de Sanidad Universal y Salud Pública para recuperar y mantener, con garantía de continuidad, dichos servicios a las personas con trastorno mental, de Alicante, y a sus familiares?
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Geffner.
(Veus)

Consellera, té vosté la paraula.

La senyora consellera de Sanitat Universal i Salut Pública:

Señor presidente.

Como sabe, señor Geffner, ha habido un cambio normativo.
Y, por tanto, para mantener la colaboración con entidades como AFEMA, desde la conselleria se aprobarán las bases reguladoras de las subvenciones de 2017 destinadas a financiar las acciones sin ánimo de lucro de las asociaciones de personas usuarias, asociaciones de familiares y organizaciones no gubernamentales, para programas orientados a la inclusión social y su participación en la comunidad de las personas adultas con problemas de salud mental grave.

La orden de subvenciones, en concurrencia competitiva, supone una apuesta más por la transparencia, igualdad y publicidad en la concesión de las mismas, con criterios concretos que, en este caso, prioricen los programas de acciones dirigidas a satisfacer las necesidades de las personas con problemas graves de salud mental, que están orientadas a alcanzar una auténtica inclusión social y participación activa de estas personas en la comunidad, como los que realiza la asociación AFEMA.
Programas de acciones que pueden complementar, de forma coordinada, con la red de salud mental, la atención prestada por la Conselleria de Sanitat Universal i Salut Pública y la Conselleria d'Igualtat i Polítiques Inclusives.

Por otro lado, señor Geffner, decirle que el equipo de la conselleria mantiene una fluida y habitual relación con las distintas asociaciones de familiares y enfermos de salud mental.
En esta línea, el pasado 9 de noviembre se convocó a todas las entidades a una reunión informativa para explicar el nuevo sistema para 2017.

Además de los contactos habituales con cada una de estas asociaciones y entidades, le informo que, concretamente, el pasado lunes 16 de enero el director general de Asistencia Sanitaria y personal de la oficina autonómica de salud mental se reunieron con el presidente de AFEMA y le trasladaron toda la información.

También puedo decirle que respecto al cobro del convenio con AFEMA, que asciende a 158.
500 euros, respecto a 2016, se pagará a finales del mes de enero o principios de febrero, habiendo estado en contacto constante con la asociación, acompañándoles y ayudándoles a hacer una tramitación correcta y después de recibir toda la documentación, finalmente, tan solo hace pocos días.

Sabe, señor Geffner, que hemos realizado todo ese acompañamiento, desde la administración, porque el convenio suscrito sustituyó a las subvenciones nominativas que eran, quizá, una tramitación más sencilla.

Señorías, termino recordando, tal como establece la estrategia de salud mental de la Comunidad Valenciana para la plena inclusión de las personas con problemas graves de salud mental en la comunidad y la defensa de sus derechos de ciudadanía, es necesaria la colaboración coordinada de las administraciones, asociaciones y población en general.
Y a esto obedece la nueva orden de subvenciones para 2017.

Y, por último, decirle que en el presupuesto de 2017 la cantidad consignada es de 900.
000 euros, lo que supone un 36% más que en 2016.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, consellera.

Senyor Geffner.

El senyor Geffner Sclarsky:

Gracias, señora consellera.

No dudo de la buena voluntad.
Pero, habiendo hablado con el presidente de la asociación, me ha dicho que están en concurso de acreedores; y, si no se soluciona, el 10 de febrero, pues, tendrían que cerrar la persiana.
Por lo tanto, nosotros, desde Podemos, somos partidarios de que los servicios de rehabilitación y de inserción no sean externalizados a unas asociaciones del tercer sector.

Pero una cuestión es la solución a mediano y a largo plazo y otra es la que demandamos ahora, una solución inmediata para salir de este problema, que no ahogue a AFEMA, que puedan volver a trabajar sus profesionales y, fundamentalmente y principalmente, que no se recorten prestaciones de rehabilitación a pacientes con trastornos de enfermedad mental.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Geffner.

La senyora consellera de Sanitat Universal i Salut Pública:

Bueno, pues, reiterarle lo mismo.

Sabe que fue aprobado y pasado por Consell antes del verano.

Sabe también -le he explicado- la especial atención que, desde la oficina autonómica de salud mental, se ha prestado a AFEMA.
Sabe que le hemos hecho un acompañamiento y un asesoramiento para poder concluir con éxito la tramitación.
Y, afortunadamente, pues, por fin, han llegado los papeles necesarios a la conselleria, hace tan solo unos pocos días.

Y, por parte de la administración, no es solo que haya voluntad política, sino casi voluntad personal de solucionar una situación que está sobrevenida a lo que puede ser la propia conselleria o el propio Consell.

Por otra parte, las subvenciones para 2017, hemos también hecho la oportuna reunión para que no haya ninguna disfunción a la hora de presentarse.
Y hemos aumentado el 36% del presupuesto.

Creo que esto da muestras de lo que está haciendo este gobierno.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, consellera.

Senyories, passem a la pregunta 632, que formula l'il·lustre diputat Víctor Garcia al conseller d'economia sostenible.

Té vosté la paraula.

El senyor Garcia i Tomàs:

Gràcies, president.

Senyor conseller, bona vesprada.

Hui li vaig a preguntar al voltant dels pactes territorials d'ocupació que, a la fi dels noranta, la Comissió Europea va llançar la iniciativa i que havien de servir per a marcar les futures línies d'actuació de la Unió Europea en matèria d'ocupació.

Es tractava d'iniciatives d'una àmplia concertació destinada a reforçar l'eficàcia dels fons estructurals Feder i FSE en matèria d'ocupació a escala local i regional, condicionant l'accés als recursos financers externs a l'assoliment del procés de cooperació entre una varietat d'actors diferents: administracions públiques, agents socials i econòmics, moviments ciutadans.
.
.
Es fomentava la coordinació i l'efectivitat dels programes.

Aquestes iniciatives, senyor conseller, s'han estés, en acceptar-se local com a àmbit territorial apropiat per a fer front als problemes de la desocupació i del desenvolupament socioeconòmic en general.

Al País Valencià, al llarg dels anys dos mil, es va desenvolupar un conjunt de pactes territorials d'ocupació, iniciatives supramunicipals de coordinació estratègica que, no obstant açò, no han aconseguit els seus objectius per falta de participació i compromís per part dels governs autonòmics del Partit Popular.

Ja hem vist com, fins a 2015, quedaven molts pocs actius d'estos pactes territorials, els quals es quedaven sense suficient finançament ni ajudes i suport per part dels governs del Partit Popular.

La desocupació, senyor conseller, és un dels principals reptes a què ens enfrontem i té una incidència territorial molt desigual, pel que és necessària la descentralització política i administrativa i una coordinació eficaç de les polítiques d'ocupació que coresponsabilitze les diferents administracions i actors socials i empresarials.

Es poden, així, concentrar i intensificar els esforços en determinades àrees geogràfiques que presenten a l'hora signes de dificultat, però també un potencial de creació d'ocupació, i afavorir així, entre altres qüestions, els nivells d'inserció laboral i de formació de les persones aturades.

Al contrari dels governs del Partit Popular, que mai no han apostat per l'àmbit local ni en la transferència de competències ni en el finançament, el govern del botànic ha reiterat el seu suport al municipalisme.

Per tot això, voldríem saber com valora la conselleria d'economia sostenible la situació dels acords territorials d'ocupació i quines mesures s'estan adoptant per al seu desenvolupament.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Víctor Garcia.

Conseller, té vosté la paraula.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Gràcies, senyor president.

Senyor diputat.

Senyories.

Política de baix cap a dalt.
Política participativa.
Política en què, en la participació de tots i cadascun dels agents que coneixen la realitat territorial, podem fer la vertebració del nostre territori, podem cosir el nostre territori.

Aleshores, he de dir-li que la valoració és positivíssima, encara que estem d'eixa manera molt incipient encara en el projecte que hem anomenat Avalem Territori.
Dir-li que el programa Avalem Territori és el pla que integra totes les actuacions específiques, el desplegament de les quals es produeix en el territori a través dels agents i institucions implicades en el desenvolupament local.
I, li reitere, este Consell aposta clarament pel local, pel municipalisme.

Fruit del compromís del Consell amb els acords territorials, des del Servof, en 2016, es va llançar l'Ordre 12/2016, de 29 de juliol, que té per objecte establir les bases reguladores que han de regir la concessió de subvencions destinades a fomentar els acords territorials en matèria d'ocupació i desenvolupament local sostenible en l'àmbit del nostre territori.

Aquesta ordre va ser desenvolupada mitjançant la resolució de 13 d'octubre de 2016, per la qual es van convocar les ajudes, amb un import global màxim de 3.
307.
000 euros, destinades a l'execució dels programes de diagnòstic del territori i de projectes experimentals.

Per una part, el programa de diagnòstic del territori és un programa de subvencions destinat a la promoció de la realització d'estudis o diagnòstics que permeten tenir un millor coneixement de la realitat socioeconòmica d'un àmbit territorial, amb la finalitat d'utilitzar aquesta informació per al disseny i aplicació de les polítiques d'ocupació, açò és: per a l'elaboració de plans estratègics d'actuació territorial en matèria d'ocupació.
En aquest programa s'han concedit 23 sol·licituds, per un import de mig milió d'euros.
És a dir, coneixement, rigor, per a evitar l'arbitrarietat.

Per l'altra, el programa de projectes experimentals té per objecte fomentar projectes de caràcter innovador o experimental en l'àmbit de l'ocupació, l'emprenedoria i l'economia social i el desenvolupament local, a l'hora que han de ser coherents amb el diagnòstic previ del territori i sustentar-se, així mateix, en una estratègia prèviament consensuada amb els actors clau del corresponent àmbit territorial.
En aquest programa s'han concedit 16 sol·licituds, per un import de més de dos milions huit-cents mil euros.

També formant part de l'Avalem Territori, i al llarg de 2016, hem desenvolupat altres actuacions, com el programa d'iniciativa social, que afavoreix la contractació de persones aturades pertanyents a col·lectius vulnerables o de difícil inserció laboral.
Hem arribat a 475 municipis, amb 23 milions d'euros.

Així com la contractació i manteniment d'agents d'ocupació de desenvolupament local.
En 2016 va afectar a un total de 192 municipis, amb 232 ADL mantinguts, per un import de 3.
250.
000 euros.

I el programa de contractació va afectar un total de 51 municipis, amb 57 ADL contractats, per un import de 375.
000 euros.

Puc assegurar-li que els acords territorials són un pilar fonamental en les polítiques actives d'ocupació, perquè connecten amb les necessitats reals de les persones i de les empreses, a l'hora que integren els agents territorials i sectorials, fent política de baix cap a dalt per a diagnosticar les necessitats en matèria d'ocupació de manera territorialitzada.

Dir-li que, per a 2017, s'ha dotat la línia d'ocupació social i desenvolupament territorial amb més de dènou milions d'euros, el que permetrà secundar les agències de desenvolupament local, recolzar el programa d'acords territorials i continuar amb els programes d'iniciativa social.

I també cal destacar una línia de 300.
000 euros per al disseny i l'aplicació d'una metodologia multidisciplinari, des de la perspectiva del desenvolupament territorial en l'ocupació, en col·laboració amb les universitats públiques, i que ens ajuden al desplegament d'Avalem Territori.

Per tant, i per acabar, puc dir-li que la valoració dels acords, i ho torne a repetir, els acords territorials d'ocupació, és molt positiva, malgrat trobar-nos encara en una etapa inicial.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor conseller.

A continuació, passem a la pregunta que formula la il·lustre diputada Teresa García al conseller d'economia sostenible.

La senyora García Muñoz:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor conseller, fa ja algun temps que la relació entre els i les consumidores d'energia elèctrica i l'oligopoli de l'energia de l'estat espanyol és, com a mínim, tensa.
Aquests últims dies hem arribat a màxims històrics de cabreig.
De cabreig, perquè mentre vivíem una ona de fred extrema, resulta que el preu de l'energia ha batut rècords, fins a arribar als cent euros per megawatt/hora.

I tot açò en un context de crisi i de pobresa energètica, en la qual milers de famílies tenen la llum tallada, i en la qual malauradament arriben a produir-se la mort de persones per no tindre accés a la llum.
Cabreja també que el govern busque excuses i justificacions en el mal temps, a causa de la pujada de la llum, com ha dit el ministre Nadal, en volta de corregir les seues polítiques i la mala regulació del sector, que any rere any acumula beneficis milionaris.

Una altra notícia que ha aparegut recentment és que els autoconsumidors de l'energia fotovoltaica hauran de pagar de forma retroactiva l'impost al sol que fins ara no s'havia cobrat perquè faltava el reglament que desenvolupava aquesta normativa.
Un govern, el del Partit Popular, que des que va arribar a retallat i ha castigat les renovables, arruïnant tot un sector i milers de xicotets inversors i famílies.

Es calcula que unes trenta-cinc mil persones van dedicar els seus estalvis i es van endeutar en plaques fotovoltaiques que tenien el recolzament i la garantia de l'administració central.
I que després aquest recolzament i aquestes garanties no sols no van desaparéixer, sinó que a més es varen convertir en impostos i un major nivell (inintel·ligible).
.
.

El New York Times ens qualifica, en un reportatge de 2014, qualifica el govern espanyol com a escandalosa la política d'intentar retallar les ajudes d'energia solar amb efectes retroactius.
Perquè el govern del senyor Rajoy ha fulminat un sector que tenia un potencial enorme en termes de creació d'ocupació de qualitat i que és clau per a un desenvolupament sostenible.

I el dany que el PP ha creat en el sector va a ser molt difícil de reparar, perquè ha desincentivat la iniciativa empresarial i la mateixa innovació lligada a les energies renovables.
Molt ha de canviar aquest govern per a recuperar la senda de la sostenible que, a més a més, marquen els nostres compromisos internacionals, perquè l'Agència Europea del Medi Ambient ja ha dit que creu molt improbable que l'estat complixca amb l'objectiu vinculant d'un 20% d'energia de fons netes en l'any 2020.

D'altra banda -veiem la premsa-, veiem altres països europeus amb notícies esperançadores que encara ens deprimixen més.
Nou països d'Europa ja han superat el seu objectiu de renovables.
Holanda és el primer país del món amb trens cent per cent abastits amb energia eòlica.
Costa Rica acumula 271 dies de producció elèctrica cent per cent renovable en 2016.

I ací qui funciona són els ajuntaments i les administracions locals, no l'estat, on més de 700 ajuntaments, principalment a Catalunya, contracten electricitat cent per cent renovable per a donar servei a dotze milions de ciutadans i ciutadanes.
Per tot això, volem saber quines són les accions que està duent a terme aquest Consell per a promoure l'autoconsum i les energies renovables.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Carmen Martínez Ramírez)

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, senyora García.

Senyor conseller, quan vullga.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyora diputada, senyories.

Sé que ho sap, però li ho repetixc: ha de tenir molt clar que la política energètica del Consell en el camí d'abastar un nou model energètic, sostenible, està assentada en tres pilars fonamentals que són l'estalvi i eficiència energètica, com també el suport a l'autoconsum i aposta per les energies renovables.

En aquest sentit, he de dir-li que estem treballant i ja tenim un esborrany del pla energètic de la Comunitat Valenciana 2020, que constituïx una eina estratègica per a la reorientació de la política energètica, la lluita contra el canvi climàtic i l'evolució cap a una economia competitiva i sostenible.
Una de les bases d'aquest programa és el pla de foment d'autoconsum, en el qual cal destacar les següents actuacions.

Hem incorporat deduccions fiscals en l'IRPF per a aquelles persones que compten amb instal·lacions domèstiques d'autoconsum.
Aquesta deducció serà d'un 20% de les inversions realitzades, amb una base màxima de 8.
000 euros/any.
Dir-li que som la comunitat autònoma que compta amb un millor incentiu fiscal per al desenvolupament d'aquest tipus d'instal·lacions.

Dir-li, encara que crec que també ho sap i ho saben les senyories, que esta mesura ja està en vigor, perquè es va aprovar en la llei de mesures per al 2017.

Una segona actuació, que també estem treballant i que en este primer trimestre vorà la llum, és la línia de finançament bonificada per a les empreses.
En el pressupost de 2017 s'ha programat una línia de finançament (inintel·ligible) .
.
.
destinat a les empreses que opten per esta modalitat de producció, dotada amb 2,4 milions d'euros, ampliable, que permetrà finançar instal·lacions a través de crèdits bonificats al 0% cent d'interés i amb períodes de retorn adaptats als estalvis econòmics generats per les mateixes inversions.

Una tercera actuació que estem duent endavant, respecte a les instal·lacions d'autoconsum, és en els edificis de La Generalitat.
Nosaltres hem de donar també exemple perquè els particulars facen ús també de l'autoconsum.
Per acord del Consell de 16 de desembre de 2016, es va aprovar el pla d'estalvi i eficiència energètica, foment de les energies renovables i autoconsum en els edificis, infraestructures i equipaments del sector públic de La Generalitat.

A hores d'ara, es troba en fase de tramitació avançada la instal·lació fotovoltaica sobre el terrat de la torre 1 de la ciutat administrativa Nou d'Octubre, de l'Invassat, i a més a més hem engegat 26 auditories en instituts d'ensenyament secundari.

Com a quarta actuació, estem ultimant la plataforma web per a la promoció i difusió de l'autoconsum en tots els sectors econòmics i productius del nostre territori.
He de dir-li que el govern ha implementat eixa por en la ciutadania, i hem d'informar clarament que han de tirar endavant i democratitzar molt més l'energia.

Que a més, inclourà una guia pràctica de dimensionament d'instal·lacions d'autoconsum, destinada a projectistes i instal·ladors.
La presentació pública d'aquesta plataforma està prevista per a febrer, és a dir, prompte, i la guia tècnica per a març del 2017.

Pel que fa a energies renovables, les accions que estem duent a terme són actuacions de suport a les energies renovables d'ús tèrmics i biocarburants.
Per al 2017 tenim el programa d'ajudes en matèria d'energies renovables i biocarburants, amb el fi d'impulsar les actuacions encaminades a l'explotació dels recursos energètics renovables i fomentar l'ús dels biocarburants al nostre territori, afavorint així la utilització d'aquestes fonts d'energia, en detriment de l'ús de combustibles contaminants.

Com a exemples d'instal·lacions, els puc posar plantes de producció de pellets, instal·lacions de biomassa, com també d'energia solar i geotèrmica.
I altres actuacions de suport a les energies renovables d'ús elèctric, aïllades de la xarxa, com instal·lacions per a la generació d'energia elèctrica, a partir de la radiació solar, a través de mòduls fotovoltaics o a partir de l'energia del vent, mitjançant aerogeneradors, per a consum aïllat de la xarxa elèctrica de distribució.
Totes dues línies, amb una dotació d'un milió i mig d'euros per al 2017.

Dir-li que el Consell té clar des del primer moment.
.
.

La senyora vicepresidenta primera:

Senyor conseller.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

.
.
.
que per a guanyar en economia, en medi ambient i socialment, el camí són les energies renovables i la democratització de l'energia.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor conseller.

A continuació, pregunta número 665, que formularà el diputat Antonio Joaquín Woodward, del Grup Parlamentari Ciudadanos al Consell, Â«sobre el personal de limpieza de los centros de formación del ServefÂ».

Un segundo, señor Woodward, que le ponga el tiempo.
Cuando quiera.

El senyor Woodward Poch:

Sí, buenas tardes, señor conseller.

Mire, el 2 de diciembre recibo un escrito en el que me indica: Â«¿Puede haber más injusticia para unas trabajadoras que lo único que han hecho es trabajar y confiar que el Servef velaría por ellas?
Â».
Solicita, y le leo el escrito: Â«Necesito su ayuda para que traslade nuestra demanda y pidan explicaciones oportunas al conseller en las Cortes, y haga visible y pública la grave situación laboral de injusticia e indefensión en la que nos encontramos por un incumplimiento legal del contrato por la empresa.
Â»

Me viene a la cabeza en estos momentos el pacto del botànic que incide en el rescate a personas, velar por el bien y derecho de los trabajadores y luchar contra las injusticias y abusos.
La trabajadora Mercedes Guardia Fuerte, en el centro del Servef de formación de Elda le manda unas cartas de denuncia a la atención de usted, a la atención del director del Servef, al director general de planificación, a la directora María Hernández, que me imagino que han recibido.

Pero le voy a leer un pequeño extracto: Â«Denunciamos que durante estos ocho meses de impagos e incumplimientos del contrato por parte de Unilimp, el Servef no haya sido responsable ni consecuente con el problema generado que ha afectado directa y dramáticamente a las diecisiete trabajadoras y sus familias.
Solicitamos a los responsables de la organización del Servef que tomen las medidas necesarias para que se revierta esta injusta y lamentable situación.
Â»

Y nuestra pregunta es; ¿qué soluciones ha dado el Servef para corregir la situación de las trabajadoras de la limpieza de los centros de formación del Servef de la provincia de Alicante, en lo referente a los continuos impagos de sus nóminas y la incorporación de nuevas trabajadoras en su lugar por parte de la nueva adjudicataria, al no poder asumir la deuda?

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señor Woodward.

Senyor conseller, quan vullga.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor diputat, senyories.

Dir-li que en la licitació del servei de neteja dels centres de formació del Servof en la província d'Alacant per al període 1 novembre 2016 al 31 d'octubre 2018, com vosté ja molt bé ha dit, no va resultar adjudicatària l'anterior empresa prestadora del servei, Unilimp, sent adjudicat aquest a l'empresa STV Gestió, SL.

La nova adjudicatària va decidir no subrogar aquestes treballadores perquè, segons va dir en converses i reunions mantingudes amb ells, des del Servof havia hagut ocultació d'informació rellevant per part d'Unilimp en relació d'impagament de nòmines a les treballadores.
L'empresa STV Gestió, emparant-se en això, va decidir no complir les seues obligacions de la subrogació.

La senyora vicepresidenta primera:

Cuando quiera.

El senyor Woodward Poch:

Sí.
Entiendo la respuesta.
Pero lo que más nos compete en estos momentos es por qué no ha recibido respuesta a sus escritos esta trabajadora, ya que ayer mismo me puse en contacto con ella para poder saber si había recibido respuesta del Servef o cualquiera de los destinatarios de sus cartas, y me indica: Â«No tenemos noticias por parte de los responsables del Servef, explicando las medidas que están tomando.
Â»

Y de ahí, nuestra pregunta que le hacíamos al principio.
Si lo que estamos hablando es de rescatar personas, y estas personas que llevan más de dieciocho años trabajando para esta empresa está claro que el incumplimiento de la empresa no tiene nada que ver, pero han sido trabajadoras dentro lo que son centros del Servef.

Muchas gracias.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Senyor diputat, vaig a intentar explicar-li tota la situació.
Vull dir, si no ha rebut contestació, la rebrà, val?
I vaig a intentar explicar que, vist el contracte de neteja de locals propis en la província d'Alacant, que vencia en el 2016, el Servof inicià en temps i forma el procés de licitació per a poder comptar amb la continuació del servei al venciment del contracte.
Vencia a l'octubre del 2016.

La nova adjudicatària va ser l'empresa -com li acabe de dir- Gestió, SL, que tenia l'obligació de subrogar-se amb el personal preexistent.
No obstant això, l'empresa addueix que l'anterior adjudicatària no ha complit els requisits d'informació en els termes establerts en el conveni col·lectiu de neteja d'edificis i locals de la província d'Alacant, en relació a estar al dia en els pagaments dels salaris i d'obligacions amb la seguretat social.
I, per tant, es nega a formar.
.
.
, de forma rotunda, a subrogar-se en la posició d'empleador de les treballadores anteriors.

El Servof, hem de dir que ha complit de manera diligent amb totes les seues obligacions, tant el contracte anterior, com la realització dels pagaments corresponents als serveis facturats per Unilimp Serveis, com en l'actual, en facilitar tota la informació a un nou licitador en el sentit d'incloure en els plecs d'informació sobre les condicions laborals d'estos.

En qualsevol cas i amb l'ànim de cercar un solució consensuada, la direcció del Servof va iniciar immediatament negociacions amb l'empresa i s'ha parlat amb les treballadores, ja siga directament o a través dels seus representants sindicals, per a intentar aconseguir una solució a aquesta lamentable situació, sense que açò fóra possible a causa de l'oposició mostrada per l'empresa adjudicatària.

Com li dic, el Servof intenta, de totes formes, convéncer la nova adjudicatària que actue de forma responsable, però cal tenir en compte que estem parlant de qüestions pròpies de l'àmbit de relacions entre empreses i de les relacions laborals que escapen a la competència real del mateix Servof.

La senyora vicepresidenta primera:

Conseller.
M'indiquen els serveis tècnics que si se gira vosté no capten els micros, amb la qual cosa.
.
.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Perdó.

La senyora vicepresidenta primera:

Perdone la interrupció, però és perquè es puga gravar bé la intervenció.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Gràcies.

Aquesta opinió està contrastada amb l'advocacia de La Generalitat en preguntar-li sobre el mateix de forma oral, però també escrita.
I tindrem l'informe per escrit de seguida i ens dirà l'advocacia quin és el camí que hem de seguir, en el que es manté que si no s'incompleix el servei no es pot resoldre el contracte.
Insistisc que estem parlant d'obligacions entre empreses sotmeses a un conveni col·lectiu sectorial i són elles les que hauran d'assumir la seua responsabilitat.

No obstant açò, per a evitar futures situacions similars, he de dir-li que el Servof ja hem decidit de modificar els plecs de clàusules administratives d'aquest tipus de contractes incloent-hi com a causa de resolució contractual la negació a la subrogació dels treballadors o treballadores en els termes establerts pel conveni col·lectiu adient, així com l'impagament de més de dos mensualitats en la nòmina dels treballadors i treballadores.

I, a més a més, dir-li que estem treballant també amb clàusules laborals perquè aquestes coses no ens tornen a passar.
I el primer que ho lamenta, he de dir, que sóc jo.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor conseller.

A continuació anem a passar (veus) a la pregunta número 708, que formularà el diputat Domingo Rojo, del Grup Parlamentari Ciudadanos, a la senyora consellera d'Agricultura, Medi Ambient, Canvi Climàtic i Desenvolupament Rural, sobre l'estació depuradora d'aigües residuals de Pinedo.

Quan vullga, senyor Rojo.

El senyor Rojo Sánchez:

Sí, buenas tardes señora presidenta.

Buenas tardes, señora consellera.

Señorías.

La depuradora de Pinedo en realidad es un complejo construido en tres fases.
La fase III en realidad es la conocida como Pinedo II.
Las tres fases de este complejo han sido construidas y puestas en funcionamiento sin licencia de actividades preceptiva o como se denomina estas licencias, desde la entrada en vigor de la Ley 2/2006, de prevención de la contaminación y la calidad ambiental, es decir, sin licencia ambiental.

A fecha de hoy la situación ilegal del complejo, por no contar con las licencias correspondientes, ha prescrito salvo en el caso de la última fase, es decir, la fase III.
Llama la atención que se hayan producido reiteradas protestas y denuncias de los vecinos por los malos olores, molestias y daños medioambientales sin que se haya reaccionado correctamente por parte del Ayuntamiento de Valencia, ni por parte de los o las consellers o conselleres que le han precedido.

Lo cierto es que en el año 2003 la sociedad que gestionaba la depuradora de Pinedo solicitó una licencia de actividad calificada al Ayuntamiento de Valencia, pero no se finalizó la tramitación administrativa y no se obtuvo la licencia solicitada.
Esta situación, absolutamente irregular, ha supuesto una batalla judicial por parte de les vecinos afectados que ha culminado con una sentencia del Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana condenatoria a la clausura de la fase III y ahora hay que cumplir la sentencia.

Cumplir la sentencia significa cerrar la fase III de Pinedo, dejando sin depurar ciento setenta y ocho mil metros cúbicos de agua diarios y verter al mar, provocando un grave problema medioambiental.
Significa dejar de tratar adecuadamente las aguas residuales de una población equivalente a novecientas setenta y cinco mil personas.
Significa perder una inversión de cuarenta millones de euros.

Por tanto, señora consellera, ¿qué medidas piensa tomar su conselleria para evitar el cierre de la fase III de la estación depuradora de aguas residuales de Pinedo, en virtud de la sentencia decretada por la Sala de lo Contencioso Administrativo del Tribunal Superior de Justicia valenciano?

Gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señor Rojo.

Consellera, cuando quiera.

La senyora consellera d'Agricultura, Medi Ambient, Canvi Climàtic i Desenvolupament Rural:

Gracias, presidenta, buenas tardes.

Gracias, señor Rojo.

Efectivamente, la depuradora de Pinedo es el mayor complejo de depuración de aguas residuales urbanas en la Comunidad Valenciana y da servicio a casi un millón y medio de personas.
La fase I se comenzó en el año 1981, la fase II en el 1992 y la fase III en 2005.
La Generalitat tiene titularidad exclusiva de esta fase III, la Emshi es titular exclusivo de la fase I y ambas comparten titularidad de Pinedo fase II.
Y la EPSAR gestiona todo el complejo.

Efectivamente, el TSJ hace unos días condenó en una sentencia al Ayuntamiento de Valencia a cerrar la fase III de la depuradora de Pinedo.
La razón, que carece de licencia municipal de actividad.
Cierto es que tampoco la tenían Pinedo I y Pinedo II, pero la sentencia no les afecta, puesto que el TSJ considera que esas posibles irregularidades administrativas a estas alturas están prescritas.

¿Por qué no había licencia?
Pues porque sus responsables, presumiblemente y todos ellos siendo del PP, estarían ocupados en otros menesteres y, desde luego, aquí aplica lo de que Â«de aquellos fangos estos lodosÂ».
Al actual gobierno valenciano nos corresponde, una vez más, asumir las competencias.
Aquí estamos para encontrar soluciones y para poner en marcha toda esta solución.
El cierre decretado en la sentencia es únicamente por carecer de licencia y sólo afectaría a la fase III.
Es la fase más nueva y dispone de los medios técnicos más modernos que, en principio, sería poco susceptible de causar molestias.

La conselleria va a acatar el fondo de la sentencia, evitando acudir a un recurso de casación porque esto dilataría el problema del tiempo y no serviría para solucionar los problemas de los vecinos de Pinedo que son nuestra prioridad ahora mismo.
Ya que cerrar Pinedo III supondría un daño ambiental que no podemos consentir, unas consecuencias medioambientales realmente inasumibles porque significaría verter sin depurar todas las aguas residuales de un millón y medio de personas directamente al mar, a la albufera o a los campos de arroz o de l'horta.
Y esto, evidentemente, sería terrible.

Pero los vecinos que viven próximos a la depuradora también tienen que ver respetados su derecho a la salud y al bienestar.
¿Hay que elegir entre la salud de las personas en medio ambiente?
Desde luego que no.
En principio parecen intereses contrapuestos, pero no lo son.
Lo indispensable es hacer el esfuerzo para conciliar ambos intereses.

Nuestra respuesta es una solución integral porque personas y medio ambiente son intereses que deben ser conciliables y protegidos ambos de forma efectiva.
Esta conselleria, tras varias reuniones con el ayuntamiento -en las que ha habido muy buena sintonía- y en un breve espacio de tiempo lanzará el instrumento jurídico adecuado para regularizar, no solo Pinedo III, sino también el resto de sus instalaciones incluso aunque no estén afectadas por la sentencia del TSJ.

Lo que proponemos son soluciones técnicas y jurídicas para cumplir la sentencia, porque los tiempos en que las cosas se hacían de otra forma ya han sido superados.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Senyor Rojo.

El senyor Rojo Sánchez:

Señora consellera, este grave problema ha sido consecuencia -como bien ha comentado- de años de desidia administrativa por parte de dos administraciones responsables, el Ayuntamiento de Valencia y la conselleria de medio ambiente, y de la convicción de impunidad por parte de los políticos que gobernaron ambas administraciones al menos desde el 2003 hasta el 2015, que sepamos.

Cuando le preguntamos sobre las medidas que piensa adoptar su administración, nos referimos a dos cuestiones.
La primera, referida a la obtención de la licencia ambiental y de la licencia de apertura que legitimaría la puesta en funcionamiento de esta fase III.
Entendemos que se trataría de presentar en el Ayuntamiento de Valencia la documentación técnica correspondiente que contenga cuantas medidas correctoras de las molestias que genera sean necesarias adoptar y ejecutando esas correcciones de forma efectiva.

La segunda cuestión son dos preguntas: ¿cuántos equipamientos o infraestructuras que dependen de su conselleria están legitimados para funcionar por contar con la preceptiva licencia ambiental y de funcionamiento?
¿Ha solicitado los expedientes administrativos para consultarlos y conocer cuál es la verdadera situación administrativa de toda infraestructura o instalación de la que usted ahora es responsable?

Mire, señora consellera, hay situaciones cuyos responsables tienen nombre y apellidos.
Espero y deseo que no se convierta usted en otro gestor irresponsable más a añadir a la larga lista que se va configurando cada día en nuestra comunidad.

Gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señor Rojo.

Señora consellera.

La senyora consellera d'Agricultura, Medi Ambient, Canvi Climàtic i Desenvolupament Rural:

Sí.
Gracias.

Para concretar las medidas que estamos ya poniendo en marcha en primer lugar, como instrumento jurídico fundamental para ofrecer esa solución integral, es un plan especial que ya está en tramitación.
Vamos a iniciarlo en febrero, en breve, que permita la evaluación ambiental y, por otro lado, tener en consideración todas las alegaciones de los afectados.

También hemos acordado la firma de una adenda, el protocolo entre la Generalitat valenciana y la Emshi en materia de saneamiento metropolitano.
Y en esta adenda se acordarán con la Emshi las medidas correctoras que palien las posibles molestias y que redunden en un mayor bienestar de los vecinos.
También la EPSAR adjudicará en breve un contrato de redacción del proyecto de mejora de toda la depuradora -como explicaba hace un momento- que esperemos que esté acabado en los próximos cinco meses.

En cualquier caso, desde luego, las cosas bien hechas siempre lo estarán, eso es lo que estamos intentando, ofrecer una buena solución.
Pero arreglar algo que está mal requiere ahora mismo trabajo, tiempo y mucha paciencia.
Lo que contamos, desde luego, y algo que no se contaba en anteriores gobiernos, es con el trabajo coordinado, conjunto y de confianza y el buen entendimiento entre el ayuntamiento y la conselleria.
Ahora estamos manos a la obra.

Y, con respecto a la otra parte de su pregunta sobre la otra información, si me lo permite pues le sugeriría que hiciera una pregunta escrita y le mandamos cumplidamente toda la información que ha solicitado.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias.

Anem a passar a la pregunta número 669, que formula la diputada Rosa María García, del Grup Parlamentari Ciudadanos, al Consell, sobre les mesures per a protegir Benillup respecte al barranc de Caraita.

Senyora, un segon que posem el temps.
Senyora García, quan vosté vullga.

La senyora García González:

Muchas gracias, señoría.

Señora consellera, después de las lluvias del pasado mes de diciembre, ¿qué medidas se van a tomar desde su conselleria para proteger al pueblo de Benillup de los graves problemas que están empeorando el tema del barranco de Caraita?

Gracias.

La senyora vicepresidenta primera:

Cuando quiera.

La senyora consellera d'Agricultura, Medi Ambient, Canvi Climàtic i Desenvolupament Rural:

Muchas gracias, señora García.

La verdad es que le agradezco la pregunta que nos formula y compartimos la preocupación de los vecinos.
Y la verdad es que esta conselleria no ha dejado de sorprendernos.
Y es que no damos abasto para arreglar todos los problemas que hemos heredado del anterior gobierno del PP.
Y lo cierto es que el barranco del Caraita en Benillup es un tema pendiente que se remonta a 2004 y que, por razones que no llegamos a entender, pues tampoco se han realizado ninguna de las actuaciones materiales que eran necesarias para minimizar el riesgo existente.

El problema del barranco de Caraita se ocasiona por dos procesos de movimientos de tierra en masa.
Por un lado, deslizamientos rotacionales y, por otro lado, coladas de fango, de barro.
Y estos vienen asociados a intensas lluvias que periódicamente acontecen en la zona y que agravan la situación, mas ahora después de los episodios de temporal que hemos sufrido.

En este asunto hay varias administraciones implicadas.
El estado a través de las confederaciones, el ayuntamiento, la diputación, aparte de la conselleria.
La zona de caudal es titularidad estatal, los terrenos de las laderas no son titularidad pública -de La Generalitat-, hay una parte que es suelo forestal, que se rige por el Patfor.
Y sí que consta también en el expediente en 2012, a raíz de una queja al defensor del pueblo, se abrió una investigación de oficio en el que un informe de la antigua Conselleria de Infraestructuras, Territorio y Medio Ambiente puso de manifiesto que el riesgo de daños a las personas y las cosas era elevado, pero declaraba entonces -insisto, 2012- no tener fondos para cometer el correspondiente proyecto de restauración hidrológico forestal del barranco de Caraita.
Y si eso era así entonces, pueden imaginar que hoy la situación es más costosa, es más complicada y los daños en el barranco son mayores.

La conclusión del defensor del pueblo en aquel momento fue requerir a las administraciones implicadas una colaboración activa mediante la ejecución conjunta de las obras.

¿Dónde estamos ahora?
Lo cierto es que a pesar de coincidir muchos actores en este caso, solamente nuestra conselleria ha cogido las riendas del asunto.
Hasta el momento lo que hemos hecho es analizar diferentes soluciones técnicas que van desde la restauración hidrológica forestal, más o menos sencillas, con alguna propuesta que ya tenemos de VAERSA; otras de mayor envergadura y, lógicamente, cada una con diferencias sustanciales en cuanto a su coste económico.

En cualquier caso, solamente con una voluntad firme llegaremos a la solución coordinada en este tema pues distintas administraciones están implicadas, y de ellas -como le decía- únicamente nosotros desde la conselleria estamos ahora mismo poniendo remedio, poniendo las cartas sobre la mesa.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Señora García.

La senyora García González:

Gracias.

Señora consellera, mire, Benillup es uno de los municipios más pequeños de la Comunidad Valenciana -como muchos de ustedes saben-; está enclavado en la provincia de Alicante, en la comarca del Comtat, a tan solo quince kilómetros de Alcoy, que es mi población.
Es un pueblo que es pequeño pero solamente en tamaño.

Usted que es una enamorada de la naturaleza sabe que está rodeado de un enclave maravilloso, ciertamente; pero en uno de sus extremos linda con ese barranco del que estamos hablando, el barranco de Caraita, un paraje natural que es, además de una seña de identidad para esa población y para toda esta comarca nuestra, además de eso es su mayor dolor de cabeza, su mayor preocupación porque sus habitantes ven cómo día a día el barranco les está comiendo más terreno.
Sabemos que las casas están a tan solo diez metros, da escalofríos pensar en ello, sobre todo, pues, eso, los que están al sur del municipio.
Todo esto es debido al desinterés y a la mala gestión de la administración.

Hoy, y no se crea que me alegro, va a haber reparto para todos, no solamente para el Consell de este momento porque esto -como bien dice usted- no viene de ahora, viene de muy atrás.

Es un enclave que en los últimos doce años ha visto cómo ha ido perdiendo terreno debido a esos corrimientos de tierra ocasionados por los episodios de precipitaciones, como el que hemos padecido últimamente ahora en el mes de diciembre, y a esa falta de medios, y a esas soluciones, y esa voluntad de trabajar para paliarlos, y la situación -como le decía- después de este temporal que hemos vividos todos, sobre todo en la provincia de Alicante, ha empeorado y mucho, y mucho el tema.

De ahí mi pregunta, porque si algo tenemos que reconocer es que aquí no solemos asomarnos para dar buenas noticias sino para intentar solucionar temas que creemos son importantes.
Y éste no solamente es importante sino grave y, además, se requiere -yo creo- una inmediatez a la hora de intentar paliar estos efectos.

Las lluvias torrenciales persistentes provocan diversos efectos en los paisajes agrarios y cuando la lluvia es torrencial y cae en un pequeño intervalo de tiempo pues, bueno, provoca que los muretes de piedra, los taludes tengan incisiones, tengan grietas, que se llevan tierra fértil y que se deben reparar inmediatamente.

Bueno, yo celebro -porque usted lo ha reconocido- que comparta conmigo la preocupación pero, señora consellera, eso no les exime, la preocupación no les exime de la responsabilidad que ustedes tienen.
Y que vayan a analizar, y además desde distintas oficinas, o desde distintos organismos, es una buena noticia pero quizá sea un proceso demasiado lento.
Yo aquí quiero decirles que, por favor, que tengan mucho cuidado y que cuiden con mucho cariño este tema porque no sabemos qué nos vamos a encontrar.

Miren, tenemos noticias aquí -como bien usted ha dicho-, esta noticia es de 2008, y dice que Â«el Consell no había reforzado el talud pese anunciarlo hacía tres años, desde el 2004Â», por eso digo que el reparto es para más de un grupo en este parlamento; en el 2011 dicen Â«siete años al borde del abismoÂ»; en el 2012 un reportaje del programa de Medi Ambient, de radiotelevisión valenciana, sobre el Benillup dice, Â«el poble que mira el celÂ», del 2012.
Y, bueno, en este diciembre pues todos los periódicos se han hecho eco.
(Soroll de papers) La cuestión es que esto es Benillup, y este es el barranco, y aquí están las casas, ¿eh?
, a punto de caerse, a punto de caerse.

Entonces, tenemos que analizar, correcto, porque tenemos que ser responsables, se debe analizar, pero a ver si nos ponemos a la tarea ya no vaya a ser que las cosas se caigan.

Miren, me voy a pasar al valenciano, voy a decirles para finalizar que anem a donar-los un espentonet, però no cap al precipici, per favor.

Gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyora García.

Senyora consellera.

Quan vullga.

La senyora consellera d'Agricultura, Medi Ambient, Canvi Climàtic i Desenvolupament Rural:

Gracias, señora García.

Desde luego, esta conselleria ha asumido el compromiso de atajar el problema, y desde luego ya hemos tenido una reunión técnica para ver qué se puede hacer y la primeras conclusiones son que, en primer lugar, la competencia de la conselleria estrictamente se limita a dirigir, coordinar e impulsar las actuaciones en virtud de las competencias en materia de restauración hidrológico forestal.

No obstante, teniendo en cuenta la competencia municipal y ante la previsible falta de recursos del municipio, que Sax es un municipio pequeño, entendemos también que debe exigirse la implicación de la Diputación de Alicante, al menos en cuanto a la financiación de las actuaciones.

También, como primera actuación de nuestros técnicos, ya están proponiendo, y han propuesto y valorado la redacción de un estudio geotécnico cuyas conclusiones determinarán el tipo de actuación y, por tanto, la implicación de las distintas administraciones públicas, que recuerdo son la Confederación Hidrográfica del Xúquer, la conselleria y la Diputación Provincial de Alicante.

El coste de este estudio, que estimamos en 100.
000 y 200.
000 euros, podría ser asumido en primera instancia por nuestra conselleria que -insisto- es la única que hasta el momento se ha ocupado de algo en esta cuestión.

La conselleria se compromete a liderar y asumir el impulso y promover las conversaciones y reuniones necesarias para dar una solución definitiva a este problema, pero ello requiere -insisto- la implicación y hay que tener claro que esta solución solo puede darse de una manera conjunta y coordinada y que los vecinos de Benillup nos necesitan a todas las administraciones.
(Se sent una veu que diu: Â«¡Molt bé, molt bé!
Â»)

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, consellera.

Pregunta número 702, que formula la diputada María Sandra Martín Pérez, del Grup Parlamentari Socialista, a la consellera de vivenda sobre la supressió de punts negres en les carreteres.

La senyora Martín Pérez:

Gracias, vicepresidenta.

Los datos de siniestralidad del pasado 2016 nos arrojan datos estremecedores.
La Comunidad Valenciana registró en este año pasado un total de ciento dieciséis muertes en accidentes de tráfico, un total de ciento nueve accidentes mortales.
Este es el balance provisional ofrecido por la Dirección General de Tráfico de víctimas mortales en las primeras veinticuatro horas tras el siniestro, desde el 1 de enero del 2016 hasta el 28 de diciembre del pasado año.
(Veus)

Tanto en accidentes mortales como en fallecidos en carretera la comunidad lidera los mayores incrementos.
La comunidad, tristemente, encabeza este aumento de muertes.
A este respecto, los Automovilistas Europeos Asociados atribuyen el incremento de esta siniestralidad precisamente a la falta de inversión en la red viaria.

Sin abstraernos en ningún caso de la tragedia personal que supone la pérdida de vidas humanas, esto también hay que tenerlo en cuenta que se traduce en un elevado coste económico para nuestra comunidad frente al que es necesario actuar.
Y sabemos, porque así se ha puesto de manifiesto por parte de nuestro gobierno autonómico, tanto por la consellera como por el propio directoral general de Obras Públicas, Transportes y Movilidad en los últimos meses, que se va a actuar precisamente sobre esta preocupante situación.

Se ha marcado la seguridad vial como un reto y, precisamente, la eliminación de estos puntos negros que son causa de una multitud de accidentes es una prioridad, como bien ha quedado de manifiesto, para esta conselleria.

De esta manera, desde la conselleria ya se han anunciado sus actuaciones y se ha anunciado que estas se centrarán en aquellos tramos de concentración de accidentes tanto en la conservación como en el mantenimiento de las carreteras, porque de eso sí que sabemos, porque se ha puesto de manifiesto por muchas asociaciones, que esto es precisamente una de las causas que hacen que se aumente el número de accidentes.

Pero no podemos tampoco obviar cuestiones importantes como son la infrafinanciación que sufre esta comunidad, como es la falta de inversiones reiteradas por parte del gobierno central, y como ha sido el abandono progresivo y reiterado de las carreteras de la Comunidad Valenciana por el anterior gobierno del Consell.
O sea que esto no viene de ahora, esto viene de un abandono de mucho tiempo.
(Soroll de papers)

Pero a pesar de ello, y a pesar de la importante deuda heredada por la conselleria, se está haciendo frente porque -como les he dicho anteriormente- es una prioridad, como bien han dejado claro en muchas de sus intervenciones y en sus actuaciones.
De hecho, nos encontramos en los presupuestos de este año, para este año 2017, que se van a destinar más de 57 millones de euros a la conservación de carreteras, siendo destinados 25 de estos millones a carreteras.

Incluidos, otra vez, en la herencia del PP, es decir se va a invertir en carreteras, en su mantenimiento y en el arreglo de muchos de estos puntos negros a pesar de tener que seguir con el lastre de pagar pues como es el caso de la autovía de la Plana, la carretera entre Castellón-Torreblanca, la famosa avenida de Denia que son diez años los que se va a estar pagando, bueno, pues a pesar de eso esta conselleria invierte e invierte en seguridad vial y en la eliminación de puntos negros.

Consellera, como esta es la voluntad que ha quedado clara y manifiesta de favorecer la seguridad en nuestras carreteras, es por lo que yo le pregunto, ¿qué actuaciones se están realizando desde la conselleria en relación a la supresión de los puntos negros en las diferentes carreteras de la Comunidad Valenciana?

Gracias.

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señora Martín.

Consellera.

Quan vosté vullga.

La senyora consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyoria, la seguretat viària i la reducció de la sinistralitat en les carreteres valencianes es per a nosaltres una prioritat i, per tant, afirmem que no és tolerable la pèrdua de vides humanes en accidents de circulació.

Per això hem posat en marxa el Pla director de seguretat viària de la Comunitat Valenciana, presentat al mes de desembre, amb una visió integrada que agrupa matèries com la mobilitat, l'urbanisme, l'educació viària, la investigació, la salut i l'actuació d'emergències, un pla director que s'articula per mitjà de la coordinació entre diferents conselleries i entitats públiques i hem de dir que no té precedents un pla d'estes característiques a la Comunitat Valenciana, i que fomenta la participació ciutadana per a aconseguir l'objectiu de reduir l'accidentalitat en la nostra xarxa viària.

Tots sabem que el deteriorament de les carreteres és una de les causes que influïxen en els accidents, per això tenim previst que la inversió en manteniment i conservació de carreteres augmente per al pressupost en els pròxims quatre anys un 38%.
El pressupost de La Generalitat de 2017 per a manteniment i conservació és de 57,2 milions, el que suposa un increment del 15% respecte de l'any 2016.

I ací sí que voldria matisar que el pressupost de 2016, dels 47 milions que tenien previstos per a manteniment i conservació, 9,2 s'han destinat a actuacions singulars en matèria de seguretat viària, i concretament el 50% del pressupost del 2017 l'anem a dedicar també a inversions i actuacions concretes en matèria de seguretat viària.
En eixe mateix contemplem diferents actuacions específiques de millora de la seguretat viària, com per exemple la CV-141 a Peníscola, en els accessos a Foios i Meliana, o l'accés de (algú tus) Sant Miquel de Salines per la CV-95.

Centrant-nos en l'eliminació de punts negres -que planteja sa senyoria i com vosté coneix-, la DGT elabora un informe anual al respecte i assenyala els que s'ubiquen en les carreteres de la Comunitat Valenciana, sent l'últim de 2015.

La DGT definix tècnicament com punt negre Â«aquell emplaçament pertanyent a una calçada d'una xarxa de carreteres en què durant un any natural s'hagen detectat tres o més accidents amb víctimes, morts o ferits amb una separació màxima entre l'un i l'altre de cent metresÂ».

A més dels punts negres i prenent com a base la normativa europea, La Generalitat utilitzem també el concepte de Â«tram de concentració d'accidentsÂ», que són aquelles zones on es produïx un nombre d'accidents superiors a la mitjana dels trams amb característiques semblants.

La majoria dels punts negres estan localitzats en glorietes o en els trams de connexió entre ells o en els accidents que es produïxen moltes vegades per desorientació del conductor i impliquen normalment danys materials.
En estos casos les mesures que s'estan adoptant consistixen en millorar l'adherència del paviment, la visibilitat, retirant vegetació i cartellera publicitària i reforçant la senyalització per a una millor percepció de la glorieta.

Respecte a altres casos cal citar, per exemple, en la CV-35, l'autovia del Túria, en el PK-4335, calçada d'arribada a València; en col·laboració amb la DGT es va a instal·lar un radar de tram per a evitar altes velocitats en la CV-50, Tavernes de la Valldigna; Llíria, PK-88, intersecció en creu, es va redactar un projecte per a la reconversió d'aquesta intersecció; o en la CV-85, Ontinyent-Villena-Yecla, PK-85, carretera convencional, que fins al 2014 no s'havien produït accidents en este tram i s'està estudiant la problemàtica i la possible modificació de la senyalització de perill.

Com veuran, no sols estem treballant de forma concreta per a eliminar els punts negres de la nostra xarxa de carreteres complint, a més, amb la Resolució 538/2009, aprovada per estes Corts, sinó que hem fet de la seguretat viària una de les prioritats de la nostra acció de govern.

I ahí, doncs, també demanaríem la implicació i que també el Ministeri de Foment i el Govern d'Espanya donaren un pas en este sentit en la seua xarxa de carreteres al seu pas, en este cas, per la Comunitat Valenciana per a treballar en la línia que està treballant el govern valencià.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyora consellera.
(Aplaudiments) 

Anem a passar a la pregunta número 703, que formula el diputat Antonio Estañ, del Grup Parlamentari Podemos-Podem, al Consell sobre les línies del Pativel per a protegir el litoral.

Senyor.
.
.
, un momentet i ja està.
De seguida, açò.
.
.
Senyor Estañ, quan vullga.

El senyor Estañ García:

Gracias, presidenta.

Bona vesprada, consellera.

La semana próxima acaba el plazo para presentar alegaciones al Pativel.
Un plan que, como planes que han llevado a cabo otras comunidades antes que nosotros, trata de establecer una cierta ordenación de usos del litoral, dado el desastre producido por la especulación inmobiliaria y dada también la importancia estratégica a todo los niveles que tiene el litoral, a nivel económico, social y medioambiental.

El objeto de este plan, si bien es concreto, toca de lleno, lo que ha sido algo fundamental, en lo que ha sido nuestra comunidad, sobre todo en lo que debe dejar de ser, y nos plantea hacia qué modelo debería transitar, abandonando un modelo basado en la construcción y el turismo residencial y el modelo socioeconómico derivado del mismo, marcado por la estacionalidad, por la precariedad y, también, por la corrupción y la destrucción del territorio, convirtiendo así la riqueza de nuestro clima, nuestro medio y nuestra costa en una novela de Rafael Chirbes.

Los datos son conocidos -no voy a extenderme-: somos la comunidad con el litoral más urbanizado de todo el país, más del 50% de los primeros 500 metros de costa están urbanizados; además, los grandes tenedores de vivienda vacía, mostrando así que el urbanismo no ha sido una forma de atender a las necesidades de la población, cuidar el territorio y mejorar las condiciones de vida, sino una forma de promoción económica, siendo riqueza para unos pocos y miseria para unos muchos.

No proteger lo que queda ahora, tras estos años de fiesta y destrucción, pues no solo es insostenible a nivel social y medioambiental, sino que es estúpido a nivel económico, porque no se genera un valor añadido a costas a las que les sobra cemento y no teniendo en cuenta los costes de este modelo, como digo, ambientales, en infraestructuras, pero también en modelo laboral, en dependencia de la coyuntura internacional y en vulnerabilidad ante el cambio climático, entre otras.

Ante esta situación, las administraciones que potenciaron esta visión tienen ahora limitaciones tanto legales como económicas, como presenta el Pativel.
Legales, por las sucesivas leyes que garantizan la seguridad jurídica de promotores por encima del interés general.
Y económicas, como consecuencia de las posibles indemnizaciones que tendrá que afrontar la administración si quiere comprometer dicha seguridad.

El Pativel es cierto que reclasifica suelo urbanizable en varias hectáreas, basándose en criterios, a nuestro modo de ver, presididos por una excesiva aproximación turística, y se encuentra además con estas limitaciones para construir ese modelo alternativo.
.
.
, paralizar planes…, construir más allá de la rapiña.
No presenta, por tanto, una memoria económica, no teniendo en cuenta estas posibles indemnizaciones, pero tampoco la presenta teniendo en cuenta los costes de que diversos planes, totalmente desproporcionados, se lleven a cabo.

Un ejemplo práctico es el de cala Mosca.
Digamos.
.
.
, este es el último kilómetro del litoral de Orihuela, que es un litoral, como puede verse, ampliamente castigado, que presenta ahora mismo otro plan de 1.
500 viviendas, y que algo inteligente sería entender que mantener un kilómetro de litoral no lleno de cemento añadiría un valor al resto de situaciones, en lugar de meter 1.
500 casas más sin posibilidad de atenderlas.

Hay muchas calas moscas en nuestro territorio, que la gente se va a encargar de defender, y así se lo anticipo, pero necesitamos tener una administración detrás que verdaderamente impulse una salida de este modelo caminando hacia uno sostenible social y medioambientalmente que no convierta nuestra tierra en un crematorio.

¿Qué va a hacer conselleria para superar estos límites?

Gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor Estañ.

Senyora consellera.

La senyora consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyoria.

La primera mesura que ha pres este Consell per a avançar en un canvi de model urbanístic en el litoral de la Comunitat Valenciana és, precisament, el Pla d'acció territorial de la infraestructura verda del litoral, el Pativel.

Enfront del tot val dels anteriors governs, la Conselleria d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori està treballant en diversos fronts per a aconseguir un nou model urbanístic, no sols al litoral, sinó a tot el territori de la Comunitat Valenciana, baix criteris de sostenibilitat.

Per parlar sols de tres, des de juliol de 2015, les comissions territorials d'urbanisme han denegat l'aprovació o han arxivat expedients que pretenien la reclassificació a sòl urbanitzable d'uns 20 milions de metres quadrats; hem aprovat el Patricova i hem començat la tramitació de fins a quatre plans d'acció territorial -el Pativel- i els plans de les àrees urbanes i metropolitanes de Castelló, de València i Alacant-Elx, que són, com vosté molt bé sap, instruments d'ordenació territorial que permeten la desclassificació de sòl fora dels plans generals; hem redactat un esborrany de modificació de la LOTUP, que està sent informat per les diferents conselleries, abans de ser elevat al Consell perquè li done conformitat a l'avantprojecte de llei i es debatrà també en aquestes Corts.
I, per tant, són tres fronts: el de la planificació urbanística, el de l'ordenació territorial vinculant i el de la modificació normativa que confluïx en l'objectiu comú d'un canvi en el model urbanístic.

Pel que fa al Pativel, és el primer PAT que vam iniciar en novembre de 2015 i, precisament, perquè l'espai litoral de la Comunitat Valenciana és un actiu territorial de primera magnitud des del punt de vista econòmic, ambiental i social, i perquè és l'espai de la Comunitat Valenciana més amenaçat per les expectatives urbanístiques desproporcionades.

Vam redactar l'esborrany del pla i el document d'inici estratègic i el vam remetre a l'òrgan ambiental, que en abril va emetre el document d'abast per a l'avaluació ambiental estratègica.

Amb això, hem elaborat la proposta del PAT, així com la documentació ambiental, l'estudi de paisatge, etcètera.
I, ara mateix, està en període de consultes i participació i informació pública fins el proper 31 de gener, perquè qualsevol particular, associació o administració puga fer les seues al·legacions que haurem de tindre en compte a l'hora de determinar el document definitiu del Pativel.

El Pativel ordena més de 36 milions de metres quadrats de sòls en situació bàsica rural sense programa aprovat, de gran valor ambiental, cultural i paisatgístic els quals sols es poden establir usos sostenibles del territori i que milloren eixos valors.

La proposta actual del Pativel busca optimitzar els tres pilars del desenvolupament sostenible, que són l'econòmic, l'ambiental i el social, sempre respectant el marc jurídic i la jurisprudència dels tribunals.

Com molt bé indica, en el cas del cala Mosca hi ha un pla parcial, un projecte d'urbanització aprovat i, per tant, la desclassificació implicaria una gran responsabilitat patrimonial per a aquesta administració, que, com vostés ja saben, en estos moments als tribunals tenim 360 milions d'euros en demandes de responsabilitat patrimonial en els jutjats per tots eixos promotors i particulars que van voler participar en aquella etapa del boom i van ser tombats pels tribunals, pel Tribunal Suprem.

En eixe sentit, estem en un procés d'al·legacions i de participació pública i, evidentment, tindrem en compte les diferents propostes i al·legacions que es vagen fent.

Evidentment, el tema de cala Mosca ve motivat principalment, a l'igual que altres punts, per les possibles responsabilitats patrimonials que es podrien derivar, perquè el que sí ha fet treballant el Pativel -lamentablement, per a alguns casos hem arribat tard- i, en eixe sentit, sempre actuant en dos criteris: el d'evitar responsabilitat patrimonial i garantir seguretat jurídica a les persones.

En eixe sentit, com molt bé sap sa senyoria, este document hauria d'anar més enllà i per això estan eixe període de consultes i de participació i informació pública.
En estos moments és un document obert, estem rebent al·legacions i, per tant, esperem que milloren el text i aconseguir el millor PAT possible per a la nostra costa i per al nostre litoral.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, senyora consellera.

Anem a passar a la pregunta número 696, que formularà el diputat Rubén Ibáñez, del Grup Parlamentari Popular, al conseller d'Hisenda i Model Econòmic sobre els efectes econòmics de les esmenes pressupostàries.

Quan vullga el senyor Ibáñez, té la paraula.

El senyor Ibáñez Bordonau:

Gracias, presidenta.

Buenas tardes, conseller.

El pasado mes de diciembre, como bien conoce y conoce esta cámara, se aprobó el presupuesto de la Generalitat valenciana y de sus entidades.

El tránsito entre el proyecto de ley que salió del Consell y la ley que finalmente salió de esta cámara, como no podía ser de otra forma, tuvo algunas correcciones.
Más bien, si me lo permite, forzada por el juego de votos que ustedes necesitan de esa fuerza política que no da el paso hacia el gobierno, pero que sí que lo da desde el parlamento.
Esos ocho votos que ustedes necesitan.

Lo cierto es que con la enmienda a la totalidad se fijaron las cuantías globales de los ingresos y, por lo tanto, quedó patente el marco en el que debíamos movernos.

El Consell tumbó todas aquellas enmiendas que el Grupo Parlamentario Popular presentó referente a ingresos.
Sin embargo, no así un par de enmiendas que sí que incidían sobre las tasas.
En concreto se modificaron cuatro tasas.
Sin embargo, en la publicación en el diario oficial de la Generalitat valenciana del presupuesto, los ingresos quedaban exactamente igual, sin que tuviese ninguna incidencia esa modificación hecha en estas Cortes.

Por eso le pregunto: ¿qué efectos económicos ha tenido en el presupuesto La Generalitat para el ejercicio 2017 las enmiendas aprobadas en las Cortes?
(Aplaudiments) 

La senyora vicepresidenta primera:

Conseller, quan vullga.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

Gràcies, presidenta.

Mire, senyoria, en relació als efectes econòmics de les esmenes aprovades per estes Cortes al projecte de pressupostos per a l'any 2017, m'agradaria dir tres coses.

La primera és que, malgrat el seu grup parlamentari, som una de les set comunitats autònomes que, a hores d'ara, tenen pressupostos aprovats per a l'any 2017, el que deixa palés un èxit d'un govern plural que treballa i fa les coses bé.

La segona cosa és que l'Airef ha avalat les previsions macroeconòmiques presentades, qualificant-les de prudents, la qual cosa deixa fora de lloc acusacions que hem pogut sentir al llarg del debat de pressupostos per part també del seu grup parlamentari.

I, en tercer lloc, pel que fa al que vosté diu, pel que fa als defectes formals que s'hagen pogut presentar, són qüestions de molt baix nivell, quasi anecdòtic, tant quantitativament com qualitativament, inherents al llarg debat que ha tingut lloc, al qual s'han acceptat més esmenes que mai.
I no es preocupe sa senyoria perquè farem el passos adients perquè es resolguen com cal.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments) 

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, conseller.

Senyor Ibáñez, quan vullga.

El senyor Ibáñez Bordonau:

Gracias, presidenta.

Podría empezar este miniturno de réplica volviéndole a formular la pregunta, porque creo que todos nos hemos quedado igual.
Y entonces, le volvería a decir, si nos puede decir: ¿qué efectos económicos ha tenido en el presupuesto de La Generalitat para el ejercicio 2017 las enmiendas aprobadas en el presupuesto?

Porque, hombre, que al final usted tilde de que el trabajo realizado aquí tiene unos efectos meramente anecdóticos.
Hombre, yo creo que, cuando menos, es un desprecio más que palpable a la labor que se realiza en este parlamento.
Pero, en cualquier caso, me gustaría decir si nos puede decir qué es para usted anecdótico.
¿Nos lo puede decir?

Porque, claro, si comparamos esas tasas modificadas, que se marcharon al periodo 2015, debido a que ustedes lo primero que hicieron cuando llegaron al gobierno fue subir estas tasas.
Solo una de ellas, solo una de ellas.
.
.
, no sé si es anecdótico para usted, pero solo una de ellas supone tres millones de euros.
Solo una.
Quizá para usted esa cifra es anecdótica.
Yo creo que para los valencianos quizá no sea anecdótico, y lo cierto es que esto no se ve reflejado.
Y no se ve reflejado porque, al final, permítame que le diga: su política económica y su política fiscal la desconocemos.

Durante el 2016, usted y su conselleria en particular llenaron bastantes titulares de prensa sobre lo que iba a ser una importantísima reforma tributaria y fiscal en nuestra comunidad.

No en vano ustedes hicieron que una comisión de expertos presentara un estudio para la reforma tributaria de la Comunidad Valenciana.
Y yo le digo, señor conseller, ¿qué caso le ha hecho usted a esto?
Ninguno, señor conseller.

¿Puede explicar cómo, después de vender y vender y vender un gran estudio para la gran reforma tributaria de la Comunidad Valenciana, cuando los expertos le dicen que el impuesto de sucesiones el mínimo exento debería estar en 200.
000, usted lo deja en 100.
000?
Cuando le dicen que la tarifa sea progresiva, usted la bonificación la deja en el 50%.
Oiga, de verdad, ¿para qué sirve todo esto, señor conseller?
¿Es que a ustedes les sobra todo el mundo?

Porque, claro, al final lo que parece es que el trabajo de todo el mundo acaba siendo una mera anécdota para un gobierno soberbio y prepotente.

Muchas gracias.

La senyora vicepresidenta primera:

Conseller.
(El conseller parla amb el micròfon desconnectat)

Un segon, un segon.
Ara, ara.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

S'ha ficat vosté en un jardí.
.
.
-¿què vol que li diga?
- que li va a complicar la vida vosté políticament.
.
.
, vosté al seu grup.

Miren vostés, bàsicament la reforma tributària es va fer perquè un sistema regressiu, on resulta que les rendes més altes pagaven menys que en qualsevol altre lloc d'Espanya i les rendes més baixes pagaven més que en qualsevol altre lloc d'Espanya, es revertira.
Això fou l'element fonamental i és part substantiva de l'Acord del Botànic, allò que dóna sentit al nostre acord de govern.
I això.
.
.
(Aplaudiments) I això va tindre un cost fiscal important, que vam poder neutralitzar amb una actuació que ara, estos dies, s'està veient com seria molt significativa, en l'impost de transmissions i de donacions.

Al final, els beneficis fiscals com a saldo són només 5 milions, però en tota l'operació hem aconseguit que més d'1.
500.
000 valencians paguen menys en l'IRPF.
Que no és qualsevol cosa, no és qualsevol cosa.
I només 60.
000 persones pagaran més.

Si vosté creu que això no va al cor de la concepció progressista d'un sistema tributari, doncs, senyor, no sé com dir-ho, perquè és veritat, les xifres canten.
Per tant, este govern sí que té claríssimament una política tributària, no només que la té, sinó que la practica, la practica.
En només dos exercicis, en dos lleis d'acompanyament, hem revertit la situació i hem ficat des de l'ajuda dels tècnics, perquè evidentment són els tècnics els experts, els que mos han donat les pautes per a fer-ho.
Després la decisió política és nostra!
Els tècnics ens ajuden, però la decisió política és d'estos grups parlamentaris i d'este govern amb el suport d'estos grups parlamentaris.

I hem fet òbviament allò que creguem que havíem de fer, amb l'ajuda magnífica.
.
.
, per primera vegada en la història, per primera vegada en la història, uns experts, els experts més importants que disposem en la societat valenciana, els catedràtics de règim tributari, etcètera, són els que ens han ajudat a pensar, a reflexionar, a fer-ho amb rigor; perquè nosaltres no només volem fer-ho bé, volem fer-ho d'acord amb els interessos de la majoria, sinó que volem fer-ho amb rigor, i eixe rigor els el donaven sens dubte eixos experts.

Primera vegada que revertim, revertim un sistema regressiu, que vostés havien abonat durant vint anys, i fer-ho a més amb l'acompanyament dels millors experts de la Comunitat Valenciana.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor conseller.

Anem a passar ara a la pregunta número 577, que formularà el diputat Miguel Ángel Mulet, del Grup Parlamentari Popular, al conseller d'educació, sobre accions per a la preservació de les pintures rupestres.

Quan vosté vullga, senyor Mulet.

El senyor Mulet Taló:

Moltes gràcies.

Honorable conseller, com recordava el diputat senyor Ibáñez, fa escasses setmanes van aprovar Les Corts els pressupostos de la seua conselleria, per la qual cosa també podria indicar-nos la quantitat que realment destinarà a la recuperació i potenciació de les pintures rupestres de la nostra comunitat.

No obstant això, li pregunte: quines accions concretes s'han desenvolupat durant aquest últim any per a la preservació i potenciació de les nostres pintures rupestres?
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor Mulet.

Senyor conseller, quan vullga.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Gràcies, presidenta.

Senyor Mulet, celebre vore'l al debat parlamentari.

Compartim l'interés que vosté té amb l'art rupestre, ho sap, ho hem debatut en alguna ocasió.
El que estem fent és treballar primer en la protecció i posada en valor dels jaciments, per un costat; actualitzant la catalogació de les fitxes i l'inventari per a conéixer millor què és el que tenim, augmentant la protecció jurídica; de fet, estem treballant ja en un nou decret d'actuacions arqueològiques i paleontològiques; i també promovent noves figures que augmenten, que són més ambicioses i que augmenten la seua protecció, com els parcs culturals, que just el dia 11 de novembre del passat any, de 2016, vam declarar el parc cultural de la Valltorta-Gasulla; i en esta figura volem seguir, fent-ho extensible a altres llocs.
I per suposat estem treballant també en la seua protecció i conservació.

De fet, a la pregunta concreta que em deia, nosaltres financem des de tancaments de coves i abrics, a la seua senyalització, a la seua restauració i alguns projectes també directament per l'Ivacor.

L'últim any, en tant sols l'últim any, hem participat, entre d'altres, en les següents intervencions: en la Cova de Don Juan, a Jalance, a València; en l'Abric de Los Morenos, a Requena; en les pintures dels Corrals de Silla, a Tuéjar; en la Cova de l'Aranya, de Bicorp; en la Covacha d'Aigua Amarga, a Albalat dels Tarongers; en el salzeral de Morella, en la Sarga, d'Alcoi, i moltes altres actuacions.

I també, a banda, donem suport tècnic als municipis.
De fet, pel que hem fet, em preguntava també, la subpregunta que ha fet dels pressupostos, en 2017 disposarem d'un total específic d'1.
225.
000 euros en diverses convocatòries i ajudes, i a més a més d'això fem avaluació i suport, com déiem, als projectes d'actuacions que fan els municipis i també el ministeri.
De fet, en els últims mesos també hem participat en el projecte 4D VULL 2G, que és un projecte de monitoratge d'art rupestre de la Valltorta-Gasulla, que també hem col·laborat en el ministeri.
I també l'art rupestre de l'arc mediterrani en la Cova dels Rosegadors, un projecte molt interessant per a fer accessible a la gent que no té.
.
.
, destinada a persones invidents.

En altres intervencions, hem fet i treballem per la difusió i divulgació del nostre patrimoni, organitzant tallers i diferents jornades.
I a més a més volem que el bé patrimonial siga també un bé turístic i, per tant, que ajude a revertir la situació de desenvolupament rural que tenim a les nostres terres.
I ahir mateix em vaig reunir amb alcaldes de les nostres comarques per a parlar de què és el que anem a fer conjuntament.
En este acte serà un any definitiu en la posada en valor, per exemple, dels cent anys de l'aniversari de la trobada del jaciment de Valltorta i també Morella la Vella.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, conseller.

El senyor Mulet Taló:

Senyor conseller, en efecte, coincidim en l'interés, però no coincidim en la realització.
Mos acaba de parlar de deu, dotze espais en pintures rupestres, de tres-centes i tants que tenim a la nostra comunitat; projectes, estudis, il·lusions, promeses, però de forment ni un gra.

Conseller, supose que a hores d'ara o ja ho sabia o ja li ho hauran dit.
El que no activen el primer any serà impossible que es desenvolupe en la resta de legislatura.

Com a iniciatives parlamentàries l'any passat, a més de diverses preguntes, sol·licituds de documentació, esmenes en els pressupostos, es va aprovar una PNL a proposta del Grup Parlamentari Ciutadans, fonamental per a seguir recuperant i potenciant les nostres pintures rupestres, considerades, dit siga de pas, com a patrimoni de la humanitat per la UNESCO.

Després del que ens acaba de dir, que sí, que és alguna cosa, i que demostra un interés, però no són realitats, fum de palla, com diríem a la nostra terra, fum de palla.
Per què no escolta les indicacions, consells o propostes d'aquestes Corts?
Ja no li demane que mire la cara de les persones, dels alcaldes, dels científics o investigadors, simplement mire la cara dels diputats i de tots els partits, de tots els partits de la comissió de cultura, i diga'ls que el seu treball, les seues negociacions, els seus consensos i les seues propostes no servixen per a res.

I entenc, entenc perfectament, perquè ho estem vivint i perquè ho compartim també, que la seua conselleria l'aclapara i desborda, problemes en educació, problemes en esports, problemes en investigació, problemes en les universitats.
Però no és acceptable que tots aquestos problemes facen que abandone la cultura.
Per mal que em sàpiga dir-ho, i més tractant-se de vosté, això és incapacitat, tropelia, és a dir, irresponsabilitat, irresponsabilitat política.

Si no pot arribar a tot, una de dos, o accepta l'ajuda que li donem els grups d'aquestes Corts, habitualment en matèria de cultura per unanimitat; o demane a la senyora Oltra que el mantinga a vosté en educació, però que nomene un conseller de cultura.

Un cas concret, director del Museu de Valltorta.
Anem anem o anem a vore.
Per a mostra un botó.
El cas que ha fet vosté al ric patrimoni de les nostres pintures rupestres és el mateix que ha fet a aquell centre de coordinació, investigació i interpretació.
Seguim sense director.
I en Tírig, sí, sí, en Tírig, al costadet, no en València, o en Madrid o en Brussel·les, en Tírig, seguixen sense saber res de la seua presumible programació.

Aquesta és la realitat, aquest és l'exemple palpable de la seua delicadesa a aquesta qüestió, ens explique el que ens explique, que mos ha dit alguna cosa, però ben poquet.

Ja ho diu el refrany popular, obras son amores y no buenas razones.
Vostés van accedir al govern sumant partits i amb promeses de fer les coses millor.
Però com les han de fer millor si no les fan?
Per a fer-les millor les hauran de fer.

Per favor, senyor Marzà, si no pot atendre la cultura com cal, renuncie, demane que nomenen un conseller de cultura.
En educació, innovació i esport ja en té vosté prou.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor Mulet.

Conseller, quan vullga.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Gràcies.

Li agraïsc que es preocupa per mi.
la veritat és que jo estic molt tranquil.
On vosté veu problemes, jo veig solucions i coses concretes que estan avançant.

En la cultura, per exemple, el nostre territori ha augmentat un 8,7% el seu consum cultural des que estem nosaltres, quan en la resta de l'estat estem en 2,6.
Per tant, demostra que sí que s'està treballant i molt més que en altres territoris.
(Aplaudiments)

Mire, a banda d'això, m'agradaria explicar-li que evidentment no és fum de palla, per exemple, reparar el tancament d'un abric; és obra clara.
O restaurar i consolidar alguns gravats, com al salzeral, no?
I tant que hem fet moltes coses i seguirem fent-les.

De fet, vosté em parlava de Tírig.
Jo vaig estar reunit amb l'alcalde de Tírig, ahir mateix, i ho vam estar parlant, i sap perfectament quines són les actuacions que anem a fer; i ell mateix ens va dir que estava d'acord i que agraïa que estaven fent treballs.
Per tant, faça's mirar qui és el que li diu les coses.

Mire, enguany anem a celebrar els cent anys de la commemoració del descobriment de la Valltorta i també de Morella la Vella.
I anem a fer una sèrie d'activitats, també de restauracions per posar-ho en valor.
I estic segur que celebrarem conjuntament eixa efemèride, perquè és posar en valor el nostre patrimoni.

Mire, anem a millorar les instal·lacions, i ja ho estem fent, del museu.
Sap què passa?
Que nosaltres des que hem arribat estem ja canviant el sistema d'il·luminació, reparant les deficiències de la caldera, goteres, accessibilitat, revisió dels panells que estaven fets una olla, com diríem també nosaltres, i que ens havia deixat el govern anterior; les imatges, el canvi de les vitrines, fent una nova disposició.
I no només això, sinó que a més a més estem dissenyant i estem a punt de llançar diferents vídeos, programacions, perquè puguen ser coneguts a tot el territori.
Senyalitzacions en les carreteres, que es van a posar enguany, perquè tot el món conega on estan.
Un congrés científic, perquè els científics que vosté diu siguen no només escoltats, sinó que promoguts per la conselleria perquè es pose en valor el nostre patrimoni, a la Universitat Jaume I i també a la seu de Morella.

I, en definitiva, posar en valor el que ja estem fent.
Seguir restaurant, clar que sí, que tot el món ho conega i que siga un motor de desenvolupament rural el nostre patrimoni, el patrimoni rupestre.

Gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, conseller.

Anem a passar a la penúltima pregunta, la 621, que formula la diputada María José Ortega, del Grup Parlamentari Compromís, al conseller d'educació també, sobre les mesures per a eliminar la discriminació de gènere en l'esport.

Gràcies.
Un segonet.
(Pausa) Ara.

La senyora Ortega Requena:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller, abans de començar la meua intervenció em veig amb la necessitat de demostrar el meu rebuig pels fets succeïts este passat diumenge, i aquesta pregunta va sobre esports.

Este diumenge es va disputar un partit de futbol masculí entre el Sevilla i l'Osasuna.
En este partit els ultres del Sevilla van exhibir una pancarta recolzant un dels cinc acusats d'una violació grupal que es va produir en el passat Sant Fermí.
Crec que tots recordarem la barbaritat de la qual estic fent referència.
Doncs bé, un acte més d'apologia del terrorisme masclista que es va produir en un camp de futbol.

Desgraciadament no és un cas aïllat.
El camp de futbol ha estat ja anteriorment un espai en què els agressors masclistes han rebut un gran suport, com va ser el cas del jugador del Betis, imputat per delictes de maltractament, que va rebre el suport de la seua afició sota el crit, Â«no va ser la teua culpa, era una putaÂ», amb tota la impunitat.

Quanta repugnància, senyories, i quina vergonya.

Ara ja, disculpe, senyor conseller, anem a la pregunta.

La discriminació que patim les dones en aquesta societat és transversal en totes les àrees, i així la situació de les dones a l'esport malauradament no podia ser diferent.

Les dones invertixen des de xiquetes molt menys temps que els hòmens a desenvolupar activitats esportives, com a conseqüència de la socialització diferenciada, que no fa sinó mantenir els estereotips de masculinització en les activitats esportives.

Segons l'Anuari d'estadístiques esportives al 2015, el 78,5% de les llicències federades era d'hòmens, davant un 21,5% de dones.

Quant els esportistes d'alt nivell, el 65,4 d'hòmens, davant el 34,6 de dones.
Una diferència en els percentatges que es deu al fet que les xiquetes i les dones a tot el món obtenen menys oportunitats i menys inversió per practicar esport, i per tant per poder professionalitzar-se.

No crec que la desigualtat de gènere a l'esport en els mitjans es puga negar, sols fa falta vore els informatius esportius i les televisions i fixar-se en els temps que li dediquen a les notícies sobre l'esport femení, això si és que li'n dediquen.

Ni el govern de l'estat ni els anteriors governs del País Valencià han fet molt per solucionar la desigualtat de gènere en l'esport ni en cap àmbit.
És per això que espere que este Consell aplique les polítiques necessàries que es requerisquen per a construir una societat més justa i igualitària.

Com que l'esport femení és el gran oblidat, crec que ja és hora d'impulsar mesures per tal de corregir esta desigualtat, perquè les dones seguisquen sent respectades i tinguen ni més ni menys que les mateixes oportunitats que els hòmens.
És el moment que les dones comencen a ocupar els espais que els pertanyen i que els han estat vetats.

Per tot això, senyor conseller, des del Grup Parlamentari Compromís, volem saber quines mesures té previstes implementar la conselleria per tal d'eliminar la discriminació per qüestió de gènere en l'esport, donar-los major visibilitat a les dones i combatre la bretxa salarial.

Moltíssimes gràcies.
(S'interromp la gravació)

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Gràcies, presidenta.

Gràcies, diputada.

Evidentment em sume a la seva condemna a eixos fets i que, evidentment, esperem que les autoritats pertinents actuen i que acaben amb estos casos que s'han produït fora del nostre territori, però que els hem de condemnar amb la mateixa força i amb la mateixa contundència.

La igualtat de gènere és una qüestió que ens afecta a totes les conselleries, que treballem totes les conselleries.
I com no podia ser d'una altra manera, la Direcció General d'Esport n'està treballant i estem implementat tota una sèrie de millores en les nostres polítiques.

La direcció general el que ha fet és establir una sèrie d'objectius específics en matèria d'igualtat, que són els següents: la participació igualitària de les dones en la pràctica esportiva -és un dels nostres objectius-; el foment de la igualtat de l'accés a la formació en l'esport; la implantació progressiva de plans d'igualtat també al si de les federacions esportives, com no podia ser d'una altra manera; la utilització de llenguatge esportiu també no sexista en escrits administratius i, en general, en tot l'àmbit de l'esport i la integració de grups més desafavorits.

I per a la consecució d'estos objectius, en particular, per al foment de la participació de les dones en la pràctica esportiva, s'estan desenvolupant les següents actuacions concretes -no és que es vagen a desenvolupar, és que ja s'estan desenvolupant-: hem inclòs criteris d'igualtat en les convocatòries de subvencions destinades a l'esport federat, també a l'esport d'elit, a la participació en competicions i a qualsevol altra destinada també a entitats privades o altres administracions que ixen…, que es fan…, es treballen des de la direcció general.

Per tant, podem dir que amb el govern del botànic, les ajudes i les subvencions oferides per La Generalitat en matèria d'esport ja tenen en compte la perspectiva de gènere de forma integrada.

En concret, s'estan incloent les seues mesures específiques en les bases reguladores de les subvencions.
En les ajudes dirigides al foment de l'esport federat i els programes de tecnificació esportiva s'introdueixen els criteris que ara li diré: participació de les dones en la junta directiva de la federació, és a dir, si participen i en quina mesura ho participen; activitats que contribuïsquen també a visibilitzar el principi d'igualtat efectiva d'homes i dones; el nombre de llicències femenines de cadascuna de les federacions i disposar de plans específics per a l'eradicació de la violència i la no discriminació i un protocol per a la prevenció i detecció i actuació enfront de l'assetjament també i d'abús sexual.

D'altra banda, per a les ajudes a esdeveniments esportius, s'introduïx també com a criteri de valoració el foment…, la participació en la categoria femenina, organització d'esdeveniments esportius femenins.

En aquest mateix sentit, també estem fomentant la participació de les seleccions femenines en els campionats oficials, afegint puntuació addicional en el barem de les subvencions destinades a les federacions amb participació en campionats d'Espanya.

També s'establix com a criteri de valoració i subvencions a col·lectius el de l'experiència de l'entitat i dels seus membres, el seu equip humà en matèria específica d'igualtat de gènere.
Si estan formats, tenen més puntuació també.
I fins i tot per a la concessió d'ajudes a municipis per a la reforma d'instal·lacions esportives.

També hem inclòs com a criteri de valoració comptar amb un pla del foment de l'ús de les instal·lacions esportives dirigides a dones, i en concret a dones aturades amb escassos recursos econòmics.

Seguint amb les mesures concretes, estem desenvolupant ja, per a evitar eixe tracte discriminatori, com hem comentat també en esta mateixa cambra en alguna ocasió, un nou decret d'entitats esportives, en el qual s'està incloent un capítol específic, a banda d'una mirada transversal en tot el decret, un capítol específic sobre la igualtat d'homes i dones en l'àmbit esportiu, amb l'objectiu de reglamentar la incorporació també de mesures en els seus programes esportius per a l'aplicació real i efectiva del principi d'igualtat i incloure objectius per a aconseguir la presència equilibrada de dones i homes en els càrrecs directius també de les federacions esportives.

I per a anar treballant de la mà de les federacions, hem convocat i hem organitzat a finals de febrer una jornada formativa, que s'anomenarà Â«El foment de la igualtat en l'esport i en les federacions esportives de la Comunitat ValencianaÂ» i que, per tant, acompanyarem també en eixa formació a les federacions.

Finalment -acabe-, també hem creat al si de la direcció general un grup de treball, anomenat Â«Dona i esportÂ», en què estem treballant tota una sèrie d'activitats i de projectes, que estic segur que també amb molt de gust li podrem explicar en una altra ocasió.

Moltes gràcies.
(Aplaudimetns)

(Ocupa la presidència el president, senyor Enric Morera i Català)

El senyor president:

Moltes gràcies, conseller.

I, ara sí, arribem a l'última pregunta de la sessió de control al Consell, que formula la il·lustre diputada Sandra Mínguez.
Quan vosté vullga.

La senyora Mínguez Corral:

Bona vesprada, senyories.

Buenas tardes, conseller.

Venimos hoy a tratar un asunto…, una resolución del Juzgado de lo Contencioso Administrativo número 10 de Valencia, la Sentencia número 242/16, que viene a decir lo siguiente.

En la resolución de fecha 1 de septiembre de 2015, por al que se fijan instrucciones sobre el funcionamiento del comedor escolar en los centros docentes de titularidad de La Generalitat para el curso 2015-2016, en dicha resolución afirma lo siguiente: Â«Cabe señalar que el personal educador del centro tiene la consideración de monitor de comedor, a los efectos de computo de esta ratio.
Así, el magistrado falla en contra de la administración, amparándose en el anexo I de la Ley 10/2010.
Â» Apunta que esta normativa no establece tales funciones entre las propias de los educadores y sí, por el contrario, de los monitores de comedor.

Mi pregunta, señor conseller, es: ¿qué razones ha llevado a la administración a presentar un recurso de apelación contra la sentencia mencionada?

Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, diputada Sandra Mínguez.

Honorable conseller, té vosté la paraula.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Gràcies, president.

Gràcies, diputada.

I com que ha formulat directament la pregunta, vaig a la resposta.
¿Per què vam recórrer la sentència?
Perquè no estem d'acord amb el tot, amb el seu conjunt.
Estem d'acord en bona part de la interpretació i el que diu la mateixa sentència, però no en el seu conjunt.

Efectivament, compartim amb vosté també, supose, i amb el col·lectiu que els educadors no són monitors d'escola, no són monitors de menjador i, per tant, no es poden equiparar a ells.

Tampoc volem que les instruccions que s'elaboren alteren el que han de ser les funcions, és a dir, les funcions específiques dels educadors d'un centre educatiu.
Els educadors són educadors i els monitors de menjador són monitors de menjador.

Però això no lleva que el menjador ens presta dins del programa educatiu del centre, i com que es presta dins del programa educatiu del centre, en el menjador els xiquets també aprenen hàbit d'alimentació, hàbits saludables, aprenen habilitats socials, desenvolupen la seua autonomia.

I és per això que la funció dels educadors, la funció dels educadors és essencial també en l'hora del menjador, perquè, entre altres coses, són aquells xiquets als que atenen, amb els qui tenen un vincle també emocional i que els fan de referents, que nosaltres volem que continuen prestant-los eixe servei també en hora de menjador, sense posar en qüestió les funcions d'uns i altres, sinó dient que eixe vincle és important, perquè són precisament els mateixos educadors els que poden atendre molt millor als seus alumnes que no els mateixos monitors.

Per tant, el que és obvi, per tant, és que si estos educadors estan acompanyant els alumnes, els seus alumnes, els alumnes als quals estan prestant ja referència en hora de menjador, s'ha de tindre en compte l'existència d'estos educadors a l'hora de fer el còmput global de les necessitats de monitors a l'hora del menjador.

Simplement per això.
I per això hem recorregut… Això no lleva que nosaltres estem seguint atenent el col·lectiu i les seues reivindicacions, moltes d'elles justes.
I de fet, hem obert negociacions i estem treballant amb ells per millorar les seues condicions laborals, revisar també la seua adscripció i, per tant, saber de quina manera podem anar millorant les seues condicions.

Per tant, hem presentat el recurs, perquè…, com li dia, per no estar d'acord en el tot, tot i que compartim amb ells moltes de les seues reivindicacions.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, conseller.

Diputada Mínguez, té vosté la paraula per a acabar de formular la pregunta.

La senyora Mínguez Corral:

Moltes gràcies, president.

Estamos hablando de más de dos mil educadores de infantil y educación especial, trabajan con todas las edades.
Es un colectivo que trabaja desde los tres años hasta incluso en la universidad a aquellas personas que tienen discapacidades físicas y requieren de su atención.

Y la realidad de este gremio, como usted bien ha planteado, señor conseller, es que muchos de estos profesionales desarrollan como monitores ya no solo a la hora del comedor, sino en las actividades extraescolares, puesto que están contemplados como ratio, y desarrollan esa función, ya no solo para los niños con los que, como usted bien ha dicho, les vincula un vínculo emocional, sino también con el resto de sus compañeros.
Y sí que está estipulado legalmente que este colectivo sí que…, si estos niños necesitan esa atención, estén con ellos en la hora de comedor.

Y estos profesionales, junto con maestros y maestras, profesores de secundaria, fisioterapeutas, especialistas en educación y lenguaje, PT, forman parte del equipo multidisciplinar de cada una de estas niñas y de estos niños.
Y ellos, que no se consideran docentes, y no lo han de hacer porque no son docentes, sí realizan una labor educativa, como usted bien ha dicho.
Y es muy importante que también se les reconozca.

Y la realidad de lo que sucede en estas horas de comedor y actividades extraescolares en este intercambio de clases o de acabar la jornada continua… Lo que pasa es que hay una hora que es no lectiva, que aprovechan los maestros y maestras para realizar las reuniones de tutorías, con PT, con orientadores, con logopedas, se reúnen los equipos de educación.

Y pese a este colectivo educar a nuestras niñas y a nuestros niños con necesidades educativas especiales, que a mí me gusta llamar con derechos especiales, no pueden asistir a estas reuniones porque la mayoría de ellos están considerados dentro de monitores en el comedor.

Y creo que coincidirá conmigo que es muy importante que asistan a estas reuniones, puesto que tienen ese vínculo emocional, como usted bien ha dicho, son los que más horas pasan con nuestras niñas y niños con derechos especiales, son los que mejor los entienden.
Seguramente saben mucho sobre su avaluación y tienen mucho que aportar a ella sobre la valoración, sobre los avances y retrocesos que van haciendo y, en general, sobre el seguimiento del alumno para su mejor funcionamiento y una mejor educación para ellas.

Y lo que está demandando este colectivo -y de verdad que le dan gracias por iniciar esas conversaciones, que igual en otras épocas no han podido-, lo que están demandando es algo tan de sentido común, tan de sentido común, como poder participar en la educación de estas niñas y nuestros niños, poder participar y poder aportar todo lo que ellos…, las experiencias que ellos tienen con nuestros pequeños y pequeñas en este ámbito.

Seguro que está de acuerdo conmigo y que incide en que una educación inclusiva, que es a lo que queremos llegar, no es posible con educadores excluidos.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, diputada.

Conseller.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Gràcies, president.

Gràcies, diputada.

Coincidisc amb vosté en bona part de l'anàlisi.
De fet, és un debat que estic segur que tindrem en més ocasions, més enllà també d'este hemicicle.

La situació és molt complexa, és una situació complexa la dels educadors, perquè són treballadors adscrits a l'administració de justícia, a funció pública, però que treballen…, però presten el seu servei en centres educatius.

I per això nosaltres hem atés…, i hem intentat mediar també i col·laborar amb el col·lectiu per tal d'intentar millorar les seues problemàtiques, com li deia.

D'un banda, estem interpretant les instruccions vigents, les que ara estan, d'una manera molt més favorable del que no s'estava fent fins ara.
En concret, hem revisat tots els seus horaris, els horaris discrepants, els que ells mateixos dien que no estaven d'acord.
I a molts d'ells els hem donat la raó i els hem dit que era millor el que ells estaven presentant que no el que havien dit algun directors.

I els hem garantit a més dels 30 minuts que tenien ja en la mateixa instrucció per a l'esmorzar, 45 minuts per a dinar i hem afegit també, que s'està aplicant als horaris, 30 minuts acumulables també per a la coordinació, el que vosté mateixa estava demanant.
I, per tant, això ja ho estem aplicant.
Això abans de tancar la negociació que estem obrint ja amb ells.

Per tant, a partir de… El proper dia 27 hem convocat ja una mesa mixta, en la que n'hi haurà representants de funció pública, representants d'educació i també, evidentment, els sindicats i els representants dels educadors i educadores, en què tractarem, entre altres coses, funcions determinades, és a dir, posar en valor la tasca que fan estos professionals -l'hem de posar en valor, és imprescindible-, millorar i adaptar les seues condicions laborals, millorar la gestió del persona -perquè tampoc es fa de la millor manera- i donar la millor atenció possible als nostres xiquets i xiquetes, que és l'objectiu final de la presència d'estos professionals als nostres educatiu.

Per tant, treballem en eixe sentit.
El 27 tenim una primera reunió també mixta, més enllà de les reunions que hem fet abans, i el dia 8 també hi ha convocada una segona reunió.

Per tant, més enllà de la nostra revisió en positiu, que ja hem fet, com li he dit en casos concrets, volem arribar -disculpe-, volem arribar a l'acord també amb ells en estes reunions.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, conseller.

Senyories, hem finalitzat el temps per a la sessió de control quant a preguntes.

Interpel·lació a la consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives, senyora Mónica Oltra Jarque, sobre la política general de la conselleria per a la designació d'alts càrrecs en l'àrea competencial de serveis socials, que formula la diputada senyora María José Catalá Verdet (GP Popular) (RE número 44.
449, BOC número 145)

El senyor president:

Passarem al punt 6, que son interpel·lacions.
En primer lloc, interpel·lació a la vicepresidenta del Consell i consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives, que formula la diputada María José Catalá, en nom del Grup Parlamentari Popular.

La senyora Català Verdet:

Moltes gràcies, president.

Vicepresidenta.

Consellers.

Senyora vicepresidenta, el motiu de la meua interpel·lació i el text literal és quina és la política general de la vicepresidenta en la designació d'alts càrrecs en l'àrea competencial dels serveis socials.
Li faig esta pregunta perquè des del Grup Parlamentari Popular tenim una sospita, que s'ha fet pública, sobre els nomenaments dels seus alts càrrecs i sobre el seguiment que vosté fa de les incompatibilitats en què poden caure els seus alts càrrecs.

Señora Oltra, el pasado día 1 de julio nombraba usted a la señora Sandra Casas como secretaria autonómica de servicios sociales.
Según nos consta, Sandra Casas ejercía, hasta ese momento, como portavoz jurídica de las plataformas de la dependencia, ejercía profesionalmente como letrada y desarrollaba su ejercicio en reclamaciones y procedimientos judiciales relativos a prestaciones económicas por dependencia y diversidad funcional.

La señora Casas compartía despacho con una compañera, Rosa María Senabre, en la calle del Mar, número 50, de Valencia.

El pasado día 27 de diciembre, el Grupo Parlamentario Popular presentó en Les Corts una batería de preguntas parlamentarias y solicitudes de documentación, en las que le inquiríamos a resolver nuestras dudas sobre la compatibilidad del cargo que ostentaba Sandra Casas como secretaria autonómica de la Conselleria de Igualdad y Políticas Inclusivas con su trabajo anterior como abogada especialista en tramitar expedientes de personas dependientes.

Tras tres días de publicaciones en medios de comunicación sobre el asunto y un evidente silencio del gobierno, y especialmente suyo, sobre la cuestión, el pasado día 30 de diciembre, tras el pleno del Consell, usted informó de su cese.

Ese día, usted dijo textualmente: Â«El PP quiere hacer el teatrillo de atribuirse el mérito del cese de la secretaria autonómica, cuando esta tomó la decisión hace dos meses y era pública en el ámbito de los servicios socialesÂ».
Porque estamos a 30 y no a 28, si no, me entraría la risa.

Preguntada sobre si Casas había incurrido en incompatibilidad, explicó que, cuando se incorporó a la conselleria, dejó su despacho definitivamente.
No obstante, ha dicho que, precisamente, fue nombrada para la secretaria autonómica de servicios sociales por la labor que estaba haciendo como abogada en temas de la dependencia.
Â«Lo que estás ganando en los tribunales, ven aquí y arréglaloÂ», le dijo usted.

Con estas declaraciones, señora Oltra, usted nos dejaba clara una cosa: la eligió por su actividad profesional, de la que no puede decir que no era conocedora usted, motivo por el cual debió vigilar que el mismo día de su nombramiento no solo dejara su despacho definitivamente, sino que, además, procediera a comunicar su situación en aquellos procedimientos en los que la señora Casas estuviera designada por los solicitantes como letrada, representante, apoderada, en los expedientes, a efectos de tramitación o comunicaciones.
¿Lo hizo usted?
¿Puede usted asegurar en este parlamento que en su conselleria no se han producido actuaciones irregulares, conflictos de intereses e influencias en la resolución de procedimientos?

En la misma rueda de prensa, usted dijo, inquirida por la petición del PP de que Oltra comparezca en Diputación Permanente de Les Corts por este tema, ha respondido que, si le llama el parlamento autonómico, irá encantada Â«a explicar al PP mi responsabilidad política en esta conselleria y a explicarle todo lo que se ha hechoÂ».

Bien, pues, el Grupo Parlamentario Popular pidió su comparecencia en Diputación Permanente, el día 30 de diciembre, y, sin embargo, la Junta de Síndicos, el día 9 de enero de 2017 votó en contra, votaron en contra sus compañeros de Compromís, sus compañeros del Consell, Podemos y Ciudadanos.

¿No les dio usted bien la instrucción o mintió en decir que no tenía problemas en explicarse?
Yo voy a pensar lo primero, señora Oltra, voy a pensar que no les llegó su orden correctamente; que ellos votaron no por automatismo, porque se vota Â«noÂ» siempre a lo que viene del PP, sobre todo si es la comparecencia en Diputación Permanente de un conseller, pase lo que pase; y que usted quería comparecer para explicarnos todas estas cuestiones.
Y, por eso, yo hoy voy a aprovechar para preguntarle, porque creo que estará usted encantada en responderme.

¿Ha firmado o intervenido de alguna forma, en cualquier de las fases de trámite por la administración de La Generalitat, doña Sandra Casas Molina, durante su ejercicio como secretaria autonómica, en expedientes administrativos por reclamaciones y/o en procedimientos judiciales relativos a prestaciones de dependencia por cualquier concepto, en dependencia o en diversidad funcional, incluidos abonos a herederos y por retroactividades o cualquier otro tipo de reclamación en que haya intervenido ella misma, en cualquier momento, o su compañera, la señora Rosa María Senabre o cualquier otro compañero de su despacho, sito en la calle del Mar, número 50?

¿Hay expedientes resueltos en la conselleria, en su conselleria, desde julio de 2015 hasta la fecha del cese de la señora Casas, respecto a cualquier concierto concerniente a prestaciones económicas por dependencia o diversidad funcional, en que esté designada por los solicitantes, como letrada, representante o apoderada en el expediente, a efectos de tramitación o comunicaciones, doña Sandra Casas Molina, doña Rosa María Senabre Rodríguez o señalado como domicilio de notificaciones el despacho sito en la calle del Mar, número 50, 1.
Âª, de Valencia?

¿Hay registros contables en su conselleria a nombre de la señora Sandra Casas, posteriores al nombramiento como secretaria autonómica?

¿Ha habido algún procedimiento judicial relativo a prestaciones económicas por dependencia o diversidad funcional, en el que la administración haya desistido o se haya allanado, desde julio de 2015, y en el que consten la señora Casas o la señora Senabre como letradas, representantes o apoderadas de los reclamantes?

¿Se ha realizado, por parte de la conselleria de igualdad, algún pago, allanamiento, desistimiento o transacción, rectificando criterios sostenidos con anterioridad por la abogacía de La Generalitat o el TSJ en materia de prestaciones por dependencia y, especialmente, aunque no en exclusiva, en cuanto a retroactividades y pagos a herederos, en expedientes en los que consten la señora Casas o la señora Senabre como letradas, representantes o apoderadas de los reclamantes?

¿Se ha solicitado, por la conselleria de igualdad, hasta la actualidad, algún informe de abogacía de La Generalitat sobre la procedencia del abono de alguna de las prestaciones económicas relacionadas con la dependencia y, concretamente, con retroactividades o pagos de herederos?
¿Y cuáles han sido los criterios expuestos por la abogacía?

¿En cuántos expedientes de los tramitados o que se estén tramitando, relativos a procedimientos, prestaciones, cualquier concepto de la dependencia o diversidad funcional, habían asignados o han intervenido como representantes o apoderadas de los reclamantes la señora Casas o la señora Senabre?

¿Ha participado -muy interesante- algún miembro del despacho de la señora Casas o en el que ejercía la señora Casas, de forma previa al nombramiento, en comisiones de trabajo de su conselleria?

¿La señora Senabre acudía frecuentemente a reuniones a su conselleria?
Y, si es así, ¿cuál es motivo que lo justifica?

Señora Oltra, la respuesta es muy simple.
Conteste de forma clara y diga la verdad.
Usted dijo que estaba encantada en responder a nuestras preguntas.
¿Incurrió la señora Casas en incompatibilidad en el ejercicio de sus responsabilidades?
En ese caso, ¿falló usted en la vigilancia oportuna que debía hacer en su responsabilidad directamente sobre la que es su viceconsejera, su secretaria autonómica?

¿Ha firmado o intervenido Sandra Casas como secretaria autonómica en reclamaciones privadas que ella misma o su despacho hayan iniciado?

¿Se han recibido, por parte de la conselleria, sentencias en que conste Sandra Casas como abogada de los reclamantes, al tiempo que era cargo público de la misma?

Yo creo que es bastante sencillo, señora Oltra.
¿Incurrió o no la señora Casas en incompatibilidad en el ejercicio de su responsabilidad?

La señora Casas dijo que se marchaba por motivos personales… Bueno, usted dijo que la señora Casas se marchaba por motivos personales, para recuperar su vida familiar y profesional.
Sin embargo, el mismo día de su cese, la señora Casas dijo que se marchaba por la lentitud de la gestión administrativa.
¿Quién dice la verdad?
¿Cuál es la verdadera causa; es la incompatibilidad, señora Oltra?

Dice usted que tomó la decisión hace meses y que era pública en el ámbito de los servicios sociales.
También era público en el ámbito de los servicios sociales que, en los últimos meses, no acudía a su despacho.
¿Por qué no acudía a trabajar a su despacho la señora Casas, si es que es cierto, porque esto es como lo que usted dijo que se conocía en el ámbito de los servicios sociales?
¿Es cierto que no acudía a su despacho las últimas semanas, meses, previas a su cese?
¿Cuál era el motivo?
¿Había alargado sus vacaciones, las había prolongado?
¿Cuál era el motivo?

Señora Oltra, esto es muy sencillo, decir la verdad.
Usted ha venido, insistentemente, a este parlamento a exigirnos a nosotros verdades, compromisos, honradez, ética, estética… Así que espero que usted cumpla con su responsabilidad y suba aquí a decirnos la verdad.
Esto son sospechas.
Confírmelas usted.
Porque aquí, a este parlamento, usted tiene que venir a decirnos la verdad.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Català.

I, per a respondre a la interpel·lació, prendrà la paraula la vicepresidenta del Consell, Mónica Oltra.

Quan vosté vullga.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Gràcies, senyor president.

Senyora Català.

Senyories.

Bona vesprada.

Vinc ací a respondre a la interpel·lació que vosté ha formulat, que és quina és la política general de la vicepresidència del Consell i de la Conselleria d'Igualtat i Polítiques Inclusives per a la designació d'alts càrrecs en l'àrea competencial de serveis socials.
Bé.

Doncs, la política general d'esta vicepresidència i Conselleria d'Igualtat i Polítiques Inclusives es fonamenta en la designació de les persones que ostenten els càrrecs de direcció, atenent, primer, al desenvolupament dels eixos de l'Acord del Botànic i, per tant, atenent el primer eix, que és el rescat de les persones que va deixar sense atendre l'antic govern del Partit Popular.
Eixe és el primer, el primer requisit, quan hem nomenat els càrrecs, que tinguen clar que el full de ruta d'este govern és rescatar persones, enfront d'un govern que les va abandonar.
Començant per ahí; sap vosté que, a més, s'ha ampliat este Acord del Botànic i que, per tant, els objectius són més grans encara.

Les persones que estan o que han estat al capdavant, tant de les secretaries autonòmiques com de les diferents direccions generals i altres càrrecs, són i han estat les que curricularment demanda el lloc concret.
La idoneïtat, per tant, del seu nomenament ve avalada per mèrits professionals -vosté mateixa ho ha reconegut-, per la seua trajectòria social, la seua capacitat política i la seua voluntat demostrada de transformació de les polítiques socials i inclusives.
És a dir, primer, voluntat de complir el pacte del botànic; segon, mèrit i capacitat -ja sé que açò és difícil d'entendre.

El govern de l'Acord del Botànic es fonamenta en l'atenció a les necessitats de les persones, atenció per part de persones formades i amb mèrits, deixant darrere les pràctiques del govern antic, on l'únic que valia era el carnet del partit.
Mestissatge que prima la finalitat de revertir la ruïna en diferit heretada sobre el partidisme de carnet, que era la pràctica habitual del seu govern.

Anem enllà.

Elena Ferrando Calatayud, secretària autonòmica de Serveis Socials i Autonomia Personal -fins ara, era directora general d'Inclusió Social en la mateixa conselleria-.
Diplomada en Treball Social; màster en intervenció comunitària; animadora sociocultural; agent d'inserció sociolaboral.
En la seua experiència professional, destaca la coordinació del centre Fundación Secretariado Gitano, en València, i desenvolupament de programes socials en ocupació, violència de gènere, prevenció de drogues; ha desenvolupat funcions de planificació i coordinació de la Federació d'Associacions Gitanes de la Comunitat Valenciana; i ha sigut treballadora social de l'Ajuntament de Castelló.

Mercé Martínez Llopis, Direcció General de Serveis Socials i Persones en Situació de Dependència.
Assistent social per l'Escola Diocesana de Treball Social de València; diplomada en Treball Social, Universitat de València; màster universitari en gerència de serveis socials, Universitat de València; grau en Treball Social.
Experiència laboral contrastada en diferents ajuntaments, en concret en el de Foios, com a treballadora social, com a assistent social també.
Ponències, publicacions, activitat investigadora, docència, etcètera.

Antonio Raya Álvarez, director general de Diversitat Funcional.
Llicenciat en Pedagogia, per la Universitat de València.
Mestre de Pedagogia Terapèutica en el centre ocupacional d'educació especial Francisco Esteve; director del centre ocupacional Francisco Esteve; membre de la junta directiva de Copava, sent president de la mateixa durant dos anys i secretari durant dos anys més.

Àngel Bonafé Osca, director general de l'IVAS.
Llicenciat en Psicològica; màster oficial d'atenció integral a persones amb discapacitat intel·lectual, per la Universitat Catòlica de València; diploma de postgrau en responsabilitat social empresarial, estratègia, implantació, auditoria i sacrificació.
El Renàixer Cooperativa, director del centre ocupacional; psicòleg del centre especial d'ocupació; psicòleg en diversos Tefil; i vocal de la sectorial de servicis socials de la Federació Valenciana de Cooperatives de Treball Associat; també ha sigut president de Copava.

¿Sap vosté què diu la gent, quan arriben estes persones als centres?
Â«Que bé que ja no hem d'explicar-li, a un director, què és la discapacitat.
Â» (Veus) Sí, això diuen.

Xavier Ucedo Maceda, delegat del Consell per al model social valencià.
Llicenciat en Sociologia per la Universitat de València; diplomatura en Treball Social, Universitat de València; doctor en Desarrollo Local y Territorio, per la Universitat de València; la tesis, Â«Adolescents en conflicte amb la llei.
Una aproximació comunitària: trajectòries, escenaris i itinerarisÂ»; a més de multitud de postgraus, altres titulacions, cursos, publicacions.
.
.
Professor col·laborador de la Facultat de Ciències Socials; i professor titular de l'escola de la Universitat Pública de Navarra.

Açò és la gent que està en l'àrea competencial de serveis socials.
Estos són els seus currículums.

Ara anem als seus.
I després aniré sobre el tema concret que vosté planteja.
(Remors)

Rafael Blasco.
Açò és una interpel·lació, eh?
Rafael Blasco, complint condemna per desviament de fons en el cas Blasco.
Alicia de Miguel, imputada per contractacions amb Orange Market.
Juan Cotino, investigat per la gestió de l'empresa familiar del Grup Savia.
Angélica Such.
.
.
Totes estes persones han sigut alts càrrecs, eh, de la Conselleria de Benestar Social, quan governaven vostés.

Angélica Such, imputada per contractacions i finançament irregular del Partit Popular.
José María Vicent Sarrión, exadministrador de l'Institut Valencià d'Atenció a Persones amb Discapacitat, l'antic Ivadis, que ara és l'IVAS, sentència del Tribunal Suprem, que condemna a cinc anys de presó i huit anys d'inhabilitació absoluta i a tornar 180.
000 euros.

Silvia Caballer Almela, exsecretària general de l'Institut Valencià de la Joventut, imputada per malversació i apropiació indeguda de diners públics en el cas Gürtel.
Clara Abellán García, exdirectora general de la Conselleria de Benestar Social, imputada en el cas Blasco.
Pepe Hidalgo, nomenat director general per a les persones amb discapacitat i dependència de la conselleria de benestar, després d'estar detingut per arreglo de contractes públics en la mateixa causa que el senyor Castellano.

La designació del secretari general de l'Institut Valencià de la Joventut, mentres estaven vostés sempre havia estat vinculada a la presidència de les noves generacions del Partit Popular.
En este moment, tenim un treballador de l'àmbit social que durant anys ha exercit les seues funcions en un ajuntament.

Estos són els seus currículums.
Empresonats, imputats, processats.
(Aplaudiments) Estos són els nostres.
Quan vullga, quan vullga, en qualsevol moment de quan vostés governaren i en qualsevol moment de l'any i mig que porta governant este govern, me la jugue a currículums, a mèrit i a capacitat en qualsevol de vostés.
(Aplaudiments)

I anem a Sandra Casas.
Efectivament, ho vaig explicar el dia 30.
Sandra Casas va ser nomenada secretària autonòmica precisament pel treball que estava fent, sí senyor, no per tindre el carnet del partit.
No té el carnet del partit, de cap partit.
Sinó per la seua tasca professional i social al front de la defensa de la gent més vulnerable, que vostés havien deixat tirats en una cuneta.
Per això, va ser nomenada Sandra Casas.

I Sandra Casas deixa un treball que vostés en tots els anys de vigència de la llei de dependència no van ser capaços de posar en marxa, i que és ben conegut.
I efectivament, Sandra Casas va posar en marxa el pagament de la retroactivitat als hereus que vostés havien deixat impagat.
I el 31 de març de 2016, s'havia pagat tota la retroactivitat que vostés havien ajornat (aplaudiments) fins a 2019.

I efectivament, Sandra Casas va posar ordre en la dependència i va prendre la decisió política que era prioritari atendre les persones en dependència, que s'havia de tornar els diners a aquells que la justícia els estava donant la raó, efectivament.
I Sandra Casas no va intervindre en cap, en cap acte judicial des que va ser nomenada en juliol fins al 30 de desembre de 2016.
(Remors) És evident.

Aleshores, què vénen vostés ací a fer quequerequec?
A què vénen vostés ací?
Sandra Casas no ha participat en cap actuació judicial.
En cap.
Han vingut sentències al nom de Sandra Casas, després que ella fóra secretària autonòmica?
Doncs, clar.
Perquè, quan un juí està vist per a sentència i la sentència pot tardar sis mesos, a qui se li dóna la vènia?
A qui se li dóna la vènia?
Vosté ho sap.
Vosté ho sap perfectament, perquè també ha exercit.

I aleshores, no se li dóna la vènia a ningú perquè la sentència entra i ja està.
No ha intervingut en cap.
No hi ha cap incompatibilitat i no hi haurà res que vostés puguen trobar, per molt de soroll que vulguen fer.
I, com dic, el seu currículum: corrupció i presó.
El nostre: gent amb capacitats, que el que està és traguent de la misèria la gent que vostés deixaren en el camí.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, vicepresidenta.

Per a continuar amb la interpel·lació plantejada, té la paraula la il·lustre diputada María José Catalá.

La senyora Catalá Verdet:

Moltes gràcies, senyor president.

Señora Oltra, un minuto, cero, uno marcaba el marcador de sus ocho minutos, cuando usted ha hecho alusión a la persona Sandra Casas, a su secretaria, exsecretaria autonómica.
Un minuto, cero, uno, en el cual usted única y exclusivamente ha dicho lo evidente, que no intervenía en procedimientos judiciales.
Claro, claro, eso ya lo dijo usted en la rueda de prensa, que había abandonado definitivamente su despacho.

Yo no le he preguntado eso.
Yo le he preguntado si en el momento en el que fue nombrada, al tener procedimientos judiciales pendientes, comunicó al juzgado que se le daba la venia a otro compañero.
Yo le he preguntado eso.
Claro que no interviene en procedimientos judiciales.
Eso lo sabemos todos.
Pero, ¿interviene en procedimientos administrativos en los que ella tiene intereses, porque ha ejercido como letrada representante apoderada de personas?
(Aplaudiments)

Esa es la pregunta, señora Oltra, esa es la pregunta.
Porque mire, ustedes han aprobado una ley, ustedes, que es la Ley 8/2016, de 26 de octubre, de La Generalitat, de incompatibilidades y conflictos de intereses de personas con cargos públicos no electos, donde usted, ustedes, dicen claramente, pero clarísimamente qué se considera como conflicto de intereses.
Lo dicen clarísimamente.

Dicen que la persona afectada directamente, las personas con rango jerárquicamente superior a propuesta de ella o las personas titulares de órganos dependientes por delegación o sustitución hayan dictado resoluciones o cualquier tipo de acuerdo o formulado propuesta en relación a estas entidades, con las que estén vinculadas.

Que cuando la persona afectada intervenga o participe en algún acuerdo o resolución en relación a estas entidades.
Que se trate de empresas vinculadas.
Y además, dice algo muy importante, señora Oltra.
Artículo 8.
El reingreso.
Mire, le voy a preguntar por el reingreso.

Las personas del ámbito subjetivo de esta ley que con anterioridad a ocupar puestos públicos hubieran ejercido su actividad profesional o laboral en empresas privadas, a las que quisieran reincorporarse, no incurrirán en la incompatibilidad prevista en el artículo 5, es decir, conflicto de intereses.

Señora Oltra, esta semana la señora Casas ya hacía declaraciones, no como secretaria autonómica, sino en una noticia con la Plataforma de Defensa de la Ley de Dependencia, y decía: Â«El sistema falla cuando es más fácil llegar al gobierno para derrotarlo desde dentro que ir a los tribunales para obtener una sentencia favorable para los ciudadanos.
Â» ¿Sabe lo que está diciendo aquí la señora Casas?
¿Sabe lo que está diciendo aquí la señora Casas?

La señora Casas está asumiendo que ustedes han ido más allá de las puertas giratorias.
Ustedes han inventado las puertas rotatorias (aplaudiments), las rotatorias, señora Oltra, ¿sabe?
Mire, el que sale del despacho, va a la conselleria y vuelve al despacho, ¿sabe?
Las rotatorias.
Es decir, más allá de las giratorias.
Las rotatorias.
Señora Oltra, ¿puede usted decir que la señora Casas va a reingresar en su ejercicio profesional y va a seguir tramitando expedientes vinculados con la dependencia?
(Veus)

No, señor Mata, pero si esto lo hicieron ustedes.
La ley de incompatibilidades.
Si la hicieron ustedes.
Pero si es que ustedes se han puesto sus propias normas y han caído en la primera que han podido.
Es que ustedes pasarán a la historia por ser los que venían a dar lecciones de transparencia y resulta que son condenados por transparencia.
(Aplaudiments)

Los que venían a dar lecciones de honradez, y resulta que pasa lo que pasa.
Con la señora Cucarella, con la señora Salas.
Los que venían a decir que la ética y la estética, y resulta que sí, para el PSOE sí, señora Oltra.
Pero para usted no.
Porque a los del PSOE, usted sí que les azuza.
Pero a los que le tocan a usted, no.
Mire, señora Oltra, explíquelo.

Porque mire, cada vez está usted más sola.
Aquí no ha salido nadie a defender este tema, ni los suyos, ni los otros.
Nadie.
La han dejado a usted sola.
Y sola hasta hoy.
Sola para contestar y para decir clarísimamente, decirnos claramente, contestarnos a una pregunta muy, muy concreta.
¿Ha incurrido la señora Casas en incompatibilidad en el ejercicio de sus funciones?
¿Sí o no, señora Oltra?
¿Sí o no?

Dígalo, es que es muy fácil, y usted es muy lista.
Dígalo.
Usted tiene que dejar de escudarse en el pasado.
Ya es usted vicepresidenta.
Ya tiene usted responsabilidades.
Ya tienen ustedes ceses.
Ya han incurrido ustedes en incompatibilidades.
Asúmanlo, porque usted pasará a la historia… Su historia como vicepresidenta también escribirá sobre enchufes, sobre ceses, sobre incompatibilidades.
Y si no es así, yo se lo reconoceré.

Pero, hoy tiene usted la oportunidad de dar la cara y decir la verdad.
Diga si su secretaria autonómica ha incurrido en incompatibilidad.
Dígalo.
Sea clara y venga aquí a dar la cara, que es lo que dice usted que hace cada vez que viene a este parlamento.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Catalá.

Vicepresidenta del Consell, per a acabar de respondre a la interpel·lació, té vosté la paraula per un temps màxim de quatre minuts.
I la pròrroga.
Com a mínim, la que ha usat la senyora Catalá.
Quan vosté vullga.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Gràcies, senyor president.

Senyora Catalá, no!
No!
No!
Ara ja sí?
Tres voltes?
No.
A la pregunta: ha incorregut la secretària autonòmica en incompatibilitat?
No.
Ara sí?
Val.
Jo sé que vostés açò no ho entenen.
No ho entenen.
Perquè vostés se seuen en els governs i quan acaben d'estar en el govern se'n van a Iberdrola.
Per això, no entenen que una persona té un despatxet d'advocat, val?
Està ahí treballant i fent els seus casos.
Va al govern.

Se'n van del govern, a més, a petició pròpia, que això ja vostés no ho acaben d'entendre.
Això ja vostés no ho acaben d'entendre.
I es decidix tornar a on?
Al seu despatxet.
Això és el que combat.
El contrari d'això, el que vostés fan d'Iberdrola, és el que combat la llei d'incompatibilitats.
Que un tinga una faena, vaja al govern i torne a la seua faena és el normal.
La llei d'incompatibilitats està per gent com vostés, que acaben en iberdrolas, en endesas i en eixos llocs.

Això és la porta giratòria, que és el que la llei d'incompatibilitats intenta evitar.
Però que un tinga la seua feina, passe per un òrgan de govern i torne a la seua feina és el normal, senyories del PP.
Jo ja sé que no ho entenen.
No ho entenen, perquè vostés utilitzen el poder en benefici personal.
I n'hi han persones que arriben al govern per a ajudar els altres, que és el que ha fet Sandra Casas, sap vosté?
(Aplaudiments)

Sap vosté el que ha suposat la reorientació del (inintel·ligible) .
.
.
residencial, que ha dut a terme Sandra Casas?
Sap vosté el que suposa haver introduït 22.
000, més de 22.
000 persones en el sistema de protecció de la dependència que vostés tenien en llista d'espera, que és una cosa que ha dirigit Sandra Casas, regular el sistema dels centres d'atenció a persones amb diversitat funcional, que estava fet un caos, un desori, i com ho han deixat tot.

Regular la valoració de grau de la dependència i les baixades massives, revisar les que vostés varen fer.
Retornar als centres de persones que van abandonar pel copagament il·legal que vostés van imposar i que efectivament, la lletrada Sandra Casas els va guanyar en el tribunal.
Perquè vostés sí obliden una cosa, i és que la lletrada Sandra Casas guanyava a La Generalitat perquè vostés prenien decisions il·legals.
(Aplaudiments)

Este detall a vosté se li ha passat.
És que este és el meollo.
El meollo de la qüestió és que ha d'haver lletrats com Sandra Casas, perquè vostés prenien decisions il·legals, que una darrere altra anaven tombant els tribunals.
I efectivament, flac favor els estem fent als lletrats com Sandra Casas, perquè els estem deixant sense faena.
Perquè ara les coses se fan bé, entre altres, a la secretaria autonòmica que hem tingut durant un any i mig, de la qual jo estic molt orgullosa i vostés també haurien d'estar-ho.

Miren, el 31 de març se deixà pagada la retroactivitat que vostés devien.
Ara se paga als hereus.
Ara ja no se'ls demana la pòlissa i la carta de comiat de tal per a pagar als hereus.
Hem simplificat els tràmits, per a no seguir maltractant la gent que vostés maltractaven.
Ara les coses en la conselleria funcionen.
I efectivament, la senyora Casas se'n torna a la seua faena.
Una cosa tan normal com això.

I no ha incorregut en cap incompatibilitat, perquè les decisions que ha pres les ha pres per a tot el món.
I tot el món s'ha vist beneficiat d'eixes decisions, que són amb caràcter general.
Resolucions amb caràcter general.
Per tant, estiga vosté tranquil·la, senyora Català, que el seu grup també estiga tranquil, que ací no hi ha hagut ninguna incompatibilitat.

Ací, quan una persona que ha treballat durant un any i mig molt, moltíssim, que la seua baixa de maternitat la va passar en la conselleria, que este estiu no se'n va anar de vacances, i efectivament en el mes de desembre es va agarrar tres setmanes de vacances, per anar a vore la seua família.
Cosa que me pareix molt legítima.
Tres setmanes de vacances, després d'un any i mig de treballar sense parar.

S'ha de tindre poca vergonya per a vindre a dir ací que Sandra Casas no ha fet la seua faena, quan fins i tot el permís de maternitat se'l va tirar senceret en la conselleria treballant.
Això és el que vosté deurien agrair, eh?
, vostés i tots els valencians haurien d'estar agraïts d'això, i no vindre ací a intentar tirar tinta, que els que estan en els currículums en Picassent i copiant exàmens són els de vostés.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, vicepresidenta.

Interpel·lació al Consell, que respon el conseller d'Hisenda i Model Econòmic, senyor Vicent Soler i Marco, sobre les mesures que ha posat en funcionament el Consell per a reestructurar el sector públic instrumental de la Generalitat valenciana, que formula el diputat senyor David de Miguel Martínez (GP Ciudadanos) (RE número 45.
825, BOC número 145)

El senyor president:

Senyories, els queden dos interpel·lacions.
La següent és la interpel·lació que formula l'il·lustre diputat David de Miguel, en nom del Grup Ciudadanos, sobre la reestructuració del servei públic instrumental de La Generalitat.

Senyor De Miguel té vosté la paraula.

El senyor De Miguel Martínez:

Gracias, president.

Buenas tardes, señorías.

Consellers.

Vicepresidenta.

Mire, señor Soler, yo entiendo que a estas horas y demás pues usted considerará que somos un poco pesados, un poco cansinos con el tema de la reestructuración del sector público.
Pero es que sí, somos pesados.
En mi grupo, en Ciudadanos tenemos una especial obsesión con este tema.
Y la tenemos -y usted lo sabe-, somos fieles defensores de la eficacia y la eficiencia en la administración y, por desgracia, pues si algo ha demostrado ser poco eficiente y eficaz en la Generalitat valenciana es el sector público instrumental.

Y usted debe estar de acuerdo conmigo porque yo -voy a tirar de hemeroteca- en el Pleno del 27 de octubre usted me contestó en una repregunta en la pregunta de interés general, dijo: Â«Nosotros queremos eficacia y eficiencia.
Â» Pues bien, señor Soler, ¿qué han hecho desde entonces?
O sea, ¿qué han hecho desde el 27 de octubre?
¿Qué han hecho en estos casi dos años de gobierno?
¿Qué ha sido de ese compromiso emanado del retiro de Morella de hace ya un año -un año y una semana- en el que se comprometían a reestructurar el sector público en el primer semestre de 2016?
Pues, no voy a decir nada, pero poco.
O, por lo menos, se ve que han hecho poco.

Y le vuelvo a insistir.
Nosotros en muchas ocasiones le hemos dicho que compartimos con ustedes muchas de las ideas, de los objetivos, coincidimos en la necesidad de cambiar el modelo productivo, coincidimos en la necesidad de cambiar el sector público instrumental, en que se debe cambiar la prioridad de la acción del gobierno hacia todas aquellas personas que durante estos años han sido abandonados en la cuneta, coincidimos en que es posible otra forma de gobernar.

Pero, ¿sabe qué?
Pues que lo que no compartimos y no toleramos -digamos- es pues esa forma de gobernar que ustedes parece que están implantando, que es muchas promesas, muchos anuncios, muchas notas de prensa, muchas expectativas, mucho lamento sobre la complejidad de desmontar la herencia recibida por el anterior gobierno.
Pero, ¿eso qué significa, en definitiva?
Pues que, al final, mucho anuncio pero gestionar pues poco.

Porque ya le digo, como planteaba en la pregunta de la interpelación, ¿dónde está la anunciada reestructuración del sector público?
Y se lo voy a relatar cronológicamente.
Hace un año, 18 de enero o 17 de enero, retiro de Morella.
Se comprometen -como le he dicho- a reordenar el sector público durante el primer semestre del 2016.
En mayo del 2016, comparece la secretaria autonómica de modelo económico a petición propia para exponer cuál era el nuevo modelo del sector público.
Y comparece un año después de la formación del gobierno.

¿Qué nos expuso?
Nada.
Nos dijo lo que se habían encontrado, lo difícil que era hacerlo todo, pero poco más.
¿Por qué?
Porque no habían hecho nada en ese año o en ese casi año.
Desde julio hasta mayo nada.
Sí que nos dijo y cito textualmente: Â«Dos hitos fundamentales en la construcción del nuevo sector público instrumental: la elaboración del proyecto de ley y la publicación de la relación de puestos de trabajo de los entes.
Â» A día de hoy, ¿qué hay?
Nada.

Pero bueno, ya le digo, nosotros coincidimos en que es necesario y ya se lo dije a la secretaria autonómica.
Coincidimos en que es necesario una nueva ley del sector público que debe dotar -como dijo ella- Â«mayor seguridad jurídica, mayor transparencia, mayor control y mayor eficacia y eficiencia en los recursos públicosÂ» y, como seguramente me dirá, Â«no puedo estar más de acuerdo con usted o con ustedesÂ».

También nos dijo la secretaria autonómica que había que partir del principio básico de determinar cuáles eran las entidades necesarias, cito textualmente Â«para prestar servicios públicos o realizar actuaciones de interés generalÂ» y que esta determinación se negociaría aquí, en esta cámara.
No, aquí en esta cámara no.
Lo tienen que terminar ustedes y luego ya traer el proyecto aquí.

Nos dijo también que ya existía un borrador del anteproyecto de ley en mayo del año pasado.
Se lo pedí luego en persona, le dije Â«pues pásenoslo.
Â» Â«No, no, es que es un borrador.
Â» Muy bien.
Pues yo le pregunto, señor conseller, ¿en qué estado se encuentra la redacción de este proyecto de ley?
¿Qué ha sido de ese borrador?
No sé, ilústrenos, por favor.
Porque es que, sinceramente, ¿a ustedes no les parece suficientemente pesada esa losa financiera y reputacional que es el sector público instrumental heredado?

Porque aquí estamos hablando continuamente de una administración más eficiente, que es necesario cambiar el modelo de financiación, que -y es cierto- hay que paliar la insuficiencia financiera que sufrimos valencianos y valencianas.
Y le vuelvo a preguntar, ante ese escenario financiero, esos cinco mil millones de euros de deuda que hay en el sector público ¿no le preocupan?
¿O no le preocupa el sector público descontrolado, más de seis mil empleados, disparidad de condiciones laborales, distintos convenios colectivos, incumplimientos sistemáticos en materia de retribuciones?

Un sector público que ha sido…, y lo siento, pero, perdone que le diga, pero sigue siendo paradigma de una gestión ineficiente e ineficaz de los recursos públicos.
Entonces, ¿no le preocupa a usted y al Consell que este sector público siga siendo noticia día sí y día también?
Y no precisamente buenas noticias, sino siempre malas noticias.
La última noticia o la penúltima, porque ya no lo sé.
Â«La intervención de La Generalitat le trasmite a la conselleria los reiterados incumplimientos de las empresas públicas y le instan a tomar medidas correctoras.
Â» Pues, señor Soler, ¿qué medidas va a tomar?

Porque yo estoy seguro que todo esto sí que le preocupa, igual que a nosotros.
Pero es que no nos basta con que nos dé la razón.
No nos basta con una declaración de intenciones.
Que sí, sí, es que…, CIEGSA como siempre me responde, es que CIEGSA.
Pero es que yo no le pregunto por CIEGSA, yo le pregunto por el sector público en general.
¿Qué van a hacer?
La situación de la Comunidad Valenciana es que requiere hechos.
No requiere palabras, no requiere gestos, no requiere notas de prensa, no requiere anuncios.

Porque -insisto- enero de 2016.
Retiro de Morella.
Â«La nueva ley del sector público fulminará al menos ocho empresas y fundaciones y hacienda ya tiene perfilado un nuevo mapa de entes públicos.
Â» Hace un año.
Ya tiene perfilado el nuevo mapa de entes públicos.
Sin embargo, luego en mayo la secretaria autonómica nos dice que todavía están determinando qué entes son necesarios y cuáles no.
Pero, ¿no lo tenían perfilado ya en enero?
¿Cómo en mayo nos dice que todavía estamos en ello?

Entonces, ¿esto es serio?
Yo creo que no es serio.
¿No tenían ya preparado también el borrador del proyecto de ley?
Y ha pasado ya casi un año de esto.
Entonces, por eso yo les digo que se dejen de promesas y de notas de prensa.
Porque esto que le he leído es una nota de prensa de la conselleria de hace un año.
Y no ha cambiado nada la situación prácticamente.

Por eso le digo que dejen de incumplir sus propios compromisos que ustedes se marcan.
Porque ustedes lo dijeron tras el retiro de Morella.
Compromiso, en el primer semestre del 2016, reestructuración del sector público.
Espero que sea el primer semestre del 2017.
Porque ya se ha visto que ni sus propios compromisos los cumplen.
Entonces, por eso le ruego, o incluso le exijo en representación de mi grupo parlamentario… ¡No, hombre!
A ver, ¡sí, hombre sí!
Mi grupo parlamentario que representa a miles de ciudadanos…, que nos explique aquí y ahora cuál es el modelo del sector público que usted propone.

Pero más allá de frases rimbombantes y eficiencia y eficacia.
Es que eso lo queremos todos o casi todos, por lo que se ha visto.
Pero explíquenoslo de una vez.
Porque aquí han comparecido en comisión dos secretarias autonómicas y han sido incapaces de explicarnos qué proponen.
Nos han hecho el relato de lo que había, pero es que lo que había ya lo sabíamos.
Desde luego que luego han salido más cosas, pero ya lo sabíamos.

Entonces, díganos cuándo va entrar en esta cámara la nueva ley del sector público.
Pero dígame fechas concretas o aproximadas.
Dígame qué acciones concretas van a tomar para corregir esas irregularidades que se han cometido y se cometen todavía en los entes del sector público.
Entonces, dígame señor Soler qué han hecho durante estos casi dos años que llevan en el gobierno.
Y si no me lo puede decir, pues reconozcan la inacción a la hora de conseguir lo que usted mismo defiende -insisto, usted mismo lo ha defendido y yo le creo- que es eficiencia y eficacia en la gestión.

Si estamos de acuerdo en eso -como ya le he dicho-, en esos principios básicos, pues yo ya no exijo, le ruego, por favor, que ahora suba y aquí nos explique de una vez por todas cuál es el modelo de sector público que defienden y qué acciones han hecho en estos casi dos años.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Carmen Martínez Ramírez)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señor De Miguel.

Conseller.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

Senyora presidenta.

Senyor De Miguel.

Senyories.

Mire vosté, crec que és una obsessió sana la de vosté, molt sana, molt sana i la compartisc.
La compartisc perquè el nivell de confusió i desordre que existia en el sector públic que ens va deixar el Partit Popular era immens, immens.
Complicat a més amb multitud de casos baix investigació policial -com sap vosté-, judicial o per part d'òrgans de control com el tribunal de comptes.

En eixa situació, els canvis de fons, els que vol vosté -i jo aplaudisc eixe interés que té vosté en el sentit de reestructuració- s'han de fer amb molta cura, perquè no s'embolique més la traca.
Perquè no s'embolique més la situació a l'hora d'atendre possibles requeriments, documentació o d'enfrontar i exigir responsa.
.
.

Ficaré un exemple.
De molta gent que van entrar de calbot sense cap prova al sector públic, hem intentat ficar ordre i en alguns casos excessius hem actuat, tots els casos han passat pel jutjat.
És a dir, la situació era de tal manera que en podem guanyar alguns i en podem perdre altres.
Fixe's vosté en la defensa dels interessos generals, per l'embolic en què estàvem ficats.

Per tant, com que tenim esta experiència, una experiència clara sobre eixes fusions, mudances, subrogacions que ha fet el govern del Partit Popular, puro arreglo de fachada, fusionaven coses per a reduir el nombre d'entitats, però després estaven dins d'una mateixa entitat amb una confusió creant autèntics monstres.
Si teòricament el sector públic és per a facilitar, per a ser eficient, per a ser flexible, quan se troben en un nou ens que incorpora convenis col·lectius diferents, funcions diferents, etcètera, encara la cosa es fica més difícil.

He de reconéixer una cosa, senyor De Miguel, jo, conseller d'hisenda, vaig ser excessivament optimista en la calendarització -ficar un calendari- de posar fi a totes estes barbaritats que estaven.
Sí, senyor.
Ho reconec.
El tema està molt més complicat del que creiem.
Per tant, compartisc amb vosté eixa preocupació.

Però mentre es resolen estes qüestions específiques que tenen entitats concretes -i la casuística és.
.
.
, no es pot imaginar vosté com és de variada- hem emprés mesures, que és el que vosté preguntava.
Hem emprés mesures de caràcter general dirigides a aconseguir transparència i seguretat jurídica.
Per exemple, primer, exigir la publicitat en el DOGV de qualsevol identificació d'estatuts o reglaments de les mercantils i fundacions.
Exigir la publicitat en el DOGV dels processos selectius de personal fix, del cens i de la constitució de les borses de treball.
Publicitat en les pàgines web de les entitats de les retribucions pagades en l'últim exercici -el que se diu la massa salarial- al personal de plantilla del cens, garantint en tot cas el compliment de la normativa en matèria de protecció de dades de caràcter personal.

Exigir publicitat en el DOGV dels nomenaments o contractacions del personal que ocupe llocs de caràcter directiu en el termini de vint dies des que el nomenament o contractació s'efectue.
Realitzar estudis d'impacte, en matèria de protecció de dades de caràcter personal, en totes les entitats per a aplicar les mesures previstes en la llei de comptes oberts sobre transparència de tots els moviments de comptes de dites entitats.
En matèria de contractació, es reforcen les recomanacions de la intervenció de la Sindicatura de Comptes per mitjà d'instruccions que són objecte de seguiment mensual, de seguiment mensual perquè les entitats garantisquen la remissió en temps i forma de la informació dels seus contractes al registre oficial del contractes de La Generalitat i a la Sindicatura de Comptes.

També se'ls emplaça a emprar la màxima diligència per a garantir: a) que se sol·liciten tres ofertes en els contractes menors; que se realitze una adequada planificació de la contractació evitant incórrer en fraccionaments indeguts de contractes; que, si es tracta d'ens que són poder adjudicador sense la consideració d'administració pública, s'ajusten a les instruccions de contractació que han de tindre aprovades, informades per l'advocacia de La Generalitat i publicades en el seu perfil de contractat; que es publique el perfil del contractant en la plataforma de contractació de La Generalitat i que se seguisquen les instruccions sobre bones pràctiques per a la gestió de les contractacions de serveis i encàrrecs de gestió de serveis.

També, impulsar l'aprovació de plans d'igualtat en totes les entitats.
A hores d'ara, setze entitats ja tenen els seus plans aprovats o en procés d'avaluació, mentre que la resta estan en procés d'elaboració; regular de forma homogènia la formulació i l'aprovació de comptes de les entitats del sector públic instrumental i garantir que l'òrgan que els aprove siga diferent del que les formula; establiment per a tot el sector públic instrumental d'un llindar màxim salarial equivalent al d'un subdirector general i, en particular, pel que fa als consorcis adscrits a La Generalitat s'ha establert equiparació retributiva respecte de llocs anàlegs de La Generalitat segons categories professionals i abordar amb decisió l'elaboració i aprovació de la relació de llocs de treball.

En la passada legislatura només ens va informar ¡d'una!
, mentre que ara ja estan totes informades, dotze d'elles favorablement i en la resta de casos les entitats estan treballant per a fer les correccions que calen i que hem impulsat des de la conselleria d'hisenda.

A més a més, estes mesures d'ordre general, sense entrar a reorganitzar l'estructura del sector públic, per les raons adés assenyales, és a dir, per a no caure en la lògica de fer canvis, per a no fer-los, perquè res no canvie, res de la manera de fer que n'hi havia abans, estem instrumentant, tanmateix, les mesures a la mida, podríem dir que quirúrgiques que calen per a cadascun dels ens d'acord amb la seua casuística.

Perquè en eixe torrent podem parlar de l'IVAM amb irregularitats i l'adquisició d'obres d'art -no sé si els sona a vostés-, contractació de publicacions i organització d'exposicions i transports d'obres d'art en CIEGSA, que és l'estrela del tema, del qual l'informe definitiu de la intervenció general de La Generalitat posa de manifest coses com que havien sobrecostos per un 36% més del preu que haurien costat els centres i la seua construcció si ho haguera gestionat directament el servici d'infraestructures de la conselleria, un total de 540 milions de sobrecostos.

Desenrotllaments urbans d'habitatge protegits, del qual l'informe de la Sindicatura de Comptes del 2014 va dir que no s'ha pogut obtindre evidència d'auditories suficients en epígraf que sumen, ¡atenció!
, més d'1,6 milions d'euros, per la qual cosa no es disposa d'evidència que els imports deguts siguen per treballs efectivament realitzats i no hagen sigut abonats amb anterioritat.

La Fundació Palau de les Arts on la fiscalia va presentar una querella contra l'exintendent i l'exdirector financer com a presumptes autors d'un delicte continuat de malversació de cabals públics, prevaricació i falsedat documental entre 2007, 2008 i 2009.

L'EPSAR, on fons procedents del cànon amb destinació finalista per a finançar infraestructures relaciones amb la depuració d'aigües van ser utilitzats per a finançar l'America's Cup i el pavelló de l'Expo de Saragossa.

CACSA, on la Sindicatura de Comptes aprecia l'existència d'indici de responsabilitat comptable per la possible existència de pagaments sense haver rebut la contraprestació corresponent i també litigis amb l'arquitecte Calatrava per un mural sense acabar per les obres en l'Àgora no finalitzades, per l'ús de materials defectuosos, etcètera.

Ciutat de la Llum, on la Comissió Europea va declarar contraris al tractat de la Unió Europea els imports invertits en el complex i en el Tribunal de Justícia -així ho va confirmar-, de la qual cosa es derivava en principi l'obligació de liquidar la societat i vendre els actius en un moment en què no existien compradors solvents mentre quedava paralitzat l'ús de les seus instal·lacions.
¡Patètic!
¡Patètic!
En el pitjor moment del mercat immobiliari i tenint allí eixe mausoleu a la perversitat en l'ús dels diners públics, ahí el tenim no sé quant de temps deteriorant-se i no podem fer res perquè Europa ho impedix.

Però no queda això ahí.
.
.

La senyora vicepresidenta primera:

Conseller, vaja acabant la primera part, ja passa un minut i mig.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

I com s'acaba el temps, doncs podríem continuar parlant de molts casos, de la cirurgia que hem hagut de fer per a això.

Però, evidentment, hem fet moltes coses i evidentment tot això és el preàmbul fins que fiquem ordre per a tindre el projecte de llei del sector públic.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Ara n'hi ha quatre minuts més de rèplica, ¿eh?

Señor De Miguel.

Cuando usted quiera.

El senyor De Miguel Martínez:

Gracias.

A ver, señor Soler, usted ya sabe que en el fondo le aprecio pero, vamos a ver, es que ocho minutos para no contestarme a lo que le he preguntado.
(Aplaudiments) ¡Claro!
, ocho minutos para no contestarme.

Es que lo que usted me ha relatado y, bueno, sí que es verdad que le agradezco la sinceridad que ha demostrado al decir que peco de optimista pues con los plazos, ¿no?
, con los tiempos, se pensaban que iba a ser más fácil y al final no ha sido tanto.
Pero es que es lo que he dicho, es que eso mismo ya nos lo dijo el 31 de mayo María Ángeles Cuenca (soroll de papers) y el 13 de octubre María José Mira.
Es que lo que usted me ha relatado ya nos lo dijeron, y es que ya lo criticamos en la comisión, es que nosotros no queremos que vengan a explicarnos qué es lo que se han encontrado, y la conclusión, y el desorden, y poner orden en el pasado, ya, ya, pero.
.
.

Las medidas concretas es verdad que usted me las ha explicado, un montón de medidas, algunas de ellas -ya le digo-, en las dos comparecencias de las secretarias autonómicas no las explicaron pero, ¡claro!
, medidas de transparencia, lo de los planes de igualdad y demás, ¡claro!
, es que todo eso, sinceramente, y no es por ningunear o poner en valor su trabajo, pero es que eso me parece demasiado fácil.

Pero, insisto, ¿cuándo va a estar la nueva ley del sector público?
, ¿qué medidas para reestructurar?
Porque reestructurar, si no quieren reestructurarlo, si no quieren reducir el sector público, ¡díganlo y ya está!
, si es que no pasa absolutamente nada, si la secretaria autonómica ya lo dijo en la comisión, aquí no se trata de cerrar por cerrar a las empresas públicas, ¡claro que no!
, si yo soy el primero que ¡claro que no!

Dieciocho de enero, Â«solo permanecerán las que resulten absolutamente necesariasÂ».
Pues, señor conseller, dígame un año después cuáles son absolutamente necesarias, ¿qué entidades del sector público son absolutamente necesarias?
¡Dígamelo!
Pero es que hace un año ya de esta nota de prensa, y va a hacer dos años que está en el gobierno.

Entonces, lo que queremos saber, y nosotros también aportaremos -como ya se dijo-, esto se debatirá en las Cortes, la ley y demás, pues, sí, debatiremos cuáles consideramos cada uno que son absolutamente necesarias, pero díganos cuáles son las que usted considera que son absolutamente necesarias porque aquí parece que, bueno, en esa misma nota de prensa, Â«fulminará al menos ocho empresas y fundacionesÂ», un titular en prensa.
¿Qué ocho empresas son?
¿Cuántas han fulminado desde hace un año?
(Soroll de papers) ¡Díganoslo!

Pero yo -insisto-, es que las medidas que me ha explicado que han tomado -ya le digo- en transparencia y tal, y demás, ¡muy bien!
, pero para reducir y para hacer sostenible el sector público pues ya no hablábamos de eficiencia, eficacia y sostenibilidad, el sector público que hay actualmente con esos 5.
000 millones de deuda es insostenible.

Lo que a mí me da de ustedes, y se lo reconozco, lo que han heredado es insostenible, eso es evidente, es insostenible, pero cuál es el modelo que ustedes plantean.
¡Es que todavía no lo ha explicado!
Es que llevo infinidad de preguntas escritas, repreguntas en la sesión de control al president Puig, una interpelación, y todavía no sé, o no sabemos qué modelo de sector público instrumental quieren para la Comunidad Valenciana.
¡Es que no lo sabemos!
Y, ¡oiga!
, es que el tiempo pasa, ¿eh?
Quiero decir, es que a la que nos demos cuenta, yo es que me veo el año que viene haciendo la interpretación Â«¡ay!
, ¿qué fue del señor Soler cuando hace un año le pregunté?
¡Claro!
, y no quisiera.

Y ya le digo, y yo le insisto en la pregunta, ¿cuál es el modelo que quieren?
, ¿qué empresas quieren que se mantengan?
, ¿qué servicios quieren?
Como se dijo en la comparecencia de la secretaria autonómica, tenemos que ver qué servicios queremos o consideramos que deben ser prestados por el sector público.
¡Díganoslo!
, y nosotros haremos nuestras aportaciones y lo criticaremos o lo apoyaremos, ¡no lo sé!
, pero ¡díganoslo!
, por favor.

Es que lo que no puede ser es gastar tres minutos de una intervención hablando del pasado, que sabemos más o menos cómo era el pasado, qué es lo que se han encontrado, y cinco minutos diciéndome Â«no, pues, no, es que hemos tomado unas medidasÂ».

No, no, insisto, modelo del sector público instrumental para la Generalitat valenciana que promueve su Consell.
Y con eso a ver si, por favor se lo digo, se lo pido por favor, contésteme.

Gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señor De Miguel.

Conseller, per a tancar la interpel·lació durant quatre minuts.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

Gràcies, presidenta.

Senyor De Miguel, ja m'agradaria que tot açò que diguem era parlar del passat.
Desgraciadament és present, estem fent la cirurgia ¡ara!
, eixa cirurgia és present, i desgraciadament encara serà de futur perquè el càncer que heretem és immens.

Imaginen vostés -i perdone que li ho recorde- que estos senyors que governaven abans agafàvem el sector públic no per a fer coses (inintel·ligible) .
.
.
¡Home!
, calia portar els tramvies, calia… Però sobretot n'hi havia multitud d'ens que servien per a fer opaca la gestió, per a allunyar-la d'este parlament, per a allunyar-la dels tràmits administratius normals, exigents, ¡per a buscar opacitat!
¡I així els tribunals ara ho estan detectant!
Perquè l'opacitat és el germen de…, ¿de què?
¡De la corrupció!
De la corrupció d'este senyor, ¡de la corrupció!
, ¡de la corrupció!
(Aplaudiments) Opacitat, corrupció, opacitat, corrupció, opacitat, corrupció.

Per tant, la cirurgia més important.
.
.
, l'opacitat, corrupció, opacitat, corrupció, opacitat, corrupció, opacitat… (Veus) Puc dir-ho més vegades, opacitat, corrupció.

I, per tant, per a lluitar contra la corrupció el primer que s'ha de fer és lluitar contra l'opacitat.
I en això estem, senyoria, en això estem, any i mig i encara no hem acabat la feina, encara, ¡imagine's com estaven els coses!
Així i tot, li he dit les operacions de cirurgia que hem fet.

Però, li he de dir que, a més, puc plantejar coses tan interessants com que, per exemple, doncs hem posat en marxa ja el projecte de rehabilitació, perquè estava com un cadàver en mig del poble, ¿eh?
, del centre cultural de Benidorm, que costarà la broma d'uns quants milions que els senyors del govern anterior varen deixar a mitat fer en el lloc més cèntric del poble que afectava la imatge de Benidorm, a la imatge del turisme valencià, a la imatge en definitiva de la Comunitat Valenciana.
I com eixes…, ¡així!
Vagen a Torrevieja i vegen el centre cultural que està deixat perquè no n'hi ha hagut manera de fer la gestió, etcètera.

Per tant, n'hi ha tantíssimes coses que encara és present desgraciadament, senyor De Miguel, encara és present, estic parlant del centre d'oci de Benidorm, estic parlant del circuit del motor i de tantes altres coses.

Miren vostés, he intentat explicar que per exemple allí on ja hem pogut detectar esta falta d'interés general de l'ens i el que servia era per a ocultar activitats corruptes, doncs hem decidit el govern de La Generalitat extingir la Fundació Jaume II el Just, he decidit liquidar la Fundació Llum de les Imatges, ¿li sona tot això?
Estem fent-ho, la setmana passada vam extingir la Fundació Jaume II el Just, hem eixit del patronat Pere Comte, etcètera.

Per tant, i li dic, en els pròxims mesos, m'agradaria esta vegada no pecar d'optimista, una vegada la radiografia dels excessos, eixos que he contat, de l'opacitat i de la corrupció, ho tingam realment a crèdit, presentarem l'avantprojecte de la llei del sector públic que intentarà respondre a la pregunta principal i és: ¿quin model de sector públic volem per als valencians?
I este model de sector públic respondrà als interessos de l'eficàcia i l'eficiència i la transparència, bàsic per a poder fer que el sector públic instrumental siga un instrument al servei dels interessos generals i no dels interessos particulars.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor conseller.

Interpel·lació al Consell, que respon conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport, senyor Vicent Marzà Ibáñez, sobre la política general en matèria de formació del valencià en cossos de policia i de seguretat que treballen a la Comunitat Valenciana, que formula la diputada senyora Cristina Cabedo Laborda (GP Podemos-Podem) (RE número 45.
848, BOC número 145)

La senyora vicepresidenta primera:

I anem a passar a l'última interpel·lació de la vesprada sobre la política general en matèria de formació del valencià en cossos de policia i de seguretat que treballen a la Comunitat Valenciana, que formula la diputada Cristina Cabedo, del Grup Parlamentari Podemos-Podem.

La senyora Cabedo Laborda:

Bona vesprada.

L'article 3 de la Constitució espanyola indica que el castellà és la llengua espanyola oficial de l'estat i que tots els espanyols -i afegiríem també les espanyoles- tenen el deure de conéixer-la i el dret a usar-la.

El mateix article indica que la resta de llengües seran també oficials en les respectives comunitats autònomes d'acord amb els seus estatuts.
Si mirem el nostre Estatut, aquest atorga a totes les valencianes i als valencians el dret a no només conéixer la llengua valenciana sinó el dret a usar-la.

Doncs, bé, el 6 de desembre, el dia de la Constitució espanyola, el dia en què els espanyols i les espanyoles commemorem el dret d'usar el castellà i el dia que les valencianes i els valencians commemorem també el dret d'usar el valencià, un guàrdia civil li va indicar al regidor de Desenvolupament Urbà Sostenible del municipi de Gata, Jaume Monfort, quan aquest se li va dirigir en valencià, que li parlara en espanyol, que Â«la Constitución no nos obliga a que te entendamos en valencianoÂ», obrint-li, a més a més i posteriorment, una nota interna per faltar a l'autoritat sota l'argument que es va dirigir cap a la guàrdia civil d'una forma inadequada.

Arran de la denúncia pública feta pel senyor Monfort a través de les xarxes socials, el conseller d'educació, el senyor Marzà, va sol·licitar -vam veure per premsa- una entrevista amb el delegat del govern espanyol al País Valencià, el senyor Moragues, per exigir-li que les forces i els cossos de seguretat espanyols respectaren els drets dels valencians a expressar-se en la llengua pròpia i a ser tractats amb respecte.

Hem de dir, tanmateix, que no hem trobat cap acció per part del director general de la agència de seguretat, quan, tanmateix, per exemple, des de l'Ivaspe, que ell gestiona, una de les formacions que es dóna és el valencià, i que aquesta està oberta també a guàrdia civils i policies nacionals amb destí en el País Valencià.

Tampoc hem vist cap acció per part de la consellera de justícia, la senyora Bravo, qui també sol compartir gestions sobre els cossos de seguretat.
De fet, és habitual veure-la en els actes de condecoració dels cossos de policies locals, autonòmics, però també nacionals, com va passar al mes de setembre en el dia de la policia de la Generalitat valenciana.

No creiem que açò signifique, en cap cas, que la gestió del senyor Marzà no fóra bona.
Inclús sembla bo la confiança que demostra un govern de coalició atorgant-li el pes de les negociacions i la importància de les responsabilitats a la conselleria del senyor Marzà.

Però, igualment, hem trobat a faltar el suport en la defensa del dret a parlar en valencià, també davant dels cossos de seguretat, per part de la resta del Consell amb responsabilitat en els cossos de seguretat.
Especialment, ho hem trobat a faltar quan llegim en la premsa les declaracions que ha fet el subdelegat del govern i que, a continuació, comentaré.

Parlem de quan el senyor Moragues ha indicat que la reunió va ser per al foment i l'ús del valencià, quan la qüestió no és al voltant del foment, sinó que la qüestió és al voltant de garantir el dret a expressar-se en valencià.
Perspectiva diferent, una cosa és parlar del foment i l'altra és parlar de garantir que ens corrobora quan el senyor Moragues continua dient que el compromís per conéixer el valencià es considera un mèrit en els concursos de trasllat en la Comunitat Valenciana, és a dir, es considera un plus, es considera una cosa que es valora i, per tant, es pot tindre o no.

La pregunta seria: ¿com garantir el dret a expressar-se en valencià a una ciutadana valenciana si la persona que tens davant pot tindre o no pot tindre els coneixements corresponents per a poder rebre-la?

Altres declaracions que ens van fer pensar són aquelles on el subdelegat parlava sobre la professionalitat dels cossos de l'estat.
Com si defendre el dret a dirigir-se a ells en valencià, per Constitució i per Estatut, fóra anar en contra d'aquesta mateixa professionalitat.
Si bé és tot el contrari: apostar per la professionalitat dels cossos de seguretat és garantir a través d'ells, perquè s'entenen com a pesa fonamental per al benestar de la ciutadania, que les valencianes i els valencians puguen fer ús de la seua pròpia llengua.

D'ahí, del fet que des del govern espanyol s'estiga apel·lant a la professionalitat del propi cos, com si defendre expressar-se en valencià anara en contra justament de defendre la professionalitat del cos de policies i de seguretat per a aquesta qüestió, com dic, hem trobat a faltar el suport de la resta de representants del Consell sobre com gestionar aquesta qüestió.

Creiem que defensar els cossos de seguretat al País Valencià és defensar que no només siga un plus, sinó una certesa que aquests coneguen el valencià.

Per últim, el senyor Moragues sembla que també va declarar que el cas de Gata va ser una cosa excepcional, tot i que el conseller li va dur una llista d'altres casos pareguts al de Gata.
I només això, sinó que el senyor Moragues va presentar allò excepcional relacionant-ho amb la petició de no generar un conflicte lingüístic.
Açò, novament, suposa un xantatge.
El xantatge de voler fer entendre que reivindicar el dret a expressar-se en valencià i denunciar aquells casos on no es garantix és crear un conflicte, quan és justament tot el contrari: és buscar una solució als conflictes.

Per tot açò voldríem saber: ¿quina és la política del Consell quant a la formació del valencià en cossos de policia i de seguretat que treballen al País Valencià?

Gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyora Cabedo.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Gràcies, diputada.

Moltes gràcies també, diputada Cristina, pel relat que ha fet, que el compartisc plenament i sap que en això compartim no només visió, sinó també l'acció que estem fent.

I, precisament, vosté ho dia al final.
No, no és un fet aïllat.
I tant que no ho és.
De fet, Graciela, m'agradaria agrair-te l'estima que tens per la nostra llengua i com de bonic parles el nostre valencià.
Moltes gràcies també.
(Aplaudiments) 

Com que dia que no és un fet aïllat, i ahí en tenim un altre, els valencians i valencianes tenim tot el dret, tot el dret a parlar en la nostra llengua amb qualsevol funcionari de l'estat, i més, en el nostre territori.
I, per tant, l'hem de garantir i així ho vaig traslladar en eixa reunió, també, amb el delegat de govern.

M'haureu sentit moltes vegades dir-ho, però crec que cal insistir, i més, davant d'aquestes situacions, les llengües estan per a comunicar-se.
No estan per a usar-se d'arma d'uns contra altres.
I tindre dos llengües oficials és precisament tindre la llengua pròpia, el valencià a la nostra terra, és una sort que ens ha d'enorgullir i que hem de posar encara més en valor.
I, per tant, hauria de ser totalment normal que qualsevol ciutadà es poguera dirigir en la llengua que ell ha escollit a qualsevol administració.
Almenys, fins ara, en valencià no passava.
I el fet és que alguns dels casos que vosté ha descrit ho demostren.
I hem de treballar perquè així siga.

M'agradaria saber també on estan els de la llibertat, ¿no?
, en estos moments.
Aquells que van eixir reclamant una llibertat que es veu que per al valencià és condicionada, no pot ser plena, ¿no?
Que penses que, a més a més, com vosté ha dit, l'ordenament jurídic no és només una qüestió de dret.
.
.
, d'exigència d'un dret en abstracte, sinó que l'ordenament jurídic ens ho avala també.
I, per tant, deuríem exigir-ho a tots els llocs.

L'article 7 de l'Estatut d'autonomia reconeix el dret dels valencians i valencianes a conéixer i usar el valencià, i el dret a no ser discriminats pel fet d'usar la nostra llengua.
El dret a no ser discriminats pel fet d'usar la nostra llengua.
I, per tant, estem parlant de drets, de garantir eixos drets.

També, la mateixa Llei d'ús i ensenyament del valencià consagra el principi també de no-discriminació lingüística, i al nostre territori els ciutadans tenen dret a adreçar-se -i diu expressament- i relacionar-se en valencià amb La Generalitat, amb les entitats locals i amb els altres ens públics, és a dir, també amb la resta d'ens públics, com puga ser l'administració estatal i, també, l'administració de justícia, evidentment.

A més a més, també establix que el Consell (inintel·ligible) .
.
.
propiciarà l'ensenyament del valencià als funcionaris, i així ho estem fent, com ara li relataré la feina que estem.
.
.
, des que hem arribat.

En este context normatiu, i el que vosté deia també, i no només normatiu, sinó vivencial, ¿no?
, el que vivim en el nostre dia a dia, el govern del botànic i la conselleria que nosaltres gestionem estem treballant per garantir estos drets lingüístics.
Per garantir-los en tots els sentits.

¿Què vam fer el govern?
Crear la Direcció General de Política Lingüística, que fins ara no existia, com vosté ja sabrà, i que érem l'únic territori amb llengua pròpia que no tenia una direcció general.
Per cert, una direcció general que està adscrita a la nostra conselleria, a la conselleria que tinc el plaer de poder coordinar, però que, evidentment, té un treball transversal i que és compartida pel conjunt del govern, i que tot allò que fem és una qüestió compartida del conjunt del govern -mirava cap allà perquè senc molt de soroll; (rient) però.
.
.
però bé, continuarem.

Deia que en vint anys no n'hem tingut, quan Galícia, per exemple, en tenia; el País Basc, també; Balears, Astúries.
I nosaltres érem els únics que no ne teníem.
Igual és que durant vint no van tindre temps.
O a la millor és que, precisament, eixes reaccions dient que només són fets aïllats demostren que pensaven que el valencià de segona i que no s'havia de tractar en els mateixos drets.

Mire, ¿quines són les principals mesures que hem implementat en política lingüística?
Hem creat una comissió interdepartamental de l'ús del valencià, i eixa comissió, en les diferents reunions, el que ha fet és precisament, de forma transversal i no únicament circumscrita a la nostra conselleria, facilitar i incentivar l'ús del valencià a la nostra administració.

Hem acordat, i ja està en marxa, la realització d'una guia d'usos lingüístics.
Un pla d'acompanyament als empleats públics, és a dir, no només demanar que es parle el valencià i que es puga exercir per la ciutadania, sinó acompanyar els funcionaris públics perquè ho puguen fer, perquè puguen capacitar-se i puguen atendre els nostres conciutadans en la nostra llengua.

Estem ja a punt de publicar el decret d'usos administratius de les llengües oficials de l'administració de La Generalitat en el qual, evidentment, hi haurà una presència destacada del l'ús del valencià en l'administració valenciana, i un pla d'acompanyament als empleats públics, com li deia.
Entre altres, dins d'eixe pla d'acompanyament, el que hem determinat és que hi haurà un repositori institucional, és a dir, els formularis que molts d'ells estan només en castellà, per exemple, també estaran en valencià, com no pot ser d'una manera, i normalitzarem, per tant, que u puga accedir a tots els nivells de l'administració també en la nostra llengua, i formarem en matèria lingüística especialitzada també els empleats públics, amb una creació d'un servei d'atenció, lingüística per a dubtes i un servei de tutorització.

També estem ultimant el decret de l'oficina de drets lingüístics.
Com deia vosté, és un dret.
És un dret i, per tant, s'ha d'exigir la seua aplicació.
De fet, el que volem és que en esta oficina de drets lingüístics s'apliquen mecanismes de.
.
.
, que s'arbitren mecanismes de mediació i, per tant, de resolució de possibles conflictes que puguen haver, però, també, que hi haja un registre dels conflictes i dels abusos que hi han hagut, que no n'hi han hagut molts.
Que no n'hi han hagut molts i que molts d'ells no han tingut cap lloc on anar, on explicar-los, i que ningú els ha acompanyat per part de l'administració.
Nosaltres ho anem a fer, com no pot ser d'una altra manera, en el govern del botànic.

Dia que.
.
.
, pel que fa a la formació, hem triplicat la formació.
Hem triplicat la formació en llengua, en valencià, respecte al que es feia l'any 2014-2015.
De fet, ara, el 2015-2016 van a haver-hi 122 cursos; en el 2016-2017 n'hi han programats 132, seguim creixent a pesar d'haver ja triplicat respecte al que feia abans.
A més a més, col·laborem en el cursos en línia oferits per l'IVAP, l'EVES i l'escola judicial, proporcionant continguts i també professorat, i fem setze cursos en línia mitjançant la plataforma Minerva, també en col·laboració de les oficines municipals de promoció del valencià.

Pel que fa als cossos i forces de seguretat, sap vosté que de nosaltres depenen les formacions d'aquells que depenen de nosaltres.
Són els policies locals i la unitat adscrita de la policia nacional, que entenem per policia autonòmica.
I que durant també este curs hem fet molta formació en valencià.
De fet, en el pla d'estudis bàsics d'accés a la categoria d'agents s'inclouen hores de formació específiques en valencià també i, per una altra banda, per primera vegada, en este curs acadèmic s'ha oferit també un curs a l'Ivaspe per a la preparació del que fins ara enteníem com a nivell mitjà -i just esta setmana hem presentat que l'hem homologat als títols europeus-, amb més de quaranta places.

Pel que dia, la resta de cossos i forces de seguretat que depenen de l'estat és competència de l'estat formar-los, però, com vosté ha dit, jo vaig demanar una reunió per mostrar la nostra voluntat de col·laborar i, també, per exigir la garantia d'un dret, i és eixe dret d'expressar-nos també amb ells en valencià -veig que està acabant-se el temps.

Li diré, en concret, a què vam a arribar en el següent torn, però quede's segura que per nosaltres no quedarà i que, evidentment, els drets dels valencians i les valencianes a expressar-nos en la nostra llengua estaran garantits amb el govern del botànic.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el president, senyor Enric Morera i Català)

El senyor president:

Moltes gràcies, conseller.

Sí, sí, pot fer-ho, si vol, des de l'escó, la seua interpel·lació.
Quan vosté vullga.

La senyora Cabedo Laborda:

Senyor Marzà, gràcies per la seua contestació.

Atenent que ara ens explicarà un poc millor la reunió que va tindre, li voldria fer algunes preguntes també.
Si ens poguera explicar, perquè el senyor.
.
.
, hem llegit en premsa que el senyor Moragues va parlar sobre protocols que n'hi havien perquè quan algun cos de seguretat estatal no entenguera el valencià, acudira a eixos protocols.
Tanmateix, si preguntem als policies locals, ningú coneix eixos protocols i, a més, ens expliquen que mai hi ha hagut el cas que un guàrdia civil o un policia nacional els haja utilitzat.
Per tant, si ens podria explicar millor com va a ser aquest tema.

I si vostés van a dur alguna coordinació en concret amb la conselleria de justícia o amb el director de l'agència de seguretat perquè aquestos protocols siguen reals i efectius, i no només un paper mullat.

També si en algun moment van parlar sobre sancions, perquè, bé, si hi ha algú que no complix en garantir els drets a la ciutadania valenciana, doncs també potser hauríem de parlar de sancions.

I, per últim, també ens comenten que hi ha policies que de forma sistemàtica, tot i que efectivament fan un ús oral del valencià, tanmateix, quan van al jutjat, bé, tanmateix quan han d'escriure les diligències les fan directament en castellà perquè en els jutjats no està normalitzat l'ús de la llengua valenciana.
I, per tant, si vostés també açò ho han contemplat i novament quina serà la seua coordinació amb la conselleria de justícia per a tractar aquesta qüestió.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, diputada.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Gràcies.

Bé, li conte com va anar la reunió.
Com vosté ha pogut vore en les declaracions, i veig que les ha mirades bé, efectivament, van demanar en la reunió diverses coses.

Primer, per un costat, un pla de formació.
És que és competència de l'estat, però nosaltres diguem, anem a formar, els proposem a formar en aprenentatge del valencià i que sàpiguen almenys comunicar-se amb els nostres conciutadans.

I no només això, li vam dir també que no és només una qüestió d'aprendre o de saber valencià; és una qüestió d'actitud lingüística.
I que en eixes formacions nosaltres el que voldríem també és predisposar els agents també a atendre d'una altra manera a aquells que parlen una altra llengua, i en este cas els que parlen en la nostra llengua, els que parlen en valencià.
I això són qüestions tan senzilles com d'empatia lingüística.
I, per tant, de posar-se en el lloc de l'altre i poder interactuar, fins i tot acabant d'arribar, que un pot no comprendre-ho, però poden haver-hi maneres ben educades i ben amables d'explicar la situació i que no hi haja cap problema.

Per tant, vam demanar no només formació, sinó també formació en llengua i també en actituds lingüístiques, en actituds no discriminatòries.
Per tant, actituds igualitàries també pel que fa a la predisposició a escoltar altres llengües i a comunicar-se en altres llengües.

També li vam demanar que es revisara, entre d'altres coses, per què no s'havia convocat des de fa set anys el consell oficial de les llengües de l'estat.
Li vam dir al delegat del govern que ho diguera al seu govern a Madrid i que els diguera que han de convocar, que és una obligació que emana d'un acord i d'un reial decret, i diu que s'haurien de convocar tots els anys el consell de les llengües oficials, que no estan convocant-se des de l'any 2010 i que és precisament en aquell lloc on es pot debatre, on es pot implementar mesures també a nivell estatal, al conjunt de territoris de l'estat.

També li vam dir que fera un seguiment dels casos, pel que vosté deia de les sancions.
Nosaltres no podem sancionar les forces i cossos de seguretat que depenen de l'estat, però li vam demanar que fera el seguiment i que ens diguera en quin cas estava cadascuna de les situacions que li vam descriure per tal que prenguera mesures.
I és que no és quedar-se només amb grans paraules de fomentar l'ús, sinó que s'ha d'aplicar en el dia a dia i s'ha de ser conseqüent.
I, per tant, si algú se salta els protocols, que no els vam poder vore, no ens els van voler ensenyar, deia que són competència dels mateixos cossos i forces de seguretat de l'estat.
Per tant, no conec eixos protocols, segons el delegat existeixen, nosaltres no els coneixem.
En tot cas, li vam dir que nosaltres ens plantejàvem de seguir treballant creant una comissió, treballar-ne i, per tant, aplicar totes eixes mesures a l'acció directa en el nostre territori.

Em deia si anem a coordinar-nos amb la conselleria de justícia.
Sí, ja ho estem fent.
I, de fet, del pla de formació que tenim i d'acompanyament lingüístic als funcionaris de l'administració comencem per justícia, que és una de les conselleries on més necessitat hi ha d'acompanyament lingüístic i, per tant, és una de les primeres que anem a començar en eixe pla de formació.
I també, com diu el mateix Consell d'Europa, en la Carta europea de les llengües, en la revisió i avaluació que fa, hi ha un apartat específic per al nostre territori, i és un apartat específic que diu clarament que per al territori valencià l'estat no està fent els seus deures, pel que fa a l'aplicació de la Carta europea de les llengües regionals i minoritàries, que va signar el mateix ministre, però que no està complint, i que li recomana que faça una sèrie d'actuacions que fins ara no està fent, i en canvi diu que nosaltres que sí que.
.
.
, que sí que s'estan fent pel que fa a l'administració autonòmica.

De fet, demana que es modifique el marc jurídic estatal, precisament per una disposició, la 211, que hi ha pel que fa a justícia, i que ens ajudaria molt més si es derogara i si es canviara, que s'hauria de revisar, i ho diu el mateix Consell d'Europa, la selecció de personal de l'administració de l'estat.
El que vosté estava dient ho diu el Consell d'Europa i el ministeri no li fa cas.
Per tant, haurem de seguir reivindicant-ho i garantir la presència també de les llengües oficials.

El fet que fins i tot Europa, no només nosaltres, estem dient-ho, els hem exigit que ho facen, estem disposats a ajudar-los si ho necessiten, evidentment que sí.
Nosaltres estem treballant perquè a casa nostra, tot allò que depén de nosaltres, cada dia funcione millor.
De hui per a demà no podrem solucionar-ho tot, però és evident que la voluntat està, el treball està i que les disposicions d'esta administració són per a garantir la igualtat lingüística, i en este cas que els valencianes i les valencianes puguem viure i usar el nostre dret a seguir vivint, i parlant i estimant-nos en valencià.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, conseller.

Senyories, a les huit quaranta hem arribat al final de la sessió d'este matí.
Per tant, se suspén la sessió i demà reprendrem els nostres treballs a les deu del matí.

Se suspén la sessió.

(Se suspén la sessió a les 20 hores i 40 minuts)