Untitled Web Page



**Ple de les Corts Valencianes celebrat el dia 16 de maig de 2002.
Comença la reunió a les 10 hores i 5 minuts.
Presideix la Molt Excel·lent Senyora Marcela Miró Pérez.
Sessió plenària número 68.
Segona i darrera reunió.**

 

 

***Moció subsegüent a la interpel·lació al conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, senyor José Ramón García Antón, sobre política general de la conselleria en matèria de ports esportius, presentada pel Grup Parlamentari Socialista-Progressistes (RE número 16.
849, BOCV número 68).***

 

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyores diputades i diputats, es reprén la sessió.

Punt tres: moció subsegüent a la interpel·lació al conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports sobre política general de la conselleria en matèria de ports esportius, presentada pel Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.

Per a la presentació i defensa, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Gozalbo.

 

 

***Moció subsegüent a la interpel·lació al conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports sobre política general de la conselleria en matèria de ports esportius***

 

 

**El senyor Gozalbo Bellés:**

 

Senyora presidenta.

Senyores diputades, senyors diputats.

Bon dia a tots.

Preparant esta moció i volent començar amb alguna cosa almenys anecdòtica i simpàtica.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Silenci, per favor, senyories, que acabem de començar.

 

**El senyor Gozalbo Bellés:**

 

.
.
.
sobre el tema, que, la veritat, ni és anecdòtic ni tampoc és simpàtic, se m'ocorrien diverses anècdotes.
Esta moció fa molt de temps que ha tingut una singladura llarguíssima i, en aplegar a bon port, això sempre dóna lloc a bones anècdotes.

Però, de totes formes, opte per contar una miqueta un argument d'una història de Daniel Pennac, un escriptor, el qual, insatisfet per tota la producció literària que s'ha produït abans, decideix un dia escriure una novel·la.
I comença la historieta, ja dic, una historieta irònica, precisament: "Voy a escribir una novela".
Ja dic, insatisfet per tota la producció anterior i convençut que en les seues mans estava el poder d'escriure un bon argument i una bona novel·la.

Lamentablement, com ha de ser una novel·la que passe a la història, tot el primer capítol es passa veent possibles arguments i possibles.
.
.
, però no li produeix una gran satisfacció.
En el segon capítol continua amb la voluntat i, lamentablement, també es perd en el camí.
Ja sabem que moltes vegades no hi ha camí, sinó que el camí mateix és el futur.
Però van passant els capítols i, lamentablement, acaba l'últim capítol de la història i encara continua buscant l'argument definitiu per a eixa història.
Conte açò perquè.
.
.

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, per favor.

Un moment.

Senyories, per favor, pregue silenci.

 

**El senyor Gozalbo Bellés:**

 

.
.
.
el tema que ens ocupa, el tema dels ports esportius, realment és com una novel·la, realment li passa el mateix que a l'argument de Daniel Pennac, d'eixa història irònica.

Repassant ­fa ja més d'any i mig per a parlar d'este tema­ les sessions parlamentàries, en la legislatura de 1991 a 1995, la crítica del Grup Popular, dels seus portaveus, a la política urbanística, en general, d'ordenació del territori, d'urbanisme de la Generalitat, era autènticament demolidora.
Pareixia que hi havia molts arguments, però la veritat és que després s'ha vist que no hi havia tants arguments.
Que si no era sòlida, la veritat és que el trípode sobre el qual es van assentar les lleis de la Generalitat en este període, les tres lleis que han donat el cos a l'urbanisme valencià, s'han mantingut.

Però la crítica arribava a ser tan ferotge que en el primer debat de l'any 1995, amb el Govern ja del Partit Popular assentat en la Generalitat ­el seu portaveu parlamentari també hui està present­, aplegava a dir que era *basura* tot el que sobre urbanisme ­està en el diari parlamentari­ tot el que sobre l'urbanisme s'havia legislat.
I anunciava el seu conseller Cartagena, responsable dels assumptes urbanístics del Govern Zaplana, en la primera intervenció parlamentària, en el debat de política general de la Conselleria d'Obres Públiques, anunciava una remodelació profunda d'eixes tres potes que assentaven l'urbanisme amb noves de lleis de tota entitat.
I anunciava, entre altres coses, un pla de ports que anava a ser autènticament important, autènticament al servei de la societat, etcètera, etcètera.

Era el primer capítol de la novel·la, en el qual el senyor conseller, responsable de la política urbanística de la Generalitat, insatisfet totalment per la política del pla de ports que en el seu dia es va realitzar, va presentar ja.
.
.
"Vaig a escriure un nou pla de ports".
A partir d'ahí, tots els capítols han anat continuant aixina: "Anem a fer un nou pla de ports, un pla de ports que realment serà de desenvolupament sostenible, donarà satisfacció a l'equilibri entre oci, turisme, infrastructures.
.
.
".
I han anat passant els capítols d'eixa manera.

Bé, Cartagena va passar a millor glòria.
Bé, a millor glòria celeste no ho sabem, perquè no ho sabem, però a millor glòria sí.
I va vindre un nou conseller que anunciava tècnicament que ell anava a fer, com va dir en la seua primera intervenció, un nou pla de ports, el pla de ports de la Generalitat.
Anunciava moltes més coses.
Va aplegar a dir que igual que altres comunitats autònomes, faríem una llei de ports, que no la tenim feta.
I no sols això, va dir que li donaria autonomia al sector creant una fundació o bé donant-los suficient autonomia, fent-los ports autònoms a l'estil que l'estat central havia fet.

Bé.
Passa un altre capítol i el conseller promet en tres ocasions en esta Cambra la seua voluntat inequívoca de fer un pla de ports.
Quan això no es compleix, li vam demanar una interpel·lació i li vam dir: "Conseller, faça vosté un pla de ports".
Inclús li ho vam dir d'una forma que jo crec que el Govern sempre ho deu apreciar, dient-li que no sols no estàvem en contra, no sols volíem el creixement del sector, no sols acceptàvem la concordança d'eixe sector, sinó que entenem i potenciem eixes infrastructures i, per tant, tindria el nostre recolzament per a fer un nou pla de ports.
No, no.
En estos anys, lamentablement, no s'ha fet res.
Lamentable-ment, eixe anunci inicial, en un decret, de dir: "S'obri la ma per a totes les iniciatives que hi hagen".
.
.
Perquè ja sabeu que l'antic pla de ports considerava que estava racionalment i planificadament fet, de forma que en deu anys ­home!
, està vivint-ne ja dotze­ no calia canviar-lo.
El conseller anuncia ma lliure perquè tots li presenten projectes de ports esportius per al seu fi.
Després tardem any i mig en discutir-ho.
Però ara venim ací perquè.
.
.
I acaba de publicar, fa molts poquets dies, un nou decret del pla de ports famós.

Només els llegiré a les seues senyories, perquè alguns de vosaltres no haureu tingut l'oportunitat de llegir-lo, el Decret 36/2002, de 5 de març*,* "por el que se modifica puntualment" el decret del Govern Valencià de l'any 1989.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, per favor.
Senyories, pregue silenci.

 

**El senyor Gozalbo Bellés:**

 

Després de dos fulls de preàmbul, diu: "Artículo único.
.
.
" El nou pla de ports, eixe anunciat com una novel·la.
"Artículo único.
Se modifica el artículo 14.
2.
2, que será: en los puertos e instalaciones existentes se podrán tramitar solicitudes de ampliaciones exteriores aun cuando se pretenda la ocupación de zonas de exclusión total contiguas, que podrán autorizarse.
.
.
" ­etcétera, etcétera, etcétera.
Eixa famosa novel·la que anaven a escriure tots els governs del Partit Popular s'ha limitat, després de tants capítols, a fer la modificació de l'artícle 14.
2.
2 del pla de ports de l'any 1989.
La veritat és que és una anècdota de Pennac que ve totalment al fi del que s'ha revisat.

Però anem a vore.
Què han fet?
Com no han fet res, han fet alguna cosa?
Clar que sí!
En política urbanística, no planificar, no fer política, és una política, és el famós dejar hacer, *laissez faire*, deixar fer.
Miren vostés, no hi ha cosa que espante més, des del meu punt de vista, al que és una societat, que això de dir: "anem a reformar ­el que siga, per exemple, la LOT ara­ i, per tant, no anem a deixar construir en els primers 500 metres".
I això ho anuncien en 1996, ho tornen a dir en 1998.
Ho fan de manera sistemàtica i diuen: "Afanyeu-vos ­el llenguatge ocult­, tots els promotor afanyeu-vos a presentar projectes, perquè quan fem açò no ho podreu fer".
De forma que s'estan presentant projectes d'ocupació dels 500 primers metres de costa en tot el país.
De la mateixa manera.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, per favor.

Un moment, senyor Gozalbo.

 

**El senyor Gozalbo Bellés:**

 

Gràcies, presidenta.

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, per favor.

 

**El senyor Gozalbo Bellés:**

 

.
.
.
han deixat de tindre política en urbanisme totalment.
"Los famosos cambios de la basura legislativa.
.
.
" primer va ser una llei presentada en estes Corts de l'hectàrea, que després ara volen tornar cap arrere, i després dos decrets de nomenant d'autoritats marítimes en els ports.

Mire, han renunciat a la competència exclusiva de l'article 31.
15 de l'Estatut d'Autonomia ­no l'han exercida­, que diu que tenim competència exclusiva en el tema de ports.
Han fet deixadesa de l'ordenació del territori.
Permeten que qualsevol persona presente projectes.
No han permés que la iniciativa privada, no la iniciativa social, la iniciativa lucrativa, marque l'ordenació, implante les infrastructures.
I, finalment, no han organitzat l'existent.
El desgavell que hi havia en el ports comercials i esportius continua totalment.

Esta sensació que hi ha en la Cambra i que hi ha en este tema de l'urbanisme és una sensació que el Govern està com si estiguera en permanent interinitat, perquè tant en ordenament com en planificació no fan res.
Estan interins totalment.
Pareix que estiguen dominats per la incapacitat.
Set anys sense fer-ho, després d'anunciar-ho reiteradament.
No solucionen cap problema.

Miren, els problemes d'ordenació del litoral ni tan sols en la llei d'ordenació del territori que mos presenten estaran, perquè la mateix LOT deixa per a un futur pla d'acció territorial del litoral, deixa el tema d'ordenació de la costa.
Pareix que siguen totalment incapaços d'agarrar el tema.
.
.
el bou per les banyes.
Tenen una visió, el que estan fet, miop, no observa.
.
.
volen legislar i tenen la llei d'ordenació territorial ahí al costat.
La Llei de turisme, que parlava de tota la zonificació ­tot un capítol de la Llei de turisme dedicat al tema de planificació turística d'infrastructures­, zonificació, necessitats conjuntes, coordinació de polítiques, no s'ha desenrotllat en absolut.
I té una visió fragmentada: ho fan des de la iniciativa lucrativa, però resulta que agricultura, que té molt a dir en el tema de ports comercials, o el turisme, o el desenrotllament marítim, estan sense actuar.

Sols busquen efectes mediàtics, ho anuncien, ho tornen a anunciar, ho repeteixen.
Evidentment, inclús per al debat de hui, que havia d'haver estat la setmana passada, el conseller va traure una nota de premsa dos dies abans dient que havíem crescut el 128%.
En deu anys, el 128%.
Té efectes efímers.
D'ací dos dies, la nova llei d'ordenació territorial actuarà sobre açò.
Renuncien a exercir com a govern, per això dic que dóna la sensació que és un govern totalment interí.

Però passem història.
En els anys 60 comencen a posar-se ports esportius a la nostra comunitat, comencen a promoure's d'una manera generalitzada, sobretot en la zona d'Alacant, etcètera, d'una forma heterogènia.
N'hi ha uns que tenen una iniciativa pública, uns altres privades, uns altres fan grans instal·lacions, els altres fan pantalanets I comença a simultanejar-se la construcció amb la legislació, cosa fatal, perquè si no es legisla i es planifica, la construcció va corrent, com vostés saben molt bé.

En els anys 80, i amb els governs socialistes, es transfereixen les competències de ports a les comunitats autònomes.
Hi ha una crisi important econòmica i s'aprofita per a fer un alt i una reflexió.
Es legisla i es planifica.
Es fan les lleis: el pla de ports, el pla d'instal·lacions nàutiques i esportives.
.
.
Es modernitza, s'homogeneïtza el sector, de forma que les tarifes, els amarradors, etcètera, siguen tots uniformes.
Es crea el concepte de desenrotllament sostenible, la potencialitat dels impactes que pot produir, etcètera.
S'aprofundeix en el caràcter de servei públic, perquè fins ara eren concessions d'una forma generalitzada.
No, es diu que l'Administració té el deure de planificar i el deure de tutelar tot eixe procés.

I aplega l'any 1995 i no han trobat una tipologia adequada a la demanda.
Recordeu que la tipologia que vol la iniciativa lucrativa és una tipologia típicament francesa: els ports esportius associats a processos d'urbanització.
No busquen eixe turisme social, eixe esport que mosatros estem.
.
.
i volem potenciar.
S'han repetir eixos models francesos, que estan totalment allunyats de la nostra realitat, perquè ni la societat és tan coherent com aquella ­està molt més fragmentada­, ni el nivell econòmic del turisme que mos ve és el mateix, ni el medi físic sobre el que s'actua és el mateix.
No s'han corregit errors d'escala.
Encara n'hi han ports que deu anys després les bocanes continuen negant-se de sorra, el negoci és dels que agarren tres mil milions de sorra d'un lloc i se'ls emporten a un altre, perquè a l'any que ve tornen a tindre uns altres milions per a transportar sorra d'un lloc a un altre.

Les instal·lacions continuen sent cares i idíl·liques, i, per descomptat, caríssimes de manteniment.
N'hi ha una demanda existent en la Comunitat Valenciana, potenciada pel desenrotllament de l'aprenentatge de la vela, etcètera, que no té acomodament en l'actual tipologia dels ports esportius.
I, finalment, no s'han compatibilitzat els ports que n'hi han amb la realitat territorial veïna, continuen sense accessos, no se pot accedir, continuen provocant problemes d'erosió absurds.

Definitivament, la història d'este tema ens diu que s'ha fet deixament en els últims set anys, s'ha fet deixament totalment del tema.
Per fer deixament, ni s'han invertit diners!
Miren, en estos set anys, en total, en els pressupostos de la Generalitat, des del 1996 fins al 2002, s'han dedicat teòricament 5.
519 milions de pessetes a tot el que són ports comercials esportius a totes les instal·lacions, tant en manteniment com en obres noves.
Te'n vas a l'execució de pressupostos i dóna el 46% de gasto.
O siga, s'han gastat en estos anys 2.
312 milions de pessetes.

Home, els contaré com a anècdota que en el primer debat de l'any 1995, entre uns i altres, entre esmenes als pressupostos i actuacions del Govern, la famosa llotja de Benicarló s'havia posat en l'any 1995 en els pressupostos de la Generalitat.
S'ha repetit la llotja de Benicarló en el 1995, en el 1996, en el 1997 ­166 milions­, en el 1998, en el 1999, en el 2000, en el 2001, i enguany comença a fer-se la llotja de Benicarló.
Només els diré el nivell d'execució que han tingut en ports, però s'han gastat 2.
312 milions de pessetes, a menys de.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Gozalbo, acabe.

**El senyor Gozalbo Bellés:**

 

.
.
.
*(inoïble)* pessetes a l'any.
I s'han ingressat, només diré això, senyora presidenta, 8.
900 milions de taxes.
Si haveren fet com la Generalitat catalana, que açò havera sigut una fundació, haveren tingut 8.
900 milions de pessetes per a gastar-se'ls ahí i no gastar-se'ls en projectes d'oci no esportiu precisament en altres llocs del país.

Moltes gràcies, senyora presidenta.
 *(Remors)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Gozalbo.

A esta moció no hi ha esmenes presentades.

Per Esquerra Unida, per a fixació de posició, té la paraula el senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, per favor, pregue silenci.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

El tema dels ports esportius, com abans s'ha fet referència per part del diputat senyor Gozalbo, és un tema que ens preocupa a tots.
Esquerra Unida ja en el més del març de l'any 2001 va demanar la compareixença del conseller d'Obres Públiques, compareixença que encara no s'ha pogut vore per les circumstàncies d'eixe treball a voltes a destall que es fa ací en aquestes Corts, i, bé, ens trobem en la situació que ens trobem.

La proposta que avui debatem del Partit Socialista planteja una qüestió que és aprovar una modificació de pla amb la participació de tota una sèrie de sectors socials, amb els quals mosatros coincidim; el que passa que inclús m'atreviria a dir quasi que arriba tard també, perquè eixa modificació, com abans he fet referència, inclús ja està feta.
Per tant, doncs, tot açò és conseqüència que en unes coses se corre molt i en altres se corre molt poc.

El tema dels ports esportius, des de la posició d'Esquerra Unida, és un tema molt delicat, d'alguna manera és una privatització encoberta d'un espai marítim i d'un franja costanera que deu ser pública.
Dic això, perquè a voltes pareix que s'oblida eixe fet tan important.
La llei de costes de l'any 1988 ja planteja que s'ha de ser molt cuidadosos en tots els temes que fan referència a aquesta tema, s'ha de ser molt estricte a l'hora de la defensa d'eixe principi general que planteja la llei que el mar i la costa són públics; i que, a banda d'això, que ja és important, qualsevol intervenció en aquest espai pot tindre unes conseqüències molt importants de cara a l'ecosistema marí.

El Pla de ports i instal·lacions nauticoespotives, que va a estar aprovat pel Decret 79/1989, de la Generalitat Valenciana, curiosament sent conseller el senyor Blasco, en època socialista, ara el senyor Blasco és conseller en època del Partit Popular, perquè pareix que és conseller sempre, mane qui mane, doncs, igual que es va protegir allò, ara, coincidències de la vida, en el seu mandat també es modifica, s'obri la mà, quan ell, en aquell moment, d'alguna manera, el que pareix que pretenia, segons la mateixa exposició de motius d'aquella proposta, el que se pretenia era oferir una oferta que estava ­digam­ al carrer, en el sentit de demanda d'amarradors esportius a la costa valenciana, però també establint tota una sèrie de mesures de cara que allò no proliferara i mantindre uns determinats nivells de control i de construcció, d'alguna manera, sota un seguiment, de manera que allò no proliferara en excés i que anara controlant-se per part de la mateixa Generalitat.

Tot això, amb un pla que d'alguna manera establia eixa nova oferta, o ampliava la que existia, però mantenint sempre un control, unes mesures de prevenció davant del que jo crec que és evident que pot tindre uns impactes ambientals en l'ecosistema marí clars.
Jo crec que això, hui en dia som conscients d'eixa situació, gran part dels problemes que tenen determinades platges valencianes tenen molt a vore precisament amb l'existència d'estos ports esportius.

O siga, per tant, el que aleshores pareixia una suposició més o menys raonada, jo crec que en estos moments és una evidència.
A pesar d'això, és també evident, i l'altre dia el conseller fea referència a l'augment espectacular d'amarradors que hi ha hagut en estos anys, i això mateix, i la demanda teòrica que hi ha, eixa famosa llista d'espera, pareix que s'utilitza com per a, d'alguna manera, sentir-mos obligats tots a dir, bé, és que els ports esportius estan col·lapsats, tenim una demanda molt forta, és un sector dinàmic, etcètera, etcètera, i, per tant, cal donar una eixida.
I l'eixida, evidentment, per la qual aposta el Partit Popular és facilitar la construcció de més ports esportius i/o l'ampliació dels ports existents.

Això, jo crec que és un tema molt delicat, que ens pareix que està enfocant-se per part del Partit Popular d'una manera absolutament irresponsable, perquè, com bé s'ha dit abans, si el decret pel qual es modifica el famós article 14 és de fa escassament dos mesos, també és cert que al poquet de tindre el Partit Popular majoria absoluta en aquestes Corts, en concret, el 13 d'octubre de l'any 1999, ja es va publicar un decret pel qual es declarava la voluntat de modificar el pla de ports vigent, i per a no perdre temps, perquè pareix que el tema corria pressa per al Partit Popular, ja es dia en eixe mateix decret que s'autoritzava l'admissió de noves sol·licituds d'ampliació de ports.
S'obria la veda d'alguna manera.

I això cal reconéixer que ha tingut èxit, perquè les sol·licituds d'ampliació de ports existents per part de determinades instàncies, han segut, jo crec, des del punt de vista del Partit Popular, absolutament un èxit.

També s'hauria de dir que eixa postura que es planteja com un dogma de fe que és millor l'ampliació dels ports existents que anar a la construcció de nous ports, pot ser veritat, però també pot no ser-ho, perquè, d'entrada, no sé per què hem d'estar en este debat de si s'ha o no d'augmentar el nombre d'amarradors en els ports esportius.
És cert que, en principi, podria ser menys impactant, però això solament en principi i en teoria.
El que caldria vore també és si hem arribat al màxim quant a la construcció de més ports esportius, siguen ampliacions o siguen ports nous, perquè, com en terra ferma, també s'haurà de posar un límit a este tipus de qüestions.

Quan parlem del desenvolupament sostenible, no és solament terra cap a dins, també de cara a la mar.
Tenim l'experiència del que estan suposant els ports esportius existents, tenim els estudis ja d'algunes sol·licituds d'ampliació de ports esportius, que hem tingut recentment polèmiques molt importants, com pot ser en Xàbia el tema de la Grava, el tema en Dénia, el que tenim en estos moments en Altea, que està sent també molt polèmic, del qual també hi ha tota una sèrie d'informes tècnics que es plantegen el que va a passar no en la construcció d'un nou port, en l'ampliació dels ports existents.

Per tant, des de la posició nostra, d'Esquerra Unida, mosatros pensem que estem en un tema en el qual probablement no calga ser tan favorable a obrir, no la mà, les dos mans, a pesar que, evidentment, interessos i interessos a més molt foscos en molts casos, lligats a sectors molt concrets, inclús en molts casos també lligats a sectors dels Partits Populars locals en este poblacions, això no justifica que s'òbriga la mà d'aquesta manera, que a més s'estiguen ja venent en molts casos ports que encara no tenen les autoritzacions, com que ja no hi ha problema i fent ja inclús precontractes d'amarrador, perquè se diu que això està resolt i que ja s'han fet les converses o els acords corresponents amb la Conselleria perquè això vaja endavant, tot això ens pareix un tema molt perillós i que, d'alguna manera, caldria tallar.

Mosatros, en este sentit, som partidaris de la màxima restricció.
Pensem que qualsevol mesura de modificar el pla actual, i no diem que a la millor hi hagen alguns aspectes que no s'han de modificar, deu ser modificat en un procés de consens i de participació de tot el món ­d'ajuntaments, de moviments ecologistes i pescadors, etcètera, etcètera­, qüestió que no està fent-se en estos moments.
I no és un tema que siga Esquerra Unida, els ecologistes, els que estan dient que hi ha afeccions importants a l'ecosistema marí pel tema dels ports esportius.
Tenim declaracions de diferents confraries de pescadors que advertixen també dels problemes que estan patint, inclús n'hi ha ports en estos moments que tenen dificultats d'accés els mateixos barcos pesquers per a poder entrar, perquè els iots, de major o menor tamany, estan ocupant això.

El tema de la mateixa Capitania Marítima de València que advertia recentment els problemes de seguretat que cada volta són majors quant a eixe moviment indiscriminat d'embarcacions esportives, la possible afecció en moltes d'aquestes ampliacions a espais que, per altra banda, la mateixa Generalitat ha considerat protegibles i ha inclòs en zones LIC.
O siga, hi ha per ahí admissió de projectes per ampliació, ports esportius, que la Conselleria està fent, que abans no podia fer, ara sí que pot fer i ja vorem com acaba la qüestió, en llocs que estan al mateix temps proposats a Europa per a ser protegibles, tal com és el Montgó, Tabarca, els penya-segats del nord d'Alacant, etcètera, etcètera.

Pensem que s'ha de posar, d'alguna manera, ordre, d'alguna manera valorar altre tipus de qüestions a l'hora de plantejar-se les ampliacions de ports esportius.
Hi ha plantejaments en altres zones també tenint en compte els estudis que es fan de quin està sent l'índex d'utilització d'aquests ports, mesures alternatives, possible utilització de ports secs, per exemple, que en altres països estan tenint èxit i, d'alguna manera, alliberen espai també.

Tot això crec que és un tema que haguera valgut la pena plantejar-lo amb temps i amb participació suficient, abans de, en el seu moment, obrir descaradament la mà com va fer el Partit Popular tan prompte com tingué eixa majoria absoluta, alçar expectatives, plantejar-se tot el que tenim damunt de la taula, que en estos moments, si la cosa no ha anat a més, no podem dir que siga per la voluntat del Partit Popular, sinó perquè hi ha hagut moviments ciutadans importants de rebuig a eixes propostes ­el tema de Xàbia amb la Grava, ha segut, jo crec, un dels exemples més importants quant al que suposa aquesta agressió i la conscienciació que té la població davant d'aquestes propostes­, i mosatros, la veritat és que no compartim esta visió que té el Partit Popular que com hi ha eixa artificial demanda de nous amarradors, doncs, que hem de sentir-mos obligats a facilitar això.

Pensem que és una dinàmica enverinada, absolutament, pensem que tenim ja experiències suficients amb els ports que tenim en estos moments de l'impacte negatiu que estan ocasionant, tenim inclús informes del que poden ocasionar algunes de les ampliacions d'algun dels ports que tenim al nostre país, i jo crec que tenim elements suficients per a ser molt més cuidadosos, molt més restrictius, molt més defensors, en tot cas, de l'interés públic, que, a més, és el que determina la mateixa llei de costes, i no afavorir interessos molt privats, molt lligats en molts casos a sectors especulatius.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Oltra, vaja finalitzant.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

.
.
.
que afavorixen la construcció i tot el que comporta un port esportiu, que no és solament el tema sobre l'aigua, sinó tota una sèrie de construccions veïnes que hi ha ahí, i hi ha molt de negoci, jo ho reconec, però jo crec que eixos elements no deuen ser fonamentals per a prendre decisions.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Fixació de posició del Grup Parlamentari Popular.
Té la paraula la il·lustre diputada senyora Pérez.

 

**La senyora Pérez Barber:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyors diputats.

La veritat és que quan sentim parlar als grups de l'oposició de la idea que tenen de la política que està fent-se als ports esportius, el que està clar és que no té res a vore amb la realitat.
Perquè el senyor Gozalbo ha contat una novel·la, és de veres, però res que dir del que realment està passant.
I el senyor Oltra hauria de deixar de clavar-se en el meu poble, perquè allí ja no tenen representació, però com seguisca així les pròximes eleccions no cal ni que vinga.
I al Partit Socialista, també li passa igual, cada volta en té menys per la política que fa per darrere, perquè no s'atreveixen a donar la cara d'allí on són.

Dit açò, li explicarem el que ja en el seu dia va explicar ací el senyor conseller en la interpel·lació, i a més en les preguntes que han fet tant al conseller de Medi Ambient com al conseller d'Obres Públiques, dir-li que considerem esta moció innecessària i pensem que el que cal fer és impulsar la més ampla participació pública en el procés d'elaboració del pla de ports de la Generalitat, que és l'objectiu clarament assumit pel Consell tal com ja li va dir ací, en el seu dia, el conseller en les interpel·lacions i en les preguntes que han anat fent.

Però este procés de planificació després de la Generalitat en el que està treballant la Coput s'emmarca en un procés més ampli d'elaboració d'una estratègia global per a les costes valencianes, que servirà per a coordinar els distints sectors d'intervenció pública, on es té en compte per suposat el medi ambient, l'urbanisme, la protecció i regeneració de la costa i les infrastructures viàries per a poder accedir a eixos ports i per a poder treballar dins d'ells.
I, a més, les actuacions de les diferents administracions, no sols la Generalitat sinó també l'Estat, els ajuntaments i tot allò des d'un enfocament integral.

Una base fonamental d'eixe esforç planificador ha de ser precisament la màxima participació social i institucional que la conselleria està promovent per diverses vies.
En este sentit, dins els treballs d'elaboració del Pla de ports de la Generalitat, està fent-se un estudi conjuntament amb els ajuntaments del litoral amb la finalitat de conéixer i valorar adequadament totes les demandes, necessitats i aspiracions de cadascú dels municipis.
I en breu, perquè ja està pràcticament acabat, van a fer-se públics dos documents bàsics, que estan ultimant-se: una estratègia valenciana per a la gestió integrada de la costa i un llibre blanc de la costa valenciana, amb els que es van oferir als ciutadans i a tot tipus d'agents públics i privats una sèrie de propostes i dades que servisquen per encarrilar i fonamentar eixe debat públic sobre el futur de la costa valenciana i les actuacions prioritàries.

I, a més a més, cal tindre present una premissa fonamental i bàsica, que és la importància que el turisme té en l'economia de la nostra Comunitat.
I, dins d'eixa oferta turística actual, la presència d'unes infrastructures portuàries apropiades per a la navegació esportiva, una opció que cada volta és més valorada.

L'objectiu bàsic d'esta política del ports esportius es basa en proporcionar infrastructures i servicis adequats a una demanda d'usuaris que cada volta és més gran, perquè el que sí que està clar és que si no hi hagueren usuaris no farien falta eixos ports.
Per això, l'aspecte més important d'esta legislatura és el de complir el compromís del Govern que vam arreplegar en el programa electoral del partit elaborant el nou pla de ports, que ací ha explicat ja el conseller d'Obres Públiques, on es voran arreplegats també tots els problemes sobre instal·lacions nàutiques esportives.

Tots compartim que l'actual pla, el vigent de 1989, s'ha queda desplaçat en qüestions essencials.
En estos moments la Comunitat Valenciana compta amb 40 ports, cinc d'eixos, Castelló, Sagunt, València, Gandia i Alacant, són ports de l'Estat i els 35 restants són de la Generalitat.
Tots eixos ports compten amb instal·lacions i servicis normalment per a la navegació esportiva, 18 de forma exclusiva i la resta tenen a més activitats pesqueres i comercials.

Quan va entrar en vigor l'actual Pla de ports i instal·lacions nàutiques esportives, estes infrastructures albergaven aproximadament 9.
000 amarradors d'este tipus d'embarcacions d'oci.
En l'actualitat tenim en la Comunitat Valenciana al voltant de 17.
000 amarradors, quasi el doble.
Això fa que la problemàtica siga distinta.
En esta Comunitat hi ha una demanda important d'amarradors esportius i de servicis que van associats a eixos amarradors.
Este espectacular creixement de l'oferta s'ha produït tenint en vigor este Pla de ports de l'any 1989, que marcava l'estratègia d'anar cobrint la demanda a través d'un ús intensiu dels espais disponibles en els ports ja existents.

Esta estratègia del pla de 1989, que hui encara està vigent, es corresponia amb la situació de partida en la que es trobava la Generalitat en eixe moment, que era que la Comunitat Valenciana havia heretat de l'Estat una gran quantitat d'infrastructures portuàries que estaven infrautilitzades i que donaven la possibilitat d'augmentar d'una forma molt considerable l'oferta esportiva, mitjançant l'ampliació i ordenació de les instal·lacions dins els mateixos ports, evitant, per tant, l'impacte d'instal·lacions de nous ports a la seua ampliació, però es classificava un 7% del litoral com a apte per a la implantació de noves infrastructures.

Això és el que s'ha anat fent i encara hi ha possibilitats en ports, com a Vinaròs i Torrevella, Benicarló i Borriana.
Però hi ha ports on fan falta amarradors, per la demanda que hi ha, com és Moraira, Calp, Altea, la Vila, Xàbia i principalment en la província d'Alacant.
Per tant, l'estratègia que està portant-se és la correcta i el que no s'ha parat mai és de treballar i les inversions han sigut sempre adequades a la demanda que ha hagut.

Res més i gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyora Pérez.

Per a què demana la paraula el senyor Oltra?

 

**El senyor Oltra i Soler:**

Per a rèplica a la senyora Barber.

 

**La senyora presidenta:**

Té la paraula per a rèplica, per tres minuts.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

Gràcies, senyora presidenta.

Senyora Barber, vosté no es preocupe si Esquerra Unida està o estarà en l'Ajuntament d'Altea, això és un problema nostre que no es preocupe, anem a intentar estar, eh?
, i crec que estem en el camí d'aconseguir-ho.
El que sí que és un problema és que la seua preocupació siga eixa i no siga, precisament, que sent vosté d'allí, d'Altea, no li preocupe i a més defense ací l'ampliació d'un port esportiu que està tenint el rebuig ciutadà majoritari i a més el rebuig de municipis colindants, com és el cas d'Alfàs del Pi, per l'agressió evident que suposa a una platja com la del Albir, per exemple.

I no val que ara ens anuncien de nou un pla d'estratègia de no sé què, un llibre blanc de no sé quants.
Si tot això va a arribar tard, si vostés des del moment que van obrir la mà sabien per a què l'obrien: per a facilitar tot aquest tipus de qüestions.
L'altre dia al conseller jo li preguntava pel tema d'Altea.
I què ens deia?
Bé, que "de moment no ha arribat, quan arribe, ja m'estan facilitant la documentació, si compleix tota la nova normativa jo l'autoritzaré".
El dia que eixe llibre blanc sobre el tema de la costa estiga en vigor, sí, segurament, quedarà en això, en blanc, en blanc perquè estarà ja tot fet, ja no caldrà fer res més nou, estarà tot fet.
I això cal tallar-lo.

I mosatros, vosté no sé, a la millor tenen altres interessos, però mosatros no ens sentim lligats per eixos interessos que diuen que hi ha necessitat de més arramarradors.
Jo no ho discutisc, segurament serà veritat.
Però això per a nosaltres no és un element fonamental en estos moments.
Més important que atendre una demanda de gent que no se sap d'on és, siga d'ací o siga d'on siga, que vol tindre un amarrador en un port esportiu, per a mosatros, molt més important que això es garantir que això no vaja a impactar negativament en el medi.
I la veritat és que les experiències que tenim fins ara d'actuacions o de l'existència de la majoria dels ports esportius coincideixen amb eixa agressió al medi ambient.

Per tant, podran vindre molta gent, que segurament inclús molta d'ella serà molt important, i alguns fins i tot presidents de la Generalitat o expresidents i coses d'este tipus, però per a mosatros això no és un element fonamental, el fonamental és l'altre.
Per tant, senyora Barber, precupe's més d'això, no es preocupe d'altres qüestions en este tema absolutament secundari i es preocupe del futur, inclús del futur del seu poble.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

Per a rèplica i per tres minuts, té la paraula la senyora Pérez.

 

**La senyora Pérez Barber:**

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor Oltra, jo només defense el progrés del meu poble.
I li dic que estic autoritzada pel recolzament electoral que té el Partit Popular a Altea.
I que l'únic interés que tinc és que la Comunitat Valenciana progresse.
I vostés estan en contra de Terra Mítica, del Pla hidrològic, del progrés.
També estaven en contra en el seu dia de la Facultat de Belles Arts a Altea.
I ja ha vist el que és.
Sí, estan ahí els *Diaris de Sessions* per a voreu.

Jo l'únic que li dic que l'únic que vull és el progrés i benestar de tots els ciutadans.
I, com no pot ser d'altra manera, si es fa qualsevol actuació, siga la que siga, es farà com correspon, com està acostumat a fer-ho este Govern, complint la legalitat vigent sense perjudicar a cap platja, que segur que quan es faça alguna actuació d'eixe tipus beneficiarà i a més amb tots els informes necessaris de medi ambient com també de qualsevol altre organisme que siga necessari, perquè no sols és de la degradació de la platja sinó dels fons marins i de tot el que haja de ser.

Per tant, el que anem a seguir és treballant, treballant en eixa estratègia del litoral, treballant perquè eixa estratègia valenciana per a la gestió integrada de la costa siga una realitat, i perquè eixe llibre blanc servisca per a marcar la política de futur de la Comunitat Valenciana en tot el litoral.

Res més i gràcies.
*(Remors)*

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyora Pérez.

Té la paraula per a rèplica, per tres minuts, el senyor Gozalbo.

 

**El senyor Gozalbo Bellés:**

Senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Bueno, como en toda buena novela, me faltaba el epílogo, el último capítulo.
La representante, la portavoz, ens ha anunciat de nou que la conselleria està "trabajando en un proceso que hará unas directrices valencianas para el litoral", farà després un llibre blanc i després ja ­un llibre con las páginas en blanco aún- però farà después "el nuevo Plan de puertos".

Mire, no se m'ocorre millor contestació a tot el que ens ha dit, després del que li he dit abans, que "a buenas horas mangas verdes".
Mire, por cierto, este refrán ­que hace pocos días un diputado, Joaquín González, ha tenido ocasión de releer de nuevo *El Quijote*­ viene de esas épocas anteriores ya.
Y viene porque la policía, la administración del momento, el gobierno del momento, era la Santa Hermandad.
*(Remors)* Gracias al señor Font de Mora por esa precisión que utilizaré posteriormente.
Pues viene porque el Gobierno estaba materializado en una guardia, la Santa Hermandad, que iba vestido con un chaquetón de cuir gran fins quasi els genolls de color ocre verdoso, como casi la portavoz del Partido Popular actual, para que fuera bien visible.
*(Remors)*

El problema, como dice Cervantes en *El Quijote*, el problema era que ­y fíjese que atreverse Cervantes a criticar a la policía gubernativa y al gobierno tenía su cierto grado de interés­ decía *El Quijote* que siempre llegaban tarde, no solucionaban ningún problema y no cogían ningún infractor.
Y por eso *El Quijote* nunca se siente amenazado por la Santa Hermandad, porque dice que aunque por razones prácticas o excelsas a él siempre ignorará, lo ignorará la Santa Hermandad.

Pues, miren, eso ha hecho el Partido Popular, igual que la Santa Hermandad.
No han sido efectivos, en absoluto.
Más aún, miren, tanto que hemos crecido, hemos crecido el 56,9%, según datos de la conselleria.
Per cert, a la portaveu del Partit Popular se li ha oblidat un port, mire que li ho han escrit en la conselleria, hi ha 36, no 35 ports de la titularitat de la Generalitat Valenciana, 36 i 5 de l'Estat.

Bé, d'eixe 56,9% que ha crescut, la majoria ho ha crescut no on vosté m'ha citat sinó a Castelló, el 128,5% ha crescut la demanda a Castelló.
Mire, el port de Borriana, per posar un exemple, de gestió directa de la Generalitat només té 21 i ara en anuncien fins 800, o siga, dins del port mateix es pot créixer sense fer cap decret, com el que han fet, fins 800.
Val?
No han sigut efectius, tenen els mateixos amarradors directes, de gestió directa, que tenien fa deu anys, els mateixos.
Sols ha crescut, en tot cas, aquella gestió indirecta que ja saben vosté que hi ha en concessió.

Per tant, com la Santa Hermandad, no han sigut efectius, no han solucionat cap problema i no han agarrat cap infractor.

 

**La senyora presidenta:**

Senyor Gozalbo, vaja finalitzant.

 

**El senyor Gozalbo Bellés:**

Sí, acabe, senyora presidenta.
Gràcies, per la seua amabilitat.

Lamentablement, el Partit Popular ha sigut la Santa Hermandad, s'han deixat vore, però no han fet res.

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Gozalbo.

Té la paraula la senyora Pérez per a rèplica, per tres minuts.

 

**La senyora Pérez Barber:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

¿Què va a dir-mos, senyor Gozalbo, si el van llevar de portaveu d'estos temes el seu grup?
*(Remors)* Mire, la Santa Hermandad ha hagut de desfer.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Silenci, per favor.

 

**La senyora Pérez Barber:**

 

.
.
.
tantes malifetes de les que havien deixat, que no li ha donat temps a arreglar-los tots.
Però bo, la política de ports esportius de la Generalitat es basa en fer compatibles.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, silenci, per favor.

 

**La senyora Pérez Barber:**

 

.
.
.
la demanda important per al desenrotllament de la nostra economia turística, garantint el respecte al medi ambient, la protecció del litoral, i la millor defensa dels drets i dels interessos de tots els ciutadans.
I per a fer açò hi ha que planificar els ports esportius, elaborant un pla en el que s'analitzen, en rigor i de forma més objectiva, la possible demanda i les possibilitats reals; avaluant la implantació territorial i ambiental, i implicant a tots, ajuntaments i altres institucions públiques, forces polítiques, agents econòmics i socials, aixina com els usuaris i ciutadans que, en definitiva, serà a tot el món.

Dir-li que està treballant-se correctament, elaborant documents per al Pla de ports esportius i al mateix temps per al Pla de ports en general.
Però fonamentalment per a allò que és l'ordenació de tot el litoral, eixa ordenació, eixes directrius del litoral que no siguen incompatibles en la política de ports que es vol dur a cap.
I en breu es faran públics eixos dos documents que ha repetit ací este matí tantes voltes.
Documents que estan ultimant-se, i on es vorà clarament l'estratègia valenciana per a la gestió integrada de la costa i el llibre blanc de la costa valenciana.

Res més i gràcies.
*(Remors)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Pérez.

Senyories, votació ordinària per a la Moció subsegüent a la interpel·lació al conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transport, sobre política general de la conselleria en matèria de ports esportius, presentada pel Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.

Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 32 vots a favor, 40 en contra, cap abstenció i 1 nul; queda rebutjada la moció.

Se suspén la sessió per 15 minuts.

 

*(Se suspén la sessió a les 10 hores i 53 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 11hores i 30 minuts)*

 

***Compareixença de la consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació, senyora Maria Àngels Ramón-Llin i Martínez, per a explicar el contingut i les actuacions i resultats previstos en el Pla nacional de regadius a la Comunitat Valenciana, sol·licitada pel Grup Parlamentari Socialista-Progressistes (RE número 29.
887).***

 

**La senyora presidenta:**

 

Compareixença de la consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació per a explicar el contingut i les actuacions i resultats previstos del Pla nacional de regadius a la Comunitat Valenciana, sol·licitada pel Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.
Té la paraula l'honorable consellera.

 

**La senyora consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació:**

 

Senyores diputades, senyors diputats.

Comparec davant de tots vostés per a explicar el contingut, actuacions i resultats previstos de l'aplicació del Pla nacional de regadius Horitzó 2008, a la Comunitat Valenciana.
En primer lloc, indicar que la Comunitat Valenciana té unes disponibilitats d'aigua molt limitades, i no obstant, el 90% de la producció final agrària procedix del regadiu, i a pesar de les limitacions del recurs els nostres llauradors són capaços de produir aliments molt competitius i d'alta qualitat.

S'ha de ressaltar que els sistemes de regs tradicionals compliren la seua missió en un determinat moment de la nostra història agrària, i que des de temps immemorial fins als nostres dies han rebut els elogis dels estudiosos en la matèria, destacant la seua distribució i aprofitament.
Però actualment, tant les demandes del mercat, la competència d'altres zones productores, així com les fluctuacions en la disponibilitat de l'aigua, precisen de polítiques específiques de recolzament al sector agrari tendents a l'emmagatzemament d'aigua i la seua correcta distribució.

Per això, des de l'administració autonòmica, s'ha realitzat accions orientades a la millora i modernització dels regadius existents, i en este sentit el Govern Valencià ve realitzant una inversió mitja de 60 milions d'euros, és a dir, 10.
000 milions de pessetes durant els últims anys, el que ha permés que des de l'any 1995 s'hagen destinat més de 555 milions d'euros, és a dir, 92.
500 milions de pessetes a la modernització del regadiu, dels quals 320 milions d'euros han sigut aportats per la Generalitat.
Estes inversions han permés que s'hagen transformat de reg tradicional a reg per goteig més de 131.
000 hectàrees; és a dir, més d'un terç de la superfície regable de la Comunitat Valenciana.

El Pla nacional de regadius, aprovat pel Reial Decret 329/2002, de 5 d'abril, fixa en el seu article dos els objectius generals del mateix, indicant en el seu apartat d) la modernització de les infrastructures de distribució i aplicació de l'aigua de reg, per a racionalitzar l'ús dels recursos, reduir la contaminació d'origen agrari de les aigües superficials i subterrànies, i promoure innovacions en els sistemes de reg per a reduir els consums d'aigua.
I així també, en el seu article tres, programes d'actuació, en l'apartat 1, lletra a indica la consolidació i millora dels regadius existents en la finalitat d'optimitzar l'ús de l'aigua disponible, modernitzar els sistemes de reg, reforçar la competitivitat de les produccions i empreses agràries, així com la sostenibilitat de les àrees regades.

Sense cap dubte, l'objectiu de modernització de les infrastructures és un objectiu compartit, i a la vista de les dades oferides anteriorment el que pretén el Pla nacional de regadius és una continuïtat de la política agrària mampresa pel Govern Valencià, que impulsant la modernització del regadiu no sols pretén un estalvi d'aigua significatiu, sinó també i per mig de l'automatització de les tasques, una reducció dels costos de producció i una millora de la qualitat de vida dels llauradors.
Recordem que els moderns capçals de reg permeten, a més de la dosificació de l'aigua segons determinats paràmetres, com poden ser la humitat o l'estat vegetatiu del cultiu, l'aplicació d'adobs o herbicides en les dosi adequades, alliberant el llaurador de treballs que abans eren habituals.

L'aplicació del Pla nacional de regadius Horitzó 2008 suposarà a la Comunitat Valenciana una inversió per part de l'Estat, i de la Generalitat també, superior als 367 milions d'euros; és a dir, 61.
000 milions de pessetes fins a l'horitzó 2008, i dels quals estes inversions permetran, com diu el pla nacional, consolidar i millorar un total de 115.
519 hectàrees de regadiu, a banda de les ja modernitzades i que continuem modernitzant per la conselleria; d'estes 115.
519 hectàrees que marca el Pla nacional de regadius, 49.
236 ho seran de consolidació i 66.
283 de millora.

Com ve sent habitual en les obres de modernització, les actuacions se centraran en, per una part, la reparació de les estructures hidràuliques actuant sobre una superfície de 47.
171 hectàrees en una inversió de 20.
265 milions de pessetes.
També la modificació dels sistemes de transport i distribució, actuant sobre una superfície de 5.
889 hectàrees en una inversió total de 4.
299 milions de pessetes.
El canvi dels sistemes d'aplicació del reg, actuant sobre 146.
278 hectàrees, en una inversió total de 72.
356 milions.
I en altres actuacions, com la millora de la ret de drenatge, de la ret de camins, de la capacitat de regulació i control de l'aigua, la reordenació de la propietat agrària, el control del consum d'aigua i la millora de la seua gestió, s'actuarà en un total de 409.
848 hectàrees, en una inversió de 25.
461 milions de pessetes.

Pretenem en tot això disminuir les pèrdues d'aigua en 278 hectòmetres cúbics, i els retorns en 93 hectòmetres cúbics, a les zones de la Comunitat Valenciana en disponibilitat d'aigua, i reduir en 187 hectòmetres cúbics la demanda de les zones infradotades, passant de 2.
115 hectòmetres de demanda actual de reg a 2.
067 en l'Horitzó 2008.
Fer constar també que les actuacions es referixen a consolidació i millora i no a la creació, com ja saben, de nous regadius.

També com les seues senyories sabran, el passat 18 d'octubre del 2001, es va firmar un acord marc de col·laboració entre el Ministeri d'Agricultura i la Comunitat Valenciana per a la tramitació, posada en marxa i desenrotllament del Pla nacional de regadius Horitzó 2008, i es va convindre la necessitat de posar en marxa, de forma immediata, les obres de millora i consolidació de regadius declarades ja d'interés general a petició de la Comunitat Valenciana mateixa, utilitzant un nou instrument financer, que són les societats estatals d'infrastructures agràries, conegudes com Seiasa, sense perjuí d'altres fórmules que també es poden utilitzar.

La societat que actua a la Comunitat Valenciana ha tancat ja convenis en diferents comunitats de regants.
En el cas de la província d'Alacant, en la Comunitat General d'Usuaris de l'Alt Vinalopó, en una afecció d'11.
000 hectàrees i 7.
000 usuaris; la Comunitat de Regants Monteagudo, de Novelda, en una afecció de 400 hectàrees i 295 usuaris; la Comunitat de Regants de Monforte del Cid, en 3.
606 hectàrees i 1.
512 usuaris, i la Comunitat de Regants la Baronessa, en 55 hectàrees i 42 usuaris.

En el cas de la província de Castelló, han signat conveni en la Comunitat de Regants de Castelló, de 900 hectàrees i 3.
400 usuaris; en la Comunitat de Regants de Vila Real, en una afecció de 2.
900 hectàrees i 25.
000 usuaris; la Comunitat de Regants d'Almassora, en 775 hectàrees, 2.
111 usuaris, i la Comunitat de Regants Cota 220 del riu Millars, en 3.
200 hectàrees i 2.
590 usuaris.
I a la província de València, a dia de hui, en la Comunitat de Regants del riu Alcoi, en una afecció de 2.
543 hectàrees i 6.
664 usuaris.

Estes actuacions afectaran en el seu conjunt, com li dic, fins al dia de hui, a un total de 25.
409 hectàrees, en un número d'usuaris de 48.
614, havent-se iniciat les obres en dos d'estes comunitats.
Però no obstant, encara estan obertes i encara s'estan negociant el tancament d'altres convenis en altres comunitats de regants.

A totes estes quantitats hi ha que afegir les inversions que la conselleria d'Agricultura té previstes realitzar, en els fons propis com ve fent en estos últims anys en este mateix període, en un valor de 465 milions d'euros, 77.
400 milions de pessetes.
I en estes dos actuacions, les que provenen del Pla nacional de regadius i les pròpies de la Conselleria d'Agricultura, la inversió en la modernització dels regadius a la Comunitat Valenciana en el període d'aplicació, és a dir, fins el 2008, serà de 832 milions d'euros, que són 138.
500 milions de pessetes.

No podem, evidentment, qüestionar l'esforç inversor que el Govern Valencià ha realitzat en la modernització del reg.
I en este sentit, entenem que el Pla nacional de regadius ve a sumar, millorant sense cap dubte el que tots pretenem, que és la competitivitat de les nostres explotacions.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora consellera.

Té la paraula pel grup sol·licitant, el Grup Socialis-ta­Progressistes, l'il·lustre diputat senyor Lozano.

 

**El senyor Lozano i Pastor:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Senyora consellera.

El Pla nacional de regadius que mos ha relatat, mosatros pensem que no dóna resposta a les necessitats del camp valencià, ni en el regadiu ni en les zones d'interior bàsicament de secà.
El Pla nacional de regadius, senyories, no contempla la problemàtica estructural dels regadius valencians, caracteritzats per una escandalosa parcel·lació que sembla que a vostés els preocupa ben poquet.
A més a més, el regadiu tradicional valencià ha demostrat històricament, des de fa molts segles, el saber fer en matèria d'aigua, racionalitzant el seu ús, estalviant i, fins i tot, fiscalitzant-la amb un Tribunal de les Aigües que és l'orgull dels valencians.

En l'actualitat, i per eixa sensibilitat de la societat valenciana respecte a l'aigua, els regants tenen demandes per a millorar el sistemes de reg per centenars de milions.
Vosté sap que s'acumulen les peticions per eixa voluntat dels llauradors, dels regants, de modernitzar-se i d'estar a l'altura de les produccions actuals i de la competitivitat actual.

Vosté, senyora consellera, té promeses fetes als regants que sap que no podrà complir en molts anys perquè els recursos que té són limitats.
I vosté, senyora consellera, per no haver sabut definir bé els problemes i, fins i tot, per no creure's el problema del camp valencià, no ha sabut negociar amb Madrid les verdaderes necessitats que tenen els llauradors valencians.

Si mirem la distribució per comunitats autònomes i sectors vorem que es destina molta més inversió als regadius de cultius extensius i a nous regadius de cultius herbacis també extensius, que als regadius tradicionals de fruites i verdures, com és el nostre cas, que a més aporten major valor a la producció final agrària de l'estat que els cultius extensius.
I amb l'esforç històric esmentat, l'esforç econòmic fet al llarg dels anys passats i les xifres que vosté ha donat, que ratifiquen el que estic comentant, amb recursos propis vostés van a Madrid i en la negociació se conformen per a la millora i consolidació dels regadius amb 368 milions d'euros per a 115.
000 hectàrees de les més de 350.
000 de regadiu que tenim al País Valencià.
No aplega al 8% del pressupost de l'Estat.
De veritat creu que han fet una bona negociació, senyora consellera?

Mire, necessitem una bona política d'aigua lligada a resoldre el problema de la parcel·lació.
No es pot seguir subvencionant indiscriminadament i consolidant, com altres vegades ja li ho he dit, la parcel·lació.
Perquè lògicament la parcel·lació el que està condicionant són els preus de producció, que tenim el cost més elevat de produir tarongers de tot el món.
Jo pense que és un rècord que hem de fer un esforç per a evitar-lo.

Senyora consellera, en l'interior vostés s'han lluït encara més.
En el Pla nacional de regadius Horitzó 2008, diu: "La implantació o presència de regadius genera una activitat que ocupa un espai en el territori.
I, per tant, se veu condicionada, per les seues característiques, que a la vegada transforma el dit espai.
En eixe sentit, el regadiu complix una funció social com a factor d'equilibri territorial.
El regadiu pot frenar l'èxode rural de zones amb risc d'abandó o, almenys, de pèrdua de població i, inclús, com s'ha pogut comprovar en algunes zones transformades, ha actuat com un element de recuperació demogràfica.
El regadiu contribuïx a mantindre un cert equilibri territorial fixant població al territori, el que en zones rural en declivi és un objectiu bàsic per evitar l'abandó i la consegüent degradació de l'espai, paisatges, recursos naturals i medi ambient.
D'aquesta manera pot considerar-se que el regadiu multifuncional caracteritzat per fixar població, ordenar el territori i mantenir l'espai rural, constituïx una peça clau del nou model d'agricultura europea.
Aquest regadiu multifuncional es definix com a regadiu social.
"

Senyories, comunitats autònomes amb una clara consciència del problema de l'interior, de les seves zones rurals, que a més tenen nivell de pluges molt superiors a la nostra Comunitat, han sabut negociar amb el Govern central per traure noves hectàrees de regadiu encaminades al manteniment i fixació de la població en l'interior de les seves comarques.
Cantàbria, una comunitat del nord d'Espanya, 2.
500 hectàrees; Catalunya, 6.
200 hectàrees; Galícia, 2.
500; Navarra, 2.
887; País Basc, 5.
000; Rioja, 5.
272.
Zones, com se pot veure, amb molta més riquesa d'aigua.
En el País Valencià, zero, cap, absència.

I això és el que no pot ser.
Vosté, senyora consellera, sap com és d'important per al 65% del nostre territori i els més de 500.
000 habitants que habiten en zones considerades desafavorides disposar d'alguna extensió de regadiu perquè mos estem quedant amb pobles sense persones, pobles buits de vida.
I ho sap, senyora consellera, perquè en el Senat vosté en la seva intervenció es lamentava de l'absència de reg social per al nostre territori.
I no és prou lamentar-se, senyora Llin, encara que no mos sorprén a la vista de la seua actitud respecte al desenvolupament de les zones rurals de l'interior, que sembla no importar-los absolutament res i que ja tindrem ocasió de discutir-ho en el marc dels Proder i dels Leader.

I això es traduïx quan es negocia en un tirar la tovalla, i en termes de xifres en zero hectàrees de regadiu per consolidar l'interior en benefici de tots els valencians.
I això és molt greu perquè s'està perdent una oportunitat d'or, tal vegada l'única, per a poder crear riquesa en l'interior i mantindre la població en els pobles, a pesar que el País Valencià i a causa, com vosté sap, a les infraestructures fetes en els darrers anys, s'han perdut més de 20.
000 hectàrees de regadiu.
I vosté ni tan sols ha sabut argumentar-ho per a traure del Govern central un poc més de 10.
000 hectàrees que hagueren ajudat sobre manera a aconseguir una producció agrària en l'interior de la nostra Comunitat, per a garantir rendes que sumades al valor afegit que aquestes aconseguixen en determinades èpoques del turisme, que és el que té capacitat de pagar els preus més alts per la proximitat i per la qualitat que se fan en estes produccions en els pobles, ajudarien en gran mesura al manteniment de la població en l'interior del nostre territori.

I, a més a més, algú haurà d'explicar als llauradors realment qui pagarà les inversions.
Perquè miren, senyories, amb el sistema tradicional de fer efectives les subvencions els llauradors pagaven el 50% i l'Estat l'altre 50%.
Amb el nou sistema, que el mateix Ministeri el definix diguent: "No hay subvenciones del Estado para hacer obras, sino mecanismos de financiación".
Que vol dir: "llauradors, aneu a rascar-vos la butxaca una vegada més".
Aixina de clar i aixina de senzill.
La traducció al nostre llenguatge, en el nostre territori.

Els llauradors, durant l'execució de les obres han de pagar el 26%, i la part restant els propers 50 anys, amb 25 de carència, descomptant-se el 24% que ficarà el Feoga.

Senyories, el suport del Ministeri tan sols és un avançament i seran els llauradors els qui carregaran amb el 75% dels costos, de les inversions, si exceptuem el 25% del Feoga.

Al final, senyora consellera, haurem de pagar nosaltres la modernització dels regadius com a conseqüència de la discriminació pressupostària a què som sotmesos.
I no resoldrem els problemes estructurals tan greus que tenim.
Perquè eixe ha de ser, segons la nostra forma de vore el problema, l'objectiu final: com aconseguim que els llauradors i ramaders d'este país puguen viure amb una certa dignitat del seu treball i, per tant, que fiquem tots els mecanismes necessaris i, entre ells, el Pla nacional de regadiu per a poder aconseguir eixe objectiu.

Gràcies, senyora consellera.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Lozano.

Intervenció dels altres grups per a fixar posició.
Té la paraula el senyor Oltra, en representació d'Esquerra Unida.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Bé, el Pla nacional de regadius mentres el Partit Popular estava en l'oposició era un tema molt important i que deuria d'haver-se aprovat abans del Pla hidrològic nacional.
Una volta que el PP ja té eixa majoria absoluta, ho fa justetament al revés.
Jo crec que haguera segut un tema important disposar d'eixe document perquè, d'alguna manera, basant-nos en la gran coartada que suposa l'agricultura per al Pla hidrològic nacional, deurien haver sabut, efectivament, quines anaven a ser les previsions de creixement o d'estabilització del sector.
No ha segut aixina, bé, doncs trobem amb el que ens trobem.

Caldria recordar ací, per exemple, algunes dades quant a, per exemple, el tema del regadiu que a Espanya consumix 24.
200 hectòmetres cúbics a l'any i suposa al voltant del 80% del total del consum de l'aigua.
L'abastiment per a nuclis urbans suposa 4.
300, el 14%, i la indústria el 6% restant.
A Espanya, en estos moments, hi ha al voltant de 3.
700.
000 hectàrees de regadiu, una quantitat important, aproximadament 1.
000.
000 de regadiu tradicional i, en canvi, en el nou Pla nacional de regadius s'augmenta esta superfície en 228.
000 noves hectàrees.

És cert que la intensificació de l'agricultura i l'expansió del regadiu comporta algunes altres qüestions que ací, igual encara no s'ha fet suficient referència, per exemple, la major utilització de components químics contaminants.
El mateix Ministeri de Medi Ambient reconeix el tema tan preocupant que suposa aquesta qüestió.
I, a més, textualment s'acaba dient que la lluita contra la contaminació oferix possibilitats majors d'augmentar la disponibilitat del recurs que la construcció de noves infraestructures.
I eixe creem que és un tema important i que tant en el Pla hidrològic nacional, fonamentalment, com en el Pla nacional de regadius ha quedat eludit.

El Pla, pel fa afecta al nostre país, afecta 115.
520 hectàrees, una tercera part aproximadament del total, suposa una inversió de 368 milions d'euros, dels quals la mitat se suposa que vindran de les administracions públiques i l'altra mitat del sector privat.
D'eixa mitat del sector públic, la mitat, o siga ja és la mitat de la mitat, la posaria la Generalitat Valenciana, en un termini fins a l'any 2008.

Mosatros, la veritat és que no acabem d'entendre què té de positiu aquest Pla nacional de regadius perquè la nostra representació haja votat a favor d'ell.
Mosatros pensem, a més, que ha segut una martingala política entre diverses comunitats autònomes, que algunes sí que han eixit molt beneficiades, per interessos molt concrets, però no crec que en el cas nostre siga aixina.
Al País Valencià no augmenta teòricament cap regadiu ni tan sols de cara a l'interior que, com abans se feia referència, encertadament, patix problemes seriosos de despoblament, etcètera.

És cert que se reduïx el consum, en previsió, no?
, de 139 hectòmetres cúbics, la qual cosa podria estar bé, encara que després hi ha un augment de 91 com a nous recursos.
.
.
tot això amb previsió sempre de l'any 2008.
En teoria, el País Valencià efectivament passa de 2.
115 hectòmetres a 2.
067 en eixe període.
Però clar, això lligat al tema que no s'autoritzen noves transformacions en regadiu pot estar bé, però la realitat és que va per altre camí.
La realitat és que en estos moments s'estan transformant i s'estan plantant per tot arreu, inclús transformant serres, també gràcies a les modificacions de la Llei forestal que van fer vostés en el seu moment, legalment o il·legalment, però el procés de transformació del camp valencià està contínuament i basta pegar-se una volta per ahí per a comprovar-ho.
Ja sé que després demanem informació, la constatació oficial d'això i, oficialment no existeix, no se donen permisos però la realitat està ahí.
I això és molt preocupant perquè no basta a quedar en el paper, que està bé, però després s'ha de fer eixe seguiment.

L'aposta a voltes està bé però a voltes també és molt preocupant pel tema del reg per degoteig, el reg localitzat, en definitiva, en molts llocs on tradicionalment s'ha regat a manta i que tenen problemes seriosos de salinització si això no se soluciona.
El tema de l'afecció, que això està començant a vore's ja en espais naturals de la importància de l'Albufera.
Tota eixa política de modernització, entre cometes, del regadiu que també està passant.
El tema, per exemple, del que va suposar ­hui mateixa ve alguna nota en els mitjans de comunicació­ el transvasament de l'Ebre, aigües de poca qualitat, que van a substituir aigües de bona qualitat del Xúquer i que, d'alguna manera, anem a fer un trist paper de transferir aigües a algun lloc, Castella-la Manxa en concret i, en canvi, quedar-mos mosatros amb les aigües de pitjor qualitat.

Jo crec que el País Valencià no guanya res.
En canvi, sí que hi ha altres comunitats autònomes que guanyen, entre elles, per exemple Andalusia, Castella-la Manxa, Extremadura, Castella i Lleó, Catalunya, etcètera.
I guanyen, a més, en sectors que són competitius amb nosaltres.
Per tant, no basta la preocupació de vore què passa al País Valencià sinó que també s'ha de vore què passa a la resta de comunitats, perquè clar, si estem afavorint amb el nostre vot, que és el que ha passat amb el cas seu, que això es puga fer en altres comunitats autònomes, doncs, clar, el que estem és facilitant.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Oltra, vaja finalitzant.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

.
.
.
la competència a productes importants nostres.

Per tant, mosatros, si no és que ara es diga alguna raó més, ni la vam trobar aleshores, ni l'hem trobat ara, que justifique eixe vot perquè jo crec que el País Valencià no es pot dir, precisament, que isca beneficiat d'aquest Pla.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Té la paraula, per a fixació de posició, el senyor Soler en representació del Grup Parlamentari Popular.

 

**El senyor Soler Garibo:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Senyora conseller, agrair-li, com no, la seua presència en esta Cambra per a comparèixer sobre el tema este tan important per als valencians, com és l'aigua, i en este cas, l'aigua per a reg.

Jo podria dir-li que en este cas podem estar molt tranquils perquè estem convençuts que anem per davant, anem pegant-li per davant al tema i, per tant, no anem a tindre sorpreses grosses.
Jo m'he entretingut en escodrinyar els articles 2 i 3, que tracten dels objectius i de les línies mestres a seguir, i m'he donat compte que ací pràcticament ja estaven aplicant-se.
És a dir, que quan ha aplegat el Pla nacional de regadius als valencians, mos ha pillat als agricultors valencians, al sector i al Govern, mos ha pillat amb els deures fets.
Perquè eixos objectius són modernitzar, optimitzar, obtindre competitivitat, i això estem fent-ho ja molts anys amb el recolzament de l'administració i ajudant en tot el que siguen tant recursos humans, tecnològics.
.
.
Vosté ha parlat del nous capçals de reg que s'estan aplicant ja, i el tema este no mos ve de nou, ja sabem com es fan eixes coses.
I el Pla nacional de regadius el que ve és a dir-mos que la política que estàvem duent quant a regs era una bona política i que seguim aplicant la mateixa.

Com vosté ha explicat ja molt bé les xifres, tant d'hectàrees com d'hectòmetres cúbics, pense que no seria prudent ara començar a reiterar-ho, simplement vosté ho ha explicat bé en xifres, hectàrees, euros, inversions fins el 2008.
Només alguna xicoteta matisació, que quan es parla de xifres, de ratios, cal parlar amb propietat.
Hi ha qui utilitza xifres totals i no resta, per exemple, les 131.
000 hectàrees que ja estan actualment regant-se per reg localitzat a la Comunitat Valenciana pels esforços que s'han fet fins ara, tant econòmics, de l'administració, de les societats de regants, entre tots cofinançat, però un terç de la nostra superfície regable ja està modernitzada.
I això hi ha qui ho obvia.
I en traure la ratio, clar, ixen uns percentatges que en absolut són reals.
A vosté li han dit que no sap, i que no sap i que no sap, però restar sí que sap.
Hi ha qui diu que vosté no sap i no sap, i per no saber, no sap ni restar.

Mire, és important també que les actuacions que es refereixen a consolidació i millora, i no a nous regadius.
.
.
per una sèrie d'acusacions i crítiques injustificades que mos han fet de forma completament gratuïta, i estic segur que part de gent que ni tan sols s'ha llegit el Pla nacional de regadius.
Per tant, hi ha hagut crítiques injustificades per desconeixement complet del que es parlava.

Destacar la quantitat total d'inversions en modernització de regs, de 832 milions d'euros, és a dir, 138.
500 milions de pessetes, dels quals la conselleria n'aporta 465, 77.
400 milions de pessetes.
No a soles és voluntat política, a més es compta amb els recursos.
És a dir, que parlar, com es parla des de l'oposició, la veritat és que molt fàcil.
Quan es té la responsabilitat de governar, i dic responsabilitat en lletres majúscules, a més del que diem, ho hem de fer bo.
I estem fent-ho bo ficant els milions d'euros que raonablement es poden ficar.

Altra cosa important és què opina el sector.
Bé, la satisfacció del sector jo crec que queda demostrada.
Açò sí que no és una voluntat política ni l'opinió d'un diputat que pertany a un grup parlamentari, que evidentment recolza al Govern.
No.
Açò són dades objectives; en esta trona s'ha dit.
Els representants valencians en el Consell Nacional de l'Aigua han votat a favor.
Per tant, això ja és una dada objectiva que hi ha satisfacció.

Vosté ha fet la relació de les societats de regants que ja han firmat convenis, ja els han firmat.
Per tant, si han firmat els convenis, serà perquè estan satisfetes d'eixe Pla nacional de regadius.

Per tant, si tenim el finançament, si estem en la línia correcta ­perquè el pla el ve a dir és que el que estàvem fent ací en la Comunitat estàvem fent-ho bé, i hem de seguir­, si tenim els recursos econòmics que estan garantits, pense que estem en la línia i que l'animem des del Grup Parlamentari Popular a seguir en eixa mateixa línia que mos marca el pla i la que marcava ja el programa electoral del Partit Popular amb què ens presentàrem a les eleccions.

I ja per acabar, que l'aplicació d'este pla, per a mosatros, per als valencians, per als agricultors i agricultores valencians i valencianes no representa ningun trauma ni ningun trencament.
Com dic, és qüestió de caminar poquet a poquet, anar avançant amb passos segurs, com és el costum i la norma en el Partit Popular quan es tracta de temes tan important i de tanta importància sociocultural i econòmica, com és l'agricultura valenciana i els regadius de l'agricultura valenciana.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Soler.

Té la paraula, per a donar resposta conjunta, la honorable senyora consellera.

 

**La senyora consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores diputades, senyors diputats.

Jo, senyor Lozano, dic que, efectivament, poc ha aportat en la seua intervenció, perquè està plagada de llocs comuns.
És a dir, el Pla nacional de regadius no dóna resposta als problemes, que és el que toca dir, que no s'ha sabut negociar.
.
.
i una sèrie de qüestions que vosté ha remarcat.
I jo voldria plantejar-li la qüestió com és realment, independentment d'eixes opinions absolutament respectables, però no compartides, com és normal.

En primer lloc, l'estalvi.
Vosté ha parlat de l'estalvi que s'està realitzant o estan realitzant els llauradors en el camp valencià.
I jo voldria començar a vore quan realment s'ha vingut produint un estalvi real important amb ajudes públiques, evidentment, perquè vosté reconeix que amb el finançament dels llauradors mateixos no poden arribar a tot.
Comprendrà que en els últims anys, des que està este Govern.
.
.
El problema és de fa molts anys, quan no s'invertia, i des de fa uns anys s'inverteixen quantitats importantíssimes que han permés destinar diners per a eixa modernització.
I eixa agricultura que crec que tots volem de la mateixa forma, i volem el Tribunal de les Aigües, que també, desgraciadament, a voltes té ja poca faena pel que regula, però la seua importància, el nostre regadiu.
.
.
Podríem estar parlant de la importància històrica ­que la té­, social i econòmica ­que la tenia i la té i volem que continue tenint-la­, però, en definitiva, estem parlant de donar respostes puntuals, ràpides i clares a les demandes i necessitats dels llauradors i de la societat en general, en definitiva, perquè l'estalvi d'aigua és una necessitat dels llauradors, però és una necessitat social de tots els ciutadans, independentment de l'agricultura també.

I vosté oblida coses importants.
Jo no sé si realment, a pesar de les crítiques que ha fet al pla nacional, i la seua aportació a la Comunitat Valenciana, la consolidació i millora d'eixes 115.
519 hectàrees li interessen, li pareix positiu, o no li interessa.
A mosatros sí mos interessa.
I d'alguna manera si ha mirat clarament que este Pla nacional de regadius no és un pla tancat fins el 2008, sinó que és un pla que se revisarà en el 2003.
I que, efectivament, les meues paraules en el Senat, que vosté ha llegit correctament, sí que.
.
.
efectivament, no tot un pla és perfecte, un pla consensuat amb totes les comunitats autònomes no pot donar el cent per cent de satisfacció a tots.
I això ho vaig dir en el Senat, ho repetisc ací i ho dirà on faça falta.
Però, en definitiva, és un punt de partida positiu per a treballar.

I sobretot el que a mosatros mos pareix molt positiu és eixa revisió en el 2003.
Però la revisió del 2003 no és un revisió sense criteri inicial, sinó és una revisió que analitzarà quines comunitats autònomes han anat complint els compromisos i quines no.
I, per tant, en eixe conjunt, detraurà diners de les comunitats que no han pogut complir perquè no fiquen finançament i quines sí han complit.
En estos moments, estem al cap del compliment.
.
.
i recentment el ministre ho va dir, que la Comunitat Valenciana era, juntament amb una altra, la que anava al cap d'eixe finançament.
I això sense comptar la que tenim pròpia de la Generalitat.
Ell parlava exclusivament de les que derivaven del Pla nacional de regadius.
I jo crec que és una previsió inicial, i sempre dic inicial perquè estic segura que a la marxa que anem en el 2003 es transferiran diners.

Però, evidentment, vosté me dirà: "Estem parlant d'un futurible".
Bé, jo li dic el compromís que hi ha de revisió, les clàusules, per dir-ho, les condicions de la revisió i la situació en què estem en estos moments.
832 milions d'euros, en definitiva, eixos 138.
500 milions de pessetes, eixa actuació en 115.
000 hectàrees.
I sobretot que això no és l'única actuació.
Jo ja he dit que no és, per dir-ho d'alguna forma molt clara, no és la salvació, és la complementació, l'activitat complementària a la política que se ve realitzant des de la Generalitat.
I que precisament per a evitar totes eixes sol·licituds que anualment es produeixen per a ajudes de modernització i que, com vosté molt bé ha dit, no podem cobrir-les totes, perquè encara que hem incrementat, la demanda és molt gran, hem pogut moltes d'estes actuacions traslladar-les a l'àmbit del Seiasa, col·laborant la conselleria amb més d'un 20%, en alguns casos amb un 30% de la inversió, que tota eixa s'ha de detraure del que van a pagar els llauradors.

Per tant, els llauradors van a pagar menys d'un 50%, i tenint en compte que una part de diners va a ser traslladada d'ací a 25 anys ­hauríem de fer un estudi, que jo en estos moments no tinc­ sobre el valor d'ací 25 anys.
Però han oblidat que les comunitats autònomes, indica el Pla nacional de regadius, que poden participar.
I la Generalitat Valenciana no ha deixat de participar, està participant amb una inversió global de cada una d'eixes actuacions, en més d'un 20%, que és el que els llauradors s'estan estalviant.
I això també caldrà dir-ho, perquè no és que ho diga jo, és que està en les diferents actuacions que estan començant a fer-se, o algunes firmant-se i altres negociant-se.

En definitiva, també dins de la mateixa línia, el senyor Oltra jo crec que ha dit algunes qüestions que no compartim.
En definitiva, jo crec que el fet que ­i es va negociar d'esta forma­ s'aprovara primer el Pla hidrològic nacional i seguidament el Pla nacional de regadius, és per a, evidentment, conèixer totes les dotacions d'aigua que van destinades a tota Espanya, les transferències que es van a fer.
I que, per tant, permetia fer dos plans que anaren units, que anaren en conseqüència els dos, i jo crec que això és el més important que tenim en estos moments.

I jo, com li he dit també al senyor Lozano, i vosté ha dit, jo crec que és molt important partir d'eixa modernització de 115.
00 hectàrees, que recordem que no és l'única.
Jo no vull que ningú pense ací que comencem ara una política de modernització.
No.
El ministeri, a través del Pla nacional de regadius, va a contribuir.
.
.
en algunes comunitats autònomes sí que inicien ara el període, quasi totes inicien ara la modernització.
No tenen fons propis per a aportar i cofinançar, no tenen absolutament res.
I mosatros ho portem fent ja set anys.
I ara esta serà una complementarietat a l'actuació, sumant les quantitats econòmiques de la Generalitat amb les de l'Estat, que van a fer que molts que havien de quedar-se esperant molts anys per a fer les obres per impossibilitat financera van a poder-les fer amb anterioritat.
I van a aportar el mateix que aporten, quan aporten un 40% en alguns casos.
I, per tant, amb eixa col·laboració, com li he dit al senyor Lozano, de la conselleria al cent per cent en un part, l'estalvi és important.

I sobretot també voldria remarcar que en el tema del finançament, els llauradors, com molt bé saben, de *tontos* no tenen res, i els hem explicat perfectament què és el que han de pagar ara i en un futur.
I els que han volgut, han firmat.
Un altre tema és dins de les comunitats regants, l'explicació, però s'ha donat perfectament.
Perquè la nostra premissa era que no s'ha enganyar a ningú i saber el que s'ha de pagar ara i el que s'ha de pagar a partir de 25 anys.
Inclús algunes comunitats de regants, amb un exercici de seriositat important, ja estan cobrant la quantitat d'ací a 25 anys ­això és una decisió personal, o col·lectiva, en este cas, d'una comunitat de regants­ per a ingressar-ho en un compte i tindre-ho ja.
És a dir, que saben perfectament les quantitats, han fet els quadres, han fet el números i el finançament de la conselleria està dins d'eixe conveni puntual que s'ha signat.

Aleshores, jo crec que el finançament el tenen clar.
Alguns han volgut entrar i altres comunitats no volen entrar, i estaran en la línia de les actuacions de la conselleria.
En este moment hi ha diferents vies: les subvencions de la conselleria, les obres d'interés general al cent per cent i les obres cofinançades entre Generalitat i Seiasa i els llauradors mateixos.
Són diferents fórmules, que han alguns han volgut triar i altres, en explicar-los-ho, no han volgut triar.
És aixina de clar.
No vaig a dir que tot el món, n'hi ha qui no.
I estem d'alguna forma diversificant el finançament per a aconseguir el que volem, que és avançar en el temps la consecució d'esta modernització.

Quant al consum, no és que jo diga que es reduirà, sinó que és que he dit del que es reduirà amb estes actuacions.
És que això està constatat en les reduccions de consum d'aigua que a dia d'ara es tenen en les actuacions de modernització que s'han fet.
Vosté vaja, pregunte a les comunitats de regants que tenen obres de modernització en estos últims anys i voran l'estalvi d'aigua que s'ha produït ja.
O siga, no és que inventem res, simplement eixes xifres les traslladem en les inversions i en les hectàrees que es van a modernitzar en els pròxims anys.
Per tant, la reducció de consum és real, perquè ja s'està produint des de fa anys, no és un invent nostre ni hem calculat a l'aire.

I, bé, vosté diu que cal pegar-se una volta per a vore les transformacions, però vosté la volta no se l'ha pegat bé en la Comunitat Valenciana.
Vosté pega la volta on s'augmenta, però no pega la volta on tot el camp i l'agricultura ha desaparegut.
Perquè diu que després les xifres no les tenim.
És que les xifres que té la conselleria, que tenen els organismes oficials, són reals, perquè mosatros hem de constatar la realitat i sumar i restar quan s'augmenten i quan es disminueixen.
I en estos moments no s'han augmentat, perquè l'augment es complementa amb la disminució de les zones de costa, on molts cultius i moltes hectàrees han desaparegut per la pressió urbanística i de polígons i de moltes actuacions.

Jo voldria, al marge de la discussió, la que vosté plantejava de les transformacions legals, il·legals i tota eixa qüestió, però com a filosofia general jo crec que ja està bé de traslladar-li a la societat que s'augmenta la superfície quan esta comunitat no l'augmenta.
I l'augmenten comunitats autònomes que absolutament no són rendibles, que no tenen finançament públic i que estem pagant-la tot els espanyols perquè no venguen res i cobren subvencions.
Ahí és on vull que tots els grups polítics ho diguen, però és que en alguns llocs d'eixos governen els qui ací estan en l'oposició.
I ahí sí que s'augmenten.
Cultius no rendibles, cultius que hem de pagar tots i cultius que si la PAC es canvia i canvien les ajudes no sé desgraciadament, i no m'alegre, el que faran els seus llauradors.

I, a més a més, si volem mantindre el nivell d'agricultura que tenim, lògicament, si desapareix les zones agràries tradicionals acabarem amb l'agricultura.
Este és un plantejament lliure que cadascú pot opinar, però que, tanmateix, jo li plantege per una realitat.
Després, a partir d'ahí, cada grup polític pot opinar si vol que acabe l'agricultura o no.
Eixe ja és un altre tema.
Jo crec que la volta se l'ha de pegar bé i aleshores vorà unes coses i vorà les altres i, aleshores, podrem valorar probablement.

I també dir-li en el tema de l'Ebre que, clar, es fa molta demagògia.
Vosté sap perfectament que l'aigua de l'Ebre no es va mesclar amb la Xúquer.
I vosté creu que l'aigua en la que estan regant a Alacant és millor que la de l'Ebre?
Segurament no ha anat a vore els regants del Baix Segura i del Vinalopó.
Eixa aigua no és millor que la de l'Ebre, és molt pitjor.
I estan regant i aconseguint coses importantíssimes amb el seu esforç.
I sap perfectament que no es va mesclar, perquè és un compromís que hi ha amb els regants mateixos.
Per tant, deixen de falsejar la realitat i si bé no té la mateixa qualitat del Xúquer, jo no sé si és que pensen que l'aigua del Baix Segura o és que va poc o és que no veu el que reguen o del Vinalopó o de zones d'Alacant, fonamentalment, és millor que eixa, perquè és molt pitjor i continuen regant.
Aleshores, jo crec que anem a dir totes les coses clares, perquè si no, induïm a una confusió interessada que tanmateix jo crec que no és d'esta manera.

Jo no estic d'acord en guanyen més altres comunitats autònomes.
En primer lloc, açò no és un rànquing*,* i en qualsevol cas estem ben situats en el rànquing, i no m'he referit mai al tercer o quart lloc que ocupem quant a hectàrees i quant a diners, perquè hauríem de parlar del percentatge total d'hectàrees que tenim i probablement també quedaríem ben situats.
Però jo crec que eixa no és la qüestió.
La qüestió és traure profit de les situacions, aprofitar les conjuntures que tenim, comptabilitzar-les amb les nostres polítiques i beneficiar els llauradors.

Mire, estes discussions de si això ve d'allí o ve d'allà.
.
.
en la societat no estan i en el món agrari no estan, però estan en les Corts, evidentment.
Jo crec que per a ser més realistes hauríem de vore què pensa, efectivament, la gent.
Vosté representa una societat, indubtablement, però com ha dit molt bé el senyor Soler, els regants, que no crec que es qualifiquen de res sospitós, votaren a favor del Pla nacional de regadius.
Les moltes comunitats de regants que he anomenat saben perfectament què és el que van a pagar i han signat convenis.
Hi ha demanda de signar convenis amb la Seiasa i amb la conselleria.
I, per tant, això, la realitat que estem vivint i que no m'invente, perquè estan firmats i pot parlar amb ells i li he donat els noms i li puc donar els noms dels que estem negociant en estos moments, és la realitat social, i la realitat que ací plantegen desgraciadament per a vostés no existeix.

Per tant, a pesar dels defectes, senyor Lozano, a pesar de les carències que puga tindre, no és un pla perfecte, però és un pla que parteix d'una realitat social que sabem que la realitat és canviable, planteja la seua revisió en el 2003 perquè les mires polítiques o les normes estàtiques condueixen a estar fora de la realitat, i crec que és absolutament erroni, les mides legals i polítiques han de ser variables en el temps, com és la societat i en este cas l'agricultura, i per tant en eixa revisió.
El que cal fer és donar exemple, que és el que també vaig dir en el Senat, i vosté no ha comentat, que érem l'única comunitat autònoma que utilitzava una gran quantitat de fons públics per a modernitzar els nostres regadius, i allí cap va dir res.
Perquè vosté sap perfectament que no hi ha ninguna que destine percentualment, no en números absoluts, el que mosatros destinem sobre la superfície de regadiu que cadascú té.

Jo, en definitiva, crec que la voluntat política la tenim tots, crec que tots l'hem manifestat d'una forma o d'altra en el tema de modernitzar, de consolidar i d'aconseguir una millora en l'agricultura.
Però la resposta pràctica, evidentment, es dóna des del Govern.
Filosofar és interessant, i debatre, però després tot això cal ficar-lo en la pràctica, que és el que al Govern li correspon fer i en este cas no a l'oposició.
I sobre tot jo crec que poden haver discrepàncies, que no les dubte, però jo crec que és un bon punt de partida, és un bon treball, però sobre tot que partim de zero en esta comunitat i sí que parteixen de zero en quasi totes les comunitats espanyoles.
I dins d'eixe context és en el context en el que trobem positives les xifres que conté el Pla nacional de regadius i crec que podran donar molta satisfacció a moltes comunitats de regants que en el nostre finançament exclusivament havien d'esperar-se molts anys i a través de la Seiasa avancen.
I la conselleria també inverteix en més d'un 20%, en la majoria dels casos un 30% a fons perdut en obres d'interés general dins d'eixes actuacions de la Seiasa que solen ser en zones prou amples i estem treballant en altres.

Jo volia aclarir estes qüestions, i tanmateix crec que com tots en la idea de millorar l'agricultura des de diferents òptiques, també agrair les contribucions i aclarir aquelles coses que es diuen i que maregen un poquet, per dir-lo d'una forma col·loquial, els llauradors mateixos, que prou pateixen.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyora consellera.

Per a rèplica, té la paraula el senyor Lozano, en representació del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.

 

**El senyor Lozano i Pastor:**

Gràcies, senyora presidenta.

Senyora consellera, evidentment, vosté va dir més coses en el Senat.
També va dir que "otros gobiernos no supieron elaborar un documento parecido ni llegaron a debatirlo".
És veritat que en 1996 el Psoe presenta el seu pla, és veritat que en 1998 Loyola de Palacios, davant les eleccions del Parlament Europeu, fa la presentació d'un pla calcat al del nostre partit, però és un acte sols propagandístic.

Mire, li he fet este comentari sobre tot perquè sembla que ací hi ha regadiu només des que governen vostés.
Jo el que volia dir abans, senyora consellera, el que volia estrictament dir abans és que eixe esforç l'hem fet els valencians des de fa segles; si m'apura molt, més de mil anys fent regadius en la Comunitat Valenciana, unes vegades a pla, unes altres vegades d'unes altres formes, en secà, i unes altres vegades, i més modernes, en el que han sigut els regadius.
Això no li ho hem discutit mai.
El que sí que vull intentar ajudar-li.
.
.
perquè vosté sembla que no accepta la crítica, cada vegada que puguem ací li veiem la part negativa d'eixe pla que lògicament es fa per a millorar el que ja tenim, vosté o no li agrada com ho diguem i aleshores qualifica el discurs de no sé quina història, o senzillament diu que no aportem res.

Mire, senyora consellera, el que realment ens preocupa és l'actitud política.
S'està castigant l'esforç històric dels valencians amb tot l'esforç que estem fent, ara, els últims set anys, i abans dels últims set anys, que és d'on parteix la majoria dels regadius valencians.
S'està castigant, senyora consellera.
Vol dir que si ací fem les coses bé, invertim els llauradors i inverteixen també les conselleries de torn, resulta que això és un handicap en contra quan anem a negociar a Madrid, quan hauria de se al revés.
Si mosatros estem admetent que no hem de crear nous regadius i, per tant, hem perdut ­vosté també ho ha comentat­, hem perdut regadius, allò lògic és haver tingut un poquet de força per a dir "escolte, necessiten 10.
000 hectàrees de les 30.
000, de les més de 20.
000 que s'han perdut".

I per a què?
Claríssimament per la deficiència que tenim en el País Valencià, que són les zones d'interior.
On tenim la gran debilitat?
La tenim en l'interior i en el regadiu en els costos de producció.
I el que s'està constatant és que gran part de les inversions que s'estem fent amb reg localitzat no han abaratit els costos de producció de les taronges.
Perquè, efectivament, pesa més la parcel.
lació, pesen més els camps xicotets en la producció, en els costos de producció, que l'increment que es pot produir o l'abaratiment amb la ficada en marxa del regadiu.
I això vosté ho sap.

Aleshores, el que estem dient ­i agarre-ho amb crítica constructiva, senyora consellera­, el que estem dient és que el que hem de fer és agarrar eixe Pla nacional de regadius, adaptar-lo ací i enfocar-lo cap a la deficiència que tenim, que és la parcel.
lació.
Necessitem modernitzar les explotacions modernes.
És una frase que jo pense que arreplega molt bé.
No podem fer-ho d'una forma indiscriminada.
Mire, com hem dit abans, l'esforç fet pels regants històricament finançant les obres hidràuliques, cas del pantà d'Alarcón, vosté sap que l'hem finançat mosatros, el propi esforç que des del distints governs valencians han recursos propis s'han fet, sembla que tot aquest esforç, repetisc, es castiga.
I això és injust.

Què és el que estem demanant-li?
Vosté també ho ha comentat.
Aquesta compareixença li hauria de servir al nostre paréixer per a reflexionar i sobre tot conscienciar-se que en el consell que té previst per a desembre de 2003 vosté vaja amb tota la consciència feta de dir "necessite que allò que no es va donar en el primer pas.
.
.
" I que jo puc entendre que siga difícil quan estàs en totes les comunitats autònomes, és complicat i difícil, qui és el que estira més, perquè evidentment no ha de ser a nivell de l'Estat una situació de a vore qui arrapa més.
Però el que sí que hem de tindre molt clar és que si hi ha una injustícia, vosté, com a consellera de la Comunitat Valenciana, haurà d'explicar-la a Madrid i aconseguir eixe regadiu social que tanta falta fa en l'interior.

Perquè l'interior no el patiran sols els qui viuen allí d'alt, el patirem el conjunt dels valencians, que ja estem tenint pobles que en estos moments ja no tenen cap habitant.
I això significa poc control sobre la natura i sobre les incidències que després el problema el tenim ací baix.

Senyora consellera, que servisca, i no m'ho agarre en un altre sentit, que servisca per a aportar i que vosté quan vaja a Madrid amb eixa reflexió que puga traure eixe hectàrees de regadiu social que al País Valencià ens fa falta.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Lozano.

Té la paraula per a rèplica el senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

Gràcies, senyora presidenta.

Bé, senyora consellera, no era la nostra intenció marejar-la, com vosté ha dit, supose que ara que ja està asseguda estarà més tranquil·la.
Però, evidentment, nosaltres tenim una altra posició davant el Pla nacional de regadius, que jo crec que també és legítima i que no compartim nosaltres sols, el comparteix bastant més gent.
Perquè en eixe consell nacional de l'aigua, on està representada, fonamentalment, l'Administració mateixa, no és difícil obtindre les votacions corresponents.
Però, per exemple, els col·lectius ecologistes, inclús algun sector agrari important al nostre país, han manifestat també públicament les seues crítiques, la unió, per exemple, a aquest Pla nacional de regadiu.
Per tant, no és tan bonic com es vol pintar.

I és cert que on cal fer més esforços quant a l'estalvi d'aigua, sense dubte que és en l'agricultura.
Jo he dit abans que consumeix al voltant del 80% de l'aigua i, evidentment, ahí hi ha una borsa molt gran de recursos per a estalviar, per a millorar.
Però no vam ser mosatros tampoc qui vam dir que era millor fer el Pla nacional de regadius abans o després, va ser el Partit Popular, jo ho he dit, no sé si és que no m'ha escoltat.
El Partit Popular quan estava en l'oposició va torpedejar els intents que hi havien, jo no dic ni que foren bons ni roïns, però una de les excuses que utilitzava era que com anava a aprovar-se el Pla hidrològic nacional sense tindre abans el Pla nacional de regadius, em pareix lògic.

Però, clar, ara han canviat els torns.
Ara vostés estan en el poder, els ha interessat més fer l'altre per motius que tot coneixement, val, d'acord.
Però, home, el que no es pot és discutir o intentar camuflar per a no contestar la realitat.
Jo li he plantejar una evidència, que jo crec que tot el món a estes alçades té clar, i és que la qualitat de les aigües de l'Ebre no és bona, i això està científicament demostrat.
I que, de alguna manera, el que va a produir-se és una transferència de recursos entre el Xúquer i l'Ebre.
I nosaltres anem a quedar-nos amb la part roïna d'això.
No se'n isca, per a defensar-se d'eixa acusació, baixant-se al Segura, és una altre tema.
Jo no he nomenat al Segura, jo he anomenat el Xúquer; si vol parlem també del Segura, perquè clar, el Segura, allò que s'està regant allí.
.
.
és una una claveguera pràcticament allò que hi ha allí, que no sé com se permet regar amb eixe tipus d'aigües.
Però també caldrà recordar que el Segura és un dels poquets rius a Espanya que té directament un transvasament molt important des de fa molts anys, i fixe's la situació en què es troba, pitjor que mai, i té un transvasament molt important i molt costós en el seu dia, i es troba pitjor que mai.
Inclús pot ser el botó de mostra del futur que li espera al Xúquer, i d'això tenim quasi la garantia plena.

Després ens diu: "home, és que cal fixar-se també en el que se fa en altres comunitats".
Jo ho he dit.
He anomenat inclús una sèrie de comunitats on van a rebre moltes més inversions i moltes més facilitats per augmentar el regadiu.
I a nosaltres ens preocupa eixa qüestió.
Ens preocupa que en l'horitzó final del 2008, i tenim ací el quadre, s'augmenten d'una manera molt important comunitats: Andalusia, Castella-la Manxa, Castella i Lleó, Extremadura, etcètera.
I ens pareix preocupant, perquè clar, quan se vota un pla nacional de regadius no es vota la part que afecta el País Valencià sols, es vota la part que afecta tot el territori nacional.
I el que fan en altres comunitats autònomes també ens afecta a nosaltres, perquè evidentment, si va a facilitar-se la posada en regadiu de zones que hui no tenen regadiu, això d'alguna manera va a augmentar la competència als nostres productes.
Per tant, s'haurà de buscar alguna mesura que compense això.

I jo crec que ahí no s'ha encertat, o siga, ahí jo crec que s'ha fallat, s'ha deixat fer.
El nostre vot ha servit per a legitimar eixes aspiracions d'altres comunitats, que jo crec que en alguns casos estan absolutament injustificades.
Jo crec que allò de Castella-la Manxa, per exemple.
.
.
I és un problema vell, però a més este senyor sempre ix guanyant, mane qui mane sempre ix guanyant, i ara mateix amb el Pla hidrològic nacional ha eixit molt beneficiat.
Amb raó ha votat a favor del Pla hidrològic nacional, perquè clar, mos fa aquí *el truco del almendruco* en el tema de l'aigua del Xúquer, total, per a posar en regadiu coses que això econòmicament no té quasi viabilitat ninguna.

I això està acceptant-se, està legitimant-se amb el seu vot.
I per tant, a mosatros això sí que ens preocupa.
I mosatros lo que veem és que, igual que fem la crítica al Pla hidrològic nacional, en aquest Pla nacional de regadius continuen faltant aspectes importants d'augmentar els recursos destinats a la depuració i els recursos destinats a la lluita contra la contaminació, que en molts casos ha produït l'agricultura mateixa.
I d'això jo crec que ací on estem tenim exemples.
Jo crec que tenim uns recursos hídrics importants en tota la conca del Xúquer, però també s'ha de dir que en gran part estan inutilitzats per l'efecte de la contaminació, fonamentalment per nitrats.

Jo observe ahí molt poca preocupació.
O siga, ací del que es tracta és que això que està ahí baix que es quede com siga i que vinguen més recursos per al que haja de passar el dia de demà, i això sí que és preocupant.
I sí que mirem per tot arreu, o siga, quan plantegem.
.
.
M'agrada que se n'haja eixit, digam, defensant-se de la manera que es defensava, perquè legitimava l'acusació nostra també en el sentit d'eixes noves transformacions que estan fent-se pel nostre país.
I és cert que hi ha també zones, extensions importants agrícoles, que estan deixant de ser agrícoles, però és que, atenció, el canvi jo crec que és a pitjor, i tenim l'exemple tant en l'Horta com, fonamentalment, en el Baix Segura; o siga, zones agrícoles de molt bona utilitat agrícola s'estan transformant no en altra cosa sinó s'estan transformant en urbanitzacions una al costadet de l'altra.
I eixe és un procés molt greu i un procés en què d'alguna manera sí que la responsabilitat no és seua tota, que ahí té molt a dir la Conselleria d'Obres Públiques, la voluntat del Consell, del que sí vosté.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Oltra, acabe.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

.
.
.
forma part, de no dur a efecte mai eixa Llei d'ordenació del territori, etcètera.
Ahí hi ha una part alíquota de culpa per part de vosté quant a eixa marginació o pèrdua de pes del sector agrícola en el nostre país.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Té la paraula per a rèplica l'honorable senyora consellera.

 

**La senyora consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores diputades, senyors diputats.

En primer lloc, senyor Lozano, el regadiu, efectivament, i ho hem comentat els dos, és històric; l'esforç, com vosté diu, l'han fet els valencians, l'han fet els regants valencians, i evidentment, no l'ha fet el Govern socialista i sí l'ha fet el Govern popular.

Amb les dades de l'informe del sector agrari, la suma de la inversió i les subvencions realitzades pel Govern Valencià des de l'any 1991 al 2002 dóna com a mitjana d'inversió i subvenció, dels anys 1991 a 1994, 2.
588 milions de pessetes, i la mitjana del període 1995 al 2001, de 7.
489 milions que s'han invertit.
I per tant, la inversió és un 190% més de mitjana anual en millora del reg de la Comunitat Valenciana amb este Govern.

Per què li dic això?
No per a discutir xifres, que estan ahí contrastades en l'informe del sector agrari, sinó perquè no diga que tota la història és veritat.
Tot l'esforç l'han fet els regants valencians, però és que resulta que hi han governs que no han col·laborat en l'esforç i hi han governs que col·laboren de forma important a eixe esforç.
És, en definitiva, la pura realitat.
Perquè si no, pareix que és que ací no s'ha fet res, com he dit abans.
I partim del Pla nacional de regadius, que és una ajuda més en este moment.

Jo crec que, bé, jo no prenc la crítica malament en el sentit, com li he dit al principi, que tots han aportat, i compartim la idea bàsica, però possiblement de diferents formes de portar avant, amb algunes discrepàncies, en algun potser majors.
Jo crec que, en realitat, sí que hi ha una cosa certa que vosté ha dit.
Estos canvis en els sistemes de reg sí que han produït, efectivament, una disminució o un estalvi d'aigua important, segons les zones, en major o menor percentatge.
És cert que els costos de producció no se poden reduir exclusivament pel canvi de sistema de reg, perquè és cert que la parcel·lació encarix allò que són altres actuacions, però bé, jo crec que, com vosté sap, això és una suma d'elements que per algun havíem de començar.
I per tant, conjugant-lo amb les noves polítiques que se van a plantejar, realment podrem aconseguir eixa idea que tots volem de reduir costos.
Jo tampoc he dit que el cost se reduirà amb això, sinó que hi ha un estalvi d'aigua important que beneficia el conjunt de la societat i dels llauradors.

En definitiva, jo crec que s'ha negociat d'una forma correcta.
Que discreparem, evidentment, com és lògic, però certament sí que, efectivament, compartisc amb vosté i tenim tots la conscienciació en este sentit que totes estes consecucions que estem obtenint en estos anys mos van a servir per a presentar un pla ben legitimat i ben explicat, un resultat d'actuacions en el 2003.
I efectivament, ahí sí que li agraïsc el seu plantejament i la col·laboració, perquè és cert que en eixe moment és quan haurem de denotar la capacitat que han tingut els regants i el Govern per a modernitzar i, com ara comentaré, la poca capacitat d'altres comunitats que a dia de hui s'està vegent.

I sobre el tema de l'interior, que ho ha dit també en la primera intervenció i en esta i la veritat és que abans se m'havia passat comentar-ho, efectivament estem en estos moments, a través de moltes actuacions, no sols d'esta, encara que no hi han regadius socials, com vosté molt bé ha dit, generant-se despoblament.
I en estos moments, encara que la situació és molt preocupant, no és tan dramàtica com amb anterioritat, però no per raons de govern sinó per raons històriques diferents.
I encara que se produïxen molts problemes, el despoblament no és tan massiu i està reduint-se en una certa mida.
I per tant, també dir que hi han altres actuacions que ajuden a mantindre eixa població, que, efectivament, no són sols estes, però estes també són importants.

I en resum, al senyor Oltra també dir-li que jo el que li he dit abans molt clar és que vostés, en el tema de l'Ebre i això, el que volien, el que aconseguixen amb eixes declaracions és marejar els llauradors, no la Conselleria.
Però jo li reitere que en el Consell Nacional de l'Aigua, efectivament, encara que hi han grups, com vosté ha anomenat, que votaren en contra, els regants sí que votaren a favor.
Vull dir, que d'alguna forma hi ha una realitat social ahí també important.
Totes són importants, però també s'haurà de valorar allò que pensen els regants.

I el Pla nacional de regadius i el Pla hidrològic nacional estan elaborats simultàniament i s'han aprovat en eixe ordre.
Que probablement se pensara el contrari, però les coses van canviant i les realitats es van vegent que són necessàries, i me pareix que és una cosa absolutament sensata i natural i jo crec que això no és ningun motiu de vergonya ni de res, sinó que quan s'han de plantejar coses que han canviat en el temps ­perquè canvien, no pel canvi de govern sinó perquè les coses canvien, no són estàtiques, per sort­, eixe plantejament era el correcte en estos temps.
I és que és absolutament igual.
Ací el que importa són els resultats i els beneficis social, no la metodologia, que en definitiva, no l'importa a ningú, no l'interessa, s'explica però no és un tema de debat transcendental.
Però bé, per això li ho comente, no estic negant-li res del que ha dit sinó plantejar les coses com han segut.

I jo, la veritat és que, com a consell, no?
, i a cada u, li pregaria més coherència.
Primer vosté s'ha negat, i sempre, al transvasament i al Pla hidrològic nacional.
Quan ja veuen que això és una batalla perduda comencen a dir que l'aigua de l'Ebre és molt roïna, i les aigües de tota la resta, meravelloses, excepte les de l'Ebre, o siga, molt bé, no?
Llavors, jo li pregunte, i m'agradaria algun dia tindre resposta, com arreglem el dèficit hídric en la Comunitat Valenciana si, encara que reutilitzem totes les aigües depurades, encara que canvien el sistema de reg, està contrastat que encara tenim un dèficit hídric, efectivament.
Vosté dirà que no, però gent estudiosa que se dedica a això i que no són polítics aixina ho han plasmat.
Amb la qual cosa, si fent tots els esforços de modernització i estalvi falta aigua, com ho arreglem?
Clar, eixa és la pregunta que jo faig.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora consellera, vaja finalitzant.

 

**La senyora consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació:**

 

Sí, acabe.

I després un altre tema que ha argumentat.
Altres comunitats autònomes tenen diners en el paper i en el quadro, però vosté vaja i pregunte, informe's de l'execució que estan portant, que és zero.
I eixes comunitats que executen zero tindran una baixa importantíssima en l'any 2003.
Per tant, el quadro és el que vosté ha dit i això no ho discutim, però l'execució és zero i la nostra no és zero, i eixa és la diferència.

I per últim dir-li que les polítiques cada una té un instrument.
El Pla nacional de regadius no és l'instrument per a lluitar contra la contaminació dels aqüífers per nitrats, etcètera, sinó que s'estan aplicant les normatives europees, se va a traure el codi de bones pràctiques agràries i altres normes que se van a traure en compliment de la normativa europea, que és la línia per la qual podem lluitar contra la contaminació per nitrats.

Gràcies.

 

***Compareixença del conseller de Justícia i Administracions Públiques, senyor Carlos González Cepeda, per a informar sobre l'aplicació del Pla d'emergències i les mesures preses per a pal·liar els danys sobre persones, propietats i infraestructures, produïdes per les pluges ocorregudes durant la setmana del 17 al 22 de setembre de 2001, sol·licitada pel Grup Parlamentari Socialista-Progressistes (RE números 29.
947 i 29.
948) i pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida del País Valencià (RE número 30.
161).***

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora consellera.

Punt següent, la compareixença d'un membre del Consell per a informar sobre l'aplicació del Pla d'emergències i les mesures preses per a pal·liar els danys sobre persones, propietats i infraestructures produïdes per les pluges ocorregudes durant la setmana del 17 al 22 de setembre de 2002, sol·licitada pel Grup Parlamentari Socialista­Pro-gressistes i pel Grup Parlamentari Esquerra Unida.

Té la paraula l'honorable senyor conseller de Justícia i Administracions Públiques.

 

**El senyor conseller de Justícia i Administracions Públiques:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Comparezco ante el Pleno de las Cortes a petición de los grupos parlamentarios Socialista­Progresistas y Esquerra Unida del País Valencià, para explicar las medidas de prevención adoptadas con ocasión de las lluvias acaecidas durante la semana del 17 al 23 de septiembre del año pasado, así como la aplicación del Plan de emergencias y medidas tomadas para paliar los daños sobre personas, propiedades e infraestructuras.

En primer lugar, considero de gran importancia, en este contexto, precisar el concepto de "prevención", palabra utilizada con demasiada frecuencia de forma indebida.

Una primera aproximación llevaría a interpretarla como la adopción de medidas de prevención en sentido amplio, la práctica totalidad de medidas de intervención frente a una situación de riesgo o para neutralizar la presencia de un fenómeno que en su desarrollo pudiera ocasionar daños, ya que se previene el incidente, se alerta a los que pueden sufrir daños o se controla la evolución de la emergencia con la adopción de medidas y la intervención de los equipos especializados.
En definitiva, "se previene" el hecho de que el suceso pueda provocar daños crecientes.

Sin embargo, criterios más estrictos de Protección Civil pueden definir la previsión como el estudio y evaluación de las situaciones susceptibles de producir riesgos y la identificación y elaboración de mapas de zonas de peligro.

De ello se desprende que las dos definiciones quedan englobadas en el apartado de la prevención.

Sin embargo, la respuesta a las cuestiones planteadas en lo que se refiere a las materias objeto de las competencias de la Conselleria de Justicia y Administraciones Públicas, recogidas en el Decreto 91/1999, debe encontrarse en el Plan especial ante el riesgo de inundaciones en la Comunidad Valenciana, que recoge las actuaciones en la materia, de las distintas administraciones públicas en nuestra Comunidad.

Las periódicas inundaciones sufridas en la Comunidad aconsejaron la elaboración inmediata de un plan de actuación frente al riesgo de inundaciones, a pesar de que la Ley de protección civil estaba pendiente de que el Tribunal Constitucional dictara sentencia.
Es por ello por lo que, provisionalmente, a principios de la década de los 90 se elaboró y puso en marcha en la Comunidad Valenciana el primer Plan de protección civil frente a este riesgo, sin existir parangón del mismo en otras comunidades autónomas.

Aprobada la normativa básica en el año 1992 y la directriz básica de carácter nacional en el año 1995, en base a la cual debían elaborarse todos los planes de comunidad autónoma, no se dispuso de inmediato del nuevo plan, puesto que la directriz exigía la elaboración de un mapa pormenorizado de riesgo.

Dicho mapa de riesgos fue confeccionado durante los años 1997 y 1998, a través de un convenio en el que participó esta Conselleria y la Conselleria de Obras Públicas, Urbanismo y Transporte, y la Universidad Politécnica de Valencia, que debía confeccionar el mapa.

Con el mapa elaborado en el año 1999, el plan definitivo y hoy vigente fue informado favorablemente por la Comisión de Protección Civil de la Comunidad Valenciana, homologado por la Comisión Nacional de Protección Civil el 23 de marzo, y aprobado por Decreto del Consell 156/1999, de 17 de septiembre de dicho año; plan que en la actualidad sólo existe en nuestra Comunidad y en el País Vasco.

La prevención del riesgo de inundaciones, en sus aspectos más generales, tiene dos componentes:

La realización de infraestructuras, encauzamientos, etcétera, con el objeto de eliminar el riesgo o disminuir sus consecuencias.
Y la preparación de sistemas que garanticen una actuación coordinada de todos los servicios de intervención.

Las competencias de la Conselleria de Justicia y Administraciones Públicas relacionadas con la prevención del riesgo de inundaciones se centran fundamentalmente en la implantación y mejora de los sistemas de actuación coordinada de todas las administraciones y organismos llamados a intervenir en caso de fuertes lluvias, correspondiendo a la Conselleria de Obras Públicas, Urbanismo y Transporte todo lo referente a la construcción de infraestructuras, encauzamientos, etcétera, y constituyendo el plan especial el instrumento que hace posible la coordinación entre organismos y administraciones.

Para la elaboración del citado plan especial, durante los años 1995 a 1999 se realizaron múltiples reuniones con los organismos implicados, con el objeto de consensuar el documento y, de esta forma, garantizar una aplicación eficaz del mismo.

El plan está plenamente vigente, y con él, los mecanismos de coordinación que se ponen en marcha en las situaciones de riesgo o emergencias por lluvias intensas.

Por lo que se refiere a las actuaciones de preemergencia previstas en el plan, estas se activan desde el momento en que el Centro de Coordinación de Emergencias recibe un aviso meteorológico con riesgo de precipitaciones intensas, momento en que el plan especial se activa con la cadena de transmisiones de la alerta.

Esta fase se estructura en dos situaciones: alerta derivada de aviso meteorológico y el seguimiento pluviohidrológico

Esta alerta se realiza cuando el Instituto Nacional de Meteorología, a través del Centro Meteorológico Territorial de valencia, emite un boletín de aviso de fenómenos meteorológicos adversos, sobre la posibilidad de que se superen los umbrales establecidos en el Plan regional de predicción y vigilancia de fenómenos meteorológicos adversos.

Las situaciones que generan alerta son aquellas en las que se prevé la superación de 30 litros por metro cuadrado en una hora o 100 litros por metro cuadrado en 12 horas.

La notificación de aviso y alerta, desde el Centro de Coordinación de Emergencias, se realiza a través del fax, teléfono y radio a todos los organismos que intervienen en la emergencia.
A los ayuntamientos, con la finalidad de reducir el tiempo de transmisión, se les alerta a través del sistema de cabecera de aviso, es decir, los ayuntamientos que retransmiten la alerta la retransmiten a un grupo de municipios que tienen asignados.

Desde el momento en que se realiza la alerta, se pone en marcha el seguimiento pluviohidrológico.

Una vez remitidos por el Centro Meteorológico Territorial de Valencia los boletines detallados con anterioridad al Centro de Coordinación de Emergencias de la Generalitat Valenciana, éste retransmite la predicción, como hemos dicho, por fax, teléfono y radio, de la red troncal a los ayuntamientos de la zona afectada.
El Centro de Comunicaciones del ayuntamiento se dirige al director del plan, es decir, el alcalde, naciendo de ambas instancias la alerta a los miembros del Centro de Coordinación Municipal, a los pluviometristas y observadores de caudal en cauces, activándose al mismo tiempo el seguimiento pluviohidrológico.

Este seguimiento es de tipo cuantitativo y cualitativo, y su objeto son las precipitaciones y niveles de caudales al objeto de confirmar o no las previsiones de lluvias, su localización y evolución.

Los ayuntamientos comunican entonces al Centro de Coordinación de Emergencias la información sobre lluvias y aumento de caudales en los ríos.

En cuanto al seguimiento en grandes ríos, que son los regulados por embalses y con aforos de las confederaciones hidrográficas, lo realizan estas confederaciones a través del Sistema Automático de Información Hidrológica.

Cuando el centro de comunicaciones de un ayuntamiento realiza el seguimiento pluviohidrológico mediante la información de la evolución del tiempo, el contacto con los ayuntamientos aguas arriba/aguas abajo es importante, dando la información de retorno al Centro de Coordinación de Emergencias, para ir confirmando las lluvias intensas y confirmando si se producen elevaciones en los cauces.
En caso contrario, se procede a desactivar el Plan de Actuación.

Si se constata la inminencia de inundaciones, se activa la situación cero de alerta hidrológica; si no se confirma la inminencia, como digo, se desactiva el Plan de Actuación.

De todo lo que hasta ahora he expuesto, se desprende que es el Instituto Nacional de Meteorología el órgano competente para transmitir la información meteorológica a los centros de coordinación de emergencias.
Que los citados centros ponen en marcha las diferentes fases de preemergencia cuando en el boletín del Instituto se predicen fenómenos adversos con posibilidad de lluvias de más de 30 litros por metro cuadrado en una hora.
Que ante la posibilidad de que no se haya producido el aviso meteorológico, el Plan establece un mecanismo de respuesta relacionado con la intervención de los servicios que fuera necesario movilizar con motivo del suceso que se hubiera producido y mecanismos de seguimiento de la situación real.

Por otra parte, es de sobra conocido que la tecnología y los modelos matemáticos utilizados para la predicción de lluvias intensas no permiten resultados totalmente fiables ni datos territoriales temporales y cuantitativos suficientemente precisos.

Ello viene provocando inevitablemente con frecuencia en los últimos años que a lo largo del otoño se trasladen alertas a municipios y organismos, no lloviendo con posterioridad o bien con estimaciones cuantitativas o territoriales erróneas.
Por esto, ya en el plan especial se recoge tal posibilidad, y por esas mismas razones existen mecanismos alternativos de seguimiento e intervención.
También el plan establece que los municipios y organismos deben poner en marcha sus propios planes de respuesta ante posibles fallos en la predicción.

Para reafirmar y reactivar los mecanismos de intervención ante la eventualidad de estos fallos, y en cualquier circunstancia poder asegurar la actuación municipal, se llevan a cabo campañas de prevención de lluvias todos los años.

En concreto, el plan especial, al objeto de consolidar la implantación y mantenimiento de la operatividad del plan, se determina que cada año, y con anterioridad a la época del mayor riesgo, se ha de difundir entre los ayuntamientos la información básica necesaria para el mantenimiento de la operatividad.

Además, se realizan reuniones periódicas con todos los ayuntamientos a través de la Campaña de Prevención Inundaciones.
En estas reuniones, fundamentalmente de los ayuntamientos de cuencas que tienen mayor riesgo y que tienen una cobertura parcial del Saih al no estar en las cuencas de los grandes ríos.

Estas reuniones se desarrollan durante los meses de mayo y junio, y para este año, en la provincia de Valencia se han realizado reuniones con 89 municipios, de los cuales 27 pertenecen al área metropolitana de Valencia.
En Alicante se han celebrado reuniones con 18 municipios, y en Castellón, con 9.

En total han sido 156 municipios de la Comunidad Valenciana los que han sido convocados a estas reuniones.

Igualmente, este año se ha elaborado una *Guía metodológica para la elaboración de planes de actuación municipal ante el riesgo de inundaciones*, con la que se pretende conseguir la normalización y homogeneización del contenido de los planes municipales, proporcionando un documento técnico de ayuda a los servicios municipales.

Esta guía se remitió mediante oficio del 11 de diciembre del año 2000 a todos los municipios con riesgo alto o medio de inundación, y que se reparten del modo siguiente: En Alicante, 15 municipios; en Castellón, 5, y en Valencia, 27.

En la actualidad sólo se tiene constancia de la aprobación del Plan Municipal de Silla.

Una vez expuestas las líneas de actuación establecidas en el plan especial, paso a detallar las circunstancias que se dieron y las medidas que se adoptaron en el episodio de lluvias torrenciales sobre el área metropolitana de Valencia en la noche y madrugada del miércoles 19 de septiembre y el jueves día 20.

El primer parte del Instituto Nacional de Meteorología a primeras horas de la mañana del día 19 no contenía ninguna indicación de fenómenos significativos de lluvias.

El parte de las 19:30 tampoco mencionaba tal posibilidad, y solo es el parte de las 20:21 cuando ya llovía con fuerza en toda el área metropolitana cuando indica chubascos tormentosos.
A partir de esa hora, a las 21:35 el Centro Territorial de Valencia, alertado por las cantidades medidas en pluviómetros, remite un boletín de fenómeno adverso, cuando ya se estaban produciendo, como digo, fuertes lluvias torrenciales.

A partir de esa hora, el Centro de Coordinación de Emergencias de la Generalitat Valenciana procedió de inmediato a transmitir la alerta a los municipios presuntamente afectados, de acuerdo con lo dispuesto en el plan y a través de los mecanismos habituales, que como he dicho, son el teléfono, emisora de radio y fax.

Por parte de los centros de coordinación de emergencias se pusieron en marcha los mecanismos de seguimiento e intervención previstos en el plan, reforzando el número de operadores del 112.

El jefe del Área de Emergencias de la Generalitat Valenciana se puso en contacto con los directores de los servicios de bomberos del Ayuntamiento de Valencia y del Consorcio Provincial de Valencia.

El total de llamadas recibidas al 112 entre las 22 horas y las 10 horas de la mañana del día siguiente fueron de 1.
616, de las cuales 364 fueron directamente solicitudes de achiques de agua, que se gestionaron a través de los servicios correspondientes del Consorcio Provincial de Bomberos.

Es a partir del día 21 por la mañana cuando se recibe un boletín de fenómenos meteorológicos adversos del Centro Meteorológico Territorial de valencia, con previsión territorial de lluvias por toda la Comunidad, y en comunicación telefónica se indica que las mismas se van a producir entre las 4 horas del día 22 y las 16 horas del mismo día.
Sin que en ese periodo de tiempo se produzcan lluvias, a las 12 horas del día 22, el Centro Territorial de Valencia del Instituto Nacional de Meteorología emite el fin del episodio para las provincias de Alicante, Valencia y sur de Castellón.

No obstante lo dicho, para asegurar una mejor cobertura en caso de fallo de la predicción, la Conselleria de Justicia decidió mantener la situación de preemergencia, reiterando la misma a los municipios de la Comunidad a las 17 horas.

A partir de las 20 horas llueve en las tres provincias, originándose problemas de achiques en todas ellas, aunque ninguno de gravedad, salvo problemas de inundación parcial del túnel provisional que se ha rehabilitado en la carretera de la Albufereta, en tanto se procede a la reforma de la misma.

Sobre las 21:32 horas, caen sobre la ciudad de Alicante lluvias de especial relevancia.

A la vista de los sucesos que acaecieron, considero de gran importancia hacer ciertas reflexiones sobre intervenciones y daños durante estos episodios.

En primer lugar, hay que tener en cuenta que las lluvias intensas localmente fuertes o muy fuertes provocan, como su denominación indica, problemas locales que generalmente son resueltos con rapidez por los servicios locales o provinciales.

Cuando las lluvias son fuertes o muy fuertes de carácter generalizado, además de los daños anteriores, llenan los cauces de barrancos y ríos, pudiendo provocar inundaciones que pueden afectar a bastantes poblaciones, servicios esenciales básicos y núcleos urbanos extensos, con la natural afectación a la población.

Los planes de emergencia de protección civil, competencia de la Conselleria, articulan los mecanismos de alerta, movilización e intervención de los recursos públicos y privados para atender las situaciones de riesgo que se pudieran producir y los procedimientos para restablecer los servicios esenciales y la normalidad ciudadana.

Para la actuación en estas situaciones, los mecanismos de coordinación establecidos en el plan prevén la movilización de cualesquiera recursos de la Comunidad hacia la zona afectada, asegurando la eficacia y la coordinación de los mismos hasta la resolución de los problemas antes mencionados.

Una vez superada la etapa de intervención, la atención y solución de los problemas que se hubieran planteado por los daños causados no son resueltos por los mecanismos de protección civil, sino por los administrativos comunes, estableciendo los procedimientos comunes y la legislación vigente que los diferentes organismos administrativos competentes en la gestión del bien dañado procedan a su reparación, haciendo frente a los gastos los organismos o administraciones correspondientes.

Asimismo, los citados organismos articulan mecanismos de ayuda a la agricultura, vivienda, etcétera, cuando afecten a empresarios o particulares que no puedan soportar la cobertura de los gastos que se originen.

Por último, hay que recordar que la legislación de ámbito estatal y europeo prevé la posibilidad de indemnizar algunos de los daños, especialmente a particulares, por motivo de fallecimiento de familiares o, incluso, a administraciones cuando se declara la situación de emergencia catastrófica.

En los dos episodios que sucedieron entre el día 19 y el 23 de septiembre, las lluvias fueron de carácter localmente fuerte, provocando sólo daños locales.

Los servicios públicos, y especialmente los de bomberos, actuaron en las áreas afectadas, y desde los centros de coordinación de emergencias se facilitó la movilización de recursos entre las zonas, con la finalidad de resolver cuanto antes los problemas que se originaron, que fundamentalmente fueron achiques en sótanos de las zonas bajas de algunas de las poblaciones.

No fue preciso, por tanto, ni fue solicitado por las autoridades locales, poner en marcha los planes complementarios previstos en el Plan territorial de emergencia de la Comunidad, como el de albergue, avituallamiento, sanitario, carreteras, transportes, etc.

Como hechos concretos, son de destacar las inundaciones sufridas en las poblaciones de Aldaya y Alboraya, y el campus universitario de Burjassot.

Los problemas en Aldaya son frecuentes, ya que existen en la población una serie de puntos negros que sistemáticamente se inundan cuando llueve, como pasos subterráneos y bajos en viviendas e industrias, ubicados en zonas inundadas.

En Alboraya, el origen de los daños residió en la inundación de un barrio, provocada, al parecer, por la falta de evacuación de las lluvias por la construcción de una vía férrea.

Por lo que respecta a la universidad de Burjasot, la defectuosa construcción de una rotonda hizo que los pluviales se dirigieran hacia los sótanos que se inundaron.

En los tres casos, las operaciones de achique se prolongaron durante 48 horas, y en el municipio de Alboraya estuvieron colaborando bomberos del Consorcio de Valencia y el Ayuntamiento de Valencia.

También en los tres casos las situaciones que se produjeron no representaron riesgo para las personas que requirieran actuaciones de salvamento, salvo hechos muy concretos relacionados con vehículos parados por la lluvia y el agua en pasos inferiores, en los que tuvieron que intervenir los bomberos para rescatar a sus ocupantes, con resultado totalmente satisfactorio.

Además del trabajo de implantación del Plan, por medio de las campañas de prevención de inundaciones y de los planes de actuación municipal ante este riesgo, se han venido realizando otros trabajos de carácter complementario, básicamente en lo que corresponde a la información y preparación de la población.

El agente meteorológico causante del daño fue la lluvia, la virulencia en el tamaño de la lluvia, y en algunas ocasiones el granizo.

En cualquier caso, sí podemos decir que los planes de actuación han funcionado perfectamente, la prevención ha funcionado perfectamente, la coordinación entre municipios ha funcionado correctamente, los daños causados ya han sido evaluados, se han establecido las medidas para la reparación de los daños, las ayudas económicas y administrativas están puestas en marcha y creemos que los daños causados en estas lluvias han sido, como en otras ocasiones, paliados con las obras de preemergencia que se han establecido.

Gracias.

 

*(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor José Cholbi Diego)*

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Intervenció dels grups sol·licitants per a fixar la seua posició o fer observacions.
Pel Grup Parlamentari Socialis-ta, per un temps de deu minuts.
.
.

 

**La senyora Andrés Barea:**

 

Señoras y señores diputados.

Señor conseller.

Realizamos hoy esta comparecencia después de siete meses de haber sido solicitada, pero aunque han pasado siete meses, está de total actualidad, las lluvias de esta semana pasada han vuelto a ponerla de actualidad.

Las lluvias nos visitan todos los años, todas las primaveras y todos los otoños, y viene siendo práctica habitual que vayan haciendo daño.
Todas las primaveras y todos los otoños ustedes se ponen en evidencia.

Señor conseller, la verdad es que es usted incansable.
Nos ha leído una de la legislación vigente que nos ha dejado, pero vamos, completamente exhaustos.
Le he preguntado al compañero Perelló y digo: ¿nos ha sofronizado o no nos ha sofronizado?
, porque desde luego, ha sido una repetición constante, pero de asumir responsabilidades, la verdad es que muy pocas.

Pero usted, conseller, tiene el cargo y tiene la responsabilidad, y la Ley de emergencias le otorga la máxima responsabilidad.
Es usted el peor valorado por la falta de coordinación con el tema de las lluvias, con el tema de las inundaciones, y año tras año se presentan problemas por inundaciones y este Gobierno la verdad es que no pone remedio.

Este año el 18 de septiembre su director general de Interior, el señor Ibáñez, presentó el famoso Plan de lluvias, el 18 de septiembre; lo debió presentar con modelo otoñal, porque desde luego el 19 llovía a cántaros y el 20 estamos en inundaciones, con paraguas y botas de agua casi seguro.

Ustedes presentan todos los años el mismo catálogo, todos los años, como si fueran representantes de un gran comercio y presentaran el catálogo de otoño; vamos, que no varía en absoluto.

Hablan del Plan especial de riesgos de inundaciones, el tan publicitado Patricova, tan publicitado pero no ejecutado, y la verdad, con esto, dicho todo.
Nos recuerdan la cantidad de municipios que se encuentran en zonas inundables, que ya lo sabemos desde 1996, pero también lo sabemos por los medios de comunicación, porque la verdad es que ellos saben dónde tienen que ir a hacer las fotos, cada vez que llueve en primavera y en otoño saben exactamente dónde tienen que ir a hacer las lluvias.
Por lo tanto, ustedes ya tendrían que tener un catálogo de puntos negros.
Pero a pesar de saber cuáles son los municipios, ustedes de verdad no ponen remedio.

Y nuestra pregunta en principio sería qué medidas han tomado o qué acciones han tomado respecto al catálogo de este año con respecto al catálogo anterior, al catálogo del año pasado.
Porque, conseller, ni eso, ni el tema de la prevención, eso que ustedes han definido que la prevención podría estar tomada en dos partes, como una acción que evite el problema o como el desarrollo de la cartografía.
Con eso nos quedamos en 1996.

El otro día usted, en la comparecencia del incendio de Chert, se amparaba usted en el Ceam.
Pues ahora le digo yo a usted que se ampare en el Ceam, que es una fundación cultural registrada en su conselleria, que está relacionada con el Consejo Superior de Investigaciones Científicas.
No me diga que no porque es una contestación a una pregunta parlamentaria que le puedo mostrar enseguida.
Donde el conseller Modrego dijo que en la presentación que hizo el 20 de septiembre sobre calidad del aire y cambio climático, que pretendía fijar las líneas de actuación del Consell en el efecto invernadero.
¿Usted, conseller, también sabe que existe efecto invernadero?
¿Sabe que nos tenemos que ir adaptando?
La verdad es que me lo pregunto.

Mientras tanto, su director general, cuando hizo la presentación de ese catálogo otoñal, dijo que iba a ser uno de los pilares de la comunicación, de la rapidez, de la información y la coordinación entre los ayuntamientos y el centro de La Eliana.
¿Sabe en lo que se resume esto?
En la compra de nueve aplicaciones informáticas que han costado un pico, un pico desde luego que no sabemos cuál es, porque ha salido sin concurso porque era un contrato menor.

El señor Ibáñez dijo haber avanzado muchísimo y que disponemos de mejor información que el año pasado.
Pues menos mal, porque este año ha sido de órdago.
Unos días después, fuertes lluvias, según el Centro Nacional de Meteorología, como usted ha dicho en la comparecencia, tuvieron colapsadas a Valencia, Castellón y Alicante durante unas semanas: atascos en las ciudades, túneles anegados, ferrocarriles y metros parados, cortes de suministro eléctrico ­esto es nuevo este año­ y zonas inundadas.

Cuando se les piden responsabilidades salen siempre con un tema, hoy no lo ha dicho, pero lo va a decir, lo va a decir: confundir la profesionalidad de los trabajadores con su responsabilidad de gestión al frente de este Gobierno.

Y otra de las cuestiones que ustedes pasan así como aquel que no quiere es sobre las predicciones meteorológicas.
En contestación a una pregunta parlamentaria que le preguntamos qué medios existían en el Centro Meteoroló-gico nos dice que no es de su competencia.
Y la verdad, conseller, me gustaría que nos dijera aquí con qué medios contamos en el Centro Meteorológico zonal de Valencia.

Porque según la página web del Centro Meteorológico dice: "El centro garantiza el apoyo meteorológico necesario para la protección de vidas y bienes de los ciudadanos cuando puede preverse el peligro o afectados ante fenómenos meteorológicos adversos potencialmente catastróficos.
Las informaciones meteorológicas son efectuadas con la mayor fiabilidad permitida por los medios propios de este.
" ¿Cuáles son estos medios?
, por estar más tranquilos, ¿eh?
, solo por estar más tranquilos.
El centro está en esta comunidad, las predicciones están en esta comunidad, y usted es el máximo responsable.

En anteriores comparecencias y hoy mismo nos ha dicho que las preemergencias se determinan cuando el parte meteorológico testifica el hecho.
La pregunta es del millón: ¿quién y por qué se determinan las distintas etapas de las emergencias?
En su conselleria es usted quien tiene la máxima responsabilidad, pero ¿cómo se marcan las políticas del 112?
¿Cómo se marca esa política a esa empresa que ha hecho un contrato de prestación de servicios, Sertel?
¿Quién marca las políticas?
¿Quién establece el establecimiento de los planes?
¿Quién garantiza?
¿La Administración garantiza lo que está siendo ese servicio?

Ustedes responsabilizan a los alcaldes.
Eso es una cosa muy fácil, echar la culpa a los municipios, "la culpa no es mía".
Y los alcaldes verdaderamente estaban escandalizados ante la situación de indefensión que ustedes presentaron.

Mire, le voy a decir un dato puntual.
A las siete de la tarde, en el Ayuntamiento de Paterna, se llamaba al Centro Coordinador de La Eliana y se decía que no establecieran la emergencia.
Cuatro horas más tarde ­estaba lloviendo a cántaros, ¿eh?
­ se establecía la emergencia.
Esto es por toda respuesta lo que ustedes dan a los municipios.

Pero en estas lluvias de ahora de mayo ustedes hicieron lo contrario, establecieron la preemergencia, la emergencia, pero cuando creaba demasiada alarma social, cuando los medios de comunicación lo veían como una cosa importante, usted retiró la preemergencia estando los ríos llenos y los barrancos desbordados.
Quitó la preemergencia para quitar la noticia.
*(Inoïble)* .
.
.
conseller, que cuando la vulnerabilidad de las casas, de los bienes, de las personas ante los barrancos, ante los cauces próximos, crea usted una situación indiscriminada, es una falta de responsabilidad por su parte.

Las vías de comunicación importantes están siendo constantemente afectadas y cortadas.
Le voy a decir un dato muy concreto: la autovía de Torrente, los accesos a la feria de Valencia, están completamente anegados siempre que llueve por el desbordamiento de los barrancos por las infraestructuras existentes.
Solamente hay que decir que en Castellón 40 carreteras en el temporal de septiembre, 40 carreteras provinciales y autonómicas, fueron cortadas.
Y en Alicante, la zona de la playa de San Juan y la de Campello, fueron terriblemente inundadas, se calcula que 1.
000 millones de pesetas fueron las pérdidas.

Este septiembre, señor conseller, el campus de Burjassot, que usted sabe que yo lo conozco bien, fue lo que antaño era un *bassot*, una acumulación de agua importante.
Señor conseller, ustedes conocían el problema de la universidad y no hicieron nada.
Consideraban que iban a haber obras prioritarias, pero las consideraban.
El resultado, el hundimiento de unos laboratorios muy importantes, donde había cantidad de material y cantidad de trabajo.
Solo hay una medida tomada, que es la limpieza del edificio por 116.
900 euros de la Conselleria de Agricultura, de ejecución en dos años, o sea, que hasta dentro de dos años no tendremos limpiados los edificios.
Ustedes conocían el problema, ustedes conocían la situación de la universidad, e incluso habían planteado posibles obras de solución.

En la otra parte de mi comarca, en Alboraya, cien coches estaban bajo el agua, usted lo ha nombrado, también ha nombrado que había un hundimiento de un colegio, pero la descoordinación fue absoluta.
En Silla la cosa no fue mejor: había locales inundados, casas inundadas, y la autopista actuó de dique y parece ser que ustedes decían que abrieran las compuertas.

Señor conseller, nos visitan año tras año las lluvias.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Vaja acabant, senyora diputada.

 

**La senyora Andrés Barea:**

 

Enseguida acabo, enseguida acabo, presidente.

.
.
.
y los daños continúan, los acuerdos entre el señor Matas, según apareció el otro día en un medio de comunicación, y el señor Zaplana se ve que estaban en papel mojado.

Creo que es el momento de que ustedes contesten con responsabilidad a este tema que acucia todas las primaveras y otoños a los valencianos.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, il·lustre diputada, senyora Andrés.

Pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida del País Valencià, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, anem a discutir ara una proposta feta en setembre del 2001 sobre unes pluges torrencials.
Probablement si l'haguérem discutit quan tocava, que era per eixes dates, doncs, si alguna cosa positiva tenen aquestes compareixences, potser això hauria servit perquè les pluges del mes de novembre o les més recents de la setmana passada, tingueren menys danys, menys impacte.
Aixina, bé, és un poc la casualitat, la sort i el vore passar.

La veritat és que vosté coneixerà allò que es diu que en aquest país la pluja no sap ni ploure, cosa que és certa.
La pluja sempre és un element que té la seua problemàtica de previsió i al nostre país, doncs, especialment, per les circumstàncies en les quals és dóna.
Però també estarà d'acord que l'impacte d'eixes pluges torrencials, doncs també tenen molt a vore amb l'acció o amb l'omissió de l'home sobre el mateix territori.

Evidentment, és una coincidència, però la veritat és que, bé, des que vosté agafà la Conselleria de Justícia i Administracions Públiques, responsable d'aquest tema, doncs, la veritat és que no guanyem per a ensurts, se podria dir allò de "conmigo llegó el diluvio".
Home, jo no sé, supose que no serà una cosa aixina per a provar la seua eficàcia, o la de mosatros aguantant tantíssima pluja, però la veritat és que estem en una ratxa molt preocupant, perquè plou sobre banyat, i moltes de les coses que anem a dir ara, doncs, segurament, quan toque, dins de no se sap quan, la compareixença d'això de novembre, doncs, se tornaran a dir, igual que se dien abans que vosté arribara.
Són coses que per conegudes per tots, en canvi, ahí estan.

Jo crec que un element molt important i que ha suposat un avanç en este tipus de qüestions són les possibilitats tècniques de poder avisar de les conseqüències del que se mos ve damunt.
Clar, en eixe sentit, hi ha dos possibilitats: una, assumir la responsabilitat que un té, que és la que li determina la legislació; i una altra és traslladar el mort, mai millor dit.
En este cas, vosté, com quasi sempre, trasllada el mort, en este cas als ajuntaments, especialment si no són del seu partit; busca, rebusca i, aleshores, eixe és el més culpable de tots.

Home, tot el món té responsabilitats ací, evidentment, però la responsabilitat dels preavisos, d'estar alerta per a donar l'avís no la tenen precisament els ajuntaments, són els receptors d'eixa situació.
Deuria ser la Generalitat, mitjançant el Centre d'Emergències.
.
.
Ja s'ha encarregat vosté de dir que tampoc, vosté li ha tirat el mort a l'Institut Nacional de Meteorologia que, pel que va ser, pareix que va fallar, no sé si ha fet alguna gestió per aclarir eixe error que vosté, d'alguna manera, ha vingut a dir ací, però el que és cert és que una bona part del ajuntaments, probablement altres ho dirien amb la boca xicoteta, perquè no es tracta de molestar el poder, però una bona part d'ajuntaments importants, dels afectats, públicament s'han queixat que van rebre els avisos amb molt poquet temps per a poder reaccionar.
I això jo crec que és una evidència i no són ganes de dir-ho, això és una realitat que va estar ahí, i no val acusar ara que eixe ajuntament hauria d'haver tingut preparat no sé sap què.
.
.
És que si no se li avisa amb temps, tinga o no tinga, no li donarà temps a reaccionar.
I són ajuntaments.
.
.
Silla, Quart de Poblet, Aldaia, Torrent, Paterna, Alginet, etcètera, etcètera.

Ara mateixa, jo crec que una qüestió que sempre apareix quan parlem d'este tipus d'esdeveniments és la incidència que amb una major o menor gravetat té l'acció de l'home sobre el territori.
Jo sé que no són competències en tot cas compartides.
Vosté com a membre del Consell també té això que se diu la responsabilitat solidària, però també està fent referència a un tema que cada dos per tres també ix ací, però que ací no acaba, és el tema dels plans de lluita tant contra inundacions com especialment el mateix Patricova, que amb el conseller hem tingut diversos debats i segurament ens en quedaran uns quants més.
Si se pot posar algun exemple del que suposa el paper mullat, és precisament la quantitat de plans contra la lluita d'inundacions que fan vostés.
En la majoria dels casos no valen per a res, es queden en això, en plans, en projectes, etcètera, etcètera, però per unes qüestions o per altres això no se du a efecte mai.

I no es que ho digam nosaltres a soles, que també ho diem, lògicament, és que està en els mitjans de comunicació, que se posa d'actualitat quan passen estes coses.
L'altre dia se publicava que 156 municipis, que estan ficats en situació de risc per la seua ubicació geogràfica, no tenen sistema d'alerta encara.
Què fa la Conselleria davant d'això?
Perquè això és conegut, és una dada coneguda.
Doncs, s'haurà de fer alguna cosa més que queixar-se o intentar tirar-li la culpa a això!
Els plans d'emergència de preses?
No n'hi ha cap.
O siga, amb això no passa res, si se n'ha d'afonar una o s'ha d'obrir, o s'ha de tal, doncs, que siga, no passa absolutament res.

El conseller García Antón reconeix que si s'urbanitzara tot el que està en estos moments aprovat en els plans generals, el risc de les inundacions creixeria un 56% més.
Va a desclassificar-se sòl?
Se diu que sí, però no es desclassifica, i és que si s'autoritzen les peticions que en este moment el mateix conseller té sobre la taula per a qualificar més sòl, eixe risc d'inundació augmenta un 170% més.
Què està passant amb tot això?
Quan de veritat van a dur-se a efecte eixos projectes d'intentar aplicar alguna cosa raonable, alguna cosa que s'ha treballat, alguna cosa que està sobre la taula, que són els plans i els projectes per a la defensa del territori davant d'eixe tipus de qüestions?

Això de la rotonda de la universitat a què ha fet referència, bé, la rotonda, no se deuria haver fet, d'entrada, no se deuria haver fet, i s'haurà de vore qui va permetre que això es fera.
El que és real també és que la Generalitat Valenciana tenia coneixement de l'existència d'eixe problema.
O siga, ara tot són lamentacions, el que va passar ahí va ser molt greu.
O siga, no ja en danys econòmics, que van ser importants, sinó un dany quant a la pèrdua d'un material d'estudi molt important i en alguns casos irrecuperable.
O siga, és una sort que no n'hi hagen morts pel mig, però no podem confiar sempre en el tema de la sort.

Quan va a defensar-se més clarament el tema del domini públic hidràulic?
Ja sé que a la millor me podrà dir que és competència estatal, però quan va a acabar-se amb l'ocupació indiscriminada de barrancs?
És un tema que el tenim ahí.
O siga, el que és fàcil és ocupar un barranc, desviar-lo, en tot cas, del seu caixer natural i que ixca com el sol per Antequera, que ixca per ahí.
.
.
O siga, tot eixe tipus de coses, són coses conegudes, coses que estan denunciades, detectades en diferents estudis, i ahí estan.

Quan va a dur-se a efecte ­un tema que ha eixit hui ja, esta és el tercer debat que fem, en els altres dos ha eixit i ix en este també­ el tema de la llei d'ordenació del territori?
Que d'alguna manera pose ordre!
O és que és tracta de legalitzar els desordre?
Perquè em dóna també la impressió que és això.
O siga, se suposa que tenim un país que una bona part d'ell té unes característiques d'inundabilitat molt importants.
I això ho sap tot el món.
Què està fent-se, apart de dir de tant en tant que se vol evitar?
Doncs, no està fent-se absolutament res.

Jo, home, lamente que en este cas no siga vosté el conseller d'Obres Públiques que estiga sentint.
.
.
però, bé, vosté també és membre d'un Consell que no du a estes Corts eixe projecte de llei per a poder-lo debatre.
Segurament és que estan esperant que acabe de consolidar-se tota l'edificació que puga edificar-se en este país, i, clar, després ve el que ve, el catàleg de zones humides, amb l'ocupació de marjals que normalment agreugen molt els impactes de les inundacions, i hem tingut exemples molt recents en eixe tipus de qüestions ­el tema de la defensa dels cordons dunars, etcètera, etcètera.
És una qüestió que tenim sobre la taula, que tots coneixem i que, bé, doncs, el temps va passant i.
.
.
la marxeta, la marxeta i tal.

Què ha passat ara amb el tema.
.
.
?
Vosté parla que ja estan quantificades, parla ­ha cuidat el llenguatge­ que estan "avaluats" els danys ocasionats en les tempestes del mes de setembre, que, també li he de dir, que van ser molt greus en la zona de l'Horta, la zona de València, però també en la zona d'Alacant, a pesar que allí, doncs, gràcies a unes obres que estaven pendents fa molts anys i, bé, s'ha de lamentar que hi hagueren uns morts, cinc o sis persones, fa dos anys d'això, o tres, i aleshores se van accelerar, que si no arriba a ser per eixa desgràcia, segurament encara estarien pendents, segurament l'impacte va ser menor, però l'impacte va ser molt greu de totes maneres.
No va ser, com digué públicament en una roda de premsa el senyor Pedro Marco allí, un entollament un poquet gran, no, d'entollament, no, va ser una inundació total en tota aquella zona, i gràcies que la cosa no va anar a més.
O siga que, per tant, el sud, en este cas, també existix, a nivell de País Valencià o a nivell de patir este tipus de coses.

Però, clar, està molt bé avaluar els danys, encara que jo crec que s'ha fet una avaluació un tant a la baixa, però, i executar la compensació, la restauració de tot això?
És un tema que està pendent de vore, i és que plou sobre banyat.
Han vingut els temporals de novembre, ara estos d'ací, hem comprovat l'actitud del Partit Popular a tots els nivells, eixa visita del senyor Matas, tipus rei mag encara que modernitzat, amb helicòpter i este tipus de coses, visitant una sèrie de llocs, convocant reunions sectàries i partidistes, solament amb alcaldes del Partit Popular, en Xàbia, com si els altres no hagueren estat afectats, com els ciutadans d'eixos municipis, amb independència de qui voten, no estigueren patint també els efectes de tot això, preocupant-se, en tot cas, el president Zaplana que, bé, les platges, hem d'aconseguir que en l'estiu estiguen arreglades.
.
.
Doncs, clar que s'ha d'aconseguir, però també s'ha d'aconseguir que a l'interior del País Valencià s'arregle el que se va desarreglar, no solament s'ha d'estar preocupats que a la millor s'han danyat determinades qüestions o que han afectat els interessos econòmics d'un sector molt respectable, dels hotelers i tal, però també hi ha interessos d'altra gent, d'altres sectors, que també són respectables i també s'han de cuidar.

En eixe sentit, jo crec que no està fent-se el que caldria fer.
S'hauria d'intentar tindre també una visió un poquet més de conjunt, un poquet no anar al salt de mata.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Vaja acabant, senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

­Gràcies­ .
.
.
que tenim este problema i anem a vore com el resolem, sinó plantejar-se un poquet de visió de futur, un pla de dir, bé, anem a vore exactament què ens fa falta fer, jo crec que en part se sap, el que passa és que no se vol executar, plantejar-se un pla de reordenació de la costa, que és un problema que tenim també, seriosament, i un pla, fonamentalment, d'un creixement o un model de desenvolupament molt més sostenible, que està en els papers, en bona part d'ell està en els papers, però, malauradament, no ha passat d'ahí.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Pel Grup Parlamentari Popular.

 

**El senyor Díez Cuquerella:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Senyor conseller.

Hem escoltat, com no podia ser d'una altra manera, hem escoltat molt atentament no sols la intervenció del senyor conseller, sinó també la dels dos grups intervinents en esta compareixença, i se pot fer un resum molt clar i se pot arribar a una conclusió molt evident.

Per un costat, la intervenció del senyor conseller mos ha donat una completa visió panoràmica de quines són les situacions que en estos moments tinguem a nivell legislatiu, partint del Decret 91/1999, que regula totes les actuacions en matèria d'emergències pels diferents fenòmens climatològics que se produïxen en la nostra comunitat, adaptant eixa legislació a la legislació bàsica de l'Estat espanyol.
I, per un altre costat, mos ha explicat d'un forma suficientment prolixa i exhaustiva ­el senyor conseller, a més, estic segur que en el seu parlament haurà inclús evitat ser excessivament exhaustiu, per la sèrie de dades que mos ha donat, i per la sèrie d'informacions­ el sistema de funcionament quan se produïx una emergència d'este tipus.

Crec que mos ha explicat suficientment que l'actuació en este tipus d'emergències no consistix soles a pal·liar els efectes negatius que puguen produir sobre els béns i les persones d'estos fenòmens meteorològics, sinó que mos ha explicat també que açò, esta actitud, ha de vindre acompanyada d'una realització d'actuacions en infrastructures que vinguen a pal·liar, en definitiva, quan se produïxen estos fenòmens climatològics.

Però sobretot, el que crec que ha quedat molt clar ha sigut, per un costat, que el sistema de prevenció i el sistema posterior, no sols el de preemergència sinó el posterior, d'actuacions davant els fets ocorreguts concretament en el mes de setembre del 2001, va produir una actuació conjunta, coordinada i perfecta de tots els mitjans materials, humans i tècnics que té en estos moments a la seua disposició la Conselleria de Justícia i Administracions Públiques; de tots els mitjans, repetisc, tècnics, materials i humans que té a la seua disposició el Govern Valencià; la coordinació entre els ajuntaments, els servicis tècnics de Conselleria, la Confederació Hidrogràfica i el Centre d'Emergències, com a pivot sobre el que gravita tota l'actuació en estes circumstàncies, valga la redundància, d'emergències.

Que és cert que en el nostre territori de la Comunitat Valenciana les pluges mos visiten cada vegada més freqüentment, és cert.
Però clar, això seria tant com dir que també el Govern té a la millor part de culpa del que li va passar a Manolete, valga la comparació.
El Govern Valencià per suposat que no té cap culpa ni cap incidència en el fet que les pluges mos visiten cada vegada més freqüentment, i tots hem reconegut ací en esta tribuna que, efectivament, este fenomen meteorològic és de tot el món conegut que mos visita cada vegada amb més freqüència, i la setmana passada ho vàrem sofrir.
Sí, és aixina.
Que la nostra situació geogràfica, orogràfica, la proximitat al mar Mediterrani, les influències dels distints vents que confluïxen sobre la nostra costa mos produïxen estes pluges torrencials, potser amb excessiva freqüència, també podríem anar a donar-li la culpa al fenomen del rescalfament o el no-rescalfament de l'atmosfera, i, en definitiva, a una situació que qualsevol govern té l'obligació d'afrontar, i té l'obligació d'afrontar no sols en matèria preventiva sinó també en matèria post, amb posterioritat a ocórrer els fets.

Però és que les intervencions que ací s'han produït, digam, a conseqüència d'esta compareixença o en contra, digam, de l'actuació del Govern, han gravitat sobre dos situacions molt concretes.
Per una part, una intervenció ha vingut a intentar, que no aconseguir, evidentment, intentar laminar el prestigi del Govern o intentar laminar el prestigi del conseller de Justícia i Administracions Públiques, atribuint-li una falta de competència; atribuint-li una falta de coordinació dels distints mitjans en la data en què se van produir estes pluges torrencials, en el mes de setembre del 2001; intentant, sense acreditar res en absolut, són manifestacions que ací se fan en esta tribuna que inclús, fixen-se, senyors del Grup Socialista, que ni tan sols mereixen l'atenció de la premsa, només hi ha que mirar els escons buits reservats per als mitjans de comunicació, perquè vegen vostés que eixe no és el debat que té la societat valenciana en este moment.

El debat de la societat valenciana no està per dir que la culpa de les pluges i la culpa dels resultats danyosos que se puguen produir per eixes pluges, està davall la responsabilitat i davall la culpabilitat del Govern Valencià, o davall la culpabilitat o la falta de competència del conseller de Justícia i Administracions Públiques.
Eixe no és el debat, senyors diputats, de l'oposició al Govern Valencià.
El debat és que és una situació que se produïx, efectivament, amb massa freqüència, i que el Govern Valencià té els mitjans, els mecanismes tècnics i humans per a pal·liar i per a detectar amb la major antelació possible estos fenòmens.

I ha hagut una altra intervenció també en esta compareixença, ha hagut una altra intervenció que ha carregat més les tintes en les infrastructures.
Evidentment, les infrastructures que s'han produït, infrastructures públiques que s'han realitzat en esta comunitat, han sigut evidentment en certs casos determinants que eixa situació empitjorara.
Només he de recordar al representant d'Esquerra Unida, només he de representar-li l'efecte pantalla de l'autovia quan l'enfonsament de la presa de Tous.
Val.
Això és aixina, això és aixina.
I eixa és potser l'aportació negativa que fa la civilització, i que front a eixa aportació negativa, els hòmens ­i els hòmens de govern­ han de prendre decisions per a pal·liar-les.

I no cap dubte que el Govern Valencià està prenent eixes decisions.
Està actuant sobre un Pla d'infrastructures que vinguen a pal·liar eixes deficiències que en estos moments s'estan produint a conseqüència de les infrastructures que existixen.
Una cosa mos du l'altra.
Hem de pal·liar en la mesura possible, i sobretot hem de posar els mitjans tècnics, humans i materials, perquè estes pluges torrencials que mos visiten amb massa freqüència.
.
.

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyor diputat, vaja acabant que, com vorà vosté en la pantalla, ja se'n passa del temps.
.
.

 

**El senyor Díez Cuquerella:**

 

Sí, senyor president, estava ací mirant-la que està blanc.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Seguisca, seguisca.
.
.

 

**El senyor Díez Cuquerella:**

 

.
.
.
si està en blanc és que ja tinc tot el temps del món.
Acabe de seguida.

I que evidentment, el Govern Valencià està actuant en la forma que li preveu la legislació i en la forma que és més positiva perquè estes pluges torrencials tinguen la menor incidència.
Perquè si s'aplica mal la preemergència és perquè se fa alarma social; quan la preemergència s'anuncia anticipadament i després resulta que no passa res, s'ha fet mal; si la preemergència se produïx tard perquè la informació és tardana, també s'ha actuat mal.
És evident que és un punt on els grups de l'oposició necessàriament han d'utilitzar tota la demagògia possible intentant, he dit abans, intentant que no aconseguint, laminar l'acció del Govern Valencià.

Gràcies, senyor president, per la seua benevolència.
Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Señor conseller, para dar respuesta conjunta tiene usted la palabra.

 

**El senyor conseller de Justícia i Administracions Públiques:**

 

Gracias, señor presidente.

Señora Andrés.

Yo creo que usted no conoce el Plan especial de inundaciones.
Me da la sensación que no lo ha leído.
En cualquier caso, también le recuerdo que todos los años se realiza una presentación y se hace la campaña de prevención de inundaciones, no como si fuera un catálogo, sino como la consecuencia de múltiples reuniones, como ahora le haré saber.

Pero en cualquier caso, le recuerdo tanto a usted como al otro señor diputado que el mapa de riesgos data del año 1997, se realizó en el año 1997/1998.
Y que gracias a ese mapa de riesgos, primero, por un lado, se estableció el Plan especial ante el riesgo de inundaciones, y por otro lado, la Coput estableció el Patricova, que es el Plan contra avenidas.
En cualquier caso, le recuerdo que es del año 1997/1998, y que se han invertido más de 50.
000 millones.

Afortunadamente el señor diputado ha recordado las obras de infraestructura que se realizaron en Alicante, y que gracias a esas obras podemos decir que las lluvias acaecidas hace apenas una semana no han tenido las consecuencias que previsiblemente podían haber tenido, si no se hubieran acometido, como más de un medio de comunicación, y alguno que ha sufrido inundaciones en años anteriores recordaba, las lluvias del año 1984, que sí tuvieron consecuencias bastante más graves que las que ha tenido estas de la semana pasada.
Y que gracias a las obras podemos decir que han habido daños, cualquier lluvia que sobrepase los límites y provoque una alerta o una emergencia evidentemente provoca daños, pero afortunadamente esos daños no son de la cuantía como los que han sido en ejercicios anteriores o en inundaciones anteriores.

Señor diputado, yo no tengo.
.
.
seguramente seré yo también el culpable o tendré yo mala suerte que llueva, como en verano también hay algún riesgo de incendios.
Pero, señora Andrés, le manifiesto que usted no conoce el Plan de emergencias ­si lo requiere yo con mucho gusto se lo remitiré­, en el que establece claramente definido que corresponde al Instituto Nacional de Meteorología, que es el órgano competente en transmitir la información meteorológica a los centros de coordinación de emergencias.
Y que es el Instituto Nacional de Meteorología, el centro territorial de Valencia, el que emite los partes correspondientes que dan lugar a las alertas oportunas, y que eso corresponde al Ministerio de Medio Ambiente.

Por lo tanto, aunque lo conozco por etapa anterior y le podría decir cuáles son los mecanismos de funcionamiento, no es competencia de esta Conselleria ni corresponde al Gobierno Valenciano el establecer cómo debe trabajar el Instituto Nacional de Meteorología.
En cualquier caso, también le tengo que decir, y no es manifestación de este conseller, ni del Ceam, ni tampoco de ningún político, sino de científicos e investigadores, que ni la tecnología ni los medios matemáticos utilizados para la predicción de lluvias permiten resultados totalmente fiables.
No es verdad.
No se puede predecir.

Yo le leeré ahora algunos partes del Centro Meteorológi-co del Instituto, y verá usted cómo la ambigüedad con la que se redactan no permite bajo ningún concepto tomar medidas de prevención que no sean en el momento en que las lluvias alcanzan un determinado nivel, que es cuando se ponen los mecanismos de emergencia en funcionamiento.

En cualquier caso, la presentación del plan, la campaña de prevención de inundaciones, ya le he dicho, señoría, que no corresponde a un catálogo, sino que corresponde a reuniones que se celebran durante los meses de mayo y junio en la totalidad de los municipios de la Comunidad Valenciana.

Y luego, concretamente, se hacen reuniones más concretas.
Por ejemplo, en la provincia de Valencia, en la cuenca alta del río Magro se celebró una reunión en Requena en la que participaron los municipios de Fuenterrobles, Caudete de las Fuentes y Utiel.
En el barranco del Carraixet se celebró una reunión en Moncada, participando los municipios de Alboraya, Alfara del Patriarca, Almàssera, Bétera, Bonrepós i Mirambell, Foios, Gátova, Náquera, Olocau, Serra, Tavernes Blanques, Valencia, Vinalesa y Meliana; en total, 15 municipios.
Se han celebrado reuniones en el río Palancia y Valls del Segó.
Se han realizado reuniones de los municipios que están afectados al barranco de la Albufera y al barranco de Barxeta, a la rambla del Poyo, a la rambla de Castellarda, a la cuenca media y baja del río Magro, a los barrancos de la Safor y río Vaca.
En total, 89 municipios fueron convocados; 27, como he dicho con anterioridad, pertenecientes al área metropolitana de Valencia.

En la provincia de Alicante se celebraron reuniones con los municipios afectados del río Vinalopó, del río Segura, del río Gorgos.
Y en la provincia de Castellón tuvo lugar reuniones con los municipios que son cabeceras de lluvias en Alcalà de Xivert, Alcora, Almassora, Almenara, Benicarló, Benicàssim, Burriana, Morella, Nules, Onda, Oropesa.
En total, 18 municipios.

En conclusión, 156 municipios de la Comunidad Valenciana han sido convocados a estas reuniones y conocen perfectamente los planes de actuación especial frente al riesgo de inundaciones.

Y como usted no conoce el Plan especial, yo le recordaré que, dentro de eso, en el punto 4.
1 de su documento 1 dice: "los planes de actuación municipal ante el riesgo de inundaciones establecerán ­los planes de actuación municipal, luego competencia municipal­ la organización y actuaciones de los recursos y servicios propios, al objeto de hacer frente a las emergencias por inundaciones dentro de su ámbito territorial.
Su elaboración y aprobación corresponde al órgano municipal.
Su homologación se realizará por la Comisión de Protección Civil de la Comunidad Valenciana.
En los municipios con riesgo medio y alto debe elaborarse el Plan de actuación municipal correspondiente, sin perjuicio de que posteriores estudios o modificaciones en la defensa contra inundaciones impliquen variaciones".

Con este criterio, señora Andrés, se procedió a elaborar la denominada *Guía metodológica para la elaboración de planes de actuación municipal ante riesgo de inundaciones*, con la que se pretende conseguir la normalización y homogenización del contenido de los planes municipales, proporcionando un documento técnico de ayuda a los servicios municipales.
Esta guía se remitió, mediante Oficio del 11 de diciembre del año 2000, a todos los municipios con riesgo alto o medio de inundación, y que en total se reparten del siguiente modo: en Alicante, 15; en Castellón, 5, y en Valencia, 27.
Sólo el Ayuntamiento de Silla es el que ha elaborado su plan municipal.

Luego si con la competencia municipal, y con toda la información y con todas las reuniones que se remiten a los ayuntamientos de toda la Comunidad para que elaboren su plan municipal, dentro de sus estrictas competencias, no lo desarrollan, difícilmente podrá usted hablar de descoordinación.

Es más, previendo que en muchos municipios no existen planes municipales de actuación, la Generalitat ha establecido mecanismos automáticos de aviso, y este año modificando además.
.
.
para que vea usted que no son repetición todas las presentaciones que se hacen año a año, que cada año se incorporan novedades, se ha implantado un sistema automático de transmisión múltiple de avisos de alerta meteorológica.
De forma que, con independencia de la alerta que pueda producir el Centro Meteorológico Territorial de Levante, con independencia de esas alertas que se produzcan, se produce una aviso automático ante el riesgo de inundaciones o ante el riesgo de fuertes tormentas que se puedan producir en cualquier municipio; aviso automático que es ratificado hora a hora, y que muchos de los señores diputados que son alcaldes o concejales en este hemiciclo podrán corroborarlo.

El aviso es automático, la información es automática, la ratificación de la información es periódica, y ningún ayuntamiento de la Comunidad Valenciana puede alegar descoordinación en la información.
A todos los ayuntamientos se les solicita información sobre los recursos que poseen y sobre la necesidad de recursos.
Y ni en las lluvias de septiembre, ni en las lluvias producidas el mes pasado, ni en las lluvias producidas hace una semana se ha producido ninguna descoordinación, y no se ha quejado ningún ayuntamiento.
Por lo tanto, la palabra *descoordinación*, que usted siempre tiene en la boca cuando se produce un acontecimiento de este tipo, realmente no se corresponde con la realidad.

Es más, usted ha hecho ahora una afirmación que seguramente no le han informado bien.
Este conseller, a las seis de la mañana del último día en que se produjo el episodio de lluvias, a las seis de la mañana, en contacto con el presidente de la Confederación Hidrográfica del Júcar, le solicitó información de los cauces del río Júcar y del río Gorgos.
Los dos cauces permitían sin ningún problema encauzar, absorber toda el agua que llevaban, y por eso levantamos la preemergencia en su momento, porque a pesar de la subida que llevaban los ríos, ninguno, ni el Júcar ni el Gorgos, que fueron los dos más importantes donde se elevó el caudal, tenían riesgo de inundaciones, excepto en alguna ladera o alguna acequia.
Por lo tanto, la información que a usted le dan, señora Andrés, no corresponde con la realidad.

En cualquier caso, ni por propaganda ni por satisfacer la curiosidad de la prensa ni por satisfacer la curiosidad absolutamente de nadie.
Los avisos son automáticos, están dando resultados y bajo ningún concepto puede usted hablar de descoordinación.
Y si habla de descoordinación, podrá hablarme de que en alguna zona, en los riesgos de las lluvias del mes de septiembre, en alguna zona inundada se ha causado daños y no se han acometido las obras que estaban previstas y que están previstas acometer en el futuro.
Ahí se han provocado daños.
Pero de descoordinación municipal, no puede usted hablar ni de una sola descoordinación municipal.
Hábleme de un solo municipio donde la Conselleria de Justicia y Administraciones Públicas, o el conseller o el director general, en alguna zona donde se hayan producido lluvias superiores a 30 litros por metro cuadrado en una hora o más, dígame usted un solo ayuntamiento que este conseller o el director general de Interior no se haya puesto en contacto con ellos en los momentos de mayor precipitación o en los momentos donde estaba establecida la emergencia.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyora Andrés, per a rèplica.

 

**La senyora Andrés Barea:**

 

Señoras y señores diputados.

Bueno, conseller, está claro que nosotros no nos enteramos de nada, y por eso es usted conseller, que es usted tan *sabut* y tan sabido.
Y por eso ha venido aquí a explicarnos lo que los medios de comunicación recogen permanentemente todas las veces que llueve, tanto gotas frías como lluvias fuertes, como determina el Centro Nacional de Meteorología, y le ponen en evidencia.

Y una vez dicho esto, tengo que decirle que las valencianas y los valencianos se encuentran a disposición de las incidencias climáticas, pero constantemente.
Usted se pone en evidencia cada vez que se produce esto.
Yo no sé qué obsesión tiene usted en no asumir la responsabilidad que le toca.
Usted en septiembre, en una huida hacia adelante, dijo que la información y la coordinación había sido correcta, cuando había un clamor de los alcaldes de la zona del área metropolitana de que usted no había actuado con corrección.

Le voy a decir una cosa, le voy a poner un ejemplo que a mí me pasó.
Yo llamé el día 18 por la noche, cayéndome agua por mi casa a punta de pala.
Me dijeron, primero, que llamara al Ayuntamiento de Moncada para saber cómo estaba el barranco del Carraixet; en segundo, que no había ningún responsable, nadie se quería poner.
Cuando me tuve que identificar, entonces me dijeron que iban a consultar y entonces me dirían cómo estaba la cosa.
Pero en ningún momento nadie se identificó ni nadie tomaba cartas en el asunto, no había directrices.
Y eso se lo puede decir yo, porque me pasó a mí.
Y usted lo sabe, porque a usted se lo habrán comunicado.

Pero dicho esto, últimamente en estas lluvias también de ahora, con la huida hacia adelante, usted dice que peor hubiera sido sin el plan, peor hubiera sido sin el plan, que también se lo ha contagiado el presidente Zaplana, porque ha dicho exactamente lo mismo.
O sea, que es todo un argumentario de peso el decir que tenemos un plan.
O sea, que esta es la situación que nos presentan y esta es la situación que la gente vive.

Pero ¿usted sabe que es siempre la misma gente la que sufre las inundaciones?
¿Sabe que la gente mide las inundaciones en sus casas por las rayas?
"Aquí fue este año, y aquí fue el año pasado".
Ustedes la verdad es que en esto han hecho incumplimientos.
Yo sé que me va a decir que esto no es competencia suya, pero usted está sentado en un banco azul donde es corresponsable con todos ellos.
El incumplimiento del Patricova, el 88% está en zonas inundables.
Y ustedes se excusan en los planes urbanísticos.
Ha hablado usted de la rotonda de Paterna.
Los ayuntamientos proponen y ustedes disponen, ustedes ponen la última firma, tienen la máxima responsabilidad.
O miran hacia otra parte, que no sé lo que es lo peor.

En cuanto a la realización de infraestructuras, nada, prácticamente licitaciones y poco más.
Y le diré, por ejemplo, un hecho en concreto: la universidad.
¿Sabe lo que han hecho en la universidad?
Nada, absolutamente nada.
Hay zanjas y empalizadas para evitar que cuando llueva se inunde nuevamente.
Zanjas y empalizadas, como en la edad media.
¿Sabe que la universidad ha tenido que recurrir al ministerio para pedir una fuente de financiación para construir unos barracones donde instalar los laboratorios?
¿Sabe que mi pueblo tiene barracones en una extensión amplísima, desde el instituto al colegio, y ahora la universidad?
Parecemos un campo de concentración, en barracones, en una extensión bien amplia.
Pues así tienen ahora la universidad.
¿Sabe que pidieron ayuda a la conselleria y la conselleria no ha contestado?
Antes ha contestado el ministerio que la propia conselleria.
¿Sabe que habían dicho.
.
.
y que pusieron en los presupuestos una obra para un colector, que lo único que se ha hecho es la plica de la asistencia técnica, la plica de la asistencia técnica?
Esta es la respuesta que ustedes han dado a la universidad.

Luego, si continuamos con la limpieza de cauces, como por ejemplo el Carraixet, continua estando el mismo matojo en el mismo sitio, en el mismo palo, como el palo de una cigüeña, continua estando exactamente igual.

Respecto al plan de presas, la verdad es que vamos muy retrasados, pero es que es una vergüenza.
La presa del Algar no tiene compuertas.
Es totalmente una vergüenza.
Y su responsabilidad, que no falla nunca, pero que falla estrepitosamente, y lo que más clamorosamente dice la gente.
Usted pone las alarmas siempre por si acaso, pero cuando son mucha noticia, hay que retirar las alarmas.

Esto es lo que ustedes presentan a las valencianas y a los valencianos.
¿Sabe cuando se publicó el último catálogo, ese catálogo que todos los años debería variar?
En 1999.
Ni una adecuación, ni una cosa puntual para cada municipio.
Con tantos municipios con los que se han reunido, ¿no hay ni hay ni una puntualización.
.
.
?

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyora Andrés, vaja acabant.

 

**La senyora Andrés Barea:**

 

­Enseguida acabo, presidente.
­ ¿.
.
.
no hay ni una puntualización en concreto para cada municipio?
Esto es lo que ustedes nos presentan.

Luego están las ayudas del día después, que no existen.
Solamente hay una aprobada en las Cortes Generales para siete comunidades, salimos a 428 millones.
Y esto es lo que ustedes nos presentan.

Ustedes, señor conseller, han puesto la situación: inundaciones, cortes de luz, roturas de presas de agua, roturas de agua, la gente se queda sin agua.
.
.
Y tres muertos este año, tres muertos.
Y usted visitó la zona, y al sitio donde se habían producido dos muertos.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Termine, señora Andrés.

 

**La senyora Andrés Barea:**

 

.
.
.
dos muertos en el mes de abril, no fue capaz de acudir.
Esa es su respuesta, conseller.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies.

Senyor Oltra, pel Grup d'Esquerra Unida, per un temps màxim de cinc minuts.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyor president.

Bé.
Hi ha alguna cosa en què podem estar d'acord en una intervenció que ha fet abans en el torn de rèplica el portaveu del PP.
Evidentment, era un tema col·loquial el tema de responsabilitat del conseller, una coincidència en el temps, en el seu mandat en este pluges.
Estem d'acord en el tema que probablement l'efecte del canvi climàtic té molt a vore, i tindrà més a vore amb este tipus de qüestions.
Segurament l'acord arriba ahí.
Ni estarem d'acord amb les causes d'eixe canvi climàtic ni, molt menys, amb les conseqüències que caldrà que aplicar en base a eixe canvi climàtic.
Estem d'acord que eixa pot ser una de les raons, però segurament ens quedem ahí.

Bé.
El conseller ara en la rèplica ha tornat un poc a la seua línia de defensa, que en part té raó, però és una part xicoteta.
Inclús eixa part xicoteta cal també matisar-la.
Diu: "És que els ajuntaments són els que deuen fer els plans d'actuació municipal", cosa que és certa.
Però, per exemple, diu.
"És que solament el cas de Silla, i la resta no els tenen fets".
I per què no els tenen fets?
Quina gestió ha fet la conselleria per a vore si eixos ajuntaments pensen o no pensen fer eixos plans?

Perquè la conselleria, o el Consell, es dóna molt pressa, per exemple, a impugnar i a anar darrere del ajuntaments si un ajuntament se li ocorre pujar mig punt el sou als seus funcionaris més del que l'Estat ha ordenat.
Això impugna de seguida l'acord municipal, el Ple, al jutjat, el que faça falta.
En este tema, no.
En este tema passa.
I quan l'oposició critica, diu: "No, és que com els ajuntaments no fan res.
.
.
" O siga, es defensa l'autonomia en uns casos, però en altres no.
Home!
, si és un cas com este, segurament el que caldria intentar és intensificar eixa coordinació entre ajuntaments i conselleria perquè es facen eixos plans, perquè jo crec que, en principi, els ajuntaments van a estar d'acord.
Ara, a la millor és que el problema és un altre.
A la millor el problema és que eixe ajuntament o no té recursos suficients per a dur-lo endavant, perquè haurà de contractar un equip tècnic que el faça.
.
.

Entraríem també en un aspecte que també li compet a vosté de retruc, com se sol dir, i és el tema dels mitjans que tenen molt ajuntaments i que es veuen clars quan arriben situacions com estes.
El tema de protecció civil, per exemple; el tema de les plantilles de policia local, etcètera, etcètera.
No tots els ajuntaments, més bé diria que molts poquets, disposen de suficiències financeres, gràcies a eixa tasca de perpètuament mantenir els ajuntaments com la germaneta pobra de l'Administració.
O siga, la manca de recursos i de competències ­més de recursos que de competències, perquè al final és el que passa­, en què mantenen vostés als ajuntaments provoca que en molts casos siga impossible, coneixent el problema i volent resoldre'l, que molts ajuntaments, i estem parlant d'ajuntaments en la majoria de casos xicotets, que és la immensa majoria dels ajuntaments valencians, tinguen capacitat financera inclús per a dur endavant allò que sobre el paper és competència d'ells.
I d'això vosté ha de ser conscient.
Espere en un debat pròxim, no sé si amb vosté o amb qui toque, intentar aclarir tot eixe tipus de qüestions.

Però, bé, evidentment, a banda de tirar la culpa a uns, de disculpar a Madrid perquè se va retardar en allò de l'Institut Nacional de Meteorologia, que no va avisar no sé què i que vostés no van avisar en temps.
.
.
al final, alguna cosa caldrà fer, perquè està passant amb massa, diguem, continuïtat, massa periodicitat aquest tipus de coses.
Clar, vosté diu: "No, mosatros tenim tota la documentació feta, tots els plans fets".
És cert, és cert.
El que passa és que això s'haurà de dur a la pràctica, s'haurà d'executar.
I ahí, quan baixem al terreny, al terreny concret que és dir en tal zona que és inundable.
.
.
i és inundable, entre altres coses, perquè cada volta que cauen quatre gotes, s'inunda i hem de fer este tipus de coses, doncs ahí no es pot edificar.
Però, clar, com això té noms i cognoms i té un propietari i a la millor les obres ja estan previstes o estan, inclús, a nivell de pla general d'alguna manera planificades.
Doncs, això no, passem, passem un *tupido velo* i se n'anem a un altre lloc.
A eixe tipus de coses se'ls haurà de ficar mà algun dia, perquè declaracions seues i del conseller García Antón en eixe sentit n'hi ha la tira, però a l'hora de la veritat no s'executen mai.

S'ha anunciat, inclús, desclassificació de sòl qualificat en pla general; s'ha anunciat, inclús, trasllat d'algunes urbanitzacions que estan en llocs absolutament injustificats, inclús perillosos per al seu futur.
Què passa amb tot això?
Promeses i declaracions de projectes i prioritat alta i molt urgent en el Patricova n'hi ha la tira.
En canvi, a l'hora de la veritat mai es veu que això vaja a executar-se.
Diu: "home, anem fent coses.
.
.
" I vosté, clar, s'acull a l'exemple que jo li he posat d'Alacant.
El que passa és que ha oblidat la part primera, el que ha hagut de passar en Alacant perquè eixes obres antiriuada es facen, que ha segut una cosa molt trista i delicada.
Crec que no m'equivoque que si això no passa les obres encara estarien ni sé sap a on, en quina situació estarien.
Això és el que no cal fer.
No pot ser que.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Vaja acabant.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

.
.
.
les actuacions de la Conselleria o del Ministeri o de qui toquen este tipus de coses sempre vagen darrere dels problemes, quan són uns problemes que malauradament estan enunciats i estan previstos en un muntó de documentació i de plans que estan dormint els somnis dels justos.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Senyor conseller, per un temps de cinc minuts.

 

**El conseller de Justícia i Administracions Públiques:**

 

Gracias, señor presidente.

Señora Andrés, vuelvo a recordarle que el mapa de riesgos se elaboró en el año 1997/1998 y las zonas inundables donde se construyó en barrancos y en zonas inundables corresponde a épocas desgraciadamente anteriores con mucho a esa fecha.
Es a partir del año 1998 cuando se establece el Patricova, que está intentando paliar las consecuencias de esas edificaciones en zonas inundables o en esos caminos.
Por lo tanto, habría que hacer una matización con respecto a quién le corresponde la totalidad de la responsabilidad cuando se producen desgracias o cuando se producen daños por el motivo de inundaciones.

En cualquier caso, le vuelvo a recordar que los planes de emergencia de protección civil articulan los mecanismos de alerta, movilización e intervención de recursos públicos y privados y que, por lo tanto, en cualquier alerta que se pueda producir, en cualquier modificación, la prevención es importante, la antelación en el tiempo es importante y hemos establecido mecanismos automáticos de preaviso, mecanismos automáticos de preaviso que parece que a usted le molestan pero al resto de los ayuntamientos no les molesta.
Y cuando este conseller ordena, porque es el responsable y asume la responsabilidad, asume la responsabilidad de establecer la preemergencia, no conozco ningún ayuntamiento que se haya molestado, no conozco ningún ciudadano que la preemergencia le haya parecido inadecuada.
Evidentemente, se elimina la preemergencia, se levanta la preemergencia cuando el riesgo ha disminuido, cuando el riesgo es prácticamente nulo.

Le he puesto un ejemplo evidentemente de cuándo se levanta la preemergencia a unas horas, realmente, donde uno no busca la fotografía.
Y en cualquier caso le vuelvo a recordar que el Plan de emergencias, y no le digo que los ciudadanos no lo conozcan, no le digo que usted no lo conozca, lo que le digo es que usted malinterpreta el Plan de emergencias cuando no quiere reconocer cuándo se activa el Plan de emergencias, y el Plan de emergencias nace de acuerdo con los boletines del Centro Meteorológico, y le voy a leer algunos ­usted me ha hecho un relato que me consta de sus visitas en su municipio y a la universidad­, le voy a leer algunos datos.
Y no he querido leerlos con anterioridad porque va a decir "se está eximiendo usted de responsabilidad".
Pero, evidentemente el Centro de Emergen-cias de La Eliana, salvo que los ayuntamientos le comuniquen las lluvias, la intensidad de lluvias, y es responsabilidad de los ayuntamientos, o la Confederación Hidrográfica del Júcar en los barrancos y en los ríos le comunique la subida de los ríos, difícilmente el Centro Meteorológico podrá determinar la alerta.

Le voy a leer, por ejemplo, el primer parte.
Parte del día 19 de septiembre a las 06.
00 horas oficial, dice: "Predicción válida desde las 06.
00 horas hasta las 24.
00 horas del miércoles 19.
a) Fenómenos significativos: no se esperan.
" El siguiente parte, a las 19.
00 horas: "Fenómenos significativos: no se esperan".
Siguiente parte meteorológico, el día 19, a las 09.
45 horas.
Esta predicción será válida hasta las 24.
00 horas del jueves día 20: "Fenómenos significativos: no se esperan.
"

Y, evidentemente estaba lloviendo.
Pero, ¿esa descoordinación es responsabilidad mía?
¿Esa descoordinación es responsabilidad?
Fue el Centro Meteorológico ­se lo he manifestado en mi primera intervención­ que ante las fuertes lluvias que se estaban produciendo en Valencia, el Centro Meteorológico estableció la preemergencia.
Pero si el parte meteorológico, a quien le corresponde el inicio en sus boletines, cuya predicción evidentemente no es responsabilidad del que la ha emitido, sino porque es matemáticamente imposible establecer con precisión dónde se van a producir las lluvias, es prácticamente imposible y lo reconocen todos los meteorólogos de todo el mundo, ¿me dirá usted que eso es descoordinación?
Usted, claro, evidentemente, la intencionalidad suya, como diputada de la oposición, es criticar cualquier actuación que hagamos.

Pero ustedes olvidan absolutamente todo y ustedes caricaturizan absolutamente todo intentando ridiculizar las actuaciones del Gobierno.
Evidentemente, esa es la única misión que les corresponde porque saben que el resto, la ciudadanía evidentemente sabe que no llevan razón*.
(Remors)*

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Senyora Andrés, ¿para qué pide la palabra?
No la puedo oír, porque.
.
.
Si usted pulsa el botón, seguro que le podré dar la palabra.
¿Para qué pide la palabra?

 

**La senyora Andrés Barea:**

Gràcies, president.

Senzillament, per un aclariment a una al·lusió que s'acaba de fer a la meua persona en este moment.
*(Remors)*

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Perdone, jo crec que no hi ha motiu per a donar-li la paraula perquè no és una al·lusió que afecte molt directament la seua persona.

Per tant, senyories, els informe a vostés que la Comissió de Política Social i Ocupació prevista per a esta vesprada a les 16.
30 hores ha sigut ajornada per al proper dia 30 de maig.

Senyories, s'alça la sessió.

*(S'alça la sessió a les 14 hores i 2 minuts)*