Untitled Web Page



**Ple de les Corts Valencianes celebrat el dia 27 d'octubre de 1999.
Comença la sessió a les 10 hores i 45 minuts.
Presideix la Molt Excel·lent Senyora Marcel·la Miró Pérez.
Sessió plenària número 11.
Primera reunió.**

***Dictamen de la Comissió d'Estatut dels Diputats sobre incompatibilitats dels diputats i les diputades de les Corts Valencianes (BOCV números 1 i 9).***

**La senyora presidenta:**

Senyories, s'obri la sessió.

El primer punt de l'ordre del dia és: dictamen de la comissió d'Estatut dels Diputats sobre incompatibilitats dels diputats i diputades de les Corts Valencianes.

Lectura per la secretària de la comissió de la resolució de la comissió.

Senyora secretària, procedisca.

 

 

**La senyora secretària primera:**

 

La Comisión del Estatuto de los Diputados, en su reunión celebrada el día 27 de julio de 1999, de acuerdo con lo establecido en los artículos 19 y 45 del Reglamento de las Cortes Valencianas, y en la resolución de Presidencia de las Cortes 4/III, de 16 de junio de 1995, ha acordado elevar al pleno la resolución sobre incompatibilidades de los ilustres señores diputados y de las ilustres señoras diputadas en el sentido de no considerar a ninguno de los miembros de las Cortes Valencianas en situación de incompatibilidad parlamentaria, de acuerdo con el ordenamiento jurídico vigente.

Palau de les Corts Valencianes.
Valencia, 27 de julio de 1999.

La Comisión del Estatuto de los Diputados, en su reunión celebrada el día 30 de septiembre de 1999, de conformidad con lo establecido en los artículos 19 y 45 del Reglamento de las Cortes Valencianas y en la resolución de Presidencia de las Cortes 4/III, de 16 de junio de 1995, ha acordado elevar al pleno la resolución sobre incompatibilidades de los ilustres señores diputados Pedro Ortega Marhuenda, Manuel Gómez Fernández, y las ilustres señores diputadas Rosario Vicent Saera, Estefanía Elena Martínez Zaragoza, y Nuria Espí de Navas, en el sentido de no considerar a ninguno de los citados miembros de las Cortes Valencianas en situación de incompatibilidad parlamentaria, de acuerdo con el ordenamiento jurídico vigente.

Palau de les Corts Valencianes.
Valencia, 30 de septiembre de 1999.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyora secretària.

Anem a procedir, a continuació, a la votació del dictamen de la comissió de l'Estatut.

Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és: vots a favor, 77; vots en contra, cap; i cap abstenció.

Per tant, resulta aprovat el dictamen de la comissió d'Estatut dels Diputats sobre incompatibilitats dels diputats i diputades de les Corts Valencianes.

 

***Presa en consideració de la Proposició no de llei sobre declaració com a zones d'actuació urgent de totes les zones afectades pels incendis forestals durant l'any 1999, presentada pel Grup Parlamentari Socialista­Progressistes (RE número 1.
133, BOCV número 11).***

 

 

**La senyora presidenta:**

 

El següent punt de l'ordre del dia és el punt dos: presa en consideració de la proposició no de llei sobre declaració com zones d'actuació urgent de totes les zones afectades pels incendis forestals durant l'any 1999, presentada pel Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.

Per a la seua presentació i defensa té la paraula el representant del Grup Parlamentari Socialista, senyor Peris.

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories, aquesta proposició no de llei està justificada en dues premisses: el problema ambiental més greu de les muntanyes valencianes és l'augment de l'erosió i la conseqüència ambiental més greu d'un incendi forestal és l'erosió, així mateix.

La desforestació i els incendis forestals augmenten l'erosió en una zona com la valenciana, que té alt risc de desertització.
Diuen els experts que tenim un 40% del territori amb una forta erosió.
El sòl és la base de tot ecosistema i amb la seua pèrdua a la muntanya va desapareixent la possibilitat de regeneració de la cobertura vegetal, d'infiltració d'aigua i de la fauna.
És a dir, si deixem que es perda el sòl, després no podrem avaluar si eixa muntanya el primer o segon any s'ha regenerat per ella mateixa o cal una actuació de reforestació, de revegetació.

Per altra banda, la pèrdua de sòl és pràcticament irreversible.
La climatologia mediterrània té un repartiment especialment irregular de les precipitacions que inclou fortes pluges torrencials.
Si existeix una cobertura vegetal densa la pèrdua de sòl, malgrat el nostre clima, resultaria gairebé insignificant, malgrat eixa climatologia, però quan manca aquesta coberta, o es troba fortament degradada, l'erosió pot arribat a taxes que superen les 300 tones anuals per hectàrea.
La pèrdua de sòl altera dràsticament el cicle hídric, minva les reserves subterrànies i, com no existeix suficient cobertura vegetal, l'aigua baixa ràpidament per les pendents, multiplica l'efecte erosiu i augmenta les crescudes de barrancs i rius.

Senyories, el passat mes de març els experts que participaven en les jornades tècniques al voltant del pla d'inundacions del Xúquer, plantejaven com la reforestació de les conques dels rius Sellent, Escalona, Reconque i el baix Cabriel, al temps que reduirien en un 30% la punta de crescuda del riu Xúquer, mantindrien la capacitat d'emmagatzemar aigua dels envasaments ja que no es colmatarien de les terres que arrosseguen les aigües quan les pluges torrencials de la tardor valenciana tiren l'aigua avall una vegada s'ha perdut la cobertura vegetal pels incendis forestals.

L'any 99 han estat unes 6.
000 hectàrees de zones forestals descalcinades pels incendis.
És molta la superfície de sòl que en aquests moments no té cap protecció davant de l'arrossegament provocat per eixes pluges a les pendents de la muntanya, doncs no totes les muntanyes, les zones de muntanya de Cabanes, de Xixona o la Serra d'Enguera estan plenes d'espècies rebrotadores que a les poques setmanes ja tenen brots i, per tant, al no tindre eixes espècies rebrotadores sí que tenen un alt risc d'erosió.

Hi ha tota una sèrie de mesures preventives contra l'erosió que, amb projectes concrets per a cadascuna de les zones incendiades, poden ajudar a evitar en tot allò possible que augmente la ja molt preocupant desertificació, com dèiem abans, del territori valencià.
Nosaltres considerem que cada dia que passa després dels incendis està produint-se un pèrdua valuosíssima de sòl que exigeix una immediata actuació de restauració hidrològic­forestal més gran o més menuda, amb l'objectiu d'evitar al màxim possibles noves pèrdues de sòl.

La Llei forestal de la Comunitat Valenciana de l'any 93 estableix al seu preàmbul, com un dels objectius principals, "mantenir, protegir i ampliar les cobertes vegetals que puguen preservar i contrarestar els processos d'erosió dels sòls".
Així ho diu en el seu article 51 quan parla específicament de l'erosió: "correspon a l'administració forestal en l'àmbit de les competències de la Generalitat Valenciana la restauració hidrologic­forestal a la Comunitat Valenciana.
Amb aquesta finalitat adoptarà les mesures necessàries per al manteniment i la recuperació de l'estabilitat i la fertilitat del sòl davant de l'erosió, d'acord amb les determinacions del pla general d'ordenació forestal", encara inexistent.

En definitiva, amb un 40% del territori ja afectat per l'erosió, amb la pràctica paralització del pla de reforestació en estos 4 anys passats i amb incendis tan importants enguany com el de la Serra d'Enguera amb 3.
197 hectàrees; Cabanes, 742 hectàrees, o el Cabeçó d'Or, de Xixona, 380; Tuéjar, 194; Jarafuel, 105, etcètera, considerem que una mostra de nova gestió forestal de la conselleria de Medi Ambient hauria d'actuar immediatament en la prevenció de l'erosió per a després fer possible o bé la regeneració pròpia de la muntanya o les necessàries reforestacions i actuacions.
No podem compartir, com en el cas de l'incendi de la Serra d'Enguera del passat mes d'agost, la conselleria encara a 15 d'octubre ens contesta, en una pregunta escrita, que encara està estudiant la possible declaració d'una zona d'actuació urgent per a la reconstrucció dels murs dels bancals.

Finalment, i per això, perquè la importància natural i simbòlica dels parcs naturals és molt important i sabem que al Montgó s'ha fet, s'ha declarat, una zona d'actuació urgent, nosaltres considerem que per al conjunt del medi ambient i de la política de sostenibilitat del nostre territori totes les zones de muntanya són importantíssimes, són zones de recàrrega natural de l'aigua i d'oxigen, del masivament urbanitzat i contaminat litoral valencià.
I, per tant, mediamentalment, senyories, la Serra d'Enguera, per exemple, és per a la sostenibilitat del País Valencià, si més no, tan important com el Montgó, la muntanya de Cabanes, Tuéjar, etcètera, etcètera.

Per això, nosaltres demanem que aquestes Corts insten a l'administració mediambiental valenciana per tal que declare zones d'actuació urgent, per a evitar els efectes de l'erosió després d'un incendi, totes les zones incendiades, evidentment totes les zones incendiades de més d'un determinat tamany, no les molt menudes d'un pam de terreny cremat, que també hi ha incendis, i d'això parlarem aquesta vesprada.

Moltes gràcies, senyora presidenta.
Perdó, senyor president.

 

*(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor José Cholbi Diego)*

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Peris.

Grup que ha presentat esmenes.
Pel Grup Parlamentari Popular.
.
.

 

 

 

**El senyor Quirós Palau:**

Con la venia.

Señor Peris, veo que ha sido usted más prudente en su intervención que en su propuesta.
Acaba de echar usted para atrás bastante territorio, porque usted ahora ya, al leer su propuesta, ha reflexionado y ha dicho: "hombre, ¿que se declaren todas las zonas incendiadas zonas de actuación urgente?
Todas las que tengan unos niveles determinados".
Eso se pone cuando se propone.
¿Qué le ha hecho reflexionar a usted entre el día 23 de septiembre que hace usted este escrito.
.
.
?
Oiga, realmente, no se puede hacer mayor número de catástrofes ni de descalificaciones con un papel y un bolígrafo en menos espacio de tiempo.
Porque usted ha dejado en ridículo al gobierno socialista de la época anterior.
Ha dejado en ridículo al Grupo Parlamentario Socialista de la época anterior.
Ha dejado en ridículo a todos los entes de administración local, ayuntamientos y diputaciones, hasta la fecha de hoy.
Ha demostrado que no sabe para nada la Ley forestal 3/93.
Ni mucho menos el reglamento.
El reglamento usted ni lo ha leído.
Ha demostrado que usted no ha pisado, pero ni ha pisado usted un metro cuadrado de los incendios, ni cuando se incendian ni cuando se reforestan.
Y, finalmente, ha demostrado que no tiene ni la más menor, la mínima idea, del tamaño de los incendios forestales que hemos padecido.

Y todo esto, si usted quiere, se lo desarrollo, se lo desarrollo.
Porque, mire usted, la Ley forestal la hicieron los socialistas, los socialistas.
Y la Ley forestal, y su reglamento correspondiente, para la declaración de zonas de actuaciones urgentes, dice: "la Administración, previa audiencia con el interesado, podrá determinar.
.
.
" Oiga, si tan urgente era la erosión después de habérseles quemado 340.
000 hectáreas en la época de gobierno de ustedes desde el año 83 hasta que se fueron, ¿qué esperaban para hacer zonas de actuación urgente, que no hicieron ni una?
La única que hay hecha hasta la fecha la ha hecho el Partido Popular, el gobierno Zaplana, con lo del Montgó.
Hasta ahora, ¡ni una!

Oiga, ¿por qué razón no dicen aquí que siempre que haya un incendio que se haga una Zau?
Eso lo acaba de inventar usted y encima critica que no se le ocurriera al gobierno socialista, porque cuando se hace una ley hay que poner la ley.
.
.
, lo que realmente el Grupo Parlamentario Socialista pensaría entonces.
Ha puesto usted en ridículo al gobierno socialista.
Y, mire, si el gobierno socialista no hizo ninguna Zau, pues, lo que no quieran para ti no lo quieras para nadie.
¿Está claro o no está claro?
O sea, al gobierno socialista se le quema todo y que no hagan ninguna Zau.
Al Partido Popular se le quema el 3% de lo que se quemó la última vez que estuvieron ustedes gobernando y hay que hacer.
.
.
Usted ha inventado la teoría medioambiental de "todos café".
Pequeño incendio que haya, zona de actuación urgente.
Esa es su.
.
.

Ya llegaremos ahí porque, claro, ahí demostraremos el desconocimiento de usted de lo que son los incendios forestales de este último año.
Porque es que, claro, los entes locales también pueden solicitar que se declare zona de actuación preferente.
Ningún ente local lo ha solicitado.
O sea, usted los deja en ridículo y usted es el Cid Campeador.
Zona de actuación urgente para todo el mundo.
Todo el mundo café; unos horchata, otros café con leche, otros cortadito.
O sea, usted ha nombrado Enguera, ¿usted ha ido a Enguera a verlo?
Pues habrá visto usted que hay una superficie arbustiva de más de cincuenta centímetros.
Y Enguera se quemó el 84, y Enguera se quemó el 85, y no hicieron ustedes ni zona de actuación urgente ni nada de nada, ¿saben?
Nada de nada.

Y ahora, que hay un pequeño incendio, pues hay que ir corriendo, porque se le ha ocurrido al señor Peris.
Ya lo decía Ortega, dice "en la vida se tienen vivencias y ocurrencias"; en las vivencias, se está, y las ocurrencias, se tienen.
Pues eso, usted tiene ocurrencias, se levanta un día, coge un papel y dice "incendio que te crió, zona de actuación urgente", y hay que mover al personal, que la fiesta no decaiga.
Pues si usted fuera a esos incendios, vería usted cómo realmente se ha reproducido la superficie arbustiva, que eso es lo que combate la erosión.
La erosión no es que sea todo árboles, ojalá hubiera todo árboles que llegarían a *(inintel·ligible)* hasta el 80% de agua.
Pero hay territorios que hay árboles y que no soportan árboles.
Porque la zona erosiva viene ya de muy antiguo y no soporta un árbol.
Usted sabe perfectamente lo que ha ocurrido en esta zona.
Si son cincuenta centímetros en poco tiempo, no diga usted que no hemos hecho nada.
Yo sí que lo he visto, y lo vi cómo había quedado la vez anterior.

Y ahora, para que vea usted como no tiene ni la más remota idea de lo que ha pasado con los incendios forestales, esta legislatura, este último año que es el que usted se ha inquietado tanto, este último año, tenemos quinientos cincuenta y un incendios forestales, quinientos cincuenta y uno.
De los cuales, con una superficie quemada inferior a una hectárea ­pídase usted inmediatamente un plan de actuación urgente y una zona de no sé qué­, menos de una hectárea ­menos que un campo de fútbol, para que usted se haga una idea porque veo que anda un poco despistado­ pues menos de una hectárea de los quinientos cincuenta y uno, trescientos noventa y dos, o sea, casi cuatrocientos.
Le quedan a usted ciento cincuenta y uno para eso que pide.

Bueno, ahora vamos a ver los que hay entre una y cinco hectáreas, cinco campos de fútbol, cinco "mestallas" para que usted se haga una idea, ciento veinte.
Y de cinco a veinte hectáreas, veintitrés.
Ahora bien, más de veinte hectáreas hasta más de quinientas hay dieciséis, exactamente de más de quinientas hay dos, entre cien y quinientas hay cuatro, y de cincuenta a cien hay cuatro, y de veinte a cincuenta hay seis.
O sea, que mire usted, para dieciséis incendios, que es donde debería aplicarse la ley si realmente fuera necesario la declaración de zonas de actuación urgente, para dieciséis casos que podía estar justificado, usted coge el bolígrafo y dice allá donde haya una cerilla que le hagan una zona de actuación urgente.
Pues usted lo que quiere, ¿sabe lo que es?
Eso, que el gobierno se entretenga con sus zancadillitas, y se meta a andar en discusión con los particulares, y haga una expropiación, y destine fondos.
Exactamente tenemos fondos suficientes para ello y hacemos lo que ustedes no hacían.

Porque mire usted, mire usted si la cosa ha cambiado desde que gobernaban ustedes a cuando gobernamos nosotros.
El artículo 158 del reglamento de la Ley forestal ­que creo que usted no lo ha leído, que creo que usted no lo ha leído­ decía el gobierno socialista cuando lo redactó ­que le asesoren, que le asesoren bien, mándenle más gente, porque yo creo que a usted le ponen jabón y le empujan luego y dicen "para abajo Peris, para abajo Peris", y usted a resbalar; cójase unos buenos esquís­, el artículo 158 del reglamento so-cia-lis-ta, decía lo siguiente: "a efectos del artículo anterior, la Conselleria de Medio Ambiente elaborará un informe para los incendios superiores a quinientas hectáreas que contendrá, entre otros aspectos, efectos de los incendios a la vegetación, zonificación del territorio en función de determinadas circunstancias y planificación de actuaciones a corto, medio y largo plazo".

¿Y sabe lo que hemos hecho nosotros?
Que esas quinientas hectáreas se reduzcan a cien, y que siempre que haya un incendio de cien o más hectáreas, en el plazo de cuatro días, que ustedes no ponían fecha, se elaborará ­bueno, picos, palas y azadones, cien millones­, "se elaborará", no; "en el plazo de cuatro días se hará un informe que explique efecto del incendio sobre la vegetación y los suelos, zonificación del territorio y planificación de actuaciones a corto, medio y largo plazo".
En el plazo de cuatro días.

Yo le propongo a usted, para sacarle del apuro en que se ha metido, porque si usted quiere que hablemos del pasado aquí nos vamos a divertir mucho.
.
.
mire, yo tengo nueve archivadores con todo lo que se ha hablado de incendios desde el año 91, desde cuando el señor Font de Mora, entonces el conseller de ustedes, decía públicamente en una sesión de estas Cortes que "los valencianos teníamos que aprender a convivir con el fuego", como si esto fueran las fallas, o San Juan.
O sea, el bosque para él era como las fallas, "los valencianos tienen que aprender a convivir con el fuego".

Nosotros entonces hemos reducido ese plazo a cuatro días, y la superficie a cien hectáreas de las quinientas que el decreto socialista, con optimismo y con una sensación de prudencia y de proteccionismo había hecho, quinientas, nosotros cien.
Ustedes no decían plazo, nosotros cuatro días, "extinguido el incendio, en cuatro días un informe".
Realmente ahí está la diferencia.

Si quiere podemos hablar de los incendios que ustedes han tenido, que los tengo todos aquí.
Mire, vamos a ver, mire, a ustedes se les quemaron el año 90, 27.
000 hectáreas, repoblaron 1.
830, la diferencia: erosión.
El año 91 se les quemaron 44.
426, repoblaron 1.
448, de ellas 14 en Castellón ­no serían del señor Fabra, que entonces no era.
.
.
era como yo, estaba en la oposición­ 14 en Castellón.
El año 92 se les quemaron 26.
000 y repoblaron 1.
300, el resto, erosión, eso que usted se preocupa tanto ahora, de què la terra se'ns va i tot això que tres­centes tones, que diu vosté per cada.
.
.
No, són cent cinquanta, però tres­centes, perquè com es tracta del Partit Popular, multiplique per dues.

L'any 93, 30.
000 hectàrees cremades, repoblades 1.
524, la resta, erosión, que se'ns van les tones, se'n van per ací i per allà.
L'any 94, 138.
000 hectàrees, i vostés van reforestar 2.
426.
Què fem, cavaller?
De 268.
439 hectàrees, vostés reforestaren 11.
641 i les altres erosió d'eixa que diu vosté, del que se'n va la terra i que el sòl es perjudica i que se'n va la fauna i que és la catàstrofe.
Quanta falta feia vosté l'altra legislatura, xe!
Escolte, vosté l'any 91 s'haguera posat les botes, s'haguera posat les botes, perquè tot açò que vosté diu ho déiem nosaltres.

I clar, el miracle es va produir quan vostés se n'anaren.
Mire, se quemaron.
.
.
el año 95 pasamos de 138.
000 a 2.
220, y repoblamos 8.
167.
Y el año siguiente se quemaron 765 y se repoblaron 4.
718, y el otro año se quemaron 898 y se repoblaron 4.
880, y al año siguiente 1.
667 se quemaron y se repoblaron 4.
620, y el otro año, 99, se han quemado 6.
047 ­la mayoría de una hectárea, nada de nada, res, cuatro niños que hacen no sé qué, la mayoría, pues muchos incendios provocados por niños­ y se han repoblado 16.
000, tres veces más.
Eso es lo que les preocupaba a ustedes la erosión, y eso es lo que nos ha preocupado a nosotros la erosión.
Eso es como ustedes trataban el territorio, y esto es como lo tratamos nosotros el territorio, esa es la diferencia que hay entre lo que.
.
.
bueno, por eso "España va bien", oiga, por eso "la comunidad va bien", porque realmente se gobierna bien.

Yo lo que no entiendo es que usted no se haya enterado, no haya leído, no se haya informado, y venga aquí como si fuera qué sé yo, el *Guerrero del Antifaz* a arreglar todos los suelos de Valencia, etcétera, etcétera.

 

Mire usted, para evitar que esa catástrofe que usted ha hecho con su pluma y su papelito entre.
.
.
y bueno, y si usted realmente tiene interés en resolver esto, porque claro, yo creo que a usted no le vendrá mal que cuando haya un incendio de cien hectáreas o más se haga un informe a los cuatro días y se haga una planificación y tal.
Yo creo que esto no le vendrá a usted mal.
Y además le saco a usted de un apuro porque usted sí ha quedado mal con mucha gente.

Yo espero que usted acepte esta enmienda.
Y oiga, y adelante, vamos a proteger el suelo, vamos a proteger la fauna, vamos a que haya más arbolado, vamos a que haya más penetración de agua al subsuelo, vamos a todo eso que usted pedía.
Pero a través del sistema más práctico que es el que propone el Partido Popular, una enmienda razonable y comprometida.
Una enmienda comprometida, porque fija plazos y pone exigencias.
No le digo a usted una enmienda de esas de escape en donde prácticamente dentro no hay nada.
Esto lo que yo les propongo a ustedes, y espero que por un mínimo de coherencia sea aceptada por ustedes.

Muchas gracias.

 

*(Ocupa la presidència la presidenta, senyora Marcela Miró Pérez)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Quirós.

Per a acceptació o no de l'esmena, té la paraula el senyor Peris.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Una de les demostracions clares i rotundes de voluntat de política mediambiental del govern del Partit Popular és la presència en el debat del conseller de Medi Ambient per a estar seguint el debat de reforestació i contra l'erosió que estem tenint aquest matí ací al consistori, al plenari.

Jo no vaig a veurem afectat pel repetit recurs del Partit Popular de què el que feien els socialistes i el que feien els socialistes i el que feien els socialistes.
Senyor Quirós, tot el que feien els socialistes, en governs democràtics; socialistes, el que feien, malament o bé a partir de 1977 en governs democràtics.
Vostés tenen encara presidents de comunitat autònoma ministres de Franco.
Vostés, el Partit Popular.
*(Remors)* Per tant, tot el que feien els socialistes, *(remors, protestes)* equivocant-se o encertant, ho pogueren fer en governs democràtics, i que a més el poble valencià ha tingut oportunitat, que és el qui ha de dir si ho ha fet bé o malament.
Per tant, no va a afectar-me que vosté faça referència a què és el que feien els socialistes.
Tot en governs democràtics, no crec que siga el passat tan democràtic de molts membres del Partit Popular.
*(Remors)*

Per començar.
I vaig a dir-li que no li puc acceptar l'esmena, *(remors)* no li puc acceptar l'esmena ni pel to de la defensa ni pel seu contingut.
Perquè vosté, en l'esmena, fa referència en l'article 158, no fa referència a l'article 59 del reglament que parla de l'erosió, que és on parla de les zones d'actuació urgent.
I a més, en l'esmena comenta "como hasta la fecha".
I "como hasta la fecha", senyor Quirós, "hasta la fecha", efectivament, la política de reforestació, la política de regeneració hidrològico­forestal, no és que ho dic jo, ho diuen els científics, ho diuen els tècnics, ho diuen les associacions ecologistes, deixa molt a desitjar la política del govern anterior del senyor Zaplana.

Perquè vosté a més amaga dades; diu: "és que el reglament forestal no ha estat utilitzat pel govern socialista".
¿Per què no diu que el reglament s'aprova en maig del 95, i que a finals d'eixe mes és quan perden les eleccions els socialistes?
¿Com havia de declarar-se una zona d'actuació urgent en un reglament aprovat en maig del 95 pel govern socialista?
Vostés en quatre anys no han aprovat ni una zona d'actuació urgent.
Vostés, que és quan ha estat en plena vigència el reglament de la Llei forestal valenciana.
Vostés són els responsables.
Ara n'han fet una, ara n'han fet una al Montgó.
Vostés són els responsables de no haver desenvolupat eixe reglament.

Perquè, a més a més, en la tardor d'enguany el seu continuat electoralisme en els incendis forestals, i ho vaig dir en la meua primera intervenció en esta cambra, que seria un dels temes que haurien d'anar al consens polític i no a l'electoralisme.
Vostés, en eixa *(inintel·ligible)* se'ls ha caigut la política electoral dels incendis forestals.
Clar que em sé el número dels incendis; esta vesprada hi ha una interpel·lació sobre prevenció d'incendis.
I el que vosté no diu en eixes mitges hectàrees d'incendis, el que és lamentable és que a Onda n'hi hagen 14 incendis enguany!
El que vol dir que els seus *hombres de Harrelson* que acudeixen tant, si tingueren una política realment preventiva i de vigilància, no farien falta que s'hagueren produït, per exemple, 14 incendis a Onda, o 8 a Benafigos, o 8 a Vilamarxant, en les mateixes zones.
La seua política de prevenció d'incendis és nul·la, absolutament nul·la.
I en medicina de les persones, com en medicina de la natura, una autèntica política sostenible s'apunta a la prevenció, a la medicina preventiva i no a la cirurgia, o a la prevenció d'incendis i no a l'extinció d'incendis, que és el que han fet vostés.

Naturalment que he estat a la serra d'Enguera.
I li dic claríssimament que d'ofici l'administració, com diu l'article 59 del reglament, clarament diu que l'administració pot actuar i fer una zona d'actuació urgent.
I a 15 d'octubre, senyor Quirós, la seua conselleria em contesta a una pregunta escrita: "Medidas a medio y largo plazo: reconstrucción de los muros de los bancales que han quedado al descubierto tras el paso del fuego.
Dado que la mayor parte de las zonas abancaladas se encuentran en terrenos de propiedad particular, se está estudiando la posibilidad de incrementar la cuantía de las subvenciones ya existentes destinadas a estas prácticas de conservación de suelos, o bien la declaración de una zona de actuación urgente y su realización directa por la administración".
A 15 d'octubre, "se está estudiando".
Quan passe tota la tardor, que és quan ­jo crec que si vosté sap de climatologia­ ací es produeixen normalment les pluges torrencials, quan passe aquesta tardor, eixes tones que diuen els científics que són 300 per hectàrea, ja se n'hauran anat barranc de Benacancil cap avall, per Vallada al Cànyoles, del Cànyoles a Albaida i d'Albaida al Xúquer.

I, per tant, per això nosaltres plantejàvem que quan nosaltres plantegem totes les zones d'actuació, totes les zones incendiades, evidentment, entenem que la conselleria tindrà clar que en eixe mig camp de futbol possiblement no faça falta, però possiblement en 2 hectàrees, que són 24 fanecades, tots els llauradors valencians saben que en un bancal, en una marge que cau, fa falta tapar el bancal perquè no es perda el sòl del bancal.
Per tant, en un incendi menut, també es poden fer actuacions contra la pèrdua del sòl.
I, per tant, no intente ridiculitzar als companys de parlament socialistes i progressistes, que tenim moltíssim interés en defensar el nostre sòl, el nostre bosc i possiblement molt més que vosté.
Jo no sé si vosté ha estat en l'incendi de la serra d'Enguera, per posar un exemple, però el que li parla sí.

Per tant, no podem acceptar la seua esmena, perquè fins a la data vostés no han actuat de manera urgent contra la desforestació.
I torne a dir: ho digueren claríssimament els tècnics en les jornades de la Ribera, en el pla de contravingudes del Xúquer, que és molt necessària eixa reforestaració.
I vostés, està clar que després del tràgic 94, de les 134.
000 hectàrees, que ho diu en totes les seues intervencions, hagueren hagut de reforestar almenys no el que havien fet els socialistes, sinó el que vostés havien dit en el programa electoral de l'any 95, que havien dit que anaven a reforestar 40.
000 hectàrees per any i només reforestaren en quatre anys 16.
000.
I, per tant, no faça vosté recurs als socialistes, sinó al seu programa electoral de l'any 95, que parlava de 40.
000 hectàrees­any de reforestació, que després dels incendis del 94, efectivament feien falta de reforestar urgentment, perquè s'havien produït molt incendis i feia falta reforestar molt urgentment per a evitar eixa erosió.
No s'ha fet, no s'ha fet.

I, per tant, ara, a principi de legislatura, nosaltres considerem que és importantíssim que una nova gestió de la Conselleria de Medi Ambient en aquest moments ja no en mans d'un partit coaligat sinó directament en mans del Partit Popular, estaria bé que d'ofici es plantejara eixa zona d'actuació urgent que preveu l'article ­torne a dir­ 59, del Reglament de la llei forestal, per tal d'aturar la pèrdua de sòl i després veure on correspon reforestació artificial i on, per l'existència d'eixes espècies rebrotadores, no cal perquè la muntanya es regenera.

Eixe és el plantejament de la nostra proposició no de llei, que vosté en el seu estil pot intentar ridiculitzar, però que nosaltres mantenim fermament.
Estem convençuts que estem fent un treball pel territori valencià.
Estem convençuts que la coberta vegetal valenciana, amb els dèficits hídrics que tenim al nostre país, és importantíssima; que hem de fer un esforç perquè la gent visualitze que la pèrdua de massa forestal va lligada directament, indestriablement lligada, al recurs hídric, al recurs aigua; i que el recurs aigua al nostre país és tan important que no permet eixos jocs d'intentar desqualificar el que són propostes concretes i serioses de defensa del bosc i del sòl valencià.

Per tant, no li podem acceptar la seua esmena ­torne a dir­ ni pel contingut ni per la manera de defensar-la i, per tant, demanem que es vote la nostra proposició no de llei.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Peris.

Per a rèplica, té la paraula el senyor Quirós.

 

**El senyor Quirós Palau:**

 

Con la venia, señora presidenta.

Señor Peris, usted sigue ­no ha aprendido­, usted sigue insistiendo con su error, dejando mal a su gobierno socialista pasado, a su grupo parlamentario, a las entidades locales, demostrando que no ha ido a ver un incendio en su vida, y ha ido a ver luego lo que ha pasado cuando lo han reforestado, y sin enterarse de cuántos incendios ha habido y de qué superficie eran.

O sea, le he demostrado todo eso y usted no me ha contestado a nada.
Ha hecho una táctica de escape de muy mal gusto, acusando de antidemocrático a un grupo que le gana a usted unas elecciones por exceso de votos, que nos salimos.
Si salirse de votos no es democrático, no sé.
.
.
Ustedes la democracia la interpretaban el año 34 muy bien: Asturias, Madrid, Barcelona, etcétera.
Eso era.
.
.
yo lo tengo muy clarito, lo he vivido.

 

Y mire, si usted quiere que hablemos de personas ­señor Peris, atiéndame, porque ya que usted tira la piedra, recoja la vibración­, yo también tengo otro archivador dedicado a historias gráficas del personal de la casa, y le garantizo a usted que desde alcaldes de épocas predemocráticas que ahora les dirigen a ustedes el partido, que ahora les dirigen a ustedes el partido, hasta personas que han salido del seminario, de ayuntamientos.
.
.
y que desde luego han cobrado nóminas con Franco, que eso sí que es grave.
.
.
Aquí búsqueme una nómina a mí de cuando estaba en el franquismo.
Eso sí que es.
.
.
"Yo soy democrático y antifranquista, pero yo chupo del bote y estoy en las instituciones y estoy.
.
.
" Eso, todos, la mayoría.
Tengo una.
.
.
No toquemos ese tema porque van a salir ustedes muy trasquilados.
Aquí hay demasiado juventud *(remors)* que no sabe nada de lo que ustedes han vivido.
*(Remors, protestes)* ¡Uy!
Oiga, oiga, senadores falangistas de ustedes *(remors)* , así, así.

 

**La senyora presidenta:**

 

Silenci, senyories.

 

**El senyor Quirós Palau:**

 

Hombre, ¡si es que lo ha sacado él, lo ha sacado él!
Yo le daré papelitos.
.
.
¡No!
Yo vengo a debatir de los incendios.
Lo otro, cuando se pierden las elecciones, saquen ustedes los pies para arriba, que es la especialidad de la casa.

Por ejemplo, usted se ha pasado de la tercera internacional a la segunda internacional con 82 años de atraso.
*(Rialles)* Sí, sí.
De 1921, se ha enterado usted ahora, y dice: "Me dejo el comunismo, que se está mejor en el Psoe.
Me voy para allá.
*(Rialles)* ¡Claro, claro!
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)* Por eso a usted ahora le ponen jabón y lo empujan.
Y dicen: "Este que acaba de llegar, que nos ha quitado un puesto de diputado, que se estrelle, que hable de incendios" *(Remors)* Y usted está quedando de maravilla.

Dice: "Hombre, es que el decreto lo hizo el Partido Socialista a punto de marcharse a casa".
Es verdad, en mayo, el 15 de mayo o el 18 de mayo.
Mire cómo trabajaban.
Eso que nos pide tanta prisa a nosotros, la ley, que es del 93, hacen el reglamento a punto de irse.
¿Cómo tenían que arreglar lo que se les quemaba si no tenían reglamento?
Y usted quiere que con el reglamento.
.
.
lo critica, además el reglamento está mal hecho, y nos lo pasa a nosotros.

Dice: "abandono por parte del Partido Popular".
Yo le he mandado un papelito a usted ahora para que lo lea, para que vea.
Es el anuario estadístico que hace la Conselleria de Industria, en donde dice las repoblaciones forestales hechas por los socialistas el año, por ejemplo, 87: ¡una hectárea en Alicante!
Yo hice una pregunta parlamentaria preguntando de quién era la hectárea ­vea usted lo que hay que movilizar de camiones, tractores, para arreglar una hectárea­, y me contestaron que como era un nombre particular, no lo podían hacer.
Y luego dos años seguidos 14 hectáreas en Castellón, que serían del señor Fabra.
"No, todavía no estaba en el poder".
Eran ­yo lo he averiguado­ en Altura, estaban en Altura.
Y busque usted la repoblación forestal del año 90 en Valencia, provincia de Valencia, y verá usted que faltan.
.
.
prácticamente todo el dinero, emplearon 6 millones y medio, se me llevaron 247.
¿Quiere que le invite a ver dónde está ese dinero?
El Gulliver, ese boniato que está ahí acostado.
*(Rialles)* ¡Como si fuera esto un paraíso de enanos!
El Gulliver se les ocurrió para ganar las elecciones.
Dice: "Oye, no reforestes, dáselo a Clementina que gane las elecciones, que haga el Gulliver".
247 millones.
Yo todo eso lo tengo muy seguidito, muy seguidito.

Entonces, oiga, ¿qué viene usted ahora con abandono y con negligencia?
Cuando se reforesta desde un gobierno una hectárea en toda provincia, se tiene que estar calladito toda la legislatura.
Ustedes son rehenes de su propia conducta, ustedes son víctimas de su propia negligencia, del ejemplo de desgobierno que han dado en el tiempo que han estado ustedes aquí.
Y ustedes podrán lo más adherirse a propuestas de Esquerra Unida, donde usted estaba antes, y ahí le podremos oír porque también peleaban con nosotros contra ustedes, con su negligencia, con su abandono, con su tedio, con su abulia.
Cuando estaba Lerma, no teníamos un presidente, teníamos un *navegant*.
Cuando venían los incendios, cogía el *Samaruc*, el *Iowa*.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Quirós, vaja.
.
.

 

**El senyor Quirós Palau:**

 

.
.
.
se iba a navegar y hacía el arco mediterráneo, y aquí se quemaba todo.
Llamaba por teléfono: "¿Cómo va?
" Ahora, cuando hay un incendio, va el presidente y habla con las personas y vigila cómo va y resuelve los problemas.

Apoyen ustedes nuestra propuesta, hagamos las cosas bien y demuestren ese consenso, demuéstrenlo en la práctica.

Muchas gracias.
*(Remors)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Per a réplica, té la paraula el senyor Peris.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Després del debat, el que es trobem és que a una proposició que volia portar el debat de l'erosió del sòl valencià a aquesta cambra ­que torne a dir que lamente que no ha escoltat el conseller de Medi Ambient, i vull tornar­ho a dir­, no se'ns contesta, quan el que realment pretenia la proposició no de llei era qüestionar, efectivament, qüestionar la política de reforestació de l'anterior govern del president Zaplana, que jo crec que ja han passat els quatre perquè en la nova legislatura que governa la dreta ja puguem parlar, els socialistes i els progressistes.
Crec que ja després dels quatre anys, ja podem parlar, ja tindrem permís del Partit Popular per a poder parlar després de la legislatura.

El que passa és que, clar, ací sembla que el president del govern valencià no té responsabilitats en aquelles qüestions que delegà a l'anterior soci i no volen assumir-ho.
I per tant, els cou la crítica ferma i seriosa de la manca de reforestació del País Valencià després dels incendis tràgics del 92, 93 i 94, que casualment amb uns pressupostos aprovats pel socialistes, baixa de 134.
000 hectàrees a 2.
000 en eixe estiu.
No crec que es vulga apuntar la medalla el conseller que havia arribat en aquell moment, en aquest cas, consellera d'Agricultura i Medi Ambient, que era gràcies a la seua gestió d'un mes la rebaixa de l'any 95 dels incendis.
Casualment, del 94, quan canvien les eleccions, baixen de 134.
000 hectàrees a 2.
000.
Casualment.
No crec que siga fruit de la gestió de l'anterior govern del president Zaplana.

I tampoc ha respost el Partit Popular quan li fem una qüestió de la seua política preventiva.
I vull tornar-ho a dir, vull tornar-ho a dir, quan a una població es produeixen 14 incendis en el mateix any ó 8 ó 6 ó 7 ó 9, que hi ha molts casos, aquí no hi ha resposta; la resposta és sempre el mateix, el recurs de sempre: que no puguem parlar, que els socialistes han d'estar callats, que no sé qui estava no sé on i ara està en no sé què.

Mire, el Partit Popular haurà de saber que nosaltres estem per la protecció, regeneració del bosc valencià, que anem a fer un seguiment exhaustiu de la política forestal valenciana, que anem a exigir permanentment la protecció del sòl, la lluita contra l'erosió i la prevenció dels incendis, primer primant la prevenció que l'extinció, primant la prevenció que l'extinció.
Nosaltres anem a apuntar-nos al negoci de l'interés general de la prevenció d'incendis i no al negoci del foc en l'extinció dels incendis.

Moltes gràcies, senyora presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Peris.

Grups que desitgen fixar postura?
El senyor Ribó té la paraula en representació del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

Gràcies, senyora presidenta.

Nosaltres anem a votar favorablement aquesta moció, aquesta resolució.
Favorablement, perquè ens sembla oportuna.
I ens sembla oportuna per tres motius.
Vaig a reiterar que és cert que allà en 1994 es van cremar molts milers d'hectàrees i que el qui governava ho va fer molt malament.
Ho dic una altra vegada perquè se'ns reitere.
Està clar.
Però tan clar com açò està que en l'any 1999 s'han cremat ja tantes hectàrees com els quatre últims anys.
L'altre dia el conseller responsable del tema ens afirmava ací públicament que s'han cremat ja més de 6.
000 hectàrees.
Per tant és oportuna per aquest tema.
Hi ha una relació clara entre foc i erosió, entre foc i desert.
Per tant, és un tema que hem de plantejar d'una manera seriosa.
Aquest és el primer motiu.

El segon motiu per a nosaltres és molt clar.
Tots els estudis posen de manifest que el problema de la desertificació és un problema important a moltes zones del País Valencià.
Si a més, i en aquests moments hi ha cimera en aquest sentit, tenim el problema del canvi climàtic que pot agreujar açò d'una forma important, nosaltres ens sembla que és imprescindible abordar este tema en el problema dels incendis, que és una de les causes fonamentals, encara que cal recordar que no és l'única, que hi ha altres problemes.

I la tercera argumentació està relacionada, efectivament, amb el tema de la reforestació o de la manca de reforestació feta durant aquests quatre últims anys i la forta contradicció que hi ha entre el que es va fer i el que es va prometre en aquest quatre últims anys, en el 1995.

Jo recorde que vaig fer diverses intervencions en aquest sentit i se'ns argumentava, i en part es tenia raó, i per açò pense que és oportuna aquesta iniciativa, se'ns argumentava que el primer és prevenir el sòl, prevenir l'erosió del sòl.
I, efectivament, el nostre grup va criticar, per exemple.
.
.
entre les escasses repoblacions que es van fer hi havia una, per exemple, que es feia perpendicular a les corbes de nivell, o siga paral·lela al màxim de pendent, afavorint l'erosió.
I tenim les fotos concretament i es van presentar en aquest Ple.

Per tant, és cert, hi havia en els plantejaments anteriors sobre reforestació a vegades un menyspreu pel problema de l'erosió.
I l'erosió és el primer problema.
Nosaltres pensem que és important.
Però, clar, el que no pot servir aquest argument és per a justificar que no es reforesta, que és com ho va utilitzar el partit que governa en els últims anys, els partits que governaven, i com nosaltres ens temem que s'està utilitzant en aquests moments.

Per tant, entenem que és important aquest tema.
Entenem que és el primer pas per actuacions de reforestació allà on es puga fer, respectant, per suposat, totes les varietats rebrotadores, respectant la pròpia regeneració on no hi ha hagut diversos incendis que ho hagen impedit.
Però per a nosaltres entenem que aquest és un tema important.

Nosaltres lamentem que en algun moment d'aquest debat s'haja volgut desvirtuat i haguem tingut la sensació, i ho hem de dir amb claredat, hem tingut la sensació més d'estar en un Parlament d'estar en un casino davant un café o un *carajillo* en determinats elements del debat.
A nosaltres ens agradaria que quan es parla d'una cosa es parle d'aquest tema i no s'intenten desviar els temes a altres situacions.

El tema ­i ho volem reiterar­, el tema dels incendis, el tema de la reforestació i el tema de la desertificació és un problema important i no està abordat de forma adequada en el nostre país.
No estava abordat abans, és cert, però tampoc estava abordat en el tema del romans, quan estaven els romans, ni els cartaginesos, ni els altres, estem ara.
I si es vol ser mínimament modern s'ha de parlar de la situació en la que estem ara.
No podem estar referint-nos a situacions dolentes, i ho reiterem, però a situacions que estan passades i que ja fa prou de temps.

Per tant, nosaltres entenem que és un plantejament que s'ha de fer, és un plantejament que s'ha de plantejar en els pressupostos en les consellerias corresponents.
No hi ha prou i hem estat debatent nosaltres des del nostre grup amb diverses iniciatives el tema dels incendis, la necessitat de no baixar la guardia, la necessitat de millorar determinats aspectes que parlaven de les brigades forestals.
Hi ha una iniciativa pendent del nostre grup en aquest sentit.
Però quan hi ha hagut incendis cal actuar a continuació, no hi ha prou amb lamentar-se, no hi ha prou amb queixar-se, sinó que s'ha d'intervenir.
I el primer pas és este; reiterem, no és l'únic; després s'ha de reforestar o s'ha d'intervenir amb pràctiques silvícoles respectuoses amb el bosc, cosa que no sempre es fa.

Per tots aquests motius, nosaltres, reiterem, donarem suport a aquesta moció.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Senyor Quirós.

 

**El senyor Quirós Palau:**

*(Inoïble)*

**La senyora presidenta:**

Señor Quirós, ¿quiere volver a pulsar, por favor?

 

**El senyor Quirós Palau:**

Señora presidenta, yo le rogaría que solicitara del interviniente, cuando ha dicho que esto había sido un debate de carajillo y de cafetería, que diga a quién se ha referido de los dos intervinientes.
Porque yo no estoy dispuesto a que me descalifiquen y callar.
En primer lugar.

Y, en segundo lugar, que explique este señor si aprueba la moción en todo su contenido, inclusive que se haga en todas las zonas de actuación urgente cuando se queme una sola hectárea.
O sea, que diga algo más que quedar bien, como si fuera aquí, qué sé yo, el patriarca de las Indias.
*(Remors)*

 

**La senyora presidenta:**

Señor Ribó, ¿quiere pulsar, por favor?
Tiene la palabra.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

Gràcies, senyora presidenta.

Només per dir que reiterar que nosaltres recolzem aquesta moció, evidentment, tal qual està feta; si no, sabem que tenim reglamentàriament el temps adequat per a presentar esmenes, en primer lloc.
I, en segon lloc, jo quan faig una afirmació la faig fins on crec que l'he de fer i l'he fet en el tema concretament de què no m'agradaven els plantejaments que s'havien fet amb els continguts exactes en els que es volia fer.

Res més i moltes gràcies.
*(Remors)*

 

**La senyora presidenta:**

Gràcies, senyor Ribó.

Anem a passar, a continuació, conclòs el debat, a la votació de la Proposició no de llei sobre declaració com a zones d'actuació urgent de totes les zones afectades pels incendis forestals durant l'any 1999, presentada pel Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.

Comença la votació.
El resultat de la votació és de 38 vots a favor, 42 en contra i cap abstenció.
Per tant, queda rebutjada la Proposició no de llei sobre declaració de zones d'actuació urgent.

Se suspén la sessió per deu minuts.

 

*(Se suspén la sessió a les 11 hores i 40 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 12 hores i 15 minuts)* 

***Compareixença del conseller d'Indústria i Comerç, senyor Fernando V.
Castelló Boronat, per tal d'explicar la repercussió que la fusió de Promodés i Carrefour suposarà per al comerç valencià, sol·licitada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida del País Valencià (RE número 902).***

**La senyora presidenta:**

Punt tres de l'ordre del dia: compareixença del conseller d'Indústria i Comerç per explicar la repercussió que la fusió de Promodés i Carrefour suposarà per al comerç valencià, sol·licitada pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.

Té la paraula l'honorable senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Indústria i Comerç:**

Gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

El anuncio de la fusión de dos grandes empresas europeas de la distribución comercial, como son las que operan en España bajo las marcas Pryca­Carrefour y Continente­Promodés, ha levantado preocupación en la sociedad sobre los posibles efectos, tanto en lo que respecta a la competencia dentro del propio subsector de la alimentación y el hogar como entre los proveedores de ambas cadenas.

 

Las reacciones a esta situación no están siendo ocasionales ni aisladas.
Y, como era de esperar, y dada la envergadura de ambas empresas en el sector de la distribución minorista al público, se están abriendo interrogantes sobre sus repercusiones, tanto en la escala de la Unión Europea, Francia y España principalmente por el asentamiento de las mismas en su territorio, como en las comunidades autónomas en las que están presentes y donde representan una parte importante del gasto comercial de los ciudadanos y de las ciudadanas.

En efecto, todos somos consumidores, y en alguna medida esta operación pudiera repercutir en las condiciones en que se desenvuelve la competencia en este sector, en especial sobre el pequeño comercio situado en el área de influencia de estas grandes superficies y también sobre los usuarios de estos establecimientos, no sólo en lo referente a política de precios sino también sobre la calidad del servicio.

Esta fusión anunciada, aunque todavía, como conocen sus señorías, no consumada, no es en si un hecho extraño que nos coja desprevenidos sino que forma parte de la estrategia de globalización de las grandes empresas que se está produciendo en diferentes sectores de la actividad económica.
No hay día, o por lo menos no hay semana, donde la prensa especializada dé noticias de posibles o de ya anunciadas fusiones, absorciones o compras de empresas significativas en el mundo de las finanzas, de las comunicaciones, del ocio o de la industria en general.
Ejemplos cercanos a nosotros y recientes hemos tenido algunos en España y siguen corriendo rumores diariamente sobre esas posibles e inmediatas uniones.
Casi es un hecho normal que ya no llama la atención de la opinión pública.

La globalización está provocando esas uniones de empresas importantes que, si bien tienen una dimensión individual grande en un mercado nacional, pierden esa cualidad en relación al gran mercado internacional en el que se mueven, sea a nivel supranacional, continental o mundial.

Caminamos hacia la consolidación de grupos supranacionales que pueden reducir el ámbito de la competencia a escala de los mercados nacionales, pero que aumenta la concurrencia en los internacionales, sobre todo dentro de las grandes áreas económicas, como es nuestro caso la Unión Europea.
De esta manera el círculo de la competitividad se amplia desde los límites nacionales hacia los globales.

Esto es lo que ocurre en el caso que nos ocupa, en el que la consolidación del nuevo grupo empresarial, ese posible nuevo grupo empresarial que resulte de la fusión de Carrefour y Promodés, reduce el número de empresas que operan en el sector, aunque no disminuye necesariamente el número de establecimientos que lo constituyen ni su capacidad de comercialización.

La finalidad de esta fusión puede explicarse por la intención de colocarse entre los líderes del sector para ser capaces de competir así más fácilmente con otros grandes de la especialidad o simplemente ­también tendría una explicación­ para sobrevivir y escapar a la posibilidad de ser absorbidos hostilmente por un competidor no deseado contra su propia voluntad en un futuro.

Bien, sin duda, la dimensión de la nueva empresa recorta el nivel de competencia en el sector, o mejor dicho, en el subsector de los grandes hipermercados en el que ambas empresas, Promodes y Carrefour, están situadas, que no en otras formas comerciales que distribuyen otros productos o que atienden a los usuarios de otra manera más individual o más cercana.

Por ello las distintas autoridades competentes hemos actuado creo que rápidamente, para conocer esas repercusiones y obrar en consecuencia avisando a la autoridad competente en la vigilancia de la competencia por si hubiere transgresión de este principio básico del mercado.

La Conselleria de Industria y Comercio reaccionó desde el primer momento ante el anuncio de la fusión, ya que ambas empresas ocupan un espacio importante en el comercio valenciano, y especialmente por la cuota de comercio que concentran entre las dos en el subsector de las grandes superficies en la comunidad.
Por eso, inmediatamente, conocida la noticia, encargué a la Dirección General de Comercio un estudio del impacto en la Comunidad Valenciana de dicho acontecimiento, estudio que se realizó a través del Consejo de Cámaras de Comercio por la oficina del Pateco para que analizase minuciosamente el impacto general de esta situación sobre la distribución, y en particular en su segmento de mercado.

Este informe ya se ha dado a conocer hace unos días a la opinión pública valenciana, y se ha remitido a la Dirección General de Defensa de la Competencia del ministerio.
En él se han comprobado los impactos que la fusión tiene sobre unas magnitudes de carácter comercial en cada una de las veinticuatro áreas territoriales en que se divide la comunidad a estos efectos y según establece y estableció en su momento el Plan de acción territorial de la Comunidad Valenciana, conocido por las siglas Pateco, que el mismo consejo elaboró.
Es este informe, que tiene un volumen importante, un trabajo yo creo que muy bien hecho, y que yo voy a facilitar a la Mesa de las Cortes para que se lo pueda trasladar a los grupos parlamentarios.
Se hizo público hace unos días por el director general de Comercio y por la oficina de Pateco, pero en cualquier caso creo que es bueno que los grupos parlamentarios puedan estudiarlo y puedan tenerlo en su poder.
Por lo tanto, yo le hago entrega a la Mesa de las Cortes para que se lo facilite a los grupos parlamentarios.

Un informe creo que muy bien elaborado, y que a grandes rasgos, a grandes rasgos porque es voluminoso y tiene muchos datos y para no repetir cifras que estoy seguro que sus señorías ya conocen, ambas empresas cuentan diecisiete establecimientos de los veintiocho hipermercados radicados en la Comunidad Valenciana.
Esta figura, el hipermercado, de distribución en hipermercado, toma el 15% del gasto total de los valencianos y de las valencianas en comercio, y estas dos empresas, si sigue adelante la fusión propuesta, tomarían el 10% de esa magnitud.

El reparto de estas grandes superficies, como creo que todo el mundo puede imaginar o conocer, no es homogéneo en toda la comunidad, en todo el territorio de la comunidad y en las tres provincias de la comunidad, Castellón, Valencia y Alicante, ya que hay zonas de nuestra comunidad donde superan esa cifra promedio y rebasan el 25% de la toma del gasto total del lugar concreto, en cuatro poblaciones de la comunidad.
Es lo que dice el informe, y esas cuatro poblaciones son Paterna, Petrer, Sant Vicent del Raspeig y Torrevieja, por lo que pudiera haber dominio de mercado según los criterios que se manejan por el Tribunal de Defensa de la Competencia en este apartado, que considera que más allá del 25% puede haber, evidentemente, o se puede determinar, se puede considerar que hay un dominio de mercado y que eso no es bueno para la libre competencia.
Si bien son situaciones puntuales, ya digo, concretamente esas cuatro poblaciones, y que ya estaban en esa situación, que ya sucedía desde antes de la fusión que en estos momentos estamos comentando, pues corresponden a la implantación de una de las dos marcas en esos municipios.

En este sentido, la conselleria sólo puede actuar en dos direcciones, según el alcance de sus competencias y en desarrollo de la política comercial que yo definía hace unos días y recientemente ante este mismo Pleno.
En primer lugar, elevar el mencionado informe del Consejo de Cámaras ante la autoridad responsable de la vigilancia de la competencia en España, por si la libertad de mercado se conculcara en algún sentido.
Y en segundo, tal y como venimos actuando, mantener la suspensión cautelar de concesión de nuevas autorizaciones a centros comerciales que tengan como referencia singular un hipermercado de estas u otras marcas.

También, en la medida de nuestra responsabilidad, hemos fijado en un 20% el nivel máximo deseable de cuota territorial de mercado que una sola empresa comercial debiera alcanzar en una zona determinada de las que he comentado a la luz del Pateco, que creo que es un instrumento que nos sirve de base para tomar decisiones en lo que se refiere a la ordenación comercial.
Es decir, un 5% por debajo de lo que el Tribunal de la Defensa de la Competencia considera que puede producir una merma en la competencia y una situación de dominio de mercado.
Así que vamos a actuar en ir reduciendo paulatinamente aquellas situaciones particulares que ahora se dan en las que este tope esté superado.
Es decir, en las que el tope del 20% esté superado vamos a tener una especial sensibilidad en actuaciones para reducirlo por debajo de ese 20%.

La promoción del comercio de proximidad o de agrupaciones de establecimientos en esas localidades es, sin ninguna duda, el instrumento para hacer posible ese criterio de respeto a la competencia, actuando, como no puede ser de otra manera, con respeto a la libertad de empresa.

Estoy convencido de que la mejor forma de ganar el desafío que representan las grandes superficies para el pequeño comercio es avanzar en el desarrollo de estrategias de modernización y de especialización que atrapen, entre comillas, al comprador.
No por el señuelo del precio sino por la calidad del servicio y la atención que se le dé, por el acercamiento a sus gustos y necesidades en la provisión de bienes en los que cabe, precisamente, una personalización del producto.

El consumidor está cada vez mejor informado de lo que el mercado le ofrece, y por tanto, más preparado para elegir sensatamente.
Tenemos que ir hacia una nueva cultura del consumidor y del consumo, y creo que eso es importante enfocarlo desde este punto de vista.
Por ello, el nivel de exigencia frente al comerciante es cada día más alto, pide más valor, más calidad en el servicio a cambio del dinero que está dispuesto a pagar.

Como les afirmaba en este mismo foro con ocasión de la presentación de la política que voy a defender en esta legislatura desde mi responsabilidad de conseller de Industria y Comercio, el verdadero debate se da en el terreno de la competitividad entre los mismos comerciantes más que en unas u otras formas de vender.

En cualquier caso, señorías, resumiendo, el Gobierno Valenciano se está ocupando de este asunto.
No somos los únicos, ni mucho menos, que tenemos algo que decir en la cuestión de la fusión de estas dos grandes empresas; ahí está el Ministerio de Economía, el Tribunal de Defensa de la Competencia o la Comisión en Bruselas, es decir, que hay mucha más gente que tiene cosas que decir sobre este asunto.
Nosotros somos parte, evidentemente, y en la responsabilidad que nos ocupa lo decimos.
Estamos vigilantes, estamos muy vigilantes, y desde luego somos beligerantes para defender nuestro tejido productivo, y sabemos y conocemos que nuestro tejido productivo, en este caso las Pyme comerciales y nuestros mercados tradicionales, son la base de ese tejido productivo.
Tenemos iniciativas e instrumentos, como le decía anteriormente, para poder avanzar en la defensa de nuestro pequeño y mediano comercio, y necesitamos para ello la implicación de todos.

Sabemos que en el futuro podemos también ser pioneros en conseguir un consenso en torno a nuestra ordenación comercial.
Estoy seguro de que eso se puede conseguir, y estamos trabajando en ello.
Y por eso quiero aprovechar esta comparecencia para invitar a los grupos parlamentarios, para invitar a las fuerzas políticas representadas en estas Cortes Valencianas, a facilitar el diálogo y el necesario consenso entre todos los agentes implicados en el desarrollo comercial de la Comunidad Valenciana, a participar en ese futuro en la ordenación comercial de la Comunidad Valenciana, a trabajar por un gran acuerdo de todos y entre todos que garantice nuestro desarrollo comercial con el máximo respeto al medio ambiente, con el mínimo impacto posible en nuestro desarrollo territorial.
Y por eso, creo que debemos ir en el camino de conseguir un gran pacto por el comercio valenciano.

Yo invito a todos a que trabajemos en ese sentido.
El Gobierno Valenciano lo está haciendo.
El Gobierno Valenciano está hablando con el sector comercial, y creo que vamos a ir avanzando en lo que acabo de apuntar.
Yo les invito a que se sumen todos para conseguir también en este asunto ser vanguardia y ser pioneros de cara a ese horizonte que se nos plantea a partir del 2001.

Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

En representació del grup parlamentari sol·licitant, té la paraula la senyora Pérez.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores diputades, senyors diputats.

Senyor conseller.

Després de la seua intervenció jo li donaria l'enhorabona pels passos que ha donat de cara a allò que és la futura fusió de Carrefour­Promodes a Europa, però que ací ens entenem millor si parlem de Pryca­Continente, al cap i a la fi són les que controlen ací al País Valencià i al conjunt de l'estat espanyol els supermercats.

Efectivament, l'informe de la Cambra de Comerç jo l'he seguit, l'he seguit per mitjà dels mitjans de comunicació, no és que la conselleria ens haguera enviat l'informe, i arran del qual jo volia començar parlant d'ell.

A mi em sembla que ha estat un estudi ràpidament fet.
Em sembla que arran d'eixe estudi estarem conformes que, en aquelles zones concretes on efectivament van a passar de la quota de mercat d'eixe 25%, s'hauran de prendre mesures, que en la seua intervenció vosté les ha deixat paleses, però a mi m'agradaria que foren certes, que foren en eixes zones concretes i no traent la mitjana del conjunt del País Valencià.

Resulta curiós, perquè és així, observar com els sistemes democràtics, presoners de les pròpies coherències, legitimen operacions que en alguns casos reverteixen en contra dels fins que les propicien.
Això significa que, efectivament, hem de parlar de la globalitat, hem de parlar que tenim les mans nugades pels acords del lliure mercat, però mire, senyor conseller, el consumidor a mi em sembla que, dintre de tot el que vosté ha dit i com que jo estic acostumada a parlar en nom d'Esquerra Unida en aquelles coses que estime oportú que s'han de donar, pense que el consumidor sofrirà una pèrdua en la qualitat de l'alimentació si açò es produïx d'aquesta forma, si és de veres que la fusió aplega a un bon fi.
I de més a més anunciar que aquest matí els mitjans de comunicació, els radiofònics, han anunciat que hui que s'havien d'haver pres les mesures sobre sí o no a esta fusió, han quedat paralitzades fins la setmana que ve.

La cèlebre *comida basura* en estos supermercats, que efectivament, com la gent ha d'adquirir al menor preu possible dintre d'eixa economia tan, entre cometes, especial que existeix, la cèlebre *comida basura* aflorarà més en detriment de la dieta mediterrània.
I alguna cosa s'haurà de fer per la dieta mediterrània.
Haurem d'anar molt més enllà per a parlar d'ella.

Marcaran els preus del mercat i potenciaran aquells productes que, casualment, no van a ser els nostres.

També perjudica aquesta fusió els xicotets agricultors.
Els estrangulen econòmicament adquirint productes al preu que estes grans superfícies marquen, que no solen ser els del mercat habitual ­els paguen també quan els dóna la gana­, i tampoc són els preus que, quant a fruites i hortalisses es refereix, són aquells que la conselleria d'Agricultura sol donar als telediaris en Canal 9.
Però aquesta fusió multinacional ens porta a altres situacions en les quals hem de prendre mesures prou determinants o caminar cap a elles.

A mi em preocupa, senyor conseller, quantes botigues i comerços xicotetes valencians tancaran arrel d'aquesta fusió.
No solament que es busquen les mesures necessàries per a poder-los potenciar, que això ho hem de fer.
Arrel de la fusió o sense la fusió s'ha de fer.
Però, quants tancaran?
Altres mitjans de comunicació d'altres comunitats autònomes ja tenen estudis en relació als comerços que desapareixeran i en conseqüència els llocs de treball.
I al País Valencià no estem en una situació com per a deixar passar absolutament res.

A mi m'agradaria saber si això des de la conselleria, senyor conseller, s'ha estudiat, i si es té un estudi a la mà o estan realitzant-lo en estos moments.
Jo segura estic que si no s'ha realitzat eixe estudi al llarg d'esta V legislatura haurem de parlar molt del xicotet comerç, molt novament dels llocs de treball, molt de quines han de ser les alternatives.
I jo li garantisc que a mi m'agradaria no tornar a parlar del tema, potenciar el xicotet comerç però que no desapareguera.

Però, el millor que podem fer, ja que el lliure mercat és en el que estem situats, i això és de veritat, s'instal·len on volen perquè així és la normativa europea, i perquè, i vostés em perdonen, "amb diners, torrons", i com que aquestes empreses tenen molts diners, malgrat dels plans de prevenció de donar autorització a noves grans superfícies, segur que en tindrem acceptades des de no fa molt alguna, la qual no podrem tirar enrere, i s'haurà de constituir; si no d'Europa, i mirant la normativa així s'entén, ens estirarà les orelles i diran que han d'estar ubicades.
És qüestió de parar-nos a pensar com és la normativa, què hi ha pendent i què és el que hem de fer en un futur.
Estic conforme que en un futur no es donen, fins que açò no es regule d'una altra forma, més autoritzacions.
Però, és evident, estic convençuda, que hi ha coses ja acceptades que s'han de desenvolupar i simplement les podrem paralitzar durant un xicotet termini fins que aquesta fusió es faça realitat, que eixa és la voluntat que té la comissió europea que tracta aquest afer.

Jo pense, senyor conseller, que en aquestos moments hem de demanar, principalment, que es complisca la llei, que per això vosté va enviar l'informe on pertoca, que es complisca eixa llei, sota tots els conceptes.
S'han de crear mesures concretes per als xicotetes agricultors, així com per al comerç valencià, al qual esta fusió és la part que més perjudica, basant-nos en què una part seria la comercial i l'altra part seria la personal: els llocs de treball.
Seria importantíssim.

I, per un altre costat, senyor conseller, en això sí que em sembla que estem d'acord perquè ja s'està fent des de la conselleria però a una xicoteta escala, en aquestos moments la conselleria es veu abocada a realitzar campanyes d'orientació a consumir productes valencians.
I es pot parlar també des de la conselleria amb els comerciants quins productes, quina competitivitat, quina qualitat han de tindre.
Però la campanya de sensibilització per a consumir productes valencians seria fonamental.

Aquest matí, en un diari informatiu, fica: "el comerç ­a la comunitat autònoma que correspon­ destruirà en tres anys 25.
000 llocs de treball", en una comunitat autònoma espanyola.
25.
000 llocs de treball a destruir en tres anys, a més de la quantitat de gent jove que va a accedir a llocs de treball, a més de la xifra d'atur que tenim pendent, a mi em sembla, senyor conseller, com a portaveu del meu partit en esta comissió, que no ens podem permetre ni des del govern ni des de l'oposició, arribar a situacions tan dràstiques en la nostra comunitat.

Per tant, el meu oferiment de què és el que s'havia de fer i com s'havia de seguir és el que li acabe de plantejar, i, a més a més, dir-li que en tot el seu plantejament i en el document que li ha deixat a la senyora presidenta de la cambra estic convençuda, i li participe que me'l estudiaré molt exhaustivament perquè ha de ser un bon estudi per tal de fer front a eixe devessall, dintre del que és el lliure mercant, que ens pot vindre al País Valencià amb conseqüències greus.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyora Pérez.

Grups per a fixar posició.
En representació del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes, té la paraula la senyora Sanchordi.

 

**La senyora Sanchordi García:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Senyor conseller.

El 29 d'agost d'enguany es va fer pública la fusió prevista entre Carrefour i Promodés.
Eixe dia per a molta gent, per desgràcia, l'estiu es va acabar de colp.
Perquè són molts i molts variats els col·lectius, els grups, que es veuran afectats per esta fusió; perquè, evidentment, hi haurà una posició dominant del nou grup empresarial en el sector de la distribució.
I si això és evident serà probable, o si més no, possible, que es produisquen determinades situacions d'abús, donada la situació quasi monopolística en la que incorrerà este grup empresarial.

Quant als grups i col·lectius que es veuran afectats.
Els primers grans perdedors seran els proveïdors.
Per què?
El nou grup endurirà les condicions i els seus marges es veuran minvats.
Hauran de negociar amb el nou gran client els marges, els preus i els terminis de pagament.
Si no poden arribar a un acord amb ells, perdran un volumen que després els costarà molt de vendre a la resta de cadenes.
Això, diguem, els grans proveïdors.
Perquè què passarà amb els xicotets proveïdors?
Passarà que tal vegada no siguen capaços de subministrar les grans quantitats que el nou grup, que el nou gegant els demandarà.

Un altre grup que es vorà afectat: els competidors més directes de Pryca i Continente.
Fins ara s'havia donat la situació que cadenes grans absorbiren o compraren cadenes més menudes, però el que no s'havia donat mai és que dos grans grups distribuïdors es fusionaren.
I cal tindre en compte que allò important no és ja la quota de mercat del líder, sinó la diferència, la comparació entre la quota del primer i la quota del segon.
En este cas resulta que el grup resultant de la fusió tindrà una quota del 22,4% i es col·locaria a quasi 15 punts de diferència sobre el més immediat competidor.
Es tracta de Auchamp, propietari d'Alcampo i Sabeco, que es quedaria amb quota de tan sols el 7,4%.
22,4 front 7,4.

Què passarà amb elx xicotets comerciants?
És un fet constatat que hi ha una relació directa entre la implantació de grans superfícies i l'evolució del xicotet comerç.
Evidentment, esta fusió no va a contribuir precisament a millorar la seua situació.

Però és que també ens anem a vore perjudicats els consumidors.
Per què?
Perqué la fusió podria coartar la possibilitat o fins i tot la llibertat d'elecció en determinades comarques i també elevar els preus.
Tot açò vindria derivat principalment, com vosté ha estat comentat, de la concentració de centres de les cadenes Carrefour i Promodés en zones i en comarques concretes.

En este sentit, li demanem, i esperem, que el govern de què vosté forma part, i la seua conselleria en concret, preste especial atenció a este problema i que realment, tal com s'ha compromés, adopte aquelles mesures tendents que no es done en cap lloc.
Una bona mesura seria, per exemple, evitant l'arbitrarietat en la concessió de llicències.
Senyor conseller, no es tracta de quantes grans superfícies hi ha, es tracta també d'on estan.
Llavors, esperem que siga així i que no haja de vindre el Tribunal de Defensa de la Competència a pegar-nos un bon estiró d'orelles.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Sanchordi.

En representació del Grup Parlamentari Popular, té la paraula el senyor Ramírez.

 

**El senyor Ramírez Sorribes:**

 

Señora presidenta.

Señorías.

Señor conseller, sin duda alguna nos encontramos ante un evento, la fusión de dos grandes cadenas comerciales, con centros además implantados en nuestra comunidad, cuyos efectos es normal que preocupen al comercio minorista y, en general, a la sociedad valenciana.

Pero solamente desde una aproximación, desde el conocimiento de cuáles podían ser las consecuencias de esta concentración comercial, es desde este punto de vista donde podríamos de alguna forma empezar a tomar medidas.
Es decir, era necesario acotar dónde estabamos y dónde vamos.

Se produjo a finales de agosto el anuncio de fusión a través de los medios de comunicación, y ya en el mes de septiembre, en una de las primeras intervenciones del señor conseller, se anunció que se iba a proceder a iniciar un estudio.
Hoy, pocos días después, tenemos ya constancia de que ese estudio se ha hecho y tenemos de alguna forma las conclusiones aquí encima de la mesa.

Este estudio sobre los efectos del comercio minorista debía fijar de alguna forma dónde están los hipermercados, dividiendo esos hipermercados por áreas, tal como hace la metodología del Pateco, qué cuota comercial suponen, qué superficie comercial representan y, sobre todo, qué grado de concentración comercial existe después de esta fusión.
Y, además, todo ello había que ponerlo en relación al peso específico que el comercio minorista tiene.
Y además, debía hacerse a través de un órgano competente, profesional y experto, como es el Consejo Superior de Cámaras.

Pues bien, señorías, todo esto se ha hecho.
Pero la acción de un gobierno ágil, como el gobierno valenciano, no podía ceñirse únicamente a saber dónde estamos, había que tomar una iniciativa práctica, como se ha hecho, defendiendo, por supuesto, el principio de libertad de empresa.
Principio que, según nuestro grupo, tiene un límite, y el límite es la no existencia de posiciones dominantes en los mercados que vulneren básicamente los derechos o de otras empresas o de los ciudadanos.
Por lo tanto, entendemos como acertada la medida de la Conselleria de Industria y Comercio de elevar ese informe a la Dirección General de Política Ecónomica y Defensa de la Competencia.

Señorías, yo creo que podemos coincidir que el gobierno de Eduardo Zaplana no es sospechoso de no haber apoyado al pequeño comercio.
La simple lectura de los presupuestos, donde vemos cómo en la última legislatura se han duplicados los fondos destinados al pequeño comercio, lo avala.
La no autorización de nuevas superficies comerciales también lo avala.
Y estén ustedes seguros que, si se hubiera continuado con la proliferación de esas autorizaciones, los efectos que hoy estamos debatiendo seguramente hubieran sido mucho mayores.
Por lo tanto, son hechos palpables que demuestran el apoyo de un gobierno al pequeño comercio.

En esta misma línea, hoy aquí, el señor conseller ha dado todavía un paso más adelante.
Hoy nos ha expresado la intención, y ya la determinación, del gobierno valenciano de fijar en un 20% el nivel máximo deseable de cuota de mercado en una zona determinada.

En cualquier caso, señorías, hay que decir que vivimos en un mundo global donde es necesario implementar por parte de los gobiernos políticas de apoyo o de ayuda al pequeño comercio basadas en la formación, basadas en la mejora de la calidad, basada en la mejora de las infraestructuras.

Pero, señorías, nosotros entendemos desde el Grupo Parlamentario Popular que todavía existen numerosos campos de mejora, y campos de mejora en algunos casos que no son competencia del gobierno valenciano.
Es por ello que en defensa del comercio valenciano, este Grupo Popular que yo hoy represento aquí anuncia la próxima presentación de una proposición no de ley que eleve al gobierno central la necesidad de realizar mejoras o reformas en el ámbito mercantil, especialmente en aspectos como la relación cliente­proveedor entre grandes superficies y pequeños fabricantes o agricultores, y en aspectos como la fiscalidad, entendemos que eso son campos de mejora en los que debemos profundizar.

Y además, en esta proposición no de ley, vamos a intentar que se recalque y que se resalte la característica social del pequeño comercio como comercio de proximidad; que además contribuya a la revitalización y mejora de los cascos urbanos de las ciudades; que además supone un porcentaje de empleo importantísimo en nuestra comunidad; que colabora con la hostelería a mejorar sectores como el turístico.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Señor.
.
.

 

**El senyor Ramírez Sorribes:**

 

.
.
.
o que asegura.
.
.

**La senyora presidenta:**

 

Señor Ramírez.

 

**El senyor Ramírez Sorribes:**

 

Acabo, señora presidenta.

O que asegura también el abastecimiento comercial de las zonas rurales.
Señor conseller, yo estoy seguro que el gobierno va a hacerse eco de esta iniciativa que desde el Grupo Parlamentario Popular se ha tenido.
Y tenga la seguridad usted que en esa voluntad que usted ha expresado de consenso, de diálogo, de la necesidad de un gran pacto por el comercio valenciano, nosotros, el Grupo Parlamentario Popular estará a su lado.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ramírez.

Per a donar resposta conjunta, té la paraula el senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Indústria i Comerç:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Y empezando un poco por el final, señor Ramírez, yo le agradezco el anuncio de la iniciativa que el Grupo Parlamentario Popular va a presentar en esta cámara, porque precisamente es la línea que el Gobierno Valenciano está defendiendo y está trabajando en ella.
Y es un poco, pues, respaldar esa necesidad que tenemos cuando no tenemos competencias en algunos ámbitos, y que puede ser importante de cara a defender nuestro modelo comercial en la Comunidad Valenciana.
Es decir, el comercio, el pequeño y mediano comercio en la Comunidad Valenciana es prácticamente muy mayoritario.

Por lo tanto, no solamente tenemos que actuar desde nuestras competencias, sino pidiendo a quien tiene ciertas competencias, que pueden beneficiar al pequeño y mediano comercio en el futuro, que modifique algunas cuestiones que afectan, por ejemplo, a lo que comentaba el señor Ramírez, a la legislación mercantil o a la legislación fiscal.
Todos saben que en eso el Gobierno Valenciano pues no puede entrar.
Creo que ese es un buen camino, y creo que además esta cámara debería de sumarse, unánimemente a esa propuesta.
Porque si el Gobierno Valenciano tiene influencia política ­que la tiene­, si el Gobierno Valenciano tiene intención de utilizar esa influencia política, siempre se tiene mucho más respaldo si hay unanimidad de, en este caso, todos los grupos políticos representados en esta cámara, que a fin de cuentas pues son la representación del pueblo valenciano.
Y si además se suma a ello todos los sectores implicados, pues mejor que mejor, cuantos más seamos estoy convencido que más vamos a conseguir.
Con lo cual yo le agradezco la propuesta.

Y por ir contestando a las intervenciones del resto de grupos políticos, decir que no he oído.
.
.
He estado muy atento a las intervenciones de la ilustre diputada doña Dolors Pérez y de la señora Sanchordi, y no he oido, pues, cuál era la postura de los grupos parlamentarios a la iniciativa que he planteado, de invitarles a todos a participar en este camino en el que el Gobierno Valenciano está muy comprometido, y que al final pues se tendría que consolidar en ese gran pacto por el comercio y la defensa de un modelo de Comunidad Valenciana en el terreno comercial.
Es decir, invitarles a trabajar, a facilitar ese diálogo.
Y como decía, sobre la propuesta que acaba de hacer el señor Ramírez, cuantos más seamos con el mismo objetivo y trabajemos en esa dirección, estoy convencido que mejores cosas se van a conseguir, y la verdad, me gustaría saber cuál es la postura concreta.

En cualquier caso sí que voy a comentar algunas cuestiones que se han dicho, y en las que han coincidido tanto doña Dolors Pérez como la señora Sanchordi.
Me preocupa una cuestión, y es que en las intervenciones hay una cierta futurología pesimista y que puede crear cierta alarma social.
Yo creo que eso no es bueno, creo que no es bueno que participemos o que provoquemos esa cierta alarma social, porque no sería positivo para el trabajo que tenemos encomendado de futuro, y porque creo que esa no es la realidad.

Es decir, tenemos un instrumento muy bueno en el Pateco; yo creo que las líneas que planteé en la comparecencia de política general de la conselleria, y que acabo de, digamos, de matizar aquí en lo que se refiere a nuestras iniciativas con respecto a la defensa del pequeño y mediano comercio, y con respecto a nuestra ordenación comercial, pues van en el camino de posibilitar ese futuro de nuestro pequeño y mediano comercio, de nuestros mercados tradicionales.
Y seguro que vamos al tener la oportunidad en las próximas fechas, y con motivo del debate de presupuestos, de debatirlo en profundidad, y van a ver esta cámara las nuevas líneas que van en este sentido, y que van a estar en los presupuestos de la conselleria en el tema de comercio.

El debate, señora Sanchordi, el debate creo que no es la cuota entre el primero y el segundo de las grandes superficies, que es lo que me ha parecido entender de su intervención.
Esa, por ahí creo que no va la solución.
Es decir, el debate no está entre si el primero y el segundo están en una gran diferencia de cuota de mercado en el subsector de las grandes cadenas de hipermercados.
Y quiero concretar también que el estudio dice claramente, que en este caso la cuota es del 15% del total, y el 10% lo tienen la posible fusión de las dos empresas y no la cifra que ha dicho.
Y es una cifra que no nos la hemos inventado desde la conselleria, sino que sale del estudio que ha hecho la oficina del Pateco, del Consejo Superior de Cámaras, en colaboración con la conselleria, pero de una forma muy profesional y con los datos que se tienen, que son prácticamente todos los que hay de la distribución comercial.

Yo creo que el debate está entre las diferentes formas de hacer comercio, y precisamente desde el Gobierno Valenciano lo que tenemos que hacer, y es lo que estamos haciendo y vamos a potenciar en el futuro, es facilitar más aún esas formas de hacer comercio del pequeño y mediano comercio, y de nuestros mercados tradicionales, del comercio de proximidad, del comercio urbano.
Porque además tienen cosas en las que las grandes superficies no pueden competir, y esa es la ventaja competitiva que hemos de potenciar.

¿Qué cosas tienen?
El trato directo y personalizado con los consumidores, con los ciudadanos.
En eso no pueden competir las grandes superficies.
Y eso es algo que ellos deben de explotar.
Más aún, cuando estamos convencidos, estoy absolutamente convencido, de que el futuro va más en términos de calidad que de precio.
Y ahí tenemos también una línea de actuación que yo he apuntado en mi primera intervención, que es la nueva cultura del consumidor.
Tenemos que avanzar en esa nueva cultura del consumidor, porque es precisamente ahí donde también se pueden decidir en el futuro la viabilidad, la seguridad del pequeño y del mediano comercio y de los mercados tradicionales.
Y que sean competitivos frente a la forma y distribución de las grandes superficies, o formas mucho más modernas en su implantación en la Comunidad Valenciana o en España, pero que son antiguas en su origen, que también son formas diferentes de contemplar el comercio, como son las franquicias.

Tenemos diferentes formas de comercio, y ahí es donde está creo que el debate.
No entre si el primer gran hipermercado, la gran cadena de hipermercados y el segundo tienen una gran diferencia.
A mí eso.
.
.
Porque al final, tengan o no gran diferencia, la competencia en ese subsector, en cualquier caso puede perjudicar al pequeño y mediano, si nos fijamos solamente en eso.
Es decir, eso no es una cuestión, ya digo, que el debate creo que está en las diferentes formas y en las políticas que nosotros, desde el Gobierno Valenciano, podemos ayudar o podemos incentivar.
Nosotros somos grandes defensores de la libre empresa y de la libre competencia, pero, pero, y en ese sentido tenemos que actuar conforme a esa filosofía que tenemos.

Nosotros lo que no podemos hacer quizás es prohibir ­o exigir más que prohibir­, exigir que en aquellas zonas donde la cuota de participación de esas grandes superficies esté por encima del 20%, se instalen.
Pero sí que podemos facilitar a que se instalen.
Y en eso tiene mucho que decir también los sectores del pequeño y mediano comercio de esas zonas, y también los propios ayuntamientos, la administración local de esas zonas; tenemos que colaborar entre todos para que en esas zonas, que en estos momentos están por encima de lo que consideramos razonable en la Comunidad Valenciana, que es el 20%.
Y repito que estamos por debajo de un 5% de lo que el Tribunal de Defensa de la Competencia entiende como situación que no se debe sobrepasar, ya digo, debemos de colaborar entre todos para facilitar que eso se produzca.

En cualquier caso, lo que no podemos hacer es obligar a nadie a que lo haga si no están de acuerdo los sectores implicados.
Es decir, el pequeño y mediano comercio de esas zonas, o los propios ayuntamientos a los que estamos aludiendo.
Creo que en eso tenemos que llegar también a acuerdos para posibilitar lo que yo he comentado al principio.
Es decir, una ordenación comercial en donde sean compatibles las diferentes formas de hacer comercio en la Comunidad Valenciana, y en donde se garantice ese modelo que tenemos en esta comunidad, que fundamentalmente son pequeños y medianos comercios, son mercados tradicionales y es comercio de proximidad.

Yo creo que eso es donde tenemos que ir.
En cualquier caso, ya digo, creo que tenemos que aprovechar este año, hasta el 2001, para posibilitar ese diálogo con los sectores.
Y al que yo hacía referencia también, que invitaba a todos a colaborar para conseguir, también ser, digamos, que pioneros a la hora de poner encima de la mesa, cuando llegue el momento, en el diálogo que tendrá que haber entre las comunidades autónomas y el gobierno central, nuestro modelo, que puede ser importante.

De la misma manera que hace pocos días pues, bueno, pues se hacía público el acuerdo al que se había llegado con los panaderos y pasteleros de la provincia de Valencia.
Que, bueno, todos recordarán que ha sido un conflicto que ha tenido una larga duración en el tiempo, de lo que se pretendía por parte de unos y de otros, con complicaciones, que en principio la provincia de Castellón y Alicante llegaron a un acuerdo para posibilitar, digamos, los intereses y conjugar los intereses, y que ese ha sido el de la provincia de Valencia, más elaborado y más complicado, pero se ha llegado.
Y que en eso, en tema de horarios comerciales en panadería y pastelería, hemos sido los primeros en España.
Los primeros.
Pues creo que ese es el camino.
Creo que ese es el camino, y en eso, desde luego, estamos absolutamente comprometidos.

La señora Pérez decía que posiblemente las consecuencias de la fusión es que el consumidor pierda en calidad.
Bueno,.
.
.
es una afirmación de futuro que.
.
.
pudiera ocurrir.
Vamos a hacer lo que esté en nuestras manos para que eso no ocurra.
Y le reitero que una muy buena vía para intentar que eso no ocurra, es precisamente potenciar esa nueva cultura del consumidor.
En los próximos presupuestos vamos a ver líneas nuevas en ese sentido, y un incremento de las dotaciones para consumo.

Por ejemplo, ya le anuncio que en esos presupuestos pues va la Escuela Valenciana de Consumo, que creo que será importante de cara a ese objetivo.
Precisamente porque si no podemos hacer ciertas cosas porque no tenemos competencia para ello, tenemos que utilizar todos los instrumentos que estén a nuestra disposición, para evitar precisamente que se reduzca la calidad de los servicios, tanto en lo que corresponde a la propia administración pública, a los servicios que gestiona y que por lo tanto aporta al sector público, como también la de los servicios que aportan desde el sector privado.
Tenemos que estar vigilantes en ese sentido.
Tendremos que utilizar, si eso ocurre ­no es desde luego el talante de este conseller ni del gobierno valenciano las inspecciones­ a los inspectores de consumo, pero, en cualquier caso, para eso están.
Y si la calidad se reduce y los inspectores de consumo detectan esas menores calidades en los productos, vamos a ver qué es lo que se puede hacer.
En cualquier caso, utilizar todos los instrumentos que estén a nuestra disposición.

Pero no tenga ninguna duda que para que la calidad se mantenga, la mejor de las políticas es que los propios consumidores sean los que, detectando esas circunstancias, dejen de comprar esos productos de menor calidad.
Y para eso hay que mantener esas líneas de mucha mayor información, mucha mayor formación de lo que le comentaba, de la escuela valenciana de consumo y de potenciar las asociaciones de consumidores para estar muy vigilantes desde ahí y que sirvan de colaboración a la administración en este apartado.

En una de las reuniones que yo tuve hace unos días con asociaciones de consumidores, yo les decía que estábamos en el mismo lado, que no vieran a la administración como que las asociaciones de consumidores estaban en un lado diferente de lo que era la administración pública o, en este caso, el gobierno valenciano.
O sea, estamos en el mismo lado, nosotros estamos en el mismo lado de las asociaciones de consumidores, por defender el interés de los valencianos y de las valencianas y del consumidor final; y, por lo tanto, debemos colaborar aún más de lo que se está colaborando en ese sentido.
Y esa creo que puede ser una buena línea.

Se ha comentado también aquí que posiblemente la fusión perjudique a los proveedores de esas empresas, o de esa empresa o de esa gran empresa resultante.
Bien, posiblemente.
Posiblemente ahí es donde tengamos el inconveniente o el gran riesgo, el gran riesgo.
Yo creo que la mejor forma de afrontar ese riesgo es avanzar en la modificación de alguna de las normativas que hay en estos momentos a nivel nacional, y que no es competencia nuestra y que se ha planteado, avanzar en ese sentido.
Prácticas comerciales que se realizan aquí no se pueden realizar en otros países, y debemos tomar buen ejemplo de eso.
Y luego facilitar al máximo el asociacionismo de los proveedores, porque cuanto mayor sea la dimensión de los proveedores, aun manteniendo su identidad particular para la negociación de sus productos con las empresas de la gran distribución o con cualquier otro tipo de empresas, seguro que vamos reduciendo ese riesgo que evidentemente existe.
No es lo mismo que la empresa resultante, se llame como se llame, negocie con veinticinco proveedores de frutos secos, hortalizas o cualquier otro producto que se les pueda ocurrir, que se negocie con un representante de esos veinticinco.
No es lo mismo, y tenemos que potenciar eso.
Pero, en ese sentido, tienen mucho que decir los pequeños proveedores, los agricultores o los que comercializan sus productos.

Evidentemente, nosotros, ya digo, no vamos a obligar a nadie, pero sí que vamos a facilitar a esas agrupaciones, a esas asociaciones, que reduzcan esos posibles riesgos.
Yo creo que ahí es donde tenemos que incidir más en el futuro.
Y creo con todo lo que llevamos entre manos, todas las líneas que acabo plantear de futuro de trabajo de la Conselleria de Industria y Comercio en el sector comercial aquí en la Comunidad Valenciana, por lo menos le garantizo que la ilusión por conseguir los objetivos que nos hemos propuesto la tenemos.
El trabajo sabemos que es importante, pero el reto de conseguir, en un horizonte no muy lejano, tener una ordenación comercial que asegure ese futuro al sector comercial, especialmente a nuestro modelo propio, es muy importante, es muy interesante y no vamos desde luego a desfallecer en el intento ni a si surgen problemas, que surgirán, a dejarlo de lado.
Y yo les pediría a todos esa colaboración para conseguir ese objetivo, que creo que es importante para todos.
Y, por lo tanto, estoy a la espera de saber cuál su posición, porque la posición del gobierno es muy clara de ir en ese camino.

Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Per a rèplica, té la paraula la senyora Pérez.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller, jo he entés que les tres línies d'actuació, o tres futures mesures, que es podien aplicar des de la seua conselleria per a paralitzar tota aquesta situació malaurada ­i no ho dic com a una forma negativa, és que és malaurada­, per a una part de l'economia, però també a la part social, com és el treball al País Valencià, els pot vindre damunt, era que s'aplicara la llei.
Jo entenc que així m'ho acceptat vosté, que sí, que vosté al cap i a la fi també ho havia exposat.
Mesures concretes per al xicotet agricultor, així com per al comerç valencià.
També em diu que, efectivament, es van a prendre les mesures necessàries i que, a més a més, van a aparèixer en els pressupostos.
I, tercera, la realització de campanyes d'orientació per a consumir productes valencians.
I cadascú, també és veritat, consumeix productes d'on vol, però jo entenc que vosté m'ha recollit eixa voluntat de realitzar aquestes campanyes en major nombre, o més fortes, si calguera.

Jo li voldria dir una xicoteta cosa.
Jo, en parlar de la qualitat alimentària, jo em referisc principalment als problemes que hem tingut en la compra de pollastres o de gallines d'altres zones.
O en l'entrada d'ous, que sap vosté que eren perjudicials per a la salut.
I hem tingut problemes, i hem hagut de fer un seguiment i hem hagut de fer unes inversions.
.
.
eixes coses.
Invertir en la nostra qualitat alimentària és fonamental.
I per què?
Perquè la qualitat alimentària no ha de ser una qüestió de qui més tinga que compre eixa qualitat i qui no que se'n vaja a Pryca o Continente ­veritat?
­, sinó que la qualitat alimentària des d'Esquerra Unida l'entenem com a una part preventiva de la salut de les persones i, en este cas, dels hòmens i les dones del País Valencià.
Per tant, és fonamental eixa qualitat alimentària per a tots.

I només em queda dir-li, senyor conseller, allò que vosté vol que expliquem.
.
.
l'oferiment que vosté des d'aquesta trona ha fet.
Senyor conseller, jo li he deixat clar que a mi m'ha paregut correcte tot el que havia fet fins ara en referència a esta hipotètica fusió, encara que en una setmana sabrem si definitivament és així.
I dir-li que, efectivament, sí que recull eixa voluntat que vosté ha oferit.
Tota aquella iniciativa conjunta que siga per a bé, en aquest cas, per al xicotet llaurador, per al comerç valencià i també per als treballadors i treballadores del País Valencià, vosté, senyor conseller, pot comptar incondicionalment en què realitzem estudis que discutim profundament, si és que calguera, i que apleguem a acords en aquesta cambra.
Pot comptar amb nosaltres per a allò que vosté desitja en aquesta matèria.

Moltes gràcies.

 

*(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor José Cholbi Diego)*

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyora diputada.

Pel Grup Parlamentari Socialista, la il·lustre diputada senyora Sanchordi té la paraula.

 

**La senyora Sanchordi García:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor conseller, ha parlat de fer un gran pacte pel comerç.
Evidentment, estem d'acord.
És que no pot ser d'una altra manera.
I, en eixe sentit, arrepleguem el seu oferiment.

Vosté ha fet una intervenció en la qual, com ja esperàvem, ha volgut presentar-se com el gran àrbitre, el gran conciliador entre grans superfícies, xicotetes comerciants, consumidors, etcètera.
Ha parlat de consens, ha parlat de diàleg, ha parlat de col·laboració.
Evidentment, hem d'estar d'acord amb tot això.
Però, bé, quan tinga els elements que conformen eixe pacte pel comerç i ens el presente, llavors l'estudiarem i col·laborarem i parlarem.
Recorde perfectament que en la primera compareixença seua com a conseller, el meu company Pepe Grau ja li va oferir la nostra col·laboració, i vosté la va acceptar i consta en acta.

Vull contar-li una cosa sobre la col·laboració que nosaltres oferim i la que vosté ens dona a nosaltres.
El dia 15 d'agost, el director general de comerç presenta el famós informe sobre la fusió.
Jo me n'adone per la premsa.
.
.
És divendres?
Sí.
El dia 15 d'agost.
.
.
No, perdó.
*(Remors)* Val, 15 d'octubre.
Perdó.
A partir d'ahí, jo, el dilluns, dia 18, telefone al seu gabinet per tal d'intentar que se me facilitara eixe informe perquè el meu grup el poguera estudiar, en primer lloc, per esta compareixença, però després per a anar analitzant-lo a poc a poc.
Del seu gabinet, m'envien al gabinet del director general i allí em diuen que l'he de demanar per fax.
El demane per fax, em diuen que el rebré.
Jo no el tinc.
I es fa amb ànim de col·laborar, però si tu demanes un informe i resulta que no el tens.
.
.
Ara el tenim.
¡*Menos mal*!
Però jo pense que ni tan sols haguera fet falta que el demanàrem, l'hauríem de tindre.
No.
Perquè està molt bé la transparència, la transparència està molt bé.
Està molt bé que es presente a la premsa i està molt bé que les federacions del comerç el tinguen, però el que no té cap sentit és que els grups de l'oposició no el tinguen des d'un primer moment.

El Grup Socialista el que més lamenta, senyor conseller, és que en una època en què s'està buscant la liberalització del sector serveis, amb el fi de promoure, d'afavorir la lliure competència, resulta que al govern del Partit Popular, al govern de la dreta a què se li ompli la boca dient que son liberals.
.
.
vosté mateix ho dit abans, "somos grandes defensores de la competencia".
Sí.
Doncs estan aconseguint tot el contrari, estan aconseguint precisament el que ara estem parlant ací, que es formen oligopolis o duopolis.
Donat que en tema de grans superfícies, ací què tindrem, el nou grup i Alcampo?
Dos?
Bé.
Presumeixen de liberals i resulta que són més intervencionistes que ningú, bé per acció o bé, en este cas, por omissió.

De totes formes ­i ja per acabar, i volguera acabar en positiu, perquè no diga que som completament negatius­, evidentment són diverses les administracions o organismes públiques que poden i deuen prendre mesures sobre esta fusió.
Ací en este cas concret va a ser segurament la comissió europea, les autoritats comunitàries, les que hauran de donar el vist­i­plau o, en el seu cas, establir els condicionats necessaris per tal d'evitar que es donen situacions de monopoli.

Per un altre costat, pareix ser que el Ministeri d'Economia va a presentar també al·legacions oportunes a Brussel·les i a facilitar les dades corresponents a l'efecte de la fusió a l'Estat Espanyol, el mateix farà el govern català respecte de Catalunya i vosté ja s'ha compromés adés que des d'ací es farà el mateix.
En eixe sentit, l'animen que realment siga així ­té el nostre recolzament­, que faça ús d'eixe informe, encara que nosaltres no hem tingut encara l'oportunitat de llegir-lo, i que envie i facilite totes estes dades a les autoritats comunitàries, així com al Tribunal de Defensa de la Competència.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies.

El senyor Pere Hernández Mateo ha demanat la paraula?
Es que aparece en la pantalla.
Disculpe.
Gracias.
Moltes gràcies.

Continuant, té la paraula el senyor Ramírez.
No.
El conseller d'Indústria i Comerç, senyor Fernando Castelló.

 

**El senyor conseller d'Indústria i Comerç:**

 

Gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Para conservar la tradición, voy también a empezar por el final.

Señora Sanchordi, no quería, la verdad, ser ácido en mi contestación o en mi réplica con usted, pero claro, cuando a uno lo provocan no tiene más remedio que decir alguna cosa.

Yo creo que posiblemente sea porque usted es nueva en esta cámara como diputada y desconozca algo de la historia reciente de esta cámara y de las actitudes de unos y de otros.
Y en dos cuestiones, una, en que ha criticado que el Gobierno Valenciano presenta el 15 de octubre el informe ante la opinión pública y usted no lo tiene aún.
Bien, si yo no recuerdo mal, hay un procedimiento, que es el artículo 9 del Reglamento de la cámara, por el que usted puede pedir precisamente eso, ese tipo de cosas, que es la forma reglamentaria.
Y además, usted lo ha dicho, 15 de octubre, estamos a 27, doce días y aquí he traído el informe completo, porque hay un breve resumen que es el que se facilitó a la prensa; completo.
Bien, simplemente pregúnteles a sus compañeros antiguos, pocos hay, porque la verdad es que muy poquitos, o a otros de otros grupos parlamentarios, cómo funcionaban los gobiernos socialistas en cuanto a la información en esta cámara.
*(Remors)* Y si usted me trae aquí que en doce días eran capaces de facilitar algo, le daré la razón.
Pero vamos, en cuatro años que este diputado estuvo en la oposición tuvo grandísimas dificultades, por no decir que de información, nada, lo escuetamente para salvar el paso, pero de informes, ninguno, ninguno.
En doce días, aquí ha estado.

Y luego hay otra cuestión en la que tampoco me apetecía entrar, pero claro, es que dice usted que nosotros, que somos los grandes defensores de la libre competencia, ahora venimos y hemos provocado todo lo contrario.
Pues no, está usted en un error, y además en un grave error, porque haga usted memoria y dígame usted quién autorizó, quién facilitó y quién permitió la instalación de las veintiocho grandes superficies que hay en la Comunidad Valenciana.
Dígamelo, porque la respuesta es muy simple, muy simple: los gobiernos socialistas que tuvieron la responsabilidad hasta el año 95.
Ahí está.
Nosotros precisamente lo que estamos haciendo es, como creemos en esa libre competencia, que haya libre competencia, que se respete la libre competencia y que la competencia precisamente de esas grandes superficies pueda ser la del pequeño y mediano comercio.
Eso es lo que estamos haciendo.
Es todo lo contrario de lo que usted ha manifestado.

Claro, se lo reitero, no quería ser ácido en esta intervención, pero cuando a uno lo tientan, no tiene más remedio que recordar algunas cosas, porque la memoria histórica está para algo, y no se puede salir a esta tribuna y acusar a este gobierno precisamente de lo que no es responsable.
Seguro que durante estos cuatro años que se ha gobernado y estos próximos cuatro años cometeremos errores, seguro, somos humanos y eso es normal, pero lo que usted ha dicho eso no es cierto.
Y ahí están las pruebas, es decir, eso creo que es la realidad, los datos y la cruda realidad.

Claro, hacer el discurso en ese sentido me parece que es, cuanto menos, imprudente.
Y creo sinceramente que ese no es el camino, pero en cualquier caso usted también está en su derecho de equivocarse, y de rectificar si lo considera oportuno.
Creo que ese no es el camino.
Hay que mirar hacia delante e intentar colaborar todos y entre todos para defender nuestro propio modelo y nuestros intereses, que creo que han quedado aquí muy patentes y creo que en eso podemos estar todos de acuerdo.
Pero si vamos con ese discurso acusando de lo que no se tiene la responsabilidad, nos encontraremos con este tipo de debates, que ya digo, creo que no es lo mejor ni lo más constructivo, pero está en su derecho de hacerlo.

A la señora Pérez le agradezco la matización o el explicitar de alguna manera que en el ofrecimiento que he hecho pueden estar o podemos estar en ese sentido.
Efectivamente, sobre esas tres líneas que ha marcado de que se aplique la ley, estamos en ello, y además lo que queremos es que se modifique aquella normativa que en estos momentos perjudica, perjudica claramente, los intereses que estamos defendiendo.
Claramente: que se aplique la ley, pero además vamos a ver si podemos conseguir que se modifiquen esas normativas, que no es competencia nuestra, y usted lo sabe perfectamente.

Medidas concretas, bien, yo le he anunciado un poco las líneas generales.
Las medidas concretas, las vamos a ver en los presupuestos, en las líneas presupuestarias, y vamos a tener, seguro, tiempo en el trámite parlamentario de hablar de esas medidas concretas, de ver las dotaciones.
Y yo, desde luego, estoy dispuesto a, si hay que hacer alguna modificación, siempre que vayan en la línea que aquí hemos concretado, no tengo ningún inconveniente de si se pueden mejorar, de mejorarlas, en absoluto.

Y campañas de consumo, no solamente campañas de consumo e intensificar esas campañas sino abrir el abanico de las iniciativas y de las acciones que en materia de consumo se han de hacer o se tienen que hacer en esta comunidad, precisamente para que sea un instrumento al servicio, que lo es, de los ciudadanos y en beneficio de todos y en la defensa de ese modelo al que antes hacía alusión.

Estoy de acuerdo con usted cuando dice que la calidad alimentaria es parte de nuestras preocupaciones por la propia salud, estoy totalmente de acuerdo, y en eso también seguro que tenemos tiempo de avanzar en temas concretos.
Y estoy abierto a poder discutir cuáles pueden ser las iniciativas que debe tomar el gobierno para mejorar ese control, los controles de calidad, para que especialmente la calidad en materia alimentaria sea alta y no dependa del poder adquisitivo de los ciudadanos el que tengan que ir a comprar a un sitio o a otro.
Creo que eso es importante reconocerlo, y el ir en esa dirección creo que sería bueno.

Reiterarles el ofrecimiento que antes les he hecho, y agradecerles, a quienes han manifestado estar de acuerdo, esa voluntad política.
Y en cualquier caso, decirles que vamos a trabajar muy duro por conseguir los objetivos y que no vamos a cejar en el empeño.

Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Se suspén la sessió, que es reprendrà a les quatre i mitja.

 

*(Se suspén la sessió a les 13 hores i 26 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 16 hores i 35 minuts)*

*(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor José Cholbi Diego)*

 

 

***Preguntes números 366/99, 367/99 i 368/99 al conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, senyor José Ramón García Antón, sobre la línia Gandia-Dénia, que formula el diputat Joan Antoni Oltra i Soler, del GP Esquerra Unida del País Valencià (BOCV número 8).***

 

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyories, bona vesprada.

Reprenem la sessió.

L'il·lustre diputat Joan Antoni Oltra Soler, del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida del País Valencià, formula les preguntes 366, 367 i 368, que anirien agrupades.
Estem d'acord, senyor Oltra?
*(Pausa)* Té vosté la paraula per a la seua defensa, de les preguntes em referisc, clar.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

En concret es tracta de tres preguntes del mateix tema, de la línia cèlebre Gandia­Dénia.

Recentment, en el mes de setembre, en concret el dia 8, es va anunciar que aquesta línia, juntament amb la d'Alcoi­Xàtiva, anaven a passar les competències a l'administració de la Generalitat Valenciana.
Clar, el problema és que pareix que van a passar les competències d'una línia virtual, perquè en estos moments no existeix i no sabem quan existirà.

La necessitat de la línia jo crec que és evident i no ocuparia molt de temps a justificar-la perquè crec que tot el món ho té clar, i inclús el Partit Popular mateix, tant en el programa electoral d'ara com en el de fa quatre anys, també ho dia, a pesar que el temps passa i mai es veu.

La comunicació de les comarques valencianes, en concret d'aquestes, amb la pròpia capital és una necessitat històrica, mal resolta hui, que pràcticament quasi es tarda més a anar en tren de Dénia a València que en *barco*, i això, la veritat, té poca justificació, i molt menys en uns moments en els quals l'Ave.
.
.
està xarrant-se dia sí dia no d'això, de l'Ave i uns minuts aquí uns minuts allà.

Llavors, clar, la pregunta nostra, davant d'aquesta notícia periodística, era que, si eixe traspàs de competències es duia endavant, caldrà signar un conveni, no sabem si s'ha signat, pareix ser que no.
Si allò que va a assumir la conselleria o la Generalitat són les competències però també el tema pressupostari, perquè és un tema que creem important.
Si va a influir o no, perquè hi ha hagut per ahí informes també contradictoris sobre la rendibilitat econòmica o no, o siga, si això va a aprovar-se.
I en concret, es preguntava quan es podran conéixer els projectes de traçat com també la data d'execució en els trams previstos Gandia­Dénia i Oliva­Dénia.
Així mateix, també voldríem saber si està o no previst que l'ample de la via siga o no convencional, i en tot cas, de doble via o única via, jo crec que això també és important perquè també hi ha per ahí opinions per a tots els gustos.
I quina previsió està feta quant a la utilització de passatgers, si hi ha estudis al voltant d'això.
I fonamentalment també, perquè també s'han donat xifres en molts moments i a més molt dispars, el cost previsible d'aquesta infraestructura.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor diputat.

Jo crec que hui ja podem començar a vore com esta comunicació que jo crec que estem demanant tots, des de les Corts Valencianes, des del Congrés dels Diputats i des dels mateixos veïns de la Marina Alta, està començant a fer-se realitat.
Per una part, nosaltres estem negociant amb el Ministeri de Foment un acord de col·laboració, i per una altra, la Generalitat ha iniciat la redacció dels projectes.

La seua senyoria s'interessa en les seues preguntes per diferents aspectes.
Sobre la primera de les qüestions, projecte i data d'execució, jo vull indicar-li que aproximadament a mitjans del pròxim any disposarem d'un avantprojecte conjunt des de Gandia fins a Dénia, que haurem de sotmetre a informació pública, que anem a sotmetre a informació pública.
I eixes assistències tècniques corresponents ja han començat, hem tret nosaltres la contractació d'eixes assistències tècniques i es troben actualment pendents d'adjudicació.

La data d'execució no la podria indicar amb precisió.
Allò que sí que puc avançar és que esta actuació va a dur-se a terme en dos fases.
La primera, que comprén des del tram de Gandia a Oliva, i el segon tram, des d'Oliva a Dénia.
L'objectiu és que almenys les obres d'eixa primera fase Gandia­Oliva estigueren pràcticament resoltes en esta legislatura en què estem i les d'Oliva­Dénia estigueren marxa.

En la segona de les preguntes, la seua senyoria s'interessa per l'ample de la via i l'existència o no de doble via.
Jo crec que són aspectes que hem de perfilar en eixos avantprojectes i en eixa informació pública, per la qual cosa seria prematur dir en este moment una decisió que fóra definitiva sobre estos extrems.
D'alguna manera jo estic convençut que la línia serà d'ample convencional, d'ample Renfe, però he de tindre la prudència de dir que estem fent l'avantprojecte, que anem a traure'l a informació pública i anem a conéixer en el seu moment quines seran exactament les condicions.
Allò que sí li puc dir és que estem estudiant totes les possibilitats i totes les alternatives, i en eixe avantprojecte que anem a sotmetre a informació pública l'any que ve podrem conéixer-les, debatre-les tot el món i totes les institucions que estiguen interessades.

Per últim, s'interessa per la previsió del volum de passatgers.
D'acord amb uns estudis que hem realitzat, l'estimació de demanda de viatgers en la prolongació de la línia València­Gandia fins a Dénia es xifra en uns 2 milions anuals del volum d'usuaris.
Esta magnitud és prou significativa i posa de manifest la viabilitat d'eixa iniciativa i el convenciment i la conveniència des del punt de vista econòmic i social.

Res més i gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller, senyor García Antón.

Senyor Oltra, té vosté la paraula.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Moltes gràcies.

Ens alegra saber que els estudis confirmen la rendibilitat econòmica i, més important, social d'aquesta línia, cosa que reforça la idea que hauria d'estar feta, no en projectes, que això crida molt l'atenció.
La primera cosa que ha dit vosté és que ja és una realitat.
Sempre crida molt l'atenció això que vostés diuen que les coses que a voltes no estan ni tan sols en projecte ja estan en realitat.
Jo he sentit dir per ahí a un dels seus companys coses ja tan que estan fetes que pràcticament es veien dalt de l'Ave Madrid­València, o siga, ja viatjant.
Està tan fet que està viatjant ja este home per ahí, i això millor no tocar-ho de moment, no?

Vull dir, fa falta avançar molt més els projectes, que deixen de ser eixa realitat virtual que està ahí i que es concrete, i que es concrete inclús ara, ara quan ja han passat les eleccions.
Vosté sabrà, perquè va ser vosté mateix qui va fer unes declaracions en campanya electoral on dia el cost previsible i on també dia que les obres començarien l'any 2000.
Ara ja es diu que una fase és en tota la legislatura, que l'altra és per a l'altra legislatura.
Bé, el trenet va un poquet a espai.
Tantes presses amb l'Ave i a este en canvi no el duen amb tanta pressa.

Això de la doble via és que jo crec que és una aposta que cal aconseguir-la, perquè si no, l'hipotecaríem, que és allò que està passant avui en el tema del trenet també, i que l'ample siga Renfe això és evident.

Jo, insistir-li, crec que és un tema que ja el du massa temps.
Crec que si els estudis confirmen això reforça la idea que cal accelerar els passos.
No hi ha dret que comarques tan importants i amb un potencial inclús turístic per desenvolupar estiguen patint manques en un servei tan bàsic com pot ser el ferroviari.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor diputat.
Gràcies, senyor Oltra.

Joan Francesc Peris García, del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes, intervindrà després que el conseller li faça la rèplica al senyor Oltra.
Té la paraula, per tant, el senyor conseller García Antón.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies, president.

Contestant-li al senyor diputat, vosté ha de comprendre igual que jo que les necessitats que hi ha són moltes.
I ens agradaria a tot el món que les obres es començaren demà mateix, però a més d'una disponibilitat econòmica limitada, a més que és necessari tindre uns estudis, uns projectes tècnics definits, eixe raonament que fa que és una zona turística i no està comunicada per tren amb València, bé, podríem fer-lo de qualsevol altra també.
Sempre les necessitats són més grans, sempre les necessitats i tot el món podem estar demanant coses i més i més.

De totes formes, en este cas, en este cas ens vam comprometre que posaríem en marxa el projecte.
Hem fet totes les gestions amb el ministeri, tenim molt avançat allò que és el conveni amb ells per a aplegar a l'acord definitiu.
Nosaltres, avançant-nos a tot açò, hem tret a licitació el projecte de construcció, el que passa és que té una primera fase d'avantprojecte que és fonamental, perquè podem tindre qualsevol problema mediambiental, qualsevol problema de qualsevol tipus, i eixe traçat, que en alguns punts no està totalment definit, ha d'estar sotmés a informació pública, i això no ho podem saltar de ninguna manera.
Hem licitat el projecte, s'han presentat unes empreses determinades, anem a adjudicar-lo i en un termini curt anem a tindre eixe avantprojecte.
I a partir d'eixe moment tindrem projecte de construcció, que s'adjudicarà al mateix temps que l'avantprojecte però ha d'esperar-se que estiga allò altre definit, i immediatament licitació d'obres.
O siga, que va a ser una continuïtat total.

Jo crec que estem en marxa, i anar més ràpid a voltes és perillós.

 

 

***Preguntes números 413/99 i 414/99 al conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, senyor José Ramón García Antón, sobre el Pla director de sanejament i depuració, que formula el diputat Joan Francesc Peris i García, del GP Socialista­Progressistes (BOCV número 9).***

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor conseller.

Les preguntes 413 i 414, a què havia fet jo referència anteriorment, de l'il·lustre diputat Joan Francesc Peris.
Té la paraula.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyor president.

Aquestes dues preguntes estan en la línia de la preocupació del nostre grup, del Grup Socialista­Progressistes, per allò que podria suposar d'endarreriment de la finalització del Pla director de sanejament de les aigües i depuració de la Comunitat Valenciana en base a l'Acord del 16 d'agost del 99, del Consell valencià.
I en eixa línia les dues preguntes són: Com afecta a eixa finalització del Pla director l'Acord del 16 d'agost, de mesures d'ajust pressupostari?
I per tant, la segona pregunta, que estaria relacionada directament amb la primera, quan acabaria definitivament eixe primer Pla director de sanejament i depuració de les aigües de la Comunitat Valenciana?

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller, senyor García Antón.

 

 

 

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies, president.

Senyor diputat, o senyors diputats.

S'interessa vosté per la data de finalització de les actuacions del Pla director de sanejament, com també per l'impacte que tindrà en esta finalització del Pla director l'acord del govern del 16 d'agost.

Jo vull dir-li, en primer lloc, que no té ningun impacte eixe acord del govern, perquè les depuradores es financen per l'Entitat de Sanejament i l'Entitat de Sanejament no té res a vore amb eixe tipus d'acord, i estem continuant licitant i adjudicant sense ningun problema de ninguna classe.

Quant a com està el Pla director de sanejament quant a la seua execució, jo crec que ja vaig comentar alguna cosa d'açò en la meua compareixença, però puc dir-li que amb l'efecte d'adjudicació d'obres podem donar-lo com a pràcticament finalitzat, només ens falta la depuradora d'Alcora; la depuradora d'Alcora, que està en licitació i encara no tenim empresa seleccionada.
Totes les altres depuradores o estan fetes o estan fent-se o estan en una fase de selecció provisional, o siga, l'empresa ja seleccionada, acabant el projecte de construcció per a poder-se començar les obres.

I tan és així que a més són unes quantes les actuacions que estem duent a cap ja, a més d'allò que és el Pla director de sanejament.
Vostés recordaran que no fa massa vam adjudicar allò que és l'ampliació, millora i en part reutilització de les aigües de Pinedo, de la depuradora de Pinedo, per una quantitat important econòmica.
Que també hem fet, crec que està en execució en este cas, ja està seleccionada l'empresa i està en execució, l'ampliació de la depuradora de Castelló.
Està fent-se l'ampliació de la depuradora de Burriana, un tema a Paterna.
.
.
O siga, són unes quantes les actuacions que estan fent-se a més d'allò que és ja el Pla de sanejament director, que nosaltres el donem pràcticament com a finalitzat en allò que és la seua tramitació, a la falta, com li he dit abans, de la depuradora d'Alcora.

I en allò que és acabar totes les obres d'eixe pla, perquè moltes estan en marxa i altres començaran d'una forma immediata, si no hi ha ningun incident fora d'allò normal, eixes obres estaran acabades totes en el 2001.
I abans del 2001 estarem, no sols planificant, sinó ja licitant i començant obres a més del que és Pla de sanejament.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor conseller.

Senyor diputat.
Senyor Peris.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, almenys haurà de reconéixer que el Pla director d'alguna manera prou endarrerit.
És a dir, vostés en l'informe del PDR digueren "finalitzat el primer Pla de sanejament ­primer Pla director de sanejament­ anem a fer ampliacions", etcètera, etcètera.
Dos, vosté està dient que no està afectat, això vol dir en puritat que el programa 442.
10, sanejament i depuració d'aigües, codi 1.
033 estarà al 100% a 30 de juliol, si no, vosté no estarà ací dient el que toca

Perquè també sabrà que en els informes que fan les confederacions hidrogràfiques i informa el Ministeri de Medi Ambient, tant la Confederació Hidrogràfica del Xúquer com la del Segura, són de les confederacions on les analítiques diuen que les nostres aigües estan en pitjors condicions del conjunt de les conques hidrogràfiques de l'estat, després de les del Guadalquivir; és cert, després del Guadalquivir, el Xúquer i el Segura són les que més estacions de les que es fan les analítiques de les aigües tenim més problemes.
Per tant, d'alguna manera la informació diguérem formal, no correspon en la realitat del sanejament dels nostres rius.
I dos, li torne a dir, és a dir, en base a la seua explicació el programa 442.
10, de sanejament i depuració d'aigües, a 30 de juliol estava tot complet, i per tant no hi haurà cap retall d'eixes inversions que en 1999 eren 1.
760 milions de pessetes.

Per tant, jo espere que això siga així.
És cert que moltes depuradores, moltes actuacions s'han adjudicat enguany, algunes en quatre anys d'endarreriment, com a la Ribera.
Hi ha alguna depuradora a la Ribera que s'ha adjudicat a principis d'enguany, en quatre anys d'endarreriment.
I per tant, prorrogar la finalització de les obres al 2001 vol dir que estem acabant el primer pla director en tres anys d'endarreriment.
Jo no sé, dubte que al 2001 tinguem acabades totes les obres del primer pla director.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies, president.

Senyor diputat, no sabria dir-li ara el 442.
1 quina és la seua situació.
Però el que sí puc donar-li tota la garantia del món és que no hi ha cap.
.
.
siga quina siga la situació del 442.
1, l'entitat de sanejament no la sofreix.
Perquè a més de tindre un finançament del pressupost de la conselleria, té un finançament propi d'endeutament i té uns fons de cohesió que van directament.
Aleshores el tema, la programació de les obres de l'entitat de sanejament de depuració, no tenen absolutament cap tipus d'impacte per l'acord, que a més a esta conselleria li afecta prou poquet, del govern, del 16 d'agost.

Quant a la situació dels temes de depuració, podria ser millor, podria ser millor.
Però difícil, eh.
O siga, jo crec que són dels.
.
.
Vaja, crec, no, estic segur que és la Comunitat Valenciana, junt en la catalana ­i en este cas estem per davant­ és la que hui té major nombre de depuradores, i un número d'habitants en aigua depurada o depurant-se, més gran jo crec que de totes les comunitats.

Quan vosté parla de la contaminació del Segura, bo, és cert que nosaltres podem tindre algun problema en el Segura.
Però el Segura vosté sap que té, la conca del Segura agarra part de la Comunitat Valenciana, però una part molt important d'altres comunitats també.
O siga, sols fem depuradores en la nostra comunitat, encara no hem passat a fer-les a Múrcia ni en altres llocs.

Però també ­i ara seriosament­ quan hi ha rius que apleguen molt poc calabossos al final de la seua, pròxim a la desembocadura, que per sort o per desgràcia és on nosaltres tenim la superfície de conca més important.
També en eixa zona és on està el número d'habitants important, on està el desenrotllament econòmic, on està el desenrotllament industrial, i on hi ha vertaderament problemes.
No hi ha problemes quasi mai en el que és la capçalera de les conques, perquè ací, bo, és una situació distinta, demogràfica, d'habitants, d'indústries.
I ací no hi ha eixe problema.
El problema es dóna aquí, i per això la inversió de nosaltres en depuració és important, pel tema mediambiental; li vull recordar que no sols pel tema mediambiental, sinó per la problemàtica d'aigua que tenim, que és necessari depurar per a reutilitzar i millorar les condicions.

Gràcies.

 

 

***Preguntes números 415/99, 416/99, 417/99 i 418/99 al conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, senyor José Ramón García Antón, sobre l'acord de 16 d'agost de 1999, del govern valencià, de mesures d'ajust pressupostari, que formula el diputat Joan Francesc Peris i García, del GP Socialista­Progressistes (BOCV número 9).***

 

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor conseller.

Continua formulant preguntes l'il·lustre diputat Joan Francesc Peris, del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes; quedarien agrupades la 415, la 416, la 417 i la 418.
Senyor Peris, té vosté la paraula.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyor president.

La mateixa línia de la preocupació del grup per eixe ajust pressupostari que està afectant, estem convençuts que està afectant a infrastructures bàsiques d'una política sostenible, com són les infrastructures de sanejament i abastiment de les aigües; ja són una sèrie de preguntes més concretes de projectes concrets, pressupostats o que almenys estaven en disposició de realitzar-se en la conselleria d'Obres Públiques i Transports.
En eixe sentit voldríem conéixer com està i com afecta l'execució de les Edar i col·lectors previstes en la Vega Baixa; el retall del 16 d'agost; o al projecte de canalització del barranc de Beniopa, de Gandia, la ciutat de Gandia, la fase segona; o tots els projectes que n'hi havia contra les inundacions de la comarca, tant de la Ribera Alta com la Ribera Baixa; o per exemple el problema d'abastiment de la Ribera, que també era un programa del primer Pla de desenvolupament regional, i que estem en 1999, és a dir, un any després d'aquest primer pla.
I volíem que vostés ens diga com està l'execució d'eixos projectes, són tots importantíssims per a totes eixes diferents comarques del territori valencià.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor diputat, respecte la preocupació que nosaltres tenim des del govern per la contaminació, i en este cas que ho ha concretat en el tema de la Vega Baja o en el tema del Segura, és seriosa i anem en eixa direcció, és important.
Nosaltres ací ens falta per acabar dues depuradores de la zona de la margen izquierda.
Eixes dues depuradores estan les dues adjudicades provisionalment, i faltava disposar dels terrenys, poder disposar dels terrenys per a poder-les adjudicar definitivament.

Farà cinc o sis dies l'Ajuntament de Callosa ens va cedir els terrenys en el seu terme municipal on anava situada una de les actuacions.
S'ha formalitzat eixa cessió, no sé si va ser ahir o este matí, i està el contracte preparat per a poder adjudicar definitivament l'obra.
L'altra estem expropiant nosaltres els terrenys.
El 6 de novembre es van alçar les actes prèvies, i si el 6 de novembre s'alcen les actes prèvies és previsible que a primers de desembre puguem disposar dels terrenys i podrem adjudicar definitivament l'altra actuació.
Eixes dues són les dues úniques actuacions que ens faltaria per acabar, que en els dos casos hi ha empresa seleccionada, projecte totalment acabat, en una d'elles els terrenys des de fa unes hores, i en l'altra d'eixos terrenys el mes que ve.
Són dues actuacions que no li afecta per a res en absolut l'acord del 16 d'agost, i que van a dur-se a cap d'una forma immediata.

Quant a les inundacions de la Ribera, jo crec que ací el senyor diputat s'equivoca quant a què és una actuació que no depén de la Generalitat Valenciana, és una actuació del Ministeri de Medi Ambient.
És una actuació que ni tan sols encara està aprovada totalment l'actuació global, sinó està en projecte per la Confederació Hidrogràfica del Xúquer, alguna de les actuacions concretes sí que pot estar aprovada.
Però que no té res a veure en este tema el que vosté feia referència, perquè és una actuació del ministeri i no és una actuació de la conselleria.

Quant al barranc de Beniopa, sap que hi havia dues fases.
Una primera fase que vam fer directament des de la conselleria, i crec que les obres s'han acabat i han quedat prou bé.
I una segona fase que el projecte està en supervisió perquè hi havia un projecte de l'any 92, projecte que no.
.
.
Bo, que l'any passat ja no complia les condicions necessàries de preus i tal per a poder-los dur a cap.
Està en supervisió per a aprovar-ho definitivament, i una volta estiga aprovat definitivament es licitarà i s'actuarà d'una forma directa.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyories, pregue un poc de silenci.
*(Pausa)* Continue, senyor diputat, senyor Peris.
.
.

Vol polsar, per favor, senyor Peris?
Gràcies.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, a la Vega Baixa en aquests moments hi ha molt de malestar.
La gent de les plataformes, que vosté sap que s'ha preocupat moltíssim per la problemàtica del seu riu, en aquest moment possiblement se senten enganyats.
El ministeri, per allò que deia que a voltes ens equivoquem en les obres, el Ministeri de Medi Ambient, en aquest moments, per a depuració d'aigües del Segura en el nostre territori per a l'any 2000, ni una pesseta, el que és sanejament, ni una pesseta.

Obres en construcció n'hi ha, efectivament, n'hi ha.
Però obres en tramitació de redacció n'hi ha més que en construcció.
Millora Edars pedanías Orihuela; colectores industriales Crevillent; millores Edar Beniferri; millores bombes Pilar de la Horadada; millores bombes Guardamar; Edar Formentera; és a dir.
.
.
Vosté sap perfectament que aquestes Corts Valencianes, l'any 98 van dir que eren prioritàries les inversions en el sanejament del riu Segura.
I vosté sap com està el riu Segura, i només cal anar a Oriola i veure la claveguera que és el riu Segura.
I en aquests moments la gent d'Oriola, de les plataformes, Pro­río, etcètera, etcètera, sobretot es queixen que el nostre govern no està fent valdre, no està defensant suficientment eixa comarca front al ministeri, o front a la Confederació Hidrogràfica del Segura.

Jo crec que vosté sap també perfectament, com, fins i tot demanen una subseu alguna delegació d'eixa confederació que els afecta, tindre-la en una part important del riu, que és efectivament tota la Vega Baixa, o el Baix Segura.
Ells, d'alguna manera, senten com si els abandonàrem.
És a dir, quan els plantejaments nostres en la importància de l'AVE i d'altres infrastructures, sembla que no els preocupe per exemple que en aquests moments no arribe el cabal eixe ecològic; que faça que, a més a més de l'aigua als azarbes, que diuen allà en aquella zona, també vaja aigua neta, alguna aigua neta pel riu.
Que per exemple, possiblement ens evitaria problemes com els que hem vist estos dies del Fondó d'Elx.

Per tant, jo voldria aprofitar aquesta pregunta per a, primer, demanar-li molta més prioritat real en les inversions del sanejament del riu Segura, i sobretot que el tema del riu Segura siga un tema d'estat, per a entendre'ns, siga un tema de país.
És a dir, que el president de la Generalitat, i vosté, i el responsable també de Medi Ambient, el senyor Modrego, agafen la problemàtica del riu Segura, li donen prioritat pressupostària, i a més defensen els nostres drets, els drets de la part valenciana del riu Segura davant de la regió de Múrcia i davant de la Confederació Hidrogràfica del Segura, que en aquest moment se senten, d'alguna manera, abandonats per l'administració valenciana.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor diputat.
Bo, jo el primer que he fet era contestar-li a la pregunta que m'havia fet.
Ara respecte a allò altre.
Mire, jo crec que va ser el dimecres passat, vam tindre una reunió a Guardamar del Segura la comissió de seguiment que s'ha fet per a totes les qüestions del tema del riu Segura, en la qual estan ­jo crec­ totes les plataformes, totes les comissions: Prorío, Plataforma por Segura limpio.
.
.
, de tots els municipis, i vam tindre l'última reunió que hem tingut amb ells, farà menys d'una setmana.
En eixa reunió, a més d'estar jo com a conseller del Govern valencià, estava el president de la Confederació del Segura i estava en este cas el director general de la Comunitat de Múrcia, que duu el tema de l'aigua, per a donar una explicació detallada de totes les actuacions del tema del Segura.
Però és que n'hi havíem tingut una altra el sis d'agost.
És que jo estic prou en contacte, molt en contacte, amb les plataformes i amb la comissió Proriu, perquè de veres que ens preocupa el tema del Segura, ens preocupa tant que jo crec que la setmana passada o l'anterior vaig demanar una compareixença per a parlar ací a les Corts sobre el tema de la contaminació del Segura, i ací podrem vore jo crec que amb més detalls totes les actuacions.

Crec que va ser en el mes d'abril o maig, en una reunió que vam tindre a Madrid eixes plataformes, la comissió, amb la ministra, amb el Ministeri de Medi Ambient, es va fer arribar un document a totes les comissions i a tots els alcaldes que van estar en aquella reunió, on es detallaven les actuacions que es farien, quan s'acabarien i com estava eixe tema.
Bé, doncs jo, després de fer el repàs que vam fer, tant la Comunitat de Múrcia, tant el govern central a través, en este cas, del president de la confederació, com nosaltres mateixos, jo crec que s'estan seguint de forma escrupolosa i s'està anant més enllà.
Tant és així que en anys difícils com estos on soltar aigua, encara que siga cabal ecològic, és delicat perquè de vegades no hi ha aigua suficient per als regadius i per al proveïment, del Segura s'han soltat de l'ordre de 30 milions de metres cúbics amb cabal ecològic.
És una quantitat que, a la millor és un poc insuficient, però en la situació de sequera que estem jo crec que demostra, al menys, la preocupació i la vivència que tenim, tant des del govern central com des dels governs autonòmics, sobre eixe tema.

De totes formes, com ja he dit, hi ha una compareixença demanada i prompte podrem parlar en detall d'eixe tema.

 

***Pregunta número 495/99 al conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, senyor José Ramón García Antón, sobre el Pla Racha de la ciutat d'Alacant, que formula el diputat Joan Francesc Peris i García, del GP Socialista-Progressistes (BOCV número 10).***

 

 

**El senyor vicepresident primer:**

Gràcies, senyor conseller.

L'última pregunta dirigida al mateix conseller, i pel mateix diputat, o siga, el senyor Peris, és la 495.

Té vosté la paraula, senyor Peris.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyor president.

Esta pregunta és de la ciutat d'Alacant, és una pregunta al voltant del pla Racha, el Pla de rehabilitació del centre històric d'Alacant, que ens preocupa, al Grup Socialista­Progressistes ens preocupa la paralització que s'ha produït en l'anterior legislatura d'eixe pla, és un pla que venia d'anteriors legislatures i que ha estat prou paralitzat, i pensem que seria molt important que ens explicara vosté si en aquesta legislatura també va a estar així paralitzat o pensa des de la conselleria dinamitzar el pla Racha com estan en estos moments reivindicant des de la ciutat d'Alacant.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor diputat.

Va ser en el juliol del 97 quan la Generalitat va subscriure un segon conveni Racha que substituïa al primer que es va signar en l'any 92.
Jo crec que ja vam debatre molt en estes Corts la inoperància d'eixe pla i la falta d'actuació que va haver entre el 92 i el 96 en eixe pla ­diguem­ antic, i, de vegades, irrealitzable conforme estava muntant en aquella data.

El nou pla Racha està en la següent situació.
Eixe pla, a més a més, es va fer per a quatre anys, de forma que el 31 de desembre del 2001 estarà totalment finalitzat.
O siga, no al llarg de tota la legislatura, sinó que el 31 de desembre del 2001 estarà totalment finalitzat.

Com es troba enguany?
Obres totalment acabades.
Murallas, lienzo este, Santa María II fase y Paseíto Ramiro, 367 milions de pessetes, i això suposa el 5,8% de tota l'actuació.
Obres en ejecució: urbanización plaza San Cristóbal, Centro municipal de las artes, són 530 milions de pessetes, que suposa el 8,4% de l'actuació.
Obres en licitació: vol dir Parque de la ladera del Benacantil, 1.
458 milions de pessetes; ampliación de la casa consistorial, 897 milions de pessetes.
En la primera s'han presentat una sèrie de empreses, està acabant-se l'informe per a adjudicar la segona, esta ara en període que les empreses presenten els projectes.
Suposa el 37,5% de l'actuació.

O siga, entre obres acabades, obres que estan en marxa i obres que adjudicarem d'una forma ràpida, tenim el 52% de tota l'actuació, valorada en este cas en 3.
252 milions de pessetes.

Jo vull fer memòria de què l'actuació que es va signar en l'any 97 valorava les actuacions de la conselleria en 4.
770 milions de pessetes, però els projectes, la major part dels projectes, quasi tots els projectes es fan des de l'ajuntament, en este cas d'Alacant, i en algun cas s'ha demanat alguna ampliació, alguna modificació, de tal forma que la valoració de les actuacions hui ja no són de 4.
770 milions de pessetes, sinó de 6.
300 milions de pessetes i els projectes estan fent-se en eixa direcció.
I tenim un 52% d'actuacions acabades en ejecució o a punt de començar perquè estan pendent d'adjudicar.

Projectes fets en supervisió, que és molt important, o siga, adjudicar un projecte, fer un projecte i que estiga supervisat ens duu un temps determinat.
Tenim 1.
224 milions de pessetes, que és urbanització d'uns carrers que figuraven en el pla Racha i el edifici "Labradores".

Projectes que estan redactant-se: restauración de Santa María, fases III, IV i V, la plaza del Carmen, el museo de la Asegurada, i las Murallas II fase.
Total, 1.
479 milions de pessetes.
I amb açò estaria acabat tot el pla Racha.

Jo, no fa massa, farà uns quinze dies, vaig estar reunir amb l'alcalde i amb els responsables de l'ajuntament del pla Racha, i la reunió fonamentalment era per a impulsar i vore d'acabar, conforme està previst, en el 2001 totes les actuacions del pla Racha.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyor diputat.

 

**El senyor Peris i García:**

Gràcies, senyor president.

Senyor García Antón, el 14 d'octubre, que és quan vosté va estar reunit, bé, a l'endemà en la seua reunió, el senyor Díaz Alperi, el senyor alcalde d'Alacant deia que el Pla Racha estava a un 25%.
En eixos 15 dies vostés s'han donat presa o les xifres no són exactament les mateixes.
En aquell moment es reconeixia des del Partit Popular d'Alacant que el pla Racha ha estat d'alguna manera prou paralitzat en la seua aplicació.
A nosaltres sobretot ens preocupa que el pla estiga paralitzat en el sentit de l'habitatge.
O siga, ens preocupa que eixe centre històric no estiga suficientment rehabilitat i habitat.
I ens preocupa que no hi haja suficient inversió en habitatge públic que faça que després, possiblement, entre també la inversió privada, però que d'alguna manera la inversió pública en habitatge, en habitatges de protecció oficial, poguera ser el motor que acabara donant-li una rehabilitació global a eixa rehabilitació del centre històric que és el que, d'alguna manera, sembla que està paralitzat.

El centre històric no pot solament tindre actuacions emblemàtiques o actuacions d'edificis públics, sinó que ha d'estar viu, ha d'estar ple de vida, i creem que en estos quatre anys passats el problema ha estat aquí, que no s'han fet suficient actuacions en la promoció de l'habitatge públic des de la conselleria, utilitzant, com vosté sap perfectament, que està el patronat d'habitatge municipal d'Alacant, que, a més a més, es va constituir fonamentalment per a eixe pla, i que això no s'ha potenciat suficientment en esta passada legislatura i també ha fet que la inversió privada no haja anat ­diguérem­ darrere del que haguera estat l'esforç suficient de la inversió pública.

Per tant, el que esperem és que en esta legislatura se li done l'embranzida suficient a eixe pla de rehabilitació del centre històric d'Alacant perquè, a més d'eixes rehabilitacions i eixes actuacions d'edificis públics, al final el centre històric no solament siga edificis públics, sinó que també estiga ple de vida i, a més a més, siga un habitatge que puga ser adquirida per la mitja de les persones que viuen i treballen en la ciutat d'Alacant.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies, president.

Senyor diputat.

No sé exactament la referència del 25% d'on ix, però el que estic dient-li ara sobre "obras finalizadas, obras en ejecución y obras en licitación" són números exactes; a la millor allí estaven agarrant, doncs, les que estaven fent-se soles i no les que estan en licitació.
No ho sé.
Però la veritat és que l'actuació és important i, com dic, hi ha un 52% més o menys d'eixes actuacions que estan pràcticament o acabades, o fent-se, o estan en marxa, i l'actuació és important.

Coincidisc en vosté en què no soles es tracta de fer edificis, d'urbanitzar carrers, sinó de donar vida a allò.
I en açò estem, en companyia de l'ajuntament i, fonamentalment, en el patronat de l'habitatge i en algunes actuacions muncipals, com eixe edifici de "Labradores" que serà d'oficines, no sé exactament de què, però unes oficines que li donaran vida a allò, com l'ampliació de l'ajuntament i com altra sèrie d'edificis públics, crec que l'edifici de la Festa també està per allí, que d'alguna forma dinamitza aquella actuació.

Vosté sap que és un tema que ens preocupa i que per citar un exemple en el que estem fent ací en Velluters, a València, va més enllà d'un tema de rehabilitació, on hem integrat associacions de veïns, entitats, de forma que tot això no soles siga col·locar formigó, col·locar taulells, sinó donar-li vida a eixos barris que ho necessiten, estem en la mateixa línia, i el pla Racha, com li dic, vorà com a finals del 2001 està acabat, a no ser que ens isca algun tram de muralla i haguérem de paralitzar en un punt determinat, però el pla de forma general estarà acabat.

 

***Pregunta número 490/99 al conseller de Medi Ambient, senyor Fernando Modrego Caballero, sobre mesures per a disminuir la concentració d'ozó en l'atmosfera, que formulen els diputats Joan Ribó i Canut i Ramon Cardona i Pla, del GP Esquerra Unida del País Valencià (BOCV número 10).***

**El senyor vicepresident primer:**

Gràcies, senyor conseller.
Gràcies, senyor García Antón.

Acabades les preguntes que s'havien presentat al conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, passarem a les del conseller de Medi Ambient, que fan conjuntament els il·lustres diputats Joan Ribó i Canut i Ramón Cardona Pla, del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida del País Valencià.

El que considere d'ells, tant el senyor Ribó com el senyor Cardona, pot fer ús de la paraula.

És vosté, senyor Cardona?
Té la paraula per tal de defendre la pregunta número 490.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

En principi, agruparia les tres preguntes, senyor president, si no té inconvenient.
Agruparia les tres preguntes, si no té inconvenient.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Un moment, senyor Cardona.

Que són.
.
.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

490, 491.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Perdó, que és a la qual estem referint-nos, i la 491 i la 492.

És això, senyor Cardona, el que vosté està demanant?
*(Pausa)*

 

A esta presidència li pareix encertada la seua petició.
Per tant, té vosté la paraula.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, ha aparegut recentment en la premsa unes quantes notícies que informen que en la província de Castelló se superen els límits de contaminació de so que admet l'Organització Mundial de la Salut i la normativa europea.

Com vosté sap, l'ozó, que és molt beneficiós a capes altes de l'atmosfera, resulta molt perjudicial i contaminant en les capes baixes quan és respirat per les persones i també quan afecta a la vegetació.
D'eixes informacions nosaltres sabem que a Onda ha hagut tres dies que s'ha superat la quota de 180 micrograms/metre cúbic, probablement a Castelló també ha hagut algun dia que s'ha superat això, i també tenim notícies de què la comarca d'Els Ports, a Castelló, supera sistemàtica eixe límit a partir del qual es considera perjudicial la concentració d'ozó.

Per tant, és per això per la qual cosa li dirigim aquestes tres preguntes: Quantes vegades i en quins llocs s'ha superat el nivell de 110, que és el que recomana l'Organització Mundial de la Salut?
Quantes vegades i en quins llocs s'ha superat el nivell de 180 micrograms/metre cúbic, que és el que recomana la normativa europea?
I quin tipus de mesures, quin tipus d'accions pensa mamprendre el Consell o la conselleria per tal d'evitar aquest problema?

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller Modrego.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

Señor presidente.

Señor diputado.

Bien, voy a agrupar las respuestas tal como se ha decidido.

En primer lugar, comentar que el ozono es un contaminante atmosférico de reciente medición.
Hace diez años prácticamente no se medía.
Es obligatorio desde la legislación del 95.
Las estrategias de reducción de este contaminante están en fase de investigación a nivel mundial.
O sea, la comisión de la Unión Europea no ha sido capaz hasta el momento de definir ninguna estrategia concreta de lucha contra el ozono, y para ello se han creado distintos grupos de trabajo con la colaboración de los estados miembros.
Nosotros participamos en esos grupos de trabajo a través del Centro de Estudios Ambientales del Mediterráneo, el Ceam, que participa en esos grupos y que estudios concretos del ozono en el Mediterráneo los están llevando a cabo para la Comunidad Europea por parte del Ceam.
Como usted ya sabe, el Ceam está financiado prácticamente, en su mayor parte, casi en su totalidad, por la Comunidad Valenciana.

Quiero incidir en que la vanguardia de la investigación del ozono en la zona mediterránea está precisamente enclavada en el Ceam y a través de este programa europeo que se llama Eufore.

Quiero señalar que las estrategias contra el ozono son complicadas por dos motivos.
En primer lugar, porque es un contaminante secundario condicionado por la meteorología.
Esto quiero decir que el ozono se produce por reacción en la atmósfera con determinadas condiciones climáticas de la emisión de otros contaminantes que son los que producen luego, por reacción en el ambiente, la aparición del ozono.
Y, por otro lado, es un contaminante transfronterizo, que puede dar.
.
.
, efectivamente, entonces, la emisión de esos determinados productos en una zona da lugar a que, en determinadas condiciones atmosféricas, a muchos miles de kilómetros de distancia se produzca la aparición del ozono.

Quiere decir que es una problemática de difícil actuación, en principio, a nivel regional, y el enfoque tiene que ser a nivel nacional e incluso a nivel europeo.
En nuestro caso se produce habitualmente en los días que entran brisas del mar, brisa marina, que reacciona con los componentes existentes en determinadas condiciones de temperatura.
Lo normal es que se produzcan, a medida que avanza el día, y en las mediciones que se han producido normalmente ­como luego comentaré, que se han producido tres mediciones por encima de los 180, no sé si son miligramos.
.
.
, microgramos, perdón, por metro cúbico­, se producen normalmente durante un breve espacio de tiempo, entre tres y cinco de la tarde, y después desaparecen.
No es fácil analizar cómo va a evolucionar en función de la climatología.

En ese sentido, también, se está haciendo un trabajo para analizar esa evolución, que se llama Mecapic, que está haciendo el Ceam también para la Comunidad Europea.

En cuanto a cómo se han superado los límites admisibles, bueno, quiero hacer una matización.
La Unión Europea lo que plantea, no es que plantee límites admisibles, pero dice que cuando se superen los 180 microgramos hay que advertir, porque se entiende que se puede producir ya, es el umbral en que pueden producirse determinadas molestias a la población.

Hay que hacer hincapié que en lo que son áreas urbanas lo habitual es que no se produzcan incrementos del ozono, porque otros contaminantes que existen en estas zonas neutralizan a los otros.
Y lo habitual es que el incremento de ozono se produzca en zonas rurales y normalmente poco habitadas.
Esa es un poco la experiencia que existe.
Y con referencia al límite de la Organización Mundial de la Salud es una recomendación.
Pero yo creo que, dada la situación de investigación que se produce, hay que tenerlo como una recomendación.

¿Cuántas veces se ha superado?
Pues esos 180 microgramos se han superado tres veces este verano en nuestra comunidad y en la estación atmosférica situada en el término de Onda.
Hubo otra en Sagunto, pero era en el límite y entonces al final, aunque se avisó al ayuntamiento, estaba en el límite 179­180.
Tengo que hacer hincapié que las mediciones han sido 185, sobre ese margen y durante unas pocas horas.
Esas tres superaciones se produjeron durante el mes de septiembre.
Bueno, aquí la referencia que tengo es que esos 180 microgramos no es un valor límite sino un valor umbral a partir del que hay que avisar.

Para fijar un poquito qué es lo que pasa a nivel nacional, quiero decir que en el resto de España hasta el mes de agosto, que en nuestra comunidad no se había producido ningún valor por encima de 180 microgramos, se produjeron en el global de todo el estado 124 superaciones en distintas comunidades autónomas.

Y con respecto a las veces que se han superado los 110 microgramos, que es lo recomendado por la Organización Mundial de la Salud, en concreto le voy a decir concretamente las veces que han sido.
En Castellón, en el campus Penyeta Roja son 77, en Hermitas­Sant Jaume 3, en Camino Hondo 17, en Morella 249, en Onda 137, en Pobla de Benifassà 128, en Vallibona 221, en Vilafranca 115.
Estas mediciones se tienen por el control exhaustivo a través de las treinta y tantas estaciones distribuidas por toda la comunidad.
Y hay que indicar que únicamente han superado los 180, que entiende la Comunidad Europea.
.
.
que esa es la situación que nosotros entendemos que es la que tenemos que aplicar, son los 180 que ya le he dicho antes.

Gracias, señor presidente.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Gràcies, senyor conseller.

Senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

Gràcies, senyor president.

La qüestió de les dades.
És una cosa que ens preocupa el que hi hagen llocs que s'haja superat més de 250 vegades el límit que diu l'Organització Mundial de la Salut, que és cert que és inferior al de la normativa europea.
Però també és cert que en la recomanació diu que considera perillós el traspassar eixe límit.

De totes formes, sí que estem d'acord amb vosté en que l'ozó és un contaminant de difícil control, perquè és veritat que prové de processos secundaris.
I és veritat que és generalitzat, és a dir, que és transfronterer.
Però pensem que això no pot ser una excusa per a intentar actuar sobre ell.
És a dir, se sap que es produeix sobre tot per processos de combustió d'indústries i motors que desprenen òxids de nitrogen, això se sap.
Si resulta que nosaltres no actuem aquí, perquè uns altres no actuen en el seu lloc, resulta que al final l'ozó seguirà augmentant, seguirà augmentant, i els problemes que provoca són greus.
És a dir, a llarg termini, pot aparéixer problemes en l'aparell respiratori, destrueix les membranes de les cèl·lules epitelials de l'aparell respiratori, disminueix la funció pulmonar.
Té un problema en el creixement de les plantes greu, les plantes creixen menys, els boscos arriben a patir, inclús hi ha boscos que moren i, quan es tracta de cultiu, resulta que es crea un cercle viciós: com no creixen, els agricultors utilitzen més fertilitzants, el que provoca, al final, empitjorament de les aigües i pitjor salut.

És a dir, nosaltres pensem que no sols cal avisar quan es passen 180 micrograms i pensem, a més, que eixe avís que s'ha fet esta darrera vegada ha sigut un avís molt.
.
.
diguérem, poc públic.
És a dir, s'ha dit en la premsa, quan ja havien passat eixes qüestions, avisant que el diu següent a la millor podria passar una cosa així.

Nosaltres pensem que caldria una actuació en origen.
És a dir, com no hem trobat cap procés per ficar depuradores en l'atmosfera, en l'aire, com no hem trobat cap procés de neteja de l'aire ja brut, hem de fer que els processos de combustió, els processos de producció d'emissió d'eixos contaminats no es done.
Per tant, clar, aquí nosaltres el que estem demanant és que es facen no sols estudis sinó a més inversions perquè eixa emissió de contaminants no es produesca.
I a part, evidentment, estem demanant que quan això passe faça un avís més generalitzat a la població.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

Señor presidente.

 

Señor diputado.

Bueno, en primer lugar, dispuesto a aceptar cualquier sugerencia a ver qué medidas podemos adoptar para reducir la contaminación por ozono en nuestra comunidad.
Nuestra disposición a participar al máximo nivel en todos los organismos europeos, tanto en el análisis como en la adopción de todas las medidas cuando realmente tengamos una constancia, por parte de esos organismos científicos de la comunidad, de cuáles son las medidas a adoptar y dónde se deben adoptar, dado que es qué medidas serían accesibles a nivel regional y cuáles otras medidas pienso que serían a nivel estructural para toda la Comunidad Europea.

Por lo tanto, yo creo que en este momento la actuación de la Generalidad está al máximo nivel dentro del estado de conocimiento de este tipo de contaminación.
Y dispuestos a cuando se planteen realmente las medidas necesarias con inversiones activas, efectivamente, a plantearnos cómo podemos implantarlas.

Y respecto a la información.
Pues, efectivamente, yo creo que hay que mejorarla.
Yo le he querido comentar cómo se ha producido.
Los tres únicos días que se ha producido se produce a partir de, normalmente, habitualmente, entre las tres y cinco de la tarde y muchas veces en un umbral que el aparato de medicina, bueno, pues está en 181 ó 179.
Entonces, cuando se ha producido ese momento se han efectuado determinadas llamadas telefónicas para avisar a los alcaldes, incluso algunos aunque no hubiese alcanzado, que había esa posibilidad.
Porque las consecuencias, en principio, en ese umbral, pues, bueno, puede ser alguna ­como recomienda la Organización Mundial de la Salud, incluso a nivel europeo­ bueno, pues alguna molestia respiratoria.
Y lo que recomiendan es no hacer ejercicio físico en esas condiciones, un poco de cautela.

Entonces, cuando hemos previsto, según los parte meteorológicos que.
.
.
Bueno, en todo momento se ha informado, pero, claro, el proceso de información a partir de las seis de la tarde, cuando se tiene esa constancia, pues casi sale en la prensa al día siguiente.
Y lo que sí hemos hecho también es darle esa prioridad cuando había una previsión de que esa situación se fuese a mantener.
Luego la realidad ha sido que no, que al día siguiente, por un cambio de vientos, un cambio de temperatura, ya no se ha vuelto a repetir el fenómeno.

Sí que tendremos que ver, aunque sean pocos días y con muy poco umbral, el prever un dispositivo con arreglo a los ayuntamientos, para, dado el corto espacio de tiempo que hay, que prácticamente son dos horas ­si se tiene la constancia a las cuatro de la tarde para que entren los medios y pueda llegar a la gente, sería un par de horas­, pero el prestar un medio más rápido de una conexión, vía ayuntamiento y vía administración, que estamos ya preparando para el año que viene.

Gracias, señor presidente.

 

***Preguntes números 496/99, 497/99 i 498/99 al conseller de Medi Ambient, senyor Fernando Modrego Caballero, sobre el Catàleg de zones humides de la Comunitat Valenciana, que formula el diputat Joan Francesc Peris i García, del GP Socialista­Progressistes (BOCV número 10).***

 

**El senyor vicepresident primer:**

Gracias, señor conseller.

El diputat Joan Francesc Peris García, del Grup Parlamentari Socialista­Progressites, formula les preguntes 496, 497 i 498.
D'acord, senyor diputat, que queden agrupades?
*(Pausa)* Té vosté la paraula.

 

**El senyor Peris i García:**

Sí, aquestes preguntes és cert que estan fetes abans de conéixer l'esborrany de la llei d'acompanyament, que planteja una pròrroga del catàleg de zones humides.
Però, efectivament, nosaltres teníem i tenim molt d'interés en l'aprovació immediata d'eixe catàleg i per això volíem conéixer i volem conéixer en quin estat d'execució administrativa està el catàleg.

I dos qüestions particulars, que podien ser extensives a altres, però que vam voler fer concretes per una sèrie de problemàtiques concretes que hi ha a la zona, tant en Aigua Amarga com en la marjal de la Safor, volíem conèixer quina és l'opinió, quina és l'opinió política de la conselleria en si han d'estar incloses en eixe catàleg tant els saladars d'Aigua Amarga com la marjal de la Safor.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller, senyor Modrego.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

Señor presidente.

Señor Peris.

Bien, el catálogo de zonas húmedas, como ya expresé en mi comparecencia de política general, es uno de los objetivos prioritarios como uno de los catálogos que hay que aprobar y estamos ya trabajando en ello.
Realmente yo di un plazo de un año, es un plazo máximo.
Evidentemente, procuraremos acortarlo en lo que nos sea posible.

Usted sabe que este catálogo lleva una larga tramitación administrativa, que se expuso a información pública, y que ha recibido 15.
648 alegaciones, según 115 modelos distintos.
Se ha procedido, se está procediendo al estudio de todas y cada una de ellas, y estamos valorando el contenido de las mismas y valorando la información disponible a la hora de aceptar o incorporar las alegaciones.

Yo pienso que el catálogo de zonas húmedas que se ha tramitado es un documento muy válido, en cuanto ya expresa una protección para determinados elementos.
Pero en el período de alegaciones hay una serie de propuestas, una serie de discusiones, una serie de informes técnicos contradictorios que, yo creo, para definir mejor y de una forma segura y mejorar, en todo caso, el catálogo y para que adoptemos una posición de conocimiento y aprobar un catálogo que, por el equipo que ahora estamos en la conselleria con conocimiento de causa, pienso que es un período muy razonable el que hemos marcado para aprobarlo.

Y además de eso pretendemos introducir mejoras, tanto en el contenido formal como material del catálogo, referidas a todo tipo de aspectos.
Materialmente, los criterios que se han tenido en la inclusión de las zonas en el catálogo son fundamentalmente de carácter biológico.
Y yo creo que procede el ampliar estos criterios a otros como el paisajístico, el histórico, el tradicional, etnológico y otros.

 

Hay algunos elementos del catálogo, por ejemplo la delimitación de la cuenca, que está definida de una forma orientativa, que no existe ningún criterio dentro del mismo catálogo para su delimitación y que pensamos que no tiene las escalas adecuadas.
Por eso yo pienso que es un trabajo que hay que desarrollar de forma conjunta, de una mejora técnica, de una mejora cartográfica, de una valoración de las evaluaciones y de una incorporación de todos aquellos informes que se estimen necesarios para definir el mejor catálogo de zonas húmedas posible para la Comunidad Valenciana.

Asimismo, vamos a ver cómo vamos incorporando directrices sobre estrategias en zonas húmedas que se han aprobado recientemente por el ministerio, en el que ha habido recientemente, esta semana pasada, reuniones sobre las zonas húmedas de todo el estado.

En concreto, sobre lo que usted me pregunta de los saladares de Agua Amarga y sobre la marjal de la Safor.
Bueno, dentro de todo procedimiento administrativo, yo pienso que no hay que prejuzgar el resultado hasta el final.
Evidentemente, sí que tenemos unos datos de partida claros, que es que tanto los saladares de Agua Amarga como los de la Safor están incluidos en el catálogo y en el que se han producido determinadas alegaciones.

Yo no voy a prejuzgar el resultado, pero ya es claramente orientativo por dónde va el catálogo, con su inclusión y con, ahora, unas alegaciones, que si bien por ejemplo en los saladares de Agua Amarga únicamente hay dos, una del ayuntamiento aceptando la delimitación y proponiendo unas incorporaciones, unas aclaraciones de aspecto jurídico, respecto a Agua Amarga yo quiero decir más cosas.
Por ejemplo, en el plan de Elche, que se aprobó hace aproximadamente dos años, en base al informe ambiental que se señalaba en el catálogo, está clasificado como suelo no urbanizable de especial protección, una actuación coherente de la Conselleria de Obras Públicas en ese momento, y tiene la clasificación de no urbanizable en el plan general de Alicante.
O sea, que yo pienso que lo previsible o lo razonable es que.
.
.
porque además, por ejemplo, en el Patemae, el plan de acción de territorial, se propone el tratamiento como zona incluida en el catálogo de zonas húmedas.
En vista a las alegaciones, yo creo que parece muy razonable que la solución definitiva pase, por supuesto, por la inclusión dentro del catálogo, a reserva de la completa extinción del expediente.

Y con respecto al marjal de la Safor, sabe su señoría también que ha habido suficientes alegaciones, unas totalmente contrarias, de particulares de Gandía, de Xeresa, de Xeraco, etcétera, y otras apoyando la definición del marjal, e incluso su ampliación; incluso alguna de partidos políticos y de grupos ecologistas.
Pienso que estudiaremos estas alegaciones y los marjales de la Safor se incluirán con la delimitación definitiva que proporcionen los informes técnicos con respecto a estas alegaciones.

Y nada más.
Gracias, señor presidente.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor conseller.

Senyor diputat.
Senyor Peris, té vosté la paraula.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, en la meua primera intervenció, a l'hora de formular-li la pregunta, li he dit que el nostre grup no coneixia efectivament l'esborrany de la llei d'acompanyament dels pressupostos, que planteja un nou endarreriment d'un any més de l'aprovació del catàleg de zones humides.

Nosaltres estem convençuts que el catàleg de zones humides administrativament podria estar aprovat demà i que ens temem que amb eixes noves introduccions que vosté anuncia i amb eixes modificacions i millores de la cartografia que ara diu de l'àrea de conca, en definitiva, el catàleg siga o retallat o d'alguna manera estem en un endarreriment que busque un raonament d'eixe endarreriment en les modificacions que vostés han anat anunciant aquest temps, aquests dies, en diferents compareixences, no només les de vosté, sinó també les del senyor García Antón, quan deien que van a fer tota una sèrie d'actuacions i modificacions legislatives, com la llei de sòl no urbanitzable, la llei d'ordenació del territori, la llei d'impacte ambiental, la llei d'espais naturals.

O sia, vull aprofitar aquesta pregunta per mostrar-li la nostra preocupació i la nostra oposició perquè hi haja un retall del proteccionisme mediambiental de la legislació actual.
I és molt preocupant que després de quatre anys de sequera no climàtica sinó legislativa en política mediambiental i que l'única modificació legislativa va ser la modificació de la llei forestal, article 2, punt c), que torna a deixar la possibilitat d'urbanització o de conreu els terrenys forestals abandonats deu o més anys, ens preocupa moltíssim que ara totes les innovacions legislatives vagen en detriment del conservacionisme, vagen a desmuntar tota una sèrie de proteccions del territori valencià.

I, per tant, nosaltres pensem, perquè vosté a més ha anunciat aquests dies mesures cautelar per a protegir les zones humides mentre s'aprova eixe catàleg.
.
.
nosaltres volem tornar-li a dir que la millor protecció legal en aquests moments de les zones humides valencianes és l'aplicació de la legislació vigent que deia la llei d'espais naturals, aprovada en desembre del 94 i publicada el 7 de gener del 95, que en el termini d'any estaria aprovat el catàleg de zones humides, que l'anterior consellera de Medi Ambient i Agricultura es va trobar tècnicament, pràcticament per la seua aprovació, damunt la seua taula quan vostés van guanyar les eleccions en el mes d'any de l'any 95.

Per tant, vull dir-li que trobarà tot el nostre recolzament perquè l'aprove ja, I, per tant, al contrari, si no ho fa, i vostés ja han decidit prorrogar un any, trobarà tota la nostra oposició per endarrerir un any més el catàleg de zones humides.
Simplement per una raó importantíssima, i vull tornar-ho a dir.
Zones humides vol dir recurs aigua.
I recurs aigua en la nostra comunitat és tan valuós, tan escàs, que estem fent transvasaments dintre de la mateixa comunitat, que considerem que no es pot tolerar que marjals, recurs aigua, puguen estat tots els dies danyades per no estar suficientment protegides.

I, per tant, entenem que cal maximitzar totes les mesures de protecció, que l'aprovació del catàleg li lleva perspectives a moltíssima gent que encara està esperant a veure si aconsegueix encara eixe camp de golf a Xeresa, que ja ara s'aconseguit fer a Terra Mítica i a la millor resulta que ara també després podem fer-lo a Xeresa.
Nosaltres voldríem una decisió molt més clara, molt més rotunda, que diguera: zona humida protegida i, per tant, no urbanitzable.

I en el tema d'Aigua Amarga, és cert que la Coput ha aprovat el pla general d'Elx, però també es cert que ahí hi ha voluntat darrere d'un ajuntament que va dir que era sòl protegit.
En canvi, l'Ajuntament d'Alacant encara no ha fet el que toca legalment, que és que legalment la part d'Alacant del saladar d'Aiguamarga és l'Ajuntament d'Alacant el que hauria de promoure una modificació del seu planejament.
Tal i com li ho estan demanant els socialistes­progressistes d'Alacant, dir-li: mire vosté, canvie la protecció, la qualificació del salador d'Aigua Amarga perquè, en base a la legislació vigent, ha de ser sòl especialment protegit, marjal el saladar d'Aiguamarga, tal i com és a l'altra ratlleta, que en el territori, en el geografia no es veu a l'altra part, que és terme d'Elx i que és sòl especialment protegit, però no és qüestió de la Coput solament, és qüestió dels seus companys de majoria absoluta de la ciutat d'Alacant, que estan incomplint la legislació vigent i no l'apliquen i no declaren sòl protegit el saladar d'Aigua Amarga.

Moltes gràcies, senyor president.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

Señor presidente.

En primer lugar, plantear que las críticas que hace el señor Peris yo creo que son un poco recurrentes.
Siempre son juicios de valor: ustedes son muy malos, ustedes van a hacer y van a hacer.
.
.
Yo le doy algún botón de muestra.
Le he hablado del plan del Elche.
En las alegaciones del plan general de Alicante, el Ayuntamiento de Alicante está de acuerdo con la clasificación de zona húmeda y hay otros documentos del gobierno en el que se plantea además su catalogación.

Quiero recordarle que el marjal de Xeresa, que el ayuntamiento planteaba determinadas actuaciones, o planteaba clasificaciones de suelo compatibles con actuaciones, como usted dice, por imposición de la comisión territorial se impidieron actuaciones, obligando, en base al informe ambiental, a su clasificación como suelo no urbanizable especialmente protegido, con lo que se cerraba cualquier posibilidad.
Y eso fue un acuerdo de la comisión territorial de hace aproximadamente año y medio.

O sea, quiero decir que todas las actuaciones que pueda plantear el señor Peris respecto a zonas húmedas, yo creo que el criterio que se ha seguido hasta ahora ha sido totalmente el contrario.
Otra cosa son las especulaciones continuas o de determinada zona, pero las actuaciones concretas han sido proteger.
Y mi intención es proseguir y ampliar, y ahora que tengo la oportunidad de elaborar ese catálogo, elaborar un catálogo mucho mejor, si cabe, estudiándolo y aplicando, ya digo, todos los estudios complementarios y las mejoras técnicas que podamos para que sea el mejor catálogo que proteja del mejor modo posible todas las zonas húmedas de la Comunidad Valenciana.

Y, en ese sentido, quiero decir que aplicando técnicas que igual en la legislación ambiental no estaban previstas, hemos aplicado otras técnicas, estamos adoptando medidas cautelares, que lo que hacen es garantizar que en determinados suelos, que evidentemente sí que tienen clasificaciones de suelo que se han seguido sus procedimientos administrativos de acuerdo a la legalidad, con sus exposiciones al público, sus informes técnicos, pero que son contradictorios a veces con lo que plantea este catálogo, evidentemente se van a adoptar medidas cautelares, como la exigencia del informe previo de medio ambiente, que inviabilizará cualquier actuación contraria al carácter de esas zonas.
Ese es el compromiso.
Y yo lo que quiero transmitir un poco es el plantear que vamos a realizar el catálogo y, cuando esté hecho, ya hablaremos otra vez, espero.

Gracias, señor presidente.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyories, passarem a les interpel·lacions.
I suspenem, per tant, durant deu minuts el Ple.

 

*(Se suspén la sessió a les 17 hores i 45 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 18 hores i 15 minuts)*

 

*(Ocupa la presidència la presidenta, senyora Marcela Miró Pérez)*

 

 

***Interpel·lació al Consell (resposta del conseller de Medi Ambient, senyor Fernando Modrego Caballero) sobre política general del govern valencià en matèria de prevenció d'incendis forestals, que formula el diputat Joan Francesc Peris i García, del GP Socialista­Progressistes ( RE número 1.
108, BOCV número 8).***

 

 

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, continua la sessió.

El punt cinc de l'ordre del dia és la interpel·lació al Consell sobre política general del govern valencià en matèria de prevenció d'incendis forestals, que formula el diputat Joan Francesc Peris i García, del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.

Té la paraula el senyor Peris.
*(S'interromp la gravació)*

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Senyor conseller.

El principi de la legislatura és un bon moment per interpel·lar al Consell, si no pels motius de les conductes, sí pels possibles propòsits de la seua política general en alguna matèria concreta.

Jo, en nom del meu Grup Socialista­Progressistes, vaig a explicar-li el motiu d'aquesta interpel·lació sobre la prevenció dels incendis forestals, agafant-li la proposta que vosté va fer en la seua compareixença de política general, que volia arribar a un compromís contra el foc des del consens, i nosaltres pensem que seria un bon moment per a arribar a eixe compromís.

En eixe sentit, nosaltres avui li volem manifestar la nostra visió del moment que viu la política del consell sobre incendis forestals perquè puguem, si coincidim en el diagnòstic de la situació present, consensuar una política forestal sostenible en benefici del bosc i, per tant, de les actuals i de les generacions futures de valencians i valencianes.
Perquè haurem de convindre que quan es cremen les muntanyes valencianes, no se li cremen als socialistes o al Partit Popular, sinó que se'ns crema a tots les muntanyes.
I, per tant, estaria molt bé que si ­torne a dir­ puguem arribar a un diagnòstic comú, puguem també arribar a polítiques comunes i, per tant, consensuades.

Nosaltres tenim la convicció, i creem que la majoria de la societat també ­ja ho dèiem aquest matí­, que així com en sanitat és millor invertir en prevenció que en hospitals, pensem que en benestar social és millor invertir en programes d'inserció social que en policia i, per tant, en medi ambient és molt millor invertir en prevenció d'incendis que en extinció.

Més encara, quan ara, a principi de legislatura, podem fer una anàlisi rigorós de l'evolució de les xifres dels darrers anys dels incendis forestals i les comparem amb les inversions pressupostàries en prevenció i en extinció dels incendis.
Si les estudiem, podem veure com l'any 1995 suposà l'inici d'una nova època en matèria d'incendis, tant als pressupostos com als resultats, després del duríssim any 94.
En l'any 95, es torna a èpoques com, per exemple, el 87, 88, 89, 90, és a dir, es canvia el cicle i tenim una època diferent completament d'eixos anys 92, 93, 94.

Doncs bé, en un sentit integral del que podríem considerar que es dedica a la prevenció d'incendis ­i nosaltres anem a parlar ací de tot el capítol dels pressupostos de la Conselleria de Medi Ambient en el que es refereix a restauració i protecció dels rescursos naturals­, l'any 1995 es dedicaren 6.
416 milions de pessetes i l'any 1999 es dedicaren uns 6.
926 milions de pessetes, aproximadament, és a dir, la prevenció ha augmentat no arriba a un 2% anual.
I, per tant, si tenim en compte l'IPC, és a dir, l'evolució de la inflació, podem dir que a no res, és a dir, que del 95 al 99 no hi hagut un sobreesforç pressupostari en matèria de prevenció.

En canvi, és cert, entre el 95 i el 99, vostés han augmentat gairebé un 50% les mesures d'extinció dels incendis, i s'ha passat de més de 4.
000 milions en 1995 ­i no estic dient 1994, estic dient 1995­ a més de 6.
000 milions en 1999.
És a dir, hem de convenir la passada legislatura el Consell va optar únicament per augmentar les mesures d'extinció d'incendis.

Ara, quan comença la nova legislatura, nosaltres volem amb aquesta interpel·lació col·laborar amb vosté, senyor conseller de Medi Ambient, en fer-li veure la necessitat d'equilibrar la relació entre prevenció i extinció d'incendis.
I malgrat que considerem que manca encara coordinació i unificació de l'extinció d'incendis i millora de la professionalitat del personal i augment de la seua estabilitat laboral, consideraríem la més adequada política forestal aquella que destaca per la prevenció, entesa en el sentit ampli de regeneració i conservació de la coberta vegetal, del sòl i de la massa forestal.

S'han anat retallant partides que definirien, per a nosaltres, una bona política forestal, i vaig a posar-li dos exemples significatius.
La potenciació del voluntariat mediambiental, mentre en 1995 comptava amb 150 milions de pessetes, en 1999 només tenia 110 milions de pessetes, és a dir, un 25% de reducció.
O els pressupostos destinats al Centre d'Estudis Ambientals del Mediterrani per a investigació forestal, que en 1995 eren 130 milions de pessetes, en l'any 99 s'han quedat reunits a 32 milions de pessetes.

Per no parlar de les escasses 4.
000 hectàrees reforestades per any, que ja hem comentat abans este matí, molt lluny de les 40.
000 que vostés havien promés al seu programa electoral i que realment eren necessàries per a anar reforestant tot allò que portàvem amb dèficit dels grans incendis que s'havien produït en l'anterior moment.
I que això no ha estat portat endavant o ha estat portat endavant de manera molt insuficient.

I també s'ha pogut observar com s'abandonaven progressivament alguns criteris tècnics que afavorien les reforestacions amb més respecte pels ecosistemes mediterranis, reforestacions amb més biodiversitat, és a dir, amb moltes més plantes, i sembla que haja tornat o que la passada legislatura haguera tornat allò de la repoblació més amb maquinària, més en el sentit industrial, més de veure la muntanya com un bancal amb la diferència que on es planta taronger ara es planten pins o algunes espècies així molt excessivament alineades, i sense tindre cura de les plantacions d'allò que són les espècies arbustives, que d'alguna manera són les que fixen el sòl i que li donen una altra perspectiva i una altra biodiversitat a la muntanya i sobretot augmenten la seua humitat, que d'alguna manera és sobretot la incidència i la importància que té la recuperació de la cobertura vegetal, el problema de l'aigua.

La passada legislatura, per tant, ha estat pràcticament paralitzat el Pla de reforestació de la Comunitat Valenciana, i s'ha abandonat d'alguna manera el que podríem anomenar el negoci sostenible de la regeneració de la massa forestal pel que nosaltres qualifiquem de més que dubtós negoci, quant a rendibilitat social i mediambiental a llarg termini, el negoci del foc.
Per això volem posar-lo davant de les xifres, per a què vosté reflexione, per a què el Consell valencià reflexione ara que encara estem a temps de prendre decisions polítiques i sobretot pressupostàries.

En 1999, senyor conseller, hem triplicat la superfície cremada en 1995, però sobretot ens preocupa l'evolució de les xifres del nombre dels incendis.
1995, 467 incendis; 1996, baixa, 383; 1997, 348; 1998, 546; 1999, ja tenim més de 550 incendis, és a dir, en aquests moments tenim pràcticament tants incendis com en 1994.
I no ho dic per allò de comparar, ho dic com a preocupació pel fet que en prevenció alguna cosa falla perquè tingam tant d'incendi.
És de veres que els mitjans d'extinció acudixen ràpidament, però també és de veres que hem tingut un incendi de 3.
200 hectàrees o 3.
196 hectàrees, el que vol dir que amb ponent i amb molt de vent tal vegada no hi ha qui pare un incendi, i per tant, si no es produïxen, tal vegada seria molt millor.
És a dir, per això estem fent-li insistència en la política preventiva.

Senyor conseller, hi ha zones del nostre territori que l'any passat, 98, s'han incendiat en el mateix poble tres, quatre, sis i més vegades: el Racó de Canelles de Cabanes, el Bobalar de Culla, les muntanyes de Llíber, i no parlem de les marjals de Xeresa o Pego.
I en 1999 tenim a Onda catorze incendis; al Pinós, set incendis; altres set a Xelva; sis a Tuéjar; cinc a Vistabella del Maestrat; Betxí i Venta del Moro, set; Callosa d'En Sarrià, sis; Vilamarxant, nou.
És a dir, es produïxen repetidament massa incendis en les mateixes poblacions.

Convindrà amb ami, convindrà amb nosaltres, que la vigilància preventiva no ha funcionat suficientment.
Pense vosté la política preventiva que vol impulsar.
Coordine-la amb les polítiques d'extinció d'incendis.

I per cert, i per acabar, volia dir-li que en política no solament els continguts són importants sinó les formes, i per allò que l'altre dia s'anunciava de la coordinació de la transversalitat del medi ambient, ni aquest matí vosté estava en la intervenció en què estava el conseller d'extinció i avui en la intervenció de prevenció està només vosté.
Seria molt important que sempre que parlem d'incendis, mentre estiga separat, estiga vosté i Serafín Castellano tant una vegada com l'altra.

Moltes gràcies, senyor presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Peris.

Té la paraula el senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

Señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

En primer lugar, antes de explicar o concretar las líneas de la política de prevención que nos hemos marcado, sí que quería hacer una reflexión general al hilo de las palabras del señor Peris.

En primer lugar, agradecer su propuesta de colaboración, y espero trabajar para conseguir un diagnóstico lo más próximo posible entre sus planteamientos y los nuestros.

Sí que yo pienso que a partir de los últimos años ha habido una eficacia mayor, traducida en los datos reales de superficie e incluso de número de incendios.
Yo creo que es razonable que profundicemos en esa política, sin perjuicio, evidentemente, de que el criterio sea que siempre es preferible la prevención que la extinción, pero en determinadas ocasiones o en estos últimos años se ha hecho un esfuerzo importante en extinción, con los resultados favorables que ya conocemos.

En relación con lo que ha dicho de los presupuestos, sin duda tenemos alguna discordancia de cómo suman los números.
Yo en este momento creo que estamos sumando cantidades distintas, y no puedo entrar porque no me coinciden de forma importante los datos.
Sí le voy a decir algunos.
Por ejemplo, de que se han reducido, hay partidas globales, hay algunas que se engloban dentro de otras, pero por ejemplo, la subvención al Ceam que ha planteado, este año en los presupuestos y tanto el año anterior, la cifra global ­lo que pasa es que se está dentro de distintos epígrafes­ que aporta la conselleria es próxima a los 200 millones, y va incrementándose cada año, sin perjuicio de otras aportaciones que se hacen a través de otras consellerias de este mismo gobierno.
Eso como uno de los datos.
Y muchas veces, dentro de la política global, hay muchas líneas, alguna baja pero otra sigue, porque lo que se hace es una sustitución de líneas.

De todas formas, antes de continuar el debate yo sí que quería hacer una reflexión global de por dónde va a ir la política de prevención, la política que corresponde a la Conselleria de Medio Ambiente.

Ya hemos hablado, ya lo dije en la comparecencia sobre política general, de las funciones tan importantes que desempeñan nuestros montes, tales como el control de la erosión, las inundaciones, la recarga de acuíferos, la protección y mejora de productividad del suelo, y todos esos valores que, en contrapunto, no producen un rendimiento demasiado grande para los pobladores y los poseedores de esos terrenos.

El objetivo de la política de la conselleria es mejorar nuestros bosques.
Hay que incrementar la superficie arbolada de los mismos y obtener también unos bosques de mayor calidad.
Yo pienso que eso pasa por la intensificación de las políticas en prevención de incendios.

Ya señalé que el objetivo fundamental en estos cuatro años es hacer un planteamiento global y plantear una planificación a largo plazo del sector forestal de la Comunidad Valenciana, y ese creo que debe ser el marco donde podemos todos colaborar, que es el Plan de ordenación forestal.
Este plan plantea una visión global del medio ambiente, con una ordenación a largo plazo que permita una mejora y una gestión más eficaz de los montes valencianos.
En este plan se deben abordar todos los aspectos como repoblaciones, infraestructuras, prevención contra incendios, usos, etcétera.

Ya expresé y reitero en este momento mi disposición a obtener un documento consensuado en que participen tanto los partidos como los agentes medioambientales, los municipios y los pobladores de todas las zonas afectadas por el tema forestal.
Pienso, espero, que ese documento sea una referencia a nivel estatal en cuanto marco global de las actuaciones forestales.

Pero al mismo tiempo que tenemos que adoptar medidas a largo plazo en ese documento, somos conscientes que los incendios forestales son una plaga que afecta a nuestros montes, fundamentalmente en los meses de verano, y que requieren actuaciones inmediatas.
Por eso, independientemente o además del Plan de ordenación, tenemos que plantear un programa a corto plazo sobre esa materia.

Este se desarrolla de acuerdo a las provisiones legales de la Ley 3/93, forestal, y en concreto hay una serie de programas ­por eso digo que cuando hablo de temas presupuestarios puntualmente uno baja pero por conceptos análogos o sustitutivos en otros aumenta­, en concreto, la información, la educación ambiental, la conciliación de intereses, la vigilancia preventiva, voluntariado ambiental, silvicultura, infraestructuras de prevención, información geográfica y estadística, investigación de causas, etcétera.

En contra de lo que se ha estado planteando, el balance de este último año yo pienso que es razonablemente satisfactorio.
Se ha hecho frente a los incendios en unas situaciones climáticas francamente desfavorables, como marcaban todos los indicadores, con una rapidez y con un grado de eficacia grande, de forma que se han minimizado los incendios.
Si bien andamos sobre algo más de 6.
000 hectáreas, pienso que es una cantidad razonable para la superficie de nuestros montes y para las condiciones que se han producido en este verano.
Hay que tener en cuenta que más de la mitad de esa superficie se ha producido en un único incendio, y que efectivamente ha habido más incendios que otros años anteriores, en concreto, este año hemos tenido 551 por 441 el año pasado, pero para dar cuenta de esas diferencias climáticas, ese grado de riesgo mucho mayor, señalar que si el año pasado fueron por rayo provocados 56 incendios este año han sido 140.
Eso da un índice de cómo se encuentra la vegetación y cómo es susceptible de generar un incendio frente a un rayo.

Realmente, en unas condiciones mucho más desfavorables, el grado de eficacia ha sido muy razonable.
Por eso vamos, como ya he dicho antes, a progresar, a profundizar en la política que hemos estado llevando estos cuatro años, buscando un equilibrio entre lo que es la extinción, que corresponde, como sabe, a la Conselleria de Administración Pública, y la extinción, que recae fundamentalmente en la Conselleria de Medio Ambiente.

Dentro de los programas que ya tenemos en ejecución y vamos a profundizar, en primer lugar es el tema de la información, la educación y la concienciación ciudadana, con campañas de difusión de mensajes preventivos de incendios, jornadas, seminarios y cursos, fundamentalmente en aquellas zonas donde hay una mayor problemática de incendios, como recientemente se han estado celebrando, incluso con jornadas escolares, con el doble objetivo de concienciar al medio escolar, causante en ocasiones de alguno de estos incendios que figuran en las estadísticas.

El segundo programa es de conciliación de intereses, basado en cuatro elementos fundamentales: los planes locales de quema, que son un instrumento muy importante tanto para la administración en tareas de gestión interna como para el ciudadano, facilitando los trámites para la obtención de autorizaciones de quema y siguiendo profundizando en esas subvenciones, por ejemplo en el tema de quemadores en lugares localizados, que dan una mucha mayor garantía para realizar esas tareas, muy habituales en los montes valencianos

Otra segunda línea, se trata de rentabilizar esas infraestructuras de prevención de incendios forestales, y en especial los cortafuegos, dándoles usos compatibles con otros tradicionales del medio forestal como el pastoreo, consiguiendo que se fomente una socioeconomía forestal, y el mantenimiento sostenido de infraestructuras y un refuerzo de la sociedad vinculada a estos usos.

También en el programa, programa de gobierno, planteamos los usos recreativos por distintas razones.
Una, porque posibilita el disfrute del medio forestal sin riesgos, y precisamente que ese aprovechamiento forestal, que está en la base de la sociedad, ese aprovechamiento lúdico de los bosques que está en la base de la sociedad, no ponga en riesgo la persistencia del propio medio.

Y, bueno, también hay unas líneas de prevención en el sentido de minimizar los riesgos que se producen con la ejecución de infraestructuras en el medio forestal.
El programa de gestión que he dicho incluye también aspectos relativos a la investigación y estadísticas de los incendios.
Ya conocen el equipo de investigación de causas, que está constituido por el Centro Operativo de Investigación, que investiga todas las causas, y así figura en las estadísticas, y está colaborando en determinadas actuaciones judiciales como base pericial que luego sirve para trabajar y para realizar las actuaciones que alguno de ustedes ya conocen.

Se va a profundizar sobre los trabajos de estudios sociológicos, sobre la incidencia de las distintas campañas por la población, a efectos de mejorarlo y profundizar en esa incidencia en el medio social.
Y estamos trabajando y ya mejorando los programas estadísticos de gestión y transmisión de datos, con un registro inmediato de cualquier siniestro que se produzca.
En estos momentos tenemos la base de datos más amplia, estamos mejorando, últimamente se ha hecho así.
Y es la que diariamente presta servicio la Generalidad.
Ustedes tienen algunos ya, datos provenientes de este servicio y aporta datos al estado y a nivel europeo.

Un aspecto fundamental es el Plan de vigilancia.
El Plan de vigilancia establece la participación de los diferentes medios en función de los distintos períodos del año, y de los niveles de alerta meteorológica.
Un aspecto fundamental de este Plan de vigilancia es la coordinación de las distintas administraciones para tener una actuación más eficaz en esta materia.
Este plan, además está en aplicación, incluye además a la Conselleria de Medio Ambiente, a la de Justicia y Administraciones Públicas, a las diputaciones provinciales, organizaciones estatales y ayuntamientos.

Este plan se va a profundizar con los planes de emergencia en áreas relativas, en aquellas zonas que como ha dicho el señor diputado, el señor Peris, hay una constancia de una mayor proliferación en determinadas épocas de incendios, para reforzar, montar unos dispositivos que en lo posible minimicen los efectos de los mismos.

El programa del voluntariado, como ha dicho, se trata de una actuación que se mantiene y que está plenamente consolidada, a la que conselleria dedica una parte importante de su presupuesto.
Y que, por otra parte, implica a la sociedad en la protección del monte y sirve como forma de concienciación.

Otras líneas de actuación son la silvicultura preventiva, que tiene.
.
.
­y como se están haciendo determinadas actuaciones, algunas mediante ZAU y otras no­ que tienen.
.
.
es un tratamiento integral de forma que la mejora del monte contribuya a la minimización de los incendios.
La estructura de propiedad de los montes valencianos es compleja, y entonces estas actuaciones se están mejorando para que lleguen al máximo número de particulares titulares de los montes, que son al final los que tienen que incluirse en estas actuaciones.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor conseller, vaja finalitzant.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

Enseguida.

Bien, también quiero destacar actuaciones concretas tendentes a la recuperación y regeneración de áreas afectadas.
Por ejemplo, en el tema del Montgó ya estamos actuando con una ZAU ya declarada por el gobierno, y que no solamente está declarada, sino que ya está en ejecución.
Así mismo en el resto de incendios importantes que se han producido ya están los estudios técnicos, y se está haciendo un seguimiento, además de por el ZAM por los técnicos de conselleria para evaluar las actuaciones que hay que tomar.

Bien, el programa de infraestructuras, otras veces hemos comentado en esta cámara y yo creo que ya no vale la pena insistir en él.
Sí, para terminar, incidir que yo creo que el Plan forestal tiene que ser el marco con un mayor análisis, con unas mayores propuestas, que nos permita profundizar en esa prevención que yo creo que es un trabajo a largo plazo, y que tenemos, que estamos comprometidos en ello.
Pero también sin ­yo creo­, sin bajar la guardia en el sistema de extinción, porque pienso que es un sistema que hasta el momento está equilibrado, sin perjuicio que vaya mejorando, y que ha dado unos resultados muy favorables para nuestros montes para todos los valencianos.

Gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Per a rèplica, té la paraula el senyor Peris.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller.

És fonamental que en eixe Pla d'ordenació, necessari, que anuncia i que preveu la Llei forestal hi haja una àmplia participació.
És a dir, també sap vosté que la Llei forestal parla.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Un moment, senyor diputat.

Per favor, pregue silenci als diputats.
Gràcies.
Continue.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies.

 

Parla del Consell Forestal, i per tant, d'alguna manera, una premissa bàsica d'arribar a eixa política d'incendis, que seria una política de país, una política de tots, i per tant no una política acabàrem en els anteriors períodes; seria que eixe Consell Forestal estiga en marxa, on participa l'administració, on participen les organitzacions agràries, on participen els ajuntaments que tenen eixes muntanyes, eixes masses forestals, i on participen els propietaris, siguen públics o siguen propietaris privats, i on participen els grups ecologistes que també tenen molt a dir en política forestal.
I per tant, seria una demostració de voler tancar un període i obrir un període de realment anar a una política forestal integral, global i de consens.
Seria, estaria molt bé el foment d'eixe consell de participació, d'eixe Consell Forestal, que poguera informar, que poguera participar davant d'eixe esborrany que vosté prompte haurà de fer efectivament de Pla d'ordenació forestal.

És importantíssim també acabar amb la impunitat.
És a dir, és importantíssim també que el delicte ecològic quede clarament que es persegueix, quede clarament que hi ha solucions, hi ha conseqüències.
Ahir o despús­ahir va haver una detenció d'un possible piròman en el Montgó, i que a més a més, sembla que confirmava que tenia expectatives, errades o no, expectatives urbanístiques.
I això, a més és importantíssim que es conega.
És a dir, que la societat conega que l'administració persegueix, fins al final, al delicte ecològic perquè demostra que no va a haver impunitat.
És a dir, que no hi ha impunitat en el delicte, i per tant que no és rendible, perquè hi ha una actuació ràpida de les forces de seguretat, i hi ha detenció a aquells que cremen les nostres muntanyes.

És fonamental potenciar la participació ciutadana, no solament en la redacció del pla, sinó en la realització del pla.
Hi ha moltíssima gent, hi ha organitzacions mediambientalistes, regeneracionistes, conservacionistes, que estan disposades a fer tasques de silvicultura preventiva i a fer tasques de reforestació.
Jo crec que vosté a més ho sap.
És a dir, hi ha moltíssima gent que estudia, que té projectes de regeneració del bosc valencià, de participar.
Nosaltres tenim molta por de la maquinària pesada de la muntanya.
Pensem que no és eixa la línia.
I per tant, hi ha que fomentar també totes eixes actuacions de grups, d'equips, de gent disposada a fer reforestacions en la muntanya, que hi ha casos concrets que li puguem mostrar, d'autèntiques reforestacions fetes amb molta cura i que no danyen, sinó que efectivament, la silvicultura ben feta ajuda a la muntanya, en canvi la silvicultura incontrolada pot fer molt més malament a la muntanya, a la cobertura vegetal que bé.

Cal fomentar la investigació forestal.
El Ceam rebrà eixos dos­cents milions de pessetes, però està clar que en la partida per investigació forestal ha baixat respecte de l'any 95 a l'any 99.
Pensem que cal fer molta insistència a la conscienciació ciutadana de la importància del bosc i sobretot la seua relació en l'aigua.
I cal implicar a les organitzacions agràries.
Les organitzacions agràries cal implicar-les en la protecció del bosc.
És a dir, hi ha molt a dir, és molt important que els habitants d'eixes zones rurals, que cal dir que són el 5% de la població, en canvi tenen el 40 o el 50% del territori, han de veure que ells participen i que a més els ajuda a fixar la seua vida, millora la qualitat de vida, el tindre eixa muntanya conservada i recuperada.

És importantíssim lligar ajuntaments d'eixos xicotets municipis, organitzacions agràries, recuperació del bosc.
I per tant, en eixa conscienciació mediambiental de les zones litorals, caldrà dir-li a la població majoritària del litoral que cal invertir molt més en eixe 5% de població, perquè eixe 5% de població ens garanteix oxigen i humitat.
I per tant, vosté haurà de batallar molt en el Consell, quan vinga després en els pressupostos a demostrar-nos, en negre, en xifres, eixes polítiques preventives.
Ací és vosté on ha de fer molta tasca.

I és molt important, sobretot, acabar en les perspectives urbanístiques, de negoci, de posar, de fer grans rompudes en les muntanyes.
I per tant, jo els convidaria a què reformularen, a què veren de nou la Llei forestal per tal de deixar per a la cobertura vegetal, tots aquells bancals que han estat abandonats fa molts anys, que són inviables com a agricultura.
I per tant, que no té cap trellat que puguen tornar o bé a l'agricultura, i molt menys que pogueren tornar a fer xalets en eixes pendents del 30%, que són inviables des de qualsevol punt de vista.

Els incendis s'han incrementat moltíssim, el nombre d'incendis, estem en 646, molts més que l'any 95.
La corba del nombre d'incendis és molt preocupant, senyor conseller.
Mire l'evolució de l'any 98­99 està dient-nos que el nombre d'incendis comença a ser molt preocupant.
I que és de veres que són menuts, són xicotets, que acudeixen ràpidament, que s'esgoten.
Però és molt preocupant, perquè en un any de ponent, senyor conseller, en uns dies de ponent.
.
.
Jo no vull que vosté siga conseller de Medi Ambient en un agost com el del 94, i que en uns piròmans per ací li boten foc molts dies d'eixos que bufa el vent.
En pocs incendis podia tindre moltíssimes més fanecades que té.
Jo no vull que passe, i per tant, prevenció, prevenció i prevenció, senyor conseller.
I això es garanteix en números dels pressupostos damunt la taula.

Gràcies, senyora presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Peris.

Per a rèplica, té la paraula el senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

Señora presidenta.

Señor Peris.
Bueno, voy a empezar un poco por el final.
Echo de menos que la gráfica esa no sea un poco más completa.
Podía haber ampliado hasta el 90 o también hasta el 85 y vería los niveles.
Probablemente no se llegaría a ver la diferencia, porcentualmente, entre mil y cinco mil comparado, pues no voy a volver a repetir esos datos, puesto que ya estamos en un momento de consenso.

Quiero matizarle los datos, los datos que dispongo, y creo que deben ser los mismos que debería tener usted, puesto que creo que se los hemos enviado.
En este año, hasta el día 26 de octubre, tenemos 551 incendios, que ese es el dato que le he dado.
Pero para señalar las deficientes condiciones atmosféricas, que las hemos tenido, le he planteado el tema ese de los incendios por rayo, para que vea que, evidentemente, pienso que los rayos casi habrán sido los mismos, pero los que han producido incendios se han triplicado por las condiciones de poniente y de sequedad.
O sea, nadie puede decir que este ha sido un verano favorable.
Evidentemente, yo espero que las condiciones meteorológicas, combinadas con los trabajos de prevención y extinción, nos mantengan nuestros bosques con el menor número de hectáreas quemadas en todo momento, esté quien esté en el gobierno.

Ha comentado usted una serie de aspectos.
Yo quería decir, bueno, respecto al tema de la impunidad yo lo que quiero es felicitar a todas las administraciones que han participado, desde el Centro de Investigación de Causas, perteneciente a la Conselleria de Medio Ambiente, hasta la policía autonómica y policía nacional.
Porque, por fin, alguien que ha cometido un delito como la.
.
.
un delito ecológico como pegarle fuego a un parque natural, en principio, o por lo menos hay esa presunción, ha sido puesta a disposición del juez.
Yo no quiero entrar más en el tema, pues yo creo que es un tema muy prematuro.
Está ante el juez, ha prestado declaración, no tengo más datos ni me consta que haya una constancia que realmente, posteriores actuaciones judiciales confirmarán si efectivamente ha sido o, como en otros casos ha pasado en un tema judicial, pues queda el tema en suspenso.

Sí quería insistir de una manera importante en el tema de la afección urbanística en el tema de los incendios forestales.
Yo creo que tendremos que hacer una.
.
.
no sé si labor didáctica, o de difusión, o de explicación continua.
Yo, en todas mis comparecencias he planteado lo contradictorio y lo contrario que puede suponer a los intereses de cualquier persona el prender fuego a un terreno, que no sé si será suyo o el del vecino, con la finalidad de obtener una reclasificación.
Por la Ley del suelo no urbanizable eso no puede ser, está prohibido por ley.
Y, entonces, yo creo que ese es el discurso.
Entonces, yo creo que es contradictorio.
.
.
yo en su momento planteé mis dudas de que el tema de las expectativas urbanísticas pueda inducir a nadie a producirlo, vamos, por un mínimo análisis y por un problema de un análisis ­creía yo en ese momento­ racional, aunque, evidentemente, dentro de la cabeza de un pirómano, pues, es difícil.
.
.
igual, tal vez esa estructura.
En primer lugar, el pegarle fuego quiere decir que eso no inviabiliza definitivamente cualquier reclasificación, francamente contraria a sus intereses y, por otro lado, supone un delito penado con cárcel y con graves causas.

Por lo tanto, eso es un poco el planteamiento por entender que nadie con una cierta coherencia puede plantear esas actuaciones para esa finalidad.
No obstante, si a pesar de eso, entre las innumerables personas que pueden tener un bosque o no tenerlo, o pensar cualquier actuación en ese sentido, pues, quiero, una vez más, y pedirles a todos, el que planteemos esa labor, es decir, nadie puede reclasificar, ningún ayuntamiento de ningún partido puede clasificar ­y, evidentemente, ni el gobierno a través de las comisiones territoriales­ un suelo como suelo urbanizable si previamente ha sufrido un incendio forestal, que es como dice la ley.
Eso lo tiene que saber todo el mundo para que si se plantea que ese es el motivo, pues que no pueda ser ese el motivo.

Yo creo que eso nos tiene que servir.
.
.
Bueno, aprovecho para volver a insistir en el tema por si a alguien le puede quedar una duda y puede plantearse para.
.
.
En fin, insistir nuevamente que es inviable según la ley y que hay que quitarlo dentro de las causas, de las posibles causas de cualquier incendio forestal.

De manera global, aunque no coincidamos en los datos que ha dado usted, porque yo creo que usted ha mezclado en parte prevención y extinción, lo que quiere decir que los presupuestos que ya estamos trabajando, que públicamente explicaremos en detalle, para este año, para el próximo año andamos próximos entre un 30 y un 40% de incremento en los capítulos que se pueden integrar en el tema dentro de la prevención.
Yo creo que hay que incrementar los presupuestos en lo razonable, tanto en prevención como en extinción, hay que mejorar los sistemas, pero, fundamentalmente, pues hay que hacer ese esfuerzo de tipo presupuestario que vamos a hacer.

Y con respecto a algunos planteamientos, yo creo que lo que ha planteado sobre la participación en el plan forestal, yo creo que la participación debe estar en la base de este plan.
Estamos trabajando en ese borrador, en esos contenidos, en esas líneas, en esos trabajos previos que hay que realizar para conseguir establecer un primer documento que sea sobre lo primero, sobre los contenidos de lo que tengamos que hablar, y, evidentemente, la formación o no de ese Consell o la estructura de participación dentro del plan también tiene que ser objeto de ese primer borrador en el que estamos trabajando y próximamente ­espero­, en el más breve plazo, presentaremos.

Y, evidentemente, coincido con que las cosas hay que hacerlas bien, que no hay que meter maquinaria pesada, que hay que utilizar especies adecuadas, que hay que buscar bosques de mayor calidad.
Yo pienso que precisamente es una labor del plan forestal, e identificar los tipos de suelos, las agregaciones adecuadas, las que tienen mayor viabilidad; aquellas zonas, incluso, porque existen en nuestra comunidad, que se han hecho repoblaciones que son inviables y que ahora en la zona de Castellón se están muriendo porque no se adaptan las características del suelo, bueno, pues, eso con un plan adecuado no debería de pasar.

Reitero mi propuesta de diálogo dentro de ese plan forestal y agradezco su propuesta y espero se concrete a lo largo de la creación de ese plan forestal.

Muchas gracias, señora presidenta.

***Interpel·lació al conseller de Cultura, Educació i Ciència, senyor Manuel Tarancón Fandos, sobre política general de la conselleria respecte a la construcció de centres d'educació infantil, primària i secundària, que formula el diputat Ramon Cardona i Pla, del GP Esquerra Unida del País Valencià (RE número 1.
148, BOCV número 9).***

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor conseller.

El següent punt de l'ordre del dia és la interpel·lació al conseller de Cultura, Educació i Ciència, sobre política general de la conselleria respecte a la construcció de centres d'educació infantil, primària i secundària, que formula el diputat Ramón Cardona Pla, del Grup Parlamentari Esquerra Unida.

Té la paraula el senyor Cardona.

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Senyora presidenta.

Senyores diputades i senyors diputats.

Senyor conseller de Cultura, Educació i Ciència.

Probablement tots els membres de la cambra compartim, almenys així ho diem, la preocupació per una educació de qualitat.
Probablement entenem la qualitat d'una manera diferent cadascú, però això és objecte d'un altre tipus de debat.
I ací en este moment jo venia a plantejar el tema que perquè una educació puga donar-se realment en condicions i tinga garanties que siga realment de qualitat són necessàries les infrastructures.
Jo no crec que les infrastructures siguen les úniques que asseguren una educació de qualitat, igual com la gratuïtat tampoc, però, al mateix temps, són absolutament necessàries, encara que no suficients.

Partint un poc d'esta idea vam fer unes quantes preguntes a la conselleria que ens va contestar d'una manera molt diligent, cosa que li agraisc, diligent i d'una manera eficaç i clara, sobre alguns aspectes.
De la resposta d'eixes preguntes es desprenen algunes dades que voldria comentar ara ací.

Centres de primària que imparteixen transitòriament el primer cicle d'Eso n'hi ha actualment 232 a Alacant; 87 a Castelló; i, 318, a València.
És a dir, moltíssims centres.
Arriben a 600 i escaig centres que estan impartint transitòriament el primer cicle d'Eso.

Centres de primària que estan donant classes en edificis no construïts inicialment com centres escolars, n'hi ha 4 a Alacant i 7 a València.
El mateix en instituts de secundària.
Centres de secundària que donen classes en centres no construïts, en edificis no construïts inicialment com a centres escolars, ens trobem que n'hi ha un total de 19 a tot el País Valencià.
Instituts d'educació secundària que atenen alumnes en centres de primària apareixen un total d'una trentena, no arriba.

És a dir, hi ha molts alumnes de l'educació pública que estan rebent classes en llocs que no els correspondria.
I, a més a més, en estes dades queda molt clar que la principal dificultat està en el tema de les construccions de secundària, com vosté sap perfectament.
No vull dir amb açò que el tema d'infantil i primària, o el tema de les infrastructures d'infantil i primària siga menys important.
Hi ha pobles amb problemes molts seriosos en este aspecte.
No hem d'oblidar, per exemple, que l'educació infantil de 3 anys, en l'educació pública a València, no s'oferten moltes centres, però això està motivat moltes vegades perquè eixos espais estan ocupats pels alumnes de secundària.

 

És a dir, el problema greu en infrastructures, el que s'està allargant més del compte i que, a més a més, esta fent sorgir molts problemes, és el tema de les construccions de secundària.
I a eixe tema volia referir-me amb més concreció.
A tot açò podem afegir que hi ha una dada que també va oferir la seua conselleria, que l'any passat es van gastar 420 milions de pessetes en aules prefabricades per tal d'atendre alumnat que no podia ser atés en un edifici formal.

A l'hora de repassar un poc el tema de les inversions en secundària que ha realitzat el seu govern des de 1995, ens trobem que entre el pressupost previst i el pressupost executat hi ha una diferència massa gran.
En el 95 hi havia previst 10.
000 milions, es van executar cap als 6.
000 ­li estic donant xifres rodones a tota la cambra, no entre en el detall dels escaigs­; en el 96 hi havia 10.
500 milions, es van executar 5.
500; en el 97 apareix una baixada del pressupost dedicat ­estic parlant del capítol VI­ de secundària; en el 97 hi ha una baixada que té poca explicació donada la situació greu en la qual estem, va a baixar a 7.
600 milions el previst i es va executar pràcticament la meitat, i així successivament.
En el 98, 12.
400 milions, es van executar 6.
200, etcètera, etcètera.

És a dir, d'alguna manera ens trobem que de tot el que la conselleria tenia previst per a dedicar a este tema d'infrastructures no s'ha gastat ni la meitat dels diners que tenia previstos.
L'execució real, segons les nostres dades, és que s'ha gastat un 34% ­per aquí s'acostaria­, un 34% del pressupost previst per a infrastructures en secundària.
Clar, això provoca una.
.
.
és part del problema.
És a dir, si s'haguera executat tot, realment ara hi haurien molts més edificis escolars en marxa, molt més instituts en marxa.

A açò podem afegir la qüestió que la conselleria té una línia en els seus pressupostos dedicada a pagar els interessos derivats de les operacions d'endeutament de diferents ajuntaments.
És a dir, els ajuntaments han demanat determinats préstecs, determinades quantitats, i després la conselleria paga els interessos i també clarament pagarà poc a poc les quantitats que estos ajuntaments han demanat.
I això són un total de 15.
000 milions de pessetes, cosa que a nosaltres ens sembla una manera de desviar el deute de la Generalitat als propis ajuntaments.
Però, no entrarem ara en això.
És a dir, ho faig per a ressaltar que moltes vegades els ajuntaments no tenen més remei que acudir a endeutar-se ells, o demanar els préstecs ells, perquè consideren que les infrastructures educatives són una cosa molt important i que no poden passar sense elles.

A hores d'ara, arribem a este punt, i després d'esta no despesa ­diríem­, ens trobem que manquen el 76% de les noves construccions i manca el 73% de les adequacions previstes.
És a dir, bastant més de la meitat.
Entre les dades que tenim, per exemple, hi ha 40 centres dels 107 previstos en el mapa escolar, o que apareixen senyalats en el mapa escolar, que no apareixen en cap previsió per al 2001.

Bé, donada eixa situació, i buscant, com li he dit, el tema de la qualitat de l'ensenyament o buscant que es donen les condicions perquè eixe ensenyament puga ser de qualitat, jo li faria alguns suggeriments.
El primer, que el pressupost hauria d'augmentar encara més.
Ara vénen els pressupostos, discutirem, parlarem.
.
.
, i pense que la conselleria, la Generalitat, ha de fer un esforç perquè les despeses en aquest aspecte siguen suficientment altes com per a poder assegurar una execució ràpida.
El segon suggeriment és que caldria executar-lo en la seua integritat, és a dir, no hi ha prou que costen molts diners i després resulta que no es gasten.
Per tant, pensem que això no es pot fer.
Quasi li aconsellaríem que si no s'ho ha de gastar, no ho pressuposte, es podria ficar en unes altres partides, gastar-s'ho en un altre lloc.

I pensem que en la base d'eixe problema de no poder gastar-se tots els diners, perquè pensem que sí que vol gastar-se'ls però no arriben a temps, pensem que cal agilitar el procés de construcció o adequació d'edificis.
Quan hem mirat un poc els terminis necessaris per a fer una d'aquestes obres, ens trobem que igual són necessaris 42 mesos per tal d'acabar una obra des que es comença a licitar l'encàrrec del projecte fins que està acabat.

Això nosaltres ho imputem que a la conselleria li falta personal, li falten equips, per a què alguns dels seus tràmits es facen amb la suficient celeritat.
És a dir, aquí sorprèn, per exemple, que elaborar un projecte coste tres mesos i supervisar i aprovar el projecte bàsic pot costar de dos a quatre mesos.
Ja sabem que si fóra només un centre, la cosa es podria fer molt ràpida.
En són molts.
Com en són molts, és eixe el motiu pel qual la cosa s'allarga.
Nosaltres pensem que això suposa un cert coll de botella, que fa que molts dels centres que podrien estar construïts en més rapidesa no ho estiguen.

Per tant, el tercer suggeriment que li faig en este moment és que caldria agilitar eixe procés, per tant, caldria contractar més personal o més equips perquè eixos tràmits, sobretot els de supervisió i aprovació de projecte bàsic i del projecte d'execució, no foren tan lents.

I en este acte, el que faig també és preguntar-li un poc per la projecció de futur.
Jo puc parlar-li del que he vist en el passat i un poc de les nostres peticions, però al mateix temps el que li demane és que ens diga quina previsió té la conselleria, quin tipus de política pensar portar en estos quatre anys en eixe tema d'infrastructures escolars.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Té la paraula el senyor conseller de Cultura, Educació i Ciència.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Ciència:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Senyor Cardona, voldria començar dient-li que tenim les mateixes preocupacions, perquè en essència el que vosté planteja hui ací és l'acabament del mapa escolar.
Partint de la base que l'acabament del mapa escolar resol les inquietuds quant a construcció de centres, es refereix vosté sobre tot a centres de secundària, perquè, clar, és el primer que s'ha afrontat en l'ordre del temps.
Encara que la constitució del mapa és simultània, varen ser en el seu moment els centres de primària i ara estem en el plantejament d'acabar de fer les adequacions de construccions de centres de secundària.

I jo el que vull intentar, i espere que siga capaç d'aconseguir-ho, es demostrar-li a vosté i a la cambra que les coses estan bé en el seu temps, en el seu termini i que s'acabaran en el termini que s'han de acabar.
I per això hem de repassar un poc, fer un poc d'història, i conforme fem un poc d'història, alguns dels dubtes que vosté té se li acabaran de forma definitiva.

S'ha referit a una sèrie de coses, a una sèrie de dades, que jo he de corregir-li en algun cas.
El mapa escolar és l'instrument de programació, i vaig a fer-li un aclariment per a començar.
Perquè, clar, vosté parla d'una sèrie de mesos des de que es projecte un centre fins que eixe centre comença a funcionar.
No en són tants, perquè els que estem posant en marxa i els que estan acabats este primer trimestre, que en són 31 en total en la comunitat.
En el segon trimestre se n'acabaran més, i en el tercer trimestre també i en el trimestre de vacances també se n'acabaran, perquè els dotze mesos de l'any, com he dit ací, es contracten obres i s'acaben obres.
I, en conseqüència, no val.
.
.
si em permet ­jo crec que no ho ha dit vosté dit­, però no val a parlar de retard perquè no s'han acabat per al curs, per a setembre.
No tot s'acaba coincidint amb l'inici de curs, sinó que van acabant-se les obres en funció de la contractació i del temps d'execució que tenen les empreses.
Procurem que no porten distorsions els trasllats o l'ingrés dels alumnes en els centres nous, però s'acaben en el primer trimestre, s'acaben en el segon trimestre i s'acaben en el tercer.

I hi ha un calendari per a la construcció del mapa escolar, de les 350 actuacions, que fan referència.
.
.
vaig a parlar-li ara de temps i de continguts, tant en primària com en secundària.
Les 350 actuacions són: 134 en bàsica i 216 en educació secundària.
No vaig a desglossar-li-les per províncies, però sí que volguera dir-li una cosa per anualitats.
Vosté no li troba explicació a eixa baixada del 97.
Mire, és l'aplicació més fàcil del món.
Vosté mateix, sense saber, s'ha contestat.
Per què?
Perquè deia.
.
.
crec que ha dit 42 mesos el que costa un centre des de que es planeja fins que s'acaba.
No en són tants.
En poden ser eixos si ha d'haver modificacions urbanístiques, ha d'actuar l'ajuntament, ha de fer la cessió de terrenys, a la millor els ha de comprar, els ha de requalificar.
.
.
Després entra en joc l'administració autonòmica.
I la suma de tot, la suma de tot, perquè açò és un conjunció d'esforços del municipi i de la Generalitat, pot arribar a eixe temps.
Precisament perquè duu un temps de programació, quan en l'any 95 vàrem entrar en el govern i no teníem mapa escolar, és a dir, no tenim instrument de programació ni projectes damunt la taula, és el primer que vàrem haver de començar, fer la programació, aprovar el mapa, i una vegada esta el mapa aprovat.
.
.
perquè convindrà vosté amb mi que si no hi ha un instrument de programació no es poden redactar els projectes.
Si no sabem on van els col·legis i on van els instituts, difícilment es poden fer les contractacions per a les redacció del projectes.

I, en conseqüència, què va passar?
La corva és produeix matemàtica.
Si és que dos i dos són quatre!
En l'any 95 ens trobem el govern sense instruments de programació, per tant, sense mapa escolar.
Hi havia invertit des de l'aprovació de la Logse el govern socialista a un ritme de 3.
000 milions de pessetes­any, i a més, de manera aleatòria.
Jo no sé quin sistema podien seguir.
Supose que, bé, on l'alcalde era més amic.
No ho sé.
Perquè si no hi ha instruments de programació i, per tant, no se sap quin és el mapa de conjunt, difícilment es pot encertar on s'han de posar els instituts o els centres de primària que s'han d'acoblar a la Logse, però el cert és que alguns se'n van fer.
Tampoc es pot dir que perquè no hi haguera mapa no se'n fera cap, però s'invertia a raó de 3.
000 milions per any, front als 15.
000 de mitjana que s'ha invertit durant el govern del Partit Popular.
I d'eixos 15.
000, la mitjana un poc queda distorsionada, perquè l'any 98 i l'any 99.
.
.
estem parlant l'any 98 de 6.
000 milions en bàsica i 15.
000 de mitjana, i l'any 99 de 6.
000 en bàsica i 26.
000 en mitjana.
Això és el que fa que la mitjana dels quatre anys es quede en 15.
000, encara que els dos últims n'han sigut molt més.

Per què no es construeix i quasi no s'inverteix, que vosté es preguntava, l'any 96 i l'any 97?
Perquè no hi ha projectes.
I si no hi ha projectes perquè no hi havia mapa i no se sap on s'han de fer els instituts, eixa carència la va haver de resoldre el govern de Partit Popular.
I, en conseqüència, quan tot eixe procés s'està acabant, arribem al 98 i arribem al 99, on se superen els 30.
000 milions de pessetes en el 99 i els 22.
000 en el 98.

Perquè vosté ha de comptar tres coses.
Quan parlem de construcció, ha de comptar tres coses.
Ha de comptar el capítol VI, de inversions de la Generalitat, de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència; ha de comptar un instrument importantíssim, que continuarà ­ja li ho avance­ en l'exercici del 2000, que són els centres construïts amb convenis de l'Institut Valencià de la Vivenda, que el primer conveni va importar 13.
000 milions de pessetes; i ha de comptar els convenis amb els ajuntaments, que no és que la Generalitat amague el deute, és un instrument més de programació per a poder acabar el mapa escolar i perquè es puguen anticipar la construcció de centres, que lògicament això després reverteix en la Generalitat que ha d'atendre interessos en una primera instància i també ha d'atendre els capitals i tornar-los als ajuntaments.

Però eixe triple esforç és el que ens permetrà, al ritme que portem pressupostari, que serà també de l'ordre de 25.
000 milions de pessetes en el capítol VI de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència, que continuarem el conveni amb l'Ivvsa, amb l'Institut Valencià de la Vivenda, i continuarem fent convenis amb els ajuntaments, quan els ajuntaments vulguen cooperar un poc més ­ja cooperen en la cessió de terrenys i de solars­ cooperant un poc més en la redacció de projecte, cooperant un poc en el procés administratiu de contractació.
.
.
i a eixe ritme, ix perfectament acabat el mapa escolar en el seu temps, que és el curs 2002­2003.

Quant a actuacions concretes en el calendari d'actuacions ­i és un document absolutament públic perquè va ser una annex a l'acord amb els sindicats i les associacions de pares i, per tant, és un instrument de programació absolutament públic i conegut­, les 350 actuacions del mapa van a ser en l'any 2000, 29 de bàsica i 36 de secundària; 17 en el 2001 en bàsica i 38 en secundària; 5 en bàsica en el 2002 i 46 en secundària.
Això completarà les 134 actuacions en bàsica i les 216 en secundària, que permetrà acabar el mapa escolar en el temps en què està previst, que és el curs 2002­2003.

I parlava vosté de colls de botella.
Jo estic d'acord.
La prova és que li hem posat la medicina.
Quan les coses són òbvies, normalment el sentit comú fa que coincidisquen les posicions.
Vosté parlava de més contractació, que hi ha un coll de botella en supervisió.
Efectivament, eixe problema existeix, l'hem detectat i el pròxim ple del Consell.
.
.
la qual cosa vol dir que no està començat des d'ahir.
Ha de passar per la comissió de secretaris, ha de preparar-se amb l'altra institució.
.
.

I, per tant, estem diversos mesos treballant, però a punt de culminar en un dies, un conveni amb la Universitat Politècnica de València per a una unitat especial de reforç de supervisió de projectes, de manera que això permetrà que tinguem la capacitat de contractar tot allò que anem redactat com a projecte i que estiga ja supervisat de manera definitiva.
I, en conseqüència, una de les qüestions que s'havia de resoldre per a fer possible el compliment del calendari del mapa, que és, com vosté molt bé ha assenyalat, el procés de supervisió de projectes, queda bàsicament resolt amb esta actuació que està a dies de ser efectiva, un conveni que aprovarà el govern de la Generalitat amb la Politècnica de València.

Amb una particularitat, vosté interpel·lava sobre política de construccions.
Jo he dit un poc el calendari quin és; calendari que permet complir el mapa escolar i l'aplicació de la Logse quant a infrastructures educatives, amb l'esforç que suposa que hàgem volgut atendre cada cas de manera singular.
És a dir, haguera pogut ser més fàcil fer instituts a multicòpia o instituts fotocopiats.
Segurament això haguera permés una supervisió més fàcil dels projectes, però entenem que no és el mateix fer un institut en una zona amb un determinat clima que en la costa, o amb més hores de sol o menys hores de sol, o en un determinat espai urbà o en altre determinat espai urbà.
De manera que per a cada centre que es construeix, hi ha una concurs de redacció de projecte i un projecte singular, perquè la qualitat en l'educació es mesura en moltes coses: en l'esforç en plantilles, en l'esforç en l'increment de professors i de mestres, en l'esforç en infrastructures.
.
.
I a més d'això, que siguen infrastructures de qualitat i que siguen infrastructures pensades i concebudes en funció del lloc on s'han de fer, de la zona geogràfica on s'han d'instal·lar i en funció també de la ubicació dins de l'entorn mediambiental fins i tot, en el seu cas, en què s'han de construir.

Per tant, la coincidència amb vosté, senyor Cardona, i compartir que les infrastructures són una condició necessària per a la qualitat en l'ensenyament ­necessària, que no suficient; també en això estic d'acord­, però que eixa condició necessària estem atenent-la.
I tindrem ocasió, quan la legislatura vaja tocant al seu fi, de comprovar que efectivament al ritme que es porta pressupostari, que mantindrem en l'any 2000 i que amb tota seguretat es mantindran en anys successius, serà possible acabar el mapa escolar en la comunitat.

Moltes gràcies, senyora presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Per a rèplica, té la paraula el senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Senyor conseller.

Senyores diputades, senyors diputats.

A partir del que vosté ens ha comentat, jo m'alegre que hi hagen alguns temes que estiguen en vies de resolució.
La veritat és que nosaltres haguérem preferit que probablement els equips de supervisió formaren part de la mateixa conselleria, però això correspon a la seua discrecionalitat i de vegades a la seua manera també d'entendre les contractacions o el treball.

Nosaltres, de totes formes, sí que apreciem un retard, també apreciem l'esforç.
És a dir, pensem que la conselleria està fent un esforç i també l'està fent perquè s'ha vist un poc enganyada pel temps.
És a dir, eixa no execució durant alguns anys del pressuposts ha fet que en este moment es troben en una situació molt complicada.
Conec la planificació que van fer de centres en l'acord que van fer amb els sindicats i amb pares.
I és un acord que nosaltres pensem que la conselleria haurà de fer l'esforç necessari per ajustar-se a ell.

Jo, realment, en esta interpel·lació el que voldria que ens explicara vosté eixe calendari de manera pública i a tots els grups parlamentaris, precisament també per poder demanar-li comptes després si així no ho fa.
I no tinga por la conselleria d'Educació d'endeutar-se, és a dir, jo mai li tiraré en cara a la conselleria d'Educació que s'endeuta per fer centres públics.
De fet, nosaltres trobem bastant problemàtica les maneres de finançament que passen pels ajuntaments i per l'Institut de la Vivenda, perquè pensem que açò és una responsabilitat de la conselleria, de la Generalitat, i que ella és la que ho hauria d'assumir.

Bé.
La qüestió del baixó del 1997 no l'atribuiria jo a l'absència d'un instrument de planificació.
Crec que hi havia, diguérem, suficient indicis d'on feien falta centre i d'on calien.
Però pense que en eixe moment van pensar que probablement amb una inversió menor tindríem prou.
Evidentment, no és així.
I pense que el que cal ara és el que vigilarem en els pressupostos, és seguir augmentant la inversió en el tema d'inversions d'infraestructures escolars educatives.

Li torne a comentar probablement el segon suggeriment, que és el que executen en la seua integritat el pressupost, perquè per molts números bonics que apareguen en el pressupost si estos no s'executen no serveixen per a res si no tenim un centre al final efectivament construït.

I no res, amb el desig que tots assolem una educació pública de qualitat perquè tinguem els edificis per a fer-la, ens veurem ací més vegades.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Per a rèplica, té la paraula el senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Ciència:**

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor Cardona.

La veritat és que és difícil fer una rèplica quan compartim una inquietud de manera conjunta i el que hi ha són certes diferències d'apreciació.
Quan s'insisteix *machaconament* en alguns àmbits, no ho ha fet vosté hui, que el mapa escolar va amb retard o que el centres en construcció van amb retard, la veritat és que este conseller s'esforça en concretar les coses.

Jo vaig a fer ara un esforç també complementari de concretar i d'explicar-li que efectivament no respon, eixe baixó de l'any 1996 i 1997.
.
.
De veritat, senyor Cardona, es pot tindre coneixement d'on feien falta els centres, però si no hi ha un instrument de programació i, és més, si no hi ha projectes tècnics redactats damunt de la taula és molt difícil fer tot el procés.
S'haguera pogut fer el procés si haguera existit l'altre instrument, si haguera estat l'altre element, que és suficients projectes en condicions de ser contractats, però que tampoc això existia; potser com a conseqüència que no existira l'instrument de programació i que no havia seguit a continuació la pròpia redacció dels projectes tècnics.

Eixe tema està salvat en este moment, perquè, com vosté sap, era propòsit del govern de la Generalitat que quan acabara la primera legislatura en el calendari del mapa escolar tots els projectes, els 350 estigueren començats, quan dic començats em referisc a què eixe primer pas, que és traure a contractació i publicar el concurs de contractació per adjudicar la redacció del projecte, això estava ja acabat.
O siga, que això és un tema inqüestionable perquè està en el *Diari Oficial* i, per tant, difícilment contestable.

I ara ve la segona part.
I la segona part en esta legislatura, fins a l'any 2002, és que tot això duga el seu procés normal, que s'adjudiquen, que estem adjudicant i assignant la redacció dels projectes, que eixos projectes s'executen, se supervisen.
Aquí hi havia un problema, com vosté molt bé ha assenyalat està ja en vies de resolució, i en conseqüència es puga acabar amb el temps previst.

Jo vindre a esta cambra sempre que vosté o qualsevol dels seus membres plantege el seguiment de la construcció del mapa.
Però li puc assegurar i garantitzar que el calendari està complint-se.
I hui podem parlar de 45 projectes de primària, d'eixos 350 ja acabats i 31 de secundària també.
I la gran part d'ells començats en 1998 i molts que han començat, a banda d'estos, en 1999, perquè no hem tingut fins a l'any 1998 capacitat per a contractar en funció d'eixe instrument de programació al que abans em referia.

Estem, per tant, en condicions de fer possible l'execució de tot el pressupost i l'execució del pressupost ens permetra fer front a tota la reforma educativa que comporta la Logse i la construcció del mapa.

A vostés no li pareixien molt adequats alguns sistemes de finançament.
Els propis convenis amb ajuntaments és un instrument que agilita, quan que l'ajuntament fa la pròpia redacció del projecte, que agilita tot el procés, diguem, d'estar en condicions tècniques de fer la contractació de l'obra.
I que l'Ivvsa participe i que modificara en el seu moment els seus estatuts, perquè poguera incloure com a possibilitat en el seu objecte social la construcció de centres escolars, em pareix que és una forma d'incorporar al sistema educatiu totes les capacitats possibles.
I tot el que siga incrementar capacitats, i en este cas capacitats econòmiques, és positiu per a poder fer possible el compliment del mapa.

Així és que dir-li, senyor Cardona, que efectivament estem en eixa línia de continuïtat i amb la garantia absoluta de què el ritme d'inversió que tenim previst estarà acabat i complit el mapa escolar, la reforma quan a infraestructures en el terme previst.

Moltes gràcies, senyora presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor conseller.

Se suspén la sessió fins demà a les deu del matí.

 

*(Se suspén la sessió a les 19 hores i 25 minuts)*