DS-102%20macro.html





Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 24 d'octubre de 2013.
Comença la sessió a les 10 hores i 1 minut.
Presideix el president de les Corts Valencianes, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer.
Sessió plenària número 59.
Segona i darrera reunió.

El senyor president:

Molt bon dia.

Es reprén la sessió.

Declaració institucional contra la violència de gènere

El senyor president:

En primer lloc, donarem lectura d'una declaració institucional contra la violència de gènere.
Té la paraula el secretari primer.

El senyor secretari primer:

«Les Corts Valencianes realizan la presente declaración institucional de condena de los últimos asesinatos por violencia de género que solo en el mes de octubre han sesgado la vida de dos mujeres en la Comunidad Valenciana.

»La violencia de género constituye una vulneración de los derechos más elementales de las mujeres y conlleva un importante sufrimiento, angustia y temor para ellas, sus hijos e hijas, así como para las personas de su entorno, familiares, amistades, vecindario, medio laboral, etcétera, que se prolonga durante años.
Se da la circunstancia, además, de que cada vez son más jóvenes las víctimas y los agresores.

»La educación en igualdad entre hombres y mujeres es un principio democrático y un valor fundamental de los derechos humanos cuya enseñanza debe seguir impartiéndose en todos los colegios de la comunidad.

»Esta declaración institucional se reafirma en el compromiso y la voluntad de la sociedad valenciana para que las mujeres puedan vivir sin ningún tipo de violencia.
Acabar con el silencio para que este no se convierta en cómplice directo de la violencia de género que a diario padecen las mujeres en la Comunidad Valenciana.

»Por todo ello, ante cualquier mujer que sufre violencia y calla, debe escucharse una voz de denuncia de cualquier persona, porque cualquiera puede denunciar, cualquiera debe denunciar.
Ninguna mujer debe sentirse sola nunca más, porque tiene que saber que la ciudadanía, los poderes públicos y todos los organismos están a su lado para acabar juntos con esta lacra social.

»Les Corts expresan su apoyo a todas las víctimas de este drama social y a sus familias.
Toda la sociedad debe permanecer unida y rechazar cualquier forma de agresión.
Debemos constituir una barrera sólida para impedir que ninguna mujer vuelva a perder la vida por la sinrazón de la violencia, por el mero hecho de ser mujer y para que no haya más infancia condenada a la orfandad por estos asesinatos.

»La lucha contra la violencia d género debe constituir una prioridad absoluta, porque mientras la vida de las mujeres esté amenazada no seremos una sociedad libre, justa e igualitaria.

»Por ello, debe intensificarse y redoblar esfuerzos por instituciones públicas para adoptar los pertinentes acuerdos y conseguir entre todos y todas erradicar esta grave lacra social.

»Les Corts, 24 de octubre de 2013.
Suscrito por la totalidad de portavoces parlamentarios».
(Aplaudiments)

Compareixença del president del Consell, senyor Alberto Fabra Part, per a respondre les preguntes d'interés general per a la Comunitat Valenciana formulades pels grups parlamentaris (RE números 66.
882, 66.
884, 66.
883 i 66.
880)

El senyor president:

Compareixença del president del Consell per a respondre a les preguntes d'interés general per a la Comunitat Valenciana, formulades pels grups parlamentaris.

En primer lloc, té la paraula el síndic del Grup Parlamentari Popular, il·lustre diputat Jorge Bellver.

El senyor Bellver Casaña:

Molt honorable president.

Honorables consellers.

Senyores i senyors diputats.

Senyories, el Govern d'Espanya va aconseguir la setmana passada un acord històric.
Després d'un any de negociacions cinc comunitats autònomes, entre elles la valenciana, han plasmat en el memoràndum del Tajo-Segura les condicions i la seguretat jurídica per a garantir l'arribada d'aigua a les poblacions i als cultius d'estes regions.

Les aigües, senyories, afortunadament tornen al seu llit.
El Partit Popular ha sigut capaç de recuperar en un any el consens que els socialistes varen trencar fa ara nou anys via decretazo.
Un acord que no ha sigut fàcil, no ha sigut fàcil, perquè la ruptura provocada per la política socialista de l'aigua va distanciar intencionadament, intencionadament les prioritats de les comunitats de regants i dels agricultors d'estes diferents regions.
I s'ha demostrat en este acord que eixa distància no era real.
Perquè tots al final volem el mateix per a les nostres poblacions, volem el mateix per als nostres cultius, aigua, ni molta ni poca; volem l'aigua necessària per a garantir l'abastiment dels ciutadans i el rec dels nostres camps.

Aigua per a tots, senyories, ho portem dient fa molt de temps; aigua per a tots és el que estem demanant.
I al Partit Socialista li varen bastar tres mesos en 2004, tres mesos, per a tirar per terra el Pla hidrològic nacional que el Partit Popular havia negociat amb totes les comunitats autònomes.
Que ràpid és, senyories, destruir i quant costa reconstruir!
Però, gràcies a Déu, això ja és aigua passada.

Hui, mosatros, el Grup Parlamentari Popular, el Partit Popular, sempre va a estar del costat de la suma, no de la resta; sempre va a estar del costat de les propostes constructives, no de les destructives; sempre va a estar buscant solucions i no generant problemes.
Perquè generar problemes, senyories, ja sabem que és l'especialitat de l'esquerra quan governa.

Miren, la política de l'aigua del govern valencià sempre ha sigut reivindicativa, sempre ha sigut igual de reivindicativa i realista i per això sempre hem tingut al nostre costat els regants i les organitzacions agràries.
I és que, senyors de l'oposició, no es pot nadar entre dos aigües, senyories.

El Consell sempre ha reclamat davant el govern central l'aigua necessària per abastir les nostres poblacions i per a regar els nostres camps.
I ho ha fet, no per casualitat, ho ha fet perquè dos dels nostres principals sectors productius depenen de l'aigua.
Moltes poblacions valencianes dupliquen, inclús tripliquen la població en l'estiu i els turistes necessiten servicis.
I el nostre sector agrari, líder en exportacions, que factura milions d'euros a l'any i que dóna treball a més de cent mil persones s'ho mereixen.

Miren, estes infraestructures que permeten el transvasament del Tajo al Segura en trenta-cinc anys d'història, i gràcies al Partit Popular molts anys més d'història que va a tindre, no només són bons per a la Comunitat Valenciana o per a estes cinc comunitats, són bons per a tota Espanya i generen riquesa en tota Espanya.

Un informe d'una important consultora internacional assenyala que les activitats relacionades amb l'agricultura en la zona de l'aqüeducte aporten de manera agregada 2.
364 milions d'euros al PIB i suposen prop del 60% del que és el saldo positiu de la balança comercial de productes hortofructícoles.

La seua conclusió, senyories, és rotunda: el manteniment i la consolidació de les transferències periòdiques d'aigua del Tajo al Segura no és només una necessitat pública, és un autèntic assumpte d'estat.
I quan cinc comunitats autònomes protegixen la importància d'un acord, com el d'estes característiques, és que eixe acord, senyories, és necessàriament bo per a tots.

Senyories, amb diàleg, amb treball, amb compromís, amb realisme, amb respecte i amb il·lusió, hem sigut coprotagonistes d'un fet històric en la memòria hídrica d'Espanya.
Un acord que garantix el transvasament del Tajo al Segura.

Senyories, hem canviat la guerra de l'aigua per la pau de l'aigua.
A això és al que es dediquem en el Grup Parlamentari Popular, això és al que es dedica el Partit Popular.
Sempre és el mateix.

Per això, senyor president, li pregunte: quina transcendència entén que té per als regants el pacte al qual ha arribat el Govern d'Espanya en les cinc comunitats per a mantindre la vigència del transvasament Tajo-Segura?

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Molt honorable president.

El senyor president del Consell:

Muchas gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Es un acuerdo histórico, un acuerdo que genera tranquilidad, esperanza y sobre todo oportunidades de futuro.
Un acuerdo difícil, como todos los acuerdos, pero que cuando hay capacidad de negociación, cuando se sabe lo que hay en juego y sobre todo cuando se hace una defensa a ultranza de lo que son los intereses de la Comunidad Valenciana es fácil poder conseguir lo que uno quiere.

Y había muchas dificultades que durante todos estos años había puesto trabas a lo que era un trasvase necesario, entre otras cosas, una modificación del estatuto de Castilla- La Mancha que ponía fin al trasvase Tajo-Segura en 2015.
Una cláusula, la cláusula Narbona, que decía que en el momento que las desaladoras estuvieran en marcha se acabaría en la misma proporción el trasvase.
Un programa AGUA -¿se acuerdan ustedes- que decía que iba a traer a la Comunidad Valenciana agua antes, más barata y de mejor calidad y nunca la hemos visto en la Comunidad Valenciana.
(Aplaudiments)

Y ha sido necesario el que hubiera un gobierno que atendiera todas las peculiaridades de todos los territorios, pero sobre todo pusiera encima de la mesa la necesidad de llegar a un acuerdo.
No ha sido fácil, pero una vez más hemos sabido conseguir lo que queríamos.
Pasó con el corredor mediterráneo, lo hicimos también con el tema del déficit asimétrico o la ley de costas y ahora también con el agua.
Reunidos con quien teníamos que reunirnos, hablando de lo que había que hablar y poniendo las razones de peso, como las que tenemos, encima de la mesa.

Así trabaja el Partido Popular, huyendo de lo que son las plataformas, las manifestaciones o las pancartas.
Trabajo de despacho, argumentos y razones.
Eso es lo que nos permite seguir defendiendo los intereses de la Comunidad Valenciana.
(Aplaudiments) Y hemos conseguido que un memorándum de intenciones pueda adquirir rango de ley.

Por cierto, ahora tenemos la oportunidad de saber qué es lo que va a hacer cada grupo parlamentario, porque esto, además de dar opiniones en los medios de comunicación, se tiene que votar.
Y vamos a saber lo que hacen otros partidos que aquí defienden justo lo contrario que lo que piensan.
(Aplaudiments) Y ahora tienen la oportunidad de saber todos los valencianos cuál es realmente el posicionamiento de esos partidos.
(Remors)

El senyor president:

Senyora diputada.

El senyor president del Consell:

Hemos conseguido que las transferencias en época de sequía se mantenga la misma que ha habido en los últimos treinta años de media, 320 hectómetros cúbicos.
Y con el acuerdo que hemos conseguido garantizamos que el 20% de las exportaciones de Alicante sigan generando más de cincuenta mil empleos y que lo que supone el trasvase pueda dar empleo a más de cien mil personas de forma directa o indirecta.

Esa es la realidad de nuestra defensa, de nuestros planteamientos y sobre todo de la sensibilidad que ha habido entre todas las regiones para poder llegar a un acuerdo beneficioso por todos.

Y, lo más importante, hemos generado un derecho donde no lo había.
Hemos conseguido que haya esperanza, tranquilidad y sobre todo la certeza de que en los próximos años va a seguir estando el trasvase del Tajo al Segura.
Es un derecho que ahora tienen todos los alicantinos, un derecho que tenemos la Comunidad Valenciana gracias al esfuerzo que hemos realizado en estas negociaciones.

Para otros este acuerdo puede que no colme sus expectativas, pero para los agricultores, con los cuales hemos estado trabajando durante muchos años y especialmente en los últimos siete meses, colma todas sus necesidades.
Porque lo que hemos hecho es, desde el primer día, como anunciamos, ir de la mano de los agricultores para defender sus intereses, que son los intereses de la Comunidad Valenciana.

Y lo seguiremos haciendo aquí y en cualquier otro tema que sea necesario elevar nuestra voz para conseguir aquellas oportunidades, derechos que precisan todos los ciudadanos de la Comunidad Valenciana para poder seguir generando prosperidad y beneficios para todos los ciudadanos.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Pregunta del síndic del Grup Parlamentari Socialista, senyor Rubio.

El senyor Rubio Martínez:

Gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Señor Fabra, después de la presentación pública del acuerdo, de lo que usted llama el acuerdo de la sociedad civil por la Comunidad Valenciana, qué actuaciones, programas y financiación va a disponer para ejecutar cada una de las medidas ahí expuestas.

Gracias.

El senyor president:

Muchas gracias.

Molt honorable president.

El senyor president del Consell:

Gracias, señor presidente.

Señor Rubio, me sorprende que habiendo usted menospreciado lo que era ese acuerdo la semana pasado, hoy lo eleve a rango de pregunta de interés general.
Desde luego es sorprendente.
(Remors)

El senyor president:

Señora Mollà, la llamo al orden.

El senyor president del Consell:

Mire, señor Rubio, muchas de las cuestiones que se plantearon el otro día en ese gran pacto de la sociedad valenciana donde nosotros poníamos de manifiesto la necesidad de siempre de la administración dar un paso atrás y que tenga verdadero protagonismo la sociedad civil, era poner en común todas las oportunidades que está generando esta tierra, creérnoslo.
Yo sé que a ustedes les cuesta, porque necesitan aferrarse a la crisis para poder seguir teniendo argumentos, pero la realidad de la Comunidad Valenciana es otra muy distinta.
Es una tierra de oportunidades, de compromisos, de carácter emprendedor y de que muchas personas todos los días están intentando sacar esta tierra adelante.
Ese es el verdadero pacto que buscamos de la sociedad valenciana, y a pesar de ustedes, la gente está respondiendo y sigue trabajando para generar bienestar y progreso en esta comunidad.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Señor Rubio.

El senyor Rubio Martínez:

Sí, señor presidente.

Señor Fabra, lo noto tenso.
Relájese, relájese, relájese.
(Remors) Que el coach que tiene le dé clases de relajarse.
(Aplaudiments) Dice usted, preguntamos y hasta le ofende que preguntemos.
Usted hizo el otro día una especie de party, nosotros la llamamos fiesta de Halloween, un desfile de modelos, como usted quiera denominar, que yo no entro.
Pero no dijo nada nuevo.
Eso que usted comentó allí, su texto, era un texto lleno de obviedades.
Por cierto, no fue una gran parte de la sociedad civil.
No fueron los sindicatos, no fueron los partidos de oposición, no fue la universidad, no fueron otros muchos colectivos.
Pero, fíjese si le interesará a la gente, que lo hizo en directo, lo retransmitió en directo Canal 9, y el share fue del 0,4%.
(Aplaudiments) No lo vieron ni los jubilados del Partido Popular, con todo el respeto.
Eso es lo que le interesa.
Y el manifiesto estaba lleno de cosas obvias.

Mire, usted pretendió en su discurso engañar a los ciudadanos, porque usted tiene una cosa que es propia de aquella gente que se siente a veces incapaz.
Confunde su persona con la Comunidad Valenciana, y no hay nada peor que eso.
Usted no es la Comunidad Valenciana.
La Comunidad Valenciana es la gente que, como usted dice, intenta todos los días sacar esto adelante.
Y no coincidimos con usted, porque evidentemente lo que nosotros queremos es una comunidad limpia de corrupción y que mire el futuro con optimismo (aplaudiments), y no como usted lo plantea.
Dijo usted que la crisis económica ha desprestigiado la comunidad.
No, quien ha desprestigiado la comunidad son sus dieciocho años de gobierno de su partido, basado en tres características: despilfarro, corrupción y paro.

Por tanto, no nos tome el pelo.
Usted se atrevió a decir ahí que aquello era un hito.
Dijo: «Esto es un hito, lo que hemos hecho.
» Por favor.
¿Usted sabe lo que son los hitos?
La retirada vergonzosa que hizo usted de la reforma del Estatuto en el Congreso de los Diputados de Madrid.
(Aplaudiments) Hito es no defender a la comunidad en sus intereses.
Y voy a decirle una cosa -lo expresó usted claramente en este titular de periódico, lo expresó claramente-.
Hito es decir que «ninguna comunidad ha conseguido nada de Rajoy por ser más reivindicativa».
Ese es su talante.
¿Y sabe cuál es el problema, señor Fabra?
Que somos la única comunidad de España que tiene dos delegados del gobierno: uno en la calle Colón, y el que creíamos presidente no deja de ser nada más y nada menos que un simple delegado del gobierno, dejando el honor y la responsabilidad de conducir esta comunidad donde debería ir.
Ese es el gran problema y ese sí que es un hito.

Y no diga usted que no hemos querido acuerdo.
Le enviamos una propuesta de acuerdo, y usted nos contestó con una cuestión a través del señor Ciscar: «No, lo único que importa es limpiar la imagen de la comunidad.
» ¿Qué imagen?
Cuando usted va un día antes a ver a su amigo don Carlos Fabra, que resulta que le van a dar el premio prácticamente honoris cum laude por el manual del perfecto defraudador a hacienda.
(Aplaudiments)

¿Es eso lo que usted quiere?
¿Es esa la imagen?
Usted lo acompaña, señor Fabra.
Señor Fabra, desde nuestro punto de vista usted no ha querido nunca un acuerdo social que nosotros sí que lo hemos buscado con los agentes económicos y sociales para sacar esta comunidad.
Usted va y está en otro mundo.
Usted no ha contestado ninguna de las cuestiones que le hemos planteado.
Y le voy a plantear ahora diez preguntas que me gustaría que pudiera contestar, si es que puede, diez.
(Remors).

¿Cómo va a conseguir que se modifique la ley de presupuestos en materia de inversiones, para tener la media nacional este año 2014?
¿Qué va a hacer para que no seamos marginados en la asignación de recursos destinados a políticas activas de empleo?
¿Va a solicitar una convocatoria urgente del Consejo de Política Fiscal y Financiera para abordar ya el cambio de modelo de financiación?
¿Va a exigir la creación de un fondo de garantía de estado de bienestar?
¿Va a demandar instrumentos de compensación inmediatos del déficit de financiación para que no sigamos aumentando la deuda?
¿Va a expulsar de su grupo a los diputados imputados?
¿Va a exigir responsabilidades a los que han llevado el despilfarro a cuotas inimaginables en nuestra comunidad, como por ejemplo Canal 9?
¿Va usted a decirnos las medidas concretas para evitar la continua exclusión ciudadana?
¿Va usted a decirnos qué medidas concretas va a desarrollar para mejorar y restituir lo recortado en materia de educción, sanidad y la ley de dependencia?
¿Va usted a decirnos qué alternativas tiene para garantizar el agua del trasvase Tajo-Segura, cuando no se llegue la cabecera del río a la reserva hídrica estipulada?

¿Va a decirnos todo eso?
Eso es lo que tenía que haberles dicho el jueves pasado a los que usted convocó en aquel acto.
No lo dijo.
Dígalo hoy aquí, en clave parlamentaria.
Usted se debe a este parlamento.
El parlamento lo eligió a usted para que diera la cara.
El parlamento no eligió en ningún caso a un delegado del gobierno, que con todo el respeto puede hacer un trabajo brillante, pero no es el suyo.
Si usted no se encuentra con capacidad no se preocupe, déjelo.
Cualquiera de su bancada podría a lo mejor sustituirle.
Y le voy a decir una cosa,…

El senyor president:

Vaya concluyendo, senyor Rubio.

El senyor Rubio Martínez:

…no existiría ninguna diferencia, a pesar del coaching…

El senyor president:

Vaya concluyendo.

El senyor Rubio Martínez:

…usted sigue siendo sin aprender.

Gracias, señor Fabra.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Molt honorable president.

El senyor president del Consell:

Gracias, señor presidente.

Señor Rubio, veo que le sentó muy mal el acto aquel.
Porque encima viene a decir que el documento estaba lleno de obviedades.
Entiendo por obviedades aquello que nadie puede negar, excepto los socialistas.
Esta es la pura realidad.
Ustedes no están trabajando (aplaudiments) para poder conseguir un acuerdo en la Comunidad Valenciana y la sociedad, sino lo único que hacen es aferrarse a una situación de crisis.

Ha hablado usted del desempleo.
¿Sabe hoy cuáles son los datos de la EPA?
¿Cómo es capaz entonces de decir que no estamos haciendo nada?
Mire, el 30% del desempleo que se ha reducido en España se ha hecho en la Comunidad Valenciana, y eso es un dato objetivo, gracias al esfuerzo (aplaudiments) del gobierno del Partido Popular.
Aquí, en Madrid, y sobre todo el compromiso para poderlo reducir.
Pero entiendo que ese discurso no les gusta, señor Rubio, porque no les interesa.
(Remors) Ustedes son capaces dentro de este decálogo de preguntas que ha hecho, de preguntar qué vamos a hacer para que la Comunidad Valenciana pueda tener la media de las inversiones que el resto de España.
Es que ya lo hemos hecho, tenemos la media, pero (protestes) no lo quieren ver, porque no les interesa.
Y, sobre todo, son inversiones productivas.
Inversiones productivas que generan el que haya oportunidades en nuestra comunidad en los próximos años.

Fíjese, hablamos de apoyar nuestros sectores productivos, y lo estamos haciendo.
Estamos consolidando una red de vertebración territorial, a través no solo de las infraestructuras hídricas, sino también de las inversiones que se están haciendo tanto en carreteras, como también en infraestructuras ferroviarias.
Tenemos que defender, y lo estamos haciendo, el que haya una financiación adecuada en la Comunidad Valenciana.
Por eso, el Consejo de Política Fiscal y Financiera lo está estudiando ya, señor Rubio.
Pero -recuerdo- estamos con el modelo del señor Zapatero, que según dicen los expertos a esta comunidad le ha costado 9.
000 millones de euros (aplaudiments), y ustedes estaban mudos cuando estaban quitando a la Comunidad Valenciana todas sus posibilidades.

Hablamos de garantizar y priorizar las políticas solidarias.
Más de diez mil doscientos millones de euros van a estar contemplados en el presupuesto del año que viene.
Impulsamos los acuerdos para que las empresas puedan tener el escenario más adecuado, para que puedan seguir generando empleo y prosperidad.
Y promovemos acciones, para que la Comunidad valenciana pueda esta mejor a nivel nacional e internacional, y que pueda ser más atractiva para las inversiones.

Me resulta muy curioso, señor Rubio, que usted plantee aquí el tema de los imputados, porque cuando ustedes tenían algún imputado en esta cámara, no hicieron ninguna mención a lo que teníamos que hacer ningún otro grupo.
(Aplaudiments)

Ese es su lenguaje, se olvidan precisamente de que lo que queremos y lo que quiere la sociedad -y no lo quiero yo, señor Rubio- es que los diputados y los partidos políticos no hagan demagogia, que es en lo que ustedes están absolutamente instalados.
Pretenden desacreditar absolutamente todo lo que hacemos.
Pero mire, hemos observado con sorpresa lo que sí que hacen ustedes (veus), y es hablar (algú fa: «Xxxt!
») de apoyo institucional a ciertos sindicatos, que casualmente las últimas reuniones que tuvieron en la legislatura pasada, ¿sabe dónde se produjeron para que existiera ese apoyo institucional?
En poblaciones gobernadas por el PSOE: Benidorm, Gandía, Alacuás, Morella.
Aquellas cuestiones que, al final, lo que vienen a decir…

El senyor president:

Vaya concluyendo, señor presidente.

El senyor president del Consell:

…es que ustedes están apoyando aquello que les pueda interesar más políticamente, pero olvidando que hay que defender los intereses de la Comunidad Valenciana.
(Aplaudiments) Ese es…

El senyor president:

Muchas gracias, señor presidente.

El senyor president del Consell:

…el concepto que tiene el Partido Socialista.

La senyora Sarrión Ponce:

Señor Fabra, la semana pasada hizo una presentación pública más, en este caso, el acuerdo de la sociedad civil por la Comunidad Valenciana.
Vamos, una fiesta para mayor gloria y orgullo suyo y de su partido.
Uno de esos actos que antes pagaba como Barcelona, y ahora pagamos todos los valencianos.
Porque hoy sí que hay un gran acuerdo por la sociedad civil.
Hoy hay un gran acuerdo por la educación pública, al que estamos sumados la mayoría de partidos políticos, sindicatos, asociaciones de padres y madres y de estudiantes.
Además de gran parte de la comunidad educativa, universitaria y sociedad civil.
Nos imponen leyes retrógradas y segregadoras, no podemos soportar más recortes, queremos una educación pública y de calidad para todos.
Hoy apoyamos esa huelga miles de valencianos que usted, señor Fabra, se olvidó de incluirnos en ese acuerdo.
No habla ni de educación, ni de universidad su gran acuerdo.
Hay mucha gente en nuestra comunidad, para tener una buena imagen, la buena imagen de nuestra comunidad…

El senyor president:

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Senyor president, com no hem escoltat cap pregunta, no podem formular cap resposta.
Ara bé, sí vull dir-li a la senyora diputada que l'educació pública de qualitat i gratuïta (algú fa: «Xxxt!
») en la Comunitat Valenciana està garantida, gràcies a les polítiques del Partit Popular.
(Protestes) Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyor Moreno.

El senyor Moreno Escrivà:

El president dels valencians no sap liderar; posem-li un coach.
No sap cuinar; posem-li un cuiner.
No sap coordinar-se; que vinga la senyora Pastor i mos el coordine.
No sap contestar; anem a un saldo d'un partit xaletero de Moraira, i comprem-li un contestador automàtic.

Quant costa un president que no sap governar?
Quin és el preu del bipartit amb els xaleteros?
Quant ens va a costar als valencians la supèrbia del seu vicepresident a l'ERO de Radiotelevisió Valenciana?
Què farà el president dels valencians, si el fiscal té raó, i vostés han vulnerat els drets fonamentals de més de mil famílies valencianes?
Què va a fer vosté (algú fa: «Xxxt!
») perquè no sigam la vergonya de tot Espanya, a part de muntar una batuda en el Veles e Vents?
Com que vosté no sap contestar, prema-li el botó i que em conteste.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Senyor vicepresident.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Senyor president.

No té res a vore, una vegada més, la intervenció amb el tema (veus) de debat de sessió de control per part.
.
.

El senyor president:

Senyors diputats.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

.
.
.
del Partit Socialista.
Sí que hem assistit ací a una classe, a una espècie d'art dramàtic, el senyor diputat (protestes) confon Les Corts amb una acadèmia d'art dramàtic.
Un consell, mire: vaja-se'n vosté amb la seua companya de partit Olvido Hormigos i a la millor té futur.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Pregunta del Grup Parlamentari Compromís.
.
.
(Remors) Senyora Moreno!
Per favor.
Pel Grup Parlamentari Compromís, senyor Morera.

Señores diputados, por favor.

Senyor Morera, té vosté l'ús de la paraula.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Molt honorable president de La Generalitat.

Esta ha sigut una setmana intensa, dura, han imputat l'exconseller, senyor Cervera, sabem que el ciudadano ejemplar, el senyor Carlos Fabra, maneja els diners negres amb una facilitat enorme, és un manual de com se gestionen diners negres, eixe ciudadano ejemplar en paraules del senyor Mariano Rajoy, i han condemnat un excol·lega nostre, el senyor Hernández Mateo, a tres anys de presó, només esta setmana.

Per això, ¿vosté vol que mirem al futur?
Mirem al futur perquè no l'he escoltat, en tots els temes que porta vosté, dir res sobre un tema que ens afecta i molt i que és la llei de racionalització i sostenibilitat de l'administració local, que està tramitant-se al Congrés dels Diputats i que ens afecta directament.
¿Quina valoració té i què pensa fer davant esta llei?

El senyor president:

Moltes gràcies.

Molt honorable president.

El senyor president del Consell:

Gracias, señor presidente.

Señor Morera, desde que se anunció que se iba a realizar esa ley hemos estado trabajando a nivel tanto de gobierno como de partido, y el 80% de nuestras pretensiones ya están incluidas en lo que es el texto que se va a presentar a Las Cortes.

Ese es el trabajo que hemos hecho, y, desde luego, siempre defendiendo tanto la autonomía de los municipios como también la prestación, de la forma más eficaz, de los servicios para que puedan ser beneficiados todos los ciudadanos.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Senyor Morera.

El senyor Morera Català:

Doncs, senyor president, em preocupa el que m'acaba de dir perquè eixe treball tan eficaç, que és el 85% del que diu eixa llei i està en el contingut del que vosté defensa, doncs vosté està molt malament situat, ¿eh?
, malament situat perquè nosaltres no ens volem aferrar a la crisi que les polítiques de dreta han creat, sinó que mos porta, realment, a l'estat de malestar i de pobresa, primer, perquè eixa llei és un atac directe a la nostra autonomia.

Ací aprovàrem una llei de reforma local, i el que el seu partit a nivell de Madrid està fent ataca directament la nostra autonomia.
¿S'ha plantejat vosté fer un recurs d'inconstitucionalitat si eixa llei continua avançant com va?

Però, tot i que això és important, no és el més important, no és el més greu, el més greu és que este atac a l'autonomia local se concreta també en la pèrdua de tots els serveis públics municipals.
¿Sap vosté, si es concreta eixa llei, el que va a suposar per als serveis públics municipals?
La pèrdua de 20.
000 llocs de treball, de persones que estan treballant directament als ajuntaments i prestant un servei en àmbits molt importants, de serveis propis, i, possiblement, el desmantellament de tots els serveis socials de teleassistència, d'immigració, de persones amb problemes.
¿20.
000 llocs de treball?
¿I vosté diu ací que el 85% del que planteja eixa llei està contemplat?
Treballadors laborals que presten un servei molt important als ajuntaments que no tenen la culpa de la seua crisi.

Esta reforma de llei que vostés estan impulsant, que té en contra a tota, a tots, excepte el Partit Popular, com la LOMQE, que té en contra, i, efectivament, tota la comunitat educativa que hui es manifestem, també els pares, per les seus polítiques d'insolvència, portarà al carrer a 20.
000 llocs de treball.
Tot el treball de promoció econòmica, d'ocupació, de vivenda, d'escoles de música, de guarderies, tot això se'n va fora.
De tots els ADL, que estan fent un treball important en la microeconomia municipal, i vostés els senyala com culpables, uns ajuntaments que no tenen cap culpa, que estan complint bé, que més de tres mil ajuntaments, molts d'elles governats per…, tenen superàvit.
I tot això ¿ho van a gestionar ara unes diputacions i una Generalitat que no paga els ajuntaments?

Senyor president, a vosté els tècnics, o qui l'ha informat, l'ha informat molt malament, vosté ha de reaccionar, vosté ha de dir que eixa llei mos porta a una debacle, mos porta a l'estat de l'assistència, mos porta al desmantellament dels serveis públics, mos porta a una debacle laboral, i mos porta a una situació no de racionalitat ni de sostenibilitat, de gravíssim impacte públic en allò que són les polítiques d'atenció municipal.

Si per culpa de l'Ajuntament de Madrid, governat pel Partit Popular, el senyor Gallardón, que té 7.
200 milions d'euros de deute (veus), sí, Madrid, culpabilitzen tots els ajuntaments i vosté és incapaç de defensar la nostra autonomia municipal, ¿en quines mans estem?
Mire que li estic fent una pregunta…, vosté ha d'alçar la seua veu i dir que eixa reforma ataca les nostres competències, ataca l'autonomia local i suposarà una devaluació social d'un impacte brutal.

Vosté no pot ser el delegat del govern a la nostra terra, vosté no pot actuar subordinat a les polítiques del seu partit, vosté no pot fer que els ajuntaments siguen les víctimes de les seues polítiques d'austericidi, perquè tot açò està emmarcat en l'article 135 de la Constitució, i els ajuntaments… sí, l'austericidi, ¡que mos està eixint molt car!
, ¡que les seues polítiques de dretes mos estan eixint molt cares!
, que, ara, per a incrementar els ingressos públics necessitem dinamisme, i els ajuntaments són un motor ben gestionats, no com el de Madrid, per a prestar serveis i dinamitzar la nostra economia.

¿Va vosté a analitzar bé este tema, evitar que…

El senyor president:

Vaja concloent, senyor Morera.

El senyor Morera Català:

…s'acomiaden 20.
000 treballadors i interposar un recurs d'inconstitucionalitat si la norma continua com està en estos moments?

El senyor president:

Moltes gràcies.

Molt honorable president.

El senyor president del Consell:

Gracias, señor presidente.

No podemos esperar otra cosa, señor Morera, de usted y de su grupo, esa apocalíptica visión que siempre tienen de las cosas.
Hemos sido testigos en otras ocasiones, también, de la misma visión, y, como hoy dice la EPA, los resultados que tenemos en cuanto a la reducción del desempleo vienen a confirmar las políticas y las reformas que está haciendo el Partido Popular.
Si hubiera sido por lo que usted decía, lógicamente, aquí, no se hubieran emprendido ninguna reforma.

Pero, mire, ¿tiene usted miedo de que hablemos de evitar duplicidades y solapamientos de competencias?
¿Tiene usted miedo de modernizar la gestión de nuestros municipios y diputaciones?
¿Le preocupa que podamos asegurar unos servicios de calidad a todos los ciudadanos?
¿Que haya transparencia y que podamos informar en qué gastamos el dinero de sus impuestos a los ciudadanos?
¿De limitar los sueldos de los cargos públicos y también de los entes públicos de gestión?
¿De hacer más corresponsable a la administración local de las medidas del control de gasto?
¿Eso le preocupa?
¿Le parece mal?
¿No cree que es lógico -y lo hemos hablado muchas veces en el mundo municipal- el que haya la máxima, de que una competencia.
.
.
, una administración y financiación suficiente para cumplirla?
¿No le parece a usted razonable?

Estamos, señor Morera, en otro momento de la historia.
Todos hemos aprendido de esta situación, excepto parece ser que ustedes.
Pero lo que sí que tenemos es seguir trabajando para reducir el coste de la administración y hacerla sostenible porque, en estos momentos, y tal como veníamos del pasado, era imposible poder seguir garantizando los servicios dirigidos a los ciudadanos, y nuestra preocupación puesta en compromiso es querer que los ciudadanos puedan tener los mejores servicios y de forma igualitaria en todo el territorio de la Comunidad Valenciana.

Esa es nuestra pretensión, y, desde luego, lo vamos a defender también en la tramitación de esta ley y todos los días en cuestiones que afectan a los intereses de la Comunidad Valenciana.

Pero usted me hablaba, señor Morera, de lo que es defender los intereses de los ciudadanos.
Hizo mención en la anterior sesión de control de una afirmación tremenda y que, desde luego, señor Morera, no defiende en absoluto los intereses de los valencianos.
Usted arremetió contra una empresa diciendo que le daba vergüenza el que pudiéramos estar con una empresa que da 15.
000 puestos de trabajo en una comarca.
(Veus) Yo le diría a usted que vaya, precisamente, donde tiene un alcalde, señor Morera, y que le diga que se ponga delante del parque empresarial y de la Ford a decirles que no queremos que estén aquí, que renunciamos a más de 15.
000 puestos de trabajo.
(Aplaudiments) Dígaselo usted a más de las cuatrocientas filiales que tenemos de empresas extranjeras y que dan empleo a más de treinta y una mil personas.
¡Dígaselo usted!

Ese es su modelo de lo que tiene que ser la Comunidad Valenciana, decir que no a que vengan empresas de fuera que, por cierto, pagan sus impuestos aquí, si no, que se lo digan al ayuntamiento.
¿Sabe cuánto ha pagado de IBI la Ford y el parque empresarial?
(Veus) Cinco millones de euros, cinco millones de euros,…

El senyor president:

Señora Mollà.

El senyor president del Consell:

…gracias a que hay empresas que vienen aquí a generar riqueza y empleo en la Comunidad Valenciana.
(Aplaudiments)

Mire, usted, señor Morera, desde luego se está usted quitando la careta porque ese sí que es un verdadero austericidi a las más de cuarenta mil personas que tienen su puesto de trabajo gracias a la inversión que están haciendo empresas en la Comunidad Valenciana.
Esa es la realidad.
Por eso me sorprende y me sigue generando malestar el que ustedes aquí vengan a decir una cosa y, luego, practiquen justo la contraria, porque son incapaces de llevar ese discurso más allá de lo que son estas Cortes.
Aquí dicen lo que creen que la sociedad quiere escuchar, pero fuera tienen que hablar de la verdad, de la realidad que necesita esta comunidad, y es seguir trabajando para que todos podamos tener más oportunidades, que es lo que está haciendo el Partido Popular.

Ahí nos va a tener siempre, ¡siempre!
, para conseguir que las personas puedan tener más oportunidades en el futuro.
Hablar de querer que empresas no vengan aquí a la Comunidad Valenciana, o que se vayan, o hablar de discursos que, luego, en la práctica ustedes no ponen en marcha, eso es engañar a la población y engañar a los ciudadanos de la Comunidad Valenciana.
Ahí no nos va a tener nunca de su lado.

Ya lo sabe, nosotros vamos a seguir trabajando para que desde los municipios se den los mayores servicios, que haya el mejor escenario para que la Comunidad Valenciana sea atractiva y pueda venir inversión, y, desde luego, defender los intereses de todos los ciudadanos.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyor president.

Senyor president, vaig a fer-li dos preguntes.
¿Me contestarà avui i tindrà una setmana de temps per a recapacitar i contestar les que li ha dit el senyor Morera, que li ha costat una setmana contestar-li?
Mire, les meues seran més fàcils.
A veure, ràpidament.

¿Vol ser vosté el botxí de les societats musicals?
¿Serà vosté, acceptarà ser l'executor de la sentència de mort de les escoles infantils de zero a tres anys que tenen els ajuntaments?
Sí, sí, perquè la posada en marxa del projecte de llei de racionalització i sostenibilitat de l'administració local les considera competències impròpies i, per tant, els ajuntaments no els van a poder dedicar recursos.
I, clar, la pregunta que me transmeten és esta: ¿assumiran vostés aquest servei?

Estan tremolant, estan tremolant perquè vostés, que no els paguen quan estan sobrevivint gràcies als ajuntaments, que són els únics que els estan donant els mitjans necessaris per a tirar endavant, i ara diuen que seran vostés els responsables, els responsables o els irresponsables que van a acabar amb estos serveis municipals.

El senyor president:

Moltes gràcies.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Senyor president.

Mire, senyor Pañella, és que la llei no elimina cap competència, la llei el que diu és que cada competència l'ha d'exercir una administració, la que corresponga per llei.

Parlava el senyor Morera dels servicis socials i dels treballadors socials, no van a desaparéixer eixos llocs de treball, no, no tenen per què desaparéixer.
El servici, o bé el presta l'administració autonòmica, que serà la competent, i necessitarà de persones als municipis i persones especialitzades, o bé la llei permet que siga mitjançant un conveni de col·laboració, i, en eixe cas, la llei va més enllà; obliga la comunitat autònoma a pagar, a finançar el cent per cent de la seua competència que delegue l'execució en un ajuntament.
(Veus)

Jo crec que no n'hi ha cap problema.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies.

Senyor president, ja sabem que a Rajoy no li interessa l'economia, sabem que el que li interessa és fer ideologia, ideologia, això sí, neoconservadora, i aquí tenim Wert i Gallardón exponents perfectes de tirar la història cap enrere.
L'última traïció és la reforma que remata els ajuntaments, i, per tant, els ciutadans.

Esta reforma vol fer dels serveis municipals un negoci per a quatre -supose per a quatre que vostés ja estan pensant-, elimina els serveis socials municipals; elimina els serveis educatius municipals; elimina els serveis de salut municipals; elimina les polítiques d'igualtat i d'assistència a les víctimes de violència ¡de gènere!
-molts aplaudiments hui ací però, després, vostés barrinen la lluita contra la violència de gènere-, ¡a callar!
, ¡a callar!
(veus); elimina la informació als consumidors; elimina el servei d'orientació laboral i formació per a l'ocupació.
(Veus) És un atac a la democràcia sense precedents.

¿Com pensa vosté evitar el trencament social definitiu fent desparéixer l'últim recurs dels desesperats que són els serveis municipals?

El senyor president:

Moltes gràcies.

Un moment, senyor president.

Ara té vosté l'ús de la paraula.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyora Oltra, he d'insistir.
Jo és que crec que vostés han llegit una altra llei.
No s'elimina cap competència, simplement es diu quina administració té cada competència.

Miren, ja sabem que vostés estan en contra d'esta llei.
Vostés estan en contra, entre altres coses, que es limite la retribució dels alcaldes, que es limite el nombre de dedicacions exclusives o el nombre d'assessors.
Això també han d'explicar-ho.
Vostés estan en contra.
.
.
(veus) vostés estan en contra.
.
.

El senyor president:

¡Senyora Mollà!

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

…que els valencians, gràcies a eixa reforma legal, en els propers anys s'estalvien més de huit-cents milions d'euros.
També han de dir-ho.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Pregunta de la síndic del Grup Parlamentari Esquerra Unida, senyora Marga Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

Señor presidente.

Señorías.

En primer lugar, un saludo a la huelga educativa que en estos momentos ya está siendo un éxito: aulas vacías en primaria, (aplaudiments) aulas vacías en secundaria, aulas vacías en la universidad y el sillón de la señora consellera, también, vacío.

Señor presidente, esta semana se ha celebrado el juicio sobre el expediente de regulación de empleo de Radiotelevisión Valenciana que ha dejado en la calle a más de mil profesionales de la misma.

La dirección de Radiotelevisión Valenciana ha dado a entender que en caso de que el TSJ dictamine la nulidad del ERE, recurrirá la sentencia.

Por eso le pregunto, señor Fabra, ¿piensa el Consell acatar la sentencia sobre el ERE de Radiotelevisión Valenciana y garantizar el mantenimiento de Nou y Ràdio 9 como medios públicos de comunicación?

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias.

Molt honorable president.

El senyor president del Consell:

Gracias, señor presidente.

Como no podía ser de otra manera, señora Sanz.
Aquí son otros los que se declaran insumisos.
Nosotros…, la administración lo que tiene que hacer es cumplir siempre las sentencias judiciales.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Señora Sanz.
(Veus)

¡Senyors diputats!

La senyora Sanz Alonso:

Señor Fabra, ustedes y los gestores que colocaron a dedo en Radiotelevisión Valenciana durante todos estos años son los responsables de la mortífera pandemia que ha caído sobre el ente público.

Ustedes estuvieron inyectando virus tras virus hasta darle un golpe de muerte, hasta llevarla hasta el paroxismo, y después someterla a una voladura que en estos momentos estamos sufriendo.

Han inoculado el virus del despilfarro, señor Fabra, y le recuerdo: la visita del papa, Teconsa, Triskel, los millones del club de fútbol, los cumpleaños en Marrakech… Y el resultado: 1.
326 millones de deuda, 812 millones de pérdidas acumuladas desde 2008.

Inocularon el virus de la manipulación y la propaganda, usando y abusando partidistamente de Radiotelevisión Valenciana hasta convertirla en un panfleto, con «torquemadas» en los informativos.
Les recuerdo la manipulación de la información sobre el accidente del metro, sobre el caso Gürtel, sobre los casos de corrupción, sobre la dimisión de Camps… y podría seguir así, señor Fabra, de una forma interminable, porque usted sabe tan bien, como yo, que las escaletas de los informativos se decidían en los despachos del Consell, con ese teléfono directo que iba desde presidencia hasta las redacciones.

Inocularon el virus de la ignominia y la abyección, con el caso vergonzoso de Vicente Sanz, un auténtico sátrapa sin escrúpulos al que le cubrieron las espaldas, sin ninguna consideración ni protección hacia las trabajadoras acosadas y vejadas que además hoy están despedidas.

Y no contento con ello, inocularon el virus de la caza de brujas, con despidos selectivos, amenazas, persecuciones hacia quienes mostraban posiciones críticas a la gestión o defendían contundentemente y hasta el final los intereses de los trabajadores y trabajadoras.
 

Y esos virus, señor Fabra, nos han llevado a la pandemia de Radiotelevisión Valenciana, y su Consell, y su Consell, en vez de hacer un tratamiento de cura, en vez de hacer un tratamiento problema a problema de los que han venido acumulando, la están arrasando.
Ustedes son responsables de su mal, pero también responsables de su destrucción.
Una destrucción que se llama expediente de regulación de empleo y cuyo juicio se ha celebrado estos días aquí en Valencia mostrando el pozo de corrupción y de arbitrariedades que había en la casa.

El juicio ha mostrado a la ciudadanía otra dimensión de la corrupción favorecida por el Partido Popular y los costes que ha llevado acarreados.

Y a estas alturas, sea o no la sentencia favorable a los trabajadores, la gran perdedora de este juicio ha sido la gestión que ustedes han realizado de Televisión Valenciana.
Y esa gestión…, eso está ya en la memoria de todos los valencianos, porque todos hemos leído los periódicos.

Mire, señor Fabra, pero lo más impresionante de todo este juicio ha sido escuchar al fiscal, habla de vulneración de derechos fundamentales, habla de nulidad.
Eso dice el fiscal.

Y por eso, a partir de ahora, señor Fabra, el gobierno tiene que intentar adecentar su comportamiento o plantearse continuar en ese camino, en ese pozo de indignidad en el que están metidos a la hora de tratar los problemas de Radiotelevisión Valenciana.

Y nosotros le exigimos desde aquí que no recurra la posible sentencia de nulidad, que no la recurra al supremo, que no alarguen otro año el padecimiento de los trabajadores, que no carguen a las arcas públicas los costes millonarios que se derivarían de una sentencia de nulidad o también que se derivaría de una improcedencia.
Readmitan a los trabajadores, negocien un futuro sostenible con Radiotelevisión Valenciana pública con los sindicatos.

Y, señor Fabra, piensen que radiotelevisión.
.
.
, ustedes piensan que Radiotelevisión Valenciana es suya…

El senyor president:

¡Señores diputados, por favor!

Siga, señora diputada.

La senyora Sanz Alonso:

.
.
.
-gracias- que es patrimonio de su partido y han actuado como un niño maltratado que se cree con derecho a romper su juguete.

Y le voy a decir una obviedad que jamás se la han creído, señor presidente: Radiotelevisión Valenciana es de todos.
No es suya…

El senyor president:

Vaya concluyendo, señora Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

.
.
.
y no la queremos ni arrasada, ni amputada, ni en manos de lladrero.
La queremos viva…

El senyor president:

Muchas gracias.

La senyora Sanz Alonso:

…la queremos pública, objetiva y de calidad, con todos los profesionales que se la merecen,…

El senyor president:

Muchas gracias, señora Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

…señor Fabra.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Molt honorable president.

El senyor president del Consell:

Gracias, señor presidente.

Antes de empezar, decirle que por parte de la conselleria de educación nos han dado unos datos de lo que es seguimiento de la huelga: 21,6% en la pública (remors) y 1,78% en la concertada, datos de la conselleria de educación.

Fíjese, señora Sanz, la administración, y no solo esta, todas las administraciones han tenido que afrontar una época… (Remors)

El senyor president:

Señores diputados, por favor.

El senyor president del Consell:

Gracias, señor presidente.

Señora Sanz, como decía, las administraciones, todas, no solo esta, han tenido que afrontar en los últimos años decisiones muy complicadas.

Hemos visto cómo durante un tiempo anterior las administraciones crecían, se sobredimensionaban, y eso suponía un coste que con los ingresos que había entonces se podían mantener.

Pero la realidad, a raíz de la crisis, ha cambiado lo que es la nueva administración.
Es otra cosa y, sobre todo, tenemos que ser responsables a la hora de priorizar lo que es el gasto, dado los escasos ingresos que tenemos la administración, en este caso la autonómica.

Y lo que hicimos nosotros es priorizar, y priorizamos en aquello que va especialmente a la atención de las personas.
Ese fue nuestro planteamiento desde el primer día.
No sé cuál es su posicionamiento, porque nosotros sí que dijimos que el dinero que teníamos lo íbamos a destinar básicamente a educación, a sanidad y a políticas sociales.

Ustedes, desde la oposición, desde no tener responsabilidad en la gestión de los ingresos ni del gasto, dicen que sigamos gastando igual que antes, porque no se han opuesto absolutamente a nada.

Mire, hemos hecho más ERE en el sector público empresarial.
Hemos hecho una reducción que hemos pasado de 80 entes a principio de legislatura a 32 en este momento.
Hemos reducido el gasto del 2011 al 2013 en más de mil quinientos millones de euros en el sector público y hemos ahorrado en personal 113 millones de euros al año.
¿Dónde estaba usted, señora Sanz?

Ese dinero que hemos tenido que reducir del sector público empresarial lo hemos puesto al servicio de la atención de los servicios destinados a las personas.
Esa es nuestra política y lo vamos a seguir haciendo.
(Aplaudiments) Por eso había que actuar… por eso había que actuar en Canal 9, porque el coste que suponía para las arcas de la comunidad autónoma no podían ser sostenibles.
Y eso parece que usted no lo tiene en cuenta, porque prefiere salir en la foto en la pancarta, que no intentar defender con los recursos que hay a las personas que más lo puedan necesitar.

Porque esas son las personas que todos los días están trabajando y apostando por la Comunidad Valenciana, señora Sanz.
Con lo cual deje que La Generalitat, este gobierno, que ha sido elegido democráticamente por los ciudadanos, mantenga lo que es su política de atención prioritaria a los servicios básicos de los ciudadanos, y lo seguiremos haciendo.

Y, desde luego, seguiremos utilizando todos los instrumentos que nos da la justicia para poder defender lo que son nuestros principios, y es seguir tratando a todas las personas con la misma dignidad y, sobre todo, con la misma prestación de servicios…, que lo estamos haciendo hasta ahora.
(Aplaudiments)

Pero mire, es que ustedes tienen una forma muy selectiva de medir el sufrimiento de las personas.
Y tanto ustedes, como Compromís firmaron un documento de manifiesto pidiendo la desaparición de la doctrina Parot.

Que sepan que nosotros vamos a estar al lado de las víctimas, aquellas personas que han sufrido y que han visto cómo la violencia les ha arrancado (aplaudiments) aquellos seres queridos y que han estado trabajando por la democracia y por los derechos de todos los ciudadanos.

El senyor president:

Muchas gracias.

Señor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Senyor president, entenc que no vullga vosté parlar de Radiotelevisió Valenciana, perquè esta setmana hem viscut una situació esperpèntica: directius i exdirectius de Radiotelevisió Valenciana justificant l'ERO de Radiotelevisió Valenciana per la nefasta gestió dels directius de Radiotelevisió Valenciana.
Directius que han estat nomenats, protegits i teledirigits pel Partit Popular.

¿No els fa vergonya?
¿No es moren de vergonya?
¿No fan vostés autocrítica?
¿No pensen assumir responsabilitats?
¿Van a passar pàgina o continuaran igual?
¿Va a parlar vosté de Radiotelevisió Valenciana?
¿Va a respondre vosté?

I una cosa molt concreta, ¿pensa que s'ha de pagar tres milions d'euros a l'any a un equip de futbol per a amistosos i una mascota mentres es tanca un canal que costava menys diners i es tiren al carrer mil treballadors i treballadores?
Conteste per favor.
Tinga vergonya.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyor vicepresident.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Senyor president.

Senyor Blanco, el govern valencià en estos moments.
.
.
, ni el govern valencià ni cap empresa pública de la Generalitat valenciana està pagant o patrocinant cap equip de futbol.
No hem aprovat cap conveni per a tindre de patrocinar cap equip de futbol.

Mire, les valoracions que vosté fa mosatros deixem que les facen els jutges.
Vorem la sentència; quan isca la sentència, l'analitzarem.
.
.
, el resultat i els fonaments, i en eixe moment farem les valoracions que hàgem de fer i en eixe moment prendrem les decisions que s'hagen de prendre.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyora López.

La senyora López Barceló:

Bien, vemos que esto es, como siempre, un paripé y que no van a responder a nada, pero en fin…

Señor Fabra, volvemos a exigir que nos diga si se van a personar en la pieza separada del caso Gürtel referida a la visita del papa, al contrato de Radiotelevisión Valenciana con la empresa Teconsa, a la corrupción que ha arruinado a una empresa pública que acaba de despedir, ya veremos si ilegalmente, a 1.
000 trabajadores y trabajadoras en el ERE más salvaje de todo el estado.

Radiotelevisión Valenciana adjudicó a una empresa vinculada a la trama Gürtel la imagen y sonorización del encuentro mundial de las familias por más de siete millones de euros.
La mitad de ese dinero se lo quedaron los amiguitos del alma del señor Camps, como el entonces director de Radiotelevisión Valenciana, Pedro García.

Señor presidente, debe usted contestar por fin con claridad: sí o no, ¿va a personarse el Consell ante el TSJ en el juicio sobre la visita del papa o tiene miedo de lo que pueda contar Pedro García y sus compinches?
(Aplaudiments)

El senyor president:

Señor vicepresidente.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Moltes gràcies, senyor president.

Señora diputada, el Consell lo primero que va a hacer, como siempre, es colaborar con la justicia, cuando reciba algún tipo, algún tipo de documento judicial, de resolución judicial al respecto, lo analizará, hará lo que tenga que hacer, siempre defendiendo los intereses de La Generalitat.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

Proposició no de llei, de tramitació especial d'urgència, sobre els moviments sísmics ocorreguts a les costes del nord de Castelló a l'entorn de la plataforma d'emmagatzematge de gas denominada Castor, presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 66.
082, BOC número 191)

El senyor president:

Muchas gracias.

Quint punt de l'ordre del dia: presa en consideració de la Proposició no de llei de tramitació especial d'urgència sobre els moviments sísmics ocorreguts a les costes del nord de Castelló entorn de la plataforma d'emmagatzematge de gas denominada Castor, presentada pel Grup Parlamentari Popular.

Per a la presentació i defensa, té la paraula el representant del Grup Parlamentari Popular, l'il·lustre diputat Mariano Castejón.

El senyor Castejón Chaler:

Gràcies, senyor president.

Si els diputats que s'han quedat m'ho permeten, presentarem aquesta proposició no de llei de caràcter urgent sobre el tema del Castor, que vam presentar, vam registrar el passat dia 4 d'octubre.

I des del dia 4 d'octubre fins avui han passat moltes coses.
Han passat terratrèmols fins a 4,2 en l'escala Richter, hi han hagut declaracions, manifestacions, denúncies al Tribunal de Comptes, a la Fiscalia de Medi Ambient, s'han produït manifestacions, muralles humanes, sentències del suprem i també esmenes a la proposta que va fer el Grup Parlamentari Popular.

El cert és que el dimarts dia 8 d'octubre, el ministre José Manuel Soria, va assegurar, i cito textualment: «No habrá autorización para reabrir la actividad del almacén de gas del proyecto Castor hasta que no haya un informe convincente de que existen plenas garantías de seguridad para la población.
»

Això ens va agradar als qui vivim al nord.
Tenim la paraula del Govern d'Espanya.
Precisament esta mateixa setmana, avui, el ministre ratificava que el govern renunciaria a reobrir Castor si l'informe dels geòlegs no és determinant i si es garanteix absolutament la seguretat de la població.
Si no és així, no es posarà en marxa la planta.

Com veuen, el que més ens preocupa al Grup Parlamentari Popular és la seguretat.
I de moment no entrem en altres qüestions ni del Banc Europeu d'Inversions, ni de qüestions jurídiques, ni de bons ni de finançament.

El que demanem en la proposició no de llei és precisament seguretat.
Li ho demanem al Govern d'Espanya a través del Consell, perquè qui governa, qui governa té l'obligació de governar per a tots i qui legisla -en este cas nosaltres, aquí, en Les Corts, en este cas concret que ens ocupa avui- no podem instrumentar directament les normes pertinents per aconseguir els objectius que perseguim, perquè són de competència exclusiva de l'estat.
Així s'arreplega en l'article 149 de la Constitució, concretament en els paràgrafs 24 i 25.

Per això, des del Grup Parlamentari Popular instem el Consell perquè trasllade al Govern d'Espanya la nostra preocupació per la seguretat de les persones i dels seues béns, per assegurar els paràmetres de conservació del medi ambient d'acord amb el creixement econòmic.
Una proposta de resolució que és molt clara, molt senzilla, s'entén perfectament: demanem la paralització indefinida del magatzem subterrani del Castor mentre no es garantisca la seguretat ciutadana.
Així de clar.
Perquè el problema és la seguretat (aplaudiments), i de forma secundària, de forma secundària, però també important, i en el cas que se puguen comprovar possibles negligències en la tramitació del projecte Castor, que s'exigisquen i es depure tot tipus de responsabilitats.

En estos dies, des que va començar podíem dir la crisi sísmica, hem escoltat de tot, declaracions interessades i altres declaracions carregades de bona intenció, però també, en moltes ocasions, mancades de rigor.

La solució final, des del Grup Parlamentari Popular pensem que ha de vindre com a resultat d'haver estudiat a consciència la difícil problemàtica.
Per tant, és el moment de deixar treballar tots els experts, a tots els professionals més competents que hauran d'oferir un dictamen que ha de servir com a puntal de desenrotllament i no de baralla, on la gent, la ciutadania, conega tota la veritat.

Llevar-se la responsabilitat, com ha intentat, per exemple, l'empresa Escal UGS dels sismes majors és, precisament, una manca, una falta de responsabilitat.
Perquè no sols les evidències que tot el món veu, sinó també les declaracions dels experts independents, manifesten fins ara que ha sigut la injecció de gas la responsable dels més de quasi sis-cents terratrèmols de baixa intensitat, però també de magnitud superior a 4 en l'escala Richter.

I ara és el moment, és el moment d'aportar solucions, solucions abans d'assenyalar culpables i caure en batalletes estèrils de comunicats i contra comunicats.

El poble és savi, els ciutadans del nord de la Comunitat Valenciana i els del sud de Catalunya volen tornar a la tranquil·litat que sempre hem tingut a les nostres terres.
Els darrers sismes no han estat perceptibles per la ciutadania, i sembla que ara la societat ha retornat al seu quefer quotidià amb plena normalitat.

Nosaltres volem oblidar.
Volem oblidar quan més prompte millor les nits d'angoixa i incertesa, els moments, els llargs segons d'impotència i ansietat.
Volem tindre la garantia que no perilla la nostra seguretat perquè volem viure tranquils.

No és molt demanar que si per aconseguir això no hi ha altra forma que desmantellar el Castor, ja tardem.
Faig meues les paraules de Pedro Manchón, que en la lectura del manifest de la concentració de Benicarló del passat dia 4 d'octubre deia que, si bé ara és el moment dels experts, ens exigia als polítics que no ens deixem enganyar, que defensem per damunt de tot la integritat de la ciutadania, advertint que l'ambició i la cobdícia de l'home no té res a fer quan la terra es queixa i ens alerta.
La ciutadania de les comarques del nord majoritàriament pensa que, encara que ens diguen que el Castor és un projecte d'interés general, que és un projecte estratègic, també és un projecte que no aporta res en aquest territori i, en canvi, l'ha posat en perill.

La primera reacció, la primera que demana el cos quan la terra tremola és el desmantellament del Castor.
Possiblement quan el Castor es va gestar, es va adjudicar i es va construir es feia amb la plena convicció que resultaria fonamental per al sistema gasista espanyol, i que tot serien bondats i que no crearia problemes.
Així se suposa que ho va entendre el govern central socialista o l'Ajuntament de Vinaròs en aquell moment governat pel Partit Socialista i el Partit de Vinaròs Independent.

Ara, peguen les voltes que vullguen, però esta és la realitat.
I és important que ningú intente girar l'orientació real de les responsabilitats.

La ciutadania no pot entendre que aquells que van ser responsables, no dic culpables, que van ser responsables en el seu moment, ara no sols no donen la cara, sinó que pretenen tergiversar la realitat.
Ho intenta el Partit Socialista amb declaracions dels seus líders que pretenen desviar el focus d'atenció que els il·lumina com a responsables polítics en aquell moment.
Però tampoc buscant responsables no ens resol els problemes.

Castor desgraciadament és una paraula de moda entre els que arrapen l'actualitat en busca de titulars per alimentar la voracitat «anti»: anticiència, antimultinacionals, antienergies tradicionals i, per què no dir-ho també, anti-Florentino Pérez.

Però no ens podem quedar ahí.
Jo no volguera que estes intervencions es convertisquen en el que Compromís pretenia en una roda de premsa a la porta de l'ajuntament del meu poble, a Vinaròs, fomentant sospites, apuntant amenaces, amenaces de demanda, en definitiva, crispar encara més la societat.

El senyor Morera en aquell moment semblava esgarrar-se les vestidures anunciant denúncies davant l'Audiència Nacional i intentant fer creure a la població que tenia la solució.
Era com torejar, però des de la barrera, perquè vostés no tenen cap problema en anunciar i després no decidir.
Per tant, estem en contra d'aquest tipus de declaracions que considerem altisonants i desmesurades.
(Aplaudiments)

Nosaltres no volem que el Castor se convertisca en un nou Prestige.
Un nou Prestige en este cas seria el del senyor Zapatero i els ministres que en aquell moment van tindre la responsabilitat.

El ministre Soria va anunciar fa poquet, i ho va dir molt claret, la instal·lació no es reobrirà fins que tinguem el cent per cent de certesa i que no tindrà cap efecte amb la sismicitat de la zona.

Jo sóc dels qui pensen que no hi ha ni una sola activitat humana que no tinga risc zero.
Sí que n'hi ha una, el no fer res, però no el no fer res no és opció.
I avui Espanya necessita continuar creixent, o començar a créixer de nou, i és imperatiu disminuir la nostra dependència del gas, dependre de zones del planeta on cada vegada la inestabilitat política és més manifesta.
Ahí tenim un problema.

Però ara també són moments propicis en uns moments per al desencant, però també, per altres, és el moment de l'oportunisme, dels que els agrada mesclar xurres amb merines, com per exemple ho ha intentat fer el Partit Socialista.

És el moment dels qui pretenen guanyar vots demanant que es detinguen totes les instal·lacions que han permés a altres països reduir en un terç els seus costos energètics i que ara no volem per a nosaltres.
Però que, al mateix temps, també volem ser més competitius i tindre, augmentar, l'ocupació, cosa que resulta complicat.

Castor pot ser el paradigma d'un garrafal error de gestió, pot ser o no.
Però cal parlar clar, amb claredat, i saber avui per avui si Espanya pot viure sense projectes com este o que se'ns assegure que no seria més perillós per a la zona del Baix Maestrat i sud de Catalunya deixar abandonada una plataforma que afona les seues canalitzacions en els porus d'una falla activa.

Les comarques del nord de la Comunitat Valenciana i del sud de Catalunya han vist com tremolava la terra, es van espantar.
Afortunadament podem dir que la tranquil·litat de moment reina en aquelles comarques i tota l'activitat almenys, almenys, és a dir, en estos darrers dies, veiem que ha tornat al seu quefer quotidià.

En esta PNL nosaltres els demanem el suport a la nostra proposta perquè de forma unànime, des de Les Corts, instem el Consell perquè trasllade al Govern d'Espanya la paralització indefinida del magatzem subterrani Castor mentre no es garantisca la seguretat ciutadana.

I, com dia al principi, si cal desmantellar per assegurar la seguretat dels veïns i dels seus béns i del medi ambient, ja tardem.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Per a la defensa de l'esmena presentada pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, té la paraula la il·lustre diputada senyora Marina Albiol.
(Remors)

Lamente que no estava jo, però té vosté.
.
.
Per això.
És que hi ha hagut una rèplica.
.
.
(Veus)

Senyor Morera, té vosté… (Veus) Senyor Morera, té vosté un minut.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president.

Sí, efectivament, senyor Castejón, vaig anar a l'Ajuntament de Vinaròs, a la porta, per a defensar els interessos dels ciutadans.
Perquè el Partit Popular està comprat directament per ACS i Florentino Pérez.
I està claríssim (veus) que si hi ha unes condicions sobrevingudes en l'atorgació de la llicència, com és la provocació d'uns terratrèmols per una instal·lació, a la qual ja vam al·legar, i vostés han permés que s'instal·le, eixa llicència d'activitats no està contemplada en el que ha passat posteriorment.
Per tant, està caduca.
I un govern responsable hauria d'anar a l'Audiència Nacional i declarar que eixa llicència està caduca, que no funciona, que s'ha d'encetar tot l'expedient.

I això és el que vaig dir en la porta de l'Ajuntament de Vinaròs, cosa que vostés no fan.
Comencen a tramitar, que esta llicència no s'adapta a les condicions per les quals se va donar.
Defenguen els interessos dels ciutadans i no Florentino Pérez.

El senyor president:

(Veus) Senyores!

Senyor Maluenda.
(Veus) .
.
.

Perdone un moment!
Perdone un moment.

Senyor Maluenda, dirigisca's primer a la mesa demanant que (protestes).
.
.

Senyors diputats.

El senyor Maluenda Verdú:

Senyor president, el senyor Morera ha fet una al·lusió que afecta a la dignitat i a l'honor del meu partit, i vull contestar-la.
(Protestes) I dic que si algú ací està comprat per Florentino Pérez (aplaudiments) és el senyor Morera i Compromís!
(Veus i aplaudiments)

El senyor president:

Molt bé.

Senyor Morera.
Senyor Morera.
Senyor Morera!
Senyor Morera.
(Veus)

Sí, ja, ja, ara li toca a vosté.
No constaran en l'acta les paraules que ha dit el senyor Morera respecte a l'ofensa.
(Remors)

Senyora Albiol.

S'ha acabat el debat.
(Rialles i veus)

La senyora Albiol Guzmán:

El Partit Popular i el Partit Socialista solen escenificar en els mitjans de comunicació, i de cara als votants, un enfrontament insalvable i uns posicionaments irreconciliables, però en realitat, moltes voltes és pur màrqueting, perquè després a l'hora de la veritat, en les qüestions realment importants, les diferències no són tals i simplement és una qüestió de matisos.
I parle de les direccions, evidentment, no de les bases i no dels votants, de les direccions.

A l'hora de la veritat eixes direccions són capaços d'arribar a acords, i no a acords pel bé de la ciutadania, cosa que no seria recriminable, sinó a acords pel bé de determinats interessos particulars, ja siga de la banca, de la jerarquia catòlica, de la corona, de les multinacionals o de les grans empreses.

Que del sector de l'energia es podia fer un bon negoci ho van comprendre el primer Felipe González, privatitzant Repsol i Endesa, treball que després va acabar Aznar, i on a més va afegir Gas Natural.
I de fet, ahí tenim a González treballant, o millor dit, cobrant de Gas Natural i a Aznar i a Salgado treballant i cobrant, o cobrant, d'Endesa.

I en eixe sentit dels acords per l'estabilitat de les grans empreses energètiques, se situa el recolzament del Partit Popular i del Partit Socialista al projectes Castor, un projecte que ha segut recolzat pel govern d'Aznar, pel govern de Zapatero i pel govern de Rajoy i que ha comptat des del primer moment amb el vistiplau del govern de la Generalitat valenciana, des del primer moment.
Que ara volen fer com si no anara amb ells la cosa, com si no fóra cosa del Consell, però han recolzat el projecte des del principi i han col·laborat activament perquè s'instal·lara el magatzem de gas submarí i la planta terrestre a Vinaròs.
I anem a fer un repàs de la història, perquè no es pot tindre la memòria tan curta.

Miren, senyories, la primera notícia, la primera, que vam tindre de Castor és un reial decret del 6 de setembre de l'any 1996, del govern de José María Aznar, que atorgava el permís d'investigació d'hidrocarburs anomenat Castor davant de Castelló i Tarragona.

I ahí comença tot, amb Aznar, amb Aznar en l'any 1996.
I continua en l'any 2004, amb el govern de Zapatero, amb pròrrogues d'eixos permisos d'investigació.
I en el 2009, amb una declaració d'impacte ambiental del gasoducte i del magatzem de gas submarí per part del govern central.

I en 2010 s'atorga a l'empresa l'autorització ambiental integrada de la planta terrestre, i ho atorga el Consell, perquè sense eixa autorització ambiental integrada no haguera hagut planta terrestre, i sense planta terrestre, no haguera hagut projecte Castor.
I ahí la responsabilitat del Consell.

I després, el ministeri aprova el projecte i aprova el reconeixement de la utilitat pública, el ministeri.
I després, també el ministeri aprova l'explotació de la planta, però també el Consell autoritza l'emissió de gasos hivernacle.

És a dir, que hi ha hagut una connivència total i absoluta del govern central i del govern autonòmic, total i absoluta.
Ha segut cosa del ministeri i ha segut cosa del Consell.
I sense l'autorització d'uns o dels altres, açò no haguera segut possible.

Ara no val dir que la cosa era dels altres, senyor Castejón, no val dir que era tot culpa de Zapatero, perquè Zapatero va tindre culpa -i molta, i probablement el que més-, però vostés també, perquè vosté també van concedir autoritzacions, també.
Uns i altres van decidir fer la vista grossa, van decidir no posar massa complicacions a l'empresa, van decidir facilitar les coses a l'empresa, no van posar ni un però, van fer la vista grossa.
I ara això s'està demostrant i ara això ho estem patint.
I estem tots I totes, sobretot a Vinaròs i Alcanar, tremolant per culpa de les seues decisions.

I aquestes Corts avui, a més de traslladar el seu suport i la seua solidaritat als pobles afectats, haurien de demanar disculpes a la ciutadania per no haver-se posicionat en contra abans, quan tocava.

Van posar els interessos de l'empresa, els interessos de Florentino Pérez, per sobre de la seguretat de les persones, per sobre del medi ambient, per sobre del territori, per sobre del turisme, per sobre del sector pesquer i per sobre del sector hostaler.
Miren vostés si mana este senyor Florentino Pérez, miren vostés si mana.

El seu deure com a govern, el deure del Consell, és vetlar per l'interés general.
I en aquest cas, únicament van vetlar per l'interés particular.
Igual d'ací un temps ens adonem que el senyor Soria o el senyor Sebastián, o l'exconseller Flores estan treballant per a Escal UGS.
I a mi no m'estranyaria gens ni miqueta.

Miren fins a quin punt arribava el recolzament del Consell al projecte Castor que en el mes de febrer de 2010, l'aleshores conseller d'infraestructures, el senyor Mario Flores, en la inauguració del nou moll de càrrega del port de Vinaròs, va fer les següents declaracions.
Atenció al que va dir el conseller Mario Flores.
«Va a permitir un nuevo impulso al proyecto Castor, que es de vital importancia en la planificación energética de la Comunidad Valenciana, ya que se garantizará un suministro limpio, seguro y de calidad, un suministro seguro, limpio y de calidad.
» Les declaracions del senyor Mario Flores.

Hi ha una responsabilitat de l'empresa, clar que sí, però també hi ha una responsabilitat de tots els governs, dels centrals i del govern autonòmic, que van permetre que s'instal·lara allí eixe magatzem de gas.
És un cas on es veu clarament, clarament com els governs actuen en contra dels interessos de la majoria.

I com a mostra, eixa clàusula del contracte, que diu que en cas de tancament de la planta, del magatzem, encara que siga per negligència o dol de l'empresa, es farà càrrec l'estat.
Es veu clarament com es sobre protegixen els interessos particulars front al bé comú i front al medi ambient.
Si hi ha beneficis, tots per a l'empresa.
Ara bé, si les coses no van bé, les pèrdues les paguem entre tots i totes.

Ens estan furtant a mans plenes i la ciutadania hauria d'exigir que eixos 1.
700 milions d'euros no se traguen de diners públics, que els pague Escal UGS.
I si no, si no els paga l'empresa, que els paguen aquells que van firmar eixa clàusula, que els pague Aznar, Zapatero, Sebastián, Salgado, Camps i Flores, tots aquells que han permés que s'instal·lara eixa planta de gas, eixe magatzem de gas a Vinaròs.
Però que no isca de les arques públiques, que no se lleve ni un euro a la sanitat, a l'ensenyament, o a les persones majors o a les persones dependents per a pagar el pelotazo energètic del Castor.
Ni un euro.

I la nostra esmena a la proposició no de llei és claríssima: d'acord en exigir i depurar responsabilitats de qualsevol tipus, tant a l'empresa concessionària com a les autoritats que van participar en la resolució que el va autoritzar.
Absolutament d'acord en demanar eixes responsabilitats, tant al Consell com al govern central, tant a uns com a altres.
Senyor Castejón, perquè vosté s'oblida també de la responsabilitat del Consell en aquest projecte, que va ser molta responsabilitat, perquè van col·laborar activament.

Ara bé, el que cal exigir des d'aquestes Corts és el tancament definitiu de Castor, del magatzem i de la planta, tancament definitiu i desmantellament, sense condicions, sense cap condicionament.
No volem la paralització d'injecció de gas només, no és només paralitzar la injecció de gas, és el tancament i el desmantellament definitiu.

De fet, mai s'hauria d'haver instal·lat, i així ho va reclamar la plataforma en defensa de les terres del Sénia durant tot el temps que va durar el procés.
I així ho va reclamar també Esquerra Unida, fins i tot en aquestes Corts Valencianes l'any 2008, però ens vam quedar a soles, ens vam quedar a soles perquè tant uns com els altres van recolzar el projecte Castor.

I des d'Esquerra Unida volem que es tanque, perquè mentre no es tanque i desmantelle existix el perill no sols el perill dels terratrèmols, també el perill dels gasos que s'emeten a l'atmosfera, també l'afecció a l'ecosistema marí, també l'afecció al sector pesquer.
És que també n'hi ha un perill de fuga de gas massiu.
No són només els terratrèmols, són moltíssims perills els que duu eixa planta Castor a Vinaròs.

Per tant, nosaltres el que demanem és eixe tancament definitiu i el desmantellament.
No van escoltar a la plataforma quan tocava, no van escoltar a la ciutadania quan tocava, tampoc van escoltar Esquerra Unida quan reclamàvem que no se posara ahí eixe magatzem de gas submarí, no van escoltar ningú.
Van preferir posar els interessos de l'empresa per sobre de tot.
Almenys, escolten avui.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Per a la defensa de l'esmena presentada pel Grup Parlamentari Compromís, té la paraula l'il·lustre diputada… (Veus) Molt bé.

El senyor Castejón Chaler:

Gràcies, senyor president.

Bé.
Mire, l'esmena que presenta Esquerra Unida, jo, en primer lloc, el que tinc de sortir és en defensa del Consell, que vosté busca… Jo precisament en la meua presentació dic: no busquem culpables, sinó responsables.
Vosté culpabilitza a tots aquells que no estiguen dins la seua agrupació política.

Mire, el Consell el que va fer va ser atendre en el seu moment totes aquelles consultes que es requerien des del ministeri en la tramitació del projecte, que es cenyien -insistixo-, es cenyien a la planta terrestre, que no ha portat cap problema encara -no sé en el futur si és que es desmantellen o no, però de moment, no-, i va aportar tots els informes.

Però que quede molt clar, claret, claret, que la declaració d'impacte ambiental del projecte del magatzem soterrani no era competència del Consell, va ser una resolució de la Secretaria d'Estat de Canvi Climàtic, ministeri, concretament del 23 d'octubre de 2009, que vostés ho volen confondre tot.

Avui vostés intenten ficar en dubte quina ha estat l'acció del Consell.
No, no.
Ni abans en la tramitació, ni ara, ni ara quan hi ha hagut esta crisi dels períodes…, en esta crisi que va començar a partir del dia 26 en què es va paralitzar pràcticament la planta.

Mire, els primers que van actuar, el conseller de governació, la directora general d'emergències, la consellera d'infraestructures.
Des del primer moment van estar a peu de canó.
El Consell ha fet des del primer moment un seguiment exhaustiu d'aquesta situació, ha controlat i coordinat les actuacions.
I ha sabut…, tot el món sap la preocupació, en este cas, del president de La Generalitat, Alberto Fabra, reunint-se a Madrid amb el mateix ministeri, amb el mateix ministre, amb el president de la diputació, els alcaldes de la zona afectada.

Vosté ha dit que en aquell moment se van prendre decisions.
Cal recordar que, com dia el senyor Mario Flores, ens assegurava que el Castor era imprescindible, estratègic i semblava que era totalment.
.
.
, i segur -se mos dia això-, i segur.
Ara resulta que significa que alguns especialistes mos diuen que inclús ara puga representar un malbaratament innecessari, que ha tingut un impacte ambiental, sense cap dubte, i sense cap dubte també podem dir que ha resultat un focus de pànic social.
Això, vosté…, davant l'evidència no podem dir res, perquè ha segut així.

Però en aquells moments vosté tindrà de recordar que el Castor no venia precisament com vosté ha intentat… És a dir, el primer permís que se dóna en l'època del ministre Piqué és per a fer uns estudis d'hidrocarburs en la zona.
La paraula Castor era el nom del pou des de sempre, però des de cap… És a dir, reconéixer les coses no fa falta…, cal anar a les hemeroteques, i mire els arxius i tal.

Però la responsabilitat -no dic culpabilitat, perquè culpables no n'hi ha ningú, són responsables- n'hi ha de vore-la en l'època del senyor Rodríguez Zapatero.
I és veritat, per exemple, que en el moment que es dóna la llicència d'activitat en el terme municipal de Vinaròs…, el que governa és el qui governa i punt.

Però ja m'explicarà vosté quina potestat té quan se denomina un projecte estratègic, que mos dia que tenia d'assegurar el subministrament pràcticament a tota Espanya, que suposaria un benefici per als consumidors domèstics, que reactivaria l'economia i que tenia, segons dien, tots els impostos, totes les…, n'hi havien… 42 crec que van ser els permisos que va tindre d'aconseguir el Castor.
I, en definitiva, se mos dia inclús que eren qüestions…, els temes mediambientals que eren fàcilment gestionables i que inclús se mos va assegurar que la plataforma no es voria des de terra.
Només fa falta anar a vore-la a Vinaròs i la veem.

El que vull dir-li amb això és que davant els problemes, cal agafar solucions.
I la proposta que nosaltres fem avui ¿sap quina és?
De donar seguretat, que sembla que vosté això ha passat òbviament.
I si intentem nosaltres assegurar, assegurar, que tinguen esta seguretat els veïns de la comarca, vosté el que ha fet avui ha segut alarmar-mos més.

Penso que la proposta que nosaltres fem és una proposta plantejada amb mesura i coherència, que deixa molt clara, deixa molt clar que si…, bé, que la posada en marxa d'esta planta no pot ser incondicional, ni molt menys, però que siguen els experts els que mos determinen si és possible o no és possible; si té de quedar supeditat el futur de la planta a la seguretat: que se mos determine si n'hi haurà més moviments sísmics, si no n'hi hauran.
Si mos pot assegurar -insistixo- la seguretat de la zona.
I si no arribem amb estos estudis que mos puguen donar esta seguretat, optarem, com ja sap que no tenim cap problema, per demanar-li al govern central el desmantellament de la planta del mar i el desmantellament total d'este projecte Castor.

Per tant, no fique en dubte la voluntat del Partit Popular, no busque culpables allà on no n'hi ha i busque responsables en els moments que este projecte, al llarg d'estos vint anys, ha tingut en tota esta problemàtica.

Pensem que podem arribar a un acord, que per damunt de tot està la seguretat de les persones, que és el que més mos interessa al Grup Parlamentari Popular.
Si vosté no està en esta línia i intenten fer política, intenten traure ara el rèdit electoral i inclús espantant la població, estan en el seu dret.
Però jo penso, sincerament, que s'equivoquen.

La comarca del Baix Maestrat i sud de Catalunya vol seguretat i els polítics estem ací per a no decepcionar-los.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Senyor Castejón, jo no pose en dubte l'acció del Consell, jo no tinc cap dubte, cap dubte.
Des d'Esquerra Unida tenim claríssim el que va fer el Consell i diem alt i clar que el Consell va col·laborar activament perquè Castor s'instal·lara a Vinaròs, activament.

I que si el Consell s'haguera oposat, si el Consell haguera dit que no, Castor no s'haguera instal·lat a Vinaròs.
I per això dic que la responsabilitat és compartida entre el ministeri i el Consell, entre el Partit Popular i el Partit Socialista, és una responsabilitat compartida.

Si el Consell no haguera donat l'autorització ambiental integrada de la planta terrestre, la planta terrestre no s'haguera fet i, per tant, no s'haguera fet el projecte Castor.

I vostés van donar una autorització ambiental integrada passant-se per alt milers de coses.
Passant-se per alt la directiva europea sobre el control de riscos inherents als accidents greus amb substancies perilloses.
No se va incloure l'estudi sismològic, no se va portar el pla d'emergència, no se va presentar estudi geotècnic, ni estudi hidrogeològic, no se va tindre en compte els danys que causava al sector pesquer, no es va avaluar correctament els possibles incidents per fuga de gas i les emissions a l'atmosfera per gasos nocius per al medi ambient i per a la salut de les persones.

Tot açò el Consell ho va passar per alt.
I en les al·legacions de la plataforma se'ls va dir.
I el Consell no va contestar a eixes al·legacions de la plataforma.

Per tant, senyor Castejón, no els van enganyar, no els van enganyar.
No vinguen ara a dir «és que ens van enganyar».
No els van enganyar.
El Consell va fer la vista grossa, això és el que va passar, que el Consell no va posar ni un però a l'empresa, que el Consell va facilitar les coses a l'empresa, que el Consell, amb connivència amb el ministeri, va posar els interessos d'Escal UGS i de Florentino Pérez per sobre de tots els ciutadans i ciutadanes del País Valencià i del Baix Maestrat.
Això és el que va passar.
No vinguen ara de víctimes a dir que els van enganyar, perquè ningú els va enganyar.
Vostés sabien molt bé el que es feia.

I des d'Esquerra Unida el que demanem és el desmantellament sense condicionaments.
I no anem a recolzar cap proposta que deixe una porta oberta a tornar a posar en funcionament la planta.
Perquè de la mateixa manera que vostés van fer eixes declaracions d'impacte ambiental i van donar eixes autoritzacions ambientals integrades, passant-se per alt tot el que es van passar per alt i sense eixe estudi sismològic i moltes altres qüestions, igual que van fer allò, ara mateix poden tornar a fer un informe que ens parle de la seguretat.
Igual que van fer els altres ho poden tornar a fer.
Perquè, evidentment, vostés poden aconseguir estudis a mida dels seus interessos i dels interessos de l'empresa; sempre que els paguen bé tindran eixos informes a mida.

Per tant, des d'Esquerra Unida no anem a permetre, no anem a recolzar cap proposta que deixe la porta oberta a que en un informe se puga reobrir eixa planta.

La nostra proposta és claríssima, pel risc que suposa, pel perill, per la salut, pel medi ambient, pel territori, cal desmantellar la plant i el gas i el magatzem de gas submarí Castor, pel perill que suposa i per la contaminació pel medi ambient.

I, miren, no ens van escoltar en l'any 2008, no ens van escoltar, ni a la plataforma, ni a Esquerra Unida, no van escoltar a ningú.
Igual que estan fent ara amb la plataforma anti fracking, igual que estan fent ara amb aquells que mos oposen a les prospeccions a les illes Columbretes, igual que estan fent ara amb aquells que ens oposen a la línia de molt alta tensió que creuarà totes les comarques del nord del País Valencià.
No van escoltar en 2008, igual que no estan escoltant ara.

Esperem que açò almenys siga el cop de gràcia per al fracking, per a les prospeccions en Columbretes o per a les línies de molt alta tensió.
No tornen a cometre el mateix error, no tornen a posar els interessos particulars per sobre del bé comú, com van fer amb el Castor.

I no vull acabar sense un agraïment a la plataforma en defensa de les terres del Sènia, que porten anys i anys lluitant contra aquest projecte, contra el projecte Castor.

Gràcies.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident primer:

Senyor Castejón.

El senyor Castejón Chaler:

Moltes gràcies, senyor president.

La representant d'Esquerra Unida podrà fer les apreciacions que vullga, però en cap moment vosté pot dir que per part del Consell se va a passar per alt… No.
El Consell, totes les conselleries que van estar implicades en el procés, en la tramitació del projecte, insistixo, sempre estem parlant de la planta de terra, que vosté sembla que ho vol confondre.
Els problemes mos els està donant la planta marítima, el magatzem subterrani que res havia de vore el Consell perquè sabem que no té cap tipus de potestat.
Per tant, estem parlant d'una cosa i intentem confondre.

Nosaltres, la postura està molt clara, el que sembla és que la memòria segons per a qui a vegades mos perdem.
Mire, any 2008, no me diga que el Consell ho va deixar tot clar, perquè quan se va presentar la primera proposta per a fer l'estudi d'impacte ambiental de la planta terrestre, insistixo que avui estàvem parlant d'una cosa que era la seguretat de les persones, però vosté ho ha desviat cap a la planta terrestre.
Els primers que van ficar problemes, precisament vam ser el Consell i l'Ajuntament de Vinaròs, concretament el Partit Popular.
I la moció que vam presentar al ple, m'enrecorde perfectament perquè la vaig redactar jo.
I els primers que vam anar en contra de quina era la ubicació i la situació que tenia «la planta terrestre», perquè mai ningú se va qüestionar la planta marítima o magatzem subterrani.
.
.

Per tant, no me diga que no s'ha fet res.
Se va pressionar per a intentar millorar les condicions que en un principi se mos imposaven per part de l'empresa que volia fer esta ubicació.

Per tant, no mos diga que vam passar per alt o que coneixíem.
.
.
No, no.
Vam ser bel·ligerants fins que se mos va assegurar moltíssimes coses i es van complir tots els requisits.
Que vosté sembla que quan se complixen totes les coses i quan se demana una tramitació que està reglada i s'aporten tots els papers i tots els documents, vosté sembla que.
.
.
ni el Consell ni el govern pot optar de qualsevol manera, ha de complir la llei, la llei.
I moltes vegades si arriba que hi ha problemes, intentarem solucionar-los.

Vosté també intenta dir, de fet, la seua proposta ho arreplega així, que vol el desballestament total, me pareix correcte que faça la proposta, i que sense cost per a les arques públiques.
Vosté sabrà també quina ha sigut la recent sentència del suprem, que això ho fica una mica en entredit, i que n'hi ha un procés per a intentar que això no mos coste diners als ciutadans, que és demostrar que hi ha hagut negligències i dol per part de l'empresa.
I seria un procés, podíem dir, judicial.

Nosaltres el que no volem fer és, en la nostra proposta, forçar el govern a que prenga una decisió precipitada.
No.
La planta ara està parada, no provoca de moment més perill del que puga provocar en el moment que vam fer la injecció.
Per tant, no significa que renunciem a res.
No.
És que vostés dóna la sensació que no n'hi ha altra opció que desmantellar la planta.
I nosaltres li diem: si no n'hi ha una altra opció que desmantellar la planta, que siga perquè els tècnics i els especialistes així ho determinen.

I vosté ha arribat aquí a assegurar que els informes sempre n'hi haurà algú que informe que allò que nosaltres demanem, que s'assegure que no pot provocar més moviments sísmics i que s'assegure la seguretat de tots els veïns d'aquelles comarques, jo penso que per molt especialistes i que per molt tècnics que siguen les persones si no ho tenen clar ningú firma un informe que no ho tinga clar, que no tinga la seguretat que allò puga portar a terme allò que està firmant, penso jo.
Si vosté ho dubta, jo crec que va equivocada.

Per tant, li dic, el Partit Popular, el Grup Parlamentari Popular de Vinaròs, Benicarló, Peníscola, aquí a Les Corts estem demanant el desmantellament de la planta si no se reunixen les condicions de seguretat.
Si vostés no ho volen veure així intenten embolicar la traca tot el que vullguen buscant responsables i buscant culpables.
Facen el que vullguen.
Però avui volem donar una resposta a la societat.
I la resposta és que tots a una, jo supose que tots a una aquí, des de Les Corts, hem d'oferir esta seguretat i passa per demanar-li al govern central que desmantelle la planta terrestre i marítima, les dos si fan falta, que desmantelle la planta si no tenim la plena seguretat.

Jo penso que no cal demanar molt, perquè fins el ministre Soria ho ha dit més d'una vegada.
Mentre no hi haja un informe convincent que això serà així no tirarà endavant, que és el que més mos preocupa.

Per tant, si vosté avui vol aprofitar per a parlar d'altres coses, parle, però seguretat davant de tot.
I és el que defensarem per damunt de tot, la nostra seguretat, la de les persones i la dels béns.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Castejón.

Passem ara a la defensa de l'esmena que té presentada el Grup Parlamentari Compromís.
Té la paraula l'il·lustre diputat Josep Maria Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, president.

Jo vull començar avui donant el record i el recolzament a la comunitat educativa, avui en vaga, per les situacions que passem i particularment per l'aprovació d'una llei que va acabar amb la qualitat dins de l'educació pública.
I lamentar el somriure del president quan reconeixia que el 21% dels mestres estan avui en vaga.
Jo no estaria content, encara que fóra el 21%.

El debat avui, senyories, entrant en el tema, és la segona part del debat que començàrem ahir.
I he de fer relació a que ací se van dir moltes mentides ahir i lamente que no estiga la consellera en este moment per a poder-li-ho dir a ella… (Remors) La consellera fa un momentet estava ací, la consellera Bonig fa un momentet estava ací… (Remors)

El senyor vicepresident primer:

Senyories, per favor.

El senyor Pañella Alcàcer:

No crec que l'operen tan ràpid, quina influència hauria de tindre…

El senyor vicepresident primer:

Senyor Pañella, per favor, a la qüestió.

El senyor Pañella Alcàcer:

Entre a la qüestió, senyor president.

Efectivament, ací la consellera va dir que on estava Compromís quan això se va fer.
Compromís és, com a partit, l'únic partit que consta en la declaració d'impacte ambiental que va presentar al·legacions al projecte.

Per a què ningú ho diga, no parlàvem de terratrèmols però parlàvem d'efectes sobre la natura.
No teníem obligació de conéixer-ho, però els qui donen les llicències i els permisos sí que tenen l'obligació.

Per això algunes de ses senyories em va fer un gest que em tragara la pastilla.
Efectivament, és normal que davant de les mentides un se pose nerviós.
Però jo també aconsellaria a ses senyories, a algunes, a la mateixa presidenta, que la pastilla que es prenguera fóra la del Pentotal a vore si almenys així, als efectes del que és la droga de la veritat, algun dia sentim dir alguna realitat i no tantes mentides.

Com el Pentotal no se'l prendran, senyor Castejón, el que farem serà la prova del cotó.
Perquè, clar, este tema és molt bonic, és molt bonic.
Farem la prova del cotó i vorem què s'amaga darrere de la seua proposta.
Perquè, clar, és molt bonic ara vindre ací i vostés situar-se… No, si el problema és un problema de postura global, de postura global davant d'estos projectes tan agressius contra la natura, davant d'estos projectes.
I diu: sí.
(Inintel·ligible) .
.
.

I el problema és que donen llicències a aquells que estan governant.
I ahir ja li recordava que hi ha 42 llicències, 42 llicències i un conveni municipal.
Un conveni municipal, senyor Castejón, un conveni municipal de l'empresa i de l'ajuntament que es va aprovar quan el PSOE no tenia la majoria.

Què va votar vosté, vosté que era regidor de l'Ajuntament de Vinaròs en aquell moment, per a què se tirara endavant aquell conveni?
Se va abstindre, per a no donar la raó, però que es poguera aprovar i que el projecte no es parara.
Eixa és la realitat.

Ací ens hem de llevar la careta.
I, per tant, per a què es lleven la careta jo li vaig a fer una proposta, que no era la que jo personalment havia preparat i que teníem preparada en el Grup Compromís.
La proposta que li presentem d'esmena és la que ahir es va aprovar en la Diputació de Castelló.
I, per tant, si vostés no volen aprovar-la és perquè estan jugant al gat i la rata ací.
I ací no és un joc.

Vosté parla de seguretat, parla de memòria.
Li acabe de fer memòria del seu vot personal, ja no del partit, del seu, en l'Ajuntament de Vinaròs.
Perquè memòria n'hem de tindre tots.
Perquè ací, si no mos ho creem, si no volem que eixe projecte vaja endavant, posem problemes des del primer dia fins al final, en tots i cada un dels àmbits administratius que requerix.
Tota la resta és fer comèdia.
Tota la resta és enganyar, tota la resta és dir el que no pensen, perquè ens hem trobat en el mateix problema amb el fracking, que afortunadament encara, encara no ha anat, però en el que ara estem jugant, i per tant clar que hi han responsabilitats del Partit Socialista.
Clar, que n'hi ha, si eixe projecte va anar endavant aprovat en última instància amb les Corts Generals ja -diguem- dissoltes.
Va tindre molta pressa el ministre Sebastián en aquell moment per donar la llicència.
Alguna pressa, algun motiu tindria perquè fóra tan ràpid i no poguera esperar-se al resultat electoral, perquè precipitadament.
.
.
Però clar, també vostés van donar totes les llicències, sense dir absolutament res.

I la hipocresia és el pitjor que vostés puguen portar ací davant.
Vostés no tenen autoritat moral per a posar-se davant de les persones a protestar, a no ser que assumixquen directament el seu error.
I no val: «És que mos van enganyar, i mos van dir que la plataforma no és veïa i ara resulta que es veu.
» Però tan intel·ligent cal ser per saber que un patracol d'eixes dimensions se veu des de la costa?
Són vostés molt fàcils d'enganyar, sobretot quan hi ha per davant un negoci -com vaig dir ahir- de 12.
500 milions d'euros.
Clar, ahí és molt fàcil enganyar-se, perquè la xifra tapa els ulls del que passa en realitat amb moltíssimes persones.
I per això li dia que al final és un problema de posicionament polític general i global.

Nosaltres no som tan llestos com per a poder -almenys parle per mi- previndre que anaven a haver terratrèmols, però som el suficientment coherents per a un projecte d'eixe tipus dir-li que no.
Som el suficient coherents quan algú ens explica en què consistix el fracking, que diu que és el mateix però a molta major pressió injectant l'aigua per a rebentar les capes geològiques, diem no.
No cal que ningú ens faja un informe, perquè per principi diem no.

I per tant, en estos temes tenim més difícil equivocar-nos perquè som molt seriosos a l'hora de fer el plantejament ideològic.
I de fet, sense tindre cap necessitat de mentir, avui ens podem posar ací davant i reclamar el desmantellament, i reclamar-lo i demanar-los a vostés que demostren si són sincers.
I si són sincers no tenen motius per a no aprovar allò que va aprovar la Diputació de Castelló.

I la nostra va per diverses línies, però la primera línia és el desmantellament sense condicions.
Perquè la mentida ve ací: si algú fa un informe que diga que no hi ha perill, qui pot fer un informe que diga que no van a haver-hi més terratrèmols, quan s'ha demostrat això?
Encara necessitem posar condicionals?
Perdone, en la Diputació de Castelló no se'n van posar.
Això que vosté pose com una possibilitat, en la Diputació de Castelló fiquen: tancar-la, desmantellar-la, perquè no hi ha ningú que puga garantir la seguretat de les persones.
I si de veritat li interessa la seguretat de les persones, més enllà de la paraula, més enllà de la premsa, més enllà del seu discurs que puga transmetre, ací ha de vindre i votar que sí a l'esmena que Compromís ha presentat.
Perquè els seus companys ja ho han votat, i si no, és que estan jugant a enganyar la gent una altra vegada.

La segona.
Mosatros vam dir -li ho va dir el senyor Morera, va explicar allí perquè- que la declaració d'impacte ambiental en este moment està superada i no té validesa.
No té validesa perquè no contempla el perill de terratrèmols, no el contempla, perquè a més sí que van haver-hi al·legacions, i ahir parlava part d'un altre informe, fet pel departament de Geodinàmica, de la Universitat de Barcelona, que parlava de perill de terratrèmols de fins al grau 7 de l'escala Richter, parla eixe informe.
Però també és veritat que l'Observatori de l'Ebre va presentar les seues al·legacions específiques, demanant prèviament un estudi sísmic, cosa de què es va passar olímpicament.
Tots, tots, des del ministeri a la conselleria, a l'ajuntament.
Tots passaren, perquè només han de llegir la declaració d'impacte ambiental per a constatar eixa situació.
Per tant, primer punt, se paralitza.
Per què?
Perquè la declaració d'impacte ambiental avui no pot estar en vigor, perquè no contemplava ahí.

Segona, això vol dir que no hi han responsabilitats?
No.
Això no vol dir que no hi han responsabilitats, això vol dir que se desmantella.
I després -segon punt- vindran les responsabilitats.
Si veu la meua esmena, vorà que eixe punt de les responsabilitats no estava en la de la diputació, però sí que l'afegixc jo perquè està copiat de la seua proposta, que portava vosté ací.
Per tant, tampoc crec que per ahí puga tindre cap problema, perquè és còpia del seu.
Per tant, si s'ha afegit un punt, és còpia del que vosté ha posat.
Sigam coherents.
No podem anar i dir: «No, és que denuncia.
.
.
».
No, mire, el terror, i això sí que ha sigut terror, el passen les persones que estan sofrint els terratrèmols.
Això és terror.
No serà pels discursos que se facen ací.
El terror el té aquella persona que veu que se meneja sa casa i no sap per què.
I damunt, que es diga: «No ha segut un fenomen natural.
» Sempre hem demanat principi de precaució de totes estes pràctiques.
Vostés sempre han dit: «Hem de saber, comprovarem.
.
.
» Ja ho hem comprovat.
Què més espera ara?
L'informe.
Amb 12.
500 milions d'euros per davant, segur que ix un informe que al final diu que no passa res.
Segur que hi ha un informe que diu.
.
.
Vosté diu: «Però que se pensa que està parlant amb xiquets?
No, és que una cosa aixina no la firmarà ningú».
Doncs, no se n'han firmat de coses, no se n'han fet de barbaritats gràcies a un informe, i escudats en un informe tècnic, i amb 12.
500 milions d'euros, informes tècnics se'n poden trobar a muntonades.

Ací, al final, senyor Castejón, són diners, i ací estem parlant d'enfrontar la seguretat de les persones a la riquesa, l'enriquiment il·lícit d'unes altres.

Per tant, senyor Castejón, jo li demane que s'ho repense, que done recolzament que el Grup Compromís ha presentat, perquè eixa esmena és completa, perquè vostés ja li han donat l'avinentesa en altres institucions, i per tant no se justificaria que avui vosté me diga que no la pot aprovar quan en altres llocs el Partit Popular li ha donat tota la seua força amb el vot favorable.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Pañella.
Un segon, per favor.

Per acceptar o no esta esmena, té la paraula l'il·lustre diputat Mariano Castejón.

El senyor Castejón Chaler:

Moltes gràcies, senyor president.

Bé, lamento haver de comprovar que Compromís seguix l'estratègia que darrerament solen fer.
Vostés actuen avui com sempre ho fan.
En este tema resulta que dictaminen, sentencien i després volen ser jutges, volen ser de tot.
I jo, el que no li puc permetre en primer lloc és que diga que no tenim l'autoritat moral, el Partit Popular, per a parlar d'eixe tema.
Tota.
Que mos acusa de mentiders.
Per favor, mire les seues paraules, i després, si es penedixen, me demanarà disculpes, però mentir mai.
És a dir, això que ho tinguen molt clar.

Jo puc comprendre que vostés demanen que s'anul·le la llicència atorgada, són les paraules que va dir el senyor Morera.
Que qüestionen l'informe ambiental, perquè diuen que no conté cap estudi sismològic.
Inclús que les seues manifestacions s'emparaven en la figura de les causes greus sobrevingudes per anul·lar la concessió.
Jo això ho entenc tot.
És una via que enceten vostés.
Doncs, presenten la denúncia, aporten les proves que així ho diuen, i no es queden només en l'anunci, sinó que porten efectivament.
.
.
Jo penso que és una forma que vostés tenen d'anar contra una autorització ministerial, que jo penso que els plantejaments que han fet són una mica simples i una mica arriscats, però endavant, tireu endavant.

El que no puc entendre de cap manera ni compartir és que per a fer estes manifestacions el que van fer és amenaçar en este cas el ministre actual, el senyor Soria, perquè les paraules seues van ser: «Si no se para avui, no es paralitza, no es desmantella avui la planta, anem a actuar, i demanar, més o menys, denunciar davant de l'Audiència Nacional el ministre Soria.
» Jo pense que una mica més de.
.
.
-prevaricació, va dir vosté.
Una mica més de coherència, penso jo, no?
Vostés jo penso que encara no s'han assabentat que precisament va ser el ministre Soria el que va presentar el recurs per a considerar lesiva precisament una clàusula de l'article 14 d'este reial decret que va donar la possibilitat que es tirés endavant aquesta planta, i el que es va atorgar en l'any 2008 la concessió del Castor, i sembla que la sentència del suprem a estes hores ja la deu conéixer, i qui està més disposat a lluitar contra ella precisament és el ministre actual de justícia.

Vosté me parla d'una esmena -que és esta- l'esmena que vosté ha plantejat, esta esmena ja fa temps que la conec.
Esta esmena la va redactar Esquerra Republicana de Catalunya.
Des d'aleshores ha anat passant i s'ha anat aprovant en alguns pobles.
Perfecte.
Cada u que defense els seus interessos, cada un que els defense.
Que els defense, me pareix molt bé, me pareix molt bé que vosté la plantege.
Hi ha algunes coses que vosté diu: «Instem el Consell que inste al mateix temps.
.
.
» És a dir, per exemple, vosté que.
.
.
Fica en dubte -el primer punt, el de la seguretat, parlarem després-, però fica en dubte inclús les mesures que ha pres el Consell en tota esta crisi.
Jo penso que no, que ha actuat perfectament.

Per tant, insistixo que la nostra proposta anava en la línia d'intentar que els pobles de les comarques del nord visquen tranquils El que nosaltres volíem era demanar al ministeri -esta era la nostra proposta global- el tancament total i definitiu d'este projecte, i esperem que siga sense costos per a les arques públiques.
Ho dia abans.
Ho va dir precisament, les paraules del president de la Diputació, Javier Moliner, que dia: «No permetrem cap activitat, per més beneficiós que siga el seu objectiu, que genere risc tant a les persones com a les vivendes i tots els béns materials.
» Això engloba en poques paraules el pensament global.
No anem a permetre res que vaja en contra de les persones.

Perquè recordem que el subjecte més valuós per al medi ambient és l'home.
I l'home també -no ho oblide perquè vosté a vegades de seguida diu «no» a tots els projectes-, l'home també necessita moltes vegades treball i oportunitats.
Per tant, no podem rebutjar les coses així perquè sí, sense res.
No, no, cal apostar per allò pràctic, però amb totes les garanties, i no com fan vostés, que vostés aposten moltes vegades per la teoria, però purament demagògica, i això és trist.
Trist perquè no tenen la responsabilitat de decidir.
Només la d'anunciar, la que dia abans.
Per tant, qualsevol decisió que prenguéssem, sempre té resposta, sempre, però caldrà -i això és el que intenta el Partit Popular- encertar que les necessitats del medi humà i la pròpia naturalesa no arriben a destruir-se mútuament.

Jo penso que avui per avui no és molt demanar i espero aconseguir-ho avui en este debat, que si després de tots els estudis, de tots els informes i totes les mesures correctores, no es pot garantir la continuïtat del projecte Castor amb plena seguretat, no hi haurà altra forma que el que demanem de desmantellar el Castor, coste el que coste.
I això esperem.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Castejón.

Per a rèplica, el senyor Pañella té la paraula.

El senyor Pañella Alcàcer:

Doncs ho sent molt senyor Castejón, però.
.
.
Bé, no sé si l'esmena ve d'Esquerra Republicana.
No crec que vinga perquè està escrita per mosatros.
El que passa és que també és molt fàcil que com els partits volen el mateix, doncs al final el contingut siga el mateix.
De totes formes, tampoc passaria res.
Supose que ho diu per allò, diu: «Veus, el catalanisme torna a aparéixer una altra vegada.
» Bé, doncs benvingut siga en este cas si és per a evitar el Castor, no se preocupe.
Treball, treball.
Escolte, el quart sector és un dels principals generadors en este moment de treball, i vostés l'han enfonsat.
O no?
El sector de la cultura és un dels importants generadors de treball en el món actual.
I vostés l'han enfonsat.
Vol que seguim?
Doncs seguirem.
L'energia verda és un dels generadors més importants de treball en els països més avançats, i vostés l'han destruït.
I vostés volen crear treball destruint la terra.
Que curiós!
La seua aportació al treball és el projecte Castor i el fracking, perquè clar, també diuen que no, però que sí, però que tal.
No, no, no me vinga amb romanços.
Vostés han destruït treball, i vostés han anat en contra de les persones a partir de la modificació de l'article 135 de la Constitució, en el qual diuen que primer seran els bancs ans que el jornal de les persones treballadores.
Clar, home, clar, i ara me ve ací a defendre el treball?
Els principals destructors de treball vénen ací a defendre'l, a costa de la natura?
Abans que el treball està la vida, eh?
, senyor Castejón.
Abans que el treball està la vida.

Perquè precisament, al seu poble, Vinaròs, precisament eixe dia que estava jo amb Enric Morera, que feren eixa roda de premsa davant l'ajuntament, la queixa de la gent que passava per allí era la comunicació de tota la quantitat de reserves que davant del pont que venia s'havien anul·lat en Vinaròs.
No me diga això, m'ho ha dit la gent de Vinaròs, la gent que a vosté, alguns d'ells l'hauran votat.
La queixa que n'hi havia era eixa; a qualsevol lloc dedicat als serveis et dien que a Vinaròs s'havien suspés moltes reserves.

El mateix s'ha dit sobre Peníscola, que la gent li diga al senyor alcalde de Peníscola, que jo li diga, ¿eh?
, a vore què pensa, perquè l'altre dia el regidor de Peníscola, el senyor Suescun eixia queixant-se de la situació i de, precisament, del que estic dient jo.
I són del seu partit, estic citant gent del seu partit.
¡Home!
, ¿i ara me parla de treball?
¡Home!
, en esta activitat han destruït treballs vostés ja, ¡ja els han destruït!
Sí, ja els han destruït, si han anul·lat les reserves que tenien per a passar uns dies a tota la zona, allí, han destruït treball, en compliment del seu programa electoral, lògicament.
¿Després, mos vénen ací a contar romanços?
Cal ser més seriosos.

Ací n'hi ha coses que se diu «sí» o es diu «no»; al dret a la vida se diu «sí» sense condicions; al respecte a la natura, en este aspecte, se diu «sí» sense condicions, entre altres coses perquè tenim altres formes de crear treball.
I això, ho sent molt, però ací s'ha de jutjar.

No lleve culpes, que ningú vullga entrar, li parle a vosté perquè és vosté el meu opositor, no lleve culpes al Partit Socialista, en absolut, que el considere el màxim responsable, però sí que en esta solució vostés s'estan alineant més amb ells que amb el poble, vostés s'estan alineant molt més amb ells que amb Compromís, i vosté està donant una lliçó d'incoherència total ací quan està dient que no al que els seus companys de partit en altres llocs diuen que sí, i diuen que sí, ¿sap per què?
, perquè estan més prop de la gent, perquè estan a Castelló, perquè els alcaldes del Partit Popular i els regidors del Partit Popular que n'hi ha -¡clar que sí!
- també volen el desmantellament sense condicions.

I estem simplement aprofitant, i és un joc de paraules però que té un gran significat.
Accepte el que jo li dic, accepte «desmantellament» perquè ningú pot donar garanties que no n'hi haja posteriors terratrèmols quan se reinicie la… I vosté diu, «mentres no es demostre que…» Però, ¿com s'ha de demostrar?
Això és una falta de voluntat.

Jo li ho dic en una fórmula molt clara, senyor Castejón, senyories del Partit Popular, senyories del Partit Socialista i d'Esquerra Unida, en els quals d'alguna manera estem en la mateixa línia pel que és l'esmena: claredat total, ningú pot donar garanties que no n'hi haja perill, i com no se poden donar me sobra eixa frase de «si ningú me dóna garanties».
¿Qui pot donar garanties que no n'hi haurà terratrèmols?
¿M'ho vol explicar?
¡Tant de bo fóra veritat!
, perquè sabríem controlar un fenomen natural que està originant-nos problemes.

Vosté, ¿quines garanties.
.
.
?
Ahir ho vaig dir i no és broma, Ascó i Vandellós a poca distància de l'epicentre d'estos terratrèmols.

Vostés mateixos, senyories.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Pañella.

Senyor Castejón.

El senyor Castejón Chaler:

Moltes gràcies, senyor president.

Bé, veig que, al final, li faltaven arguments perquè continuava diguent-me que hem destruït treball si, precisament, el que volíem era treball, perquè una de les coses que va motivar que l'Ajuntament de Vinaròs -socialista, ¿eh?
- donés el permís era la promesa que es crearien més de cent llocs de treball, promesa que després no s'ha complit, promesa que després no s'ha complit i que hem sigut els primers en denunciar-ho, que treballarien més de mil persones durant el projecte.
I això, si vosté considera que un ajuntament -i estic parlant d'un ajuntament socialista- no havia d'apostar per això, que era una cosa bona teòricament per al poble, perquè quan es va fer el projecte Shell a Sant Carles de la Ràpita allò va ser perfecte.

Mire, jo penso que la proposta que nosaltres hem fet ha sigut plantejada amb tota la mesura, amb tota la coherència i hem deixat molt clar que era el projecte inicial, hem deixat molt clar que a nosaltres el que ens interessa avui és assegurar, assegurar la seguretat dels veïns.
Este era l'objectiu i sembla que vosté no vol vore-ho així, doncs, bé.
Penso que, com sempre, o és el meu o no és el meu, és el que vosté fa, vostés diuen «no som nosaltres especialistes», però sí que dictamina.

Nosaltres entenem que el que cal fer és supeditar el desmantellament d'este projecte als informes dels experts, pensem que cal fer-ho així, que siguen els equips professionals perquè vosté ha dit, «nosaltres no som tècnics», doncs que siguen els professionals els que garantixen coses de sentit comú, que garantixen si es pot mantenir la seguretat de la població, que garantixen l'impacte sobre el medi ambient, i si per a aconseguir-ho no ho poden garantir, li ho dic claret, doncs ¡caldrà desmantellar el Castor!
, ¡caldrà desmantellar el Castor!

Vosté diu que recolzem la seua proposta que ha sigut aprovada en una comissió -i ja vorem el que passa d'ací al ple- a la Diputació de Castelló.
També li puc dir que la proposta que ara jo li vaig a fer serà la que aprovaran tres pobles per unanimitat de totes les forces polítiques, entre elles, Compromís, com són Vinaròs, Benicarló i Peníscola.
Li la llijo i, després, demanaré a la presidència que mos done uns minuts de descans per a vore si l'última proposta que els puc fer, de resolució, intentant agafar estes idees que vostés tenen doncs es puguen plasmar en un document i aprovar-lo per unanimitat.

I diu clarament el següent, és, basat en la nostra proposta que teníem, mantenim el punt número 2 i número 3 i deixem el primer de la següent manera, a vore si els sembla bé, diu: «Les Corts insten el Consell per tal que aquest inste, al mateix temps, el govern espanyol a dur a terme l'aturada definitiva i permanent del magatzem de gas submarí Castor, així el seu posterior desmantellament si la seua posada en funcionament no oferix cap certesa ni seguretat perquè no es tornen a reproduir terratrèmols i nos es puga garantir la seguretat ciutadana.
»

Si després d'escoltar això consideren que la proposta que fa el Grup Parlamentari Popular no és per garantir la seguretat, i si esta no s'aconseguix se desmantelle el Castor, ¡que venga Dios y que lo vea!

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

Li prego a la presidència un descans d'un minutet per a vore si esta proposta, en definitiva, de resolució puga ser firmada per tots els grups parlamentaris.

El senyor vicepresident primer:

Se suspén el ple per cinc minuts.

(Se suspén la sessió durant uns minuts)

El senyor vicepresident primer:

(Inoïble) .
.
.
la sessió.

Ha arribat a esta mesa, signat per tots els representants dels grups parlamentaris, un text de transacció, acceptable segons l'article 162.
3.

El senyor secretari primer, per a coneixement de tota la cambra, farà lectura d'este text transaccional.

El senyor secretari primer:

Gracias, señor presidente.

«A la Mesa de Les Corts, los portavoces abajo firmantes presentan la siguiente enmienda transaccional a la proposición no de ley del Grupo Parlamentario Popular, registro de entrada 66.
082 y la enmienda registro de entrada 67.
040, presentada por el Grupo Parlamentario Compromís.
Propuesta de resolución.

»Primera.
Les Corts instan al Consell a que traslade al Gobierno de España el cierre definitivo y permanente del almacén de gas submarino Castor, así como su posterior desmantelamiento porque la futura puesta en funcionamiento no ofrece ninguna certeza ni seguridad de que no se volviesen a producir terremotos ni se pudiese garantizar la seguridad ciudadana.

»Segunda.
Asimismo, Les Corts instan al Consell a que en el caso de comprobarse posibles negligencias en la tramitación del proyecto Castor, se exijan y depuren todo tipo de responsabilidades tanto a la empresa concesionaria, como a las autoridades que participaron en la resolución que autorizó el mismo.

»Tercera.
Que del presente acuerdo se dé cuenta al Congreso de los Diputados y al Senado del Reino de España.
Palau dels Borja, 23 de octubre de 2013.
»

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor secretari.

Per a continuar el debat, ara té la paraula el grup que no ha participat prèviament en el debat, que és el Grup Parlamentari Socialista, l'il·lustre diputat Francesc Signes.
(Pausa) Quan vullga, senyor diputat.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, president.

En primer lloc, expressar la congratulació del Grup Socialista, i supose que de tots els grups de la cambra, per la transaccional a la qual hem aplegat, que jo pense que en definitiva és el que la societat afectada i els veïns i veïnes afectades estaven esperant de nosaltres.
Per tant, jo pense que hem fet un gran exercici de responsabilitat política en eixos termes i jo crec que serà degudament agraït.
Perquè no hi ha interés econòmic i empresarial que estiga per damunt de l'interés de les persones.
I estes estaven exigint ja informació, respostes i actuacions.
I hui esta cambra ha fet.
.
.
, repetisc que ha donat un exemple d'una actuació en la bona direcció.

Mire, no es pot ni es deu amagar res en tot este procés.
Cal contar-ho tot cada dia, i a tots, i vull dir que els veïns.
.
.
, en este moment he firmat l'acord, però els veïns seguixen sentint-se desinformats.

Mire, senyor Castejón, en este tema, efectivament, no caldria haver fet batalla política.
Este matí ací se n'ha fet molta de batalla política d'este tema.
Però el meu grup no pot, senyor Castejón, i ho lamente, no pot quedar callat davant la insinuació feta ahir per la vesprada en esta cambra per la consellera Bonig al respecte d'una possible conversa o acord en 2012 del nostre secretari general, Ximo Puig, amb l'empresa Escal.
No podem quedar callats.

Una insinuació que al nostre entendre és una insinuació repugnat, indecent, roín i absolutament intolerable per a una membre d'este Consell.

Una insinuació de la consellera Bonig a la qual jo li demane en este moment que rectifique públicament de forma immediata.

No es pot actuar en esta cambra amb l'única finalitat d'enredar ací la Comunitat Valenciana quan al Govern d'Espanya.
.
.
este tema està portant-se, senyories, i no m'importa en absolut reconéixer-ho, al Govern d'Espanya ja està portant-se amb tota la prudència i sensatesa del món.
No es pot enredar ací a la Comunitat Valenciana tot este procés del Castor.
Per tant, no callaré.

Miren, este és un projecte que començava un ministre del PP, Piqué, en 1996 i acaba amb un altre ministre del PP, senyor Soria.

És un projecte que heretà del govern socialista, com nosaltres heretarem la comunitat en ruïna amb un nivell d'atur mai conegut (aplaudiments) i amputat en tots els seus drets socials.

Un projecte.
.
.
, este és un projecte en el qual Rodrigo Rato intervingué en el procés apadrinant l'entrada d'ACS de Florentino Pérez en esta operació.

Este és un projecte que en el procés d'exposició pública La Generalitat no va fer cap al·legació.

És un projecte en el qual l'autorització ambiental integrada fou aprovada per La Generalitat sense afegir-li ni un sol requisit més a la valoració d'impacte ambiental del ministeri.

És un projecte que rebé la llicència per a la plataforma marina pel ministre Soria i de la planta d'operacions en terra per l'alcalde del PP de Vinaròs.

És un projecte que figura en la pàgina.
.
.
, adone's, que figura en la pàgina 263 del Pla d'infraestructures estratègiques de la Comunitat Valenciana 2010-2020 amb totes les alabances del món, figura en el PIE 2010-2020 de la Generalitat valenciana este projecte, senyories.
Un pla que fou recolzat pel conseller García Antón i qualificat, com s'ha dit ací moltíssimes voltes, per l'exconseller Flores com de vital importància en la planificació energètica de la Comunitat Valenciana.

Senyor Castejón, ja està bé.
Ja està bé.
Hem de ser tot el més sensats i prudents que.
.
.
hui hem demostrat ser en esta cambra, però a partir de l'acord; abans, no.
El més sensats i prudents, perquè ara allò més sensat i més prudent, allò que importa és la seguretat de les persones i la seua tranquil·litat, i això només s'aconseguix amb acords com el d'avui, amb acords com el d'avui que jo felicite una altra volta més i li done la benvinguda, situant-nos al costat de la gent i prenguent aquelles decisions que calguen per a eliminar qualsevol tipus de risc, que és el que ha fet hui esta cambra, i jo pense que d'una forma molt encertada.

Mire, uns.
.
.
-acabe de seguida- uns bons governants, primer, busquen les solucions i, a continuació, exigixen responsabilitats, a tots, a tots els que tinguen responsabilitats de qualsevol color polític.
I això precisament és, senyories, el que hui hem referendat ací.

(Ocupa la presidència el president, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer)

El senyor president:

Moltes gràcies.

El senyor Signes Núñez:

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Senyor Castejón.

El senyor Castejón Chaler:

Moltes gràcies, senyor president.

No és una presa de posició, sinó simplement el senyor Signes s'ha encarregat de fer referència a tots els moviments que s'han donat per part del grup.
.
.
, o en este cas del govern del Partit Popular, però sembla que això ha segut un projecte del Partit Popular.

I jo, breument, només li diré que la tramitació administrativa per part del govern de la nació va començar l'any 2008 i el 2010.
Se va fer precisament per a concloure tota una aprovació i es va fer per decret del Consell de Ministres, a proposta del Ministeri d'Indústria, Comerç i Turisme que dirigia Miguel Sebastián.
Es va aprovar el 16 de maig de 2008.

El dia 11 de novembre de 2009 la Secretaria d'Estat de Canvi Climàtic depenent del Ministeri de Medi Ambient, governat pel senyor Zapatero, va fer la declaració d'impacte ambiental favorable.

El mateix ministeri de medi ambient va concedir en el mes d'abril de 2010 l'ocupació de domini públic marítim i terrestre per a les instal·lacions marítimes.

I que, després, en l'any 2010, el ministeri d'indústria i turisme va concedir l'autorització administrativa i el reconeixement d'utilitat pública d'este magatzem subterrani.
No mos diga allò del Partit Popular perquè tota la responsabilitat del que era la planta marina és del grup.
.
.
, en este cas, del govern socialista.
És així i no vullga canviar-ho.
¡I no busquen culpables, sinó responsables!
Res més.
(Aplaudiments)

Però, per una altra banda, també he de dir que dóna la sensació que les paraules ahir de la senyora consellera li van saber mal.

Doncs mire, la senyora consellera precisament era una de les primeres persones representants de la nostra comunitat que es va ficar a treballar quan precisament el seu secretari general, de la província de Castelló, l'acusava.
.
.
, i llig textualment què dia en uns moments que demanava unitat i responsabilitat política als ciutadans i partits davant dels sismes, que precisament.
.
.
, això ho fea el senyor Colomer i acusava de sectarisme, de partidisme a les actuacions que en aquell moment estava fent la senyora consellera interessant-se pels interessos de tots els valencians, al mateix temps que el senyor president de La Generalitat i el senyor Javier Moliner, president de la diputació, que se'n van anar a Madrid a demanar responsabilitats i vore com estava la cosa.
Al mateix temps, vostés estaven criticant que el senyor Soria no compareixia, quan s'estava preocupant precisament dels problemes que mos afectaven els valencians.

La doble careta, senyor Signes, no.
Quan un és responsable és responsable i no li parle de culpabilitat, li ho dic catorze vegades.
Però no, no intente llevar-se el focus perquè, vullga o no vullga, el Castor, la planta terrestre i la planta marítima és una responsabilitat del govern del Partit Socialista, aquí i sempre.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Senyor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Senyor Castejón, -¿se sent?
- al paréixer no podem aclarir-mos.
Jo ahí li he relatat totes les responsabilitats del seu partit, i punt, és a dir, no vaig a entrar res més en eixe tema.

Les declaracions de la consellera d'ahir va ser una insinuació que el nostre secretari general, Ximo Puig, havia fet un viatge a Madrid per a parlar del projecte Castor i crec que això és una infàmia.
I torne a reiterar una volta més, la consellera com a membre d'este Consell deu en menys de vint-i-quatre hores clarificar la seua declaració o la seua insinuació d'ahir ací o d'alguna manera deu.
.
.
digam, desmentir-la, desmentir-la, perquè això no es pot fer.
I no es pot fer ahir, la vespra d'un debat com el que anàvem a tindre hui i que de forma claríssima anava a condicionar els termes del debat.
Per tant, la senyora consellera no hauria en cap cas d'haver fet això ahir.

Si no ho haguera fet, senyor Castejón, jo li assegure a vosté que no havera entrat en la baralla política de responsabilitats entre partits en el tema del Castor.
Però ho va fer, i el nostre partit, el nostre grup parlamentari mos hem sentit obligats a entrar en este tema.

Mire, senyor Castejón, hi han temes que no m'ha donat temps de parlar perquè són únicament cinc minuts, però jo li demanaria que traslladen als seus diputats a les Corts Generals que voten a favor de l'esmena al projecte de llei d'avaluació ambiental perquè s'incloga l'obligació dels promotors d'aquest tipus d'activitats, o projectes com el Castor, d'incloure els efectes sísmics que puguen tindre i així evitar desastres com el que discutim.
És una esmena del Partit Socialista, repetisc, a la llei d'avaluació ambiental i li demanaria que traslladaren als seus diputats que la votaren a favor.

També, que accepten la petició de moratòria que el PSOE ha presentat en el Senat respecte a l'autorització del fracking.

També li demanaria, senyor Castejón, que en la llei del sector elèctric eliminen el relaxament i l'exigència de menys requisits per a esta tècnica de fractura hidràulica si en un futur no volem vore-mos en una situació semblant a la del Castor, perquè pot passar.
És molt possible o poc possible, però pot passar.
I, per tant, en la mesura que eixe relaxament de la llei del sector elèctric.
.
.
no aparega en la llei del sector, doncs això estarem evitant-ho.

I, senyor Castejón, finalment li ho repetisc, és a dir, no hi ha interés econòmic o empresarial que estiga per damunt de la seguretat de les persones.

Jo sé que això és una qüestió en la qual estem d'acord tots els grups d'aquesta cambra, estic absolutament segur.
Però estes qüestions que li he referit, senyor Castejón, jo crec que són fonamentals perquè molts arguments que vostés donen que la legislació.
.
.
, efectivament, jo crec que és un projecte que està perfectament dut en tot el seu procés i en totes les etapes de govern que han hagut, però n'hi ha legislació, legislació, encara que estiga perfectament adequat, n'hi ha legislació que requerix de canvis.
I eixos aspectes d'eixa legislació.
.
.
, està la llei d'avaluació ambiental en este moment en tràmit.

Per tant, ara tenim, senyor Castejón, l'ocasió magnífica d'eixa legislació canviar-la perquè no se produïsca un altre fet semblant que un projecte ajustat totalment a la legislació provoque el que ha provocat este.
Per tant, canviem la legislació i eliminem o afegim els efectes sísmics en les declaracions d'impacte ambiental que qualsevol promotor puga presentar a un projecte com el Castor.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Acabat el debat, anem a passar a la votació.
Comença la votació.
Per unanimitat de 86 vots, queda aprovada.

Proposició no de llei, de tramitació especial d'urgència, sobre el rebuig i la derogació del Reial decret llei 9/2013, pel qual s'adopten mesures urgents per a garantir l'estabilitat financera del sistema elèctric, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 64.
425, BOC número 189)

El senyor president:

Sext punt de l'ordre del dia: presa en consideració de la Proposició no de llei de tramitació especial d'urgència sobre el rebuig de la derogació del Real decret 9/2013, pel qual s'adopten mesures urgents per a garantir l'estabilitat financera en el sistema elèctric, presentada pel Grup Parlamentari Socialista.

Per a presentació i defensa de la proposició no de llei i de l'esmena, té la paraula el representant del Grup Parlamentari Socialista, senyor Francisco Toledo.

El senyor Toledo Lobo:

Bien.
A los nueve días de tomar posesión el señor Rajoy aprobó una orden ministerial contra las energías renovables, tenía mucha prisa.
A esa orden le han seguido nada menos que cuatro reales decretos ley contra las renovables sin ningún debate parlamentario.
El último ha sido el Real decreto ley 9/2013, que da la puntilla a las energías de régimen especial en general y a la fotovoltaica en particular.

Recordarán que el pasado pleno le pregunté al conseller de industria cómo valoraba el Consell esas medidas de Rajoy, cómo valoraba su impacto en la Comunidad Valenciana.
Recordarán que no dio ninguna valoración ni describió ningún impacto negativo en la Comunidad Valenciana.
Se limitó a hacer lo que hace el PP cuando no tiene argumentos, decir que Rajoy lo hace porque no tiene más remedio y que la culpa es, como no, de Zapatero.
El conseller no contestó a nada de lo que yo preguntaba ni pudo desmentir los efectivos que le relaté.

Primero, que la Comunidad Valenciana es la autonomía en las que las decisiones de Rajoy tienen mayores efectos negativos, la más perjudicada.

Segundo, que las decisiones de Rajoy han producido la pérdida de más de mil empleos directos en las renovables.

Tercero, que las decisiones de Rajoy han desmantelado las fábricas de módulos fotovoltaicos de esta comunidad, que fabricaba nada menos que el 30% de la producción española.
Es patético ver a un conseller de industria que le importe un bledo que desaparezcan estas industrias.

Cuarto.
Que las decisiones de Rajoy han eliminado las inversiones en I+D+I en renovables en esta comunidad.

Quinto.
Que las decisiones de Rajoy han reducido a cero las inversiones en nuevas instalaciones de producción eléctrica fotovoltaica.
En 2012 se invirtió en el mundo 140.
000 millones de dólares, y a esta comunidad no ha llegado ni un solo euro gracias, lo repito de nuevo, a estas decisiones del señor Rajoy.

En sexto lugar, que las decisiones del señor Rajoy van en contra de las tendencias del resto del mundo de impulsar energías eólicas, fotovoltaicas, de biomasa, cogeneración, etcétera.

Todo este desastre es gracias al señor Rajoy, pero también gracias a la complicidad del gobierno del señor Fabra, que no ha dicho ni mu.
Ya oyeron al conseller.
Ni mu.

Con todos estos perjuicios en la Comunidad Valenciana resulta inexplicable que el Consell no haya ni encargado un dictamen para estudiar la inconstitucionalidad del Real decreto ley 9/2013, sabiendo que otras comunidades autónomas iban a interponer recurso, incluso comunidades gobernadas por el PP, como Murcia y Extremadura.
El gobierno valenciano mirando hacia otro lado mientras esta comunidad es la más perjudicada.

Contrasta esta actitud con la mantenida ante el Real decreto ley 14/2010, en la época del ministro Sebastián, que sí que fue recurrido por el gobierno valenciano.
Le recuerdo que aquel decreto recurrido recortaba primas en 2010, 2011, 2012 y 2013, y a cambio prolongaba el período de protección de las primas más allá de los veinticinco años inicialmente previstos.
Los afectados dicen ahora que el señor Sebastián, contra el que tanto habían protestado por aquel decreto, es un bendito en comparación con los señores Soria y Rajoy.

Porque nadie puede entender que el gobierno valenciano presentase recurso ante un decreto que recortaba tres años y compensaba el futuro, y no lo presente a un proyecto de Rajoy que recorte inmensamente más, sin compensaciones futuras, lo hace para siempre y les puede llevar a la quiebra a muchas explotaciones.

Nadie puede entender que el gobierno valenciano no haga nada sabiendo que las decisiones de Rajoy han paralizado las inversiones, han desmantelado la industria fabricante, han enviado al paro a una legión de valencianos.

¿Por qué el gobierno valenciano presentó recurso en 2010 y no lo ha hecho en 2013?
Porque sus supuestas reivindicaciones ante Madrid eran una pose, eran cosmética, eran puro victimismo.
Porque ya sabemos que el señor Fabra, por no pedirle a Rajoy, no le pide ni la hora.
Ya lo habíamos dicho.
Pero ahora el presidente lo ha confesado.
Dice que quien más pide a Rajoy no consigue más, así que él no pide nada.
No pide el reconocimiento del pago de la deuda histórica.
No pide la revisión inmediata del módulo de financiación.
No pide las inversiones que merecemos.
Fabra no pide.
Pero en el caso que nos ocupa ha dado un paso más en el abandono de la defensa de los valencianos.

Además de no pedir lo que nos merecemos, ni siquiera se recurre lo que Rajoy nos quita.
Y en este caso el señor Fabra lo tenía fácil, porque otras comunidades del PP lo habían hecho.

Hoy ya no podemos pedir al señor Fabra que presente recurso de inconstitucionalidad porque ha pasado el plazo.
Afortunadamente para los valencianos lo que Fabra no ha hecho, lo hace nuestro secretario general, Ximo Puig, a través del grupo parlamentario de PSOE en el Congreso, que ha presentado ese recurso.

En esta PNL ahora lo que le pedimos al Consell es que dé explicaciones de por qué no ha presentado recurso, de por qué ni siquiera encargó un informe jurídico.
Los valencianos merecen una explicación de por qué ahí no se ha hecho y en otras comunidades gobernadas por el PP sí que se ha hecho.

Además en esta PNL pedimos que se inste al gobierno del señor Rajoy a que derogue el Real decreto ley 9/2013 por los graves perjuicios que provoca a esta comunidad.

Desde que presentamos la PNL el gobierno de Rajoy ha dado un paso más allá de este decreto, un paso de gigante para defender los intereses de las grandes eléctricas en contra de los consumidores, de las renovables y del resto de agentes del sector.

La ley del sector eléctrico, actualmente en trámite en el Congreso, consolida todos los ataques a las renovables, hechos con los reales decreto ley, e introducen más normas demoledoras para sectores de esta comunidad.

Es de destacar que hay varios artículos dedicados a impedir que las cooperativas eléctricas sigan operando como cooperativas.
De las veinte existentes en España, dieciséis están en la Comunidad Valenciana y han funcionado sin crear ningún tipo de problema, ofreciendo mejores servicios que las grandes eléctricas, mejores precios, haciendo una importante obra social en los municipios que están presentes.

No han creado ningún problema ni las quieren desmantelar.
¿Por qué?
¿Por qué hacen eso?
Fíjense.
Dieron un servicio para que llegase el fluido eléctrico a las poblaciones a las que las grandes eléctricas no querían llegar a principios del siglo pasado.
Llegaron a haber casi dos mil en este país.
De las 2.
000 quedan sólo 20.
Y de esas 20, 16 están en nuestra comunidad.

Pero al señor Soria y Rajoy poco les importa esto.
Actuando como títeres de las grandes eléctricas están legislando para desmantelar todo lo que ellas no controlan, sean renovables, cooperativas eléctricas, cogeneración o autogeneración.

Según el gobierno español la culpa de todo la tiene el famoso déficit de tarifa, que dicen que es la diferencia entre el coste de generación de la energía y lo que pagan los usuarios.
Sin embargo, cada vez está más claro que no es eso, que es más la diferencia entre la que pagan los usuarios y lo que quieren ganar las grandes eléctricas a costa del erario público.
(Aplaudiments)

Es indignante que demonicen las primas a las renovables, pero paguen gigantescas cantidades a nucleares e hidroeléctricas que están amortizadas hace años.

Es necesaria una auditoría regulatoria del sistema eléctrico para aclarar la caja negra del déficit tarifario.

Es necesario que los usuarios conozcamos por qué reciben fondos públicos las grandes eléctricas.
Y esta auditoría la pedimos también en esta PNL.

Y, por último, pedimos que se retire el Proyecto de ley del sector eléctrico y se presente uno nuevo, consensuado con consumidores y eléctricas, en el que no primen los intereses de las grandes eléctricas sobre el resto de agentes del sector.
Un proyecto de ley que tenga como objetivos conseguir la plena utilización de nuestro potencial en energías renovables, disminuir nuestra dependencia exterior, aprovechar al máximo la innovación y su capacidad para generar empleo de calidad, reducir al máximo la emisión de gases de efecto invernadero y garantizar precios asequibles y estables de la energía.

En el proyecto actual nada de esto se garantiza.
Todo lo contrario.
Les voy a dar ocho razones de rechazo que concita este proyecto de ley.

Consolida un marco energético superado por quince años de desarrollos tecnológicos y fosiliza a España en el pasado.

Ignora que la Unión Europea ha trazado una hoja de ruta energética a 2050 que puede dejar descolgados a aquellos países que no acomoden sus propias estrategias al espacio común.

Desprecia la oportunidad que las economías tractoras de la Unión Europea han visto en la llamada transición energética.

Arrojan por la borda el trabajo de los últimos años de un sector empresarial, innovador y pujante, que nos colocó a la cabeza del liderazgo mundial en renovables.
Y una buena parte estaba en esta comunidad.

Lejos de resolver el déficit de tarifa, lo consolidan trasladándolo al recibo de la luz, con el consiguiente incremento del precio de electricidad para empresas y familias.

En plena crisis hace aflorar una nueva brecha social, la que viene de la mano de la pobreza energética para aquellas familias que se verán obligadas a renunciar a determinados servicios en sus hogares.

Desprecio a la oportunidad de avanzar en eficiencia energética al atacar a las renovables.

La avalancha de pleitos y recursos que ya está planteando desde prácticamente todos los sectores confirma el enorme rechazo que suscita esta reforma energética.

Miren, es inadmisible que los hogares españoles paguen por la energía un 38% más que la media europea, que nos superan en precio Malta y Chipre.

Es inadmisible que las empresas españolas paguen un 20% por la energía más que la media europea, porque es un lastre para la competitividad de nuestras empresas.

Nada justifica esa barbaridad de precios, y que a la vez haya un supuesto déficit de más de 25.
000 millones que debemos a las eléctricas.
Que, por cierto, además son las que más beneficios tienen.
Es absolutamente infumable e injustificable.

El proyecto de ley del sector eléctrico agravará el actual panorama para hogares y empresas y nos conducirá a España y a esta Comunidad Valenciana en particular a un panorama de pobreza energética que no podemos consentir.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gracias.

Señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Bé, anunciem que votarem favorablement la proposició no de llei.
De fet, l'esmena de modificació ens agrada més que el text original, sobretot perquè parla de més coses i coses més interessants.

I em sap mal, però li he de fer un retret al Partit Socialista, no?
, perquè sempre s'enrecorden de santa Bàrbara quan trona.
Vull dir, moltes d'estes coses que diuen ací les hagueren pogut fer en els huit anys que van estar de govern.
Perquè, de fet, fins i tot el mateix sector de les renovables, que es va vore afavorit en un primer moment per una legislació aprovada pel mateix Partit Socialista, va ser el mateix Partit Socialista el que va començar a atacar eixa legislació a partir de 2008.
I ho va fer per les mateixes raons que el senyor Toledo ens ha dit ací, perquè els governs.
.
.
, em referisc als governs de Madrid en este cas, no són els governs d'Espanya ni tot això, són els governs de l'Ibex 10.
Val?
I tant és que manen estos d'ací com els d'ahí, perquè sempre, sempre, sempre atenen els mateixos interessos, que no són mai, mai, mai, els de la majoria de la població.

Bé, és evident que a més el decret i tota la regulació que ha anat aprovant el Partit Popular, i especialment l'últim decret, el de 9/2013, és una absoluta barbaritat, perquè no és només que tinga problemes des del punt de vista de l'atac que representa als sectors de les renovables, sinó que a més, legalment, com tantes altres coses que estan fent-se per diferents governs del Partit Popular no se sosté de cap manera.
Perquè vulnera els principis de seguretat jurídica i de no-retroactivitat, a més de perjudicar sobretot a aquelles comunitats autònomes que més s'han esforçat per tindre una indústria i una tecnologia pròpies del sector de les energies renovables, no?

Un sector que és el paradigma de les polítiques que haurien d'estar fomentant i implementant perquè conjuga sostenibilitat, a més en un mercat en expansió, en un sector tecnològic d'alt valor afegit i d'un gran nivell, en el que a més, en general, el conjunt de l'estat espanyol havia aconseguit nivells inclús de lideratge quant a l'aportació energètica, i que a més és un sector dominat fonamentalment per les xicotetes i mitjanes empreses i per un conjunt d'indústria (inintel·ligible) .
.
.
autònom, etcètera, que és molt important.

Què demostra això?
Que entre el que es diu i el que es fa hi ha una distància molt gran.
I quan estem parlant dels governs del PP, entre el que diu el govern del PP i el que fa el govern del PP la distància és abismal.

Bé, tant fa, els estudis han demostrat que les energies, com l'eòlica o la solar, aporten al conjunt de l'economia, inclús indirectament, fiscalment a l'estat, molt més d'allò que reben en primes.
És a dir, es tracta d'ajudes rendibles, rendibles socialment, però també rendibles fiscalment.
I el que ha passat ací és molt fàcil.
És a dir, ha arribat la crisi i eixa tolerància que havien tingut les elèctriques amb el sector renovable s'acaba radicalment.
Perquè, clar, el consum de l'energia elèctrica baixa.
Les companyies elèctriques havien fet grans inversions en plantes de cogeneració i de gas -el Castor està ahí i no és una casualitat.

Hui en dia les plantes de gas, com les que tenim ací al País Valencià, a Sagunt o a Castelló, estan cremant sense produir energia elèctrica, perquè tenim més gas del que poden consumir.
Evidentment, tot fruit d'una dolentíssima planificació.

A més d'això, clar, els grans oligopolis elèctrics el que han aconseguit els governs és que s'aprove una cosa que es diu dèficit tarifari, que és absolutament incomprensible, que ningú sap massa bé com es calcula, i en el que es paga, entre altres coses, com molt bé ha dit el senyor Toledo, instal·lacions que ja fa anys, i anys i anys que estan amortitzades, com són les nuclears i les hidroelèctriques.
I en compte de desmantellar les nuclears, que seria l'opció més raonable… Si produïm més energia de la que necessitem i tenim centrals nuclears que són obsoletes i altament perilloses, el raonable seria tancar-les.
Doncs no, anem a carregar-se el sector punter, el sector que realment té futur, el sector de les xicotetes i mitjanes empreses.

Per tant, malgrat el bonegó inicial, que crec que algun dia tindrien de reflexionar el Partit Socialista sobre el que fa quan governa, perquè també hi ha una diferència gran entre el que diuen i el que fan, malgrat…, evidentment, estem absolutament d'acord en tots els punts que contempla la PNL i votarem a favor d'ella.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Señorías.

Vaya por delante el apoyo de Compromís a la PNL del Grupo Socialista, que, autoenmendada, ha mejorado sustancialmente, porque hace referencia a otros aspectos que hay que destacar, que hay cambiar y que hay que redirigir.

Porque, desde luego, la política energética del gobierno estatal es absolutamente nefasta, está absolutamente plegada a los intereses de los oligopolios.
Se han dado aquí ya muchos argumentos y vamos a incidir en alguno más y a reforzar los que son básicos.

De entrada, este real decreto de reforma del sector eléctrico ha de ser derogado porque aumenta el precio de la luz a los valencianos y valencianas y, por contra, asegura los beneficios de las grandes empresas del sector eléctrico.
O sea, nos quitan a todos para darles a los de siempre.

Ataca a las pequeñas cooperativas eléctricas, de las que les recuerdo que el 80% están en territorio valenciano, a las que se les impide que sean distribuidoras de electricidad, como venían siéndolo, en algún caso desde hace casi un siglo, y que contaban además con el aval de numerosos informes a su favor de la Comisión Nacional de la Energía.

Al mismo tiempo, favorece el oligopolio de grandes empresas productoras de energía eléctrica que se quedan con todo el negocio de la comercialización.
Eso es la defensa de los intereses valencianos que ustedes pregonan, y así la demuestran.

Además, ataca e impide el autoconsumo, con o sin balance neto; penaliza el ahorro y la eficiencia energética y, además, condena al sector de las renovables, que da trabajo a miles de valencianas y valencianos y que además podría dar muchos más trabajos en un futuro.
Ustedes se lo cargan con las políticas de Madrid y con la inacción del gobierno de Fabra, que, como ya ha quedado demostrado tantas y tantas veces, es un delegado del gobierno calladito y domesticado.

Y además, es que se favorecen las formas más contaminantes, más sucias de generación de energía eléctrica y prevé, además, nuevos aumentos en el recibo de la luz.

No les vamos a pedir comparaciones con otros países de Europa, que en algunos ocasiones de forma demagógica se hacen comparaciones, pero nos podemos comparar con el gobierno murciano, que lo tenemos aquí bien cerca.
El gobierno murciano recurrió el decreto este porque modificaba sustancialmente el régimen jurídico y económico para las instalaciones de energía eléctrica existentes a partir de fuentes de energía renovable, cogeneración y residuos.
Pero a la Generalitat valenciana le parece muy bien que esto sea así.

Incide además el gobierno murciano en que la normativa ha sido alterada con carácter retroactivo y discriminatorio, pero a la Generalitat valenciana le da igual.

También el gobierno murciano denuncia la vulneración del principio de igualdad.
Esta norma discrimina negativamente a la producción eléctrica mediante energías renovables en relación con el resto del sistema de producción de energía eléctrica, así como el principio de legalidad, dado que viola el contenido de tratados internacionales de los que forma parte el estado español y que no pueden ser violados sino por tratados de igual rango o superior.

También denuncia la incidencia de la ruptura de la seguridad jurídica de las actuaciones de la administración y de la confianza legítima, pero todo esto a la Generalitat valenciana le da igual.

Con su inacción, nos encontramos que el gobierno valenciano, como estoy diciendo, defiende más a los oligopolios que a las valencianas y a los valencianos, y son muchos los afectados directamente.
Hay 7.
000 instalaciones en el régimen especial en el territorio valenciano, y más de tres mil pequeñas empresas y más de quince mil empleos de valencianas y valencianos están en juego ahora mismo.
Empleos que pueden perderse por toda esta serie de medidas que está tomando el gobierno del estado para favorecer energías sucias y a los oligopolios frente a las energías limpias, a las pequeñas cooperativas y al empleo de miles de valencianos.
Y también a las inversiones de muchos cientos de valencianos.

No les preocupa ni les gusta nada lo que no les conviene a los oligopolios, y por eso están trabajando en este sentido.
Ustedes solamente trabajan para los poderosos.
Y si no, demuéstrenlo con hechos.
Ya no podemos presentar un recurso de inconstitucionalidad porque ya no se llega a tiempo, pero se puede pedir al gobierno central que derogue ese decreto.
Pueden exigirlo y pueden exigirle también que ceje el ataque continuo al que está sometiendo a los consumidores, a las pequeñas cooperativas, al sector de las renovables y a todos los que se encuentran en el camino de los intereses del oligopolio del sector eléctrico.

Y, bueno, tristemente, ustedes van a votar en contra de esto - ¿cómo no?
-, porque no tiene más que un objetivo, que los oligopolios, en este caso, el eléctrico, estén contentos con ustedes, porque están todos ya agolpados en la puerta giratoria porque ven que se les acaba el chollo.

El senyor president:

Muchas gracias.

El senyor Ponce Guardiola:

Muchas gracias, señor presidente.

El senyor president:

Señor Betoret.

El senyor Betoret Coll:

Muchas gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Señor Toledo, no es posible hablar de reformas eléctricas sin hablar de antecedentes, y de antecedentes no muy lejanos.
Ustedes hace no demasiado pretendían atajar el déficit galopante de la tarifa eléctrica.
O, al menos, eso era lo que decían al final de la última legislatura de su gobierno en el Gobierno de España.

Y digo que fue al final de su mandato, porque entretanto ustedes tienen el honroso honor de ser los que montaron el mayor desbarajuste producido en la historia del sistema eléctrico español, solo superado por el desbarajuste que han montado con el tema del paro.

El lío fundamentalmente está relacionado con los costes del régimen especial, y hoy, como diría el castizo, sin despeinarse, vienen a proponer más de lo mismo, para sacarnos del agujero en el que ustedes nos han metido.

Ustedes habían presentado una proposición no de ley que, con su autoenmienda, no tienen prácticamente nada que ver con lo que planteaban en el primer momento.

En cualquier caso, bueno, yo le intentaré dar argumentos para justificar el voto que vamos a emitir nosotros.

Si se hiciera lo que ustedes hicieron y parásemos la sangría en el déficit tarifario, el problema podría convertirse en estructural.
Y quiero recordar que ustedes llevaron el déficit hasta el 3% del producto interior bruto.

El sistema eléctrico español cuenta con una potencia instalada de 106.
000 megavatios, de los cuales 88.
000 megavatios son firmes, muy por encima de la demanda punta, que se encuentra situada en los 44.
000 megavatios.

Los ingresos por peaje entre el 2004 y el 2012 crecieron a un ritmo del 122% y los costes crecieron en este mismo período el 197%, destacando en este último apartado los costes de las primas del régimen especial y las anuales del régimen tarifario.

El senyor president:

Señores diputados, por favor, guarden silencio.

El senyor Betoret Coll:

Todo esto conduce a un déficit que ustedes han generado y que tenemos que resolver otros.

Pero para poder valorar la situación que el gobierno se encontró en el 2012 es necesario reconocer que en España los precios de la energía para los consumidores e industrias se han incrementado más de un 60% en los últimos siete años.

Además, nuestro sistema eléctrico cuenta con 56 ciclos combinados pensados en su momento para el respaldo a las renovables, que están siendo utilizados a un 10% de su capacidad.

Este real decreto ley pretende resolver los problemas heredados, porque a pesar de los esfuerzos para garantizar la estabilidad financiera del sector eléctrico, el déficit persiste y, si no se toman medidas, superará los 10.
500 millones de euros.

Las medidas tomadas por el Gobierno de España en este momento, en los últimos dos años, han conseguir minorar el déficit, en solo dos años, en 6.
000 millones de euros.

Con este real decreto ley se pretende atajar el déficit tarifario, y es una pena, realmente es una pena, que estas buenas ideas, como les ha dicho el señor Torró, las tengan ustedes ahora y no las tuvieran antes.
Si hubiera sido así, hubieran tomado las medidas adecuadas cuando tocaba y les hubiéramos ahorrado a los españoles el esfuerzo extraordinario que hicieron y que estamos haciendo ahora entre todos para reconvertir o reconducir esta situación.

A esta reordenación de costes tiene que contribuir para hacer viable el sector, que se ha visto desbordado por el efecto llamada de las energías renovables.

Con este real decreto, del total de 4.
000 millones de euros del déficit tarifario, 900 los atenderán los consumidores y las empresas harán frente a un importe de 2.
700, que se repartirán entre la distribución, el transporte y las tecnologías renovables.

Señorías, en este sentido, el real decreto aporta certeza al sistema.
Desafortunadamente, no existen soluciones milagrosas para el recadito que nos dejaron antes de marcharse del gobierno.

En definitiva, las alternativas a la ruina que ustedes nos dejaron era dos: dejar quebrar el sector o incrementar el 40% a los consumidores.
Por ello, frente al inmovilismo y la ruina, la actividad y la certeza.

En relación con los perjuicios mayores que, según usted, dice que se ha causado a la Comunidad Valenciana, para perjuicios en temas de energía, yo creo que de ese tema hemos hablado en la proposición no de ley que se ha planteado antes y de quienes son los responsables.

En cualquier caso, en el real decreto ley no se establecen condiciones o elementos diferenciadores respecto de otros territorios.
La interposición del recurso de inconstitucionalidad en base a una justificación poco fundada y basada en criterios de naturaleza política, tendría poco sentido.

En relación con el proyecto de remodelación del sector eléctrico, como usted ha dicho, es un proyecto de ley que se encuentra en fase de alegaciones, y el Consell y el gobierno del Partido Popular ha hecho alegaciones…

El senyor president:

Vaya concluyendo, señor Betoret.

El senyor Betoret Coll:

…cuando se le ha remitido este proyecto de ley por parte de la Comisión Nacional de la Energía para defender a las cooperativas eléctricas, para defender a los usuarios que hacen autoconsumo…

El senyor president:

Muchas gracias, señor Betoret.

El senyor Betoret Coll:

…y para la cogeneración.

Luego en la réplica seguiré, porque me he quedado sin tiempo.

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

Señor Toledo.

El senyor Toledo Lobo:

Señor Betoret, no sabe cuánto le agradezco que haga historia.
Y yo se la voy a completar y le voy a aclarar todas las lagunas históricas que usted tiene y todos los desconocimientos -porque no creo que sean mentiras, creo que son desconocimientos- que usted tiene.

Mire, en 2012, el déficit de tarifa, el desvío ha sido de 1.
469 millones.
Ustedes han batido el récord, más de cinco mil millones.
Con ustedes se ha batido el récord.
Pero es más.
Le voy a decir: de esos 1.
469 de desvío, ¿sabe cuánto han producido las fotovoltaicas, que son las más atacadas?
Uno, uno, señor Betoret.

Mire, ya sé que no les vamos a convencer.
Si usted fuese alcalde de uno de los municipios que tienen cooperativas eléctricas, seguramente pensaría otra cosa.
Pero ya sé que no les vamos a convencer, porque estamos en una cuestión de fondo, estamos en un cuestión de fondo, que no quieren pedir nada al señor Rajoy.

Mire, le voy a decir lo que es un huerto solar típico, para que entienda el efecto de lo que tiene su reforma.
Un huerto solar típico ha costado unos 700.
000 euros de inversión, un 20% lo ponían pequeños inversores y un 80% fondos de inversión o bancos.
Para que pusieran ese 80%, los pequeños inversores tenían que otorgar garantías en muchos casos de sus casas.
Y ahora su reforma les condena a la quiebra.
Condena a que 5.
000 millones que están en la banca no puedan devolverse, condena a que esos huertos solares acaben en la Sareb, en el banco malo, donde por cierto les está esperando una gran eléctrica, por cierto.

Mire, los 55.
000 pequeños inversores y algunos de los empresarios con los que he tenido que hablar estas semanas, me decían indignados: «Es inconcebible que las personas que yo he votado me quieran expropiar ahora el negocio.
» Porque esto es una expropiación encubierta, lo que van a hacer, una expropiación encubierta como la que la que ha hecho Evo Morales o como la ha hecho Cristina Kirchner.
Lo que pasa es que además se la hacen a sus propios conciudadanos.
Decían: «Es inconcebible.
» Pero luego me decían: «Pero jamás les volveremos a votar, jamás.
» (Aplaudiments)

Mire, lo de las cooperativas les voy a decir por qué se las van a cargar.
¿Por qué quieren cargarse a esas 16 cooperativas ejemplares valencianas?
Porque para las grandes eléctricas son un mal ejemplo.
No pueden permitir que de la energía más barata, entre un 7 y un 24% más barata, que además genere empleo en los propios municipios, que además se haga una obra social dando becas, cultura, apoyando las ONG.
Es un mal ejemplo.
¿Y si eso cunde, como está pasando en otros países?

Por tanto, exigen que se conviertan en sociedades mercantiles.
Y eso es inadmisible.
Y esta comunidad, que tiene el movimiento cooperativo dentro de su ADN, debería defenderlo.
Y si ustedes no lo hacen es porque no defienden a esta Comunidad Valenciana.

Mire, le voy a decir la historia.
La situación actual del sector eléctrico es consecuencia de tres decisiones, tres decisiones clave y las tres son suyas, las tres fueron del gobierno del señor Aznar.
La primera, privatizar todo lo que quedaba del sector público.
Nos hemos quedado sin presencia en un sector estratégico.
El gobierno español está indefenso ante las grandes eléctricas, no tienen una alternativa.
No pasa como en Italia, como en Francia, como en Alemania.
Y eso lo han hecho ustedes, para dárselo a sus amigos.

En segundo, los costes de la transición de la competencia.
¿Recuerda eso, no?
Hecho también por el señor Aznar, que por cierto solo fueron a las dos grandes eléctricas.
Y el déficit tarifa, porque el déficit de tarifa, el déficit de tarifa, señor Betoret, lo inventaron ustedes en el año 2000, lo pusieron ustedes, sí, sí, lo crearon ustedes, año 2000.
Y si quiere le doy las referencias legales.

Y, tercero, la política de primas a las energías de carácter especial.
La prima fotovoltaica, que ustedes dicen y que tanto critican.
Señor Betoret, ¡pero si la pusieron ustedes, si la pusieron ustedes!
Real decreto 436/2004, promulgado el 11 de marzo de 2004, fácil de acordarse, terrible atentado de Atocha.
Ese día fue.
¿Quién estaba de presidente?
El señor Aznar.
Por eso lo firma el señor Rodrigo Rato.

Mire, hemos hecho errores, claro que sí que hemos hecho errores.
Pero el principal ha sido no derogar todo lo que ustedes han hecho.
Y por eso hemos aprendido.
(Aplaudiments) Y le puedo garantizar que dentro de unos meses, cuando gobernemos en esta Comunidad Valenciana, lo que están haciendo en educación, en sanidad, en políticas sociales, las barbaridades que están haciendo en contra del pueblo valenciano se van a acabar, se lo garantizo.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Senyor Betoret.

El senyor Betoret Coll:

Señor Toledo, hasta el 3% del PIB, en el 3% del PIB dejaron ustedes el déficit de tarifa.
Y no hicieron nada en los últimos ocho años en los que ustedes estuvieron gobernando.
Se lo guardaron todo para el último momento de la legislatura cuando el tema era prácticamente irresoluble, tan irresoluble que tiraron la toalla.

Y, mire, al final el movimiento se demuestra andando.
Y al final a otros, como en la etapa del señor Aznar, al que usted ha convertido, bueno, al que ustedes consideran la gran bestia negra del Partido Socialista, en la etapa del señor Aznar pasó lo mismo.
Ustedes dejaron arruinado el país, se cargaron todos los sectores.
Y llegó José María Aznar y en aquel momento solucionó el problema.
Y los datos están ahí.

Y ahora vuelve a pasar lo mismo.
El problema es que las políticas dolorosas para los ciudadanos, aunque responsables, nos está tocando ponerlas en marcha a nosotros.
Y, evidentemente, a nosotros no nos gusta tener que subir la luz.
Y, evidentemente, a nosotros no nos gusta tener que quitar las primas.
Pero es que no hay otra solución.
¿Es que usted no me ha escuchado lo que yo le he dicho?
La solución frente a esto es o la quiebra del sistema eléctrico o el incremento de las tarifas en un 42%.

Por lo tanto, este real decreto ley lo que pretende, como su título dice, es dar estabilidad al sector eléctrico que anda absolutamente desbocado y que ustedes fueron incapaces no solo de controlar sino que lo elevaron hasta el 3% del PIB.

En relación a la ley regulatoria del sistema eléctrico, es una ley que, como usted bien sabe, está en trámite parlamentario.
Como le decía antes en mi intervención, el gobierno de La Generalitat, el gobierno del Partido Popular, cuando nos ha llegado el proyecto de ley por parte de la Comisión Nacional de la Energía, lo que hemos hecho es hacer alegaciones para defender a las cooperativas eléctricas valencianas.
Lo que hemos hecho es hacer alegaciones en el sentido de que en el autoconsumo, perdón, en la autoproducción no exista peaje y en aquellas instalaciones de cogeneración, que no sean las particulares, se reduzcan sustancialmente los peajes de respaldo.

Concretamente, las alegaciones son la modificación de los requisitos para beneficiarse de la exención temporal del peaje de respaldo, la prolongación del plazo de adaptación.
Además de estas, se ha presentado un documento en el que se pide al gobierno que apruebe con mayor celeridad el nuevo régimen retributivo para las centrales de cogeneración.

Y, concretamente, en relación con las cooperativas eléctricas, que para el gobierno del Consell son importantísimas, como usted podrá entender, ha pedido que se incluya lo subrayado en el artículo referido a las cooperativas eléctricas que dice, que se pide que se añada que lo establecido en los apartados 1 y 2 del artículo, que habla exactamente de la regulación que se le va a dar a las cooperativas eléctricas, no será de aplicación a las cooperativas de consumidores y usuarios, ni a las empresas de menos de cien mil clientes conectados a sus redes.
Con lo cual quedan a salvo todas y cada uno de las cooperativas eléctricas existentes en nuestro territorio.

Por lo tanto, señor Toledo, ustedes todas estas buenas intenciones y todas estas lecciones nos las podían haber dado hace un par de años, que seguramente a todos nos hubiera ido de otra manera.

Por eso le digo que es demagógico plantear soluciones que ustedes durante ocho años no han sido capaces, no solo de poner encima de la mesa, sino que no han sido capaces de implementar.
Y nos han llevado a la situación en la que estamos actualmente y somos otros los que nos toca tomar medidas dolorosas, como he dicho, pero cargadas de absoluta responsabilidad, con la única intención de sacar, en este caso al sistema eléctrico pero fundamentalmente a este país, del agujero en que nos han metido.

Y no quisiera acabar mi intervención sin mostrar mi solidaridad con las víctimas del terrorismo y el máximo apoyo en esa concentración que va a haber este fin de semana en Madrid.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Acabat el debat del sis punt de l'ordre del dia, anem a passar a la seua votació.
Comença la votació.
37 vots a favor, 44 vots en contra.

Proposició no de llei, de tramitació especial d'urgència, sobre l'establiment d'un nou sistema de finançament de les organitzacions polítiques, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 62.
513, BOC número 188)

El senyor president:

Sèptim punt de l'ordre del dia: presa en consideració de la Proposició no de llei de tramitació especial d'urgència sobre l'establiment d'un nou sistema de finançament de les organitzacions polítiques, presentada pel Grup Parlamentari Compromís.

Per a la presentació i defensa, té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Compromís, senyor Ferri.

El senyor Ferri Fayos:

Gràcies.

Senyories, abans de començar m'agradaria mostrar la solidaritat de tot el Grup Parlamentari Compromís amb la gent que està fent vaga avui, que són, no com ha dit el senyor Fabra, són un 80% en ensenyament mitjà i un 90% en l'educació universitària.
(Aplaudiments) I aquesta vesprada omplirem el carrer per a demanar una educació pública de qualitat i en valencià.

I ara ja ens posem amb el tema del que he vingut a parlar ací.

Moltes vegades ens hem lamentat ací en estes Corts de l'opinió que genera la política valenciana arreu de l'estat.
Les Corts solen ser sinònim d'imputats, d'escàndols de corrupció i d'actituds poc democràtiques.
Des de Compromís creiem que Les Corts també poden oferir una altra imatge, que des de Les Corts podem aportar propostes innovadores i liderar la regeneració democràtica, que tanta falta li fa a la democràcia de baixa intensitat amb què comptem en l'actualitat.

La proposta que portem avui ací va en esta línia i tracta un tema espinós, sí, el finançament dels partits.
I, com ja hem fet amb altres propostes, no ens quedem curts, no ens quedem amb canvis menors.
Volem un canvi profund, un canvi de veritat, una altra manera de fer les coses.

Ahir vàrem debatre una esmena a la totalitat del meu grup parlamentari de com introduir la participació del poble en la conformació dels consells consultius.
I ara, en la mateixa línia, volem debatre sobre com introduir la participació de la ciutadania en el finançament dels partits.

Parlem del finançament de partits que ha concentrat nombrosos casos de corrupció des de la restauració democràtica.
No és una cosa de fa uns anys.
Podem parlar de Filesa, el cas de finançament il·legal del PSOE en els anys noranta; podem parlar del cas Naseiro que afecta el Partit Popular; podem parlar de casos més recents, tots vinculats al Partit Popular i a la nostra terra; el tema Brugal, EMARSA, Gürtel, un llarg etcètera; podem parlar de Bárcenas.

Podem parlar de tot açò, però el nostre objectiu hui no és només denunciar la corrupció i de com de mal funciona el sistema de finançament actual.
El nostre objectiu hui és anar més enllà de la denúncia i de fer la nostra proposta alternativa, global i de profunditat.

Proposem un model de finançament de partits baix tres premisses molt clares.
Primer, reducció de despesa innecessària, màxima transparència en les donacions privades i prohibició de les condonacions de crèdits i, tres, màxima democràcia en el finançament públic.

Creiem que sobre estes premisses s'ha de construir un model estable de finançament que assegure que els partits compten amb recursos suficients per a complir la seua tasca, que assegure també que els qui més diners tenen no puguen fer més política, que la política siga patrimoni de tots i de totes i que valga l'opinió tant dels grans empresaris com la del quiosquer, la de l'aturat i la de l'estudiant.
I, finalment, que assegure que els partits no tinguen el vot de la ciutadania com un xec en blanc per a quatre anys.

Però anem per parts.
La primera premissa és la reducció de la despesa innecessària…

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident primer:

Senyories, pregue silenci.

Senyor Maluenda, per favor, pregue silenci.
Moltes gràcies.

El senyor Ferri Fayos:

Creiem que el debat no és si els partits han de comptar amb més o menys recursos sinó per a què necessiten eixos recursos i quines són les despeses innecessàries que es poden eliminar.

L'enviament de paperetes electorals va suposar les darreres eleccions una despesa de 25 milions d'euros…

El senyor vicepresident primer:

Senyories…

El senyor Ferri Fayos:

…Entenem que este mecanisme podria tindre el seu sentit fa temps, però hui en dia és una despesa molt discutible i que, a més, discrimina entre les opcions que reben subvencions per fer l'enviament i els que no.

El que proposem és instar el govern a que busquen alternatives o directament s'elimine esta despesa.
Alternatives, per exemple, a través de les seus electròniques de l'administració o en un enviament conjunt de les paperetes de tots els partits polítics.

Per tant, no caiguem en l'errada de dir que es gasten molts diners públics per als partits.
La democràcia és cara, però la falta de democràcia ho és encara més.
Per això, quan parlem de la despesa, parlem de coses concretes, de quins conceptes podem eliminar i de quins no.
I estos 25 milions d'euros es poden reduir a un nivell testimonial, sense anar en contra del seu objectiu.
Si no es fa és per immobilisme o falta de voluntat política.

També proposem màxima transparència en les donacions.
Actualment ja no es permeten donacions anònimes, això és de veritat.
És un pas endavant.
No són anònimes, però tampoc són públiques.
Per això creiem que cal anar a un model de major transparència, que ja està present en altres països i que és possible a l'estat espanyol i on es pot vore quines empreses donen a qui perquè l'elector sàpiga quins interessos hi ha darrere de cada candidatura.

A l'elector li interessa saber si darrere d'una determinada opció hi ha donants relacionats amb el sector financer, amb les grans elèctriques o relacionats amb el cooperativisme.
A l'elector li interessa saber si un partit es basa amb grans donants o amb xicotetes aportacions.
Esta informació és totalment transparent en altres països i ací també és possible, novament, si hi ha voluntat política.

Dins de la línia de transparència, en les donacions privades, també proposem prohibir la condonació dels crèdits bancaris.
En el passat van ser nombrosos els casos de condonacions milionàries que ha generat, i amb molta raó, la indignació de la gent.

El Tribunal de Comptes, en el seu informe de l'any 2002, publicat en 2005, va xifrar les condonacions entre 1993 i 2002 en 25,4 milions d'euros, 4.
222 milions de pessetes de les antigues.
Entre 1990 i 2002 la xifra de 26,1 milions, 4.
348 milions de les antigues pessetes.
I en l'última reforma de la llei de finançament ja es va introduir un límit de la condonació a 100.
000 euros per entitat, com si foren una donació, però només a efectes de limitació de quantitat, no entraren a valorar les incompatibilitats.

Nosaltres proposem directament eliminar-les, prohibir les condonacions.
Perquè si no s'accepten donacions d'empreses, associacions, etcètera, que tinguen contractes en l'administració, o que reben subvencions, per què sí que s'accepten donacions per part de la banca?
Miren, les entitats bancàries tenen -no cal dir-ho- una relació molt propera amb el poder, reben diners públics en molts casos, i en altres obtenen grans beneficis de les polítiques que decidixen eixos partits que poden rebre eixes condonacions.

Hem parlat ja, per tant, de reduir les despeses innecessàries, hem parlat també d'aconseguir la màxima transparència en les donacions privades i eliminar la influència de la banca així, i ara parlarem del finançament públic.
El tercer eix de la nostra proposta es centra en la democratització del repartiment del finançament públic.
Actualment, aquest repartiment es basa en dos criteris fonamentals: el nombre de vots en les eleccions, i el nombre d'escons, però sobretot aquest últim.
I això no és casual.
El nombre d'escons ve determinat per una llei electoral injusta, que deixa fora les opcions que no han accedit a les institucions.
Si una opció no entra a les institucions no pot aconseguir finançament, i si no aconseguix finançament no pot fer campanya per a entrar en les institucions.
I això, senyories, no és just, no és democràtic, i a més estan les barreres electorals.

En les barreres electorals les noves opcions a més es troben amb una gran barrera econòmica i d'accés a mitjans de comunicació.
I clar, les opcions menudes, la ciutadania que està pensant en crear una formació política no poden vindre ací o al Congrés a dir la seua.
El sistema de finançament dels partits els decidixen els mateixos partits, i això (inintel·ligible) .
.
.
molt perillós.

La nostra proposta vol canviar el sistema de repartiment, vol donar a la ciutadania el poder de decidir a qui volen finançar amb els diners públics.
No es tracta de donacions personals.
Es tracta que els diners que l'estat ja està gastant en ajudar al funcionament dels partits no vinga determinat per una llei electoral injusta, com és actualment, sinó per la decisió lliure i democràtica de les persones, a través del que nosaltres anomenem el xec democràtic.
I esta decisió de les persones, com es farà amb caràcter anual, també tindrà un altre resultat, un major control de l'activitat dels partits.
La democràcia permanent, que no vol dir votar cada quatre anys, sinó participar.
Amb el seu xec ciutadà, un ciutadà o una ciutadana podrà donar-los un avís molt seriós al partit que van votar en les eleccions, si no compleix els seus compromisos, i això els sonarà a molts.

Resumint, davant la situació actual i el mal funcionament dels partits, cal canviar el sistema, però no amb canvis cosmètics o graduals, sinó a fons.
Des de Compromís creiem que pot estalviar despeses innecessàries.
Des de Compromís creiem que les donacions privades han de ser transparents.
Des de Compromís creiem que ha d'estar prohibit que la banca condone crèdits als bancaris, als partits.
I, finalment, des de Compromís creiem que ha de ser la ciutadania i no els partits els qui decidixquen com s'ha de repartir estos diners.

Si no estan d'acord amb estes premisses, voten en contra, expliquen per què volen mantindre el sistema actual.
Si estan d'acord amb estes premisses, o tenen aportacions, o matisacions, ens mostrem oberts a parlar i a acordar-ne els detalls.

Res més i moltes gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Ferri.
(Aplaudiments)

A esta proposició hi havia una esmena que presenta el Grup Parlamentari Esquerra Unida.
Per a la seua defensa té la paraula l'il·lustre diputat Ignacio Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Bé, senyories, Esquerra Unida estem completament d'acord amb l'esperit d'aquesta proposta, secundem la major part de la intervenció que ha fet el diputat Ferri, firmaríem sense dubtar-ho tota l'exposició de motius, i també el segon punt de la proposta de resolució.
Volem, com planteja Compromís, un finançament públic que siga garantia de respecte dels drets democràtics de la ciutadania i que no siguen les empreses les que dominen la política.
Volem que eixe finançament siga transparent, volem que estiga repartit de manera justa, segons els resultats electorals, i no segons la representació obtinguda a través d'unes lleis que beneficien el bipartidisme.
Volem també la prohibició de la condonació de crèdits als partits polítics, la transparència en les donacions, que nosaltres limitaríem, i la reducció de la despesa electoral.
I, a més a més, hem fet propostes en estes Corts, en el Congrés dels Diputats, i a totes les instàncies per avançar en eixe sentit.
Ara bé, compartint l'esperit i bona part del contingut d'esta proposició no de llei, pensem que hi ha una proposta que està poc explicada, i esperem les rèpliques a vore si se'ns pot explicar, de quina manera es faria, i que a més és qüestionable legalment, també democràticament, i fins i tot perillosa per als drets individuals.

I em referixc a la proposta del xec democràtic.
És una paraula que sona molt bonica, que podria a la millor guardar eixe terme per a definir alguna cosa que fóra viable i que fóra realment positiva.
Però jo vaig a plantejar els dubtes, que crec que són ben raonables, i pels quals presentem l'esmena a la proposta de Compromís.

En primer lloc, es parla d'una declaració anual de cada ciutadà o ciutadana amb dret a vot, diguent a quin partit vol que se li assigne la part de finançament públic que li correspon.
Com es faria?
No s'explica.
Se suposa que és una proposta perquè es faça en l'àmbit del País Valencià.
Seria davant de l'administració de La Generalitat?
A través de quin mecanisme es faria?
Amb quin cost -perquè també hem de parlar del cost- i sobretot amb quines garanties?
A nosaltres que no coneguem literatura política, ni tampoc experiències en altres països d'este tipus, sols se'ns acudix una fórmula, com la declaració de la renda, on tots els subjectes contribuents marquem la casella de l'església catòlica o d'altres finalitats, o no en marquem cap de les dues.
Una fórmula pareguda.
Però això també genera molts problemes.

En primer lloc, perquè no és universal, no tots els ciutadans i ciutadanes amb dret a vot fan la declaració de la renda.
Els que no tenen ingressos o els que tenen ingressos menors d'una determinada quantitat no estan obligats a fer-la, i per tant no cobriria tot l'espectre de l'electorat.
Però, després, el que ens preocupa més és la seua possible il·legalitat, però sobretot la vulneració de drets individuals bàsics, que estan a més a més reflectits en la Constitució.
Diu l'article 7.
4 de la Llei orgànica de protecció de dades personals que «queden prohibits els fitxers creats amb la finalitat exclusiva d'emmagatzemar dades de caràcter personal que revelen la ideologia».
Quan un està diguent a quin partit polític voldria finançar, evidentment és una dada clarament relacionada amb la seua ideologia.

Diu l'article 16.
2 de la Constitució espanyola: «Ningú podrà ser obligat a declarar sobre la seua ideologia, religió o creences.
» Està clar que en la seua proposta no s'obliga a ningú, perquè pot efectivament no marcar cap partit polític, que segurament és el que passaria per desafecció en general dels partits polítics.
Per l'actuació d'uns pocs partits polítics, en general la política està desprestigiada i podríem suposar raonablement que el 80, el 90 o més per cent de la ciutadania no marcaria cap partit polític, és el que manifesten les enquestes.

Però a més a més també, per una qüestió de garantir la privacitat de l'adscripció partidària, política o ideològica de cadascuna de les persones.
Recordem que, per exemple, la Constitució espanyola, com la constitució de qualsevol règim democràtic, garantix el secret del vot.
L'article 68 de la Constitució espanyola ens diu que el sufragi és directe, lliure, universal i també secret.
En este cas no estaríem votant a qui volem conferir la nostra representació, però sí a qui volem finançar, i són dades personals extremadament sensibles que de veres fa por que estiguen en mans d'una administració governada per un partit, i més encara si és un partit que en algun moment ha tingut actuacions dubtoses amb eixe tipus d'informació.
Podríem arribar al punt de tindre llistes negres, senyoria.
Pensem-ho, pensem-ho bé.

Es tractaria, si se fera realitat la seua proposta -ja dic, molt dubtosa quant a la seua viabilitat legal-, de tindre un cens de preferències partidàries per assignar el finançament públic.
Quin ús se li donaria a eixe cens?
En mans de qui estaria?
De veres, senyoria, em sembla que planteja molts més problemes que solucions.
Molt més problemes que solucions.
És una idea bonica, és una paraula xula, però hem de ser rigorosos, i hem de previndre possibles abusos que encara empitjoren la situació actual quant als drets individuals.

Per altra banda, també discrepem que -si se fera realitat eixa proposta, tota la part que corresponguera a la ciutadania que no manifesta preferència per cap partit polític a l'hora del seu finançament, siga per desafecció general, o siga perquè no vol marcar a quin partit, perquè no vol que se controlen les seues dades d'ideologia, preferència partidària, etcètera, que jo crec que és el que passaria en el 95%, en el gros del finançament públic- es repartira de manera absolutament igualitària entre tots els partits polítics parlamentaris o extraparlamentaris.
Jo no sé exactament quants partits polítics hi han registrats al Ministeri de l'Interior, però són milers.
Són milers.
I la major part d'ells inactius.
Fins i tot ni es presenten a les eleccions.
En unes eleccions en la taula podem trobar 30 paperetes a la millor, però n'hi han centenars o milers de partits polítics registrats.
Tindria Falange el mateix dret al finançament públic que el Partit Popular, el POSI que el Partit Socialista?
Crec que s'ha de mesurar molt bé el que es proposa, i per això nosaltres plantegem una esmena, una esmena que és coincident, senyoria, amb l'esperit de la seua proposta.

Perquè el final de l'exposició de motius diuen clarament que s'ha d'evitar que l'assignació del finançament públic es faça en funció de la representació institucional que està condicionada per unes lleis electorals injustes.
I, per tant, nosaltres el que plantegem és que eixe finançament públic es faça d'acord amb criteris que atenguen el suport popular rebut per cadascun dels partits en les urnes.
És a dir, per vots.
Podríem aprofundir més, podríem plantejar fórmules, però com estem davant d'una proposició no de llei, jo crec que l'important és marcar clarament quina és la línia de reivindicació de justícia, transparència, etcètera.
Ja dic, recolzem el segon punt de la seua proposició no de llei, volem transparència en les donacions, que se prohibixca la condonació de crèdits, que se reduïxca la despesa electoral de l'estat.

Per exemple, nosaltres proposaríem -i ho hem fet a més a més, i fins i tot per escrit- que se generara un únic mailing oficial, pagat òbviament per l'administració, com estan pagats tots per l'administració a través de subvencions, però en un únic enviament s'enviaren totes les paperetes dels partits, els sobres de votació i fins i tot una xicoteta explicació de vot, i si m'apures fins i tot donar-los una targeteta a cada partit perquè ficaren el que vullgueren de propaganda.
Però un únic enviament.
Això estalviaria moltíssims milions d'euros.

També estem d'acord en canviar el sistema de finançament públic dels partits, en adequar-lo a la manifestació de la voluntat popular, que siga secreta i que siga universal, és a dir, que puga pràcticament, perquè és una qüestió també pràctica, recollir el sentir de la preferència de tots els ciutadans i ciutadanes, que en el cas del xec democràtic, se'ns hauria d'explicar a través de quin mecanisme i amb quin cost es podria fer que tots els ciutadans i ciutadanes amb dret a vot poguérem manifestar eixa opció, i sobretot, que respectara la privacitat d'unes dades tan sensibles com la preferència de les persones per uns o altres partits polítics.

Per això, confiem -perquè ja dic que hi ha una coincidència en l'esperit- que el Grup Compromís accepte la nostra proposta, que jo crec que elimina eixos perills, eixos problemes, eixes indefinicions, respecta el sentit del que es volia proposar, i seria un gran avanç respecte a la situació actual.

Gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Blanco.

Té la paraula el diputat senyor Ferri per acceptar o no l'esmena.

El senyor Ferri Fayos:

Gràcies, senyor president.

Efectivament, senyor Blanco, la PNL planteja eixos dubtes, però per això es tracta d'una PNL, no és una llei desenvolupada, on se puguen explicar tècnicament o desenvolupar tots aquestos fets que vosté ha manifestat, que tots tenim eixos dubtes, com se pot garantir.
Però de fet tenim ahí les eleccions que se celebren any rere any, on es garantix eixa universalitat i eixa privacitat de les persones que van a votar.
Per tant, no és un fet que no s'estiga duent a terme hui en dia.
Per exemple, el vot per correu també ens garantix eixa privacitat i eixos drets individuals dels quals vosté parlava.
Per tant, n'hi han mitjans tècnics que ho poden garantir.
Nosaltres no anem a detallar ahí quins són els mitjans tècnics i quines són les fórmules per a evitar que es vulneren els drets de les persones individuals.
No és el nostre objectiu, ni tan sols volem això, i com vosté, tenim els mateixos dubtes de quin ús poguera fer una administració maliciosa en eixe sentit, però cal confiar en l'administració, cal confiar que es complixquen les lleis, ¿no?
, d'alguna manera.
I aquí, en el desenvolupament d'eixa llei, d'eixos canvis normatius que caldrien per adaptar el finançament dels partits a esta proposta s'inclourien, també, eixes garanties per a la ciutadania.

Perquè, mire, quan n'hi ha un procés electoral la persona s'apunta al procés electoral, queda com que ha votat en eixe procés electoral en els censos dels col·legis electorals però no queda patent, per exemple, el sentit d'eixe vot.
Aleshores, els mitjans estan, estan les experiències demostrades, si no, no estaríem ací en un sistema democràtic i, per tant, això es podria garantir.

Respecte a la seua proposta, el que li vull dir és que sí, és una millora, és un avanç respecte al que ja tenim, és un avanç que significaria que els diners no es repartirien respecte als escons, a la representació, basats en una llei electoral injusta -com ja hem dit abans-, però es deixa de banda una part de l'esperit de la nostra proposta de resolució que és el fet del repartiment, que és el fet de la democràcia permanent, que la ciutadania puga d'alguna manera…, que existisca eixa estructura d'incentius perquè els partits polítics, al final, acabem complint allò perquè ens hem presentat a les eleccions i no fem altres coses diferents.

Per tant, eixa seria la democràcia permanent que els partits estarien auditats anualment, bianualment, allò que es decidira en el moment d'aquest desenvolupament reglamentari, estarien auditant estos partits polítics que es presentem a les eleccions, tant dels que obtenim representació parlamentària com els que no, perquè això és democràcia.

I, després, respecte al repartiment; el repartiment també es desenvoluparia després en eixa llei, nosaltres tampoc estem d'acord que es puga finançar un partit que defense actituds feixistes, per molt que siga un partit que estiga inscrit en el registre; de fet hauria d'estar prohibit que es pogueren inscriure en el registre de partits polítics els partits que defensen una ideologia feixista, i el repartiment, efectivament, no hauria de ser entre tots els partits polítics, hauria de ser un repartiment basat, per exemple, per posar un exemple que hauríem de debatre sobre un desenvolupament reglamentari, seria, per exemple, basat en els resultats electorals anteriors.

Per tant, li dic que no anem a acceptar la seua esmena perquè no recull el fet aquest de la democràcia permanent, que seria l'auditoria contínua d'allò que estan fent els partits polítics.

Res més i moltes gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Ferri.

Per a rèplica, senyor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Sincerament, senyor Ferri, no ho entenc, no entenc com no accepten l'esmena perquè els seus arguments en la rèplica -crec- clarament el que diuen és el que diu la nostra esmena, diu que tècnicament és possible i posa l'exemple de les eleccions, i la nostra esmena el que diu és que siga el vot expressat en les eleccions de manera lliure i secreta el que determine el repartiment, és a dir, ¿vosté voldria que repetírem les eleccions una vegada per a decidir com se conformen els òrgans de representació i, una altra, per a manifestar la preferència per als finançaments dels partits?
De veres, és que ja ho fem una vegada.

El xec democràtic, el xec democràtic és el vot, i això que vosté diu en la seua exposició de motius és el que nosaltres diguem en la nostra esmena en el punt 1, que el vot siga el xec democràtic, el vot a formacions parlamentàries o extraparlamentàries, estem parlant del vot, no de l'escó, sinó el vot.

Vosté no és capaç d'explicar, tècnicament diu que s'estudiaria, que açò és una PNL.
.
.
Quan m'ha dit que existeixen experiències ¡me parla de les eleccions!
L'única experiència que vosté ha sigut capaç de citar perquè fóra possible respectant la privacitat de les dades d'afinitat partidista és el moment electoral.
No repetim les eleccions amb el cost que això té una vegada per a triar Les Corts, i, altra vegada, per a triar el repartiment del finançament, ¡per favor!
Jo entenc que la proposta és bonica, que nosaltres la subscrivim, la votarem a favor, però un poquet de sentit comú, és que és simplement de sentit comú.

Per altra banda, diu vosté, després, respecte al repartiment, que vosté no vol que se financen partits polítics feixistes i que tampoc li pareix a la millor la millor manera el repartiment igualitari, que és el que jo he criticat, que això també es voria, però és que en la seua proposta no diu que es voria, diu que seria igualitari.
Vosté defensa una proposta, jo li faig una esmena, i vosté, després, arreplega alguns dels meus arguments crítics per a dir que això ja es voria, però és que en la seua proposta està detallat, diu «igualitari».

Si el 80, el 90, el 95% del pressupost que no fóra assignat a un partit polític o altre -ja dic-, per desafecció general o per por que les seues dades estigueren en poder de l'administració i que n'hi haguera llistes negres, jo mateix en un altre moment de la meua vida a la millor no havera volgut, en estos moments ja no em puc amagar, ¿eh?
, però qualsevol persona té dret que se respecte el seu dret a la privacitat en una qüestió tan sensible, en l'experiència històrica que té este país.

Si vosté diu que el 80, el 85, el 90, el que pugam simular que representaria eixa part del finançament que no estiguera directament assignada, es repartiria de manera igualitària doncs està diguent, una vegada més, que Falange tindria els mateixos recursos pressupostaris públics que el Partit Popular, i és que, de veres, és una qüestió de sentit comú.

Jo crec que tota l'exposició de motius, tota la seua argumentació queda molt millor encaixada en la nostra esmena i, si vol, fem una transaccional i li diguem al vot expressat de manera lliure, directa i secreta en les urnes «xec democràtic», i diguem que el que volem és que n'hi haja un finançament públic d'acord amb la preferència de les persones sense filtres de sistemes electorals, i li diguem «xec democràtic», si el que vol salvar és la terminologia, que a mi m'agrada.

Però, per favor, no plantegen coses que no estan explicades, que no estan definides, que jo crec que no estan reflexionades ni pensades i que són, no sols qüestionables legalment, sinó perillosíssimes democràticament.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Blanco.

Senyor Ferri.

El senyor Ferri Fayos:

Senyor president, demane un descans per a poder transaccionar amb el senyor Blanco.

El senyor vicepresident primer:

Senyories, se suspén el ple per cinc minuts.

(Se suspén la sessió durant uns minuts)

El senyor vicepresident primer:

(Inoïble) .
.
.
entenem que, per tant, podem continuar en el plenari en la fixació de posició dels grups que no han intervingut.

En primer lloc, per part del Grup Parlamentari Socialista, la il·lustre diputada Ana Barceló.
Té la paraula.

La senyora Barceló Chico:

Gracias, presidente.
(La senyora Barceló Chico parla amb el micròfon desconnectat)

El senyor vicepresident primer:

Perdón, perdón, señora diputada.
Ahora puede…

La senyora Barceló Chico:

Gracias, señor presidente.

Señor Ferri, compartimos la misma preocupación por el enorme daño que está causando la corrupción política a la democracia y a las instituciones.

Y además, coincidimos que se ha roto esa confianza en los partidos políticos sin lugar a duda en estos últimos años precisamente por los casos de corrupción y, también, por la financiación ilegal que en la Comunidad Valenciana nos toca de lleno con la financiación irregular del Partido Popular y por el llamado caso Bárcenas.

Pero, señor Ferri, lo que tenemos que hacer es abordar de una manera urgente el actual modelo de financiación que hace aguas, y que tenemos que taponar esas fisuras que tienen que ver precisamente con lo que sabemos y conocemos ahora de la investigación que se está llevando a cabo en Madrid y en la Comunidad Valenciana, que no es otro que tres problemas que hay que abordar: uno, el de las donaciones; otro, el de la opacidad, y otro, el del mayor control de los organismos públicos que fiscalizan las cuentas de los partidos.

Mire, en cuanto a las donaciones, nosotros queremos ir mucho más allá de la propuesta que usted hace.
Usted habla de transparencia en las donaciones y el Grupo Socialista quiere que esas donaciones, además de que sean transparentes…, es que tenemos que rechazar que hayan donaciones de empresas, sociedades o personas jurídicas, porque precisamente ese es el origen del gran escándalo de la financiación del Partido Popular en la Comunidad Valenciana y en Madrid.
Ese es.

Porque hemos comprobado (veus) que se ha incumplido…

El senyor vicepresident primer:

Señorías, por favor, ruego silencio.

La senyora Barceló Chico:

…por parte de las empresas se han incumplido dos cosas.
Una, se ha incumplido el límite de los importes máximos que podían donar y, en segundo lugar, se han saltado la prohibición de que las donaciones fueran de empresas que no tuvieran contratación con la administración pública.
Y esos dos casos, esas dos situaciones, esos dos incumplimientos se están dando.

En segundo lugar, decirle también que el Grupo Socialista ha propuesto en el Congreso de los Diputados que se excluya definitivamente de la financiación las donaciones procedentes de las empresas precisamente para evitar que haya situación de obtención de un ilegítimo beneficio o de una situación de privilegio.
Contraten o no contraten con la administración, definitivamente, fuera las donaciones a los partidos políticos.

En segundo lugar, señor Ferri, la transparencia, pero la transparencia no está solamente en que participe la ciudadanía dónde va a destinar su cheque democrático.
La transparencia que tiene que ser precisamente… tiene que ser el antídoto contra la corrupción.

Y, también, el poder que tienen los ciudadanos para controlar a los partidos políticos se tiene que ver, dando un paso importante, por tanto, por parte de los partidos, que es publicando la contabilidad de los partidos políticos.
Independientemente del control que puedan ejercer el Tribunal de Cuentas o la Sindicatura de Comptes, tiene que haber esa transparencia.

Y más, no es suficiente que excluyamos las donaciones de las empresas, de la financiación de los partidos.
No es suficiente que haya más transparencia con la publicación de la contabilidad.
Es que tenemos que dar un paso más en que sea eficaz el control por parte del Tribunal de Cuentas y de la Sindicatura de Comptes, porque no puede ser que en estos momentos tengamos…, el Tribunal de Cuentas tarde entre cuatro y cinco años en fiscalizar las mismas.
Porque cuando descubren una infracción no pueden además aplicar la ley porque ha prescrito por el tiempo trascurrido.

Y, además, es necesario dotar de más medios al Tribunal de Cuentas, de tal manera que pueda cruzar los datos tanto de la hacienda pública, como de cualquier otro organismo que le facilite ese control y esa eficacia.

Señor Ferri, mire, las grietas del actual sistema nos debe de llevar a abrir un debate serio, pero también debemos dar voz a los ciudadanos en este debate porque compartimos esa preocupación.

La iniciativa que nos trae usted aquí nos habla de cómo plantearnos ese reparto igualitario entre todos los partidos.

Por otro lado, nos habla que casi, casi cometamos un delito de prevaricación, excluyendo aquellos partidos que podrían estar en unas opciones… pero siguen siendo partidos que están legalizados, por tanto, tampoco sería posible.

Nosotros lo que queremos hablar es…

El senyor vicepresident primer:

Senyora Mollà.

La senyora Barceló Chico:

…de abordar cómo se administra el dinero público y privado que recibe un partido político, cómo se gestiona y, sobre todo, cómo damos cuenta a los ciudadanos, porque ese es el verdadero problema.
Por eso, señor Ferri, le anunciamos nuestra abstención.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Per part del Grup Parlamentari Popular, il·lustre diputat César Sánchez.

El senyor Sánchez Pérez:

Muchas gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Hoy hemos visto una nueva forma de gobernar: del bipartido, hoy.
Tripartito, a veces; bipartito hoy.
El debate de la ocurrencia.
Menos mal que de la ocurrencia no ha salido una ocurrencia mayor.

Sin ninguna duda estamos ante un gran tema pendiente para la regeneración democrática…

El senyor vicepresident primer:

Señorías.

El senyor Sánchez Pérez:

…de España.
Desde el inicio de la propia transición, con el decreto ley de normas electorales, se diseñó un sistema de financiación de partidos políticos que combinaba la financiación pública predominante y la financiación privada.
Desde entonces se ha evolucionado mucho y ha habido muchas modificaciones.

No es un tema menor, porque nuestra joven democracia tuvo que, en tiempo récord, hacer la transición, democratizar nuestras instituciones y conquistar las libertades públicas.
Y el balance ha sido positivo durante estos últimos treinta y cinco años, pero todavía hay mucho trabajo por hacer y mucho camino por recorrer.

Hoy los ciudadanos, y es una exigencia, están pidiendo recuperar parte del poder que entonces cedieron a los partidos políticos para hacer la transición.
Y es aquí donde el papel de la sociedad civil en la vida de los partidos políticos y su financiación cobra gran importancia en tiempos actuales.

Se dispone de poco tiempo, apenas cinco minutos, para hacer una reflexión en donde se pueda concretar de dónde venimos, cómo estamos y hacia dónde es bueno que vayamos en materia de financiación de partidos políticos.

En cualquier caso, lo que necesita España y lo que necesita la Comunidad Valenciana en este tema, que es de interés general, son grandes acuerdos, grandes pactos para reformar y para mejorar el sistema democrático en el que vivimos.

Pero el Partido Popular en donde no va a estar es en caminos de ruptura.
No va a estar apoyando opciones que coartan la libertad individual, opciones antisistema y opciones que miran al pasado y no al futuro.

Señorías, es evidente que la acción política conlleva gastos y si la relación económica vincula las partes; hoy, más vinculación económica entre las instituciones, las administraciones y los partidos que entre los partidos políticos y la sociedad.

Esto está generando un enorme distanciamiento entre los partidos políticos y los ciudadanos.
O dicho de otra forma, si hoy la financiación de los partidos políticos representa en España, por ejemplo, el 80% del dinero público y un 20% de aportaciones de la sociedad, de los ciudadanos, es fácil entender la enorme dependencia que tienen los partidos de las instituciones y de las administraciones.
Por tanto, el tema que nos ocupa es de enorme interés y de gran importancia, porque lo que derive de él será importantísimo para fortalecer nuestra democracia.

Decir que la financiación de los partidos políticos ha funcionado correctamente en nuestra democracia sería engañarnos a nosotros mismos.

Ha habido, y es cierto, y así se ha denunciado por distintos organismos, opacidad y falta de información en todos los partidos políticos a lo largo de la democracia.

Y esa falta de relación entre partidos y ciudadanos, su poca dependencia y la falta de transparencia en los últimos años ha profundizado en la degradación de la vida pública, la falta de credibilidad y el divorcio entre partidos y sociedad que muestran las encuestas del CIS todos los meses.

Es por todo esto que acabo de explicar que este debate es bueno, y los sucesivos que se puedan producir.
Pero que algunos vengan a dar lecciones de ética, de buen comportamiento o de moral, cuando solo ven la paja en ojo ajeno y no la viga en el propio, no se puede permitir.
Señora Barceló, solo hay un partido político en España condenado por financiación ilegal, y ese es el Partido Socialista.
(Aplaudiments)

Estamos todos de acuerdo en que es una exigencia social que debemos abordar, pero lo debemos hacer desde el respeto, desde el diálogo y desde la responsabilidad.
Hay mucho trabajo por delante.

Desde luego, que el Partido Popular no va a mirar hacia otro lado en un tema tan importante.
Y es bueno que estemos debatiendo sobre estas cuestiones, y es bueno que nos planteemos cuál tiene que ser el papel y la medida de la financiación de los fondos públicos en la financiación de los partidos políticos y cuál tiene que ser el papel y la medida de la financiación de la sociedad civil, de los afiliados, de las cuotas de los simpatizantes, los votantes, en general, los ciudadanos que quieran aportar libremente su dinero a los partidos políticos.

Pero desde luego que no lo podemos hacer con ideas como las que se ponen encima de la mesa con esta PNL, que son ocurrencias.
Así gobernarían ustedes, en términos del propio…, de palabras del propio señor Ferri, aprobamos algo pero sabiendo que no sabremos cómo se llevaría a cabo.

Señor Ferri, hay que tener un poquito más de concreción.

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias.

El senyor Sánchez Pérez:

No se pueden hacer brindis al sol y venir aquí a hacer fotos, camisetas y mensajes con poco valor…

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias.

El senyor Sánchez Pérez:

…y poco contenido porque esta es una cámara muy seria.

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Sánchez.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Senyor Ferri, per a rèplica.

El senyor Ferri Fayos:

Senyories, agraïsc del to de les intervencions, sobretot agraïsc al grup d'Esquerra Unida per haver-se, almenys, molestat en presentar una esmena, no només fer la crítica, sinó a més presentar una esmena per a intentar arribar a un acord sobre aquest model de finançament de partits.
Però no agraïsc a la resta de partits que han fet la crítica adient, però ni tan sols han posat ací damunt de la taula una proposta alternativa al model de finançament de partits que tenim actualment i que s'ha demostrat que no ens servix.

Per això, al PSOE, que diu que ha presentat moltes iniciatives en el sentit de millorar el model de finançament, ací en estes Corts ho hem debatut per primera vegada perquè Compromís ha portat ací avui aquesta PNL, no perquè vostés hagen proposat ací mai res en eixe sentit.

¿Vostés han rebutjat finalment totalment les donacions de les empreses?
¿Ho estan rebutjant a nivell estatal, a nivell autonòmic?
M'alegre.
.
.
m'alegre que siga així.

Ací, el model que proposem de Compromís va més enllà de la votació cada quatre anys, va més enllà del xec en blanc que es dóna davant les urnes cada quatre anys, cada cinc anys en les eleccions europees, etcètera, etcètera.
Per això li diem el xec democràtic i no diem el xec en blanc.
No diem el xec de cada quatre anys.
És un xec democràtic que cada any, bianualment, quan se decidisca per desenvolupament reglamentari, els ciutadans i les ciutadanes puguen decidir si volen apostatar del partit al qual van votar en les passades eleccions.

Això és el que nosaltres volem, que els ciutadans puguen apostatar d'allò que van votar en les eleccions, perquè poden passar casos com el del Partit Popular, i vaig a ficar-los alguns exemples d'allò que portaven en el programa i allò que van fer després.

Per exemple, «no subir el IRPF».
Data de la promesa, 19 de desembre de 2011.
Data d'incompliment, 30 de desembre de 2011, el de no pujar l'IRPF.
Senyories, es van presentar amb una proposta de no pujar l'IRPF i als mesos d'haver passat les eleccions, el van pujar.
Per tant, ahí estan trencant una promesa.
El ciutadà o ciutadana que els va votar, que va depositar la seua confiança en vostés, per aquesta cosa, deuria poder apostatar.

«No recortar en pensiones, sanidad y educación», en novembre de 2011.
En abril de 2012 vostés van incomplir aquesta promesa electoral.

Amnistia fiscal, que no farien cap amnistia fiscal perquè dien que era «impresentable, injusta y antisocial».
Senyories, ho van dir en juny de 2010.
En març de 2012 el senyor Montoro va aplicar l'amnistia fiscal, que vostés li diuen d'una altra manera, però és amnistia fiscal, diguen el que diguen.

Per tant, el que hem de donar-li a la ciutadania és l'oportunitat que entre períodes electorals puga apostatar d'allò que va votar, que puga decidir amb el seu vot a quin partit finança i a quin no.
I per això nosaltres presentem aquesta proposta.

Li podia parlar de més coses, com la de Mariano Rajoy, de que «no vamos a reducir las prestaciones por desempleo», o la d'Esteban González Pons, en 2011 també, quan va dir en període electoral, «el PP no va a apoyar abaratar el despido en ningún caso», i als dos mesos teníem una reforma laboral que ens tirava per terra tots els drets aconseguits durant anys i anys pels nostres pares i els nostres iaios.

Senyories del Partit Popular, esta proposta, senyories del Partit Socialista, esta proposta va més enllà de la democràcia que coneixem.
Va més enllà.
És una proposta que no ens hem inventat des de Compromís.
És una proposta que proposa el Green Party pel Consell d'Europa sobre el futur de la democràcia a Europa.
El proposen professors com el senyor Philip Smith en l'Institut Universitari Europeu, de Florència, Alexander Trechsel, de la Universitat de Ginebra, i aquí amb la participació de desenes d'experts de tota Europa.

També ho proposen professors de la Universitat de Yale i professors de la Universitat de Harvard per al model de democràcia en els Estats Units, que a més afirmen que l'assignació de finançament per decisió de la ciutadania és bo per a la democràcia i critiquen la desigualtat entre candidats a causa del finançament privat que hi ha als Estatuts Units.

Senyories, esta proposta de Compromís anava més enllà de no només la proposta.
Volíem exercir ací un debat plural i democràtic.

Al final ens hem quedat només en la nostra proposta i en la proposta que ens han fet els companys d'Esquerra Unida.
Ens haguera agradat escoltar quines són les propostes per a millorar el model de finançament per part del Partit Popular i per part del Partit Socialista.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Ferri.

Per a finalitzar el debat, senyor Sánchez té vosté la paraula.

El senyor Sánchez Pérez:

Muchas gracias, señor presidente.

Señor Ferri, a ustedes el tema no les preocupa lo más mínimo.
(Inintel·ligible) … no les preocupa lo más mínimo.
Se ha visto en la réplica lo que les preocupa, que es venir aquí, utilizar cualquier tema para insultar, para atentar contra el gobierno que está en estos momentos dirigiendo esta comunidad autónoma.

Miren, ustedes no pueden dar lecciones ni de transparencia ni de nada en esta cámara.
¿Quiere saber cuál es el posicionamiento del Partido Popular?
Pues se lo digo yo, se lo he dicho en mi primera intervención, lo que pasa es que no me ha prestado atención.
Para nosotros el escenario ideal sería el inverso aproximadamente al que tenemos hoy.
Si hoy el 20% de la financiación de los partidos políticos, aproximadamente, lo aporta la sociedad civil, las cuotas, los afiliados, los simpatizantes, los votantes de un partido, y el 80% viene de fondos públicos, a nosotros nos gustaría evolucionar hacia un statu quo totalmente inverso, es decir, que.
.
.
(veus)

(Ocupa la presidència el president, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer)

El senyor president:

Señora Mollà.

El senyor Sánchez Pérez:

Es decir, señora Mollà, es decir, que la financiación de los partidos políticos estuviesen en manos de la sociedad civil, y no tanto en manos de las administraciones, porque el dinero (aplaudiments) de las administraciones tiene que estar en manos de aquellos que lo necesitan (veu de la senyora Mollà), de aquellos que lo necesitan.

Hablan ustedes de financiación, de opacidad y de ocultismo.
En estas Cortes se creó una comisión para investigar la financiación de los partidos políticos, a petición del Partido Popular, y ustedes la boicotearon, no adscribiendo a ningún diputado.
(Aplaudiments) ¡La boicotearon!
Ese es el seguimiento que quieren hacer a la financiación de los partidos políticos.

Algún grupo político de esta cámara, al que no me referiré porque no es quien ha presentado la proposición no de ley, elude el control de esta cámara del uso que hace de la asignación reglamentaria que tiene de esta cámara.
(Aplaudiments) ¿Qué significa eso?
Significa que ustedes pueden criticar en qué gasta el PP el dinero que tiene asignado a su grupo parlamentario porque es transparente.
Nosotros no podemos criticarlo porque no lo sabemos, ni lo sabemos nosotros ni lo saben los ciudadanos.
(Aplaudiments i veus)

Por no hablar de Compromís, en este caso, que sí que me tengo que referir a él; que no justifica el gasto electoral ante el Tribunal de Cuentas, lo hemos podido ver recientemente.
(Veus) O el señor Baldoví.
Baldoví es un hombre ya… creo que en breve le van a tener ustedes que presentar a estas Cortes como candidato, (veus) porque tendrá que venir aquí a explicar por qué es el alcalde más opaco de España.
(Veu de la senyora Mollà) ¡El más opaco de España!
Tienen ustedes pocas alcaldías, pero las que tienen se lucen.
(Veus)

El senyor president:

Senyora Mollà.

El senyor Sánchez Pérez:

Y ojo, opaco no significa falto de luz, porque luces no le debieron faltar al ayuntamiento.
El señor Baldoví pagó a su hermano, a la sazón electricista del ayuntamiento, en dos años casi catorce mil euros en horas extras.
Por luz seguro que no fue esa opacidad, por luz seguro que no fue esa opacidad.

Por no hablar de que no justifican la subvención de las Cortes, según el Tribunal de Cuentas, de más de cuatrocientos setenta mil euros.

Señores de Compromís, ustedes no están legitimados a dar ninguna lección de transparencia en esta cámara.
(Aplaudiments) Se esconden tras una camiseta.
Mensajes fáciles.
Televisiones que le dan cobertura pero, transparencia, la justa.
Y lo dice el Tribunal de Cuentas, no lo dice el Partido Popular.

Señores de Compromís, nosotros queremos debatir sobre la financiación de los partidos políticos.
Nos parece esencial evolucionar.
Es más, creemos que tiene que ir en la dirección que marcó el presidente Fabra recientemente.
Es decir, que cobren más protagonismo los votantes, los simpatizantes, los afiliados de los partidos políticos en el sostenimiento de la financiación de los partidos políticos.
Y menos administración.

Sabe bien qué es lo que opina el Partido Popular.
Lo saben los ciudadanos.
Menos administración y más sociedad civil, más participación, más relación de los ciudadanos con los partidos políticos.
Y en esa línea, en esa línea es en la que estamos trabajando.
Ustedes no quieren eso.
Ustedes quieren el control por parte de la administración de todos.
Y eso es un discurso, no del siglo pasado, sino del anterior, y así lo valorarán los ciudadanos en las próximas elecciones.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Acabat el debat anem a passar a la votació del sèptim de l'ordre del dia.
Comença la votació.
6 vots, a favor; 43 vots, en contra; 29 abstencions.

Vull recordar-los als senyors portaveus, com aixina ja els ho he comentat directament, que anem a tindre reunió ara de la mesa i de la junta per a tramitar uns documents.

I també el punt següent ha estat retirat, per tant, s'alça la sessió.
(El senyor president colpeja amb la maceta)

(S'alça la sessió a les 14 hores i 19 minuts)