Untitled Document


<!--
body {
color:#272526;
}
.text16 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
color:#272526;
}
.text1 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:none;
color:#272526;
}
.text7 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:#272526;
}
.text5 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:#272526;
}
.text4 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:none;
color:#272526;
}
.text17 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:#272526;
}
.para0 {
text-align:justify;
}
-->



Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 18 de febrer de 2010.
Comença la sessió a les 10 hores.
Presideix la presidenta de les Corts Valencianes, senyora María Milagrosa Martínez Navarro.
Sessió plenària número 63.
Segona i darrera reunió.

Pregunta d'interés general per a la Comunitat Valenciana, formulada pel Grup Parlamentari Popular
sobre les actuacions que està desenrotllant el Consell en matèria de transport públic metropolità (RE número 51.
966)

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

Bon dia.

Se reprén la sessió.

La senyora presidenta:

Compareixença del president del Consell per a respondre a les preguntes d'interés general per a la Comunitat Valenciana formulades pels grups parlamentaris.

Té la paraula el síndic del Grup Parlamentari Popular.

El senyor Blasco Castany:

Gràcies, senyora presidenta.

Molt honorable president de La Generalitat, honorables consellers, senyores i
senyors diputats.

La privilegiada xarxa de municipis valencians en el marc geogràfic del que és el corredor mediterrani, convertix el nostre territori en un espai òptim per al que és desenrotllar polítiques actives en matèria de transport públic metropolità, unes polítiques actives que requerixen la col·laboració interinstitucional entre l'administració central, l'administració autonòmica i els distints municipis.
Eixa aposta l'ha convertit en els últims anys en una realitat la col·laboració entre el govern de La Generalitat i les principals conurbacions urbanes de la
nostra comunitat.
Una aposta que ha millorat les condicions de vida de milions
de persones i que ha representat una inversió multimilionària des de l'any 2004 fins ara.
Grans exemples que demostren esta afirmació com és, per exemple, tres qüestions que m'agradaria ressaltar.

Per una banda, fa uns dies, l'agència de Nacions Unides per a la sostenibilitat urbana va declarar la ciutat d'Alacant referent en matèria de sostenibilitat, en matèria d'eficiència a l'hora de posar en marxa instruments i fórmules de transport metropolità.
Destacaven l'aposta en el seu dia pel que ha segut un transport ecològic al voltant del tramvia d'Alacant metropolità.

Castelló, per la seua banda, és també un altre referent des del punt de vista de les apostes d'avantguarda en matèria de transport.
La posada en marxa d'un transport ecològic, un transport sense conductors i cent per cent accessible en el que ha segut
esta aposta dels autobusos en Castelló, ha fet també d'esta ciutat un altre referent de prestigi nacional i internacional.

I precisament estos dies últims, la mateixa ciutat de València, que ja tenia apostes també molt significatives com ha segut la posada en marxa de la targeta intel·ligent integrada i el funcionament d'autobusos cent per cent ecològics, ha tengut també l'oportunitat, en companyia de Google i a través de la col·laboració de La Generalitat i el mateix Ajuntament de València, de posar en marxa una localització integrada que permet la possibilitat de tindre 2.
300 parades de les distintes
modalitats de transport en la ciutat de València perfectament interconnectades.

Açò significa que l'eficiència, l'excel·lència de la gestió municipal, està fent en col·laboració amb la Generalitat valenciana apostes capdavanteres en el que representen les
polítiques actives relacionades amb el transport, també expressen l'excel·lència de la cooperació interinstitucional i, una vegada més, posen en valor la qualitat de vida per a tantes i tantes persones i al mateix
temps també la possibilitat que la nostra comunitat i estes principals ciutats tinguen un
reconeiximent internacional fora de tot dubte.

Enfront d'esta aposta cal significar una vegada més l'actitud discriminatòria del govern socialista, del Govern d'Espanya, que en compte d'ajudar a millorar les condicions de vida i la comunicació entre les distintes persones que estan en estes grans conurbacions urbanes,
doncs, continua discriminant esta comunitat.
Pose també dos exemples representatius d'esta afirmació: mentres ja s'ha posat en marxa un pla de rodalies en algunes de les comunitat autònomes, concretament, a Catalunya, amb una inversió per part del Govern d'Espanya de més de quatre mil milions d'euros, a la Comunitat Valenciana continuem esperant que eixa proposta del govern
central es pose de manifest.
I també cal assenyalar que en l'última compareixença del ministre de Foment en el senat, a una intervenció de la senadora per representació territorial de la Comunitat Valenciana Leire Pajín, el ministre de Foment va dir que a principis d'enguany esta comunitat tindria també una proposta, un pla de rodalies.
Estem en el dia que estem, no n'hi ha ninguna proposta sobre este particular i, el que és més preocupant, en els pressupostos generals de l'estat no n'hi ha ninguna consignació per a dur a terme este pla de rodalies.

Per tant, en este context, senyor president, m'agradaria fer-li la pregunta següent: ¿cómo valora las actuaciones del Consell en materia de transporte metropolitano
urbano?

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Té la paraula per a respondre el molt honorable president del Consell.

El senyor president del Consell:

Gracias, señora presidenta.

Señorías.

Señor portavoz del Grupo Parlamentario Popular.

Efectivamente, el transporte metropolitano es una de las grandes apuestas de la
Generalitat valenciana desde que recibió la competencia.
Ha hecho la Generalitat valenciana unas inversiones realmente
multimillonarias durante todo este tiempo.
Creo que podemos estar satisfechos
de lo que hemos puesto en marcha, de la cantidad de inversiones que se han
realizado, de la calidad y la excelencia del transporte público, un discurso que pasó de la teoría a la práctica en cuanto el gobierno popular se puso en marcha, y que, además, no solo pasó de la teoría a la práctica, como tantas cosas, sino que, además, ha conseguido incorporar a la ciudad de Alicante al máximo nivel de infraestructura de transporte público con una red de metro y tranvía, de Tram, que va cubriendo poco a poco la región metropolitana de Alicante, que ya ha alcanzado la posibilidad de ir desde el
centro mismo de la ciudad de Alicante hasta Benidorm, que está ejecutando la posibilidad de conexión este mismo año con Sant Vicent del Raspeig, que llegará hasta la estación de Renfe, y si el Gobierno de España algún día hace el tren de alta velocidad con Alicante, Madrid-Alicante, pues, también habrá un intercambio modal de primer nivel entre el metro tranvía de Alicante y el tren de alta velocidad, que llegará al aeropuerto y que en estos momentos también llega a las playas del norte de la ciudad de Alicante.

Una red muy potente, que sigue desarrollándose, que he tenido la ocasión de ir inaugurando distintos tramos, hace muy poco playa de San Juan, y también estuve visitando las obras del subterráneo, en el centro justo de Alicante, debajo de la plaza de los Luceros, dos
estaciones subterráneas que ya están funcionando como son las de Marq y las de Mercado.

En el caso de la ciudad de Valencia, también se ha ido invirtiendo en todas las líneas, se ha ido ampliando las intercomunicaciones entre distintos municipios del
área metropolitana y continúa mejorándose no solo la infraestructura sino también el material móvil, alcanzando niveles de excelencia.
Y en la ciudad de Castellón hemos comenzado, junto con el ayuntamiento, yo creo que una apuesta también muy novedosa de un sistema de Tram muy singular, que ya está siendo referencia para ciudades intermedias en muchos lugares de Europa y que
van viendo en este modo de transporte un transporte para el público en general, pero que va buscando también la versatilidad, la movilidad y la capacidad y la flexibilidad de incorporación a una trama urbana tan singular y tan peculiar como la de la ciudad de Castellón.
Y hay una conexión entre Ribalta y la propia universidad, irá hacia el centro de la propia ciudad de Castellón y dentro de muy poco se comenzarán las obras de la conexión de la ciudad de Castellón con su puerto, con El Grao.

Estamos movilizando más de tres mil quinientos millones de euros, de los cuales, 350 millones de euros
es de material móvil, ya transportamos a 75 millones de viajeros, es un ahorro de cerca de
ochenta millones de euros de coste sobre el transporte privado, que significaría la no realidad, el no funcionamiento del transporte público, y, además, estamos evitando la emisión de CO2, de más de cien mil toneladas de CO2 al año a la atmósfera.

Esto significa que no solo la apuesta es creíble y seria, sino que es una apuesta que, desarrollándose, va mejorando la movilidad, la tranquilidad en todos los movimientos que
se producen en las áreas metropolitanas, y van creando conceptos de regiones metropolitanas tan
fundamentales para entender la interrelación entre los lugares de residencia, la prestación de los servicios, los servicios públicos que se puedan prestar o los lugares a los que se quiere acudir con toda
tranquilidad y con toda comodidad.

Es muy importante, porque el transporte público, además, va creando un espacio socioeconómico potente que va dándole también oportunidad a muchas de las zonas que forman parte de las áreas metropolitanas cuando estas van creciendo, que van generando también nuevas expectativas de inversión, de pequeños o medianos negocios, van mejorando también la calidad de vida de muchísimos barrios y distritos en las áreas metropolitanas por donde va transcurriendo el transporte público.
Yo creo que, independientemente de la comodidad, de la excelencia, del
ataque directo contra los elementos contaminantes del espacio, van creando un
ambiente diferente y van moldeando una configuración de región metropolitana moderna, europea, que es lo que pretendemos.

Y todo esto, como siempre, sin la ayuda del gobierno socialista de España.
Sepan ustedes que en Madrid o en Barcelona más de cuarenta euros por viajero es lo que el Gobierno de España da a los distintos entes explotadores del transporte metropolitano, y a
nosotros se nos ofrece 17 euros por viajero.
En cualquier caso, una vez más, aquí se demuestra que gracias al gobierno del Partido Popular y la Generalitat
valenciana nuestras tres áreas metropolitanas gozan de un excelente transporte metropolitano con proyecto
de seguir creciendo en el futuro.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

Pregunta d'interés general per a la Comunitat Valenciana, formulada pel Grup Parlamentari
Socialista sobre la possibilitat d'articular i liderar una actuació decidida de La Generalitat per a acabar amb la difícil situació de les empreses, autònoms i particulars de la Comunitat Valenciana (RE número 51.
965)

La senyora presidenta:

A continuació té la paraula el síndic del Grup Parlamentari Socialista.

El senyor Luna González:

Señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Muy buenos días a todos, incluso para aquellos que haciendo, sin duda, uso de su libertad
personal y su autonomía moral, han decidido no saludarnos a tres compañeros de mi grupo y a mí mismo.
Para ellos también, buenos días.
(Aplaudiments)

Señor Camps, ¿está usted en condiciones de articular y liderar una actuación decidida de La Generalitat para acabar con el grave problema de los reiterados
impagos del Consell?

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Té la paraula el molt honorable president del Consell.

El senyor president del Consell:

Gracias, señora presidenta.

El gobierno de La Generalitat, la Sindicatura de Cuentas y los elementos que
van fiscalizando el día a día del funcionamiento de nuestra contabilidad dice del altísimo y respetuoso alcance del pago de nuestras obligaciones.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Senyor Luna.

El senyor Luna González:

Muchas gracias, señor Camps.

No le voy a recordar los datos económicos de la Comunidad Valenciana, que son bastante peores que la media del
conjunto de las comunidades españolas en cualquier parámetro que quiera usted medir.
Pero sí que le voy a decir que el primer problema para muchos ciudadanos de esta
comunidad es el impago del Consell.
No hay día que no aparezca un sector reclamando lo que le debe el Consell.

Mire, se ha extendido en la calle la especie de que la Conselleria de Hacienda
está a dos velas, y no lo digo en referencia a los dos hermanos a los que usted hacía referencia ayer y que yo, desde luego, no quiero meter en este asunto, (remors) pero lo que sí que está claro es que hay un gravísimo ambiente de desconfianza y de inseguridad entre los empresarios, los autónomos y los ciudadanos de la Comunidad Valenciana.

Yo le voy a poner un ejemplo nada más.
El plan E del gobierno Zapatero, que ustedes se opusieron desde el principio,
lo criticaron duramente, se está ejecutando, se ha ejecutado prácticamente en su totalidad y empieza la segunda fase.
El plan Confianza, al que
nosotros no nos opusimos, pero dudábamos de que lo ejecutaran, está como está, 1.
020 millones en dos años, 6 millones ejecutados, según confesión del propio conseller de Hacienda en el primer año.

Claro, ¿cómo podemos hablar del plan Confianza, si el plan Millora, que es del año 2006, está un 50% sin ejecutar?
Pues, ese es su problema, su problema es que no vive en la
realidad, que tiene que poner un pie en la realidad, su problema es que se
tiene que olvidar de una vez de anuncios faraónicos y de planes imposibles.
Desde que terminó el año, nos ha anunciado 25.
000 millones en infraestructuras: ¿cómo se puede creer alguien 25.
000 millones en infraestructuras, si apenas
invierten ustedes.
.
.
, apenas «ejecutan», 600 en un año?

Nos a anunciado un plan de I+D+I, nos ha anunciado otro plan de turismo,
anteayer otro de modernización de la administración, todos con cantidades ingentes de dinero que no saben de dónde van a sacar.
.
.
Mire, olvídese ya de eso, y olvídese de los «Ferraris», señor Camps, ponga el pie en la tierra.

Mire, la sociedad valenciana necesita, de verdad, alguien a su frente con
capacidad para percibir los problemas de su realidad.
¿Usted está capacitado para percibir los problemas de la realidad valenciana?

La sociedad valenciana necesita alguien que sea capaz de valorar la necesaria
austeridad que requiere el gobierno de La Generalitat, que está en bancarrota.
¿Usted está capacitado para valorar eso?

La sociedad valenciana necesita alguien que sea capaz de valorar la necesaria austeridad que requiere el gobierno de La Generalitat que
está en bancarrota.
¿Usted está capacitado para valorar eso?

La sociedad valenciana necesita alguien capaz de planificar con rigor, no
haciendo castillos en el aire y cometiendo millones, y millones y millones que
nunca se ejecutan.

La sociedad valenciana necesita alguien que sepa escuchar y recibir
aportaciones de todos.
¿Usted está capacitado para escuchar y recibir aportaciones de todos?

La sociedad valenciana necesita alguien que sea capaz de reunirse, de debatir y
de acordar con todos los grupos parlamentarios y con todos los agentes
sociales.
¿Está usted capacitado para hacer eso, señor Camps?

La sociedad valenciana necesita alguien que sea capaz de reunirse incluso con
el primer partido de la oposición, que está dispuesto aquí, y no como en otros sitios, sin condiciones previas, sin exigirle a usted que
cambie la política que quiera hacer porque usted tiene legitimidad para hacerla, pero que está pidiéndole sin condiciones de ninguna clase sentarse con usted y con su gobierno a
hablar de los problemas de esta comunidad, que son muchos, que nos llevan al
colapso económico.
¿Está usted en condiciones?
¿Quiere usted reunirse con el primer partido de la oposición, señor Camps?
Sí o no.
Dígalo claramente.
Diga si usted está dispuesto a dar ese paso para impulsar la economía valenciana.

Porque si no lo hace.
.
.
Mire, hay mucha gente que dice y mucha gente que escribe que usted ha dicho que
mientras haya una querella usted no se reúne con quien quiere meterle en la cárcel.
Si usted no accede a reunirse con el principal partido de la oposición, que le está tendiendo la mano para hablar de los graves problemas económicos de los valencianos sin condiciones previas, sin condiciones previas, usted
estará demostrando que es verdad, que pone usted por delante sus intereses personales
a los intereses de todos los valencianos.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Té la paraula el president del Consell.
(Veus)

Señora Moreno, la llamo al orden por primera vez.

El senyor president del Consell:

Gracias, señora presidenta.

La Sindicatura de Cuentas, que es quien va fiscalizando las cuentas año tras año del ejercicio presupuestario de La Generalitat, viene a corroborar el enorme
esfuerzo, no sólo presupuestario, que hace el gobierno valenciano, sino también de atención a cada una de las obligaciones que nos corresponden.

Estamos en un altísimo grado de ejecución del presupuesto, de los más altos de todas las administraciones de España.
Y además, año tras año, con esfuerzo tremendo, haciendo posible atender a las obligaciones que nos
corresponden, porque somos un gobierno serio, somos un gobierno responsable y
somos un gobierno además que se compromete con proyectos de complejidad, pero siempre de liderazgo de
nuestra propia sociedad.

Ayer mismo tuvimos ocasión de asistir a un debate parlamentario importante para toda España en el que el presidente del gobierno hablaba de consensos sobre cuatro
cuestiones: empleo, sectores productivos, financiación a las pequeñas y medianas empresas de España y también inversión productiva.
Pues bien, esas cuatro cuestiones ya se han debatido en este
parlamento.
Estas cuatro cuestiones ya se han puesto en marcha por el gobierno
de La Generalitat.
Estas cuatro cuestiones ya son una realidad a través de planes de apoyo a la generación de empleo a través de las políticas activas, de planes de apoyo a la financiación de las pequeñas y medianas empresas de nuestra comunidad, de planes de competitividad en los
distintos sectores productivos de la Comunidad Valenciana y también con inversiones a través de los ayuntamientos en materia de inversiones productivas.

Significa que nosotros sabíamos desde hace tiempo, y no lo ocultamos nunca, que España estaba en la antesala de una profunda crisis económica, detectamos cuales eran las cuestiones más preocupantes y un gobierno responsable se puso en marcha para hacer posible
hacer frente a estas circunstancias.

Pues bien, un año y medio más tarde llega la propuesta de consenso de un gobierno que no es la solución, sino el problema.
Yo creo que la inmensa mayoría de los españoles saben que la única salida a la crisis de confianza que hoy tiene España es que el gobierno de Zapatero deje de ser de Zapatero y que sea (aplaudiments) un gobierno a favor de toda la nación.

Es más, el gobierno de Zapatero ayer habló de un plan de austeridad, unos días después, pocos días después de aprobados los presupuestos para este ejercicio presupuestario.
Nosotros
aprobamos el plan de austeridad junto con el propio proyecto de presupuestos
para este año, que es como se hacen las cosas, no unos días más tarde.

Aquí, una vez más, un gobierno autonómico, el gobierno de la Generalitat valenciana, el gobierno del Partido Popular,
se ha adelantado también a un gobierno que anda noqueado por el ring sin saber exactamente ni qué decir ni qué proponer.
Ese plan de austeridad que se va a seguir cumpliendo como se hizo el
año anterior será también uno de los elementos de registro constante y de esfuerzo de este gobierno en
los próximos meses.

Se habla de morosidad, se habla de morosidad.
El día 24 de diciembre, a las once de la mañana, tuve la ocasión de estar con el presidente Rodríguez Zapatero en la Moncloa, año 2008.
Se me prometió por parte del presidente del gobierno en torno a 1.
300 millones de euros en el mes de marzo a la Comunidad Valenciana.
Hasta el 29 de diciembre, un año y cinco días más tarde, este gobierno, que nunca quiso decir la verdad, se convirtió además en un gobierno moroso y tramposo,
(remors) porque tardó un año en enviarnos el dinero y durante ese año además se perdieron cerca de 500 millones de euros por el camino.
Eso sí que es incumplir con la obligación, con los ciudadanos de esta comunidad.

Nosotros, sin la ayuda del Gobierno de España, desgraciadamente, a la espera de que haya un gobierno de verdad en España, seguiremos cumpliendo con nuestras obligaciones, seguiremos generando ambición, ilusión y compromiso con una sociedad que se merece algo más que el gobierno que tiene en Madrid, pero que sabe que tiene un gobierno a su
servicio todos los días para seguir liderando el presente y el futuro de esta comunidad.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señor Luna.

El senyor Luna González:

Señor Camps, lleva usted tres meses sin venir a este parlamento a debatir ¿y quiere que hablemos hoy del gobierno de Zapatero?
Yo le emplazo a usted,
cuando quiera y como quiera, con tiempo suficiente, a debatir sobre la política económica del gobierno Zapatero y la del suyo, aquí, en esta cámara o donde quiera, con tiempo suficiente todos para decir todos lo que tenemos
que decir.

Pero hoy vamos a hablar de usted y de su gobierno.
Míreme a la cara, señor Camps, para decirme, (remors) para decirme que usted ha venido aquí, a esta cámara, a debatir políticas económicas.
¿Cuándo ha venido usted aquí a debatir políticas económicas?
Usted viene a la cámara cuando no tiene más remedio.
Sólo ha venido al debate de política general y sólo ha venido aquí a contestar las preguntas de los jueves, sólo a eso.
No ha tenido usted el coraje de hacer como el presidente del Gobierno
de España de venir aquí a dar cuenta de sus planes económicos, a proponer otros planes económicos y a debatir con la oposición de la situación económica de la Comunidad Valenciana.
No lo ha hecho usted durante todo el tiempo que
lleva gobernando, desde 2007 al menos que estoy yo en esta cámara.

Pero no ha contestado usted mi pregunta, señor Camps.
¿Quiere usted reunirse con nosotros para hablar de los problemas de la Comunidad
Valenciana, sí o no?

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Honorable president.

El senyor president del Consell:

Con todo el afecto, con toda la seriedad y con toda la responsabilidad, porque
me corresponde, en la anterior legislatura tuve la ocasión y la suerte de tener a un gran interlocutor político en la bancada socialista para hacer propuestas que culminaron con una
reforma interesante y sentida por todos los valencianos y de amplio alcance,
como fue la reforma del estatuto de nuestra comunidad.

Este presidente que les habla y el gobierno que está junto a él, y el grupo parlamentario que lo apoya en este hemiciclo puede dar buena
cuenta de lo que durante estos años han sido acuerdos de todo tipo, con todos los sectores sociales, económicos y políticos de nuestra comunidad.
De hecho, hace un año y poco meses firmamos con todos los agentes sociales, sindicatos y empresarios
el Pavace.
Hemos firmado acuerdos con todos los sindicatos, fundamentalmente de
la función pública, de la sanidad o de la educación.
He firmado convenios con comunidades autónomas, con el Gobierno de España y con otras regiones europeas.
He tenido la enorme suerte de hablar con gente
cabal, inteligente, con talante, con seriedad y con responsabilidad, que ha
sabido hacer del acuerdo y el diálogo una forma de ser.

A mí los tiempos no me cambian.
Lo único que han cambiado desgraciadamente para la política valenciana son el tipo de interlocutores.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señor Luna.

El senyor Luna González:

Señor Camps, afortunadamente para esta comunidad su control social no ha llegado
nunca ni llega ahora hasta el PSPV.
Sabemos elegir en cada momento los
dirigentes que nos convienen.

Señor Camps, sigue usted sin contestar a la pregunta que le he hecho.
Al parecer
usted no está dispuesto a reunirse con nosotros.
Al parecer es verdad que usted ha dado
instrucciones de que «a los que le presentan una querella, ni agua».

Bien, a usted le parecerá normal que su partido presente querellas a diestro y siniestro y que no se le
aplique esa misma medicina.
Sin duda, usted tiene una alta estima de si mismo,
tan alta que le impide apreciar o lo impide soportar que otros le critiquen.

Señor Camps, dónde estaba su autoestima cuando se relacionaba usted y hacia relacionarse a su
partido y de qué manera se relacionaba con personajes como El Bigotes.
¿Entonces no estaba su autoestima a flor de piel como la tiene ahora?

Señor Camps, usted cree que los ciudadanos de esta comunidad pueden entender
estando la situación como está, estando la Comunidad Valenciana como está, que no pagándole a nadie, como no le pagan prácticamente a nadie usted se niegue a reunirse con el primer partido de la
oposición que no le pone condiciones para hablar de los problemas de los valencianos.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Senyor president.

El senyor president del Consell:

Calculo que han sido unos seis minutos, treinta segundos, lo que parecía que iba a ser un cambio de personalidad.
Pero en los seis minutos y treinta
segundos no ha sabido sino coger el peor de sus disquetes, que lo que creo que
es es que no es un disquete de quita y pon, sino que es su auténtico disco duro.

Yo estoy dispuesto, como siempre, como he demostrado ante estos años, a hablar de todo y con el todo el mundo, con gente respetable, razonable,
seria, que quiere a la Comunidad Valenciana, que crea nuestro futuro, que crea
de verdad que esta tierra es una tierra por la que vale la pena trabajar, y
luchar y pelear codo con codo.
Con esa gente estoy dispuesto a llegar hasta el
fin del mundo.
Y hay cinco millones de ciudadanos que están esperando de verdad, gente de primer nivel, de categoría humana, de calidad, de inteligencia, de cultura, de saber estar y saber
utilizar la política al servicio de los demás.
Y como sé que la hay, estoy convencido de que llegaremos a acuerdos con personas que de
verdad representa la decencia y la inteligencia de esta tierra.
(Se senten veus que diuen: «¡Muy bien!
; aplaudiments)

Pregunta d'interés general per a la Comunitat Valenciana, formulada pel Grup Parlamentari
Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís sobre la previsible reducció de recursos hídrics destinats a les comarques alacantines (RE número 51.
962)

La senyora presidenta:

Té la paraula el síndic del Grup Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor president, quina és la posició del govern valencià davant la previsible reducció de recursos hídrics destinats a les comarques del sud del nostre país, les comarques de la Vega Baja, l'Alacantí, el Vinalopó, com a conseqüència de les disposicions estatutàries que puga contenir l'Estatut d'autonomia de Castella-la Manxa?

La senyora presidenta:

Té la paraula el president del Consell.

El senyor president del Consell:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Senyor portaveu del Grup Compromís, dir-li que mentres hi haja un govern del Partit Popular, la defensa de l'aigua en tots els seus conceptes estarà garantida.

Fa uns anys, i desgraciadament amb el recolzament del seu partit polític, es va crear una mena d'associació que s'anomenava Nova Cultura de l'Aigua.
Eixe va ser un gran mal per a la defensa dels nostres recursos hídrics.

El constant abús de la paraula en contra de la connexió del transvasament del Xúquer al Vinalopó va donar ales a altres comunitats autònomes per a intentar acabar amb el transvasament del Tajo al Segura.

Vosté és responsable directe del que en estos moments està passant per culpa que en aquell moment es va ficar en dubte el transvasament
del Xúquer al Vinalopó.
I algunes persones dien: «Si entre els mateixos ciutadans de la Comunitat Valenciana fiquen entrebancs per
a fer un transvasament de l'aigua del Xúquer al Vinalopó, per què els de Castella-la Manxa tenen de donar aigua als alacantins?
»

Mosatros vàrem defendre, i continuem defensant, el transvasament de l'aigua de l'Ebre; continuem pensant en aquell transvasament del Xúquer al Vinalopó, tal com estava previst en el seu moment i continuarem defensant absolutament
el transvasament del Tajo al Segura, sense retalls i sense condicions.

La diferència és que mosatros hem estat sempre en la mateixa línia i en el mateix camp, i vostés varen estar en la Nova Cultura de l'Aigua, que va ser un element de discussió fonamental per a donar ales al que hui és un problema entre territoris.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Senyor Morera.

El senyor Morera Català:

Vullc agrair-li que m'haja contestat en valencià.
Considere que el valencià és un patrimoni de tots els valencians.

I l'he escoltat atentament perquè el tema que ens ocupa és important.
I m'ha preocupat la seua intervenció, perquè vosté continua sent el president del conflicte de l'aigua.
I el problema que tenim és molt seriós i molt greu.

El problema que tenim en estos moments.
.
.
I el nostre grup ha donat sempre
suport al transvasament Xúquer-Vinalopó, emparat per la Unió Europa.
Vosté està en un conflicte amb la Unió Europea.
I la sentència de l'Audiència Nacional ens ha donat la raó i li l'ha llevada a vosté; sentència d'esta última setmana.
Els tribunals ens donen la raó, i tenim darrera la Unió Europea i la Nova Cultura de l'Aigua.

Però ara el problema que tenim damunt la taula, i que necessitem fer una bona
diagnosi, amb rigor, del que està passant, és que vostés, el Partit Popular i el Partit Socialista, han pactat en Castella-la Manxa un
estatut que contempla, en primera fase, una caducitat del transvasament
Tajo-Segura; segon, una reserva hídrica.

I en estos moments s'estan realitzant reunions clandestines amb Madrid per a pactar una solució que pot afectar a les nostres comarques del sud, i pot suposar la desaparició d'un recurs estratègic per al poble valencià.
Estem parlant de més de 100.
000 llocs de treball, de 40.
000 hectàrees regades i estem parlant de crear un desert per la seua mala política.
La Vega Baja, el Vinalopó i l'Alacantí poden ser un desert si no canvia vosté de polític i d'actitud.

Vosté tindria d'escoltar el que han fet ahir mateixa en l'Assemblea de Múrcia.
Vosté no pot continuar sent el president del desastre hídric al nostre país.

Ha dit vosté que amb el PP la defensa hídrica està garantida?
Però si vostés pactaren -el senyor Zaplana, el seu antecessor-, amb el Grup Socialista, pactaren el pacte de la conca del Xúquer i els drets històrics dels regants del Xúquer els van entregar a Castella-la Manxa.
Dos terceres parts del cabal del riu
Xúquer s'utilitzen en estos moments en la Manxa, i només una tercera part ací.
I això ha afectat fins i tot a la butxaca dels nostres ciutadans, perquè paguen la potabilització de l'aigua del riu Túria més cara.
No li ho podem dir a la senyora alcaldessa.

Senyor president, qui mana més, vosté o la senyora Cospedal?
(Veus) I mire al senyor Ricardo Costa.
Tenim pes polític?

Per tant, si la situació és tan dramàtica que s'ha analitzar amb rigor, amb una bona perspectiva, saber que estem sense
aliats.
.
.
És que, president, a vosté ja no el rep ni el senyor Rajoy.
Es va reunir vosté amb el senyor Rajoy a Alarcón, el famós pacte d'Alarcón, el pacte del riu Xúquer.
Però han tingut d'eixir els empresaris valencians a dir-los als seus homòlegs de Castella-la Manxa que arreglem la situació, perquè no tenim aliats.
I vosté s'encabota en una política fracassada hídrica, sense tindre en compte el que li estan dient des de la Unió Europea, el que li estan dient els empresaris i el que està dient
(inintel·ligible).
.
.
Ara demanen vostés solucions a través d'una autoritat nacional de l'aigua.
És que eixe era el camí.

Però vostés en què estaven pensant quan aprovaren l'Estatut, l'article 17 de l'Estatut d'autonomia?
En què estaven pensant, vostés i vostés?
Pensaven que Aragó anava a callar-se?
Aragó té aprovada una reserva hídrica de 6.
500 hectòmetres cúbics per a regar tots els Monegros i fer una selva tropical, i fer fins i tot
las Vegas dels Monegros, projecte del PSOE d'Aragó i del PP d'Aragó.

I ara és el que va a passar a Castella-la Manxa.
Centrem-nos en el problema real.
El
nostre grup parlamentari és un grup parlamentari que actua entenent que s'han de buscar solucions als problemes que tenim plantejats.
Som un grup
parlamentari i entenem la política com a solucions dels problemes, no per a crear més problemes.

Per això li demane, president, vosté presentarà un recurs d'inconstitucionalitat si finalment Castella-la Manxa, amb els vots del PP i PSOE,
aproven una reserva hídrica en el seu estatut d'autonomia?
Presentarà vosté un recurs d'inconstitucionalitat?

La senyora presidenta:

Honorable president del Consell.

El senyor president del Consell:

Gràcies, senyora presidenta.

Tard, senyor Morera, massa tard.
Tard al valencianisme polític, tard.
Ha perdut el tren, ha perdut el tren.
Tard a la defensa de l'aigua.
Ha perdut el tren.
I tard per començar a fer campanya ací per a intentar no ser del PSOE, vostés i vostés.
Vosté ja està afegit, ja està unit a este projecte polític per a tota la vida.
Vosté ja està acabat políticament.
(Aplaudiments) No, no, no.

Entenc, entenc perfectament el que està intentant vosté, perquè li queda any i mig, però vosté ja forma part del que ha passat.
Sí, bé.
Ja no té solució, senyor Morera, s'ha acabat.

És una llàstima, no hi ha temps ja per a recuperar la posició i l'equilibri i el valencianisme, la defensa de l'aigua.
.
.
No, no, no.
No, no, perquè ja tot el món sap perfectament que vosté ha acabat amb el nacionalisme valencià, ha acabat a més a consciència.
I el valencianisme polític de veritat està en les bancades del Partit Popular.
(Aplaudiments) S'ha acabat.

Imagine, imagine que els estrategs del Bloc hauran dit: «Ara tens de dir que no eres ni d'un ni d'un altre.
» No, no, no.
Vosté està on està i vosté ha tingut una legislatura.
.
.
en fi, que és per a donar-li matrícula d'honor a vosté, matrícula d'honor.

I allò del grup parlamentari, ja m'explicarà vosté què és açò del grup parlamentari, perquè és una cosa prou heterogènia.

Les tres últimes votacions que hi ha hagut ací en esta cambra en defensa de l'aigua, vosté, vosté personalment, Enric Morera, vosté, ha votat en contra de la defensa de l'aigua de la Comunitat Valenciana.
(Aplaudiments) Vosté.
Tres, tres.
11 de febrer, 6 de maig, 1 d'abril.
Vosté ha votat en contra.

Per tant, no vinga ara a contar-me coses rares, que no té sentit.

I vosté, el Bloc Nacionalista Valencià, que ni és bloc, ni és nacionalista ni és valencià, li tinc de dir, li tinc de dir que per culpa de la Nova Cultura de l'Aigua, que ja no estan per ahí amb les pancartes, però per culpa de la Nova Cultura de l'Aigua, els de Castella-la Manxa varen dir: «Si els valencians entre ells no se fiquen d'acord per a donar aigua del Xúquer al Vinalopó, com és possible que demanen a Castella-la Manxa l'aigua per al Segura?
» No, no, no, no.
Vosté no pot parlar de les comarques alacantines, perquè les comarques alacantines encara no tenen un transvasament com Déu mana per culpa de vosté, d'Enric Morera
(aplaudiments), d'Enric Morera.
Perquè el traçat, perquè el traçat ja estava fet, era qüestió de fer la connexió.
En estos moments el Vinalopó tindria aigua també del seu transvasament.

Per tant, tard al valencianisme, molt tard, senyor Morera, molt tard; i molt
tard a la defensa de l'aigua.
Mentre a la Generalitat valenciana hi haja un govern del partit Popular,
l'aigua, la defensa, la reivindicació i la lluita amb els regants i els llauradors de la Comunitat Valenciana, de
Castelló, València i Alacant, serà una referència inexcusable, perquè per a mosatros el més important sempre és la nostra terra.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor president, pareix mentira que després d'estes vacances interminables i de pensar que venia vosté a treballar, poc fa per la defensa dels interessos dels valencians, perquè la pregunta era prou senzilla.

Estem acostumats a vore'l a vosté vendre's al millor postor.
Fins i tot que tots els valencians i valencianes hagen
cregut que la seva paraula val menys que la del seu propi sastre.
Tot açò és el que vosté ha aconseguit esta legislatura.

Però malgrat açò, nosaltres volem més que un simple lema, un simple discurs que vosté ens té acostumats a fer.
Volem un compromís seriós.
I la pregunta era prou senzilla, però vosté sembla que ja no és tan entenedor.
No vol entendre qui li reclama a vosté compromisos concrets i públics.

La pregunta és molt senzilla: ¿va a presentar, a recolzar estes Corts perquè presenten un recurs d'inconstitucionalitat de l'estatut de Castella-la Manxa?
Prou senzilla.
O ¿pensa.
.
.
?
(La senyora presidenta desconnecta el micròfon)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Mollà.
Muchas gracias.
(La senyora Mollà parla sense micròfon) Señora Mollà, la llamo al orden.
(Veus i protestes)

Honorable president.

El senyor president del Consell:

No li conteste a vosté, senyoria, li conteste als milers de persones que he tingut al llarg dels anys
que sóc president de La Generalitat, de parlar amb ells, a llauradors que vosté no coneix, a regants que vosté no coneix, ni sap quines són les seus preocupacions.

Mosatros hem fet de la lluita de l'aigua una forma de ser i estar en política, de ser i d'estar en política, perquè l'aigua és fonamental per al present i el futur de la nostra terra.
Jo he dit en moltes
ocasions, en reunions, centenars de reunions, a la Vega Baja, al Vinalopó o en qualsevol comarca de la Comunitat valenciana, que per a mi és fonamental, és estructural, és essencial la defensa de l'aigua en el nostre territori, l'aigua, el finançament, les inversions en infraestructures.

Qualsevol instància, inclòs el Tribunal Constitucional, tot el que faça falta per a defendre els interessos de la meua comunitat, del meu poble, de la
meua terra.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Senyor president, després de la seua primera intervenció, no puc dir altra cosa que «Morera president!
» Perquè si Morera, des de fora de Les Corts, perquè en aquell moment estàvem fora de Les Corts, va ser capaç de tombar tota la política hídrica que el govern presidit per vosté va fer amb tots els mecanismes que vosté té al seu abast, senyor president, dimitixca i elegim Morera que té més capacitat de govern que vosté, i ho acaba de reconéixer.
(Aplaudiments)

Mire, senyor president, seriosament, l'envaniment no és bo.
L'envaniment no és bo, i en un cap de govern és perillós.
Perquè des de l'atreviment se pot passar a l'originalitat o al ridícul.
Perquè hi ha una capa fina de cristall transparent que és el que separa l'originalitat del ridícul.
I vosté ha fet el ridícul.
L'ha fet avui al contestar-li a Morera, i el va fer el dia que va proposar que l'Estatut nostre contemplara unes mesures que no afectaven la nostra comunitat.
Què se pensaven que farien els altres?
.

Senyor president, vosté és el responsable que no tinguem l'aigua!
Vosté és responsable d'obrir la caixa dels trons!
Perquè la política hídrica és estatal.
Si no és que tracte (inoïble) .
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

El senyor Pañella Alcàcer:

.
.
.
que tenen només.
.
.

La senyora presidenta:

Señor Pañella, señor Pañella, muchas gracias.
(Remors)

Tiene la palabra el president del Consell.

El senyor president del Consell:

Moltes gràcies, presidenta.

El senyor Morera, m'ha de donar les gràcies, perquè ja té un vot per a ser candidat del seu partit.
(Rialles i aplaudiments) Ja té un vot.
.
.
, ja té un vot en el Bloc perquè vosté siga el candidat, no sé si del Compromís, d'un partit independent, d'un grup d'amics o del que siga, però, en qualsevol cas, ja té vosté el vot per a ser candidat del seu company de bancada.

Ridícul, ridícul és ficar-se darrere d'una pancarta, (veus) i intentar.
.
.
, (rialles) i intentar parar el transvasament del Xúquer al Vinalopó, (veus) fer seguidisme, fer seguidisme de partits nacionalistes d'altra comunitat autònoma en matèria d'aigua, per exemple.
.
.

La senyora presidenta:

¡Señora Ninet, la llamo al orden!

President.

El senyor president del Consell:

Senyora presidenta, el sonsonete este m'agrada moltíssim, forma part de l'embolic este.
(Protestes)

La senyora presidenta:

Perdón, señora Noguera.
(Veus) Corrijo.
.
.
, corrijo, señora Noguera, la llamo al orden por primera vez.
Y rogaría que mientras intervenga cualquier diputado que, por favor, guarden silencio,
porque es una muestra de respeto.

Perdón, ¿quiere que la llame ahora al orden también?

Señor presidente.

El senyor president del Consell:

No, li dia, presidenta, que no m'importa, que el sonsonete este de la part de l'esquerra que sempre és interessant.

Dia que ficar-se darrere d'una pancarta, que al final ja díem mosatros, anava a ser l'excusa per a intentar trencar el transvasament del Tajo al Segura, això sí que és fer el ridícul en defensa dels nostres interessos.
I a un any i mig de les eleccions,
vindre ací el Bloc a dir que és valencianista i que defensa també l'aigua, això és fer el ridícul.

L'aigua es defensa hui, ací, dijous, en el parlament autonòmic, ací, i també per als camps de golf, i també per als camps de golf, eh?
(Remors) L'aigua es defensa ací els dijous i al llarg de tot l'any, sense fer demagògia, i estar junt a la gent que necessita de veritat que l'aigua siga una realitat.

El dia que vostés coneguen la gent que treballa en el camp i rega amb una goteta d'aigua per a fer possible una collita, podran ací parlar de l'aigua.
Mentres no ocórrega això, no tenen cap possibilitat política de defendre una qüestió tan absolutament nostra com és la política hídrica.
La política hídrica es fa tots el dies.
I la Generalitat valenciana no ha fet una altra cosa
al llarg d'estos anys.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments i protestes)

Proposició no de llei, de tramitació especial d'urgència, sobre els expedients de regulació d'ocupació, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís (RE número 51.
168, BOC número 209)

La senyora presidenta:

Señorías, continuamos con el último punto de esta sesión plenaria: toma en consideración de la Proposición no de ley de tramitación especial de urgencia sobre los expedientes de regulación de empleo, presentada por los grupos parlamentarios Esquerra Unida-Bloc-Verds-Izquierda Republicana: Compromís.

Para su presentación y defensa, tiene la palabra el señor Pañella.
(Veus)

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyora presidenta.

Gràcies, senyories, per la seua atenció.

La senyora presidenta:

Por favor, rogaría a los señores diputados que tomen asiento en sus escaños y mantengan silencio.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies.

Senyories, La Generalitat és l'autoritat que aprova els expedients de regulació d'ocupació, i per això volem que adquirisca un compromís, que es comprometa socialment amb els treballadors i treballadores afectats.
I
això volem que ho faja exigint que eixos expedients estiguen acompanyats de clàusules que garantisquen nous llocs de treball per a les persones despatxades.

Des del Bloc i des de Compromís, mostrem la nostra preocupació per la greu crisi econòmica que afecta els ciutadans i ciudatanes del País Valencià.
Una crisi que es traduïx en este moment en quasi mig milió de persones en atur i moltíssimes famílies amb tots els seus membres sense treball a nivell del nostre país.

Això, senyories, és un drama social i humà.
I deuria ser-ho, o deuria ser considerat aixina per nosaltres.
I la nostra
responsabilitat com a polítiques, com a representants triats democràticament pels ciutadans i ciutadanes és donar solucions a eixos problemes.
Nosaltres hui venim a complir això, a proposar solucions de consens.

El que volem és que el Partit Popular, el partit del govern en el País Valencià es comprometa per a donar solucions a eixe drama humà que suposen els expedients de regulació d'ocupació.

No podem oblidar que és la Direcció General de Treball de La Generalitat la que els autoritza, i per això volem que donen també solucions.
I que quan aprove un expedient, que ho facen perquè van a donar feina, van a intentar donar feina en un altre lloc a les persones
que se'n van al carrer.

Mire, les xifres econòmiques del País Valencià, entre les quals destaquen les de l'atur, són les pitjors i més preocupants de tot l'estat.
Han evolucionat negativament pitjor que en les altres autonomies els
darrers anys.
Per això cal fer polítiques econòmiques amb trellat, pensant en els ciutadans i pensant sempre en crear treball,
benestar i riquesa.

Esta és la segona proposició no de llei que en el present plenari -una la vam tindre ahir- dedicarem a assumptes relacionats en la situació econòmica del país.
La primera va estar presentada pel Grup Popular.
I en ella es sol·licitaven tot un paquet de mesures econòmiques dirigides totes, totes elles, al govern de l'estat.

Mire, aquesta és la primera diferència que trobàrem amb la que presentem avui.
Venia hui al plenari i sentia en la ràdio.
.
.
, i he sentit al senyor González Pons.
El senyor González Pons ha dit: «Mire, -diu- quan un govern té la majoria absoluta, té la majoria necessària ha de governar.
» Això ho dia en Madrid.
Jo crec que eixes paraules tenen el mateix significat ací.

Quan un govern té la majoria necessària, en este cas una majoria absoluta, ha de governar i ha d'oblidar-se de ser oposició i ha d'oblidar-se de reclamar sempre sense fer cap actuació.

Senyories, vostés tenen la responsabilitat, la part de responsabilitat que els correspon.
És veritat que podem qualificar d'erràtica el que és la política econòmica del govern de l'estat.
No vaig jo a ser qui la defenga, en absolut; però també és veritat que el govern de La Generalitat té competències assumides en este camp, moltíssimes, i que no està actuant.
De fet, eixa política de tirar balons fora és la que damunt genera encara més problemàtiques i més desconfiança en tots els sectors econòmics.

És hora que vostés assumisquen també la seua coresponsabilitat amb el PSOE, perquè són governs, els dos, en la situació.
Crec -m'agradaria equivocar-me- que eixiran i que ho negaran, que la culpa és tota de Zapatero, negaran les evidències.
Doncs bé, jo vaig a jugar amb les dades, i al dir «jugar», a interpretar-les i a comparar-les.

Si hem sentit també el president del govern de l'estat, ha parlat dels indicadors econòmics.
Que els indicadors econòmics, sense ser positius, han deixat de ser tan negatius com arribaven fins ara,
excepte un.
I, per tant, eixe és el més preocupant i és amb el qual basaré la meua intervenció, l'índex d'atur que tenim a nivell d'estat i a nivell de comunitat.

És veritat, la situació de l'estat és preocupant.
Però, senyories, vaig a aportar algunes gràfiques perquè vostés vegen.
La situació de la comunitat és molt més preocupant.
La situació de l'estat de partida en l'any 2001 era molt similar, -es veuen en les gràfiques- molt similar al que era la situació en l'estat.
Si veem avui la separació de les línies de les gràfiques, està la roja per dalt i la blava per baix.
La roja indica el País Valencià en la taxa d'atur que tenim.
Tenim exactament igual.

Senyories, si no és prou això, he acudit a altres comparacions, perquè, vullc dir, l'estat té el comportament econòmic diferent d'una comunitat.
I he buscat altres comunitats per a comparar-les.
Altres
comunitats, però no per un aspecte o altre, sinó per a un molt concret.
Hem buscat una comunitat que estiga hui pitjor que
nosaltres, i hem posat en l'atur Andalusia i el País Valencià.
Senyories, ahí ho tenen vostés.

Veuen que Andalusia està en taxes d'atur per dalt del País Valencià.
Però fixe's també, si agarrem del punt de partida del 2001 per tindre una referència, vorem que la separació de les línies era molt major.
Vol dir, que inclús comparant-nos amb Andalusia, que està amb unes taxes d'atur molt per dalt del País Valencià, l'evolució de l'atur, l'evolució del treball en la Comunitat d'Andalusia ha sigut, no vaig a dir millor, però menys roïna que ha estat a nivell de la Comunitat Valenciana.

I si no tenia (inintel·ligible) .
.
.
he buscat una que he dit que el referent ha sigut una que estiga més malament que nosaltres, però he de dir, en tinc més.
L'última gràfica que els ensenyaré, l'última.
Una comunitat elegida no pel nom, sinó pel criteri que estàvem conjuntament en el moment d'iniciar esta situació, que les dades ja li dic que són (inintel·ligible) .
.
.
i jo he partit del 2001.
Miren, Castella-la Manxa en roig.
El País Valencià en blau.
Punt de partida, el mateix.
Punt d'arribada, separació, desavantatge total en el que és l'índex d'atur per al País Valencià.

Per tant, si després d'açò, seguim tirant balons fora, seguim dient que açò no és cosa nostra, que l'economia del País Valencià és una economia que depén totalment del govern de l'estat; perdonen, si després de sentir el que he sentit abans.
.
.
, el president i, després, s'atrevixen a dir-me això, haurem de demanar que desapareguen les autonomies, perquè direm que no ha servit per a res.
I això seria.
.
.
, per tant, els avise, espere que no diguen això.
Espere que afronten les seues responsabilitats.
Espere que afronten eixes
responsabilitats amb tota la serietat del món.

Ja he dit, reconec la situació de l'economia espanyola, però hem de reconéixer també la nostra.
Les taxes d'atur nostres alguna cosa hauran de vore.
Perquè diran: «Hem parlat de dibuixar la situació.
Però no hem parlat de les causes.
» Clar que sí.
I en les causes vostés no se n'alliberen tampoc.
Indubtablement, hi havien possibilitats en l'època d'expansió, d'utilitzar tota la riquesa per a impulsar sectors econòmics determinats; cosa que sí que és responsabilitat, no del senyor Morera que diria no sé quines coses per ahí, la responsabilitat és de qui ens governa o de qui ens hauria de governar, aquell que té l'obligació de governar, senyories.
I en aquell moment, en lloc de recolzar el que són uns sectors, els sectors industrials, els sectors econòmics importants del nostre país, vostés van recolzar només el sector de la construcció però amb finalitats determinades, senyories.
Amb quines finalitats?
Al sector
especulatiu -dit així-, l'especulatiu.
La van afavorir vostés l'economia especulativa.

Ahir ho vaig sentir, ahir ho vaig sentir ací: «És que el nostre comportament és diferent perquè el major pes és el del sector de la construcció».
No, del de la construcció, que sí que és veritat, però el problema no era la construcció, el problema era l'especulació que ha deixat resultats magnífics.
A vostés els interessava millor l'especulació perquè així podien gürtelitzar l'economia del país, que és el que han fet.

Espere que la seua responsabilitat els porte a canviar perquè continuen exactament igual, amb la mateixa política econòmica als sectors que no estan produint.
Continuen impulsant la Copa de l'America; dos vaixells, dos velers, senyors, dos!
El sector hoteler dient que ha passat
desapercebut.
Les enquestes que fa la conselleria dient que açò ha sigut massa, doncs, els sectors hotelers, les principals associacions d'hosteleria s'han queixat i diuen que no s'ha notat.
Continuen vostés exactament igual.

Aleshores, si són incapaços de vore, d'analitzar per què estem en esta situació, què fan vostés ahí?
Però, és igual!
Macroprojectes, que no realitzen, que es queden estancats, però que costen barbaritats de diners i que assumixen, se'n van ahí una quantitat enorme de diners, preparem, i que ens porten als impagaments
continus.
.
.
I cada dia hem parlat d'impagaments continus.
Ens porten als impagaments.
I, per tant, ens porten a
crear problemes a les empreses, es porten a ofegar empreses que no reben els
diners del treball que han fet.
Eixa és la defensa que vostés fan?
Estem pitjor que ningú.
Mire, estem pitjor que ningú.

L'impuls que vostés han donat a l'economia especulativa l'estem pagant nosaltres avui.
Han promocionat el negoci fàcil.
Han promocionat la creació de grans fortunes, però que no se basaven en un treball, se basaven en l'economia productiva.
Han promocionat -com dic- el negoci fàcil.
I vostés tenen molt a vore, tenen molt a vore.
I més que en veurem, segurament.
Nosaltres, l'única cosa que poder fer és demanar-los remei.
En la destrucció del treball no entren només factors interns, senyories, també entren altres factors internacionals, els cite en la proposició no de llei.

El món ha entrat en un procés que coneixem com la «globalització», o siga, la internalització de les relacions econòmiques sense distinció de nivells socials i econòmics dels països.
Aquesta situació, quan s'instal·la sense limitació no té conseqüències i dóna com a lloc un altre fenomen, que és la deslocalització.

El que pretenem amb esta proposició no de llei és que les empreses que es tanquen, no perquè tinguen una inviabilitat de funcionament, sinó perquè aprofiten una situació de crisi econòmica per a entrar en este procés que hem parlant, de deslocalització; estes empreses el que determinen és anar-se'n a altres països a on hi ha menor cost.
I alguna cosa han de vore perquè és la política a la qual vostés opten, una política que equilibre els estats a partir de per baix, no per dalt, perquè els fan entrar en les mateixes condicions econòmiques sense garantir els drets.

Per tant, és normal que vosté facen això, fiquen els filtres també perquè no puguen fer-se d'esta manera, perquè no se'n vagen simplement per criteris purament economicistes, que també el criteri social estiga per davant.
Per això, demanem que s'incloga una clàusula social, senyories, mitjançant la qual hi haja una tendència a aprovar els ERO quan d'alguna manera es planifique la recol·localització d'estes persones.
Això, pot ser molt estricte o molt flexible.
Per tant, esperarem a la resta del
debat per acabar de definir les possibilitats que tenim ahí, perquè pot ser de moltes maneres.

Per tant, senyories, primera, vostés tenen responsabilitats com a equip de govern, i, com a partit que recolza el
govern valencià, de la situació econòmica actual.

Segona.
Han de reconéixer ja, perquè, si no, no eixirem d'ahí, que la situació econòmica del País Valencià és molt més delicada que el que és a la resta de l'estat.
I, per tant, només a partir del reconeixement podrem posar remei.

Tercera.
Hem de reconéixer que hem entrat en unes relacions internacionals que afavorixen també el tancament d'empreses que no estan afectades purament o directament per la crisi fins l'extrem que hagen de tancar-se.

Per tant, en esta situació, senyories, què hem de fer?
Buscar solucions.
Vostés són responsables de posar els filtres.
Vostés són responsables de buscar l'eixida.
En este moment, estem en tots els paràmetres que diuen, quan parlàvem dels indicadors econòmiques que van avisant que la situació de recessió va minorant, però la previsió d'enguany serà estable.
Supose que vostés són prou conscients per a considerar que quedar un any més en la situació econòmica en què estem, no és només que puguem cantar de contents, sinó tot al contrari.
Mantindre una situació un any més va a ser dur, van a ver molts treballadors que estaran un any més aturats, van a haver moltíssimes famílies treballadores que, a més de tindre un any més aturat, se'ls va a acabar el subsidi de desocupació.
Eixa és la situació que va a viure el nostre país en l'any que estem començant, si no passa una cosa inesperada i tots els indicadors econòmics coincidixen i ens porten allí.

Nosaltres hem de posar les solucions, hem de dedicar les esforços perquè quan dic això, indubtablement no correspon només el que he dit a les empreses, sinó també correspon al que és una actitud positiva i decidida del que és el govern valencià de cara a poder aconseguir la menor taxa d'atur possible.

Moltes gràcies.

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Rafael Maluenda Verdú)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Pañella.

Per a fixar posició per part dels grups parlamentaris, en representació de l'Agrupació de Diputats No Adscrits, la senyora Albiol té la paraula.

La senyora Albiol Guzmán:

Bon dia.

Els expedients de regulació d'ocupació requereixen per a ser aprovats -com bé deia el senyor Pañella- uns requisits que el Consell ha pres, generalment, amb excessiva llibertat.
De
fet, s'han votat els requisits en massa ocasions per a aprovar-los.
Unes voltes, quant
a la seua justificació, des d'Esquerra Unida hem denunciat en massa ocasions que aquestes ERO són injustes i són injustificades, ja que algunes de les empreses a les quals se'ls aproven les ERO venen de molts anys d'haver tingut enormes beneficis.

Per a nosaltres açò és absolutament vergonyós.
No és possible que una empresa que durant anys ha estat guanyant una quantitat de
diners enorme que, a més, no repartia entre els treballadors i treballadores els beneficis, i que ara,
resulta que als primers mesos de tindre alguna pèrdua, el Consell directament els aprove un expedient de regulació d'ocupació.
Inclús, s'han denunciat casos en què l'empresa estava fent un expedient de regulació d'ocupació i, al mateix temps, estava acomiadant els treballadors per causes objectives,
de tipus econòmic.
I ahí també s'estan aprovant els expedients de regulació d'ocupació per part del Consell.

Cal també recordar que els 20% dels ERO acceptats pels Consell s'han fet sense haver estat consensuat entre l'empresa i els treballadors i treballadores, una cosa absolutament inadmissible.
Igual que inadmissible és que empreses que han rebut ajudes des de l'administració per a la seua instal·lació, per a la modernització tecnològica, ajudes quant a la fiscalitat o altres tipus d'ajudes, ara, en estos moments, se'ls estiguen acceptant els expedients de regulació d'ocupació.
És més, vam arribar a un moment en què, amb el president Zaplana, es van arribar a donar ajudes a empreses per tal de
deslocalitzar-les.
Y de aquellos polvos, estos lodos.
 I així tenim ara, en estos moments, la indústria valenciana.
I així tenim, en estos moments, mig milió de persones a l'atur.

Per tant, compartint la preocupació que demostra el senyor Pañella i el seu grup parlamentari en aquesta proposició no de llei, així com compartim en bona part els motius que s'han exposat ací.
Però, no compartim la proposta que fan perquè pensem que no aborda el problema dels expedients d'ocupació, no aborda el problema des de l'arrel.
És a dir, com fer per què les restriccions de la demanda, especialment en moments de crisi com aquesta,
no porten a desvincular laboralment, contractualment al treballador o la
treballadora de l'empresa, perquè així s'estan perdent drets adquirits i generant una situació d'incertesa laboral, temporal o definitiva, a més de la dramàtica situació que patixen les famílies al País Valencià quan un dels membres, evidentment, es queda a l'atur.

Per això, hem d'insistir des d'Esquerra Unida en la proposta que ja vam fer el debat de política general, que és una alternativa a l'actual model d'expedients de regulació de l'ocupació.
Nosaltres pensem que per a situacions econòmiques i de gran impacte productiu -com la que estem passant en estos moments-, nosaltres el que plantegem és mantindre el contractes d'ocupació reduint el nombre d'hores de treballa productiu i completant el salari des de l'administració amb hores de formació o de treballs comunitaris compatibles.
Hi ha exemples d'expedients de regulació que no suposen la pèrdua del contracte i dels drets del treballador i la treballadora.

Per tant, per a nosaltres el més important en aquestos moments, el més imprescindible és mantindre la relació contractual.
I això és el prioritari.
I, per tant, al Consell li exigim que no aprove expedients de
regulació a empreses que tinguen beneficis o que hagen tingut beneficis en els últims anys; que no aproven les ERO a empreses que han rebut subvencions i ajudes
des de l'administració, és més, exigim que quan isquen estes convocatòries de subvenciones i ajudes per a les empreses s'establisca l'obligació de mantindre tots els llocs de feina per a poder accedir a aquestes ajudes.

A més, nosaltres pensem que els ERO són la part més cridanera del procés accelerat de destrucció d'ocupació i del que el País Valencià som campions, són la part més cridanera, entre altres coses, perquè es tracta normalment d'empreses molt conegudes o empreses molt emblemàtiques i d'un gran nombre de treballadors, però cal tindre en compte que la major part de l'ocupació es destruïx per la no renovació de contractes temporals.

Per això, ens pareix un objectiu massa curt el que es planteja, és a dir, que s'indemnitza els treballadors i treballadores.
I és un desideràtum, que compartirem, però és un desideràtum dir que se'ls recol·loque, ja que sols reflotant l'economia productiva ens assegurem que els puguen recol·locar.
I, lamentablement, no estem en eixa perspectiva a curt termini.

Per tant, nosaltres el que plantegem és que es necessitem mesures per a evitar que l'impacte de la crisi en l'empresa es convertisca en destrucció de l'ocupació, perquè, al final, la crisis l'estem pagant els treballadors i treballadores, que som, justament, els que no l'hem provocada; que es necessiten polítiques actives per a generació de llocs de feina, i, per això, els ERO són exactament tot el contrari, com tampoc pensem que la solució siga facilitar l'acomiadament, abaratir els acomiadaments,.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Pregue concloga.

La senyora Albiol Guzmán:

.
.
.
baixar els costos salarials i socials, com algunes veus reclamen.

Nosaltres el que pensem és que es necessita una política activada d'ocupació, una política industrial i que es necessita parlar d'un nou model productiu.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

I un consell, evidentment, que governe.

Gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies.

Per a fixar posició per part del Grup Parlamentari Socialista, el senyor Sarrià té la paraula.

El senyor Sarrià i Morell:

Senyor president.

Senyories.

Senyor Pañella, en primer terme, he de dir-li que el meu grup s'abstindrà en la seua proposició.
I ho farà perquè, malgrat compartir el bon desig o el desideràtum -com s'acaba de comentar- que conté la seua proposició, no podem més que considerar-la un brindis al sol, un brindis al sol on el que es proposa a
tots els agradaria que fóra realitzable, però, malauradament, no ho és.
Perquè compartim moltes de les coses que pot haver vosté argumentat al voltant de la falta de polítiques actives del Consell en matèria d'ocupació, al final la seua proposició diu el que diu i parla, concretament, dels ERO, i els ERO, doncs, cal recordar
que són un instrument administratiu laboral especial del que disposen les empreses,
però també els treballadors -cal recordar-ho-per a obtindre de l'autoritat laboral competent, en el nostre cas La Generalitat, l'autorització per a suspendre o extingir les relacions laborals quan concorren determinades
causes i garantint, i garantint els drets dels treballadors en molt casos.

L'expressió ERO o ERE, en castellà, sol dur associada la imatge d'un acomiadament massiu i una vinculació directa amb el tancament d'una empresa i la pèrdua total dels llocs de treball d'aquesta.
Encara que de vegades eixa siga la situació, la realitat és molt més complexa, senyor Pañella.
Si bé els ERO d'extinció són una realitat, cal dir que a la Comunitat Valenciana els treballadors afectats
per aquestos van ser entre giner i novembre de 2009 -les darreres dades publicades-, 11.
483 d'un total de 56.
385 del total d'expedients autoritzats.

La majoria, 41.
402, van ser per mesures de suspensió i 3.
500 ho foren per mesures de reducció de jornada, que també és una modalitat d'ERO.
Què vull dir en aquestes dades?
Que els ERO poden ser en moments de destrucció d'ocupació com els que estem vivint un instrument per fer que els ajustos en les empreses, que en ocasions han de fer en funció de la conjuntura, siguen conjunturals i no definitius.
És a dir, que no es traduïsquen en una destrucció definitiva d'ocupació.

Per descomptat que seria molt millor que no hi haguera cap ERO, però en aquestos moments és precisament una fórmula que, dins del possible, pot conciliar millor els interessos de l'empresa i dels treballadors en determinades circumstàncies.

En primer lloc perquè quan s'inicia un expedient de regulació d'ocupació s'enceta un procés on el primer que es demana és una adequada justificació per la qual es motive l'ERO i, en segon lloc, s'obri un període de consultes i negociació entre l'empresa i la representació dels treballadors, no inferior a un mes, quinze dies en les empreses de menys
de cinquanta treballadors, per a fixar en què va a consistir aquest i quines van a ser les condicions dels afectats, i en tot
cas correspon a l'autoritat laboral la resolució de l'expedient, tant en el cas on s'arriba a un acord entre les parts com quan no s'arriba.

És en el segon cas, l'autoritat, en el nostre cas La Generalitat, pot autoritzar o no l'ERO en tot el sol·licitat o només en part.
És en definitiva un procediment prou garant.
Cal dir que en la majoria de casos
ens trobem en el primer supòsit, el de l'acord i, com deia abans, fonamentalment en mesures de suspensió temporal de l'ocupació que si bé no deixen de ser traumàtiques fan que l'impacte siga menor, tant per a l'empresa com per als treballadors i les seues famílies.

Precisament la consideració des de tots els àmbits del món laboral, empresarial o sindical, que estem davant un instrument flexible que
pot donar continuïtat al teixit productiu i que en tot cas podríem qualificar com un mal menor, va motivar que en març de l'any passat i en el marc del pla E per a l'estímul de l'economia i l'ocupació s'introduïren millores en el tractament dels ERO tal com la reposició de les prestacions per desocupació que hagen consumit els treballadors afectats per ERO temporals, la bonificació de les quotes empresarials a la seguretat social dels treballadors afectats per
ERO de suspensió de contractes, i l'autorització per als treballadors que hagen perdut la seua ocupació puguen posteriorment treballar sense perdre els beneficis de l'ERO.

Cal assenyalar també que en el marc actual, que s'acaba d'obrir, de diàleg social, probablement aquestes mesures, per acord dels empresaris i els sindicats,
vindran complementades amb altres que, possiblement, facen els ERO més eficaços en eixa funció que dia abans d'instrument pal·liatiu per a evitar la destrucció definitiva d'ocupació.
I és per això que creguem que la seua proposició no ve a contribuir amb eixe paper què nosaltres creguem que sí que és important dels ERO.

Mire, vosté ha fet tota una reflexió i tota una intervenció, crec que prou acurada sobre el problema de l'atur a esta comunitat i sobre la irresponsabilitat del Consell.
No li lleve vosté responsabilitat al Consell.
He dit que precisament són els ERO que no tenen acord previ dels treballadors on l'autoritat competent, autoritat laboral competent, ha de decidir.
Si vosté simplement en lloc de discutir ERO a ERO si La Generalitat ho ha fet bé o no ho ha fet bé autoritzant eixos ERO es limita a convertir-los en un instrument rígid, i evidentment en un desideràtum, perquè òbviament si es poguera recol·locar a tot el món no estaria l'ERO.
Si vosté li lleva eixa responsabilitat a La Generalitat, en realitat afegix un grau més d'irresponsabilitat al que el Partit Popular ja té precisament en la creació d'ocupació i en la gestió de la crisi.

En eixe sentit, comunicar-li que anem a abstindre-mos compartint el fons de la qüestió però no, evidentment, el proposat.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència la presidenta, senyora María Milagrosa Martínez Navarro)

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Sarrià.
Moltes gràcies.

Té la paraula la il·lustre diputada senyora Amor.

La senyora Amor Pérez:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor Pañella.

Realment m'agradaria creure les seues paraules de buscar solucions des del consens, de
poder arrimar el muscle en esta qüestió tan important per a nosaltres, per al Grup Popular, per al Consell de La
Generalitat, però una vegada més vosté puja a esta trona i consumix quinze minuts per a no dir res.
Demagògia i res de res.
Ni una proposta, ni una solució, ni una idea, per a parlar de no sabem quantes coses que res tenen a vore en la
PNL, en la qual cosa una vegada més vosté i el seu grup demostra l'escàs interés, el nul interés, en la societat valenciana, en el drama que estan vivint tantes famílies.

Parlàvem ací amb els meus companys de grup parlamentari, vostés agarren el discurs que toca, canvien dos o tres parauletes i poc més.
Discurs transversal que servix pràcticament per a tot.

Dues qüestions prèvies, senyor Pañella, unes qüestions, consideracions prèvies, que considere que són importants i que vosté deuria conéixer a l'hora de pujar ací a esta trona i parlar de qüestions tant importants com la que estan vivint tantes persones en una situació de falta d'ocupació, en una situació de falta d'ocupació i d'atur.

Qüestions prèvies com que el règim jurídic dels acomiadaments col·lectius vénen establerts en l'Estatut dels treballadors, vosté això deuria saber-ho.
Vosté deuria saber que açò és legislació laboral de l'estat i que la competència exclusiva -també ho deuria saber senyor Pañella- és de l'estat.
Deuria saber-ho, ho sap?
O no ho vol reconéixer?
Clar que ho sap!

Al mateix temps dir-li que l'Estatut d'autonomia de la Comunitat Valenciana ens dóna les competències pel que és l'execució, l'execució d'eixes competències que són del govern, que són de l'estat.
Per tant, nosaltres ací no podem legislar sobre esta matèria, sí podem executar, però ni legislar ni desenrotllar el text normatiu d'esta matèria tant important.

També indicar-li, senyor Pañella, que la major part dels expedients de regulació d'ocupació que s'han aprovat, s'aproven per consens, per acord entre les parts, senyor Pañella.
Això també deuria saber-ho i ací fa no molts mesos ho va dir el president La Generalitat i ho va dir també el conseller d'Ocupació.
Però vosté, senyoria, no vol recordar estes qüestions.
Vostés no volen retenir-ho en la seua memòria, però jo vaig a recordar-li algunes xifres.

Dir-li que tots els expedients de regulació d'ocupació, la gran majoria, són pactats en un 85%, dels expedients de regulació d'ocupació.
Estem parlant del 90% dels treballadors afectats per un expedient de regulació, el 90 % dels treballadors senyor Pañella, una xifra que jo pense que és important.
I al mateix temps dir-li que pactats significa pactats entre els
sindicats i els empresaris, entre les organitzacions sindicals, senyor Pañella, i la patronal.
I que l'administració no intervé per a res, però vostés vénen ací a criminalitzar i a culpabilitzar l'administració i els empresaris i això no es pot tolerar ni es pot consentir, senyor Pañella.

L'administració el paper que té ací és dir si és legal o no.
L'administració el que fa és vetllar per la legalitat dels expedients de regulació d'ocupació.
Les dades que li acabe de donar, senyor Pañella, ens situen per baix de la mitjana nacional en nombre d'ERO.
Quant als mesos que s'han vingut produint.
.
.

La senyora presidenta:

Perdón, señora diputada.

Rogaría a los diputados, por favor, guardaran silencio a ser posible.
Si fueran tan amables.

Cuando quiera señora Amor.

La senyora Amor Pérez:

Però com li deia, estem per baix de la mitjana nacional però no ens donem per satisfets des del Partit Popular i des del Consell.
Treballem
perquè es reduïsca de forma considerable esta situació d'ERO i també, sobretot, posem en marxa polítiques actives per a combatre la difícil situació econòmica, la difícil crisi en la qual estem sotmesos i, sobretot, posar en marxa polítiques actives, polítiques actives per a combatre l'atur.

Dir-li, senyor Pañella, que jo sí entre en el contingut de la PNL que vosté presenta -encara que no diu res- i els que han sigut companys de viatge fins ara amb vostés i que ara vostés volen apartar-se, ni tan sols ells van a recolzar-la, com ja ha dit el senyor Sarrià.

Un «brindis al sol» parlava, senyor Pañella.
Però bé, la papereta que vostés tenen ací és parlar, parlar, ocupar minuts a esta trona i no dir res.

Com li deia, el passat 30 de gener des de la Conselleria d'Economia es van convocar ajudes destinades a la recol·locació de treballadors en situació d'atur en la nostra comunitat amb l'objectiu, clar i precís, de garantir l'estabilitat al mercat laboral valencià davant el declivi que està provocant la difícil situació econòmica, la crisi en què estem sotmesos en el mercat laboral.
Una crisi que no s'ha volgut reconéixer per part del Govern d'Espanya, per part del govern socialista, per part dels socialistes, i que vosté i el seu grup han sigut també còmplices d'eixa situació.
No han volgut reconéixer-la i no han sabut donar resposta i són còmplices d'eixa desídia de ZP i dels socialistes.

Mentrestant, ací a la Comunitat Valenciana posant en marxa polítiques actives per a combatre la difícil situació econòmica i per a posar en marxa plans i accions concretes per a recol·locar tantes persones després d'un expedient de regulació d'ocupació.

Dir-li també, senyoria, unes dades que considere que no són sospitoses i les emet d'estar a favor de la Comunitat Valenciana, del govern de la Comunitat Valenciana,
estic parlant del Ministeri de Treball i d'Immigració, les últimes dades, senyor Pañella, que vosté deuria conéixer, per a no pintar eixa comunitat que ve ací, que no sé si en algun moment s'alegra de la situació que patim els valencians i les famílies que desgraciadament estan en esta situació.
Però, bé, jo li ho recorde: en els onze primers mesos del 2009 els treballadors afectats
per ERO van créixer un 228% en la comunitat enfront del 409% del conjunt d'Espanya.

Clar que no estem satisfets amb eixes dades, però sí demostra que estem molt per baix de la mitjana d'Espanya, de la mitjana de les comunitats autònomes en termes relatius acumulats i en termes mensuals.
Clar que no ens donem
per satisfets i treballem, treballem, en el dia a dia per a millorar esta
situació!

Dir-li, senyor Pañella, que prop de setze mil persones desocupades han participat en diferents
plans integrals d'ocupació de la Comunitat Valenciana, i podem dir-los que darrere de cada un d'eixos plans n'hi ha una dotació econòmica i n'hi ha una línia directa per a millorar, per a activar l'economia i millorar la situació d'atur a la comunitat.
Clar que sí!
Estem parlant que des de l'any 2008 -fa només dos anys- s'ha incrementat el número de participants en prop d'un 50%.
Dir-li també que han sigut prop de quaranta-un milions d'euros els que s'han invertit en estes qüestions.
Però dir-li també, senyor Pañella, que darrere de totes estes xifres n'hi han persones, n'hi han persones que a vosté deurien preocupar-li o, almenys, escenificar que li preocupen.

Però podem parlar d'estes qüestions tan importants i que hui ací vosté presenta en la PNL i que no parla ni un segon del contingut de les propostes,
de les solucions, d'eixes paraules tan boniques que han vingut ací a dir hui de consens, quan no parla de res d'això, quan no proposa res, quan no posa res damunt de la taula.
Mosatros sí, senyor Pañella, en accions concretes.

I dir-li altra vegada que darrere de cada acció, darrere de cada pla integral d'ocupació hi ha persones.
Parlem del PIE de parados de larga duración y mayores de 45 años.
Sí, señor Pañella, 6.
719 personas.
Hablamos del PIE de riesgo de exclusión social; en 2009, 1.
821 personas que han participado.
Del PIE de perceptores de
ayudas.
En este caso concreto, señor Pañella, hablamos de 1.
276 personas que se han beneficiado de este programa.
Hablamos del PIE de discapacitados también, señor Pañella, y hablamos de 1.
302 personas con discapacidad que han participado en esta
iniciativa.

Pero continuamos con más planes que se están poniendo en marcha por parte de la Generalitat valenciana para combatir la
crisis, para combatir la situación de desempleo de tantas familias valencianas.

Hablamos también del Plan integral de empleo para inmigrantes, señor Pañella, y en este caso concreto hablamos de 879 trabajadores.
Pero también del PIE de recolocación de trabajadores, de lo que habla hoy aquí su PNL, que usted no quiere hablar porque no le interesa y lo demuestra una vez
más en esta cámara.
Hablamos de 3.
949 personas que se han beneficiado de este plan integral
para recolocar a trabajadores.

Y puedo seguir hablándoles de planes integrales de empleo, pero usted, una vez más, y su grupo demuestra que no le interesan estas cuestiones, que ustedes aquí vienen única y exclusivamente a cubrir el expediente, a consumir los minutos que les
ofrece la cámara para hablar de la nada, para hacer demagogia y para demostrar que están muy alejados de la realidad, que para nada les interesa la situación y el drama que viven tantas familias valencianas; y que al mismo tiempo
ustedes, aunque aquí, hoy, hayan inventado una nueva época, una nueva etapa de desmarcarse del Partido Socialista, a pesar de todo
ello ustedes, ustedes en el Congreso son cómplices de la desidia de Zapatero y de los socialistas, de la improvisación, del descrédito y del hazmerreír a nivel internacional.

Le recomiendo, le recomiendo un artículo que hoy mismo salía en el New York Times.
Un artículo donde, una vez más, desgraciadamente, volvemos a ser los españoles con este gobierno de ZP el hazmerreír a nivel internacional, (remors) un varapalo tremendo a toda la política de empleo (aplaudiments) y a toda la política de empleo del señor Zapatero.
Léaselo, que seguro que será muy ilustrativo para usted.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Amor.

Señor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Bé, senyories, «hazmerreír».
M'ha recordat un home parlant texà, allí davant de tots, amb un bigot.
S'enrecorden qui era, un home?
Un home, un president espanyol que parlava en
castellà raro quan anava allà, a Amèrica?
No s'enrecorden?
«Hazmerreír»?
.
Això sí que va fer riure, o no?
No sap de qui parle?
Són curts de memòria, quan no interessa són curts de memòria, eh!
O parlar en alemany i alçar-se tota la primera fila.
.
.
No ha vist això?
Eixa imatge va ve?
Un senyor amb bigot, que era president del govern, se'n va anar i es va posar a parlar en alemany i tota la gent se miraven allí, «i este què diu?
», «Hazmerreír»?
Per favor!
La memòria històrica recent haurien de tindre-la vostés més clara.

Mire, senyors, simplement, senyora Amor, dóna la impressió que vosté no estava ací.
Vostés com viuen en la inòpia mateixa del govern, que se fan el seu món de meravelles, vosté no ha sentit absolutament res del que dia.

Però mire, inclús en acabar jo li recorde que he fet un extracte dels tres apartats.
O siga,
reconéixer la situació econòmica del País Valencià era la primera.
Reconéixer que no estan fent el que toca, i tenen alguna responsabilitat i posar remei
al treball.

I me parla vosté, me parla de persones que haurien de preocupar-me.
.
.
O vosté no està recolzant el govern, el poder executiu, qui té la capacitat d'actuar?
I me diu això.
Com és possible?

Però, clar, li recordaré també el que ha dit, molt.
.
.
, a vegades ací el subconscient els traïx, «persones que haurien de preocupar-me o almenys escenificar, escenificar que em
preocupen».
Això és el que vosté ha pujat a fer ací: escenificar, fer teatre ací dins; el mateix teatre que impedixen perquè se carreguen el circuït teatral valencià, vénen vostés i el fan ací.
Com actors no tenen preu, com actors no tenen preu.
Com a governants són un autèntic desastre, una autèntica vergonya i, jo diria més, un autèntic -com vosté ha dit- «hazmerreír».

«Còmplices de desídia», que jo no he parlat de la.
.
.
Escolte, ja ho té.
Inclús li he dit, perquè sabia la seua contestació, que això se pot aplicar d'una manera rígida o d'una manera flexible.
Dir que incloure una clàusula que, que d'alguna manera obliga a recol·locar els afectats, resulta que això és antisocial.
Només pose que si la legislació.
.
.
, jo no faig cap projecte de llei.
Vosté vol dir que ficar eixa clàusula va en contra.
.
.
?
O siga, que si se treballa per recol·locar els
(inintel·ligible) .
.
.
per recol·locar, per fer un pla de recol·locació esta gent va en contra de la legislació existent?
Vosté vol dir que va en contra de la legislació existent?
Està segura del que ha dit?

Mire, el problema més greu, el problema més greu: conformisme, ho estan fent de meravella.
Eixa és la seua opinió?
Això és la seua satisfacció.
I ho estan fent tant bé que no cal renunciar a res del que fem ni cal (inintel·ligible) .
.
.

Jo li he dit, mire, vosté des de l'obligació.
.
.
, si vol canviar la redacció i estan tots d'acord en l'esperit, tranquil·la, canviem-la.
Vol que siga una orientació?
Que siga una orientació.
Però, vosté, dir-me que això és il·legal, o siga, crear treball, ara han arribat a la il·legalitat.
O siga, crear treball és il·legal; destruir-lo és totalment legal.
Senyories, jo esperava un poquet més de vosté, senyora Amor.

He de dir que no trobe contradicció en el que han dit.
Efectivament, si jo portara el meu programa electoral no
estaria parlant d'això.
I això vull deixar-ho ben clar.
Però tampoc renuncie a portar ací mesures concretes que no van en contra de res i que són, en cas de ser acceptat pel govern, serien positives, eh?
 I, per tant, senyories, és en eixa línia.
Nosaltres som capaços de rebaixar, sabem en la situació que estem, rebaixar i anar a qüestions puntuals en busca del consens.
És veritat que és difícil trobar el consens quan hi ha una posició rígida, una posició inflexible, una posició que s'arrima cada vegada més a la prepotència absoluta i a la desconsideració, com vosté, senyora Amor, ha marcat en el final del seu criteri.
Perquè resulta que al final de la seua intervenció, és a dir, mire, ací hi ha bons i hi ha roïns; hi ha bons, molts bons, que ho sabem fer molt bé, i que ho fem molt bé, a pesar del que diuen les gràfiques, que diuen que cada vegada estem més malament, però ho fan molt bé, molt bé; i hi ha persones ineptes, i els ho dic jo, perquè vosté ho pensa i perquè m'ho deixar clar en la seua forma de parlar, que estem situats avui en l'altre costat, tots junts, sense diferència.

Mire, el pluralisme, el pluralisme és una virtut.
Nosaltres el tenim dins del grup, el tenim dins del sector.
Vostés des del monolitisme ens porten al desastre.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

.
.
.
més absolut.

Moltes gràcies, senyora presidenta.

La senyora presidenta:

Señora Amor, para finalizar este turno de réplica y finalizar con el punto del orden del día.

La senyora Amor Pérez:

Gracias, señora presidenta.

Señor Pañella, nada nuevo, nada nuevo, aquí no va a convencer absolutamente a nadie con la nada.

Pero, bueno, frente a ello, frente a la falta de ideas, de propuestas, de
soluciones, de argumentos, de discurso demagógico que es a lo que se dedican ustedes, son especialistas, lo han demostrado.
Y
bueno, le veo a usted que en esta nueva etapa, con el nuevo portavoz, Enric
Morera, pues le veo como más cómodo, más chistoso, y con más ganas y con más salero.
Por lo menos le veo.
El resto, lo mismo, de trellat ni de forment ni un gra, ni un gra.

Pero bueno, señor Pañella, frente a la nada, nosotros, desde el Partido Popular, desde el Grupo
Popular, desde el Consell de La Generalitat, tenemos muy claro cuál es nuestra prioridad.
Nuestra prioridad son las personas.
Y en este caso, en
esta difícil situación económica, en esta crisis tan profunda, las políticas activas para mejorar la situación económica y para mejorar el paro en nuestra comunidad.

Y le daba datos, le daba datos concretos de que la situación en la comunidad es mejor que la media nacional.
Pero no estamos satisfechos
con ello, por supuesto que no.
Y no, por lo menos en lo que a mí me afecta, y lo sé que igual en el resto de compañeros de mi grupo, la prepotencia no es el arma que utilizamos.
Eso para ustedes,
la prepotencia y la demagogia, la demagogia y el insulto, que es su bandera política en esta cámara y fuera de ella.
Es lo habitual.
Estamos acostumbrados ya a ello, y los
valencianos también.
Ya no van a convencer absolutamente a nadie, porque los tienen demasiado
calados.
Por muchos movimientos que intenten hacer en esta nueva etapa, desmarcándose de unos y de otros, lo decía hace breves momentos el
president de La Generalitat, a nadie van a convencer.
Ya es demasiado tarde, señor Pañella.

Realmente yo creo que usted no viene a esta cámara para utilizar y para disfrutar de los parados.
Realmente creo que no de esa
situación y ese drama tan difícil, ese drama tan profundo.
Realmente creo que no.
Pero la verdad que con sus
palabras me nace la duda, me asalta la duda, señor Pañella.
Realmente utilizar a los parados, a la situación tan difícil que hay en tantas familias en nuestra comunidad y en nuestro país, realmente me parece ruin cuanto menos, señor Pañella.

Pero, bueno, creo que son cuestiones que deberían ser ustedes un tanto más sensibles, deberían arrimar el hombro, deberían estar al lado del Consell.
Pero veo que no, señor Pañella, veo que no les interesa para nada, para nada, que vengan aquí a llenarse la boca hablando de demagogia y nada más, no hay nada más detrás.
Y lo triste, la pena, que lo que hay detrás, y no aquí, sino del gobierno, y lo que hay detrás, en el Congreso, es que usted, a través de su grupo parlamentario en el Congreso, apoya, apoya el descrédito, la improvisación, la desidia de la que le hablaba antes de Zapatero y de los socialistas.
Sí, sí, ustedes.
Ustedes, en lugar de estar apoyando a las familias en una situación de desempleo, no, contribuyen con su decisión cómplice y con su voto cómplice a subir los impuestos, a castigar a las familias.
Sí, sí, el IVA dentro de poco, desgraciadamente, todas las familias españolas tendremos que asumir esta decisión de la que usted a través de su grupo también es cómplice.

¿También van a apoyar el «pensionazo», señor Pañella?
¿También?
También.
Nada me extrañaría, señor Pañella.

Vemos improvisación, despropósito.
Vemos la desidia.
Vemos que somos el hazmerreír -que veo que tanto le ha gustado, señor Pañella- a nivel internacional.
Sí, desgraciadamente, con este desgobierno de España lo somos, señor Pañella.

Y mientras tanto ustedes suben, suben aquí, a esta trona, a frivolizar, frivolizar con el drama de tantas familias.
Mientras tanto, desde el gobierno del Partido Popular, desde la Generalitat
valenciana, desde la Conselleria de Ocupación y Empleo trabajamos para mejorar la situación de todos los parados en nuestra comunidad, trabajar para intentar reducir los
ERE, para recolocar a todas las personas que, como le decía antes, si le daba porcentajes, el 90% de los trabajadores aparecen ya tras un
pacto, tras un acuerdo pactado, tras un ERE pactado entre sindicatos y
empresas.
Pero mientras tanto, señor Pañella, ustedes con lo mismo, la demagogia continuamente, el insulto, la falta de
argumentos, la improvisación en la que están permanentemente instalados; y en esta nueva etapa, bueno, más de lo mismo, más de lo mismo y nada nuevo bajo el sol, señor Pañella.
Todos les conocemos, los ciudadanos valencianos les conocen, y todavía, señor Pañella, está a tiempo para retirar su PNL y para no utilizar demagógicamente a los parados.
Realmente, si así lo hace, la sociedad valenciana, los valencianos se lo agradecerán.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señores diputados, vamos a proceder a la votación.
Comienza la votación.
Votos a favor, 4; votos en contra, 46; abstenciones, 36.
Queda desestimado
este último punto del orden del día de este pleno.

És closa la sessió.

(S'alça la sessió a les 11 hores i 43 minuts)