Untitled Document

<!--
body {
color:black;
}
.text5 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text4 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text1 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.text3 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text2 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:black;
}
.para4 {
text-align:justify;
}
.para3 {
text-align:center;
}
-->



Comissió de Medi Ambient realitzada el dia 26 de
febrer de 2009.
Comença la reunió a les 18 hores i 5 minuts.
Presideix el diputat senyor Andrés Antonio Ballester Costa.
Reunió número 9.

Proposició no de llei sobre l'impediment
de la instal·lació de noves indústries contaminants al
polígon del Serrallo, com ara la planta de fertilitzants
d'Agriberia, presentada per la diputada Ángeles Gloria Marcos
Martí (Agrupació de Diputats i Diputades No Adscrits) i
quatre diputats i diputades més, pertanyents a la mateixa
agrupació i al Grup Parlamentari Socialista (RE número
29.
771, BOC número 128)

(Per raons tècniques, el començament de
la comissió no s'ha gravat)

El senyor president:

Bueno, como no se está grabando, pues, la
mesa.
.
.
Repetimos.

Ha tenido conocimiento esta mesa o esta presidencia de
la proposición del señor Morera para retrasar la
proposición no de ley con referencia número 28.
321 y
trasladarla a la siguiente comisión, de lo cual, si no hay
ningún inconveniente por parte de esta comisión y por parte
de esta mesa, así lo hacemos.

También vamos.
.
.
, el punto número 1 del
orden del día es por el que comenzaremos, pero también me
gustaría que fueran conocedores, la mesa, porque un compañero
está en la Comisión de Industria y Comercio, en estos
momentos está interviniendo, tiene que intervenir en la
proposición no de ley que presenta el Partido Popular con
número 29.
619, que la desplazaremos en el orden del día, para
empezar por el punto 4 y él pueda así dar cumplida (veus) labor a su trabajo.
(Veus)

El senyor Signes Núñez:

Senyor president, jo demanaria que si té igual,
comencem pel punt quint.

El senyor president:

¿Por el cinco?

El senyor Signes Núñez:

Sí.

El senyor president:

Por mí no hay ningún inconveniente.
Por
el resto de la comisión tampoco, con lo cual.
.
.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Signes.

Pues, empezamos por el punto 1: lectura y
aprobación del acta de la reunión anterior.
¿Hay
alguna cosa que ustedes.
.
.
?
(Veus) ¿Nada?
Pues, queda aprobada.

Proposició no de llei sobre l'impediment
de la instal·lació de noves indústries contaminants al
polígon del Serrallo

El senyor president:

Y empezamos, como hacía referencia el
señor Signes, por el punto número 5, que es
proposición no de ley que presenta el Grupo Parlamentario
Socialista.
Tiene la palabra.
.
.
(Veus) Perdón, perdón, presentada por la
diputada Gloria Marcos i Martí, representando a la Agrupación
de Diputados y Diputadas No Adscritos y cuatro diputados y diputadas
más pertenecientes a la agrupación y al grupo del Partido
Socialista.
Así es la realidad.
Perdonen.

Bueno, pues, tiene la palabra para su defensa el
señor Torró durante el espacio de quince minutos.

Tiene la palabra, señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Bé, la proposició no de llei té
un contingut molt clar, i és demanar que Les Corts es pronuncien
contra la instal·lació de noves indústries
contaminants al polígon del Serrallo, situat en el terme municipal
de Castelló.
I el motiu d'aquesta proposició és,
d'una banda, el fet que el port de Castelló en estos moments
ja es troba sobrecarregat amb una gran quantitat d'indústries
contaminants.

Probablement, o sense probablement, és quasi
amb tota seguretat el punt de tot el País Valencià en
què es concentra una quantitat més gran
d'indústries potencialment contaminants i potencialment
perilloses.
Estem parlant de quatre cimenteres, d'una planta de
biodièsel, d'una planta de coc, d'una central
tèrmica amb una factoria de cicle combinat, d'una
petroquímica i d'una central d'hidrocarburs.
És a
dir, estem parlant, per tant, d'una concentració
d'indústries perilloses molt gran a la qual ara sembla que vol
afegir-s'hi una nova indústria contaminant que és,
concretament, una fàbrica de fertilitzants, que sembla que vol
instal·lar una companyia anomenada Agriberia, ¿no?

Aquesta companyia ha demanat una concessió
administrativa per part de les autoritats del port de Castelló per a
poder instal·lar-se en el port, concretament, en el polígon
del Serrallo, per a tractar de produir fertilitzants, ¿no?

Bé, les indústries fertilitzants
són de les més contaminants que existixen, ¿eh?
Segons
Greenpeace, és una de les que més contaminen per dues raons.
En primer lloc, perquè emeten una gran quantitat de gasos, molts
d'ells, a més, d'efecte hivernacle, es tracta
d'emissions d'òxid de nitrogen, sobretot.
I també
perquè són altament contaminants de l'aigua, sobretot
pels abocaments d'àcid.

En un informe de Greenpeace sobre la
contaminació a l'estat espanyol, de fet es considera que un
dels casos més greus de contaminació industrial de tot
l'estat és el cas d'una planta, precisament, de
fertilitzants, ¿eh?
, en este cas de l'empresa Fertiberia, que
es troba a Huelva, que està provocant una enorme quantitat de
problemes, i no és una casualitat, a banda no només pel tema
de la planta de fertilitzants, sinó també per altres
condicionants ambientals que es troben en aquesta ciutat, però
és una ciutat de les que es troben amb el rècord espanyol de
mortalitat per càncer, a més de ser una ciutat que té
una taxa elevadíssima d'asmàtics i una
incidència major d'esterilitat, avortaments i malformacions de
naiximent.

Bé, eixe és el tipus
d'indústria que es vol instal·lar, concretament, a
Castelló.
Per tant, entenent que La Generalitat té capacitat
suficient per a bloquejar qualsevol tipus d'actuació
d'aquesta mena en un terreny en el qual, finalment, les
autoritzacions van a dependre, en última instància, de la
mateixa Generalitat, demanem que Les Corts es pronuncien en contra de
seguir carregant en el polígon del Serrallo i en el port de
Castelló d'indústries contaminants i, per tant, que es
pronuncien contra la instal·lació de la planta de
fertilitzant que pretén instal·lar allí Agriberia.

El senyor president:

(Inoïble) ¿ .
.
.
concluido?
(Veus)

Muy bien.
.
.
Muy bien.
Vamos a ver si conseguimos parar
esto.
Sí.
Ya está parado.
Bien.

Bueno, tenemos turno para fijar posiciones por parte
del grupo Izquierda Unida.
Señoría Mireia Mollà, por
favor, tiene la palabra.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Únicament dir, molt breu, que estem
d'acord amb la proposició no de llei presentada per
l'Agrupació de Diputats No Adscrits.
Entenem el raonament pel
qual se presenta aquesta proposició no de llei.
De fet, també
és coneixedora aquesta cambra de les iniciatives que hem presentat
des del grup parlamentari sobre aquestes qüestions i el seguiment que
li fem a aquest polígon, ¿no?

Per tant, simplement, adreçar-nos a aquesta
cambra perquè les reflexions que s'han posat de manifest es
contemplem i que s'aplique esta mesura per tal de frenar aquesta
massificació en el polígon i causa molta d'ella de la
contaminació que hi té, ¿no?
.
.
.
El suport del nostre
grup parlamentari.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Mollà.

Para fijación de posiciones, tiene la palabra
por el Grupo Socialista la señora María José Salvador.

La senyora Salvador Rubert:

Gràcies, senyor president.

La proposició no de llei que ens ocupa,
relativa al polígon petroquímic del Serrallo, que és
un polígon que, certament, no està exempt de
controvèrsia per la quantitat d'empreses que hi han
instal·lades allí i la proximitat d'aquestes amb la
població.

El cas que ens ocupa, que és la planta de
fertilitzants d'Agriberia i la seua implantació en aquest
polígon, des del Grup Parlamentari Socialista considerem que quan
una empresa s'instal·la i se desenvolupa la seua activitat,
doncs, per instal·lar-se i desenvolupar-la, doncs, suposem que
compta amb el compliment de la legalitat vigent i el compliment de la
normativa ambiental vigent.
Per tant, suposem que aquestes empreses
complixen la legalitat i la normativa ambiental per a la seua
instal·lació i la seua entrada en funcionament.

Ara bé, s'ha de garantir la qualitat
ambiental en les emissions d'aquestes empreses perquè no hi
haja risc per a la població.
En principi, sembla ser que,
individualment, cada una d'aquestes empreses que es troben en aquest
polígon compten amb la declaració d'impacte ambiental,
complixen la normativa de mesuraments ambientals, però la
qüestió radica no en concret en cada una de les empreses que
s'instal·la en aquest polígon ni les que s'hi
pretenen instal·lar, sinó en el seu conjunt, és a dir,
se desconeix quin és l'impacte ambiental que produïxen
totes les empreses conjuntament instal·lades en aquest
polígon industrial, i, certament, aquesta qüestió se
produïx per deixadesa de La Generalitat i, concretament, de la
conselleria, que deuria, doncs, elaborar un informe o, millor, encomanar-lo
a alguna entitat pública com puguera ser la universitat, la
Universitat Jaume I, que compta amb l'homologació per a poder
fer un estudi seriós per a conéixer quin és
l'impacte ambiental global de totes les empreses que es troben
instal·lades en aquest polígon.

Confiem, com hem dit abans, en el compliment de la
legalitat vigent en la instal·lació d'empreses i,
sobretot, considerem que ens falta informació fonamental per tal de
posicionar-nos en una negativa a la instal·lació
d'aquesta empresa, i, sobretot, en les circumstàncies en
què ens trobem actualment.

Per tant, considerem que La Generalitat i,
concretament, la Conselleria de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge,
es prenguera seriosa aquesta qüestió i prenguera la
decisió d'encomanar, com hem dit abans,
l'elaboració d'un informe seriós que tinguera en
compte quin és l'impacte ambiental, tinguera en compte els
mesuraments del conjunt de les empreses que es troben en el polígon
del Serrallo, per tal de prendre una decisió a este respecte.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Salvador.

Tiene la palabra por el Grupo Parlamentario Popular,
el señor Castejón.

El senyor Castejón Chaler:

Gràcies, senyor president.

Bé, al llegir la proposició no de llei,
que, com dia el senyor Torró, diu que té un contingut clar, i
jo penso que, fins i tot, està mal redactada, si és que
té un contingut clar, perquè vosté dóna ja per
assentat, diu, «de noves indústries contaminants al
polígon del Serrallo».
Després, quan ha començat
a parlar ja mos ha parlat de «potencialment contaminants», que
seria una cosa ja a tindre en compte.

Evidentment, nosaltres estem d'acord amb la
proposta que vosté ha fet que n'hi ha una concentració
d'indústries al polígon del Serrallo, evidentment,
és un polígon industrial; que la capacitat per a determinar
és de La Generalitat, evidentment, és així;
però la seua proposta, la seua proposta de proposició no de
llei, és a dir, el que no pot fer un govern, doncs, és anar
una mica.
.
.
, bé, actuar del que li marque el cos, sinó que
té d'anar sempre, sempre a la legalitat i la legislació
vigent.

Aquí, evidentment, estan en
contradicció, podíem dir, dos coses.
Per una part està
la llibertat de les empreses que tenen per a demanar la ubicació,
allò que consideren oportú; i l'altra part també
està, el que vosté sembla que només defensa, que
és tot el dret que té la ciutadania a la protecció a
la salut, i és així.

Per tant, el que té de fer La Generalitat
és complir la legalitat vigent, atenent, com dia, el dret
constitucional, pel que és reconeix, per una part, la llibertat
d'empresa i, per tant, la creació d'empreses i la
realització d'activitats.
Això, sense anar més
llunt, ho arreplega l'article 38 de la Constitució, en
què mos diu clarament que.
.
.
, diu: «La
conformació».
.
.
En poques paraules, el que mos ve a dir
és que, l'article.
.
.
, la llibertat d'empresa, dins del
marc de l'economia de mercat definix un dels elements estructurals
que determinen el model econòmic que subjau davant de
l'articulat de la nostra norma fonamental.

Després, l'article 45, és el que
més mos interessa, (veus) i diu que tots tenen dret a disfrutar d'un medi
ambient adequat per al desenvolupament de la persona, així com el
deure de conservar-lo.
I aquí podríem dir que entren les dos
coses en contradicció.

Per tant, el que fa La Generalitat és que,
davant de qualsevol petició formulada en este cas per una empresa,
el que té de fer és, bé, doncs, abans que entre en
funcionament, ha d'atendre's, com no pot ser d'altra
manera, la sol·licitud -jo penso que, si estiguessen
governant, també ho farien d'aquesta manera-, dur a
terme tot el que és la tramitació administrativa que
corresponga, en este procés s'està en estos moments, i
després el que té de fer serà analitzar, avaluar si
és un projecte viable o no, i després si és admissible
o no o si en el moment (veus) que se puga aconseguir la seua autorització, doncs, (ininte­l·ligible) .
.
.
de ficar mesures correctores.

Realment, com li dia abans, un govern responsable, no
actua ni al capritx en el (ininte­l·ligible) .
.
.
, sinó marcant els passos que la mateixa
llei li marca, ¿no?
, amb subjecció, com dia, estrictament a
les lleis vigents, especialment a les lleis que desenrotllen el dret
constitucional, com dia, de disfrutar d'un medi ambient adequat, que
a vosté, a nosaltres i a tota la ciutadania ens preocupa, i,
concretament, com li dia, l'article 45 de la Constitució
també diu que els poders públics vetlaran per la
utilització racional de tots els recursos naturals a fi de protegir
i millorar la qualitat de vida i defendre i restaurar el medi ambient,
recolzant-se en la indispensable solidaritat col·lectiva.
I en
això també està.
.
.
Evidentment, no ho podem tindre de
banda per part de la Generalitat valenciana.

Per una part -insistixo-, cal donar-li el
dret que té l'empresa de constituir-se com a empresa i, per
 l'altra, de protecció a la salut.

Per tant, vistes així les coses, el que no
podem fer és acceptar-li la proposició de llei que
vosté mos presenta, perquè sembla que hi ha una
contradicció, que  vosté ha donat per assentat que
és una empresa contaminant.
Realment si no reunix tots els requisits
que la legislació vigent li marca, La Generalitat serà la
primera a no donar-li els permisos pertinents.

Quant a esta nova planta de fertilitzants a què
vosté feia referència, la titularitat de la qual correspon a
Agriberia -crec que es diu Agriberia Nutrición Vegetal-,
va presentar la seua documentació el 14 de novembre de l'any
2008, va tindre entrada al registre general de la Conselleria de Medi
Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge.
I ha demanat, naturalment, el que li
fa falta, que és la sol·licitud d'autorització
ambiental integrada, i això ho ha fet acompanyada de tota la
documentació que s'establix perquè siga tramitada.

La conselleria, com no pot ser d'altra manera,
ha iniciat la tramitació establerta en la Llei 2/2006, la llei de
prevenció de la contaminació i qualitat ambiental, que marca
tots els requisits que han de reunir, entre altres coses, les empreses.
I
ara, evidentment, se demanaran, s'estudiaran tots els informes
sectorials que puguen tindre rellevància, per a, en definitiva,
després sortir a exposició pública.
Hi haurà un
termini també, una vegada presentat tots els informes pertinents,
d'exposició pública de 30 dies, en què tots, en
definitiva, partits polítics, ciutadans i col·lectius, poden
presentar les seues al·legacions.

Naturalment, a més d'això,
s'avalua la viabilitat del projecte per a determinar si procedix o no
la seua utilització.
I si reunix tots els requisits
-insistixo-, i en cas de concedir-se, es farà imposant
un condicionant que en cap moment el Partit Popular, el Grup Parlamentari
Popular no oblida, i és que una indústria mai pot funcionar
si compromet la seguretat, si compromet la salut, la salut naturalment de
les persones i si causa danys al medi ambient.

Jo penso que avui ha agafat un mal dia per a presentar
aquesta proposició no de llei, perquè precisament este
matí, este matí, al polígon el Serrallo s'ha
constituït la comissió de seguiment de la qualitat
mediambiental, no només del polígon el Serrallo, sinó
de tota la zona.
.
.
crec que es diu la zona II de Castelló, en la
qual estan representats no només, evidentment, els representants de
les administracions.
.
.
Concretament en la constitució ha estat el
director general de Canvi Climàtic, però estan representats
tots els col·lectius.
Al dir tot els col·lectius, me referixo
als partits polítics, sindicats, agrupació de veïns,
agrupació.
.
.
evidentment, representants de les empreses que estan en
la zona.

Ha tingut lloc a esta reunió, com dic.
.
.
S'ha constituït esta comissió -no sé si
denominar-la interdepartamental o de seguiment i vigilància-,
una comissió que també està arreplegada en
l'article 66 de la mateixa llei.
I se fa precisament per això
que vostés sembla que fiquen una mica en entredit, que és per
garantir l'adequació permanent, permanent, a totes les
determinacions legals establertes, específicament totes aquelles que
fan referència a la qualitat mediambiental, perquè no
és només donar a una empresa que reunisca les condicions
donant-li ja el vistiplau, sinó que la vigilància ha de ser
constant, el seguiment i control ha de ser exhaustiu, i en això
també La Generalitat, concretament, a través d'aquesta
conselleria.

Avui precisament s'han donat els informes,
s'han llegit els resultats dels informes, s'han donat a
conéixer els mesuraments i els paràmetres mediambientals
són molt més favorables que no els que s'arreplegaven
pràcticament fa sis mesos.
I jo penso que no tinc les
últimes.
.
.
ha sigut una comunicació telefònica quan ha
acabat la reunió, però no s'ha presentat cap problema
per part de tots els agents que han assistit a esta convocatòria.

Per tant, penso que el que cal fer és el que
s'està fent.
És a dir, per una part, si se reunixen
tots els condicionants, donar, evidentment, el permís en el seu
moment a l'empresa, i després control d'emissions, i si
realment són nocives, marcar els criteris perquè no ho siguen
així.
En definitiva, que no puga ser realment una indústria
que resulte ni molesta ni insalubre ni perillosa, sinó que,
evidentment, servisca no només per als productes, en este cas,
fertilitzants, sinó per a crear llocs de treball, per a produir, en
este cas, riquesa a tota la zona de Castelló, que això sembla
que moltes vegades també ho deixem una mica de costat.

Per tant, no anem a recolzar la seua proposició
no de llei.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Castejón.

Turno de réplica por cinco minutos.
Tiene la
palabra el señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Anem a vore.
Jo no sóc l'únic que
dóna per assentat que una planta productora de fertilitzants
és contaminant.
Vostés, tots, en les seus intervencions
també ho han donat per assentat.
Per tant, és que és
evident.
Vull dir, no cal anar-se'n a ningun lloc especial per
conéixer de primera mà el que passa amb este tipus
d'indústries.

Jo no crec que siga un mal dia.
Si s'ha reunit
hui la comissió, precisament és un bon dia per a presentar
açò.
Perquè si s'ha reunit una comissió
específicament per a tractat el problema del polígon el
Serrallo és perquè el polígon el Serrallo té un
problema molt greu i molt sentit per la ciutadania, de contaminació
ambiental -no té res-, perquè ahí hi ha
una enorme concentració d'indústries contaminants.
I
això hauria de tindre's en compte.

Jo haguera estat d'acord si el Grup Socialista
haguera plantejat una transaccional, en haver dit: «Bé, anem a
fer l'estudi i, fins que no tingam l'estudi, que es paralitze
qualsevol nova actuació.
» Perfecte.
Haguera pogut ser una
eixida bona per a tractar d'establir realment quins són els
paràmetres i fins on deu permetre's que se seguisquen
instal·lant indústries contaminants en esta zona.

Jo li vull dir una cosa: a mi m'agradaria
realment que el que es diu es fera.
Vull dir, hi han moltes lleis en
què es diu que no s'han de permetre determinats nivells de
contaminació, però la pràctica, la pràctica
està demostrant que estan incomplint-se sistemàticament en
molts llocs este tipus de recomanacions i de prescripcions.
I no sols en
indústries noves que s'instal·len en determinats llocs,
sinó en indústries que presenten les seus autoritzacions
ambientals integrades i després es demostra que no han estat
correctament presentades, com, por exemple, ha ocorregut amb la cimentera
en Alacant fa no res.
Per tant, no hi han garanties d'això.

I si estem d'acord, perquè jo crec que
estem tots d'acord, en dos qüestions fonamentals.
.
.
Que,
d'acord, que les empreses tenen llibertat per a proposar on volen
instal·lar-se, però que la salut dels ciutadans està
per damunt de qualsevol consideració.
Si estem d'acord en
això, jo crec que no es pot posar al mateix nivell una cosa i
l'altra, no són comparables.
I les empreses, per supost, poden
proposar el que vullguen, però la salut dels ciutadans sempre
està per damunt d'això i, per tant, no són drets
absolutament equiparables un amb l'altre.

Si estem d'acord en això, si estem
d'acord amb què el port de Castelló té una
sobrecàrrega d'aquests tipus indústries, si estem
d'acord en això, ho tenim molt clar, no facilitem.
.
.
impedim
que una nova indústria se sume.
Amb un agreujant, a més, i un
agreujant important en aquest cas.
Ja hi havia una planta de fertilitzants,
no tan gran com la que volen fer ara, probablement també menys
moderna, però ja hi havia una indústria de fertilitzants, una
planta de fertilitzants en el port de Castelló que la pressió
dels ciutadans va obligar a tancar.
I ara se'n vol posar una altra
més gran -insistisc-, probablement millor condicionada,
segurament perquè serà més moderna, i això
tendix a avançar, però el fet que siga més moderna no
pot vindre contrarestat perquè siga major i, per tant, que siga
potencialment més perillosa que la que hi havia.

Per tant, si estem d'acord amb eixes coses, molt
senzill, tractem de no concentrar ahí les coses i impedir que se
seguisca acumulant això i busquem alternatives.
Si realment fan
falta aquests tipus d'instal·lacions, si realment hi ha una
necessitat d'inversió per part d'una empresa, que La
Generalitat es pose a treballar i busque instal·lacions alternatives
perquè es puga instal·lar una planta d'aquest tipus en
un lloc que siga també adequat per les condicions que tinga
-supose que la principal condició serà que estiga a
prop d'algun lloc on tinga una facilitat de transport en gran
quantitat- i que es busque una ubicació alternativa, si
és que el que volem realment és compaginar la salut dels
ciutadans amb la creació de riquesa i de llocs de treball.

Si no es vol això, si es tracta de dir:
bé, anem a vore si aconseguim que es faça això i que
es minimitzen els efectes, que és al final del que es tracta, els
efectes que es minimitzen i que després tendixen a desminimitzar-se,
perquè una cosa són els projectes, una altra cosa és
la realització dels projectes, i la tercera cosa és el
manteniment dels projectes i la quarta ja és el control de com es
mantenen eixos projectes.
.
.
I vosté sap perfectament que hi ha una
tendència a degradar la qualitat ambiental d'això.

És a dir, els projectes solen ser
fantàstics i perfectes, la realització dels projectes sol
deixar molt que desitjar respecte al projecte i, finalment, el control
del.
.
.
és a dir, el manteniment de les instal·lacions
perquè estiguen sempre en les mateixes condicions sols ser molt
difícil i el control que fa l'administració sobre
això sol ser ja absolutament desastrós.

I, per tant, per a evitar això, per a evitar
això, és molt fàcil, no la posem ahí, busquem
alternatives.
Està en mans del govern no fer això.
I, per
tant, és molt fàcil, aproven açò i posen-se
mans a l'obra.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Torró.

¿Algún turno de réplica,
señora Mollà?

Tiene la palabra, señor Castejón.

El senyor Castejón Chaler:

Gràcies, senyor president.

Jo cada vegada que sento l'última
expressió seua, jo me sorprenc.
¿Contamina a Castelló,
i la ficarem a Vinaròs i contaminarà menys?
El que hem de
vore és que no contamine cap lloc.
És que sembla que si la
canviem d'ubicació ja hem resolt el problema.
No, jo penso que
no.

Jo penso que el que tampoc pot ficar en dubte
és que no se complisca la llei.
La llei està per a
complir-la.
I en el cas que no es complisca, mire, jo recordo ara -em
ve al pensament- alguna empresa, per exemple, d'Elx que no va
complir allò i la van tancar.
És a dir, que no sé com
explicar-li això.

El que sembla també és que quan
vosté parla, parla, parla, me venia una mica al pensament un cas
molt recent (so d'un mòbil) també en la ubicació d'una empresa, que
també.
,.
previsiblement contaminant, com puga ser una
regasificadora, que s'havia d'instal·lar a la comarca
del Baix Maestrat i tot eren problemes, tot eren problemes, tot eren
problemes, fins i tot.
.
.
És a dir, es va donar la
circumstància que.
.
.
sempre la forma d'eludir eixos problemes
era que sempre és que en el moment que es donen les concessions
administratives i de treball, tal i qual, que reunisca tots els requisits.
I fins i tot el Partit Socialista ara resulta que és el màxim
impulsor per canalitzar que, evidentment, fan falta llocs de treball, fa
falta que l'economia se dinamitze, fa falta, en definitiva, empreses,
no, en este cas, al Serrallo.
.
.

Ratificar-li que el del Serrallo que li he dit avui,
esta comissió de seguiment no és només del
polígon, sinó que és una ampliació que arriba
també a la zona.
.
.
als taulellers també arriba.
I precisament
avui també es mal dia o bon dia, segons per a qui, perquè
resulta que les empreses del taulell s'han reunit concretament amb el
govern civil, amb el subdelegat del govern, per a demanar ajudes per a
revitalitzar esta empresa, que mos pareix molt bé.
I també
sabem que són indústries potencialment contaminants.
És a dir, que segon qui ha d'actuar, resulta que obrem
d'una manera o obrem d'una altra.

Per tant, jo això no ho trobo, no ho trobo
massa pertinent.

Jo veig que esta proposició que vostés
presenten la presenten recolzada per dos, en este cas, dos diputats del
Partit Socialista.
I segons el projecte presentat per l'empresa, crec
que l'emplaçament previst està dins del que
és.
.
.
la zona del polígon industrial està dins el
Serrallo, però s'ubica dins la zona de domini marítim.
Doncs si tan clar ho tenen els socialistes, que aquesta empresa és
altament contaminant, ja que la concessió administrativa
dependrà de l'autoritat portuària, que ho demanen, en
este cas, al govern, al Ministeri de Foment, al govern central i que no els
deixen instal·lar la planta.

Però, insistixo, canviar i llevar la
ubicació, jo penso que no és mai la solució.
El que
cal vetlar és perquè tota la legislació que avui en
dia tenim i que mos aguarda, com li dia, per una part, la possibilitat que
tenen els empresaris de muntar les empreses i, l'altra, que tots els
requisits, tots els drets mediambientals i de salut que tenim els
habitants, es vegen salvaguardats.

Per tant, reunint estes condicions, avui per a avui,
mosatros no som qui per a dir que no se vagen a muntar més empreses;
precisament un polígon industrial es fa perquè es munten les
empreses, se dinamitze l'economia i se creen llocs de treball.

Per tant, jo penso que és contraproduent negar,
negar, abans de conéixer inclús la situació, i el
requisits i les característiques de l'empresa, la seua
ubicació en este polígon el Serrallo.

Quan més empreses tenim, evidentment, sabem que
l'economia se dinamitza més i més benefici aportem,
sempre i quan -insistixo, i això ho ha de tindre molt
clar- no se comprometa -insistixo- ni la seguretat, ni la
salut de les persones ni cause danys al medi ambient.

Per tant -insistixo-, no anem a aprovar-li
la seua proposició no de llei.

La senyora Salvador Rubert:

Senyor president, demane cinc segons per fer una
puntualització al portaveu del Grup Parlamentari Popular.
(El senyor president parla sense micròfon)

Gràcies.
Simplement informar que la
cessió de firmes per part del Grup Parlamentari Socialista al grup
de no adscrits és a efectes de tramitació perquè
puguen desenvolupar la seua activitat parlamentària, que pensem que
és un acte democràtic el que puguen participar, a
través de les iniciatives que vullguen presentar, en aquesta cambra.
Simplement.

El senyor Torró Gil:

Jo voldria corroborar.
.
.

El senyor president:

Usted «voldria»
si yo le doy la palabra, que se la voy a dar,
evidentemente.

Tiene usted la palabra.

El senyor Torró Gil:

Gràcies.

Simplement és ratificar-ho.
Vull dir, les
signatures dels parlamentaris del Grup Socialista en ningun moment
impliquen el seu recolzament al contingut de la proposició,
sinó simplement perquè es puga tramitar.

El senyor president:

(Inoïble) .
.
.
la palabra también a la señora
Mollà porque está ahí de apuntadora hoy.
(Veus i rialles) Así me
gusta, que se apoyen entre ustedes.
(Veus) Eso es, una labor cristiana que es.
(Veus)

Por un minuto.

El senyor Castejón Chaler:

No, no, más corto.

Evidentment.
És a dir, si és
així, naturalment no tenim res a dir, però ara vorem en la
votació si realment recolzen la proposta o no la recolzen.
I en el
cas que la recolzen, és que realment tenen clar que esta empresa no
hauria d'instal·lar-se i esperarem que vostés
sol·liciten al Ministeri de Foment la proposta que jo els acabe de
fer.

Res més.

El senyor president:

Muchas gracias a todos los portavoces.

Pasamos a la votación de este punto, el punto
número 5 del orden del día, que les recuerdo que es la
Proposición no de ley presentada por la diputada Gloria Marcos en
nombre del grupo de no adscritos, y apoyada por cuatro diputados más
de partidos pertenecientes a la agrupación del Partido Socialista.
(S'interromp la gravació) .
.
.
por 8 votos en contra en contra y 5 abstenciones.

Muchas gracias.

Proposició no de llei sobre la revisió de
la planificació hidrològica de la conca del Xúquer,
presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 29.
619, BOC
número 128)

El senyor president:

Vamos con el siguiente punto del orden del día,
ya retomando el orden normal del pleno, puesto que el señor Betoret
nos alumbra con su presencia.

Tiene la palabra para explicar la proposición
no de ley presentada por el Grupo Popular acerca de la revisión de
la planificación hidrológica de la cuenca del Xúquer.

Tiene la palabra por quince minutos, señor
Betoret.

El senyor Betoret Coll:

Muchas gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

En primer lugar, para agradecerles a los
compañeros de comisión y a la mesa la deferencia por haber
sustituido el orden del día para que pudiera yo defender este punto.
Dicho esto, voy a entrar en la proposición no de ley.

El punto que nos ocupa en esta comisión tiene
un antecedente no muy lejano, pues cabe recordar que hace unos meses,
concretamente el día 13 de noviembre del 2008, el Grupo
Parlamentario de Compromís presentaba una proposición de ley
sobre la declaración de explotación del acuífero de la
Mancha oriental.
Una propuesta que de partida compartíamos en
ciertos aspectos que descansaban en aportar soluciones al problema, pero
por buscar una solución más contundente y más global a
lo que son las necesidades hídricas de la Comunitat Valenciana,
decidimos presentar una enmienda, enmienda que, aunque nos hubiera gustado
-a nuestro entender- por el bien común del territorio,
el Grupo Parlamentario Compromís decidió no aceptar.

Pero, señorías, el contenido de aquella
enmienda que hacía referencia a un problema real y delicado, a una
situación que comprometía el desarrollo y el futuro del medio
ambiente en nuestra comunitat, no ha caído en saco roto.
Es por este motivo por el que
hoy, este grupo parlamentario retoma la estela y, aunque con matices
diferentes pero estrechamente vinculados a aquella problemática, ha
querido materializar aquellas propuestas con el fin de presentar una
proposición no de ley sobre la revisión de la
planificación hidrológica de la cuenca del Júcar.

Como se ha venido manifestando durante las
décadas de los ochenta y los noventa, se fueron consolidando de
manera ilegal nuevos regadíos a través de un exceso de
extracciones de agua subterráneas de un importante acuífero
de la Mancha oriental.
Unas actuaciones consentidas y alentadas por los
gobiernos socialistas de la época que se llevaban a cabo explotando
las aguas subterráneas que alimentaban el flujo base del río
Júcar con unos 400 hectómetros cúbicos al año.
Derroteros que llegan a nuestros días, ya que en la actualidad esa
agua se bombea en la Mancha para regar más de 100.
00
hectáreas de cultivos que están subvencionados por el estado
y por Europa.

En 1998 las soluciones circunstanciales llegaron de la
mano del plan hidrológico del Júcar, y me reafirmo en que han
sido circunstanciales, puesto que ni el Ministerio de Medio Ambiente ni la
Confederación Hidrográfica del Júcar han aportado
medidas suficientes para reducir la sobreexplotación, sustituir
bombeos e imponer un uso eficiente del agua.

Una muestra clara, como el agua que reivindicamos de
forma permanente, de no haber querido defender los derechos de todos y cada
uno de los usuarios valencianos, porque para eso ya está el gobierno
valenciano, un gobierno que ha tenido que soportar una gran carga al
intentar paliar, en lo posible, esta problemática situación
mediante infraestructuras de ahorro del agua, modernización de
regadíos, reutilización de aguas depuradas y un largo
etcétera.

Pero, si aquello fue circunstancial, en lo sucesivo
debía estar escrito en las reglas del juego del Gobierno de
España: borrar del mapa los recursos hídricos a los
valencianos con la derogación del Plan hidrológico nacional,
una ruptura que desencadenó un sinfín de incumplimientos a
modo de efecto dominó, ya que la sustitución de caudales
prevista en el plan hidrológico del Júcar se basaba en la
existencia de un acuerdo en el que tanto la cuenca del Júcar como la
del Segura recibirían agua del Ebro, cuando en el mejor de nuestros
sueños el Plan hidrológico nacional hubiese visto la luz.

Pero, los inconvenientes han inundado la lista de
perjuicios para nuestro territorio y sus ciudadanos, ya que en los cambios
de parecer del gobierno socialista han vetado que la Comunidad Valenciana
pueda recibir cada año en torno a los 350 hectómetros
cúbicos de agua.
Unos recursos hídricos que, como
podrán entender todos ustedes, son fundamentales para poder abordar
de manera global las soluciones que necesitan esas cuencas y de este modo
poder garantizar a lo largo plazo nuestras necesidades.

En definitiva, decisiones que han ido derivando en la
falta de cumplimiento y con unos efectos colaterales cada vez más
negativos para nuestra comunitat.

Señorías, treinta años de grandes
prejuicios incontrolados para la cuenca alta del Júcar mediante la
sobreexplotación de bomberos en la Mancha y que, evidentemente, han
influido en los caudales que aporta el río Júcar al
territorio valenciano.

Después de los años transcurridos y la
experiencia del plan hidrológico del Júcar, es necesaria la
revisión a fondo de los caudales que en el plan aprobado en 1998 se
preveían como dotación para riegos en la Mancha oriental.
Esa
revisión debe hacerse teniendo en cuenta la evolución social,
económica y de esta trayectoria, las exigencias que conlleva la
Directiva marco del agua en cuanto a demandas ambientales del Júcar,
y, ¿cómo no?
, velando por el futuro de las producciones
agrícolas que se riegan con el acuífero de la Mancha.
Pero,
sobre todo, esa revisión deberá garantizar totalmente el
respeto a los derechos consolidados de los usuarios valencianos y las
necesidades ambientales del Júcar.

Atendiendo a todo lo anteriormente citado y porque
consideramos fundamentales estas iniciativas, el Grupo Parlamentario
Popular presentó esta proposición no de ley a la que, a su
vez, hemos presentado una enmienda en el punto 2 para ampliar su alcance.
De manera que, por un lado, la revisión de la demanda se extienda a
todos los caudales que en actual plan hidrológico del Júcar
se atribuyen a los riegos de la Mancha oriental, tanto a los que
técnicamente se reconocen como asignaciones como a los que se
prevén en concepto de reservas.
Y, por otro lado, con esa
revisión se garantice la disponibilidad real y efectiva de agua
suficiente para las necesidades de la Comunidad Valenciana, incluyendo,
tanto las necesidades de los usuarios como las demandas ambientales.

Por eso les proponemos en esta proposición no
de ley una propuesta de resolución que voy a leer textualmente.

En primer lugar: «Que Les Corts insten al
Consell para que inste al Gobierno de España a revertir la
situación de sobreexplotación actual que sufre el
acuífero de la Mancha oriental, en la cuenca del Júcar,
recuperando para el río Júcar y la Albufera caudales
naturales que ahora se emplean en la Mancha oriental para el cultivo de
productos subvencionados por la PAC.
»

En segundo lugar: «Que Les Corts insten al
Gobierno de España y al Consell, de acuerdo con sus respectivas
competencias, a que, en el actual proceso de revisión de la
planificación hidrológica de la cuenca del Júcar
 se revisen las asignaciones -y ésta es una de las partes
del texto que se incluye con la enmienda-, y las reservas de recursos
hídricos para riegos del acuífero de la Mancha oriental
garantizado la disponibilidad real de los recursos superficiales
suficientes para los usos con derechos consolidados en la Comunitat
Valenciana y para las necesidades ambientales del Júcar.
» Y
esta última parte es también otra aportación de la
enmienda que hemos presentado al texto inicial.

Y, por último: «Les Corts exigen la
recuperación del trasvase del Ebro en las cuencas del Júcar y
del Segura previsto en el Plan hidrológico nacional, aprobado por la
Ley 10/2001, de 5 de julio, y derogado por el Real Decreto Ley 2/2004, de
18 de junio.
»

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Té la paraula el senyor Torró quan
vulga.

El senyor Torró Gil:

Hem de manifestar que nosaltres anem a votar en contra
de la proposició que es planteja, començant perquè
lligar dos coses que es plantegen ací és absolutament
impropi.

Es lliga, d'una banda, el tema dels
aqüífers de la Mancha oriental, una qüestió en
què tothom estem absolutament d'acord, i, per tant, si el
Partit Popular volia traure açò endavant simplement havien de
separar-ho, ho separen i aconseguixen que hi haja acord en una
qüestió, en una qüestió important, a més, en
una posició que hauria de ser molt clara i que ells saben
perfectament que hi ha unanimitat al respecte, però, clar, el que no
es busca es resoldre un problema, sinó que el que és busca
és crear permanentment un estat de confrontació clavant una
cosa que no té res a veure amb l'altra.

I no té res a veure perquè, mentre que
la proposta A -diríem-, la proposta d'instar que
revertisca la situació de sobreexplotació de
l'aqüífer de la Mancha oriental -com diuen els
punts 1 i 2 de la proposta del Partit Popular-, apunta i exigix a
mantindre la coherència d'una conca hidràulica, la
proposta B fa tot el contrari, sinó que el que pretén
és alterar les conques hidràuliques.

Insistim que estem completament d'acord amb A,
i, lògicament hem d'estar en contra de B.

Per què es produïx açò?
Sobretot perquè, a banda d'una sèrie de qüestions
-que parlaré ara de seguida-, sobretot perquè hi
ha una concepció errònia de l'aigua, una
concepció errònia sobre l'aigua com un recurs
econòmic que, a més, té una sèrie de valors
ambientals, quan és justament a l'inrevés;
l'aigua és un bé natural que té una sèrie
de funcions ambientals fonamentals i que, a més, és utilitzat
per a poder tindre una sèrie de valors econòmics, però
és a l'inrevés.
I si no ho entenem així errarem
sempre en la política hidràulica que volem fer.

No és l'única paradoxa que hi ha a
la proposta, no és l'única paradoxa.
N'hi ha una
altra.
Mentre que la proposta A revertix la situació de
sobreexplotació de l'aqüífer, suposa la
salvaguarda del riu Xúquer, no sols de la quantitat d'aigua,
evidentment també, estem parlant de 400 hectòmetres
cúbics, però no sols de la quantitat d'aigua,
sinó d'un aspecte molt important, que és la qualitat de
l'aigua.
I ací vull obrir un parèntesi, perquè
en allò que es podria definir com la no política
hidràulica del Partit Popular -perquè el Partit Popular
no té política hidràulica, fa com si en tinguera,
però no en té-, en la no política
hidràulica del Partit Popular no es parla mai, no es fa mai
referència a la qualitat de l'aigua.
Un dels aspectes
fonamentals.
I, si no, només han d'anar a la Directiva europea
de l'aigua -que ja seria hora que començaren a
transposar- perquè s'adonaren d'açò.
No es parla mai de la qualitat.

Mentre que en la segona proposta, la proposta B, la
proposta de defendre el transvasament de l'Ebre, precisament el que
es fa és carregar-se la qualitat de l'aigua del Xúquer.
Perquè hem de recordar que l'aigua que venia de l'Ebre
és aigua prepotable, aigua amb un índex de conductibilitat
molt alt, que, a més, hauria de ser depurada si es volia utilitzar
per als usos que vostés li volien determinar en el propi Pla
hidrològic nacional que vostés van aprovar.

Per tant, és contradictori.
Per un costat estem
defensant la quantitat d'aigua del Xúquer i la seua qualitat,
i,  per l'altra, ens dediquem a tractar de carregar-se el riu
Xúquer, com ja va passar prèviament amb el riu Segura, si no,
vagen a veure'l vostés, amb els transvasaments que pretenen
com a solucions òptimes per a tota esta qüestió.

Bé, per què passa açò?
És molt senzill -els ho he dit abans-: no tenen
política hidràulica, no tenen política
hidràulica, perquè el problema de l'aigua els servix
d'excusa permanent per mantindre una confrontació
estèril, absurda i extremadament contraprudent per als interessos de
la població valenciana.
Si tingueren una política
autèntica hidràulica, el que tractarien en estos moments
 és de fer el que diuen que fan però que en realitat no
fan, i és tractar de fer una política que partisca, de
tractar de proveir les necessitats hídriques del País
Valencià amb els propis recursos del País Valencià.

I això és factible.
No és cap
quimera, no és cap quimera perquè hi ha mitjans
tècnics, hi ha solucions perfectes per a poder resoldre això
si es partix que no cal satisfer absolutament totes les demandes noves que
els donen, sinó que cal gestionar la demanda perquè aquesta
no cresca i tractar d'implantar solucions tècniques que
permeten l'estalvi i la reutilització de l'aigua.
I en
última instància, si fóra necessari, recórrer a
tècniques modernes com pot ser el dessalatge que pot cobrir
determinades demandes que s'han creat artificialment, però que
probablement hui en dia siguen insubstituïbles.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Torró.

Para el turno de fijación de posición
tiene la palabra por cinco minutos la señora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Jo crec que venia en la sessió plenària
realitzada el 13 de novembre de 2008, perquè pensava que
havíem de recordar, el meu grup parlamentari, el que ja va ser un
debat en el Ple de Les Corts sobre aquesta qüestió.
.
.
exactament la mateixa qüestió.
En aquell moment, ja dic,
portava la proposició no de llei per a deixar palés com se
vol fer d'aquest tema simplement una propaganda partidista i
desviar.
.
.
i deixar sense contingut el que veritablement deuria
importar-nos avui ací.

En aquell moment -com bé ha dit el
diputat del Partit Popular- justament aquest grup parlamentari, el
PP, va votar en contra, en contra d'una proposició no de llei
en el Ple de Les Corts que venia a parlar exactament del mateix, amb
l'excepció dels afegits que fa el Partit Popular sempre que
vol parlar d'aigua.

Jo.
.
.
m'ha sorprés, m'ha
sorprés que ho diguera tan clar, que estaven molt d'acord en
la proposició que se presentà en aquell moment pel meu grup
parlamentari.
Eixes han sigut les paraules del diputat del Partit Popular.
El que ha matisat és que volien buscar una solució més
contundent, i que per això era la raó de presentar-nos una
esmena que nosaltres vam rebutjar.
Una esmena que no venia a parlar de la
problemàtica que nosaltres exposàvem, i que voldríem
que sí que fóra una qüestió prioritària,
important en aquesta cambra, deixant-nos, ja dic, del que sempre fem
ací, discursos buits de contingut, perquè el Partit Popular
sempre ens vol abocar a estes qüestió.

Esta esmena dia: «matices diferentes».
I
jo pregunte, quins són?
Quins són?
Perquè és
literal, és una còpia literal de la proposició no de
llei que se presentà.
Única i exclusivament estan els
afegits, però en aquell moment nosaltres estàvem parlant
d'una altra qüestió, i el Partit Popular ens va rebutjar
que se declarara sobreexplotat l'aqüífer de la Manxa
oriental.
Vullc dir, en aquell moment el Partit Popular sembla ser que
estan d'acord, va apostar per la política de la propaganda,
que és el que ens té acostumats, ja dic, quan parla
d'aigua.

El matís era l'afegit, el parlar del
transvasament de l'Ebre, el no voler visualitzar una
problemàtica existent i el no voler dur endavant solucions
coherents, sostenibles i reals; «una solució més
contundent», se deia.

Jo voldria fer una demanda als grups parlamentaris i
intentar, ja dic, buscar aquestes solucions, deixar al marge el
diàleg de sords, la dialèctica buida i barata a la qual ens
tenen abocats quan volen vostés vindre a parlar d'aigua.
Nosaltres intentem portar mesures lògiques, coherents, sostenibles,
reals, que, fins i tot, el Partit Popular s'atrevix a dir que estan
d'acord, però que no ens voten única i exclusivament,
perquè ells acceptar això sense que vinga de la mà de
la demanda del transvasament de l'Ebre, no podrien fer-ho.

Doncs bé, un exercici de coherència, un
exercici de coherència, almenys quan vostés fan
l'exposició de motius no mos diguen que estaven d'acord
en eixes qüestions i que mos la van votar que no, (veus) perquè no van
acceptar un afegit, un afegit.

Jo li diria avui al Partit Popular, ¿serien
vostés capaços de separar els punts de la proposició
no de llei i votar-los per separat?
¿Serien capaços?
Crec que
no ho faran, però jo li ho demanaria.
¿Què faran
vostés quan la proposició no de llei, que té
presentada Compromís, que parla justet i literal, perquè ens
l'han copiat, el punt 1, què faran vostés en esta
comissió?
¿La votaran a favor o la votaran en contra?
¿Què diran aleshores?
¿Què diran?
¿El
que van dir en el ple?
¿Mos demanaran fer una altra esmena
transaccional perquè tornem a parlar de l'Ebre?

Jo els dic una qüestió, els plantege
ací una qüestió, ¿quantes vegades hem debatut i
hem votat proposicions, propostes, mocions, etcètera,
etcètera, que parlen de la demanda del transvasament de
l'Ebre?
¡Mil i una!
, en esta legislatura.
Mil i una.
¡I
tornem al mateix punt!
I tornem amb el mateix punt.
¿Vostés
l'han aprovat?
¿Tenen majoria absoluta?
Ja ho han demandat.
Deixen que avance aquesta cambra en polítiques d'aigua.
Deixen
que posem damunt de la taula altres qüestions més enllà
del transvasament de l'Ebre.

¿Per què no volen parlar dels nostres
recursos?
¿Dels nostres propis recursos?
¿De la quantitat de
problemàtiques que té l'aigua en la nostra comunitat
derivada d'altres qüestions que no siguen els transvasaments?
D'estes coses no parlen vostés, de depuració,
reutilització.
.
.
No parlen, no volen parlar d'això.
¡Avancem!
Perquè, ja els dic, hem votat, hem debatut mil i una
vegades propostes que vostés, per la seua majoria absoluta, imposen
que demanen el transvasament de l'Ebre.
¡Parem això!
¡Parem ja!
Deixem ja.
Avancem.
Aquesta cambra està per a
avançar i per buscar, ja dic, solucions coherents, sostenibles i
reals.
Ja ho han demandat.

I jo els demane, per favor, que votem per separat els
tres punt d'aquesta proposició no de llei, i que apliquem la
coherència que se li demanaria a un grup parlamentari, com és
el popular.

El senyor president:

Muchas gracias.

Para el turno de fijación tiene la palabra.
(Veus) ¿Cuánto
quiere?
Cinco minutos.
¿Diez?
(Veus) Aquí.
.
.
el camarón que se duerme, el
presidente que se lo lleva por delante.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, president.

El Grup Parlamentari Socialista hem estat sempre
sensibles a l'explotació de l'aqüífer de la
Manxa oriental, s'ha estat fent des de l'aprovació del
Pla hidrològic de la conca del Xúquer en l'any 1998, i,
per tant, recordem, elaborat pel govern d'Aznar; en 1998 governava
Aznar.

En eixe pla, encara vigent, de la conca del
Xúquer el Ministeri de Medi Ambient del govern d'Aznar,
efectivament, fixà unes assignacions màximes per als
aqüífers de la Manxa oriental de 320 hectòmetres
cúbics, mentres que als regs consolidats a la Comunitat Valenciana
-com vostés diuen en la seua PNL-, en
l'època de major sequera, se'ls imposaven restriccions
importantíssimes.

Des de 1998 fins ara les coses han canviat
substancialment, tant pel que fa a l'estabilització de les
extraccions agrícoles, com a la substitució de bombejos per a
la utilització d'aigües superficials en la Manxa
oriental.

Mentres que en l'any hidrològic 2000-2001
-govern Aznar- les extraccions agrícoles en
l'aqüífer de la Manxa oriental van suposar un total de
385,7 hectòmetres cúbics, és a dir, 65,7
hectòmetres cúbics per dalt dels 320 assignats en el pla de
conca del Xúquer, l'últim any hidrològic
2007-2008 -govern Zapatero- estes extraccions han
disminuït fins als 296,6 hectòmetres cúbics, és a
dir, 24 hectòmetres cúbics per baix dels assignats pel pla de
conca.

Així, en 2008 es varen extraure 89,1
hectòmetres cúbics menys que en l'any 2000, per la qual
cosa, senyories, l'evolució de les extraccions, lluny
d'augmentar, mostra una tendència descendent i, per tant,
favorable a la recuperació de l'aqüífer.
(Veus) En concret s'han
aconseguit reduir en un 25% les extraccions respecte als anys de govern del
PP; fet que cal valorar i posar-lo en valor especialment, perquè els
últims anys, a més, han coincidit amb una època de
greu sequera.

I les expectatives, senyories, són favorables
si tenim en compte que, segons els punts de mesurament implantats per
l'actual Confederació Hidrogràfica del Xúquer en
2004, l'evolució de les aportacions del Xúquer a
l'aqüífer de la Manxa ha tingut la següent
tendència: setembre de 2005, aportació del Xúquer a
l'aqüífer, 64,76 hectòmetres cúbics;
octubre de 2006, aportació del Xúquer a
l'aqüífer, 1 hectòmetre cúbic; setembre de
2008, s'invertix la tendència, i és
l'aqüífer el que va a aportar al riu 23,46
hectòmetres cúbics.

Per tant, repetisc, tècnicament no estem en
una situació de sobreexplotació de
l'aqüífer de la Manxa oriental.
No obstant, no obstant,
senyor del Partit Popular, l'acord del meu grup parlamentari amb
allò que proposa el Grup Popular en els punts 1 i 2 de la seua PNL,
inclosa l'esmena que afegix les reserves al que en principi eren
només assignacions, és total.
El nostre acord és total
i absolut.
I en eixe sentit ens consta que està fent-se
l'actual redactat, que la confederació junt a La Generalitat,
regants, etcètera, etcètera, estan fent la conformació
del nou pla hidrològic de conca.

Senyor Torró, el Partit Popular no té
una concepció errònia de l'aigua, no.
El Partit Popular
quan té problemes trau a passejar la bicha, i en este moment el Partit Popular té problemes i
molt greus, i molt greus.
I, per tant, com sempre fa quan té
problemes, i més ara que els té molts greus, trau a passejar
la bicha al
transvasament de l'Ebre.
No és que té.
.
.
digam, una
concepció errònia de l'aigua.

Miren, el pla.
.
.
el transvasament de l'Ebre no
figurava en el programa electoral del Partit Popular.
Recorde també,
que el Partit Popular presentà una esmena en el Congrés de
Diputats perquè el transvasament de l'Ebre s'incloguera,
s'incloguera en els pressupostos generals de l'estat per a
2008, i en última instància va retirar eixa esmena, i
l'assignació que feia per al transvasament de l'Ebre va
fer que se passara al Xúquer-Vinalopó, que, per cert, ja
tenia assignació compromesa i assignació feta.
A més,
Rajoy, en la campanya electoral de 2008, va dir molt clarament, que si
guanyava el primer que faria seria executar el pacte de l'aigua
d'Aragó, i només després, en 2015, si sobrava
aigua de l'Ebre i era compatible amb el cabal ecològic del riu
-de l'Ebre- i del seu delta, transvasaria l'aigua
sobrant a la Comunitat Valenciana, Múrcia i Almeria.

Pacte de l'aigua d'Aragó, senyors
del Partit Popular, 131 actuacions que no estarien acabades fins 2015,
comptant que havera començat a fer-se a partir de 2008 en una
suposada victòria de Rajoy, que suposarien afegir als 3.
600
hectòmetres cúbics dels quals ja disposa Aragó,
d'uns altres 2.
100 hectòmetres cúbics addicionals.

Un pacte de l'aigua d'Aragó al qual
també cal afegir els 6.
550 hectòmetres cúbics de
reserva estratègica de l'Ebre que imposa l'Estatut
d'autonomia d'Aragó a proposta del Partit Popular en
Aragó, a proposta del seu partit en Aragó.

A més, senyors del Partit Popular, si
vostés estan segurs que després d'executar el pacte de
l'aigua d'Aragó van a sobrar 1.
050 hectòmetres
cúbics.
¿Per què la proposta de Rajoy no era de
començar a executar, si guanyava, a partir de 2008 ja el
transvasament de l'Ebre?
¿Per què era esperar-se a vore
si hi havien sobrants?
Perquè evidentment Rajoy i el Partit Popular
sabien que no anaven a haver-hi sobrants.

La Comunitat Valenciana no necessita, senyors del
Partit Popular, l'aigua per a després de 2015; la necessita
ja, la necessitem ja i la necessitem ara.
I ara és quan li
està proporcionant l'aigua el Govern d'Espanya a la
Comunitat Valenciana en la mesura que vostés permeten, perquè
cal recordar que vostés estan entorpint moltes de les actuacions del
programa AGUA, com és l'entorpiment de la construcció
de dessaladores, Torrevieja, etcètera, etcètera.

De totes formes, en este moment, a través del
programa AGUA, ja n'hi han 380 hectòmetres cúbics que
han aplegat a la Comunitat Valenciana.
És a dir, 30 més, 30
més que en 2015, si hi haveren sobrants, després de fer el
pacte de l'aigua de Aragó, aplegarien a la Comunitat
Valenciana.
Però el transvasament de l'Ebre cal recordar que
eren 1.
050 hectòmetres cúbics, però per a la Comunitat
Valenciana, Múrcia i Almeria, i ací se quedarien només
350, i en este moment ja n'hi han 380.

I en 2012 n'hi hauran 600 hectòmetres
cúbics -repetisc- si vostés no seguixen entorpint
l'arribada de l'aigua a la Comunitat Valenciana.
Perquè,
per què vostés entorpixen l'arribada de l'aigua a
la Comunitat Valenciana?
Perquè mentres l'aigua que el Govern
d'Espanya té prevista fer arribar a la Comunitat Valenciana, a
través del programa AGUA, no arribe gràcies al seu
entorpiment i als seus entrebancs, vostés tenen argument
polític per a -com deia abans- traure la bicha a passejar cada volta
que tenen greus problemes com els que està passant el seu partit en
estos moments.

Per tant, senyors del Partit Popular, vostés
s'han quedat sense transvasament, però també
s'han quedat sense alternativa al transvasament.
No tenen alternativa
al transvasament.

I he de recordar-los que no només vostés
estan posant entrebancs i problemes a la construcció de
dessaladores, sinó que vostés, vostés estan incomplint
compromisos que tenen, que són de la seua exclusiva
competència, a executar en la Comunitat Valenciana, com és la
modernització de regadius, que si haveren complint amb els convenis
que firmaren en 2001 amb la Unió Sindical d'Usuaris del
Xúquer -USUJ- de modernització de la
séquia Real, si haveren complit modernitzant els 45 sectors en
comptes de 3 que n'han modernitzat, en este moment tindríem
200 hectòmetres cúbics més d'aigua degut a la
modernització, i la xifra és del conseller García
Antón com a resposta a una compareixença que jo li vaig
demanar.

I si vostés haveren acabat el segon pla de
sanejament d'aigües de la Comunitat Valenciana el 31 de desembre
de 2008, que és quan tenia la data de finalització el segon
pla de sanejament, i que encara està molt verd, en este moment no
estaríem deixant de reutilitzar 360 hectòmetres cúbics
d'aigües depurades, però que no poden ser reutilitzades
perquè vostés no han implantat el terciari en eixes
depuradores.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Signes.

A continuación, tiene la palabra el
señor Betoret por parte del Grupo Popular.

El senyor Betoret Coll:

Moltes gràcies, senyor president.

Vaig a intentar ser ràpid.

En primer lloc, volia dir-li al senyor Torró
que és una qüestió d'ambició i
d'altura de mires.
Mosatros pensem en la solució del problema
hídric per a la nostra comunitat d'una manera transversal i
global i per això, en la nostra proposta, es parla de no declarar
sobreexplotat l'aqüífer de la Manxa, perquè
suposaria la cancel·lació immediata del transvasament
d'aigües del Xúquer, de transvasar o dur els cabals dels
aqüífers del Xúquer a la nostra terra, i tampoc podem
renunciar al transvasament de les aigües de l'Ebre,
perquè és una cosa de la que estem absolutament
convençuts.
I no sols no hem renunciat, sinó que tampoc anem
a renunciar.

Respecte al que deia la senyora Mollà, que
mosatros estàvem d'acord en la proposició no de llei
que havien presentat, efectivament, estàvem d'acord
substancialment en moltes coses, però hi havia.
.
.
(Veus)

Si vosté em permet, jo acabe.

Com dic, hi havia matisos importants.
Hi havia matisos
importantíssims.
Un d'ells, que és imprescindible per a
la política hídrica, que sí és evident que el
Partit Popular la té, que és -com deia- el
transvasament, entre altres, el transvasament de l'Ebre.

Eixos matisos importants són que vostés
també demanen que es declare sobreexplotat -com ha dit
abans- l'aqüífer de la Manxa i que, bé,
això mos abocaria a tindre una data de caducitat dels transvasaments
o de les transferències dels cabals d'este aqüífer
a la Comunitat Valenciana, i que entenem que seria perjudicial per als
interessos de la nostra comunitat.

I si vol, parlem de dades de reutilització.
Les
dades de l'INE diuen que la nostra comunitat és la que
més aigua reutilitza, per davant de Catalunya, d'Andalusia, de
Castella-la Manxa i d'Aragó.
Per tant, de
reutilització, ací sabem alguna cosa.

Senyor Signes, evidentment vosté no ha
llegit.
.
.
Si no he entés mal, vosté ha dit que el programa
del Partit Popular no parlava del transvasament.
Jo li he de recordar que
sí parlava del transvasament.
Vosté parle de transvasament,
de transferència.
.
.
Diga'l com vulga, però evidentment
ha dut sempre la transferència entre conces i concretament entre la
conca de l'Ebre i la conca del Xúquer i del Segura.

I, evidentment, mosatros no anem a renunciar.
I, de
fet, ja li avance que hem registrat una proposició no de llei per a
continuar exigint l'execució d'eixe transvasament, que
és tan necessari per al normal desenrotllament de la nostra
comunitat.

Però com li deia, evidentment, evidentment,
això estava en el programa del Partit Popular i va a continuar
estant.

Mosatros, de l'Ebre, sempre hem parlat de
sobrants, de transvasar sobrants i, per tant, no és cap novetat que
continuem parlant del transvasament, d'aquella obra, que sobre en la
desembocadura de l'Ebre, i sempre hem parlat que eixe transvasament,
en cap cas, va a afectar la sostenibilitat de la conca o, en este cas, de
la desembocadura de l'Ebre.

Per tant, si cal parlar d'incompliments
d'algú, volguera recordar-li que el pla AGUA de 2004 prometia,
a bombo i platerets, més aigua, de més qualitat i a millor
preu.
No estem veient ni l'aigua ni la qualitat ni el preu.

En qualsevol cas, per parlar d'incompliments, jo
li'n diré un que m'afecta molt de prop.
En el pla AGUA,
-també ho deia el Pla hidrològic nacional i en
això estàvem d'acord- es parlava d'una
infraestructura important, concretament que s'ubica en el meu poble,
en Vilamarxant.
Doncs bé, fa dos anys hi havia pressupost i des de
fa dos anys no hi ha pressupost ni tan sols per a executar eixa aigua.

Per tant, d'incompliments, d'això
sí que mos poden vostés donar lliçons.
D'altres
coses, ho dubte.

I en relació al tema que si mosatros traguem la
bicha a passejar, no
voldria haver de recordar-li que com la situació és aixina,
és que sí dóna exemples de traure, no la bicha, a les biches.
Són vostés i
aixina ho han demostrat estos últims dies per tapar els efectes de
la gravíssima crisi econòmica que afecta el nostre
país per culpa del desgavell de govern que tenen muntat
vostés al govern central.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Betoret.

Para el turno de réplica, señor
Torró.

El senyor Torró Gil:

Bé, la veritat és que hi ha poc que
replicar, perquè com no s'entra mai al fons de
l'assumpte, difícilment podem entrar en un terreny que siga
propici per al debat i per a la contrastació d'idees.

Jo em quede, de tot el que ha dit el senyor Betoret
ara, amb una qüestió que jo no acabe d'entendre.
Perquè vosté diu: «No volem que es declare
l'aqüífer de la Manxa sobreexplotat».
Però
si Les Corts insten el Consell que inste el Govern d'Espanya a
revertir la situació de sobreexplotació actual que patix
l'aqüífer de la Manxa oriental, no sé això
què vol dir.

Vull dir.
.
.
No, no sé.
.
.
Supose que ens haurem
d'aclarir en alguna qüestió.

El senyor Signes Núñez:

Això tampoc ho he entés jo.

El senyor Torró Gil:

Perquè si està sobreexplotat,
està sobreexplotat i si no, no està, i si no, no està.

Jo discrepe, en este cas, en el que ha comentat el
senyor Signes perquè el fet que un any hi haja excedents i
l'any anterior no en van haver i l'altre tampoc, no sabem
què pot passar l'any que ve, perquè no és eixa
la forma en què es mesura la sobreexplotació d'un
aqüífer, val?

El senyor Signes Núñez:

(Intervé sense micròfon) No estic d'acord en eixe punt.

El senyor Torró Gil:

Per tant, què fem ací?
Està
sobreexplotat o no?

Pose'n-se d'acord vostés mateixos
en el que plantegen, perquè si no, no s'acaba
d'entendre.

I després tornem.
.
.
Li accepte un poc
l'esmena de pla que m'ha fet el senyor Signes, en el sentit
eixe de traure la bicha a passejar, perquè és de veres, és de
veres això.

I també és de veres que no és que
tinga una concepció errònia de l'aigua
-això també li ho admet-, però sí
que és cert que transmeten una concepció errònia de
l'aigua i això possiblement encara siga més
perillós que tindre-la, val?
Possiblement encara siga més
perillós que tindre-la, perquè si un no la té,
és que no sap més.
Però si un, el que fa és
transmetre-la sabent que el que està dient no és massa
correcte, és més perillós perquè està
tractant d'enganyar el públic que està escoltant-lo.

Perquè de quins sobrants parlen, de
l'Ebre?
I és que el tema este del transvasament de
l'Ebre és una qüestió incontestable.
La quantitat
d'informes tècnics i científics que avalen la
inviabilitat ambiental, econòmica i hídrica del transvasament
de l'Ebre és aclaparadora, és aclaparadora.

I vostés poden fer dos coses: seguir amb
aquesta quimera, perquè no és una altra cosa, és una
quimera, és a dir, un objectiu inassolible que, a més, el que
fa és perjudicar perseguir-lo perquè, en definitiva,
està distraguent-nos sobre altres objectius que deurien ser
més adequats; o tractar de començar a seure a treballar per a
resoldre els problemes de l'aigua.

Mire, no passa res.
Poden seguir vostés amb
eixa acció impertèrrita de no reconéixer les realitats
i de tractar de tapar-se les orelles davant el que és una realitat,
i és que l'única solució per als problemes de
l'aigua és que ens ajusten a l'aigua de què
disposem.
Eixa és l'única solució viable i de
futur.

Segur que es riurà d'això.
Segur
que mos dirà que estem fora de lloc.
Però no passa res.
També fa dos o tres anys que déiem que vindria una crisi molt
grossa i no mos feien cas.
Ara ha vingut i deurien d'aprendre
d'això.
(Veus)

La realitat científica sol ser incontestable.
Hi ha molta gent que la nega, (se sent una veu
que diu: «Senyora Mollà.
») però
com deia Copèrnic, «e pur si muove».

El senyor president:

Señora Mollà, por favor.
Que no
sé lo que estaba.
.
.
Si usted.
.
.
(Veus)

Le he visto hacer unos gestos que me han recordado a
Miliki en aquello de la gallina turuleca.

Señor Torró, ¿ha terminado usted
su exposición?
(S'interromp la
gravació)

Tenemos un minuto.

El senyor Betoret Coll:

Sólo por matizar, sólo por matizar.
.
.

El senyor president:

Señora Mollà.
.
.
Perdón,
¿quiere usted intervenir, señora Mollà?
(La senyora Mollà Herrera intervé sense
micròfon)

No, no, no.
¿Quiere usted intervenir?
Ahora es
el momento, si no.
.
.
O hable ahora o calla para siempre.
(Rialles)

La senyora Mollà Herrera:

Sí, home.

Anem a vore.
Jo pensava que el procediment era qui
presentava la proposició no de llei, si volia fer-li
rèpliques separades.
.
.
Però bé, jo faig la meua
rèplica aleshores.
És això?

El senyor president:

Claro, sabe usted que.
.
.

La senyora Mollà Herrera:

Molt bé.
Aleshores serà el senyor
Betoret qui se volia.
.
.

El senyor president:

Tiene la oportunidad.
.
.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
se volia colar en el debat.
(Veus)

No, bé.

Jo, primer de tot, explicar, explicar.
.
.
Crec que el
diputat Lluís Torró, el que ha volgut explicar quant a
l'avís que se feia per part d'aquesta part de
l'esquerra que anava a vindre aquesta crisi, és perquè
supose que no és desconegut per tots com criticàvem que se
recolzara tant l'economia dependent del sector immobiliari i que
anava a esclatar esta bombolla.
I miren, al final, resulta que el
País Valencià veu més agreujada la crisi justament per
l'aposta que ha fet el Partit Popular.
És únicament i
exclusiva la bombolla i l'aposta en l'economia derivada del
sector de la construcció.

Però bé, en eixe moment no ens feren cas
i avui sembla que tampoc ens faran molt de cas en els arguments que li
donem sobre este tema.

Jo, sincerament, ja arribe a la deducció a
l'absurd quan se parla ja del transvasament de l'Ebre, arribe a
esta deducció i pense: jo no sé si és una prova de foc
per a fer-se vàlid en el Partit Popular, afrontar un debat que
implique parlar del transvasament de l'Ebre.
Jo no sé si tenen
el discurset fet, que no el renoven en el temps, perquè ni el
renoven, i se'l van passant els uns als altres, de diputats en
diputats, que a cada vegada li toca a un, perquè és la prova
de foc perquè el senyor Camps, el president del govern
valencià, veja que és vàlid un diputat en aquesta
cambra.

Perquè, al final, avui li ha tocat al senyor
Betoret; demà no sabrem a qui li tocarà; li tocarà a
algú, no?
Li tocarà a algú, no?
Perquè
aquí, al que vénen no és a fer política ni a
fer mesures reals que després se traslladen a la ciutadania,
milloren la seua qualitat de vida.
Se queden aquí.

Perquè, quantes vegades hem debatut i votat
aquesta qüestió?
Quantes?
Si tenen majoria absoluta.
Les
guanyaran totes.

Volem que avancem?
Volem que avancem?
Parlem
d'altres qüestions.

Parlem de l'aigua nostra, dels nostres recursos,
de com no s'estan fent polítiques per a reutilitzar, per a
depurar, per a que a les canalitzacions no se perda tanta quantitat
d'aigua.
.
.
Per què no parlem d'eixes coses?
Quan parlem
d'eixes coses, en aquesta cambra, el Partit Popular se queda sense
arguments.

I jo dic: renoven vostés el discurs
perquè amb aquesta dinàmica de passar-se els uns als altres,
al final no avançarem, i venim ací per a traslladar la
política al poble valencià, per a millorar la qualitat de
vida tant com puguem, i no per a estancar-nos en un bucle sense sortida.

Ja hem votat estes qüestions!
Posen-les en marxa,
facen el que vulguen.
No poden, veritat?
No poden.
Però no
perquè no estiguen governant en el govern central, sinó
perquè no és viable.
No ho farien tampoc vostés si
estigueren governant.
No ho farien.
Perquè ja, com ha dit el company
Lluís Torró, hi ha moltes qüestions en contra
d'aquest transvasament que el farien inviable.

Dos raons, dos raons més polítiques,
d'aquestes que vostés fan, les maniobres típiques
polítiques dels populars, la propaganda barata, buida de contingut,
eixa és la que avui ens proposen i desviar l'atenció
del desgovern, del desgovern del seu partit, desgovern en moltes
qüestions que no mencionaré avui, perquè avui no toca,
desgovern també en la política hídrica.

Matisos importants, dia el senyor Betoret.
Ja dic, en
açò ens hem quedat crec que tots prou contrariats.
Situació de sobreexplotació en el punt 1 de la seua proposta,
que és el copy paste de la proposta de Compromís, el copy
paste totalment -ho dic en anglés,
perquè clar ara.
.
.
o en xinés mandarí-, (remors) però ve i
diuen que no ens voten declarar la sobreexplotació, situació
de sobreexplotació, però no, però no diguem que
està sobreexplotat, que no ho diga la Confederació
Hidrogràfica del Xúquer.
Que ho diguem ací, en esta
cambra, però la confederació que no ho diga.

S'ha de ser coherent.
Li ho torne a dir:
coherència política.
I, per favor, avancem, renovem-nos,
sortim del bucle que mos tenen immersos el Partit Popular en aquestes
Corts.

El senyor president:

Gracias.
Gracias,
señora Mollà, porque despierta a esta cámara con sus
intervenciones, ¿eh?
, le da un ambiente.
(Veus
i remors)

Tiene usted una réplica por tres minutitos.

El senyor Betoret Coll:

Moltes gràcies,
senyor president.

Quan jo parlava de la declaració legal, que no
mos pareixia bé la declaració de sobreexplotació, em
referia a la declaració legal de sobreexplotació.
Evidentment, evidentment, el que sí que ens pareix bé, i per
això ho posem en la proposició no de llei, és parlar
d'eixa reassignació de recursos, no a l'efecte de totes
eixes.
.
.
, si se me permet l'expressió, punxades en
l'aqüífer que no estan regulades, que no són
legals, tindre-les controlades i, efectivament, que eixa
reassignació es produïsca de fet.

Si anem a.
.
.
, si ho declarem legalment sobreexplotat,
evidentment que ens anem a carregar les transferències
hídriques.
Per això jo no parlava de la declaració
legal de sobreexplotació, sinó d'una declaració
de fet de sobreexplotació.

Evidentment no fa falta que li diga que
açò no és ninguna prova de foc.
Mosatros tenim tots el
mateix discurs, tots els diputats del grup.
A mosatros no mos en posen
ninguna perquè mosatros parlem sempre de la mateixa manera.
Mosatros
no som els qui discutim amb els companys i se'n va la meitat del grup
a un altre lloc.
Mosatros hem mantingut el mateix discurs des que
s'inicià la legislatura.
I ja li avance que l'anem a
mantindre fins que s'acabe.

I bé, jo pense que al final no es tracta de
desviar ningun tipus d'atenció.
Es tracta de ser coherents, es
tracta de demanar allò que considerem que és just per a la
gent de la nostra terra i per al desenrotllament de la nostra terra.
I
perquè, evidentment, de manera honesta, creguem que és el que
hem de continuar fent, i aixina ho anem a continuar fent.

Lamente que a vosté no li parega.
.
.
, a
vostés en este cas no els parega bé i pensen diferent.
Però és una cosa que, evidentment, hem de respectar.
I
mosatros continuarem en la nostra idea, perquè considerem que
és una idea encertada i que pel bé del poble valencià
hem de continuar per este camí.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias,
señor Betoret.

Pasamos a la votación.
¿Votos a favor?
¿Votos en contra?
Queda aprobada la propuesta.

Proposició no de llei sobre
l'elaboració d'un estudi de les necessitats
hídriques de la Comunitat Valenciana, presentada pel Grup
Parlamentari Socialista (RE número 29.
631, BOC número 128)

El senyor president:

Pasamos al último punto del orden del
día, que es el punto número 4 del orden del día: toma
en consideración de la Proposición no de ley sobre la
elaboración de estudio de necesidades hídricas de la
Comunidad Valenciana, presentada por el Grupo Parlamentario Socialista.

Tiene la palabra su portavoz, el señor Francesc
Signes.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, president.

El conseller García Antón, en una
entrevista publicada en El Periódico de Aragón fa un temps, el 25 de setembre de 2006, a la pregunta
de quanta aigua necessita la Comunitat Valenciana, deia: «Necessitem
uns 350 hectòmetres cúbics.
» I a la pregunta de per a
què, responia: «Per a garantir el reg als nostres
camps.
»

Evidentment, al conseller se li oblidaven els usos de
consum humà, així com els terciaris, turisme,
indústria, etcètera.

El debat de l'aigua, com hem vist en este punt
que acabem en este moment, no acaba.
El debat de l'aigua requerix
d'un exercici de rigorositat per banda de totes les administracions,
tant a l'hora de fixar les necessitats hídriques com de
valorar d'una forma el més exacta possible com compensen eixes
necessitats les diverses actuacions que en eixa direcció executen
les administracions, també La Generalitat.

En eixe sentit és decisiva la
quantificació dels recursos hídrics necessaris per abastir
les actuacions urbanístiques que el Consell tinga pendents
d'aprovar i la lògica detracció d'estos recursos
hídrics per a usos primaris en les superfícies
reclassificades.
Una quantificació que, lògicament, afectaria
tant a reclassificacions de sòl destinades a ús residencial,
augment de la població, com terciaris, indústria, usos
turístics, etcètera.

És absolutament necessari elaborar un estudi
actualitzat també de l'estat d'execució, com he
dit abans, del segon Pla de sanejament de la Comunitat Valenciana, que
hauria d'haver finalitzat, com dia abans, el 31 de desembre de 2008.

Quants hectòmetres cúbics d'aigua
sense depurar o depurades i no reutilitzades seguixen perdent-se?
Caldria
saber-ho.
Quants hectòmetres cúbics d'aigua són
reutilitzats a dia de hui?
I quina és la previsió de
finalització d'este segon pla de sanejament?
I quants
hectòmetres cúbics aniran acumulant-se als que a hores
d'ara ja es reutilitzen?

És absolutament necessari saber quin és
l'estat actual i quines les previsions de modernització de
regadius competència de La Generalitat.

Cal saber quina és la perspectiva temporal de
finalització, més en concret del compromís de La
Generalitat pres en 2001, com he dit abans, amb la Unió Sindical
d'Usuaris del Xúquer per a modernitzar els 45 sectors de la
Séquia Real del Xúquer.

Quants hectòmetres cúbics
d'estalvi d'aigua s'obtenen dels sectors ja modernitzats?
Quants hectòmetres cúbics encara no s'estalvien?
I en
quant de temps podran estalviar-se els 200 hectòmetres cúbics
previstos?

Cal saber quina és la previsió
d'estalvi d'aigua producte de les poques, quasi nul·les,
campanyes de sensibilització que el Consell ha fet fins ara.
O la
previsió d'estalvi de les campanyes que pensa fer a curt
termini, si és que hi ha alguna prevista.

Cal també saber quanta aigua va a estalviar-se
amb les obres de modernització de les canonades d'aigua
potable que pensa executar el Consell, si és que pensa executar-ne
alguna; perquè ahí sabem que se perd el 30% de l'aigua.

Cal saber si es pensa prohibir el consum sense
comptador, que és una promesa de vostés.
O si es pensa
promoure xarxes dobles per a ús de boca i la resta d'usos, que
també és una promesa electoral de vostés.
I quin
estalvi tindran estes actuacions.

Vostés també s'han
compromés a reduir en un 10% el consum d'aigua per cada unitat
de PIB agrícola en 2012.
I cal saber què s'ha fet i a
2009 eixa reducció en quant se quantifica percentualment i en
hectòmetres cúbics d'aigua.

També cal saber, del seu compromís de
mantindre l'actual consum d'aigua per cada unitat PIB
industrial, cal saber què s'ha fet.
I en este moment, diguem,
en eixe aspecte quants hectòmetres cúbics s'estan
estalviant.

Mantindre i millorar l'eficiència en el
consum d'aigua per banda del sector turístic de la comunitat
és molt important.
I, per tant, cal preguntar-se, vostés
també, ¿s'han establert les línies d'ajuda
referides a l'ús sostenible de l'aigua al sector hoteler
de la comunitat?
Si s'ha fet, amb quin compromís de la
conselleria?
Si s'ha fet, amb quins resultats i quines previsions?

També en el Pla d'infraestructures
estratègiques 2004-2010 hi ha infraestructures hidràuliques.
Quin aigua està estalviant-se per l'execució
d'eixe pla?
S'han implantat plans estratègics de riscos
obligatoris en els camps de golf de la Comunitat Valenciana, implantant
sistemes eficients, horaris de reg, estalviadors de consum,
utilització de gespa poc consumidora d'aigua, etcètera?
Que vostés també, la conselleria i el conseller s'han
compromés a això.
Si s'ha fet, amb quins resultats?
Quin és l'estalvi que està fent-se de
l'aplicació d'eixa mesura?

A data de hui la taxa de consum d'aigua de la
Comunitat Valenciana seguix sent de 156 litres per habitant com fa dos
anys?
Ha augmentat?
Ha disminuït?
Quines són les previsions?

S'ha elaborat un pla d'aiguamolls, o pensa
fer-se, en què es fixen les demandes d'aigua actuals i els
escenaris futurs per al manteniment i regeneració dels aiguamolls?

Tampoc s'ha elaborat el Pla d'acció
territorial de caràcter sectorial dirigit a protegir els recursos
hídrics de la Comunitat Valenciana previstos en la Llei
d'ordenació del territori.
Quan s'executarà?
Quan
s'execute, quants hectòmetres cúbics d'aigua
estalviarà?

En definitiva -i acabe-, és a dir,
donar una resposta actualitzada a totes estes qüestions que jo he
plantejat i a moltes altres més que puguen plantejar-se per part de
La Generalitat.
Jo crec que permetria configurar un escenari de necessitats
hídriques de la nostra comunitat, una eina que per al meu grup
és imprescindible per donar la solució a eixes necessitats
amb la legitimació de poder posar damunt la taula eixe estudi
detallat quan nosaltres demanem aigua.

I, per tant, eixa és la proposta que nosaltres
presentem.
La planificació hidrològica sé que
és competència de l'estat, ho sé, abans que
m'ho diguen, efectivament.
Però el que estic plantejant-los
és un estudi de necessitats hídriques en el qual tot el que
s'ha dit són competència exclusiva de La Generalitat.
Ahí hi ha molts elements que estan per definir.

I, repetisc, és a dir, definir tot eixe
escenari, fer un diagnòstic d'eixe escenari, seria molt
interessant perquè l'estat poguera d'alguna manera
adaptar les seues polítiques d'aigua respecte a la Comunitat
Valenciana.

I repetisc, i acabe, això mos donaria molta
legitimació a l'hora de demanar aigua, no parle ja de
l'Ebre, sinó parle del Tajo-Segura, parle del que siga, posant
damunt la taula eixe estudi detallat de competències de La
Generalitat que, diguem, planteja d'una forma clara i concisa tot el
que s'ha fet, tot el que s'ha estalviat, tot el que està
fent-se, tot el que va a estalviar-se en el que està fent-se, i tot
el que se farà i tot el que s'estalviarà.
Sempre parle
d'aigua, respecte al que se farà en un futur.

Res més.
Moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias,
señor Signes.

Para el turno de fijación, tiene la palabra,
por tres minutos, el señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Bé, anem a vore.

Jo, sincerament, (tus) pense que es fa un poc (inintel·ligible) .
.
.
de la proposta tal com estava formulada, no?

Ara, després, confiava que
l'explicació que ens feren que ens aclarira o què
és el que es pretenia amb esta petició.

La veritat és que compartisc el fons del
plantejament de la necessitat de fer un estudi en la profunditat que estava
plantejat ací.
El que no tinc tan clar, i de fet crec que ens
resignem en esta qüestió, és el fet de plantejar
això de cara al Ministeri de Medi Ambient.
I això per dues
raons:

La primera l'ha dit el mateix proposant, i
és que és el mateix ministeri qui té les
competències de planificació hidrològica i, per tant,
és ell qui ha d'analitzar quines són les necessitats i
ha de proposar quines són.
.
.
Seria això.

És important, sobretot, de cara a allò
que ha de vore amb la segona qüestió que vull plantejar, i
és que si no ho fera així ens trobaríem que les
comunitats autònomes, i més en el pla en què estem,
aniríem tots a demanar màxims i aleshores el que ocorreria
és que es desbaratarien totes les previsions necessàries per
a fer eixa planificació hidrològica.

I la segona qüestió és que una cosa
és elaborar un estudi de necessitats hídriques amb la idea de
tractar de minimitzar al màxim el consum d'aigua.
I una altra
cosa és fer un estudi de necessitats hídriques amb la idea
d'anar a demanar-li aigua al ministeri, amb la qual cosa ja puc
assegurar-li que l'estudi que faria la Generalitat valenciana no
tindria res a veure amb les necessitats reals d'aigua de la
comunitat, sinó el que farien ací és demanar el oro y el moro per a justificar,
no el transvasament de l'Ebre, el transvasament d'aigua del mar
del Nord (remors) per
a poder tindre aigua ací.
Perquè eixa és la
qüestió.

Aleshores, jo pense que barrejar les dos coses en la
mateixa proposició no és adequat en esta qüestió,
i més tenint en compte el que dia abans, que el Partit Popular
practica una no-política hidràulica l'objectiu de la
qual en absolut és tractar de resoldre els problemes que els
valencians tenim en relació amb aquest recurs imprescindible per a
la vida no sols de les persones, i el que fa és utilitzar
l'auia com una arma permanent de confrontació amb altres
comunitats i amb el govern central i que alimenta permanentment el
victimisme i que servix, evidentment, per a distraure
l'atenció d'altres qüestions.

Per tant, pensem que no és adequada la
petició tal com es formula, i compartint en el fons la necessitat de
fer un estudi actualitzat per a tractar de, realment, estalviar aigua, i el
catàleg que ha fet jo crec que és prou complet i realment li
s'han escapat molt poquetes coses, i és una bona
demostració de les enormes possibilitats que es té
d'atendre les necessitats hídriques sense tindre de
recórrer a fora per a alçar-les.
Lamentablement, deixar-ho
això en mans del Partit Popular seria com posar la rabosa a guardar
el galliner, ¿no?

El senyor president:

Muchas gracias, señor Torró.

Tiene la palabra la senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Bé, nosaltres, anem a vore, si bé
és cert que la reflexió que feia el senyor Torró ens
podria fer pensar que sí que és de veres que la
proposició no de llei no arriba a ser concreta, la veritat és
que nosaltres eixe punt no ens l'havíem plantejat d'eixa
manera.
Enteníem que, si bé és cert que el ministeri i
el Consell discrepen moltes vegades en les necessitats d'aigua, igual
que ho fem la resta del món, discrepa del Consell, de les
necessitats d'aigua a la nostra comunitat, enteníem que posar
açò, que el Partit Socialista, que governa en l'estat,
posar açò no era que anava a cedir a qualsevol
petició.
Ho entenem així.

Voldríem entendre-ho així i, en esta
qüestió, votarem a favor, perquè, si bé és
cert, el que sí que tenim clar és que, passe el que passe, si
se complix la primera qüestió que se planteja a la
proposició no de llei, de fer aquest estudi, ací ja no
està parlant-se de cap partit, ja no està fent-se cap
puntualització sobre si governa u o governa un altre, sobre si
millorar certs sectors, sinó simplement per dibuixar el panorama
real de la situació

Nosaltres entenem que això és molt
fonamental.
Quan féiem el discurs que volem solucions reals per a
avançar, justament una primera premissa que ha de passar per tal
d'avançar és dibuixar el panorama real.
En estos
discursos en què està immers el Partit Popular de dibuixar la
problemàtica de l'aigua per tal de centrar-se en el discurs ja
fet del transvasament, etcètera, etcètera,
s'està desdibuixant el panorama real.
Hui per hui és
molt difícil conéixer la realitat exacta de les necessitats
d'aigua en el País Valencià, i ja no les necessitats,
sinó les coses, els nostres propis recursos, que s'estan
malbaratant o perdent a través de les canalitzacions, de la
no-reutilització, etcètera, etcètera.

Vull dir, este panorama, a dia d'avui, no
està dibuixat per tal d'avançar, per tal de fer
polítiques, per tal de millorar la qualitat de vida tant personal de
les persones, sinó del terreny també, en el País
Valencià necessitem també esta elaboració
d'aquest informe.

Ara bé, el post, ho mirarem.
Nosaltres l'hi recolzem justament per
açò, perquè creguem que és una mesura per tal
de millorar i avançar i que s'escapa de tota la
manipulació partidista.
Fent-ho amb coherència, amb ajuda
tècnica i no amb manipulacions, ja dic, polítiques,
podríem visualitzar el panorama del País Valencià i
atendre, justament, les necessitats que ens demana el terreny, el propi
terreny i la ciutadania.

Gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Mollà.

Tiene la palabra, señora Marcos, por el Grupo
Parlamentario Popular.

La senyora Marcos Puig:

Muy bien.
Muchísimas gracias, señor
presidente.

Muy brevemente, mire, señor Signes, lo que
usted acaba de hacer hoy es lo de siempre, ustedes presentan una propuesta
en la que hablan de elaborar un estudio actualizado de las necesidades
hídricas de la Comunidad Valenciana, que, según usted, ha
pedido a la Generalitat valenciana el ministerio, y, después,
aquí, empieza a lanzar una serie de preguntas, como si la persona
que le tuviera que responder, que es esta humilde diputada, fuera el conseller García
Antón.
(Remors)

Entiéndame, señor Signes, yo quiero
decirle una cosa.
Usted ha lanzado aquí muchísimas preguntas,
y la verdad es que esta humilde diputada no tiene tantísima memoria.
Pero, yo, ¿sabe lo que le aconsejaría a usted?
, que viera el Diario de Sesiones de la
legislatura pasada, en la que constituimos una comisión especial de
estudio de la sequía en la Comunidad Valenciana, en la que su grupo
parlamentario ni ningún otro grupo parlamentario participó,
en la que vinieron aquí muchísimos expertos a hablar de las
necesidades de agua de la Comunidad Valenciana, en la que se llegó a
la conclusión de que en esta comunidad lo que hacía falta es
el trasvase del Ebro.

Y si ustedes no lo hubiera derogado, en esta comunidad
no estaríamos en este momento hablando de eso, no estaríamos
hablando ahora de hacer estudios de necesidades, porque, además,
usted, en su anterior intervención, (veus) porque es que me he tomado nota, ha dicho: «La
Comunidad Valenciana necesita agua ya, no en 2015», y ahora resulta
que usted me dice que elaboremos un estudio de necesidades hídricas
de la Comunidad Valenciana.

Estamos todos de acuerdo en que necesitamos agua en la
Comunidad Valenciana, y usted dice que tiene una solución, que es el
plan AGUA.
Eso decía el señor Zapatero en el 2004, plan que
no ha cumplido.
Nosotros decimos que tenemos otra solución, que es
el trasvase del Ebro, que, además, era una solución
consensuada antes de que ustedes vinieran a gobernar y montar ese
lío.

¿De qué bichas estamos hablando,
señor Signes?
¡De las que ustedes montan!
Ustedes, primero, en
los temas de estado, meten la pata.
Lo hicieron con el agua, lo hacen con
la inmigración, lo hacen con el terrorismo y con todo, y
después piden consenso.

Mire, señor Signes, ustedes encontrarán
consenso en esta humilde diputada, en el Grupo Parlamentario Popular, en la
Generalitat valenciana, cuando realmente estén con nosotros en la
reivindicación del trasvase del Ebro, porque parece ser que al
cambiar de secretario general sí que están ustedes con el
Tajo-Segura (veus) en
la cabecera, y antes no lo estaban.
¿Y por qué no
están en el trasvase desde la desembocadura del Ebro, señor
Signes?
, (veus) ¿por
qué?

Usted que me ha lanzado tantas preguntas
anteriormente, se la lanzo yo: ¿por qué quieren el trasvase
de la cabecera del Tajo al Segura y no quieren el trasvase de la
desembocadura del Ebro?

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señora diputada.
(Veus)

Señor Pla, no tenemos ya horario para los de la
mesa.
.
.
(Veus)
Está usted aludido.
.
.
(Veus) Bueno, tenemos turno de réplica, por el señor
Signes, por el Grupo Parlamentario Socialista.
(Veus)

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, president.

Bé, comentar en este moment la comissió
de la sequera en què, efectivament, el Grup Socialista no va
participar, jo crec que és inoportú.

O siga, la comissió de la sequera tots sabem
perfectament (veus)
els grups que estem ací presents, o almenys d'això
tenim la seguretat alguns dels grups que estem presents, que va ser un paripé que
muntà el Partit Popular que només va permetre
comparéixer aquells compareixents que anaven a avalar les seues
tesis i varen impedir que comparegueren aquells compareixents que
proposàvem els grups de l'oposició, que sabien que no
anaven a avalar aquelles tesis.

Per tant, la resolució de la comissió de
la sequera era, digam, una resolució cantada ja per endavant.
És a dir, que abans de començar sabíem què
és el que anava a dir la comissió de la sequera, que res
té a vore amb el tema que jo he plantejat.

Jo crec, efectivament, que la Generalitat valenciana
té una sèrie de possibilitats de fer actuacions que comporten
estalvi d'aigua, les he referit, algunes, com a propostes meues, la
majoria, com a propostes seues tretes literalment del seu programa
electoral, del qual no entenc que vostés, en este moment, reneguen
d'ell i vagen a votar-hi en contra, perquè, repetixc, la
majoria són propostes del seu programa electoral, i això
podran comprovar-ho quan ixquen d'esta comissió.

Per tant, votar en contra d'això, que,
fent totes eixes propostes, totes eixes actuacions, tots eixos estudis,
d'una forma global, d'alguna manera mos donaria un marc que les
competències de La Generalitat en matèria hídrica se
complixen en la mesura que se complixen i, per tant, doncs, la
situació, digam, de la política hídrica en la qual La
Generalitat pot entrar és o seria eixa, doncs, no volen fer-ho.

Doncs, mol bé.
És a dir, seguirem
discutint si som els campions del món mundial en
reutilització d'aigües o estem a la cua, seguirem
discutint si som els campions del món mundial en
modernització de regadius o estem a la cua.
I, per tant, això
mos lleva legitimitat, mos lleva legitimitat, i això és cert.
És a dir, quan se discutixen estes qüestions, mos lleven
legitimitat

Jo he fet la meua intervenció quasi en un
xiuxiueig, és a dir.
.
.
, i com molt bé ja dit la senyora
Mireia Mollà, sense anomenar ningun partit, una sèrie de
preguntes a l'aire.
.
.
Bé, doncs, ni aixina, ni aixina.
I, la
majoria, repetixc, propostes del seu programa electoral.

Bé, jo crec que este tema estaria molt
oportú fer-lo, mos donaria molta legitimitat i, d'alguna
manera, blanc sobre negre, vostés podrien demostrar que La
Generalitat fa tot allò que pot fer respecte a la gestió
hídrica.
¿Que no ho volen fer?
Doncs, molt bé.
És a dir, vostés tenen la majoria en esta comissió, i
això el que comportarà, doncs, serà que, evidentment,
seguixquen, o seguim els grups de l'oposició, que tenim xifres
diferents, tirant-mos en cara mútuament xifres de
reutilització, xifres de modernització, etcètera,
etcètera.

¿Això és bo o és mal?
Bé, és bo o és mal per a nosaltres, però per a
la Comunitat Valenciana és mal, és molt mal, i, per tant, la
meua proposició, doncs, pretenia un poc avançar en la
línia de posar un poc de sensatesa en este debat de l'aigua
per a intentar que no se puga anar reproduint el debat que hem tingut en el
punt de l'ordre del dia anterior.

I, bé, i res més.
És a dir, la
resposta és «no», sabia que la resposta anava a ser
«no», però que l'obligació del meu grup era
plantejar tota esta sèrie de qüestions sensates, a pesar
d'estar i de ser i de formar part del programa electoral del Partit
Popular.
A pesar.
.
.
, sensates.

Gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, ilustre diputado Signes.

Le doy la palabra por un minuto.

La senyora Marcos Puig:

¿Un minuto, señor presidente?

El senyor president:

Sí, sí, un minuto.

La senyora Marcos Puig:

Bueno, pues.
.
.
(Veus)

El senyor president:

Porque quien ordena el debate es el presidente de la
mesa.
(Veus) ¿Eh?

La senyora Marcos Puig:

Así es, señor presidente.

Pues, intentaré en un minuto decirle al
señor Signes que lo que usted ha planteado en su exposición
no es lo que plantea en su propuesta.

Usted plantea un estudio de necesidades
hídricas que, además, lo ha pedido el ministerio, cosa que no
es cierta.
Y cosa que le tengo que decir, señor Signes, previsiones
hídricas, este gobierno tiene previsiones hídricas,
previsiones económicas, porque este es un gobierno previsor, no como
el suyo.

Y, luego, tengo que decirle otra cosa: que lo de que
somos líderes en depuración, reutilización y
modernización no lo dice esta humilde diputada del Partido Popular,
lo dice el Instituto Nacional de Estadística, que no es sospechoso
de que esta diputada esté influenciado por él o viceversa.

Y tengo que decirle que en la comisión de la
sequía vinieron también personas que su grupo parlamentario
propuso para que vinieran aquí a comparecer.
Y la verdad es que esas
personas hablaron y expusieron su problemática.
Y vino algún
alcalde socialista y dijo, «sí quiero el agua del Ebro para mi
pueblo, claro que sí».

Lo que pasa es que ustedes parece que van aprendiendo
un poquito con esto de apoyar el trasvase Tajo-Segura, pero yo creo que
deberían apuntarse al carro y, antes de ser socialistas,
deberían ser valencianos y reivindicar lo que quiere la Comunidad
Valenciana y lo que están demandando los valencianos, señor
Signes.

Y quiero decirle una última cosa.
Como usted me
ha hecho tantas preguntas, le voy a lanzar yo otra, aunque usted no tiene
capacidad realmente para responderme.
¿Usted ha leído el
informe de la Confederación Hidrográfica del Ebro en el que
se afirma que la desembocadura del delta del Ebro es medioambientalmente
sostenible con menos caudal?
¿Usted lo ha leído?
Yo le invito
a que se lo lea, señoría.
Y también le invito, como le
he invitado anteriormente, a que revise el Diario
de Sesiones de la comisión de la
sequía.
Y además, si usted quiere ese estudio y lo quiere en
estas Cortes, repitamos la comisión de la sequía y
verán como ustedes vuelven a abandonar lo que demandan los
valencianos.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias.

Señor Signes, tiene un minuto, si quiere
aprovecharlo.
(S'interromp la
gravació)

(Inoïble) .
.
.
¿Abstenciones?
¿Abstenciones?

Pues muchas gracias, señoras y señores
diputados.

Levantamos la sesión.

(S'alça la reunió a les 19 hores i
47 minuts)