Untitled Document

<!--
body {
background-color:white;
color:black;
}
.text5 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:12px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text4 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:12px;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text0 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:12px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.text6 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:12px;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:black;
}
.para3 {
line-height:11px;
text-align:justify;
}
-->



|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 11 d'agost de 2006. Comença la sessió a les 10 hores i 34 minuts. Presideix el Molt Excel·lent Senyor Julio de España Moya. Sessió plenària número 90.        Dictamen de la Comissió d'Investigació sobre l'Accident Ocorregut el Passat Dia 3 de Juliol en la Línia 1 de Metrovalencia      El senyor president:    S'obri la sessió.  Bon dia, il·lustres diputades, il·lustres diputats.    El senyor president:    Punt únic: Debat i votació del dictamen de la Comissió d'Investigació sobre l'Accident Ocorregut el Passat Dia 3 de Juliol en la Línia 1 de Metrovalencia.  Té la paraula, per a la presentació del dictamen i conclusió, l'il·lustre diputat i president de la comissió d'investigació, senyor Rafael Maluenda.    El senyor Maluenda Verdú:    Molt excel·lent president.  Senyories.  Em correspon, com a president de la comissió d'investigació, per decisió unànime dels seus membres, presentar el dictamen aprovat sobre les causes de l'accident ocorregut el passat dia 3 de juliol en la línia 1 de Metrovalencia.  Com vostés saben, el Ple de les Corts, en sessió celebrada el dia 14 de juliol, va aprovar, amb els vots del Grup Parlamentari Popular, la Resolució 230/VI, per la qual es va crear esta comissió d'investigació. Posteriorment, amb data 17 de juliol, va tindre lloc la sessió constitutiva de la comissió d'investigació, en la qual va ser triada la seua mesa, composta pel diputat que els parla com a president, don Rafael Ferraro Sebastiá, també del Grup Parlamentari Popular, com a vicepresident, i don José Camarasa Albertos, del Grup Parlamentari Socialista, com a secretari.  La Mesa de la comissió, en les diverses reunions mantingudes, va adoptar els acords necessaris per a agilitzar el funcionament de la comissió i afavorir la sol·licitud de documentació i la proposta de compareixents dels grups parlamentaris.  La comissió d'investigació es va reunir els dies 17, 20, 24, 26, 27, 28 i 31 de juliol, 1 i 4 d'agost, per acordar la documentació que s'havia de sol·licitar, determinar els compareixents i designar els membres de la ponència que, més tard, va elaborar la proposta de dictamen, i per a indagar a través de les compareixences les causes que van provocar el greu accident ferroviari.  La ponència de la comissió es va reunir l'1 i el 3 d'agost, i va acordar:  Primer: recomanar la proposta de conclusions, formulada pel Grup Parlamentari Popular, i que es debata com a projecte de dictamen per la comissió.  Segon: el dret del Grup Mixt, del Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa i del Grup Parlamentari Socialista, per a defendre en comissió les seues respectives propostes de dictamen.  Tres: finalment es va comprometre a intentar aconseguir punts de coincidència en la determinació d'algunes mesures de futur que es plasmarien per mitjà de la incorporació d'un annex al dictamen aprovat.  En l'última reunió de la comissió el 4 d'agost, es va aprovar el dictamen proposat per la ponència. Enfront del dictamen, es van defendre i rebutjar, per mitjà de votació, les propostes alternatives presentades per la resta de grups. No obstant, els seus representants van manifestar la intenció de mantindre-les com a vot particular per a defendre en el ple.  Lamentablement, quant a la proposta d'annex feta pel Grup Parlamentari Popular, no ha sigut possible fins al moment arribar a un acord sobre les mesures a implantar per a evitar, en el futur, que es produïsquen accidents semblants a l'ocorregut el dia 3 de juliol, però continuarem insistint per a trobar acords, per entendre que la millora d'un servici públic com el que presta Metrovalencia, ha de quedar al marge de les lluites polítiques i dels interessos de partit.  No voldria acabar la meua intervenció sense fer una referència al que realment importa, a l'origen de la investigació, a eixes 43 víctimes, i als ferits; als seus familiars i amics; als xiquets que hagen pogut vore's també afectats per les conseqüències d'este greu accident, que han resultat irremeiablement afectats per un cúmul de desgràcies i inevitables circumstàncies, concatenades per l'excés en la velocitat del comboi. A tots ells, el meu més respectuós record i major solidaritat.  Vull fer una crida a tots els grups per al màxim consens al voltant de les iniciatives legislatives que les conclusions sol·liciten per a millorar el funcionament del servici públic del metro, i evitar, en la mesura que siga possible, que accidents tan greus com el succeït el 3 de juliol es puguen repetir.  Del dictamen aprovat en la comissió vaig a fer referència només a les seues conclusions. De l'examen del document i dels testimonis aportats a la comissió, es desprenen les conclusions següents:  1. Pel Reial Decret 1. 496/1986, de 13 de juny, es transferixen a la Comunitat Valenciana els servicis ferroviaris que fins al moment explotava l'empresa estatal Feve. Entre les línies transferides s'incloïen les línies València-Bétera i València-Llíria en el nord, i la línia València-Vilanova de Castelló en el sud, que en aquell moment estaven en un estat molt deficient d'infraestructures, amb molts passos a nivell, la majoria sense més protecció que senyals fixos, la major part del recorregut amb travesses de fusta molt antigues i algunes en molt mal estat. No obstant, el Ministeri de Transports va executar unes obres, iniciades en 1980, amb les que es tractava de fer penetrar eixes línies de rodalia en el nucli urbà de València en subterrani, a través de dos túnels, un procedent del sud-oest que portaria la línia Vilanova de Castelló des de la parada d'Hospital fins a l'estació de Renfe i, un altre, procedent del nord-oest, baix el que hui és l'avinguda de les Corts, Pio XII i la Gran Via i que arribaria fins a la plaça d'Espanya.  Este projecte inicial no es va dur a terme com estava previst, per un costat perquè l'Ajuntament de València i, per un altre, la Generalitat, volien que s'uniren les dos línies subterrànies, habilitant per a això l'enllaç tècnic, és a dir, un tram de túnel destinat a ordenar la circulació i pel que només devien passar, en principi, trens buits que hagueren de passar d'una a una altra línia. Després d'alguns anys de paralització de les obres, eixa va ser la solució que finalment es va executar, fent un sol túnel de més de 7 quilòmetres, a través d'eixe ramal tècnic entre les estacions de Plaça d'Espanya i Jesús.  La decisió va ser adoptada entre l'Ajuntament de València, la Generalitat i el Ministeri de Transports, i inaugurat el 8 d'octubre de 1988, unint les línies de rodalia 1, des de Bétera fins a Vilanova de Castelló, i la 2 des de Llíria a València Sud.  Tot això demostra sens dubte que la línia 1 de Metrovalencia no és un metro com a tal, sinó que és una línia de rodalies d'una longitud d'uns 90 quilòmetres, que discorre per túnel en 7 quilòmetres de longitud i la resta en superfície.  2. L'any 1993, per acord del Consell d'Administració de Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana, es decidix la instal·lació d'un sistema de frenada automàtica FAP per a la línia 1 de Metrovalencia, mentres que des de l'any 1992 es decidix instal·lar en la línia 3 i 5, que estaven en execució en aquells moments, un altre sistema diferent, el sistema anomenat ATP.  Durant 18 anys han circulat per la línia 1, en l'un i l'altre sentit, més de dos milions de trens, sense que s'haguera produït ni un sol accident entre l'estació de Plaça d'Espanya i Jesús. Tampoc en tot este temps ningú havia denunciat o advertit que la línia 1 fóra insegura.  3. La línia 1 de Metrovalencia és segura, i així ho acrediten tant la documentació presentada, a què es fa referència en este dictamen, com les intervencions dels compareixents que així ho han reconegut i demostrat amb contundència, acreditant que els sistemes de seguretat instal·lats en la línia són els correctes i apropiats per a les seues característiques i règim d'explotació.  4. La causa de l'accident ha sigut l'excés de velocitat. Totes les proves conduïxen a la mateixa conclusió. La lectura de la primera caixa negra revela que el tren circulava a 80 quilòmetres hora en el moment del sinistre, dada que també confirma la lectura de la segona caixa negra. Atés que existia una placa de limitació de velocitat a 40 quilòmetres hora en la revolta on va ocórrer tal accident, això significa que el tren circulava al doble de la velocitat permesa en este tram.  D'altra banda, les investigacions realitzades fins a la data descarten que poguera concórrer alguna fallada mecànica, tècnica, de conservació, o qualsevol altre motiu que haguera pogut contribuir a causar este sinistre; per la qual cosa tot indica que l'excés de velocitat en la revolta va ser el desencadenant d'este accident, sense perjuí del que puga resultar de la investigació judicial en marxa.  5. Es conclou també que Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana ha complit correctament les seues responsabilitats quant al nombre i freqüència de les revisions de tal tren i quant a la comprovació de l'estat de les vies on va ocórrer l'accident.  6. Ha quedat demostrat que el maquinista de la unitat sinistrada, senyor Joaquim Pardo Tejedor, comptava amb la qualificació professional necessària per a l'exercici de la seua funció, havent superat totes les proves d'aptitud i capacitació exigides per a això.  7. De les conclusions anteriors podem deduir que allò que ha ocorregut ha sigut un accident de què no es deriva cap responsabilitat política, ja que ha quedat demostrat que el sistema de frenada instal·lada en la línia 1 és l'adequat per a les característiques de la línia, la seua configuració física, el seu règim d'explotació i la freqüència de pas de trens, com així avalen els tècnics, experts d'universitat, professionals especialitzats en esta matèria i responsables de les distintes administracions que han comparegut davant d'esta comissió.  D'altra banda, no pot derivar-se responsabilitat política alguna d'estos fets, perquè la política del Consell ha sigut la constant millora de la seguretat de la línia, com així demostren totes les inversions que la Generalitat ha realitzat en esta línia per a millorar la seua infraestructura, superestructura, instal·lacions, així com la seua seguretat i considerant totes les que tenia previst continuar realitzant des d'abans de l'accident.  Estes inversions han tingut dos etapes molt diferenciades: la primera fins a l'any 1995, en la qual es van invertir 22,18 milions d'euros, i la segona, a partir d'eixa data fins a l'actualitat, període en què s'han destinat per a esta línia 162,78 milions d'euros, part d'estos en el marc del que preveu el Pla d'Actuació Horitzó 2010, la qual cosa demostra el grau de compromís i implicació del Consell en la millora permanent d'esta línia.  8. En este sentit, les Corts ratifiquen i sol·liciten al Consell que agilitze totes les mesures previstes en el Pla d'Actuació Línia 1 Horitzó 2010 que, amb una inversió prevista de 431 milions d'euros, va ser presentat abans de l'accident, el dia 15 de maig del 2006, pel president de la Generalitat, i que ja es troba en execució. Este Pla és el millor instrument per a continuar avançant i per a continuar garantint la seguretat de la línia, ja que té com a objecte, entre altres actuacions, adaptar els sistemes de seguretat de la línia 1 en funció dels canvis que està previst que experimente en el seu règim d'explotació, que passen per un increment de la freqüència de trens en esta línia i, per tant, la implantació del sistema de frenada ATP.  9. Igualment, les Corts acorden que s'agilitze l'execució de tots els acords adoptats en el si del Comité de Seguretat en la Circulació de Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana.  10. El Pla d'emergència i els servicis de seguretat i emergències van funcionar de manera correcta i impecable, per la gran professionalitat, dedicació i entrega de tots aquells que van participar en les labors d'evacuació i rescat, així com d'atenció sanitària i psicològica, en uns moments on la rapidesa i la coordinació eren decisives per a evitar que s'agreujaren les conseqüències d'este accident.  11. El Consell ha estat en tot moment al costat de les víctimes, com així ho demostra el Decret aprovat pel Ple del Consell de 7 de juliol del 2006, pel qual es van avançar les ajudes als familiars de les víctimes i afectats, a compte de futures indemnitzacions. Les persones han sigut des d'un principi la prioritat en la línia d'actuació del Consell, així com el rigor i la transparència informativa i la ràpida constitució d'esta comissió i tot el seu desenrotllament són una prova més d'això. Sens dubte, els ciutadans necessiten unes respostes clares i contundents sobre les causes de l'accident, i per això en esta comissió s'han realitzat nombroses compareixences i s'ha aportat abundant documentació i informes a fi d'aclarir els fets.  12. De totes les investigacions realitzades cal concloure que allò que ha ocorregut ha sigut un accident que no era ni previsible ni evitable, però que sens dubte ha de servir per a continuar potenciant i desenrotllant sistemes de seguretat i noves mesures amb què es continue millorant i avançant en la qualitat i seguretat del transport ferroviari.  13. En la línia del que es conclou en l'apartat anterior, les Corts acorden que el Consell elabore un projecte de llei autonòmica que regule, entre altres matèries, la gestió i explotació, infraestructura, superestructura, coordinació de modos, material mòbil, formació de maquinistes, plans de seguretat, avanços tecnològics i finançament aplicables en les línies de ferrocarrils competència de la Generalitat.  14. Les Corts sol·liciten al Consell l'elaboració i presentació d'un projecte de proposició de llei de les Corts Valencianes, a tramitar davant del Congrés dels Diputats, per mitjà del qual es regule els criteris de seguretat en els ferrocarrils de competència estatal.  15. Les Corts acorden que el Consell cree per llei una agència de seguretat de tots els modos del transport, amb funcions de vigilància, control dels sistemes de seguretat, entre altres.  Açò és tot, senyories.  Res més i moltes gràcies.    El senyor president:    Muchas gracias, señor Maluenda.  És obvi que també. . . Bon dia, molt honorable senyor president, i bon dia, honorables senyors consellers, miembros del Gobierno.    Vot particular número 1    El senyor president:    A continuación, se procederá a la defensa del voto particular del Grupo Mixto, y para ello tiene la palabra el ilustre diputado, señor Tomás.    El senyor Tomás Puchol:    Señor presidente.  Señorías.  En primer lugar, me gustaría manifestar mi más profundo sentir a las personas que, en mayor o menor medida, han padecido las consecuencias del brutal accidente. A las víctimas, a los heridos, a los familiares.  A mí, por desgracia, me tocó vivir muy de cerca los efectos de uno de los accidentes más graves de autobús que ha ocurrido en España, concretamente en los límites de la provincia de Castellón y Tarragona, en el año 1994. Allí viajaban dos familiares directos míos que, aunque podemos dar gracias a Dios que no perdieron la vida, doce años después todavía no se han recuperado, ni se recuperarán jamás de las terribles secuelas que les han quedado para toda la vida.  Por eso, como, por desgracia, conozco personalmente ese mundo, quiero darles a todos mucho ánimo, porque les va a hacer mucha falta, y además deseo ponerme personalmente a su entera disposición, por si en algo puedo ser de su utilidad.  Hoy estamos en la recta final de un proceso abierto, se supone que, según la versión oficial, con la voluntad y las ganas de investigar las causas del accidente de metro, y buscar si hay medidas de futuro que ayuden a impedir, en todo lo posible, que se vuelva a repetir, y determinar responsabilidades políticas, si las hay.  Yo comencé esta comisión de investigación con muchas dudas, y tenía la confianza de que en gran medida al final desaparecerían todas o por lo menos la mayoría. Pero, por desgracia he de confesar que, una vez finalizada la susodicha comisión, tengo más dudas ahora que al principio porque, casi sin tiempo para pensar y digerir la información y con la conmoción natural del momento, es muy difícil resolver dudas.  Pero, además, el modo en que se ha desarrollado me ha generado una profunda desconfianza y la sospecha de que no se ha estado actuando con toda la objetividad y con todo el rigor que hoy en día puede ser para abordar el accidente más grave producido en el metro en toda España. Las Cortes Valencianas, estoy seguro, podrían haber hecho mucho más y mejor si, a quien corresponde, hubiese dispuesto que las cosas se hubiesen planteado y ejecutado de diferente manera. Y no atino a adivinar por qué no ha sido así. Sinceramente, no me lo explico, porque cuando se quiere, las cosas se saben hacer y se hacen de otra manera. Y para muestra, un botón. Porque, mientras las Cortes Valencianas crean una comisión para investigar el accidente de metro cuyas comparecencias deben concretarse en el tiempo récord de cuatro días, otras comisiones, como las de la sequía, tendrán una duración de más de un año. Y, ¿por qué? ¿Acaso hay comisiones de investigación de primera y comisiones de investigación de segunda? ¿Por qué en unas comisiones hay que correr tanto y en otras hay que correr tan poco?  El Grupo Mixto no quiere decir con ello que la sequía no sea importante, sino que 43 víctimas en un accidente también hay que tenerlas en consideración y se les hubiese podido otorgar esa misma vara de medir, aunque a lo mejor si se instrumentan como comisiones tapadera tampoco vale la pena, porque para quedarnos igual o peor que antes de empezar en una, y en la otra, por mucho que se alargue, los valencianos seguiremos otra vez compuestos y sin novia y con los dodotis puestos, es decir, ni gota ni gota.  El voto particular del Grupo Mixto ha intentado apartarse también de la estridencia, del discurso fácil y del intento de rentabilizar políticamente el proceso, centrándonos exclusivamente en el análisis de los datos objetivos, las comparecencias de los sectores sociales y las personas que han sido agraciadas en comparecer en la comisión, que ha sido casi como una lotería, y los informes más solventes independientes que demuestran con meridiana claridad que existe una responsabilidad directa de la empresa Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana de la Conselleria de Infraestructuras y Transportes y la Generalitat Valenciana, en la consecución del accidente, al no haber empleado todas las medidas de seguridad necesarias para evitarlo a pesar de conocer de la existencia de graves deficiencias.  Serán los tribunales quienes determinen la responsabilidad legal que se derive de este accidente, y es muy probable que afecte a Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana y a la propia conselleria.  Por todo lo expuesto anteriormente nos hemos permitido presentar este voto particular para que quede reflejada cuál es nuestra opinión porque sabemos que es materialmente imposible que prospere porque ya hace tiempo que está tot el peix venut, cosas de la vida.  Hemos oído que lo fácil sería dimitir -salió publicado en prensa-, pero se puede empezar perfectamente por lo fácil y dejar para otro día el triple salto mortal.  Espero y pido el apoyo de sus señorías, creo que va a ser bastante difícil, sobre todo por parte de determinadas señorías, pero, bueno, no obstante les pido su apoyo para el presente voto particular.  Nada más y muchas gracias.    El senyor president:    Muchas gracias, señor Tomás.  Pasamos a votación. Comienza la votación. Resultado de la votación: 1 voto a favor, 47 votos en contra, 38 abstenciones.  Tiene la palabra para explicación de voto, el señor Joan Ribó.    El senyor Ribó i Canut:    Bon dia.  En primer lloc, i d'una manera molt sentida, voldríem manifestar el condol del nostre grup a totes les persones, a totes les víctimes, als seus familiars.  I he dit «bon dia», però no, crec que avui no és un bon dia. Avui és un dia trist, és un dia fosc per a aquestes Corts perquè es va a consumar el resultat d'una comissió que jo pense que és lamentable.  Nosaltres ens hem abstingut en la proposta de vot particular perquè hi han coses que compartim. Hi ha una cosa que jo vull ressaltar: aquesta comissió ha estat un frau, com diu textualment la proposta del Grup Mixt.  Miren vostés, aprovàrem aquí en este ple, amb la nostra abstenció, una comissió de 30 dies. Quan es diu 30 dies s'acostuma a dir hàbils. Però, bé, els 30 dies s'han reduït en la pràctica que el dia 26 de juliol, a les 19 hores 06 minuts nosaltres rebérem la documentació, una documentació en què n'hi havia papers que demanàrem que no varen arribar. El dia 27, a les 10 hores, 15 hores després, sense temps per a llegir-la pràcticament, van començar les compareixences, compareixences que amb honroses excepcions nosaltres hem de definir com la de los chicos del coro -la xica també, perdó, que me l'he deixada-. Los chicos y la chica del coro perquè s'havien assajat bé una cançó i la repetien d'una forma prou, prou ben calculada. Però, en estes compareixences es van deixar compareixences, per exemple, importants, que nosaltres demanàrem, de metros d'altres llocs, que després vérem que eren fonamentals.  En realitat, des de la creació de la comissió a l'aprovació de les conclusions passen 20 dies naturals, 16 dies hàbils, però realment la comissió treballa en investigar el tema concretament 7 dies. Això és seriós? És seriós de veritat? Vostés creuen que és seriós este tema? Nosaltres pensem que han pres el pèl, senyors del Partit Popular, a la societat valenciana. Han pres el pèl, en primer lloc, als afectats, i han degradat esta cambra. I ho han fet en funció dels seus interessos electorals. Tots sabem que en el mes d'agost la gent llig poc els diaris, per això s'havia d'acabar en agost. Tots sabem que s'ha d'allunyar de les conteses i de les precampanyes electorals. Tots sabem que s'ha d'allunyar el més possible, concretament dels debats que tindrem aquí a setembre.  Però, mire, nosaltres els ho anem a recordar: han despatxat l'accident més greu dels metros espanyols, el quart accident més important de tot el món, l'han despatxat en la comissió més breu de la història d'aquestes Corts, en la comissió a efectes pràctics més breu de tota la història democràtica d'Espanya. A nosaltres ens sembla lamentable, ens sembla un frau, ens sembla un engany.  Gràcies.    El senyor president:    Muchas gracias, señor Ribó.  Tiene la palabra la ilustre diputada, señora Andrés, para explicar el voto del Grupo Socialista.    La senyora Andrés Barea:    Gracias, presidente.  Bueno, en principio, creo que no habrá ningún inconveniente, y se lo pido al presidente de las Cortes, en que haya un minuto de silencio por las víctimas y por los familiares que hoy están aquí presentes. Creo que es un reconocimiento patente al sufrimiento que tienen estas personas y al esfuerzo de venir hoy aquí para intentar, en el templo de la democracia, saber qué es lo que ha pasado con sus familiares. Se lo pido al presidente de la mesa.    El senyor president:    No hay ningún inconveniente. Lo que yo les ruego a ustedes, a todos, es que cuando exista una iniciativa de este tipo, no cuesta nada previamente al pleno constatarla.  Rogamos que no nos sorprendamos los unos a los otros aprovechando los sentimientos de la gente.  Muchas gracias.    (La cambra guarda un minut de silenci)      Minut de silenci per les víctimes de l'accident ocorregut en la línia 1 del metro de València      El senyor president:    Descansen en paz y que se recuperen cuanto antes las personas que están lesionadas física o psicológicamente.    La senyora Andrés Barea:    Muchas gracias.    El senyor president:    Puede continuar, señora diputada.    La senyora Andrés Barea:    Nosotros vamos a fijar posición respecto a la presentación del voto del Grupo Mixto, a la cual nos vamos a abstener, señor Puchol, a su propuesta, porque presentamos una propuesta más amplia, voto particular que con precisión luego será explicado.  Quisiera hacer unas puntualizaciones porque ese voto recoge lo que ha supuesto este accidente para las valencianas y los valencianos que hoy, probablemente, tendrán sus ojos puestos en este pleno que va a cerrar, posiblemente en falso, el accidente más grave ocurrido y que ha producido |  | 43 víctimas. Este voto pide la necesidad de esclarecer lo sucedido ante una catástrofe y, sobre todo, saber qué medios hay que poner en marcha para que esto no se vuelva a producir.  Pedimos con nuestro voto más democracia hoy en estas Cortes, si es posible, más democracia por la propia necesidad que tienen los ciudadanos de vivir con seguridad y de vivir con garantías.  Yo voy a hacer un llamamiento a todos los diputados de estas Cortes sobre la responsabilidad, sobre la garantía democrática y sobre la honradez. Le vamos a pedir al presidente, que hoy está aquí presente, que sea presidente, que esté presente. Le pediremos que no haya más viajes en metro sin retorno. Le pedimos al presidente honestidad para los valencianos y un poco apelamos a su propia conciencia.  Creo que es necesario que hoy se dé aquí una respuesta, no solamente a los valencianos, sino también a esas víctimas que ustedes dicen que están perfectamente atendidas. Las explicaciones, el dar la respuesta con la palabra, el decir «aquí estoy yo» también es necesario.  Creo, presidente, que ésta es su propia oportunidad.  Nada más y muchas gracias.    El senyor president:    De nada, señora Andrés. Gracias por su intervención.    Vot particular número 2    El senyor president:    A continuación, vamos a pasar a debatir los votos particulares números 2 y 3 que han presentado los grupos parlamentarios.  Bien, es una mala interpretación posiblemente de esta presidencia motivada por el desarrollo del texto, pero vamos a debatir primero el voto particular número 2, que corresponderá al Grupo Parlamentario Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, y para el turno a favor tiene la palabra el síndic del grupo parlamentario Entesa, señor Joan Ribó.    El senyor Ribó i Canut:    Hem presentat aquest vot particular perquè estem en total desacord amb les idees fonamentals aprovades com a conclusions en la comissió. L'eix fonamental de les afirmacions en la comissió és el següent: l'accident no és previsible, l'accident no era evitable, i per tant no hi ha cap responsabilitat política.  Nosaltres pensem exactament el contrari: l'accident era previsible, l'accident era evitable i hi han responsabilitats professionals i polítiques. Per què? Nosaltres pensem que en una investigació s'ha de buscar antecedents, i en primer lloc hem de veure què és Ferrocarrils de la Generalitat. Ferrocarrils de la Generalitat no és una meravella de seguretat. Amb dades oficials del Minis |  | teri de Foment, Ferrocarrils de la Generalitat són els ferrocarrils més insegurs que hi ha a Espanya en els trens autonòmics. Són dades oficials aportades per Ferrocarrils. Els donaré unes dades.  Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana va registrar 85 sinistres entre el 2000 i el 2002, un cada deu dies. Això representa el 89% de tots els accidents dels trens autonòmics espanyols. Una autèntica barbaritat si tenim en compte que tenim només el 32% de quilòmetres de línia i el 34% de passatgers. Entre 2000 i 2002 hem tingut una víctima mortal cada tres mesos, el 70% de les víctimes de tota Espanya. Pel que fa a ferits en aquests tres anys hem acumulat a la nostra comunitat autònoma el 90% dels ferits en accidents en trens autonòmics. A partir del 2002 no tenim dades perquè les han amagat, perquè no les han donat. Per tant, no les podem donar, però sí recordem un accident amb una col·lisió de tres trens l'any anterior a Picanya.  En Ferrocarrils de la Generalitat hem de dir que és mentira que s'haja invertit el que és necessari. S'incomplixen els compromisos pressupostaris del Consell amb Ferrocarrils de la Generalitat la major part d'anys que governa el Partit Popular. Per exemple, en el 2003 Ferrocarrils només cobra el 22,8% de les subvencions d'explotació pressupostades pel Consell. La morositat del Consell amb Ferrocarrils en el període 1996-2004 és constant i creixent i arriba a un màxim de 89,6 milions en el 2004, com indiquen de forma sistemàtica els informes de la Sindicatura de Comptes.  La cosa més cridanera, però, és el desviament de fons estatals donats pel govern del senyor Aznar al Consell pel contracte-programa. L'any 2001 la intervenció general de l'Estat reclama al Consell 23,7 milions d'euros tramesos per a Ferrocarrils, que mai arribaren a les seues arques. No ho reclamàrem nosaltres, ho va reclamar el senyor Rato i el senyor Montoro, ministre i vicepresident del govern del senyor Aznar.  Per tant, és mentira. L'accident es produeix en un moment que, efectivament, és un moment de mala sort, senyor conseller, però no perquè s'haja produït l'accident, sinó per quan s'ha produït, perquè ens ensenya a la perfecció on dediquen vostés els diners. Es produeix pocs dies abans de la visita del Papa. I ens facilita comparacions, que no els agraden, però s'hauran d'aguantar perquè són aixina, s'hauran d'aguantar.  Mire, una balisa de FAP vosté sap que val de 3. 000 a 3. 500 euros. Les 16 balises que acordaren el 14 de juliol valen 56. 000 euros aproximadament. Sap vosté que Ferrocarrils de la Generalitat va malgastar més de 400. 000 euros en uns aparcaments per a autobusos per a la visita del Papa que no es van utilitzar? Sap vosté que amb un de cada set euros que van malgastar en estos aparcaments s'haguera pogut arreglar eixe problema, com van demanar els sindicats? Eixa és la dura realitat. Jo sé que ens els agrada, però eixa és la dura realitat.  Mire vosté, Ferrocarrils no es gestiona amb criteris ni de seguretat ni de professionalitat. Hi ha una dada evident. Per a ser conductor de Ferrocarrils en estos moments fan falta 240 hores de formació. El decret del Ministeri de Foment, decret de 2 d'agost, demana per a formació en Renfe, o en Feve, o en ferrocarrils estatals, 1. 150 hores més. Pràcticament no arriba a cinc vegades més. A vegades duen el mateix tren, perquè hi han ferrocarrils de Feve que duen trens molts pareguts o els mateixos que els d'aquí. Vosté creu que té lògica que en Ferrocarrils de la Generalitat amb més de quatre vegades menys d'hores de formació es puga conduir normalment?  Hi ha problemes de manca de personal sistemàtica. Hi ha problemes de condicions de treball. Hi ha problemes de manca de controls, fins i tot mèdics. Hi ha problemes de manca de controls.  Ferrocarrils de la Generalitat destaca per la seua conflictivitat laboral. Ens hem molestat a analitzar algunes vagues. Mire vosté, de 2002 a 2005 hem comptabilitzat, no totes, però un mínim de nou períodes de vaga. Sap quins són els motius que es presenten per a una declaració legal de vaga? Els hi resumiré: falta de personal, falta de seguretat en línies, condicions econòmiques, privatització i externalització de treballs, millora de conservació d'instal·lacions. No hi ha cap empresa valenciana important que haja tingut en estos anys el mateix nivell de conflictivitat.  Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana no és un model ni de professionalitat ni de bona gestió. L'empresa no disposa d'un pla de seguretat integral que controle, que duga un mapa de riscos. Hi ha una manca sistemàtica de política de seguretat en el metro de València que contrasta amb el malbaratament de diners que dediquen a altres coses. I ens sembla important dir-ho.  I anem a parlar de l'accident. S'ha dit «los chicos del coro» han dit «este accident està fóra d'estadístiques, este accident era imprevisible». I jo afirme aquí: açò és mentira.  Mire vosté, una cosa que passa està en les estadístiques, una cosa que ha passat ja és previsible. I, mire vosté, farà aproximadament sis anys, el dia 30 d'agost -li vaig a donar una dada-, línia 12 de metro de París, un tren va a 40 quilòmetres per hora en la línia 12 de París, el doble del que podia anar, que podia anar a un màxim de 20 quilòmetres per hora -aquí, curiosament, duplica també, eh? -, descarrila, 20 ferits, cap de molt greu. Ara entenem per què no ens van deixar dur a un responsable del metro de París, eh? , ara ho entenem. El metro de París va traure una conclusió d'ahí, una conclusió molt interessant: ficar balises de protecció a tots els nivells, a tots els punts negres. Ara en el metro de París n'hi han 200 aproximadament. Curiosament és la mateixa conclusió que el 14 de juliol el comité de seguretat treu per a la línia 1 de metro: «Ficarem 15, 16 balises de seguretat, aunque no hagan falta, para que estén tranquilos». Curiosament és la mateixa conclusió.  Mire vosté, en el metro de París no hi han hagut més accidents per problemes de velocitat. En la línia 1 del metro de València, si fiquen les balises que s'han compromés a ficar, no hi hauran més accidents en estos punts negres per problemes de velocitat. Però és una llàstima, eh! És una llàstima que no hagueren arribat a aquesta conclusió a partir de l'accident de París de fa sis anys, i no a partir de l'accident del 3 de juliol que ens va costar 43 morts.  Per açò li diem que l'accident era previsible i era evitable. Potser sí faltava algun professional de seguretat que estudiara adequadament, com s'ha de fer, els accidents, no solament els nostres, que són abundants, sinó els accidents que passen per ahí.  Senyors del Partit Popular, els agrade o no, si la causa de l'accident és l'excés de velocitat, que haurem d'analitzar-ho pot ser amb més calma, que no ho dubtem, però que haurem d'analitzar-ho, un sistema que limitara la velocitat de forma automàtica haguera evitat l'accident. I açò passa en París i açò passarà en la línia 1 de metro quan es fiquen les balises. Per tant, l'accident era previsible i evitable.  I, si era previsible i evitable, hi ha que n'és responsable. En primer lloc els professionals que s'haurien d'encarregar de la seguretat. No els sindicats, eh? La funció dels sindicats, la primera funció dels sindicats no és gestionar la seguretat de metro. Ha de tindre, ha de tindre uns plans de seguretat, ha de tindre un staff teòricament que es preocupe d'eixe tema.  Nosaltres hem plantejat una sèrie de mesures. En primer lloc, i amb açò d'alguna manera plantejaria les mesures a adoptar que plantegem: un pla integral de seguretat, ens sembla imprescindible i ens sembla molt estrany que no s'haja plantejat ja un pla que contemple els punts negres, que hi haja un debat sobre eixe tema i que d'alguna manera faça una gestió adequada.  En seguretat ferroviària «lo que haga falta». Exactament allò que em va dir el president quan li vaig preguntar pels diners que ens anàvem a gastar en la visita papal. «Lo que haga falta».  Però bé, li demanem «lo que haga falta», no «lo que no haga falta». No malbaratar diners. Aquells diners en seguretat que siguen necessaris. No recursos que després no es gasten. Li demanem que de moment s'execute de forma immediata el compromís del comité de seguretat del 14 de juliol: balises en els punts negres i, per tant, en les revoltes perilloses i que el més prompte possible es passe a sistema ATP.  Demanem com a mesures a adoptar una millora de la formació del personal de Ferrocarrils de la Generalitat. No és de sentit comú que el nivell de formació aquí siga menys de quatre vegades el nivell de formació que s'exigeix a nivell estatal. Li demanem una millora de la transparència, de la participació i de la gestió de personal de Ferrocarrils de la Generalitat. Pensem que d'aquesta manera es pot avançar molt en la cultura de seguretat i en general en la cultura de millora d'un transport públic fonamental. I li demanem assumir responsabilitats. Pensem que hi han responsabilitats professionals. Però si vostés no ho veuen, doncs mire, senyor conseller, si no ho veuen nosaltres li demanem la seua dimissió formalment com a responsable directe del Govern Valencià en Ferrocarrils, davant l'accident més greu que ha viscut Espanya, que era previsible i que era evitable, i que vosté no ha generat les condicions per a evitar-ho.  I, senyor Camps, com a màxim responsable del Govern Valencià, li demanem formalment la seua dimissió per l'accident de metro més greu que hem viscut a Espanya. Un accident previsible i evitable, i que el seu govern ni ha previst ni ha evitat.  Gràcies.    El senyor president:    Gracias, señor Ribó.  Para el turno en contra, tiene la palabra el ilustre síndico del Grupo Parlamentario Popular, señor Castellano.    El senyor Castellano Gómez:    Gràcies.  Molt excel·lent president.  Molt honorable president de la Generalitat.  Señorías.  En todas las catástrofes, en todas las tragedias, en todos los accidentes las personas son y deben ser siempre lo primero. Para nosotros las personas han sido y siguen siendo nuestra prioridad. Desde un principio nos comprometimos a actuar con rigor, con seriedad, con responsabilidad y con transparencia informativa. Y, sinceramente, creo que lo hemos hecho desde el Consell, desde este grupo parlamentario, desde el trágico accidente del 3 de julio hasta hoy.  Para el Gobierno, para este Grupo Parlamentario Popular, se ha dado la cara desde el primer momento, como así lo exige el respeto, la memoria y la humanidad que se tiene que tener con el dolor de todas las familias.  Y la importancia es que hemos hecho la comisión de investigación más importante, más seria y más exhaustiva de la historia de estas Cortes, por el número de comparecientes, por el volumen de trabajo y también, y también (el senyor president colpeja amb la maceta) por la importancia del accidente que estamos debatiendo. Y así lo demuestra la presencia hoy de todo el Gobierno también en este pleno, como no podía ser de otra manera.  Y sí aprovecho para disculpar al consejero de Justicia y de Administraciones Públicas que no está hoy aquí por motivos precisamente de solidaridad, de responsabilidad y de compromiso de este gobierno con el gobierno de otras comunidades autónomas que desgraciadamente están atravesando situaciones difíciles y que precisan la ayuda de todos. Ahí es donde se encuentra al Partido Popular. Esta es nuestra forma de actuar ante los problemas, ante los accidentes, ante las catástrofes, no solamente de nuestra comunidad, sino también de la de otras comunidades. Es decir, responsabilidad, solidaridad y compromiso. Cosas que, sinceramente, y me duele decirlo, se han echado de menos en otros grupos políticos en este trágico accidente.  Nosotros hemos ido a Galicia a ayudar y a ser solidarios, no a criticar y a echar leña al fuego. Por esa misma razón este grupo parlamentario ha querido saber lo que ocurrió desde el primer día, todo. Y, señorías, señor Ribó, llegado a este pleno de conclusiones, llegado a este punto, después de 40 días de debate no se puede volver a subir a esta tribuna para seguir exponiendo conjeturas, hipótesis, rumores y probabilidades. Ni se lo merece la envergadura de las dimensiones de esta tragedia, ni tampoco, como he dicho, la memoria de las víctimas y los sentimientos de sus familias, no se lo merecen. No se pueden basar las conclusiones en conjetura o hipótesis sino en evidencias, en pruebas fehacientes y contrastadas. Yo no puedo entender que algunos hayan establecido sus conclusiones a partir de elucubraciones que nada tienen que ver con lo visto en esta comisión de investigación, porque han venido aquí con una predisposición inicial invariable.  Mire, después del examen de miles de folios de documentación, de 32 comparecientes y de las investigaciones realizadas en todos los ámbitos hasta la fecha, no se puede seguir afirmando seriamente en esta tribuna, en este Pleno, como usted lo ha hecho, que el Consell es el responsable de lo ocurrido y que el accidente era previsible y evitable. No se puede hacer. Porque aquí lo único que ha quedado demostrado es lo siguiente, señor Ribó: primero que la línea es segura. Ningún compareciente y ni uno solo de los documentos ponen en duda esta afirmación, no lo podrá usted probar en esta tribuna. Nadie dudó al ser preguntado si la línea 1 debía ser cerrada. Todos respondieron contundentemente que no debía ser cerrada, porque no había ningún motivo para hacerlo. Todos los comparecientes coincidieron en que el sistema de frenado, en que los sistemas de seguridad eran los adecuados por la configuración física, por la ejecución de la línea 1 y por los sistemas de explotación que tenía. Además, en 18 años, nunca -y han pasado cerca de 2 millones de trenes- nunca se había producido un accidente entre las estaciones de plaza de España y de Jesús. Y nadie había dicho que la curva fuera un punto negro. Tampoco nadie había advertido de la inseguridad de la línea.  En segundo lugar, también ha quedado acreditado fehacientemente -yo sí que voy a hablar de las causas del accidente, no a hacer soflama política, luego me referiré a ello-, ha quedado igualmente acreditado que la causa del accidente ha sido el exceso de velocidad, no porque lo diga este diputado ni este grupo, ni ningún rodillo parlamentario, porque lo dicen contundente y objetivamente la lectura de las dos cajas negras. Sin ningún género de duda, porque se circulaba a 80 kilómetros por hora en una curva donde había una placa de limitación de 40 kilómetros por hora.  En tercer lugar, ha quedado también claramente probado que las unidades afectadas habían pasado todas las revisiones pertinentes y que Ferrocarriles de la Generalitat tenía los deberes hechos, habiendo sido la última el 27 de junio del año 2006, es decir, pocos días antes del accidente. Y también estaba claro que la máquina, la UTA en cuestión, estaba dentro del período de vida útil. No porque lo diga este diputado, porque lo han dicho los expertos, los catedráticos de universidad, y que las vías estaban en perfecto estado de conservación.  En cuarto lugar, ha quedado probado, a la luz de las investigaciones realizadas hasta la fecha, que no existió ningún fallo mecánico, técnico, ni de conservación, ni ninguna avería de las unidades siniestradas, ni de las ruedas, ni de los bogies, ni de los ejes, ni de los balones, ni de las suspensiones primarias o secundarias. Así lo ha establecido el jefe de taller y así lo han establecido todos los técnicos que han pasado por la comisión.  En quinto lugar, mire usted, la formación de los maquinistas. Hablaremos también de ello a lo largo de la mañana. El maquinista contaba con la cualificación profesional necesaria y había pasado todas las pruebas de aptitud y capacitación exigidas. Así lo demuestra la documentación pedida por este Grupo Parlamentario Popular y que usted ha podido analizar si se la ha leído.  En sexto lugar, mire usted, ha hablado de la inversión en infraestructura. Yo quiero hablar mucho de inversión y de infraestructuras. Quiero hablar mucho, porque de la documentación, a poco que se sepa leer, hay dos cosas que son muy claras, que ha habido una inversión y ha tenido dos etapas claramente diferenciadas: una, hasta el año 1995, en la que se invirtieron 22,18 millones de euros; y otra a partir de esa fecha hasta la actualidad en la que se han invertido en la línea 1, 162,785 millones de euros. Mire usted, los números son los que son y hablan por sí solos. Y aparte, el 15 de mayo, el molt honorable president de la Generalitat, que está y estará siempre donde tiene que estar, responsablemente, anunció ya el Horizonte 2010, un plan de actuación con 431 millones de euros.  Y, mire usted, los dispositivos de emergencia funcionaron y hay que agradecer a los bomberos, a las fuerzas y cuerpos de seguridad del Estado, a la policía local, a todos, a los voluntarios, el gran trabajo que han realizado. Y, a partir de ahí, el Grupo Parlamentario Popular ha estudiado, como no puede ser. . . su propuesta de voto particular. Y, mire usted, con todos los respetos, pero con toda la contundencia, me aparece un panfleto político. Y se lo digo desde el respeto. Porque sabe usted cuáles son las cinco cosas que quiere utilizar de su dictamen. Una: criticar al Grupo Parlamentario Popular y a la comisión en las conclusiones, cosa inaudita, poco ortodoxa y que no se ha hecho nunca. Un dictamen de conclusiones es para aclarar y para decir lo que opinan, no para criticar a un gobierno, a un partido y a un grupo parlamentario. Es decir, su conclusión es la crítica al Partido Popular, cosa clara que demuestra objetiva, fehaciente y evidentemente la utilización partidista que ustedes quieren de esta comisión.  Segundo. Faltar el respeto a la visita del Papa. Yo quiero que alguien me diga, de verdad, qué tiene que ver la visita del Papa con este desgraciado accidente. Es que es insólito, de verdad. Y lo digo muy seriamente. Es que es insólito.  En tercer lugar, ¿para qué utiliza su voto particular? Para acusar al Consell de la Generalitat de irresponsable. Si lo dicen escrito negro sobre blanco, en su voto particular pidiendo la dimisión de medio mundo, lo acaba de hacer usted aquí, del presidente, del conseller, de la gerente de ferrocarriles, de los técnicos. Mire usted, ¡esa es su conclusión, ese es su trabajo en la comisión!  En cuarto lugar, y me parece muy grave poner en tela de juicio la profesionalidad de los trabajadores de Ferrocarriles de la Generalitat.  Y, en último lugar, en quinto ¿para qué utilizan ustedes su voto particular? Para atacar la seguridad del transporte público valenciano con un discurso de alarma social. ¡Es que es gravísimo, señor Ribó, es que es gravísimo! Y se lo voy a demostrar todo lo que le he dicho.  Miren ustedes, en su dictamen -y leo literalmente para que luego no digan que manipulo, que tergiverso ningún tipo de cosas- leo: «Hemos de afirmar que las condiciones de preparación, formación, trabajo y controles no ayudan precisamente, en Ferrocarriles de la Generalitat, a que se goce de una adecuada profesionalidad». Eso lo han escrito ustedes y me parece gravísimo. Es decir, podían haber rectificado en su voto particular, podían y tenían la posibilidad de hacerlo, desacreditar a más de mil trabajadores que trabajan en ferrocarriles, desde mecánicos, ingenieros, administrativos, técnicos, expertos. Es que me parece una barbaridad. Pero es que, no contentos con esa frase, siguen diciendo, llegan sus señorías a afirmar en su voto particular que los directivos de Ferrocarriles de la Generalitat han dicho falsedades y han manipulado la verdad. De verdad, señor Ribó, y usted sube aquí y no se sonroja. De verdad, ¡es que es insólito, es que es insólito!  Pero, aparte, aprovechan un dictamen para hacer comentarios de mal gusto de la visita del papa a Valencia, precisamente porque resulta que el accidente se produjo pocos días antes de la visita al santo padre a Valencia. . .    El senyor president:    Por favor, señores diputados, dejen los comentarios.    El senyor Castellano Gómez:    Gracias, señor presidente.  Ustedes se limitan no a hacer comentarios sino a escribir en un voto particular y decir. . . Yo creo, señor Ribó, que para criticar no hace falta faltarle el respeto a nadie, a nadie. Para criticar no hace falta faltarle el respeto a nadie. Ustedes dicen que para el papa lo que haga falta, que era un dispendio innecesario, que si se había hecho un parquin o no. . . Es decir, critica que algo queda. (El senyor president colpeja amb la maceta) Creo que es poco serio. . . -si me dejan sus señorías, porque creo que es una cuestión de educación el poder hablar democráticamente desde esta tribuna.  Han llegado con unas conclusiones elaboradas. Pero, mire, hay dos cosas que no puedo dejar de pasar por alto y me parece gravísimas y leo literalmente. Dicen ustedes que gastándose uno de cada mil euros de la visita papal en balizas hubiéramos evitado, seguramente, el fatal accidente. O lo que es lo mismo, lo que es lo mismo, que han fallecido 43 personas por no haber invertido 3. 500 euros -que lo ha vuelto a decir usted en esta tribuna- en una baliza. ¿Sabe eso qué me parece a mí? Mezquino e insultante.  ¿Cree usted que si eso fuera así lo hubieran permitido los más de mil trabajadores de Ferrocarriles de la Generalitat? ¿Cree usted que los 127 maquinistas que pasan entre seis y ocho veces diarias por ese punto se jugarían la vida todos los días? ¿Que no tienen familia? ¿Cree usted que todos los directivos y todos los expertos de Ferrocarriles de la Generalitat no son personas? Yo creo que hay que medir, hay que medir mucho las palabras cuando tenemos 43 fallecidos en un trágico accidente. Hay que medir mucho las palabras. Y decir eso sin bajar la cabeza y no sonrojarse, me parece muy fuerte.  Miren, ustedes han venido aquí y han hecho oídos sordos de todo. Han venido con un guión preestablecido y escrito y les da exactamente igual lo que hubieran dicho los comparecientes o lo que hubiera aportado o arrojado de luz la documentación. Han venido con ideas preconcebidas y con las conclusiones previamente escritas. Ustedes han repetido hasta la saciedad, desde el primer día, desde el primer día, que el accidente era evitable y previsible. Y por mucho que la investigación, la documentación, los comparecientes, etcétera, etcétera, no van a reconocer bajo ningún concepto.  Y, mire usted, decía sobre la seguridad del transporte público valenciano y la seguridad de la línea 1. . . , todos los técnicos, todos los expertos, lo han dicho de manera contundente y palmaria. No encontrará usted ninguna frase, ninguna frase que diga absolutamente lo contrario. Y, mire usted, y lo dije en la comisión y lo repito: de la encuesta de satisfacción de usuarios que se hizo antes del accidente, antes del accidente, a los usuarios de la línea 1, de los 21 ítems que se presentaban, el que más subía era el de la seguridad, con un 7,5. Y, mire usted, mire usted si hace mal haciendo discursos de alarma social, que entre el 10 y el 25 de julio de este año ha subido un 1,5% el usuario de pasajeros de la línea 1, respecto al año anterior.  Creo que esos discursos de alarmismo social están fuera de lugar. Creo que poner ansiedad a la gente cuando hoy, mientras estamos aquí debatiendo, miles de valencianos están utilizando la línea 1, me parece cuanto menos reprochable.  Y acabo, señor presidente, pero no puedo entender que ustedes hayan concebido solamente esta comisión con una finalidad estrictamente partidista y electoralista. De ahí que su voto particular solamente sea un ataque, una crítica feroz al Consell sin aportar nada más y además con burlas que yo creo que están absolutamente fuera de lugar.  Mire, señor Ribó, hay que afrontar este tipo de tragedias -y acabo como empecé- y de accidentes. . .    El senyor president:    Por favor, señor Castellano. . .    El senyor Castellano Gómez:    . . . tan graves con la talla política y moral que la sociedad valenciana se merece. Lo que los ciudadanos esperan de nosotros son respuestas, son soluciones, pero no utilizaciones partidistas de las tragedias, ni utilizaciones de las instituciones para fines políticos.  Muchas gracias.    El senyor president:    De nada, señor Castellano.  Para los turnos de réplica, tiene la palabra el señor Ribó.    El senyor Ribó i Canut:    Anem a veure, senyor Castellano, les tragèdies no s'han d'utilitzar. Les tragèdies, quan es governa, el que cal fer és prevenir-les i evitar-les. I eixe és el gran problema d'esta comissió. El que cal fer amb les tragèdies és que no existisquen. I eixe és el gran problema d'esta comissió, que la tragèdia del 3 de juliol es podia prevenir i hi havien dades per a prevenir-la, li he ficat una dada molt clareta i es podia evitar, sí, amb 3. 500 euros, es podia evitar, amb una balisa, sí. I si vol fiquem totes les que va decidir el comité de seguretat el passat 14 de juliol, les 16 balises. Es podia evitar.  I em diu vosté que no es podia evitar. Mire, no, no és cert, no és cert. Açò està molt clar en qualsevol plantejament. La tragèdia es podia prevenir, perquè hi ha hagut accidents, quasi fotocòpia del que va passar el 3 de juliol, amb menys velocitat i amb menys gravetat, que diuen que estaven en les estadístiques, que eren previsibles, però el que passa és que ningú les va previndre, ningú les va tenir en compte.  Jo volia passar referència a una sèrie de coses que vosté ha plantejat. Mire vosté, nosaltres hem afirmat abans que la comissió ha estat un frau. Quan vosté em parla de les persones que han intervingut en la comissió, m'imagine que no es referirà als delegats sindicals que van dir exactament el contrari o a algunes persones que eren l'excepció que confirma la regla, que van dir el contrari. M'imagine que no es referirà a açò. Mire, aquesta comissió d'investigació jugava amb les cartes marcades, amb les cartes marcades, perquè hi havia documentació que vàrem demanar i que no se'ns va facilitar. Per exemple, per exemple, li ficaré una data. Nosaltres vam demanar que ens donaren les dades objectives dels accidents que ha tingut Ferrocarrils del 2003 al 2005 per a saber-ho. No se'ns va voler donar. Per què? És que eren molt bones per a vostés i les volien amagar? No serà per una altra cosa? , no serà per açò? Si mirem les dades del Ministeri de Foment, a partir del 2002 posa: «S. D. », que vol dir: «sin datos». Ja no les donen, perquè són tan roïnes que no s'atrevixen ni a donar-les.  Mire vosté, hi havien moltes persones que podien aportar moltes coses. El que passa és que no eren chicos del coro, opinaven altres coses, cantaven altres cançons, tenien altres opinions tècniques. Eixe és el problema. Per tant, nosaltres tenim els nostres propis elements, les nostres pròpies anàlisis, etcètera.  Mire, hi han hagut coses que s'han dit en la comissió que són mentira, que són falses. Per exemple, alguna persona destacada de Ferrocarrils de la Generalitat va dir que totes les denúncies del senyor Montoro, del senyor Rodrigo Rato respecte a uns diners que tenien d'anar a Ferrocarrils, doncs, que havien arribat normalment. Doncs, mire, que haguera convençut el vicepresident econòmic del Partit Popular que era amic seu! , que haguera convençut el síndic de comptes! , que diu el mateix en l'informe, que els haguera convençut a ells! A nosaltres tampoc ens ha convençut, ens ha semblat una falsedat, ho diem amb claredat: vostés no han invertit el que tocava i, a més, s'han agafat diners que venien per a ferrocarrils i els han desviat a altres coses. Açò diuen fins els seus companys ministres de l'Estat.  De professionalitat. En cap moment m'he queixat de la «professionalitat» dels treballadors; m'he queixat de la «formació», de les manques de formació. I sí que em queixe formalment de la professionalitat de determinats elements de l'staff de direcció de Ferrocarrils. Pensem que podrien ser més professionals en la prevenció d'accidents, per suposat que ho pensem, i ho diem públicament, per suposat que sí, és molt fàcil carregar-li el mort de l'accident al conductor que ha mort, que fàcil és! Però un accident que era previsible, hi ha manca de professionalitat si no es preveu, i per açò pensem que hi ha manca de professionalitat en determinats elements de Ferrocarrils de la Generalitat.  Mire vosté, sembla que el tema del papa els molesta, però jo ho lamente. En això ja li deia abans, senyor conseller, en açò sí que han tingut mala sort, en les dates, perquè ens permet comparacions molt fàcils: nosaltres respectem profundament el papa i respectem profundament quan va vindre en 1982. El que no respectem és com han gestionat vostés la vinguda del papa, això no ho respectem, per suposat que no ho respectem! , ens sembla un malbaratament de recursos, i li he posat l'exemple de l'aparcament, però en podria ficar molts més. I ens sembla escandalós veure com malbaraten els diners en determinades coses, per exemple, la visita del papa, amb tots els respectes al papa, però és una acusació a vostés, respecte al poc que han gastat en seguretat, i ho volem dir molt clar i la gent ho té molt clar, perquè es va produir en el temps, en una mateixa setmana, la gent ho té molt clar: la culpa no és del papa, la culpa és seua, perquè el papa ha vingut altres vegades aquí, a València, i ha tingut una rebuda absolutament raonable, ha anat a altres nacions dies abans i ha tingut una rebuda absolutament raonable, no de malbaratar els recursos que vostés han malbaratat en aquesta vinguda, com acostumen a fer en la majoria de les coses.  Per tant, no té res a veure amb el papa, té a veure amb com han gestionat vostés aquest tema, malbaratant diners, fent una estimació exagerada de les persones que anaven a vindre i, després, no utilitzant molts dels recursos que fins i tot s'havien plantejat.  Nosaltres ho volem repetir: l'accident era evitable i la prova més contundent és que el mateix que s'ha fet en París, si es fa aquí a partir del 15 de setembre, evitarà estos accidents. Per què, sinó, van a ficar les balises?    El senyor president:    Vaya acabando, señor Ribó, vaya acabando.    El senyor Ribó i Canut:    ¿És que van a malbaratar els diners de les balises? No. Ho van a fer perquè si alguna vegada tornara a produir-se la circumstància d'un excés de velocitat -que nosaltres no qüestionem-, hi haguera un sistema automàtic que evite l'accident. El mateix que passa en París, el mateix que passarà en la línia 1 a partir del 15 de setembre si compleixen els compromisos.  Per tant, l'accident era previsible, l'accident era evitable, i vostés en són responsables.    El senyor president:    Muchas gracias, señor Ribó.  Tiene la palabra, para el turno de contrarréplica el señor Serafín Castellano.    El senyor Castellano Gómez:    Gràcies, senyor president.  Senyor Ribó, jo crec que haurà segut una relliscada de la seua senyoria, però només que faltava que el papa tinguera la culpa. Sense comentaris.  Mire vosté, ha pujat a esta tribuna i no ha donat ninguna explicació ni ningun argument que esclarixca què ha segut la causa de l'accident. . . Però perquè no en té, perquè fins els compareixents, que mosatros li hem acceptat amb els nostres vots, i que vosté proposà, li digué el contrari, que era el senyor Monfort (veus), fins el compareixent que vosté proposà li desmuntà tota la seua teoria de la previsibilitat i inevitabilitat de l'accident. Per tant, senyor Ribó, és que no ha rebatut ninguna afirmació! Ha tornat a pujar a fer una soflama política, a dir que tot això de fora està molt bé i que ací està tot mal, que és un solar. . .  Mire vosté, és que és la seua política, la política de terra cremada i crec que este tema no se'l mereix. És que és més, és que li proposàrem un annex a vostés i al Grup Parlamentari Socialista per a dir, «n'hi ha un buit legal que és evident, fem una llei que faja este buit legal, fem una agència de seguretat per al transport de la Comunitat Valenciana», i s'han negat. . . Però, ¿sap vosté per què s'han negat? Per a no donar carta de naturalea a un treball seriós, que ha aclarit i que ha donat llum en esta comissió d'investigació.  Però com vostés a soles han vingut ací al que han vingut, que és a traure rèdit electoral i polític i a marcar l'agenda política, electoral, doncs, no els interessa ni tan sols una cosa en què vostés estan d'acord però que quan consulten les seues direccions del partit. . . nada de nada.  Mire vosté, s'excusen en els temps. El pla de treball: no hi ha havut ninguna comissió que el 50% dels compareixents, el 50% de la documentació hasquen coincidit tots els grups parlamentaris. . . Home, no seria roín el pla de treball! Quan coincidim el 50% en compareixents i en documentació, quan, a més de coincidir en eixe 50% resulta que mosatros li aprovem 18 nous documents, li aprovem 5 compareixents més. . . Això no s'havia donat mai, encara gràcies que n'hi ha corró! , perquè mai en la vida amb mosatros ha tengut esta atenció quan ha fet una comissió d'investigació.  Jo no vaig a faltar-li al respecte a ningú ni a parlar de los chicos del coro ni tal. . . La falta al respecte la deixe a altres, no vaig a entrar jo en eixes qüestions, però vosté ha dit ací. . . , no és que ho ha dit, és que ho ha escrit i, per tant, no podrà negar-ho ja mai, perquè ho ha escrit, la falta de professionalitat no dels tècnics sinó dels treballadors. Està escrit! i li ho he dit, i si vol ho torne a llegir. I els treballadors són mecànics, enginyers, administratius, tot tipus de treballs, fins a mil treballadors. Vostés ho han escrit, jo no ho he escrit, ho sent molt, senyor Ribó, ho sent molt si li se n'ha anat la ploma, ho sent molt. Però, mire vosté, jo no vaig tampoc a entrar ací en la formació del maquinista, mosatros no acusem el maquinista de res. Precisament, una de les nostres condicions és que ha passat totes les proves d'aptitud i totes les qualificacions i tots els exàmens. Mosatros sí que ho hem conclòs, vosté no! , vosté ha dit que els maquinistes, el 127 maquinistes que té la línia 1 no són professionals. Ho diu també en el seu escrit, i està escrit també, no és perquè ho diga jo, és que està escrit també. Vosté sabrà què fa.  Ni vaig tampoc a comparar, perquè no se tracta de comparar si ací fem 240 hores i en el metro de Barcelona fan 60 hores, però ja sabem que encara que fagen 60 hores, eixes 60 hores són moltes més que les 240 d'ací, perquè la cosa de fora per a vosté sempre és millor i la d'ací sempre és un solar. Estem acostumats a eixe debat, senyor Ribó.  Mire vosté, i la seguretat de la línia, és que no pot rebatre-la, és que l'Estat té 11. 000 quilòmetres de línies similars a la línia 1 i són línies segures, perquè cada configuració física, cada sistema d'explotació té de tindre uns sistemes de frens, té de tindre uns sistemes de seguretat distints. I no és perquè ho diga jo! , és perquè ho diuen els tècnics i els experts. Jo no sóc tècnic ni expert, ni pèrit en accidents ni expert en sistemes de seguretat, però si m'he llegit i he sentit molt convenientment totes i cada una de les 32 compareixences. I no podrà vosté eixir ací, a esta tribuna, a rebatre el que jo estic diguent-li, no podrà, i vosté ho sap, i per això se desvia l'atenció amb la soflama política, perquè sap que no té ni un sol argument de rebatre les conclusions que mosatros hem donat.  I, mire vosté, senyor Ribó, me pareix intolerable la utilització política d'un accident amb 43 persones que han faltat en contra d'un govern. . . Me pareix intolerable! Mire vosté, li ho podré dir més alt, però no més clar, i li ho dic ací, des de la tribuna de les Corts Valencianes, perquè no és de recibo, no és de recibo!  Vostés saben que en la comissió han intentat totes les excuses formals havudes i per haver per a desacreditar-la, inclús faltant al respecte a tècnics i a experts de Ferrocarrils de la Generalitat amb més de quinze anys d'experiència laboral, tècnics i experts que han tingut càrrecs, tècnics i professionals en l'administració del govern socialista i en l'administració del govern popular i que crec que no es mereixien eixa falta de respecte, eixa falta de consideració, eixe descrèdit personal i com a tècnics, com a treballadors de Ferrocarrils de la Generalitat. Vostés podran dir el que vullguen de Ferrocarrils de la Generalitat, mosatros se sentim orgullosos de l'empresa Ferrocarrils de la Generalitat, i ho han dit compareixents que han vingut de Madrid i ho han dit compareixents que han vingut a això, i volem treballar i seguir treballant per la seguretat de la línia, és clar, ¿com no anem a voler fer una política de permanentment millorar tots els servicis públics i permanentment millorar tots els sistemes de seguretat? , però ¿com no?  Però, mire, com se m'ha acabat el temps li tinc de dir que el que verdaderament és un frau i és un llast per a la societat valenciana són els comportaments demagògics i de pancarta com els que vostés mos tenen acostumats ací: la demagògia i la pancarta, que impedixen, entre altres coses, un debat seré, responsable i equànime. Jo crec que els ciutadans i les famílies es mereixen molt més que tot això.  Senyor Ribó, reflexione, vosté i el seu grup parlamentari, reflexione, perquè haguera segut molt fàcil arribar a un acord unànime de les conclusions, si s'haguera fet a la vista dels documents i dels compareixents. Però no els interessa sentir el que han sentit.  Moltes gràcies.    El senyor president:    Muchas gracias, señor Castellano.  Pasamos a la votación. Comienza la votación. Resultado de la votación: 39 votos a favor, 49 votos en contra.  Para explicación de voto, tiene la palabra, señor Tomás, desde donde estime usted oportuno.    El senyor Tomás Puchol:    Gràcies, president.  Simplement per a dir que esta proposta té alguns aspectes que són coincidents amb la proposta que hem presentat mosatros i per això, doncs, en tot cas, li hem donat suport. N'hi han algunes qüestions que mosatros, en tot cas, matisaríem més, però que en l'essencial, en allò fonamental, coincidim. I, sobretot, bé, dir que quan s'està parlant de vides humanes i de seguretat en transport públic, que és necessari adoptar mesures extremes, intenses i efectives, mesures previsores, i en este cas s'ha apreciat que o no van existir o van ser insuficient, per això este és el sentit del nostre vot.  Res més i moltes gràcies.    El senyor president:    Muchas gracias, señor Puchol.  Tiene la palabra el ilustre diputado Juan Antonio Godoy en representación del Grupo Parlamentario Socialista.    El senyor Godoy García:    Muchas gracias, señor presidente.  Señorías, en primer lugar, también yo quiero transmitir mis condolencias a los familiares de las víctimas y mi solidaridad con los heridos y con sus familiares.  Señorías, desde el Grupo Socialista hemos votado afirmativamente al voto particular de L'Entesa, al dictamen sobre el accidente del día 3 de julio, y lo hemos hecho, señorías, lo hemos hecho en total coherencia con el contenido de nuestro propio voto particular, que vamos a defender también en esta cámara en el día de hoy.  Queremos avanzar, señorías, que coincidimos básicamente en buena parte del diagnóstico realizado por L'Entesa sobre las causas del accidente, en buena parte de las conclusiones extraídas y en buena parte también de los antecedentes manifestados por L'Entesa en esta cámara.  Porque las cosas, señorías, pueden ser accidentes, pero no suceden porque sí: detrás de cada acontecimiento, detrás de cada hecho hay unas causas, y el esfuerzo de esta cámara tiene que ir, en este caso, dirigido, por una parte, al esclarecimiento de las causas porque hay que encontrar la verdad, así lo merece toda la sociedad valenciana, así lo merecen las víctimas de este accidente, y en la propuesta de mejoras de los sistemas de seguridad de una línea que será todo lo segura que ustedes quieran, señorías, pero no será tan segura cuando hemos tenido el peor accidente que ha sucedido en metro alguno en España en todos sus tiempos.  Señorías, hemos dicho que coincidimos básicamente en el diagnóstico sobre las causas del accidente. Sabemos que son unas causas complejas, y así se ha dicho en la comisión. Sabemos también que las cajas negras indican que un exceso de velocidad, un exceso de velocidad sucedió a la entrada del tren. . . en el tramo del accidente, el tren entró a 80 kilómetros, el doble de la velocidad autorizada. Pero, señorías, por el momento también sabemos que no pueden ni deben excluirse otras causas mecánicas, otras causas técnicas hasta tanto concluya la investigación.  En cualquier caso, señorías, si, como aquí ha dicho el conseller de Infraestructuras, era claro, estaba cantado que si un tren entraba a 80 kilómetros por hora en esa curva peligrosa descarrilaría, nos preguntamos: ¿por qué se fió toda la seguridad a la conducción de un maquinista, de una persona que en cualquier lugar, en cualquier momento puede tener un desvanecimiento, puede tener un fallo humano, pudiéndose haber puesto una baliza previa, con una limitación a 40 kilómetros que hubiera impedido que el tren hubiera llegado a esa velocidad fatídica de descarrilamiento? Pero nadie, nadie había instalado tal baliza de freno automático para detener el tren. Y por eso, señorías, se produce en unas circunstancias trágicas el peor accidente de metro que hemos tenido.  Esto era así y esto lo sabe el Consell. Y también coincidimos con L'Entesa en que el sistema FAP existente en la línea 1 tiene una extensión y tiene una cobertura insuficiente, y que es un sistema que debería haber sido ampliado ya. Que ahora dicen que lo van a ampliar con más balizas, pero que debería haber sido extendida su seguridad, no solamente a las estaciones, los semáforos, sino también a los puntos y curvas peligrosas.  Y coincidimos básicamente también en las tres conclusiones fundamentales de L'Entesa. En primer lugar, ¿el accidente podía haber sido evitado? Pues podía haber sido evitado, tanto si en la línea 1 hubiera existido el mismo sistema de seguridad que en la línea 3 y 5, el sistema ATP, porque es de control continuo de la velocidad de los trenes, como si la curva del accidente hubiera estado protegida por una baliza FAP de frenado previo, como hemos dicho, o quizá, sencillamente, no se nos ha querido contestar en la comisión, si hubiera estado programada de diferente manera la baliza existente ya con anterioridad.  En segundo lugar, coincidimos en que las condiciones de seguridad en la línea 1 no son homologables con las condiciones de seguridad en las líneas 3 y 5, y son manifiestamente mejorables. Señorías, más aún cuando el sistema FAP en la línea 1 se instala en el año 1999. Ya se había instalado en 1996 el sistema más avanzado ATP en las líneas 3 y 5.  Y, finalmente, coincidimos en que el Consell debe dar la cara y que existen unas responsabilidades, que no son ni penales ni civiles, pero son responsabilidades políticas, y que el conseller debe asumir las responsabilidades políticas. No es de recibo, señorías, que vaya a realizarse una investigación interna en FGV y que sigan los mismos directivos y el mismo conseller, en lugar de, como indican las directivas europeas sobre seguridad, comisiones independientes. No se puede ser juez y parte. Es necesario que el Consell, que es el responsable de invertir, que no ha invertido lo que tenía que haber invertido, que no ha realizado lo que tenía que haber realizado, que ha dejado esa línea sin inversiones suficientes, tanto en material móvil como en seguridad. . .    El senyor president:    Señor Godoy, vaya terminando.    El senyor Godoy García:    . . . que ese Consell asuma las responsabilidades y que el conseller las asuma en primer lugar.    El senyor president:    Muchas gracias, señor Godoy.    Vot particular número 3    El senyor president:    A continuación pasamos al debate y defensa del voto particular número 3, que presenta el Grupo Parlamentario Socialista.  Para el turno a favor, tiene la palabra el ilustre síndic del Grupo Parlamentario Socialista, señor Joan Ignasi Pla.    El senyor Pla i Durà:    Senyor president.  Senyories.  Familiars de les víctimes de l'accident de 3 de juliol.  Jo crec que hui és un dia trist, molt trist, molt trist, perquè estem ací per aclarir què va passar eixe dia 3 de juliol i per què 43 persones perderen la vida i moltes més les il·lusions. I és trist perquè estem davant de l'accident més greu, per tant, de la història d'Espanya i estem en un ple en el qual podem afirmar amb total rotunditat que estem igual que estàvem el dia 3 de juliol a l'hora d'aclarir què és el que va provocar l'accident i què és el que hem de fer per a intentar evitar que açò torne a passar.  Mire, jo crec que hi ha hui moltes persones que podran pensar amb total seguretat que a més d'haver hagut de perdre els seus éssers més volguts, vostés, a mena de règim, en la forma d'actuar, han soterrat també investigacions, dades, compareixences, en definitiva la legítima aspiració d'estes persones perquè s'aclarisca la veritat i que es faça justícia.  Hi han moltes coses en este plenari de hui que m'han recordat eixos punts negres als quals tantes vegades s'han referit en la comissió distintes persones per a intentar explicar què és el que va passar aquell dia. I a mi em resulta molt trist haver de tornar a escoltar hui ací les paraules de «serietat, rigor i transparència». Paraules que, per cert, va pronunciar el president, «rigor i transparència», paraules del president, que té poques paraules, només ha dit d'este accident això, i té poca paraula. Perquè si vosté tinguera paraula no haguera consentit ni tolerat que eixes paraules pronunciades amb tota la solemnitat s'hagueren transformat en paper mullat, en la burla i la farsa en què s'han transformat en esta comissió d'investigació.  Perquè es pot afirmar que ha hagut rigor en una comissió d'investigació en què en la pràctica només han treballat o s'han pogut treballar quatre dies hàbils? Per a l'accident més greu de la història d'Espanya! I és vol comparar amb altres comissions d'investigacions en estes Corts? Però què ha passat alguna vegada en esta comunitat una cosa més greu que el que ha passat ací? Com es poden fer eixes comparacions d'eixa manera tan simple? 4 dies hàbils.  Rigor és impedir que compareguen determinades persones que tenien criteri, experiència i coneixements suficients per haver aclarit o haver aportat elements perquè en un treball seré, en un treball tranquil haguérem pogut arribar a unes conclusions que ens permeteren mirar al futur amb més seguretat de la que avui podem fer-ho?  Transparència? Quina transparència? Si fins en la mateixa comissió s'ha negat la possibilitat que es portara a la comissió un document que els sindicats presentaren en la comissió de seguretat, on s'indicaven els deu punts negres i on es demanava la instal·lació o ampliació i extensió del sistema de frenat automàtic puntual. Fins i tot això s'ha negat! A més de 19 documents que vam demanar nosaltres i altres tants, altres grups, negats. Això és transparència? ¿Transparència és tancar les portes a l'opinió pública i al coneixement i reconeixement dels ciutadans del que estava passant en eixa comissió i del que està passant hui ací, en el mitjà públic que paguem tots els valencians, com és la Radiotelevisió Valenciana? Aplicar la censura, la «censura», amb eixes paraules, al més pur estil del règim, perquè ningú poguera escoltar el que està passant en la comissió i el que està passant en este plenari.  Per tant, senyor Camps, engany. Intentar permanentment donar aparença de veritat a una gran mentira. Perquè vostés havien construït ja el dia després de l'accident la seua veritat. Que era una veritat que passava únicament i exclusivament per donar-li la responsabilitat a una persona que no està entre nosaltres. Aixina de clar.  Si vostés de veritat hagueren tingut interés en saber què és el que va passar, en saber què és el que hem de fer, no hagueren fet eixa comissió com l'han fet. Però vostés no tenen cap interés (remors). Perquè ni jo ni el meu grup (el senyor president colpeja amb la maceta) els demanàvem -al contrari del que s'ha afirmat-, els demanàvem una cosa que poguera donar sentit a eixes paraules, que poguera donar sentit, serietat, rigor i transparència. Què els demanàvem? Què els demanàvem? És que han de saber-ho els ciutadans? És que el Grup Socialista no ha demanat portar esta comissió fins a l'any que ve? És que el Grup Socialista va demanar treballar en agost i que el dia 5 de setembre poguérem fer este plenari, i haver tingut temps, i haver tingut oportunitat d'escoltar, d'estudiar, d'analitzar i, per tant, de poder contradir el que era la veritat oficial construïda sobre la base únicament i exclusivament d'aquells compareixents que el Partit Popular va portar a la comissió.  I mire, previsible o no previsible, el que està clar a dia de hui, i poden pensar molts ciutadans, és que aquell que tenia la responsabilitat de planificar i de desenvolupar tots els instruments i mecanismes de seguretat d'un transport públic no va complir amb la seua obligació. Això està claríssim. Per molt que vostés s'obstinen, el que està claríssim és que qui té la responsabilitat de fer això no són els usuaris. Prou faena tenen en agarrar el metro com està! I tenen obligació d'agarrar-lo, perquè tenen necessitat d'agarrar-lo. Què volen vostés? I aixina i tot tenien vostés denúncies dels usuaris respecte. . . I, no obstant això, no han deixat que això apareguera en la comissió.  La responsabilitat no és dels sindicats, de planificar, definir i executar les inversions que puguen garantir la seguretat d'un transport públic! Prou feren en la comissió, que a més era una comissió no vinculant, d'explicar els riscos que es corrien. I fruit d'això, senyors del Partit Popular, fruit d'això vostés prengueren l'única mesura, l'única mesura que en teoria pensaven que havien de prendre per a garantir la seguretat en eixa revolta maleïda, que era posar dos plaques de velocitat. Dos plaques! A instàncies dels sindicats i dels maquinistes.  Qui havia d'haver pensat en la seguretat integral? Qui havia d'haver fet possible això? Vostés. Vostés són els responsables. Però, anem a vore, però què esperen els ciutadans dels seus responsables polítics? Només que això. Què esperen? I això està clar que no ho han complit perquè sinó no estaríem hui ací parlant d'açò. Si vostés hagueren complit amb les seues obligacions i responsabilitats hui no estaríem parlant d'açò. Però clar. . . ! I per això en les nostres conclusions ací ix això. Les prioritats del seu govern no estaven ahí. Vostés estaven molt ocupats, i han estat molt ocupats, senyors del PP, en obres faraòniques, immortals, abandonant la seguretat del transport públic i transformant eixe transport públic en un transport mortal. Aixina de clar! Vostés estaven ocupats en gastar tot el que havien de gastar en eixes obres faraòniques, i no n'hi havia pressupost ni diners per al transport públic, per al metro. Per molt que s'obstinen en dir que han invertit tant i més.  Però, escolte! Si tenen un material mòbil, com s'ha constatat en eixa comissió, que acabarà sent substituït quan complisca trenta anys! Perquè, senyors del PP, vostés han plantejat canviar el material mòbil, i en el millor dels casos el tindran a l'any que ve, en el 2009, en el 2010, 30 anys de vida útil! Ah! , sí, que és una vida útil, una vida útil per a aquells que han d'utilitzar-lo en el dia a dia, que veuen com s'ha degradat al llarg del temps.  Evitable. Està claríssim que era evitable l'accident, si vostés hagueren invertit el que no han invertit, claríssim, si vostés hagueren fet i hagueren complit amb les obligacions que tenien de vetlar i cuidar els interessos dels ciutadans. I vostés no ho han fet. No ho han fet, per molt que insistisquen vostés no ho han fet.  S'han gastat, com dia jo, moltíssim en obres faraòniques, i, al final, la conclusió és que teníem una línia 1 del metro obsoleta; una infraestructura del passat ha llevat el futur a molta gent, a moltes famílies, a molts ciutadans. Perquè, clar, jo no sé si es pot pensar en altres coses quan u té la responsabilitat de governar, com és afirmar que és un accident i res més, quan avisos n'havien tingut -i ací s'ha dit, i ho repetisc, per activa i per passiva-, havien tingut molts avisos i molt seriosos, que eixa línia obsoleta, que eixa antiguitat, que eixa falta de preocupació per eixa línia podia portar-los al que ens ha portat. El més recent, el de Picanya. Vostés davant de l'accident de Picanya, on tres trens xoquen i on n'hi han 30 ferits, gràcies a Déu, que podien haver-ne sigut molts més els morts, vostés l'única cosa que fan és, en primer lloc, com han intentat fer ací, tapar-ho tot. De fet, no han comparegut ni tant sols ací a explicar les raons, les causes, les investigacions que sempre formen part de la dinàmica que tenen vostés de governar, que és no tindre mai capacitat que ningú des de fora externament audite, externament aporte les solucions o les propostes del treball que estan fent vostés.  Vostés parlen molt d'estar al costat de les famílies i de les víctimes. Jo crec que el millor homenatge que vostés poden fer a les víctimes i a les seues famílies és dir la veritat, buscar la veritat, i, a més, assumir la seua responsabilitat. Eixe és el millor homenatge. I assumir les seues responsabilitats. És a dir, moren 43 persones i no hi ha cap responsable polític? Però, és que això no ho entenen, és que m'ho han dit i estic traslladant-ho, és que això no ho entén ningú, senyors del PP. Això no ho entén ningú absolutament. No és menyscabar el seu treball ni la seua trajectòria, no és fer-los culpables de res. És, en definitiva, llavar la imatge de la política davant la ciutadania que quan les coses no es fan bé i passa una desgràcia com ha passat, algú, algú se'n va a sa casa, se'n va a sa casa. I persones noves, que no són jutge i part, treballen activament per posar el més aviat possible en marxa els mecanismes, les solucions perquè això no torne a passar.  Jo crec que és hora que alguns de vostés baixen del tren, baixen del tren en la pròxima estació, la primera. I li dic, i faig una apel·lació a tots vostés: no hi ha ningú en el Partit Popular, ningú de tots vostés pensa que açò que està fent-se és, en definitiva, menyscabar la imatge de la política i que açò no es pot fer en benefici de l'interés dels ciutadans? No n'hi ha ningú? Tots pensen que el que ha fet el senyor Castellano, sota les ordres del president estos dies en la comissió, és el que calia fer per a donar confiança i seguretat a la gent de fora?  Mire, i vaig acabant, vostés no han sabut ficar els diners on calia ficar-los. Això està clar. És evident que no han invertit en la seguretat de la gent, han tingut altres prioritats i per això el nostre vot particular assenyala profundament això. Vostés han tirat els diners en altres coses, però estic convençut que cada dia, amb més probabilitats,. . .    El senyor president:    Señor Pla, por favor, acabe.    El senyor Pla i Durà:    . . . els ciutadans aniran col·locant-los a vostés en el lloc on es mereixen.  I després de 12 anys de grans obres, de grans esdeveniments, de grans endeutaments, de grans enganys, i, desgraciadament, de grans accidents, jo crec que és moment que vostés siguen un poquet humils, siguen un poquet humils, reconeguen errors i assumisquen responsabilitats, que això és el que es mereixen els familiars i es mereixen els ciutadans d'estat comunitat.  Gràcies.    El senyor president:    De nada, señor Pla.  Tiene la palabra para el turno de réplica, en contra, el señor Serafín Castellano, síndic del Grupo Parlamentario Popular.    El senyor Castellano Gómez:    Gràcies, molt excel·lent president.  Senyories.  No quatre dies, quaranta dies de debat intens i seriós, no quatre dies, sinó quaranta. I mire vosté, i li ho diguí en la comissió també: rigor, responsabilitat, transparència informativa. També veritat, sinceritat i seriositat. També. I vosté no podrà acreditar el contrari del que estic dient. (Remors)    El senyor president:    Por favor, señor Castellano, vamos a ver.  Durante toda la exposición del señor Pla no he oído ni una voz, perdón, ni una sola voz. Escúchenme, por favor. Las expresiones de las personas que están en la tribuna procuremos respetarlas desde los escaños, no quiero oír más comentarios. Por favor, no quiero llamar la atención a nadie. Tenemos ese vicio adquirido. Por favor, respeten a la persona que está en la tribuna.  Por favor, señor Castellano, puede continuar.    El senyor Castellano Gómez:    Gracias, señor presidente, por su amparo.  Mire usted, señor Pla, ni una sola palabra, en todos los minutos que ha dedicado usted en esa tribuna, para hablar de las causas del accidente. ¿Es que no le interesa? Solamente para criticar las formas de la comisión de investigación y para criticar al gobierno. Ni un solo argumento. Ni un solo argumento. Lo que demuestra que ustedes solamente quieren y han querido utilizar esta comisión de investigación para que marque la política y su agenda político-electoral, para lo único que han querido hacerlo.  Mire usted, yo creo que desde el primer momento optaron por el camino del partidismo tratando de erosionar al Gobierno Valenciano, sembrando dudas sobre la seguridad de la línea 1, hablando de líneas de ricos y de pobres, que hay que recordar y refrescar frases. Podían haber mantenido ustedes una actitud mucho más responsable pero se decidieron por lo fácil, por armar ruido, por crear tensión y por lanzar acusaciones intolerables.  Miren ustedes, señores del Grupo Parlamentario Socialista, ustedes tenían desde el principio una cosa muy clara: había que culpar al Consell y al Partido Popular de lo sucedido, y toda su estrategia la han girado para ello. Y les da exactamente igual que la comisión hubiera durado uno que cuatro meses. Les da exactamente igual lo que se haya dicho. Les da exactamente igual la documentación lo que haya aportado. Y les da tan igual que hasta usted crea una comisión paralela para alargarla en el tiempo. ¡Qué más da que sean 30, 40 que 3 meses, si usted ya tiene claramente su idea preconcebida! ¡Si ya ha hecho en su sede de Blanquerías partidistamente una comisión paralela para alargar y para que se hipoteque lo que es la precampaña electoral! ¿De qué estamos hablando?  Aquí hemos venido y aquí hay gente e invitados, están los medios de comunicación, están lo familiares para hablar de las causas del accidente, y no le he podido escuchar ni una palabra, ¡ni una! , de las causas del accidente. «Que si en tiempo, que si la comisión. . . ». Pero, señor Pla, seamos serios.  Pero, es que, además, ustedes erre que erre se dedican a criticar única y exclusivamente a los técnicos y a los expertos, a criticarlos. Usted habla de la vida útil. Ya sé que usted es profesional del transporte, así lo dijo en las pocas intervenciones que tuvo en la comisión. Pero, mire usted, es que catedráticos y profesores de la Universidad Politécnica de Valencia, que algo sabrán -digo yo-, decían que la vida útil era de 25 a 30 años. Es que representantes de empresas que construyen esas UTA y que construyen esos trenes dijeron de 30 a 35. Me imagino que le gustaría a un empresario que fueran de 10 ó 15 para vender más, digo yo, por no poner ejemplos de otros metros y de otros trenes similares de cercanías a la línea 1 que están 40 y 45 años, como también lo atestiguaron varios expertos. Por lo tanto, hablemos con propiedad, hablemos de lo hablado y veamos lo que hay.  Mire usted, señor Pla, ustedes podrán hacer las comisiones paralelas que quieran, pueden intentar movilizar los sentimientos de la gente contra el Consell. Pero, yo creo que hay que saber una cosa, y es que las estrategias prefabricadas e impuestas nunca calan en la sociedad. Yo creo que cuando se intenta utilizar el dolor sincero de la gente, cuando uno es desproporcionado en las críticas solamente para obtener rédito político, al final, lo único que consigue es un esperpento, al final lo único que consigue es un espectáculo francamente lamentable y difícil de justificar, y difícil de justificar. Y se lo digo desde la más extrema seriedad. Solo los que no tienen proyecto, los que no tienen ideas y los que no tienen argumentos como usted ha demostrado en esta tribuna, utilizan el todo vale en política. Y eso no es justo en un accidente de estas características.  Y miren ustedes, siempre habla quien más tiene que callar, siempre habla quien más tiene que callar, y desde los respetos, porque usted ha participado poco en la comisión, desde el respeto, desde el respeto. . . solamente con el sindicato UGT, que me parece muy bien, seguramente para pagarle una factura al señor Recuenco de una rueda de prensa incendiaria que hizo, no lo sé si será por eso, no sé si será por eso, (el senyor president colpeja amb la maceta), y cuando comparecían cargos socialistas, que me parece muy bien, que me parece muy bien, pero también se merecían ese respeto los técnicos y los expertos que pasaron por la comisión, todos se merecían ese respeto.  Y, mire usted, aquí el único que ha mentido y por dos veces en esta comisión ha sido el subdelegado del Gobierno. Mire usted, cuando irresponsablemente dijo, a los pocos minutos del accidente, que había sido la rotura de una rueda la causa del accidente, y, luego, cuando volvió por segunda vez a repetirlo en sede parlamentaria, además acusando a un comisario con nombres y apellidos de que era el que se lo había dicho, que ha sido un sindicato de policía el que ha dicho que no era verdad esto y que, de momento, aquí no ha dicho absolutamente nadie nada ni se ha demostrado lo contrario. Con lo cual, aquí los únicos que tienen que irse son los que mienten a sabiendas dos veces y en sede parlamentaria, señor Pla. Por eso, cuando se habla hay que hablar con mucha propiedad y hay que hablar cuando estamos en temas serios como éste ahora.  Mire ustedes, es que su participación en la comisión ha sido un monumento a la desproporción. Mire usted, es que en los primeros días el FAP era tercermundista, luego, cuando vienen los expertos y los técnicos y nos explican a todos lo que es el sistema FAP, ya al segundo día el FAP era maravilloso para esa línea. Es que ustedes primero hacían un discurso alarmista sobre la seguridad de la línea 1, cuando no pueden sacar ni un documento ni un compareciente que no digan contundentemente que la línea 1 es segura y que el sistema de seguridad es el que le toca a esa línea, ya cambian el discurso. Luego, sacan el tema de las balizas como la panacea, también rebatido contundentemente por expertos y por técnicos.  Por eso, a mí me gustaría que cuando volviera a salir a esta tribuna hablara de las causas del accidente, dijera realmente, explicara su voto particular, porque si su voto particular solamente es criticar al gobierno nada más que hace que confirmar la utilización electoral y partidista que desde el primer momento yo he denunciado y que se demuestra una vez más, desgraciadamente, en la celebración de este pleno.  Pero, miren ustedes, yo sí que voy hablar de su voto particular porque es lo que toca. Ustedes proponen que se establezca el ATP. Si no hace falta que lo propongan. Si es que el molt honorable president de la Generalitat el 15 de mayo, con el conseller de Infraestructuras, ya dijo que como se iban a aumentar las frecuencias y como hay un plan ambicioso, que es el Horizonte 2010, con 431 millones de euros, se va a establecer el sistema ATP por el aumento de frecuencias. ¡Si no hacía falta! Es que dicen en su voto particular que: «las decisiones del Comité de Seguridad en la Circulación de Ferrocarriles de la Generalitat sea vinculante». ¡Si ya lo es! Si ya en una reunión la gerente ya dijo que iban a ser vinculantes todas las decisiones que se tomaran en el comité de circulación.  Por tanto, mire usted, yo creo que en democracia son los ciudadanos los que deciden siempre, los que se tienen o no se tienen que bajar del tren, y no quería utilizar esa expresión porque no creo que haya que hacer expresiones graciosas al respecto del tema que nos ocupa, pero, mire, son los ciudadanos. Esa es la tranquilidad de este gobierno y de esta comunidad. No son las soflamas que nadie quiere hacer aquí en este momento.  Pero es que, además, es que además, ustedes, ustedes, han hecho un dictamen, porque yo tengo que valorarlo, porque este es el turno de réplica, en que más bien parece un argumento político hecho desde Blanqueries. Y a mí me parece muy bien que ustedes hagan argumentos, me parece muy bien que ustedes cojan la estrategia que quieran, que les dé exactamente igual la falta de respeto a las instituciones, que monten comisiones paralelas o lo que ustedes quieran. ¡Hombre! , pero no juguemos en un tema, en un accidente que hay sentimientos, que hay 43 fallecidos, que hay respeto a todas las familias. No juguemos con eso, de verdad, de verdad, porque no se lo merecen ni la Comunidad Valenciana ni se lo merecen tampoco los familiares de las víctimas.  Miren ustedes, hablemos de planteamientos objetivos, hablemos realmente de lo que han dicho las comparecencias, de lo que ha dicho la documentación, porque, desde luego, en las dos intervenciones aquí no se ha dicho nada. Yo insistiré una vez más en los argumentos para que ustedes me los rebatan; si la línea no es segura, si el sistema de frenado de seguridad no era el adecuado a las condiciones de explotación, a la configuración y a la ejecución de la línea, si el maquinista no tenía la aptitud y la calificación necesaria. Eso es lo que usted tiene que rebatir. Y eso no lo ha rebatido ni nadie en la comisión ni nadie aquí tampoco en este pleno en la tribuna, nadie, absolutamente nadie.  Y mire usted, otra cosa que demuestra claramente la utilización partidista y electoral son las intervenciones de algunos cargos del Partido Socialista en la comisión, que ahora me explico por qué ustedes no han vuelto a hablar de esas intervenciones y ahora me explico también por qué ustedes ni los votaron para que aparecieran. Porque el señor Burriel vino a la comisión para decir que desde el año 1995 hasta la fecha se había abandonado la línea, al igual que usted, ya antes de las comparecencias, antes de los trabajos de la comisión, había dicho que la causa del accidente era debido al abandono del Consell de la línea 1. Eso lo dijo usted, no lo dice el diputado que habla, porque venían con las ideas preconcebidas, venían con un guión escrito y venían con unas conclusiones. Pero, mire usted, que venga el señor Burriel a decir. . . cuando en los años 1993, 1994 y 1995 invirtió cero pesetas -y eso está documentalmente probado en intervención y donde usted quiera y no podrá usted salir aquí a desmentir lo que yo digo porque se lo desmontaré- cuando invirtió cero pesetas en 1993, 1994 y 1995, cuando invirtió 22 millones de euros frente a 167 para después. . . que las cifras cantan, me parece que venir a esta comisión y venir a este pleno a hacer un mitin político, me parece una auténtica barbaridad.  Porque miren, ¿saben la única conclusión que saco yo de su voto particular? Es que la oposición no ha querido esta comisión de investigación para aclarar absolutamente nada, sino todo lo contrario, para armar más dudas, para armar ruido y para hacer un discurso de alarma social, aquello de «critica que algo queda», aquello de «a río revuelto, ganancia de pescadores». No es serio, señor Pla, no es serio, de verdad.  Le hicimos una propuesta de un anexo, un anexo en el que le solicitábamos por responsabilidad y por el respeto a las víctimas que cubriéramos una laguna legal por una ley que no existe, no solamente en la Comunidad Valenciana, porque, por cierto, es la única comunidad que tiene algo regulado en seguridad ferroviaria o en el tema de los pasos a nivel, que, por cierto, los pasos a nivel, que toda la literatura científica y de expertos dicen que son los puntos negros y las causas más importantes de inseguridad en las líneas de metro y de ferrocarriles, y por tanto parece que ya no tengan importancia. Como ahí la actuación ha sido eficaz, ha sido contundente, eso ya no tiene importancia, eso ya no tiene importancia. Pues, la tiene y mucho. Y le dijimos: «hagamos una ley», «queremos una agencia de seguridad». Que el accidente con 43 fallecidos sirva para que la gente siga creyendo en sus instituciones porque no tiene motivo para otra cosa. Pero ustedes no han querido. Y encima que no han querido, vienen con su voto particular y dicen y copian algunas de las conclusiones que nosotros habíamos hecho. ¿Eso no es serio, señor Pla? Eso quisiera que me contestara. ¿Eso no es serio?  Y sobre el rodillo parlamentario. Le voy a hablar del rodillo parlamentario. El rodillo parlamentario es que su plan de trabajo no se ajustaba al reglamento y se lo podíamos haber tumbado. Y lo debatimos. El rodillo parlamentario es que su voto particular no se ajustaba al artículo 115 del reglamento y lo estamos debatiendo aquí, para que no tengan excusas formales como siempre han querido desde el principio ante esta comisión, porque eso es rigor, eso es transparencia, eso es responsabilidad. Esto es seriedad y eso es buscar la verdad con mayúsculas.  Muchas gracias.    El senyor president:    De nada, señor Castellano.  A continuación, para el turno de réplica tiene la palabra el señor Joan Ignasi Pla.    El senyor Pla i Durà:    Senyor president.  Mire, nosaltres hem treballat en la comissió d'investigació amb la convicció profunda que fer-ho anava a ser molt difícil, com s'ha demostrat. Parlar de causes, més enllà de qualsevol consideració que vosté haja fet ací, és parlar del conjunt d'elements que han provocat una desgràcia. I és evident que era impossible, perquè aixina s'ha constatat, que tal com havien vostés dissenyat eixa comissió, tal com havien dissenyat el treball i les compareixences en quatre dies era impossible aportar una mínima llum a alguns aspectes que nosaltres pensàvem importants conéixer per a poder avaluar i per a poder concretar les causes. Ho han impedit.  Jo no vaig a fer cap comissió paral·lela, senyors del PP, senyor Camps. Si vosté haguera fet la comissió d'investigació que tocava i haguera donat veu a tots aquells que havien de tindre veu per a poder aportar la seua experiència, el seu coneixement de les circumstàncies i realitats, no haguera fet falta haver de donar-los veu des de fora, veu per a parlar en el fons d'un projecte de futur, de com pensem millorar la seguretat del metro i agarrar tota l'experiència i coneixements d'aquells que poden parlar d'açò, que vostés no han deixat parlat. I per cert, alguns que han deixat parlar els han posat en evidència, alguns. Una persona en concret va dir que era molt difícil i en tota la seua història i experiència professional no havia vist mai que poguera dir-se que l'única causa d'un accident com el que va passar era la velocitat, que els accidents són conseqüència de múltiples causes i factors, en tota la gent que ha investigat accidents en tot el món, no que ha investigat un accident ací.  Per tant, vostés van impedir que n'hi haguera veus contradictòries que pogueren ser aportades i això és el que volem fer, perquè volem millorar clarament la situació que tenim.  Causes. Mire, senyor Castellano, jo estic un poquet cansant d'escoltar-los a vostés, davant d'una tragèdia com esta, allò del rèdit electoral, perquè qui pensa en el rèdit electoral segurament és aquell que acusa a la resta de buscar el rèdit electoral. Perquè si vostés no pensaren en això hagueren fet el que farien les persones de bé i de sentit comú: deixar treballar i escoltar a tots aquells que en definitiva pogueren aportar llum i hagueren deixat que tots els documents demanats estigueren en la comissió, i hagueren deixat en definitiva que estes Corts pogueren haver fet el seu treball. I si no ho han fet és perquè no tenen cap interés només que l'electoral, perquè vostés, efectivament, tenien al cap que açò calia tapar-ho el més prompte possible, açò cal tapar-ho ja, perquè tenim altres coses que mos interessen molt, pensant que l'interés dels ciutadans es desviarà. Ja ho han vist. Si els ha faltat temps a vostés per a tornar a la parauleria, a la parauleria, en un tema tan delicat com el de la sequera, a la demagògia, a la parauleria i a la mentira permanent. Si és que ahir el senyor president de la Generalitat estava, és a dir, l'home de poquets paraules davant d'una tragèdia utilitzava profusament unes paraules, la parauleria, en un tema tan, tan important com el de la sequera, ahir mateix, sense respecte algun al debat que anàvem a tindre ací i a les persones que venien a escoltar-nos. Qui té interés i qui busca rèdit electoral?  Mire, les causes, senyor Castellano, difícilment es poden concloure d'una comissió. . . perquè vosté dirà: «només es fixen en els temes de les formes». Home! , es fixen no, és que és importantíssim. Si nosaltres en les distintes compareixences. . . Per cert, per cert, senyor Castellano, no insistisca en això de les meues presències o no. Si el senyor president de la Generalitat està al capdavant de tot açò sense haver acudit ni un sol dia ni haver-se enterat, almenys tinga vosté la delicadesa de reconéixer que efectivament jo sí que he estat al peu del canó, he estat intervenint, he estat llegint-me tot i estat veient com molts dels compareixents que vostés presentaven no contestaven ni una sola pregunta que li formulava el meu grup, ni una, no soles que volgueren aclarir ni donar llum, ni una, a més els les entregàvem per escrit, senyor Castellano. I està en el Diari de Sessions. Els entregàvem per escrit les preguntes que consideràvem necessàries per a poder aclarir, i per a poder aclarir coses tan ximples com reafirmar que qui té la competència, la capacitat i l'obligació de planificar la seguretat del metro són aquells que governen, no els usuaris, no els sindicats, en primer lloc.  I, en segon lloc, l'obsolescència, una línia antiga, una línia antiga. Diu el conseller: «la vam rebre feta una porqueria». I com l'han deixada? Una meravella. Doncs, diga'ls-ho a tots els que utilitzen el metro, que van en eixes màquines que vostés pensen que són màquines i material mòbil adequat en 30 anys, diga'ls-ho a ells. I als maquinistes, que són els que van comparèixer i van afirmar una qüestió que per a mi és fonamental i que vosté no ha pogut rebatre, ni vosté ni ningun dels compareixents que va aportar, i és si el sistema de seguretat haguera estat plenament estés, amb tota la seua extensió, haguera passat l'accident? I, evidentment, sols van haver quatre persones que van dir que no, els maquinistes, que són els que van tots els dies, perquè els ho vam preguntar: «què passa quan vosté porta una màquina i va per un lloc on no hi ha una balisa que té limitada la seguretat? » «Que la màquina es para». «I si haguera passat això, haguera passat eixe accident? » «No». Ja està. Ja està, senyor Castellano, vostés l'única cosa que van fer amb el guió escrit que donaren a tots els compareixents era dir que no hi ha cap sistema de seguretat infal·lible. Home! , quin descobriment!  El més infal·lible de tots. . .    El senyor president:    Vaya terminando, señor Pla.    El senyor Pla i Durà:    . . . el que no falla mai, perdó, el menys infal·lible, el que no falla mai, senyor Castellano, és el que no existix, que és el que ha passat ací. Com no existia, evidentment, tenim una desgràcia.  Per tant, senyor Castellano, deixen ja de parlar de rèdit i rectifiquen, encara tenen temps de rectificar. No pense que açò s'enterra ací, no pense que açò s'enterra ací, li ho dic. Perquè els ciutadans d'esta comunitat es mereixen un respecte i es mereixen una responsabilitat dels que els dirigixen, que vostés no han estat capaços per dignitat d'assumir.  Gràcies.    El senyor president:    De nada, señor Pla.  Tiene la palabra el señor Castellano.    El senyor Castellano Gómez:    Gràcies, senyor president.  Mire, senyor Pla, vosté mateix s'ha descobert. Quan vosté trau el tema de la sequera ací, perquè jo he parlat del metro i de res més, és perquè no té cap argument ni ha sigut capaç de rebatre absolutament cap de les conclusions d'esta comissió d'investigació. Vosté mateix s'ha contradit.  Mire, vosté, la responsabilitat, transparència, seriositat i sinceritat que s'ha fet en esta comissió i que ha fet este govern és tan important que a les poques hores de produir-se l'accident ja s'havien obert totes les línies d'investigació possibles. La línia d'investigació responsablement de Ferrocarrils de la Generalitat, que en menys de 24 hores ja havia apuntat el que podia ser la causa de l'accident, que era l'excés de velocitat, en el Comité de Seguretat i Circulació per unanimitat dels quatre sindicats. Perquè ací es vol també utilitzar els sindicats. No utilitzem a ningú. Els sindicats havien firmat que la línia 1 és segura i els sindicats havien firmat que la causa de l'accident era l'excés de velocitat. En menys de 24 hores prenguérem la iniciativa des del Grup Parlamentari Popular i des del Govern d'estar fent esta comissió d'investigació, com no podia ser d'altra manera, és més, la votàrem amb el nostre vot a soles. Si és que vostés ni l'han votat perquè estiguem ací debatent! Si és que s'abstingueren perquè havia de ser amb les seus hipoteques i amb les seues condicions i de la manera que vostés volien, perquè entenen aixina la democràcia. ¿Jo què vol que els diga? ¿Jo què vol que li diga? I amb la investigació judicial màxim respecte, màxima col·laboració, màxim suport des del primer moment des del Govern.  Mire, en l'any 1986 se transferix la línia de l'estat a la Comunitat Valenciana, vosté mateixa ho ha reconegut, en unes condicions pèssimes i lamentables, i ho han reconegut tots, no me deixarà vosté a mi mentir. . . En l'any 1998, un 8 d'octubre, s'inaugura eixa línia, i vosté me diu que feren coses i, mosatros, ¿com l'hem deixat? Doncs, li vaig a dir mosatros com l'hem deixat, perquè està acreditat en la documentació, però pareix ser que vosté no se l'ha volgut llegir. Mire, sistema de frenada. El sistema de frenada, en l'any 1993, administració socialista, se decidix que siga el FAP, i a mosatros mos pareix molt bé, i simultàniament, quan se decidix que en la línia 1 estiga el sistema de frenada FAP, se decidix que en la línia 3 i 5 siga el sistema de frenada ATP, exactament igual. Per què? Perquè la tipologia, la configuració física, el sistema d'explotació eren diferents, i els experts i els tècnics que prenen eixes és el que aconsellaven, senyor Pla.  I vosté me diu que des del 1995 el Consell ha abandonat la línia 1. Jo crec que abandonar la línia 1 és ficar un sistema de frenada, perquè vostés el decidixen en l'any 1993, però ni el fiquen en el 1993, ni el 1994, ni en el 1995: se contracta, s'adjudica en el 1996 i s'implanta definitivament en l'any 1999. És a dir, a vostés el sistema de frenada ni FAP ni ATP, ni l'un ni l'altre, és que no en tenien! ¿I era més segura abans la línia? : ¿quan se canvien les travesses de fusta a formigó, quan s'amplia la via, quan se fica el bloqueig automàtic al cent per cent en tota la via? (Veus; el senyor president colpeja amb la maceta) Aixina se deixa la línia i això ho té vosté provat documentalment.  Mire vosté, parla altra vegada de vetos. Però si vostés no han votat ni el senyor Burriel, ni el senyor Bresó, ni el senyor subdelegat del Govern, si és que ni l'han votat! , perquè sabien el que anaven a fer (rient), ni l'han votat! , i ara m'ho explique, el perquè que no l'hasquen votat. I mosatros hem portat tot tipus, des d'experts, des de tècnics, des de sindicats, des de representants d'universitats, des de representants d'empreses. . . , de tot tipus! , amb la màxim pluralitat, com mai ha existit en una comissió d'investigació. (Veus)  I, mire vosté, li vaig a dir una altra cosa del que estava diguent: el president de la Generalitat ha estat liderant este procés des del principi (veus), en allò que li tocava (veus), prenent les decisions d'ajuda. Primer, que l'accident fóra des del primer moment l'atenció als familiars i a les víctimes, perquè és absolutament prioritari, donant les ajudes econòmiques i socials absolutament necessàries, ficant des de la responsabilitat totes les línies d'investigació en marxa, i estan perfectament liderant i reunint-se amb tots i cada un dels sectors implicats de manera directa i indirecta. I això és responsabilitat, (el senyor president colpeja amb la maceta) de la mateixa manera que el conseller d'Infraestructures.  Però, mire, vostés plantejaren esta comissió com una oportunitat política per a erosionar el govern, i tots els seus plantejaments i els objectius han segut en clau política i electoral, i ho ha demostrat de manera patent la intervenció del senyor Pla avui, i vosté sap perfectament que el que dic és de veres. Però han tingut un contratemps molt gran, i és que quan han sentit els compareixents, quan han vist la documentació, se'ls han caigut els arguments. . . (Veus) Se'ls han caigut els arguments! Sí, senyories. I vostés podran estar demanant tots els dies les dimissions. Jo els dic que, per descomptat, alguns de vostés són els menys indicats per a demanar les dimissions. Els ho dic des de la serietat: són els menys indicats per a demanar, perquè ja volgueren en altres comunitats que se prenguera la responsabilitat i la serietat i la transparència que ha fet este govern en un accident com este.  Han intentat convertir la comissió en un fòrum de demagògia, han vingut ací càrrecs del seu partit a donar mítings polítics. . . I la comissió no s'ha creat per a això, la comissió s'ha creat per a donar respostes contundents, ràpides i objectives als ciutadans, no s'ha creat per a això. (Veus)  Acabo, señor presidente.  Però, mire, quan u té la responsabilitat d'exercir l'oposició en un parlament i en unes corts com estes, el mínim que se deu exigir és coherència i saber estar a l'altura de les circumstàncies. I segons la meua opinió, senyor Pla, la seua actuació i la del seu partit en esta comissió ha segut molt deficient i molt lamentable políticament parlant. Però, mire vosté, és que moral i personalment ha segut molt reprotxable.  Moltes gràcies.    El senyor president:    De nada, señor Castellano.  Vamos a proceder a la votación. Comienza la votación. Resultado de la votación: 39 votos a favor, 47 votos en contra.  Para la explicación de voto tiene la palabra, si la desea, el representante del Grupo Mixto, señor Tomás.    El senyor Tomás Puchol:    Gràcies, president.  Per a explicació de vot dir que, bé, n'hi han alguns elements amb els quals coincidim. Bàsicament dir el que havia dit en l'altra intervenció d'explicació de vot, en la qual, vaja, en allò bàsic, en allò essencial, doncs, coincidim en el que és la comissió d'investigació, que jo crec que en compte de clarificar la qüestió a la millor ha contribuït a embolicar-la una miqueta més i, per tant, a pesar que tenim algunes diferències quant a matisos i altres coses, doncs, bàsicament i en allò essencial coincidim.  Per això, doncs, el nostre vosté ha segut informatiu.  Res més i moltes gràcies.    El senyor president:    Y ahora, a continuación, tiene la palabra el representante del Grupo Entesa para explicación de voto, el señor Joan Ribó.    El senyor Ribó i Canut:    Hem votat que sí a aquest document perquè compartim molts dels arguments que es plantegen en ell, i jo en voldria ressaltar alguns que em semblen importants.  En primer lloc, l'element de la professionalitat. Crec que compartim l'element que quan parlem de professionalitat no parlem d'una professionalitat de l'edat mitjana, dels artesans. Parlem de la professionalitat d'una empresa de més de mil treballadors on l'element fonamental de professionalitat va molt més enllà que la responsabilitat personal, és una qüestió col·lectiva on l'element primer és la formació. I la formació no depén dels treballadors, depén dels gestors. Que hi haja més o menys formació no és una qüestió laboral, és una qüestió de l'administració. Que hi haja una cultura de seguretat no és, en primer lloc, una qüestió sindical, és una qüestió de gestió de l'administració: la professionalitat, però concebuda com empreses grans, com es concep en empreses desenrotllades que pensen que els treballadors tenen coses a dir, que no han d'estar en permanent conflicte, com s'ha demostrat, en Ferrocarrils de la Generalitat.  El segon element en què coincidim és en el tema que l'accident era evitable. Acceptant la idea de l'excés de velocitat . . . (inoïble per raons tècniques), hi ha més coses que segurament s'hauran de plantejar, el que és evident i contundent és que no hi havia cap mecanisme automàtic de frenada com pot haver-hi tant amb el sistema FAP, mitjançant balises, com es va a ficar per decisió del consell de seguretat a partir del 15 de setembre. Per tant, si aquesta decisió s'haguera avançat, no hi haguera hagut l'accident, i açò s'ha de dir amb absoluta i amb rotunda claredat, i açò no és una inversió quantiosa, es pot arreglar, ho hem comentat abans; com si hi haguera hagut un sistema, com el que s'ha plantejat, l'ATP, com el que actualment funciona en les línies 3 i 5, com funciona la immensa majoria dels metros que funcionen en Espanya.  Per tant, l'accident, com deixa també molt clar, era un accident evitable, a més de ser un accident predicible, perquè havia passat amb anterioritat. Ho compartim i, per tant, pensem que és un element fonamental.  Compartim també la sensació de frau. Ho hem dit moltes vegades, sensació de frau d'aquesta comissió, sensació de frustració, sensació que avui estem davant d'un acte d'un parlament que no ha estat a l'altura de les circumstàncies, perquè pensem que avui no hem donat resposta als 43 morts d'aquest accident, no hem donat resposta a totes les seues famílies, no hem donat resposta a pràcticament res! Dóna la sensació que ja -llegint el dictamen que després es va a passar a votar- l'única cosa que faria falta és que els posaren una medalla als gestors i als responsables de Ferrocarrils de la Generalitat, perquè ho han fet tan bé, no hi ha res a criticar, que, per tant, la conclusió sembla òbvia: que els premien! Doncs, nosaltres pensem exactament el contrari.  I jo vull acabar només amb un desig: esperem que els tribunals puguen anar més enllà i aclarixquen moltes més coses que avui s'aclarixen ací, que ho facen el més prompte possible, però que ho facen sense les presses que hem tingut ací, tenint en compte tots els aspectes, tots els plantejaments, no només els del Govern i els del Partit Popular.    El senyor president:    Muchas gracias, señor Ribó.  Antes de pasar al debate y votación del dictamen de la comisión, tengo que anunciar que teniendo conocimiento del escrito registro de entrada 52. 106 presentado por el Consell, procedo a convocar verbalmente reunión de la Mesa de la Diputación Permanente de las Cortes y de la Junta de Síndics tras la finalización de este pleno.    Defensa i votació del dictamen    El senyor president:    Pasamos al debate y votación del dictamen de la comisión.  Para el turno a favor, tiene la palabra el ilustre diputado señor don Rafael Maluenda.    El senyor Maluenda Verdú:    Molt excel·lent senyor president.  Senyories, és el torn de defensa del dictamen que la comissió ha aprovat, dictamen que va ser recomanat ja per la ponència i elevat a la comissió, ratificat per la ponència i que hui portem perquè les seues senyories, perquè el Ple, que és sobirà, decidixca sobre ell.  El dictamen s'ha realitzat amb dades reals, ha segut fruit de l'anàlisi de tota la documentació, 48 documents que la comissió va acordar sol·licitar a Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana, a la Conselleria d'Infraestructures i Transport, a la Conselleria de Sanitat i a la Conselleria de Justícia, Interior i Administracions Públiques, tots ells referits, senyories, al trist accident que tots lamentem.  I ha segut fruit de l'anàlisi i l'estudi d'eixos documents i també de les 32 compareixences que s'han produït en el si de la comissió. Senyories, ací es parla a menut que ha segut una comissió d'investigació molt ràpida, i jo he dit i puc dic i ho vull dir, perquè puc dir-ho, pels anys que porte ací, que mai hi ha havut una comissió d'investigació en esta institució, i portem sis legislatures, en la qual hi haja havut tanta transparència, tanta col·laboració per part del Consell de la Generalitat i tanta acceptació de propostes a l'oposició conforme ha ocorregut en este cas. És més, s'han produït 32 compareixences -al marge dels 48 documents per a analitzar-, s'han produït 32 compareixences, mai s'havien produït en una comissió d'investigació 32 compareixences.  És més, sempre s'han agilitat els tràmits de la comissió perquè se taparen les qüestions immediatament. Per contra, la voluntat del Grup Parlamentari Popular i del president de la Generalitat ha segut el contrari que han fet altres governants en altres èpoques. Hem vullgut transparència, hem vullgut llum i taquígrafs. Per què? Perquè som solidaris amb el dolor de les persones afectades per la mort i pels ferits de tantes persones, som solidaris, som respectuosos i l'única cosa que volem és que s'aclarixca quines són les causes de l'accident, per si en el futur servix perquè accidents com l'ocorregut el dia 3 de juliol no tornen a produir-se.  Sabem que no hi ha ningun sistema de seguretat que garantixca al cent per cent que no se puguen produir accidents, perquè els accidents són això, accidents, trists i lamentables, i en este cas molt més lamentables, perquè ha afectat 43 persones, que tots portem en el cor.  I què hem deduït de totes estes anàlisis de la documentació i les compareixences? Miren, han coincidit tant la documentació com la majoria dels compareixents que la causa de l'accident és l'excés de velocitat, perquè va entrar el tren a una velocitat de 80 quilòmetres per hora en una revolta que tenia una limitació de 40 quilòmetres per hora. Què vol dir això? Que si el tren no haguera entrar a 80, no haguera descarrilat. Aixina de senzill. Eixa és la realitat de les conclusions, de l'anàlisi dels documents i de l'estudi dels compareixents que han estat en la comissió. I també ho testimonia, això, eixe excés de velocitat, la lectura de la caixa registradora dels esdeveniments, el que es coneix com a caixa negra de la unitat motora, de la primera caixa i de la segona caixa. I també ho reconeix l'acta de la reunió del Comité de Seguretat en la Circulació de Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana, de 4 de juliol de 2006, que està firmada per tots els representants sindicals i la direcció de l'empresa.  Demostren eixos documents i les compareixences que no hi ha cap altra possible causa d'accident, almenys no s'ha trobat cap altra causa, amb respecte i sense perjudici del que les investigacions dels tribunals de justícia puguen aportar en el seu dia. Però no hi ha cap prova que demostre que la causa de l'accident és una cosa distinta a l'excés de velocitat.  La situació de la infraestructura i la superestructura són les adequades i es parla molt ací del sistema FAP i del sistema ATP. Aquí ja pareixem tots experts en este tipus de sistemes, senyories, pareix experts. Però si amb rigor estudiem el que han dit les persones que han comparegut, tots coincidirem que el sistema FAP és l'adequat per a la infraestructura de la línia 1 del metro, per les seues característiques. Per què com s'elegix l'aplicació d'un sistema o d'un altre, senyories? Mire, per la freqüència de trens i la freqüència de trens en esta línia, que era de tres minuts, requeria que fóra el sistema FAP. Però és que això no ho va decidir el govern del Partit Popular, senyories. Això es va decidir en 1993, es va decidir en 1993 quan governava el Partit Socialista, i van decidir que s'aplicara el sistema FAP. I què és, que ho van fer malament? No, no, ho van fer bé, ho van fer bé. Van decidir el sistema que era més adequat per a les característiques de la línia 1.  Tots sabem el que és la línia 1. La línia 1, senyories, tots sabem que són dos línies de rodalies, que eren competència de Feve i que en aquells moments, quan governava el Partit Socialista en Madrid, en Espanya, clar està, quan governava l'Ajuntament de València i quan governava la Generalitat van arribar a un acord del que s'havia de fer en eixa línia. I van voler unir-les, mitjançant un túnel de 7 quilòmetres, un túnel que només era per a fer assistències tècniques de les dos línies, només tenia com a objectiu el que uns trens en buit pogueren traslladar-se d'una línia a l'altra línia. Però van considerar que així podria presentar-se un eslògan que tenim un metro en la línia 1 de València, quan tots sabem, senyories, que no és un metro sinó que són dos línies de rodalies unides.  Per això dic que els qui van decidir en aquell moment que el sistema de frenada fóra el sistema FAP no van cometre cap error, van decidir el que era convenient i el que era adequat per a eixa línia. És més, abundant en el que estic dient, és que això va ser en 1993. I en 1992 es va decidir -en 1992, quasi un any abans- es va decidir que en la línia 3 i 5, que en 1993 s'estaven construint, s'aplicara el sistema ATP, perquè estaven reconeixent la diferència que havia entre una línia i les altres dos, que és el que és una línia de rodalies i el que són dos línies de metro. És més, és similar el sistema al que en les línies de rodalies de Renfe tenen aplicat en més de 10. 000, quasi en 11. 000 quilòmetres de recorregut en tota Espanya. Per tant, la línia està dotada dels sistemes de seguretat que corresponen.  S'ha parlat també de les inversions en la línia. Senyories, les inversions en la línia estan molt clares. Fins 1995 es va invertir un poc més de 22 milions d'euros en eixa línia, un poc més de 22 milions d'euros tan sols, un poc més de 22 milions d'euros. No obstant això, des de 1995 fins a hui es van invertir, senyories, quasi 170 milions d'euros, quasi 170 milions d'euros, part d'ells en el marc, en el marc del pla d'actuació en la línia 1, dins del programa Horitzó 2010, que el president de la Generalitat, abans d'ocórrer l'accident, el 15 de maig, va presentar acompanyat pel conseller d'Obres Públiques, perdó, ara d'Infraestructures.  I què pretén eixe pla? Entre altres coses que en la línia 1 s'adaptarà el sistema ATP. Però, per què s'adaptarà el sistema ATP, perquè el sistema FAP no era l'adequat? No, senyories. Perquè canvia la freqüència de la línia. Ara tindrà més vehicles, més parts de trens del que tenia fins ara. I, aleshores, sí que requerix, a l'igual que la línia 3 i 5, que en aquell moment vam decidir de forma encertada els qui governaven, requerix ara que s'aplique l'ATP. Per què? Perquè es canvia l'estructura d'explotació de la línia i hi haurà més freqüència de trens.  Mire, no es pot dir que la línia no és segura. Tots els qui han comparegut en estes Corts, tots els qui han comparegut, tots, les 32 persones, tots han coincidit en què la línia és segura. La línia és segura, i així ho reconeix també l'acta del Comité de Seguretat en la Circulació, de 14 de juliol. Perquè la seguretat és una prioritat de Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana i d'este govern i del Consell de la Generalitat. La seguretat és prioritària. Si la seguretat és el dret que tenen els usuaris, el dret que tenen els usuaris del metro és precisament la seguretat. I el dret que tenen els usuaris de les línies de rodalies és precisament la seguretat. I es considera que el sistema que s'ha instal·lat de seguretat és el més adequat.  S'ha parlat de moltes coses al llarg dels dies que mos hem reunit en la comissió. Però jo he de dir, senyories, que si hi ha un dictamen que és rigorós, que és seriós, que és respectuós amb el que ha ocorregut, que és respectuós amb l'anàlisi de la documentació que hem rebut i que és conseqüent amb el més del 90% de les intervencions que ha hagut en la comissió, eixe és el dictamen que va presentar el Grup Parlamentari Popular, que la ponència va recomanar a la comissió i que la mateixa comissió ha adoptat l'acord d'elevar a este ple perquè dictamine.  I en eixes conclusions, senyories, es deixa ben clar quina és la història de la línia 1 de Metrovalencia, que eren eixes dos línies transferides que pertanyien a Feve, transferides per Decret 1. 496/1986, en què s'incloïen les línies València-Bétera i València-Llíria en el nord i la línia València-Vilanova de Castelló en el sud, que en aquell moment estaven en un estat molt deplorable.  Mire, existien 276 passos a nivell. Una mesura de seguretat és la supressió dels passos a nivell. Saben les seues senyories quants ens queden de 276? Només queden 78 passos a nivell i tots ells estan automatitzats, tots ells estan automatitzats. Vostés recorden quants accidents i quantes morts van haver de suportar les valencianes i els valencians al llarg dels anys que estaven eixos passos a nivell? 66 morts, senyories, 66 morts. Trist i lamentable, trist i lamentable encara que tan sols n'haguera sigut un. Per això va ser prioritat del Consell de la Generalitat el suprimir eixos passos a nivell, convençuts que estàvem donant-li seguretat a la línia.  La línia 1 del metro, per tant, és segura i així ha quedat demostrat i acreditat per la documentació que s'ha presentat i que es fa referència en el dictamen que estic defensant. I la causa de l'accident no ha sigut una altra que l'excés de velocitat. Això ho saben les seues senyories, això hem coincidit també totes les persones que han comparegut, no solament perquè ho demostra també la lectura de les dos caixes negres, com he dit abans, sinó perquè és també la coincidència de tots els experts, de tots els tècnics, de tots els treballadors de FGV, als qui no es pot, des d'aquí, des de la trona, insultar conforme va fer alguna persona que ha intervingut abans que este diputat que els parla. Tots eixos treballadors que han insultat, eixos treballadors van coincidir, al marge de quines siguen les creences polítiques que cadascú puga tindre, que no entrem a elles perquè és un dret constitucional, van coincidir en definir que l'accident havia sigut com a conseqüència d'un excés de velocitat i que la línia 1 del metro era segura.  Que calia millorar-la? Clar que sí que calia millorar-la. El 15 de maig ja vam presentar un pla per un import de 431 milions d'euros presentat pel president de la Generalitat en què millora sensiblement la línia 1 i adapta nous sistemes de seguretat. Però que adapta nous sistemes de seguretat no perquè els anteriors no foren els adequats, que ho són, i els qui ho van decidir en el seu dia van encertat. Adapta nous sistemes de seguretat perquè, com he dit abans, es canvia el que és el règim d'explotació de la línia i té més freqüències.  I que Ferrocarrils de la Generalitat ha complit correctament les seues responsabilitats, això és evident. Això no és discutible, això és evident. Només es pot discutir quan per criteri polític tracten d'obtindre rendibilitat política d'una cosa que mai s'ha de fer. Perquè a mi, senyories, em pareix monstruós que quan han perdut la vida 43 persones en eixe greu accident, quan hi ha hagut tants ferits, tants xiquets desemparats, tant familiars, tant amics que porten el dol en el seu cor, que es vulga fer política d'una qüestió com esta em pareix monstruós.  De les conclusions anteriors podem deduir que tot allò que ha ocorregut ha sigut un accident del que no es deriva cap responsabilitat política, cap responsabilitat política. Per què? Perquè el Consell ha fet, des del primer moment, tot el que havia de fer. Ha estat invertint constantment en la millora d'eixes línies, com ho demostren eixos 162,78 milions d'euros que s'han invertit des de 1996 fins a avui, enfront dels 22,18 que es van invertir fins a 1995, i com ho demostra eixe pla d'actuació Horitzó 2010, que el president ha presentat. I en eixe sentit el que volem és que les Corts ratifiquen i sol·liciten al Consell que agilitze totes les mesures previstes en eixe pla d'actuació. Perquè volem que estiguen en funcionament quan abans millor; perquè, a pesar que s'ha fet bé, a pesar que les infraestructures eren les adequades, volem continuar millorant per a donar més seguretat. I eixe el compromís que té el Partit Popular, que té el meu grup parlamentari i té el president de la Generalitat.  El Consell, senyories, ha estat, a més, en tot moment al costat de les víctimes, com així ho demostra la diligència amb què va actuar i es va promulgar el Decret de 7 de juliol, pel qual s'avançaven les ajudes als familiars de les víctimes a compte de futures indemnitzacions. Les persones, des del primer moment, van ser ateses. Era un principi de prioritat per al Consell de la Generalitat. I, amb eixe rigor i amb eixa transparència, s'informava puntualment a la societat. No tenen cap queixa les seues senyories, tampoc, respecte a astò.  I de totes les investigacions realitzades sí que cap concloure que allò que ha ocorregut ha sigut un accident que ni era previsible, ni era evitable. Senyories, miren, aquí parlem molt de les balises. No hi ha hagut cap, cap tècnic, ni cap expert que haja dit que si haguérem situat una balisa en la limitació de velocitat s'haguera evitat l'accident. Les balises no se situen, senyories, en els senyals fixos, perquè els senyals fixos estan ahí i ho saben els maquinistes i saben que hi ha una limitació de velocitat i saben que si la superen poden sofrir un accident. Que han passat molts anys, que en 18 anys no hi ha hagut un sols accident ahí, en 18 anys no hi ha hagut un sols accident ahí. Mire, hi ha moltes revoltes en carretera i en autopistes que tampoc hi ha accidents. Però, que hi ha limitacions de velocitat i quan se superen es produïxen els accidents, senyories. Eixa és la realitat. I amb això també hem coincidit. Per tant, si haguera circulat el tren a la velocitat que marcava el senyal fix hui no estaríem tan tristos i no estaríem lamentant un accident com el que mos ha ocorregut.  Però què és el que ocorre, a més, senyories? Que el Grup Parlamentari Popular no ha volgut que esta proposta de dictamen fóra paraula de rei, que ahí s'acabara ja qualsevol tipus de negociació amb els grups parlamentaris. Vam elaborar un annex, d'acord unànime de la mateixa ponència, un annex en què tractàvem d'aplegar a qüestions de futur que pogueren millorar les situacions de seguretat i el vam enviar per correu electrònic, tant al Grup Socialista com al Grup d'Esquerra Unida. I jo vull llegir a les seues senyories el contingut d'eixe annex, perquè és que no m'explique com no han volgut acceptar este annex que haguera millorat, haguera millorat com a complement el dictamen que va aprovar la comissió; un dictamen aprovat per majoria. . .    (Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Rosa María Barrieras Mombrú)    La senyora vicepresidenta primera:    Senyor Maluenda, vaja finalitzant, per favor.    El senyor Maluenda Verdú:    . . . -acabe, senyora presidenta-, i un annex que es proposava per part de tots els grups parlamentaris. I deia aixina: «El Grup Parlamentari Popular, Grup Parlamentari Socialista, Grup Parlamentari Esquerra Unida, el Grup Mixt acorden per unanimitat de la ponència unir a l'informe, dictamen, aprovat per esta, l'annex següent: primer, les Corts promulgaran una llei que regule totes les matèries referides a la seguretat, funcionament i formació del personal de Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana. Segon, igualment, per mitjà d'una llei específica, es crearà un ens públic amb personalitat jurídica pròpia que vetle en la Comunitat Valenciana, entre altres aspectes, per la vigilància i el control dels sistemes de seguretat de tots els modes de transport. Tercer, les Corts insten el Govern d'Espanya i el Congrés dels Diputats que, en el marc de la legislació existent en matèria ferroviària, es promulgue una llei que regule els criteris de seguretat en els ferrocarrils de competència estatal».  Qui no està d'acord amb astò, senyories? Hi ha algú que no estiga d'acord amb astò, senyories? Jo pense que astò és un punt de coincidència molt important cara al futur: disposar d'una legislació que acabe amb el buit legislatiu que existeix en la Comunitat Valenciana, en qualsevol comunitat espanyola i en tota Espanya. Això és el que proposàvem. I saben vostés, senyories, quina va ser la contestació?    La senyora vicepresidenta primera:    Senyor Maluenda, vaja finalitzant, per favor.    El senyor Maluenda Verdú:    . . . -acabe, senyora presidenta-. La contestació al dia següent no va ser dir: «no estem d'acord amb el contingut, astò és millorable, astò és. . . ». No. Tan sols amb una frase me van acabar l'oferta de consens: «No se está por la labor».  Res més i moltes gràcies.    La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, il·lustre diputat.  En representació del Grup Parlamentari Socialista, m'ha demanat la paraula l'il·lustre diputat senyor Perelló. . .  Per a què em demana la paraula, senyor Botella?    El senyor Botella i Vicent:    Senyora presidenta, és una qüestió d'ordre: jo voldria saber, a l'hora de votar, si tinc de votar les conclusions de la comissió o les resolucions del Partit Popular que ha dit el senyor Maluenda.    La senyora vicepresidenta primera:    Evidentment, el que s'ha de votar és el que posa en el punt de l'ordre del dia. Per tant, sap perfectament que són les conclusions.  Moltes gràcies.  Senyor Perelló, té vosté la paraula.    El senyor Perelló Rodríguez:    Gracias, señora presidenta.  Mi respeto a los familiares de las víctimas que nos acompañan y mi mensaje de ánimo en la elaboración de su duelo. La vida son también duelos, aunque sean inmerecidos, pero solo se podrán superar si se mira hacia el futuro con ánimo y con progreso, con vistas a asumir lo que pasa.  De verdad, quiero también dar la bienvenida a la vida pública al señor presidente de la Generalitat. . . Gracias por haber venido al pleno, señor presidente, pensábamos que ya no volvería usted nunca más a la vida pública después del silencio tan inmisericorde y tan injusto que ha mantenido durante todo un mes, cuando era el presidente que soportaba, su comunidad, el accidente más grave de la historia del metro en España.  Si hay una cosa que me perturba profundamente, como político y como persona, es cuando en un caso como este oigo hablar de dolor y de solidaridad con el dolor. Mire, yo, voy a hacer una cosa que posiblemente no es políticamente muy correcta, pero me iría mal de aquí si no se lo dijera: nosotros no tenemos derecho a tener dolor; la sociedad tampoco, la sociedad puede tener pesar. El dolor es de los que tienen que elaborar un duelo para superarlo. No tenemos derecho a intentar con nuestras palabras suplir a las víctimas ni a sus familiares, que son los únicos que tienen que tener dolor. La sociedad tiene pesar, tiene derecho y obligación de tener pesar. Los políticos, como parte de la sociedad, también tenemos pesar, pero como políticos tenemos también que tener responsabilidad, porque si decimos que sentimos dolor y no sentimos responsabilidad, el dolor acaba siendo una mera impostura indecente.  Tenía que decirlo. He oído muchas veces a la gente decir que tiene dolor. Yo tengo pesar, tengo pesar y tengo, además, responsabilidad, y me siento, en la parte que me toca, responsable, como mis compañeros. Por eso exijo responsabilidad en quienes gobiernan, porque gobiernan porque quieren, porque quisieron gobernar y porque les han elegido.  Y, dicho eso, quiero decirles antes de pasar a más, y antes de que se nos acabe el tiempo y no nos dé tiempo a concluir, que no vamos a ser cómplices con nuestro voto de un acto de cinismo político, que no vamos a ser colaboradores necesarios de una estafa a la ciudadanía; que no tenemos ninguna disposición personal ni política para sumar al dolor que es propio de las víctimas y de sus familias, y al pesar de la sociedad, el engaño institucional. Y, por eso, no vamos a dar nuestra aprobación al dictamen de conclusiones que se ha intentado decir que se defendía desde esta tribuna. Se lo digo ya así de claro, y podría irme ya desde aquí, pero utilizaré mi tiempo.  Conviene que dejemos así las cosas. No vamos a colaborar en lo que consideramos que es un fraude de soporte electoral, porque, como todo lo que impone el Partido Popular, dice que lo hace en nombre de aquellos que le votaron. Yo nunca he cuestionado si todo lo que hacen lo hacen con la aquiescencia o no de los que le votaron, pero ahora me atrevo a cuestionarlo: dudo mucho que los que le votaron estén de acuerdo en que ustedes, en nombre de ellos y con su voto, legítimo y democrático, estén haciendo lo que están haciendo aquí. Porque lo que se nos ordenó aquí es trabajar hasta el día 22. . . Con el voto de ustedes, porque nosotros queríamos trabajar más, pero no hemos trabajado cuarenta días: hemos discutido un solo día, como grupos, en comisión, y hemos trabajado cuatro; y a algunos se les ha hecho tan largo que por dos veces han dicho aquí que hemos trabajado cuarenta: cuatro hemos oído comparecencias y uno hemos discutido.  Y todo eso ¿por qué? Pues, porque han dirigido su estrategia y su trabajo no a aclarar las causas, no a evitar que se repitan consecuencias como esta, sino a salvar al Consell y a su presidente, que ha estado ausente hasta aquí, para concluir que el accidente ha sido un golpe de mala suerte y nada más. Es fuerte tener que oír esto, es muy duro tener que oír que el mayor accidente de la historia del metro en España ha sido un golpe de mala suerte y nada más, cuando lo que está siendo después es la perpetración de un abuso de mayoría absoluta intolerable en democracia.  No vamos a apoyar estas conclusiones porque son sectarias, falsarias, y están revestidas de la doble moral más antigua de la derecha más rancia y más impropia de una derecha moderna. Es verdad. Son sectarias, porque ha sido necesario impedir la comparecencia de mucha gente en la comisión, para que digan lo que dicen; porque ha sido necesario, para concluirlas, evitar que trajeran la documentación que pedíamos; porque en la misma comisión, ya trabajando, no tuvieron ningún empacho en levantar el dedo para votar que no -y se ha dicho aquí- a que conociéramos los puntos negros que los sindicatos habían denunciado, a que conociéramos algo tan necesario como saber a qué velocidad habían pasado, durante un mes, todas las unidades de tren por ese mismo punto, para saber si se había repetido alguna vez más o si es que realmente la velocidad era la única causa.  Y todavía estamos esperando, a los que dicen aquí que hay que argumentarles, que den una sola razón creíble a por qué se negaron a eso, por qué no quieren conocer esos puntos, por qué no quieren conocer esas velocidades: ¿porque los maquinistas dijeron que hasta 2004 pasaron por allí a 60 o más y no había pasado nada hasta el 3 de julio? , ¿solo por eso? Puede ser, pero no lo sabremos nunca, porque ustedes, además de vetar las personas han vetado la información y no tienen palabras para explicar por qué.  ¿Transparencia? Han hecho una comisión de investigación que era mejor que no la hubieran hecho. Podrían haber asumido el coste político de no hacerla, y algunos de los que opinan así en su partido tienen razón, porque hacerla para fingir que querían investigar, para estrangularla con el tiempo y con las formas, para decir dos falacias, que querían investigar y que eran transparentes, es tremendo. ¿Transparentes? ¡Si no han tenido valor ni para conectar hoy Punt 2! ¿Lo conectarán el día que hablemos de la sequía, el próximo día 28, como han conectado en otros plenos menos importantes? ¡El día que se debaten las conclusiones del accidente más trágico de la historia de España Punt 2 no ha conectado! ¡Mejor! , menos que manipular, porque si hay que manipular todo el pleno, faltan técnicos de los que ustedes tienen propios de su partido para manipular. Pues, no conectamos y nos ahorramos unas horas extras.  ¿Transparentes ustedes? ¡Si le están negando al pueblo valenciano que vea hoy lo que está pasando aquí! ¡Qué gran falacia!  Son unas conclusiones sectarias, porque han omitido en ellas todo lo que no les gustó a los distintos comparecientes. No estuvieron los maquinistas en la comisión. . . O es que el día que ustedes. . . O el día que vinieron no estaban ustedes dentro, no oyeron lo que dijeron. . . ¿Que la línea era segura? La mayor parte de comparecientes, y sobre todo ellos, dijeron que era segura, pero que era susceptible de muchas mejoras, y que si hubiera habido una baliza previa no habría pasado lo que pasó. No lo han escrito por ningún sitio, no lo han escrito por ningún sitio. Son sectarias y, por eso, son falsarias, porque han convertido en una gran falsedad.  ¿Que la línea es segura? ¿Pero que no han leído en el Diario de Sesiones -o no estaban- cuando el director de explotación de la empresa contestó que la empresa no es capaz de garantizar que nunca más un tren pase por allí a 80 kilómetros por hora? ¿Pero es que ustedes pueden decir que es segura cuando todo el Consell en pleno y la empresa es incapaz de garantizar eso? ¿Pero se puede aportar más falsedad a unas conclusiones? ¡Si está escrito! Estará por ahí el director de explotación, y si no está da igual, sus palabras están para la historia en el Diario de Sesiones.  Es que, aunque no lo hubiera dicho, decir que la línea es segura minutos después de haber tenido un accidente con 43 víctimas, no es que es falso, es que es política y humanamente indecente. (Veus) Aunque sea por ese día, no ha sido segura. Son falsarias, porque dicen que el accidente era inevitable, cuando ya les digo que buena parte de los comparecientes no han opinado eso, no han opinado de esa manera, pero es que cuando dicen que la velocidad ha sido la única causa, ¡mienten! , nadie ha podido garantizar que fue la única causa: la velocidad ha sido un hecho causal. Pero es que un hecho causal que la propia empresa, en boca de su directora, que también está por ahí, y sus palabras están para la historia aquí grabadas, dijo que era un hecho «inexplicable». . . Y, oiga, hay cosas en la vida que no se pueden explicar, pero pertenecen a la mística. Las cosas que pertenecen a la vida terrenal, de los humanos, hay que explicarlas, y nadie ha garantizado que no hubiera ningún otro fallo. Más bien al contrario: técnicos solventes invitados por ustedes dijeron que no conocían ni un solo accidente en que la velocidad fuera la única causa, que todo obedecía a una concatenación de causas y que estaban por ver.  Y ustedes, con un desparpajo y un atrevimiento, suben aquí a decir que se ha concluido. ¡No, lo han concluido ustedes solos! , en un acto carente, por decirlo finamente, de un cierto grado de conciencia política y personal. De verdad, estas conclusiones están plagadas de falsedad, porque si algo se concluyó es que después del accidente de Picaña ¡no se había tomado ninguna de las medidas planteadas! , ¡es que habían tenido señalización dos veces en esa misma curva! , ¡es que había habido otros accidentes en Europa! . . . ¡Es que había habido tres rebases de señal en Picaña hacía nueve meses! , que aún están sin explicar en estas Cortes, sin que el puesto de mando lo pudiera evitar y sin que ustedes lo expliquen aquí todavía. Y no pensaron que en esa curva, que ya estaba señalada, podía detectarse un riesgo.  El señor director de explotación dijo también que nadie en la casa había sido capaz de tratar el riesgo. Esto no es una valoración política, está en las actas para la historia. Si nadie en la casa ha detectado el riesgo, permítanme concluir (remors) con cierta legitimidad que ha fallado el sistema de detección de riesgos y alguien tiene que ser el responsable. . . ¡Es que el metro lo administran ustedes! , porque gobiernan, y nadie les cuestiona que tienen que gobernar, nadie pone en duda su legitimidad, pero estamos en contra de que piensen que la legitimidad les da razón para hacer lo que les dé la gana, para manipular toda la información y, encima, para obligarnos a creer ¡lo que no es posible creer! Esta es la cuestión.  Es que es difícil salir, a estas horas, con lo que se ha oído aquí, y ser más tenue. Es que estas conclusiones están presididas y andamiadas ¡de doble moral! Se lo he dicho. ¿Pero por qué? Es una doble moral de la que no se han podido quitar ni evadir, ni siquiera con 43 muertos en un accidente de un servicio público que ustedes administran. Porque de 63 folios que han presentado -63 folios-, 60 son actas, compilación. . . , burocracia, e historia de las transferencias del metro, y en tres, en tres de ellas, hablan de lo que aquí ya les hemos rebatido distintos portavoces y que les acabo de rebatir yo ahora.  Pero hay más: ¿dónde está el ejemplo de doble moral? ¡Hombre! Es que ustedes concluyen que todo estaba bien, que se ha invertido lo necesario. . . Pero, oiga, si acaban de encargar, si van a encargar ahora los trenes, que según decía la directora general cuestan tres años de hacer, para la línea 1. . . ¡Si los trenes que tenían pedidos eran para otras líneas! ¡Claro que hace falta una línea para ir al aeropuerto! Yo no he sacado la cuenta, pero por cada ciudadano que vamos al aeropuerto y que cogeremos el metro cuando esté, no sé si serán 300, 400, 500 o 1. 000, los que la utilizan para ir a Seminari a estudiar, a Torrent, a Bétera, a Liria, para ir a trabajar y para ir al médico. . . ¡Prioricen! Pero si acaban de encargar ahora, si estamos en 2006 y cuestan tres años de hacer y dicen que van a estar en 2009, ¿cómo se atreven a decir que habían invertido lo que tenían que invertir? Si fue así, con la inversión que hicieron no evitaron el accidente; y si van a invertir más, con lo que inviertan más, seguramente evitarán otro: este tampoco lo evitan.  Pero la doble moral radica en lo insólito de la conclusión final: todo estaba bien -se ha dicho-, no hay responsabilidad profesional ni de ningún tipo y mucho menos política, ¡líbreles Dios a ustedes de una responsabilidad política! Eso sí, pedimos que se mejore la seguridad, que se pongan balizas. . . ¿Pero cabe un acto de cinismo político más importante que este? Oiga, ¿saben ustedes de alguien que vaya a la consulta del cardiólogo a que lo ponga en la lista de espera de trasplantes del corazón si no está mal del corazón? O sea, ¿es que podemos creer que se van a instalar medidas de seguridad y que ustedes proponen aquí que sean antes, si todo estaba bien, si nada había fallado, si todo estaba correcto, si todo era y es seguro? Es que esto no solo es un hecho insólito, es un hecho de doble moral, de doble moral propia de aquellos tiempos en que algunos votaban en contra del divorcio y luego tenían amantes, o votaban en contra del aborto ¡y mandaban a sus hijas a abortar a Londres! ¡Pero aquello eran aquellos tiempos!  Esto nos recuerda aquellos tiempos, y nos recuerda aquellos tiempos cómo han resuelto el accidente. Lo han resuelto como en las dictaduras: sin causa y sin responsable, y si hay responsable, está muerto. Para esto no hacía falta las urnas, para esta conclusión no hacía falta la democracia. Para concluir que la mayoría absoluta puede hacer en democracia lo que se hace en dictadura, ¿qué hacemos llamando a los ciudadanos a votar? No queremos que digan luego lo que dicen de todos: el problema es que vamos todos en el mismo saco como políticos. Ese es el gran problema de ustedes.  Es que es inadmisible. Pero hay otra cosa más inmoral, hay otra cosa más inmoral a pesar de todo lo que les he dicho, léanlo, es: que este accidente tiene que servir para mejorar. . . Oiga, ¿qué gobierno es este que tiene que tener un accidente para mejorar? ¿Ustedes tienen que tener un accidente como este para mejorar? . . . ¡Y lo escriben, lo firman, lo encuadernan y lo defienden aquí! Si dentro de veinte años contáramos esto a alguien que no lo ha vivido, no nos creería. ¿Este accidente debe servir para mejorar? Oiga, para mejorar lo que hay que hacer es utilizar la mayoría absoluta no para obstaculizar, sino para decidir inversiones y prevenir cuestiones de seguridad para que la mayoría de la sociedad, la mayoría de la sociedad disfrute del bienestar y del progreso que se merece y que paga con sus impuestos.  No hay que tener accidentes para mejorar. Hay que tener otro orden de prioridades. Y ustedes se esconden permanentemente aquí, porque en la raíz de todo, la baliza, la velocidad, todo lo demás, señor Camps, está el orden de prioridades que su partido ha aplicado aquí durante doce años y que usted ni ha corregido, ni puede corregir ni quiere corregir, porque no ha dicho ni una sola palabra en ese sentido. Usted es el responsable en este momento de ese orden de prioridades. Un orden de prioridades que ha servido para gastar dinero público, el dinero de todos, en grandes fastos, pagando por ello más de lo que valen, haciendo una casta de nuevos ricos insoportables inmerecidamente, para que otros paguen con su persona esas deficiencias. ¡Ésta es la pura realidad y hay que decirlo en este parlamento, nos pongan como nos pongan, porque aquí radica la auténtica representación de los valencianos, y menos diplomacias! ¡Ésta es la auténtica realidad! Que al final se recoge con el tiempo lo que se cosecha.  Y cuando algunos hemos prevenido aquí estas cosas, y cuando algunos hemos dicho aquí estas cosas, nos han dicho de todo. Se han metido con nuestras formas. Les ha faltado meterse hasta con nuestro peinado, con todo. Se han burlado. Nos han recordado el pasado. Y ahora estamos en lo que estamos. ¿Saben en qué estamos? En el resultado de ser presa como parlamento de un shock permanente de soberbia política, de mayoría absoluta, que empieza a hacer aguas por todos los sitios. No cuenten con nosotros para esta mascarada, se lo digo de verdad.  Para usar los votos como los usan ustedes, para vencer donde la razón no les permite nunca convencer, no cuenten con nosotros. No cuenten con nosotros para esta mascarada. Venzan otra vez. Van a vencer ahora, otra vez, hoy. Pero venzan como les gusta hacerlo: solos, regocijados en su mayoría absoluta, tranquilos, siendo los mejores, confundiendo legitimidad y razón y haciendo de la política un cortijo que dirige alguien que, desde mi punto de vista, no merecería ser ni un minuto más presidente de este gobierno. Pero no cuente más con nosotros.  Nada más y muchas gracias.    La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, il·lustre diputat.  Per a rèplica té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Popular, l'il·lustre diputat senyor Maluenda.    El senyor Maluenda Verdú:    Molt excel·lent senyor president.  Senyories.  Mire, senyor Perelló, no parle vosté de tarannà perquè gràcies al tarannà del Grup Parlamentari Popular i d'este president de comissió d'investigació vosté no ha quedat en evidència davant la societat valenciana, perquè vosté va presentar primer un pla de treball i després va presentar un vot particular que no eren tals, que vulnerava el reglament. Gràcies a este tarannà el seu síndic, el seu líder ha pogut defensar eixe vot particular. Fins i tot companys del seu grup ho han reconegut que és aixina. Però no, mire, crec que s'equivoca la seua senyoria quan parla de tarannà, perquè gràcies a este tarannà vosté s'ha permés pontejar, per no dir-li vulnerar, el Reglament de les Corts. I vosté és conscient d'això, que l'article 115 diu que els vots particulars són aquells que han sigut defensats en comissió, han sigut votats i rebutjats, i que es poden mantindre davant del president de les Corts. Vosté, ni l'ha mantingut davant del president de les Corts i damunt ha modificat el text. Però el Grup Parlamentari Popular, per respecte a les víctimes i als familiars de les víctimes, no hem volgut que vosté munte un número ací. A la millor pretenia que li ho rebutjàrem i muntar un numeret. Mire, no, esta volta no. Per respecte a eixes persones que sofrixen tant ens hem oposat a la tramitació d'allò que vosté sap que no era reglamentari.  Matxacar, això és el que fan vostés amb la institució. Vostés ho han fet sempre. Quan no controlen mitjançant el vot una institució, la matxaquen. Com ací no tenen majoria, la matxaquen. Com en la Comunitat Valenciana no tenen majoria, matxaquen la Comunitat Valenciana en matèria d'infraestructures, d'aigua, etcètera. Vostés volen que la Comunitat Valenciana estiga agenollada davant de vostés demanant-li perdó perquè no els han votat. Mire, vostés per a això tampoc mos busquen. Mosatros no hem dit mai que governem per a qui mos vota. Hem dit sempre que governem per a tots. I volem que el nostre president i el Consell de la Generalitat siga el govern valencià de tots i de totes les valencianes. Per tant, no pose en boca nostra paraules que no hem dit perquè qui se desqualifica és vosté, i se desqualifica fent les afirmacions i les acusacions que ha fet ací, a la trona. Però, bé, que ja mos té acostumats.  Mire, senyor Perelló, jo no sé si recordar-li. . . , perquè veig que no ha llegit el nostre dictamen quan el desqualifica d'eixa forma. Recordar-li com va nàixer la línia 1, ho hem dit per activa i per passiva, que eren línies de rodalies, que no és un metro com a tal. I qui va ser qui va decidir instal·lar el sistema FAP, que ho va fer adequadament, que no ho reprotxe, ho va fer adequadament. Però pareix ser que a la seua senyoria se li ha oblidat. I, mire, vol que li recordem també les inversions? 431 milions d'euros. Però no se decidix quan s'ha sofrit un accident. El 15 de maig va ser el president de la Generalitat qui va presentar eixe pla d'actuació Horitzó 2010, 431 milions d'euros. De què me parla?  Jo pense que vosté no ha llegit, com de costum, vosté va a la de vosté, vosté a fer campanya electoral. I, mire, jo crec que tenim poques afinitats vosté i jo, senyor Perelló. Jo crec que se n'haurà adonat, se n'haurà adonat, senyor Perelló, que és possible discrepar i defensar les teories i criteris de cadascú, fins i tot l'interés polític de cada partit sense haver d'ofendre a ningú. S'haurà donat compte la seua senyoria. Haurà observat, senyor Perelló, que jo no li he faltat al respecte en cap moment. I he pogut defensar els meus criteris tranquil·lament, sense cap problema. Haurà vist també que jo no utilitze desqualificacions personals i molt menys frases denigrants, ni de paraula ni per escrit, que puguen atemptar contra la dignitat i l'honor de les persones, perquè jo crec en la dignitat i en l'honor de les persones. Perquè, a més que estem en un estat de dret, que és molt important, però per a mi hi ha coses més importants, hi ha una cosa que es diu «les lleis divines», que vosté pareix ser que ignora, i que són les que concedixen la dignitat i l'honor a qualsevol ser humà. I vosté les vulnera, vosté les vulnera, senyor Perelló. Però jo no vaig a fer com vosté. Jo no vaig a insultar-lo, jo no vaig a desqualificar-lo ni de paraula ni per escrit. Ni ho he fet mai ni ho faré mai, perquè per a mi les persones estan per damunt de les idees, estan per damunt de les idees, i no hi ha res, cap objectiu per important que siga, no hi ha res que puga justificar una desqualificació personal, una frase denigrant com les que vosté sol utilitzar de paraula i per escrit per atacar els seus antagonistes -fixe's que no dic ni enemics-, els seus antagonistes, els qui no pensen com vosté.  Per tant, senyoria, crec que per això vosté milita en una formació i jo milite en altra. Però he de dir que eixa forma de procedir és rebutjada sovint per companys del seu grup que no estan d'acord amb eixa actuació.  Mire, no hi ha res, senyor Perelló, no hi ha res que justifique la desqualificació de la persona, no hi ha res que justifique atemptar contra la dignitat i l'honor de ningú. Per molt important que u es crega, per molt graciós que u es crega o per molt original o llest que u es crega, això no s'ha de fer mai. Qui ho fa, senyor Perelló, qui ho fa infringix les lleis divines, les lleis divines, els que atorguen el patrimoni essencial a les persones, que no és altre que la seua dignitat i el seu honor. Jo no vaig a entrar mai en eixe joc, senyor Perelló. Ni ho he fet mai, ni ho faig, ni ho faré mai.  Res més i moltes gràcies.    (Ocupa la presidència el president, senyor Julio de España Moya)    El senyor president:    Muchas gracias, señor Maluenda.  Tiene la palabra, señor Perelló, para el turno de réplica.    El senyor Perelló Rodríguez:    Muchas gracias, señor presidente.  Mire, con toda humildad tengo que reconocer un error. Se me ha olvidado al subir aquí que a la derecha cuando gobierna hay que darle siempre las gracias. También porque nos deje hablar, porque un error de forma no haya impedido que pudiéramos debatir y aquí hablar más de lo que se ha impedido. Y de verdad le digo, señor Maluenda, muchas gracias a todos ustedes por su benevolencia, por su actitud misericorde con la oposición, por su calidad democrática. Muchas gracias, de verdad, por habernos dejado discutir en ese templo de la democracia que todos pagamos (el senyor president colpeja amb la maceta), aunque el resto del pueblo valenciano no se entere porque la televisión que todos debemos la manipularán ustedes.  ¡Es que es tan triste que pidan gracias siempre! Hasta en la comisión pidieron gracias. Había que dar las gracias al Consell por once veces por haber rescatado bien a los heridos, gracias al Consell por haber resuelto bien el plan de emergencia. ¿Pero, no van a dejar nunca de ser paternalistas? ¿No van a dejar nunca de creerse que porque les han dado legitimidad para gobernar no son los padres de nadie, más que de sus hijos amablemente, si los tienen? ¿Que los demás no queremos tener padres, que algunos ya los matamos «freudianamente» a los catorce años, y nos llevamos muy bien con él, pero no hemos vuelto a recuperar esa sensación? ¿Pero no saben que efectivamente militamos en otras organizaciones porque no aceptamos el paternalismo, la petición de gracias y la benevolencia permanente, misericorde y religiosa como consigna política? (Remors) ¿No se han dado cuenta todavía de eso? (El senyor president colpeja amb la maceta).  Mire, nosotros no queremos que nadie se arrodille ante nosotros, ni nos arrodillamos ante nadie, ni pagamos con dinero público los reclinatorios para aquellos que en su derecho quieren arrodillarse ante alguien. ¡Nunca! ¡Jamás! De rodillas, nadie. Y el que quiera, que se lo acomode, estar de rodillas. Por tanto, esa acusación no va con nosotros, señor Maluenda.  Yo no le he faltado ni a usted ni a nadie el respeto. He manifestado la indignación que como ser humano y como político tengo. Pero a ustedes se les falta al respecto cada vez que se les piden responsabilidades y cada vez que se les critica, cada vez que se les critica. Si está escrito, escrito estará. Yo me he hecho dueño de mis palabras siempre y he asumido siempre sus consecuencias, a diferencia de otros que las dicen, las hacen y luego no las sostienen, permanentemente.  Los planes que el presidente presenta permanentemente, señor Maluenda, los conocemos casi todos -alguno se nos ha olvidado-, porque duran tanto como el eco de sus palabras o lo que dura la imagen permanente en Canal 9 de él. Cuando se apaga la televisión se apaga el plan. De plan en plan. Pero un día pasaremos cuentas aquí de esos planes. ¿Por qué me dice usted esto del plan? Si ningún plan, ni siquiera éste, ha evitado el mayor accidente. ¿No le parece frívolo, de verdad, hablar de planes? Hay que hablar de responsabilidad, aquella que ustedes no pueden asumir. Algunos presidentes de gobierno hablan de asumir responsabilidades. El nuestro no ha hablado de eso nunca.  Pero, mire, sin entrar en algunas de las cosas que usted ha dicho, le he tomado nota de una muy importante para mí. Y vamos a tener ocasión ahora mismo aquí de ver si usted sostiene lo que acaba de decir o no lo sostiene, con su acción, con su voluntad política.  Dice usted que las personas están por encima de las ideas. Estoy de acuerdo con usted, aunque hay ideas que ponen por encima las personas, y por eso son importantes las ideas. Y no sé si usted está de acuerdo conmigo en que la conciencia -se ha dicho otras veces aquí- en política tiene que estar también por encima de la disciplina de partido, de la estrategia de la cual pueblo no entiende, porque el pueblo no quiere estrategia, quiere otra cosa, quiere bienestar y progreso, no estrategia. Bueno, pues que la conciencia debe estar por encima de la disciplina.  Hagamos una prueba. ¡Escúcheme, señor presidente! Le pido, en nombre de mi grupo, que la votación de estas conclusiones sea secreta, de acuerdo con el artículo 80 del reglamento. Secreta con papeleta. Y que descanse la votación de cada uno de nosotros, por si acaso hay alguno en mi grupo que comparte la suya, por si acaso hay alguno, en referencia a lo que usted ha dicho, que la vote. Y todo el Grupo Socialista tiene el compromiso de la dirección de su grupo de sentirse libre en esa votación y de votar lo que la conciencia le dicte. Y si algún diputado socialista quiere votar las conclusiones del Partido Popular, siéntase libre y vótelas. Hágase secreta esta votación.  Hechos, señor Maluenda. Refuércelo, apóyelo. Vamos a ver si las ideas están por encima de las personas o las personas por encima de las ideas. Vamos a ver si la conciencia está por encima de la disciplina y la estrategia y de salvar a un gobierno. Vamos a ver si acepta usted el reto de que la votación de sus conclusiones sea por llamamiento, en urna y secreta. No creo que la urna esté muy lejos, se podrá buscar, tenemos tiempo. Y le digo, señor presidente, que dé por formulada la propuesta en nombre de nuestro grupo y que la considere.  Y desde luego, señor Maluenda, después de eso, podrán ustedes igual empezar a convencer. Porque, mire, mucho a corto plazo van a tener que convencer si quieren a corto plazo, como dicen y ansían, volver a vencer.  Nada más y muchas gracias.    El senyor president:    ¿Qué ocurre, señor Maluenda? (Remors)  Perdón, ¿qué?    El senyor Maluenda Verdú:    Que el senyor Perelló ha fet una al·lusió molt directa a la meua intervenció. Ha posat en boca meua paraules que no he dit i volia fer-li l'aclariment. Només per aclarir. . .    El senyor president:    Señores, señores, vamos a ver, alusiones ha habido constantemente de uno hacia otro en las intervenciones de ambos. Yo creo que si entramos en esa sutileza de pensar que ha habido una alusión más grande que otra en función del tono, yo creo, señor Maluenda, que no debemos de hacer más largo el debate.  Por otro lado, agradecer al señor Perelló que, como siempre, le haya dado un matiz particular a su intervención y haya sacado un conejo de la chistera. Este presidente estima que la capacidad, y la formación y la personalidad de cada uno de los diputados que hay aquí, de un grupo y de otro, son absolutamente libres, de tal manera que estoy seguro de que si quisieran votar que no o que sí, lo harían con el botón aquí en medio (remors) y no perderían su libertad por ello.  Así que este señor presidente, si usted me permite, va a hacer lo que tiene que hacer y tenía previsto hacer, que es, lógicamente, votar con luz y taquígrafos cada uno lo que quiera, que somos libres.  Señor Perelló.    El senyor Perelló Rodríguez:    Sí, señor, presidente, tan solo para decirle que respeto sus palabras, pero que en la medida que es una propuesta debería conocerse la opinión de los grupos al respecto, para saber si la presidencia, después de oírlos, actúa de una manera o de otra, porque igual estamos los tres grupos de acuerdo en que sea secreta.    El senyor president:    Mire, señor Perelló, si es que usted no va a cambiar los comportamientos de esta presidencia, cuando es su responsabilidad y es su criterio el que debe de prevalecer. Yo estimo que usted hace, oportunistamente, para que se definan los grupos ante una postura, y yo no quiero entrar en ese tema. Este presidente estima que se debe seguir votando como cada una de las leyes y de las cosas que se votan en esta cámara. (Remors)  Señor Ribó, ¿qué ocurre?    El senyor Ribó i Canut:    Sí, senyor president, una qüestió d'ordre per a sol·licitar que es vote en urna de forma secreta la proposta corresponent. (Veus)    El senyor president:    Señor Ribó, seguimos la misma línea.  Señor Serafín Castellano, por favor. . . Tiene la palabra.    El senyor Castellano Gómez:    Gracias, señor presidente.  Yo creo que un tema de esta envergadura no se merece excusas cuando no hay argumentos. Todos los diputados de mi grupo parlamentario van a votar con la cara bien alta, con la conciencia bien tranquila, desde la responsabilidad, mirando al frente a los ojos, como deben hacer todos los demócratas, y sobre todo con absoluta libertad, con convicción de que la objetividad y la verdad es lo que hemos buscado siempre.  Muchas gracias.    El senyor president:    Señor Camarasa, señor Camarasa, señor Camarasa, yo le ruego que esas palabras que ha dicho usted las retire. (Remors)  Yo le ruego que retire las palabras que ha dicho.  (Pausa)  Sí, señor Camarasa, tiene la palabra.    El senyor Camarasa Albertos:    Mire, señor presidente, le agradezco su intervención y siempre he dicho que si he cometido algún desliz, lo retiro, y voy a retirar. . .    El senyor president:    Muchas. . . , muchas gracias, señor Camarasa. . .    El senyor Camarasa Albertos:    Espere un momento, que las voy a retirar: estoy esperando que retire usted los deslices que cometió en esta sede parlamentaria contra el diputado que está hablando y fue usted contravenido por el tribunal de justicia y aún no ha rectificado.    El senyor president:    Señor Camarasa, no tiene nada que ver una cosa con la otra.  Vamos a votar. Comienza la votación. Resultado de la votación: 47 votos a favor y 39 votos en contra, con lo cual, queda aprobado el dictamen de la comisión.  Sí, para turno de explicación de voto, tiene la palabra el diputado señor Tomás, del Grupo Mixto.    El senyor Tomás Puchol:    Gràcies, president.  Simplement dir i justificar el nostre vot i dir que, bé, mai m'he deixat impressionar pels dictàmens grandiloqüents o tècnicament perfectes que se presenten, i sí que és important, en tot cas, doncs, vore els fets que acompanyen al que n'hi ha escrit, perquè el paper és molt sofrit, no? , i llavors jo veig o puc observar que n'hi ha un divorç a muntó gran que hui pot, a la millor, doncs, quedar patent entre allò públic i allò privat.  Per diferents raons de la vida he exercit diferents tasques en el que és l'empresa privada, concretament, en fàbriques de taulells, i allí, sempre que ha ocorregut alguna malesa, doncs, evidentment, no s'ha actuat ni moltíssim menys com no s'actua en la majoria de les empreses privades de la mateixa manera, doncs, que s'ha pogut i s'ha actuat, com si diguérem, en esta.  I, sobretot, si s'ha fet o s'ha produït alguna línia d'investigació, doncs, se li ha donat temps al temps perquè les coses maduren i pogueren madurar. Simplement per això, perquè jo crec que este dictamen, en cas d'arribar a ell, haguera hagut de ser tras una reflexió profunda i, és clar, sense agonies, i per això, doncs, és el que he assenyalat i el que ha induït al vot.  Res més i moltes gràcies.    El senyor president:    Moltes gràcies, senyor Tomás.  Tiene la palabra el señor Ribó para el turno de explicación de voto.    El senyor Ribó i Canut:    Miguel de Unamuno li va dir una vegada al general Millán Astray: «Vencereu, però no convencereu». Vostés han vençut, però no ens han convençut, i tenim la sospita que tampoc han convençut a bastants diputats d'esta banda, perquè, si no, s'hagueren atrevit a una votació secreta. (Remors)  Mire vosté, no ens han convençut, perquè este dictamen està farcit de falsedats, de mentides, i vostés s'estan convertint en el partit de la mentida, eh? Està farcit de mentides, com va ser tot el desenvolupament del procés del Iàkovlev. Ja dia un polític del PP valencià: està farcit de mentides, com van ser les declaracions dels dies 10, 11 i 12 de març del 2004, en l'atemptat dels trens, intentant atribuir-lo desesperadament a ETA. Vostés s'estan convertint en el partit de la mentida. Les mentires aquí són molt clares: l'accident era inevitable, impredicible. . . Mentira! L'accident era predicible si algú s'haguera preocupat d'analitzar altres accidents iguals que els que van passar aquí, amb l'única diferència de multiplicar per dos les velocitats. La resta és totalment igual; el resultat final també s'hauria de multiplicar per infinit.  Sí, senyor conseller: línia 12, estació de Sainte Marie de Lorette de París. . . Recorde-ho, per si té algun tècnic que estudie la qüestió de seguretat en Ferrocarrils, recorde-ho alguna vegada. L'accident era evitable, sí, evidentment que era evitable, perquè les balises es fiquen on es vol, perquè en París es fiquen en els punts negres, i en València, en la línia 1 es ficaran en els punts negres, i si haguera passat en la línia 3 o en la línia 5, l'accident no s'haguera produït, perquè encara que el conductor haguera permés anar a una velocitat, automàticament s'haguera frenat, com passa tant amb el sistema FAP, si està adequadament programat i instal·lat, com en altres sistemes més moderns. L'accident era «evitable», i vostés han mentit en este dictamen.  Vostés en són responsables. Mire vosté, en són responsables, en primer lloc, per l'staff dirigent de Ferrocarrils de la Generalitat, per una manca de professionalitat de l'staff dirigent per no planificar, no preveure, no evitar. En són responsables com a govern. I vosté, senyor president, n'és el màxim responsable (remors), perquè és el president del Govern. . .    El senyor president:    Señor Ribó, sabe que está explicando el voto, ¿no?    El senyor Ribó i Canut:    Estic explicant el vot, per suposat que sí, senyor president (remors), i estic explicant els motius pels quals he votat que no, no dos vegades, només una, perquè no podia votar dos vegades que no. Això estic explicant.  Mire, he votat que no, perquè no els importa la seguretat en Ferrocarrils de la Generalitat, es gasten els diners, milions d'euros, en la visita del papa, es gasten milions d'euros en esdeveniments i en fanfarronades, i no han estat capaços de gastar-se 56. 000 euros en posar les balises que posaran a partir del 15 de setembre. Per açò, en són responsables.  I, de veritat, senyor Camps, el recordarem, aquest accident. Jo sé que vostés tenen molta pressa, i després ens acusen a nosaltres d'electoralisme, però la pressa, el tindre la comissió més ràpida de la història en l'accident més greu de la història, és seua, l'electoralisme és seu. El recordarem, este accident, perquè és una mostra del seu desgovern.  Jo vull acabar amb una idea. Jo a vegades lamente no tenir més diputats; avui lamente no tenir més diputats, perquè, de veritat, senyor president, que si tinguera els diputats necessaris, aplicaria l'article 138 i a l'acabar este ple aniria al registre i registraria una moció de censura per estos temes.  Gràcies.    El senyor president:    De nada, señor Ribó.  Se levanta la sesión.    (S'alça la sessió a les 13 hores i 44 minuts) |